Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är dock att hoppas att stadens innevånare skola för ett så vigtigt behof använda alla de ringa tillgångar, som äro disponibla och icke oundgängligen nödvändiga för andra ändamål. Dessa tillgångar, äfven med påräknadt understöd af bidrag från enskilda håll, förslå dock icke. I förtröstan till Rikets Ständers städse visade välvilja för undervisningsver-. ken, vjigar jag nu föreslå en utväg att göra ifrågavarande byggnadsföretag möjligtAr 1850 den 28 December afled i Marstrand, der hon tillbragt hela sin lefnad, Mamsell Andrietta Lundborg. Till hennes efterlemnade förmögenhet, utgörande en kontant behållning af 578 R:dr 41 sk. B:ko, eller 868 R:dr 28 öre R:mt, hafva, oaktadt derom utfärdade laga kungörelser, inga arfvingar sig anmält; till följd hvaraf dessa medel, hvilka ännu innehafvas af Mamsell Lundborgs förmyndare, Rådmannen A. J. Boustedt, borde såsom dana-arf tillfalla Kongl. Majit och Kronan. Jag vågar dock föreslå: Att Rikets Ständer måtte afstå Kongl. Maj:ts och Kronans rätt till detta, dana-arf, 868 R:dr 28 öre R:mt, med derå upplupna räntor, till lägre elementar-läroverket i Marstrand, för ifrågavarande ombyggnad och utvidgning af dess läroverkshus. Handlingar, styrkande ofvan uppgifna förhållanden, dels bifogas motionen och skola dels ytterligare vördsamt afgifvas till vederbörligt Utskott. Stockholm den 22 November 1862. Gust. E Widell. JW 54. Af Herr Witt: Om åtgärder lill en förbättrad skogs-lagstiflnmg. Vi hafva en inre fiende i vårt iand, vida värre än någon yttre, isynnerhet farlig derföre, att man i allmänhet icke uppmärksammat dess härjande framfart och således ej försökt att sätta någon gräns för densamma.
Detta hafva många boställshafvare funnit betungande, och den naturliga följden har blifvit, att skiftesförrättningar vid boställen fortgått i en ringa skala. K. M:ts ifrågavarande Propos. afser nu att bereda möjligheten af skiltesförrättningarnas oförhindrade fortgång, och så vida R. o. Ad:n finner, att det ändamål, som dermed åsvftas, är en fördel för landet i dess helhet, förmodar jag, alt R. o. Ad:n icke hyser några betänkligheter vid att bifalla nämnda Propos. 1 Utsk:ts Betänk:de finnes utrerit, att den andel i kostnaderna för skiften å sådana boställen, hvarom här är fråga, nemligen militära och civila, som blifvit af statsverket godtgjord, under åren 1861 — 1863 uppgått i medeltal till något öfver 9,000 rdr; — en jemförelsevis ganska ringa summa. Om K. Mits Propos. bifalles, är det emedlertid antagligt, att boställshafvarne oftare än tillförene komma att söka skifte, och att således denna summa blir ökad, men i alla händelser tror jag dock icke, att den kommer att blifva af någon särdeles stor betydenhet. Den fördel, som ge - Den 10 Februari, 539 norn den föreslagna reformen vinnes, anser jag emellertid vara af stor och genomgripande vigt; och det är derför jag i Utsk:t yrkat och nu fortfarande yrkar bifall till den K. Proposm. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Jag anhåller en dast att få förena mig med de tvenne sista talarne i det yrkande, att R. o. Ad:n ville, med afslag å Utsk:ts Betänk:de, bifalla K. M:ts ifrågavarande Propos, Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm:
Däruppe på platån blåste en frisk vind, och solen lyste öfver det öppna landskapet, som vid horisonten stängdes af blånande kullar och berg. Men inte länge hade man att glädjas åt den släta vägen. Åter fick von Jacobson fara försiktigt och ej tänka hvarken på den täcka utsikten eller på den söta mamsell Christine, ty nu bar det af utför en af de värsta hästbräckorna. Där nedanför låg insjön med ett tunt istäcke, som hvarken bar eller brast. Hästen fick därför ej, som den ville, sträcka ut öfver sjön, utan måste gå i skridt på den hala träbron. Svängen upp till Gunnebo grindstuga var också ganska skarp, så ännu alltjämt fick det gå i skridt. Men nu ändtligen var den besvärliga vägen genomtråkad, och von Jacobson åkte öfver karusellplatsen, därifrån han såg Gunnebo boningshus skymta fram. Härifrån gick vägen uppför en sluttande höjd, längs en hög mur med balustrad, sirad med byster af romerska kejsare. På sommaren var vyen från karusellplatsen alldeles hänförande, ty boningshuset låg fritt och ledigt på höjden af ända till fem terrasser, hvilka voro utlagda till blomsterparterrer. Men i alla fall kunde man äfven nu till fullo njuta af byggnadens täcka och ovanliga utseende. Dess vackra fasad, med sina sex fristående joniska kolonner, lände sannerligen arkitekten, kapten Carlberg, till utmärkt heder. Det dyrbara koppartaket lyste grant i solskenet. Hvad hade man ej att förtälja om detta tak, såväl som om hela Gunnebo! Hvartenda barn i Götheborg visste, att Gunnebo, då det en gång blefve färdigt, skulle kosta 38 tunnor guld. Och det glänsande koppartaket hade också sin historia. Kapten Carlberg var en djärf karl och hade beslutat att först hvälfva taket och sist knäppa syllarne. Herr Hall hade skakat på hufvudet åt förslaget och sagt: »Det går galit, Carlberg, det går galit!» Men när det gick galit, och gallerverket ramlade och flera arbetare satte lifvet till, påstod man, att allt hvad herr Hall yttrat, där han stod ett stycke ifrån och åsett olyckan hade varit: – Si, Carlberg och hans folk flyga i luften! Jag betalar enkorna, sir ni, sir ni.
Men de hafva icke hyst stor förhoppning om framgång. Man bör, heter det, vädja till föräldrars förnuft, så att de må inse, att tid och kostnad för pianoklinkande äro förspillda, då på några sällsynta undantag när de oräkneliga offren för pianosjukan fåfängt tillsätta sina bästa ungdomsår för ett onyttigt syftemål och samtidigt försumma odlingen för sina viktigaste lifsuppgifter. Fingerfärdighet är allt, som vinnes, under det vinsten för musiken som konst blir ingen. Detta är en naturlig följd däraf att pianot är ett mekaniskt hjälpmedel i musik med uppgift att tjänstgöra vid komponering, ackompagnering och dans. Endast ett ytterst ringa fåtal af piauospelare ha den musikaliska begåfning, som i förening med stor färdighet, erfordras för själfständig konstutöfning af sådan art, att den medför någon tillfredsställelse hos åhöraren. Pianospelaren som utöfvande konstnär står därför i allmänhet lågt på rangskalan och vinner mest framgång hos damerna, hvilka själfva klinkat piano och anse allt pianospel för musik. Under sådana omständigheter kan man säga, att pianot är ett mekaniskt-gymnastiskt medel för att bereda medelmåttor triumfer. Det vore sannerligen väl, om i vårt land föräldrar kunde förmås besinna, att deras barn kunna och böra bättre använda den ungdomstid, som nu uppoffras på pianoklink, och därjämte inse, att de, som nu i sina hem förnärmas af ett olidligt ovä- sen, icke böra behandlas som rättslösa. De anse sig själfva som sådana, då de ej hafva lagligt skydd, men borde icke underlåta att opponera sig mot ett allmänt missbruk. Vems. • Några blad ur min dagbok. Af Gerda lileyersson. ör ett par veckor sedan berättade vår hjälpgumma, att hennes dotter, som var kappsömmerska, hade fått arbete på en större atelier. Då var hon glad, men i dag kom hon helt bedröfvad och talade om, att flickan hade fått så många idéer i hufvudet, sedan hon börjat på sin nya plats. Häromdagen hade hon varit på ett möte, där det talats om att kappsömmerskorna skulle strejka för att få högre löner, och hon hade blifvit så elak och oförnöjd, att modern ej kände igen henne.
Rikets Ständer ansåge således angeläget att före frågans afgörande, Föreståndaren mätte ånyo blifva häröfver hörd; men som det likväl svårligen för honom, eller sedermera för Rikets Ständer, kunde blifva möjligt att tillförlitligen bedomina fördelarne af det utaf Bruks-societeten gjorda anbud, innan något bestämdt och mera detaljerad! förslag af Societeten meddelats, angående sättet för de praktiska öfningarnes ordnande för framtiden, syntes det äfven vara af vigt, att Bruks-societetens Fullmägtige anmodades att i detta hänseende inkomma med yttrande. Derjemte och då Rikets Ständer icke funnit sig öfvertygade att hufvudstaden skulle i alla hänseenden vara den lämpligaste orten för en bergsskola, samt det icke syntes oantagligt, att samma fördelar för undervisningen, som Bruks-societeten genom den föreslagna flyttningen velat bereda, skulle till väsendtlig del kunna vinnas derigenom, att Rikets Ständer beviljade ökade anslag för utvidgning och förbättring af bergsskolan i Fahlun, ansåge Rikets Ständer det för en fullständig utredning af detta ärende lämpligt, dels att Bruks-societeten anmodades afgifva förklaring, huruvida det af Societeten i förenäinnda afseende gjorda erbjudande icke skulle vidhållas, i händelse Rikets Ständer funne skäl att föredraga sistnämnda utväg, dels ock att fullständig plan och kostnadsförslag upprättades för Fahlu bergsskolas utvidgning och undervisningens ändamålsenliga ordnande derstädes, på det Rikets Ständer mätte komma i tillfälle att jemföra fördelarne och kostnaderne af så väl det ena, som det andra förslaget; och anhöllo Rikets Ständer, på grund häraf, att Kongl. Majit, efter det utredning i omiörmälda afseenden egt rum, täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta den nådiga framställning i ämnet, hvartill Kongl. Majit kunde finna omständigheterna föranleda.
Ridderskapet och Adeln samc det Högwördiqe Preste-Ständet stadnat i det beflut, att en Skuterie-inrättning wid Flyinge och Dahlby bords bibehällas, men Wällofl. Borgare-Standet saint det Hederwärda Bonde-Ståndet ansett detsamma böra indragas och uphöra; sä haswa, efter af Stats Utskottet uti Memorial af den 2 i denne mänad om detta förhalande gjordt anmälan, Riksens Ständer förklarat sig icke äga anledning, akt i deras i detta ämne författade Besiut någon ändring göra, och a t således denna fräga bör, pä sätt §. i Regeringsformen innehåller, genom förökning af StatsUtskottets Ledamöter afgöras. A anledning häraf och sedan detta förökade antal Ledamöter blifvit i de Respective Riks-Scänden walt, haswa SratS-Utskottets Ledamöter, salunda till L20 förstärkte, i dag sammanträdt; och efter det en. Den 26 Zebruarii. 1307 likmätigt 69 tz. i Regeringsformen, blifwit utlottad, hafwa de öfrige 119^ för sig lätit upläsa Stats-Utstottets i delta amne till Rikets Högloft. Stander afgifne Memorial, tillika med de Nelpective RiksStändens Remifter, deruppå följande Voterings Proposilion blifwit framstäld: Den som bifaller, att en Stuterie-inrättning wid Flyinge och Dahlby Kungsgärdar i Malmöhus Län bibehälles, strifwer Ja, den det ej will, strifwer Nej. Winner Nej kommer Stars-Ulstoitet, att till Riksens Högloft. Stander afgifwa desi Betänkande, huru med Förwallningen af vefta Kungsgärdar framdeles kommer att förhällas. Denna Proposition har blifwit gillad, med det tillägg, alt äfwen om Ja winner, kommer Stats.Utstottet att afgifwa deft
För”faltningar örn räntesadeus beskaffenhet dels äro obestämdt, dels mindre ”lämplige för närvarande tid, äfvensom att, sedan sädesculturen nu me”ra blifvit förbättrad och vunnit stadga, tjenlige bestämmelser uti ifrågavarande hänseende kunna vara erforderlige. "Af Kongl. Slats-Contorets berättelse om magasins-ärendena, den 30 ”December nasti, år, inhemtas väl, att vid upphandlingar i allmänhet, ”så väl för Statens behof som för enskild räkning, minimivigten å spau”mål per tunna gemenligen utgjort å H vete och Ärter 14 \ L$ Råg 13 | L& Korn 1 t i å t 1 | Life Blandsäd 10 å 1 1 Lg Hafre 8| å 9 L.& ”men då, i anseende lill den skiljaktiga vigt och godhet säden, ej alle» ”nast inom olika provincer, utan ock stundom inom samma province för ”serskilda år", befinnrs hafva, Afdelningen icke anser lämpligt all för hela ”Riket lika gällande spanmåls minimivigter bestämmas, tror Afdelningen ”deremot, att det skulle blifva ledande till ändamålet, om sådane vigt”för'hållanden för hvarje Län serskildt årligen fastställdes, på grund af ”beskaffenheten utaf årets gröda; hvarjemte och då det förekommit, alt "räntegifvare, till hvilkas fria val det vid senaste Riksdag blef öfverlem” nåd t, att sädesskatten antingen med penningar betala eller in natura af”börda, det oaktadt ieie sällan levererat deras skatt i slög och illa ren”gjord spanmål, hvarigenom ej allenast Stats-Verket tillskyndats för luster, ulan äfven nödig control å beskaffenheten af den säd, som eraot”tages till redovisning i Kronans magasin, saknas, har Afdelningen jemväl ansett det allmänna stadgande vara af hehofvet påkalladt, att rän_ Dih, lill R.
Jag yttrade mig förut i dag i afseende å Ulldisconten samt att jag önskar, att Riksg.cont. må för densamma få upptaga lån. Måhända har jag nu gjort mig förstådd af Hr Lefre'n och förtjent af att bibehålla det loford, han gifvit 111ig för månhet om näringarnas bästa. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Att ingå i yttrande emot sjelfva betänk, lärer vara öfverflödigt, enär icke någon enda röst härstädes understödt detsamma. Deremot torde ett annat förslag, som blifvit uppgifvet af Hr Lagerhjelm, erfordra någon närmare undersökning, på det man må komma i tillfälle att stadga sin öfvertygelse, huruvida det med fördel är verkställbar! eller icke. Man har i förflutna tider sett den föreslagna methoden användas och med mycken framgång. Emellan 1823 och 1828 upptog Riksg.cont. betydliga lån, uppgående till mera än 11 million, emot obligationer, löpande med 3 proc:s ränta och penningarna erhöllos al pari; men dessa obligationer voro ställda ä vista, och det är otvifvelaktig!, att det var en sådan betalningsförbindelse, som gaf dessa obligationer en så löpande credit. Sådana betalningsvilkor åter kunde den tiden af Riksg.cont. utfästas, emedan Cont. ägde obegränsad creditivrätt på Banken. Vi veta, att förhållandena nu äro annorlunda. Man har väl sagt, att det icke är tänkbart, att Riksg.contrs närvar. ressourcer skulle linnas otillräckliga för en slik lånerörelse; men jag vågar bestrida det. Det är väl sannt, att Riksg.cont:s fonder äro högst betydliga, enär de bestå uti hela nationalrikedomen; men dessa fonder äro icke disponibla. Man ser ju årligen, huru Riksg.cont., i samma mån det i n casse rar, jemväl har utbetalningar för statens behof, deremot svarande och vanligen öfverstigande, sä att Cont:s creditiv i Banken snart nog måste anlitas; och detta allt för de vanliga behofven, utan alt någon början till liqvidation af skulder kunnat försökas.
Sif ^reflerjfapet må cnbaft orbinarie eller tjenjiförrättanbc ^aftorer fituna bertill förorbnaP, fgvilfa befjutom allttb fjelfwe böra berrnib mara tillfiäbeP, eller i fitt jiälle f>afma bertill utfett någon af $örfatnlingenP ^»refter; men ar haftor enfam f|3reft, od) laga förfall Ijinbrar IjanP inftällelfe, må f)an foga ben anhalt, att annan perfon tilljf äbePf otnmer, forn, meb ^a» jforö anfnoar, ur ben mebförbe ljuPförl)örP»bofen mebbelar all ben upplåning, font lagligen fan äjf aP. §. 43. $leb Mantals* od) 0fattjfrifning i 0tocff)olm od) ©ödeborg forfyålleP efter f>mab ferjftlbt beröm ftabgaP. §. 44. ^onttngenP Q3efallntngPl)afmanbe ifall om 3ttantalP» od) 0fattifrtfningaif» ne tibigt utfdrba fåbane .^ungörelfer, font för Sanbet utfatta ttti fymilfen orb» ning befamma [)tvarje bag på för» eller eftermibbagen förrättaP, fantt att ben, jont, inom trebje timman från ben tib, bå förrättningen, enligt .^ungörelfen, ar beftämb att börjaP, fig icfe inftäller, är till böter förfallen; hvarförutan ^ttngörelfen bör innehålla tpbitga föreffrifter för be jfattlfplbigc om be upp» gifter till iSlantalP» ocf) 0fattjBrifning, font enligt $örfattningarne od) bentia $5enoillningp»0tabga af bent (fola aflemna! §. 45.
För den händelse åter, att denna byggnad numera skulle vara bestämd till ransakningshäkte eller ett serskildt fängelse för Warbergs stad och kringliggande landsort, torde uti den större straffanstalt, som under (len sednaste tiden blifvit i Warberg inrättad och hvilken, enligt hvad Utskottet inhemtat, skall kunna inrymma 400 lifslidlångar, tillfälle icke saknas att, åtminstone intilldess lasarettsoch kurhus-inrättningen kunnat erhålla annan lokal, bereda lämpliga förvaringsrum jemväl för ortens ransaknings-fångar. Vid nu anförda förhållanden, och då lasarettsoch kurhus-direktionen, efter erhållen underrättelse om yrkandet, att den under dess förvaltning stående sjukvårds-iurätlning skulle förflyttas från sin nuvarande lokal, endast framställde den anhållan, alt inrättningen mätte fortfarande fa begagna densamma under ytterligare 6 års tid, vid hvilken lids förlopp ej allenast fond för en ny lasarettsoch kurhusbyggnad borde vara samlad, ulan äfven denna byggnad uppförd, så kan Utskottet ingalunda anse det af bcmälde direktion siikla lån utaf allmänna medel vara oundgängligen erforderligt för alf förekomma lasarettsoch kurhus-inrättningens Bih. till It. St. Enär nu härtill kommer, att elt dylikt låneunderstöds beviljande för invånarne inom norra Halland skulle komma alt utgöra ett betänkligt prejudikat och sannolikt framkalla anspråk fran andra delar af riket på enahanda understöd för dervarande sjukvårds-anstaltcrs vidmakthallande vid de tillfällen, då inträlfade ©förutsedda förhållanden kunna fordra serskilda bidrag eller uppoffringar från menigheternas sida, linner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att det, för uppförandet af en lasarettsoch kurhusbyggnad i Warberg, i nåder föreslagna räntefria lån icke ma af Rikets Ständer beviljas. Slockholm den 20 Juni 1851. Ank. till Exp.-Utskottet den 21 Juni 1851, kl. 10 f. m. Memorial, angående liden jäv nästa Revisioner af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper.
» » 5,000: » nödiga inventarier, såsom skåp, hyllor, bord m, m » » 10,600: 32.— » bestridande af kostnaden för Institutets flyttning » » 333: 16.— eller tillsammans B:ko R:dr 20,000: detta belopp jemväl måtte af Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer begäras; kommande alltså de summor, hvarom i händelse af nådigt bifall till Styrelsens förevarande framställning, nådig proposition borde till Rikets Ständer aflåtas, att uppgå till: a) årligt anslag, såsom tillökning i nu gällande stat 22,100: och b) anslag för en gång: till nybyggnad 260,000: till Institutets aptering i den nya lokalen 20,000: — 280 000: ; hvartill komme, i faH passande byggnadsplats icke kunde af kronan åt Institutet upplåtas, till inköp af tomtplats högst R:dr 40,000:
Proposition N:o 113. hållande, hvad Göteborgs sjömanshus särskildt angår, inträffade, att en af aflidne Kommersrådet m. m., Olof Wijk, för sjökaptens enkors understödjande testamenterade fond å 30,000 R:dr R:mt ginge för ändamålet förlorad, enär det vilkor vid donationen blifvit fäst, att alla under Sjömanshus-direktionens vård och inseende nu ställda medel jemväl framdeles borde af Direktionen förvaltas. Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kolagium har i sitt underdåniga utlåtande erkänt, att förvaltningens centraliserande skulle bidraga till vinnande af en lättare och säkrare kontroll derå, att de för pensioneringen anvisade allmänna medel blefve för afsedda ändamål behörigen använda, äfvensom till undanrödjande af ett eller annat under nuvarande omständigheter möjligt missförhållande, såsom att, i följd af de vid särskilda sjömanshus befintliga olika tillgångar, personer i lika stort behof och lika förtjente af understöd åtnjöte pensioner eller gratial till betydligt olika belopp, samt att, medan den ena Direktionen vore i tillfälle att understödja äfven så dane sjömän, hvilka jemförelsevis mindre behöfde understöd, andra deremot i saknad af medel nödgades lemna utan bistånd verkligen nödställde. Men Kollegium har dock, vid betraktande, å ena sidan, af de fördelar och olägenheter, hvilka med det nuvarande systemet af pensioneringens verkställande genom lokalmyndigheters försorg äro förenade, och, å den andra, af dem som ansåges åtfölja inrättandet af en centralpen sionsanstalt, trott att företrädet med hänsigt till ändamålsenlighet borde förstnämnda system tillerkännas. Alla mot anstaltens centralisering sålunda gjorda invändningar grundas synbarligen på den förutsättning, att anstalten skulle hafva till ändamål att endast, eller åtminstone hufvudsakligen, åt behöfvande sjömän i mån af tillgångar utdela gratial elier tillfälligt understöd. I sådant fall torde ock lokalmyndigheter onekligen vara bättre än en centralförvaltning i tillfälle att, hvar för sin ort, bedöma huruvida de gratialsökande både befunne sig i verkligt behof af understöd och förtjenade att deraf komma i åtnjutande.
Vid .M från de enklaste till de mest eleganta o. moderna billigast hos 1 1 utförsäljer till julen en mängd Modeoch Galanterivaror, 1 1 särskildt lämpliga till J U L Däribland PRE SENTER " W S må framhållas: Spetsjabots fr. 1: 25 st. Tyllboor » 1: 50 » Lavallieres, belsiden » 1: — » Sidenhalsdukar, fyrkantiga » — 50 » Förkläden, stort urval ... &gt; 1: — » Förkläden, hushålls» 1: — » Förkläden, barn» — 75 &gt; Förkläden i siden o. spelsar 2: — &gt; Näsdukar med bårder. » 2: — duss. Snörlif La Coquette » 3: 50 pr st. Ylletrikåvantar » — 50 par Ylle-Damstrumpor, fin vara » 1:25 » Fantasimuffar Silkes-Sammet fr. 2: 50 mtr Patent-Sammet » — 85 » Damkragar Q. Manschetter Barnkragar, halfva priset Antimakassar &gt; 1: — st. Brickdukar, ritade o. färdiga fr. — 50 st. Byrådukar och Borddukar Brickduksspetsar —. fr. — 10 mtr Antimakassar-Spetsar &gt; — 25 » Tyllspetsar till lampskärmar » 75 &gt; Taft, alla färger, till lampskärmar Lampskärmställningar Lampskärmar, färdiga. [2997] ^•Ebba Hagstedts Damskrädderi, « * ~ 40 Drottninggatan 40. Billigt. Smakfullt. Skulle någon af Iduns läsare eller läsarinnor vara i besittning af ett ex. » Historiskt Geografiskt Lexikon öfver Sverige », utgifvet under 1860-talet på H. W. Hammers förlag Stockholm och detta exemplar är komplett och för egaren obrukbart, torde pris och adress i denna tidning uppgifvas senast innan nästinstundande julhälg. Boken är nämligen ur bokhandeln utsåld. J. B.
Är saben hos Häradsrätt anhängig , dä skola Borgenärerne genom anslag och kungörelser sä stämmas, som i 9 § sägs, att sig inställa, vid det Lagtima Ting, som näst efter sex månader inf al - 42 LagUtskottets Betänkande N:o 62. ler eller då 'ännu fortgår, före klockan 12 på dagen å den rättegångsdag , som af HäradsRätten bestämmes samt i anslag och kungörelser utsattes. Åska de fleste Borgenärerne Urtima Ting, varde det utsatt, att genast efter sex månaders förlopp hållas. 5 Cap. ii §. Herr Lewton har anmärkt, huruledes föreskriften i denna §, att samtlige borgenärerne skola om stämningen serskildt underrättas, samt att stämningen skall så kungöras jemväl dem, som hafva inteckning uti gäldenärs fasta egendom, och Rätten förty åligga, att bevis derom infordra, stundom blifvit sl förstådd och tillämpad, att det ansetts åligga Rätten infordra bevis från alla borgenärerne om serskildt erhållen del af stämningen, då likväl, efter Motionairens mening, §:n endast fordrar, att bevis skall tagas öfver verkställd kallelse a de borgenärer, som ega inteckningsrätt ; hvarföre Motionairen föreslagit, det uttryckligen stadgas må, att kallelsebevis böra endast från inteckningshafvare infordras. LaeUtskolUtS Belänkande N:o 62. 4 3 Nu ehuru Utskottet anser ilet vara uppenbart, att de i denna § förekommande orden: "bevis derom infordra” ingalunda afse bevis om stamningens kungörande , utan bevis öfver inteckning i gäldenärens fasta gods eller så kalladt gravations bevis, hvilket Katten har af nöden, för att kunna fullgöra sitt åliggande att inteckningshafvare om stämningen underrätta ; sa finner Utskottet sig dock böra tillstyrka , att, till undanrödjande af den origtiga tydning, hvartill det anmärkta uttrycket gifvit anledning, orden ”bevis derom" utbytas emot ordet ”intecknirigsbevisså att paragrafens lydelse blifver denna t Kronans Ombudsman i orten och alla samtlige Borgenärer skola om stämningen särskilt underrättas.