Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fjorton dagar före sammanträdesdagen och då Rikets Ständer icke finna skäl till afvikelse från denna sed, har densamma ansetts böra bibehållas såsom regel. Men läll kunna inträffa som undantagsvis fordra ett sammanträde af Allmän Rådstuga inom kor • tare tid och redan nästa dag; hvadan Rikets Ständer ansett en möjlighet äfven till så snarasammanträden böra medgifvas. Dä emellertid i sådana läll kallelsen måhända icke kan införas i någon tidning och ett offentligt anslag icke lärer vara tillräckligt att på så kort lid göra kallelsen bekant, torde densamma tillika böra kungöras på något annat Expeditions-Vis kolt p Is Förslag till underd. S/triJve/sc N:o 186. 25 annat sätt, såsom genom budskickning, uppläsande på stadens gator och torg eller dylikt, hvars bestämmande för hvarje stad synes lämpligen kunna öfverlemnas åt dess Rådstuga. Slutligen torde äfven vara nödigt alt i denna § intaga 16:de §:ns i Förordning om Kommunalstyrelse på landet stadgande, att å sådana sammanträden, hvilka hällas efter kortare kallelsetid än den i allmänhet föresluifna, icke få fattas beslut om utgifter eller uttaxering af nya utskylder. Och lärer med iakttagande häraf och med afseende jemväl derå att i åtskilliga släder någon tidning ej utgifves, § böra erhålla följande förändrade lydelse: Kallelse (ill Allmän Rådstuga utfärdas af Magistraten samt kungöres minst Fjorton dagar förut genom Offentligt anslag. Utgi five» tidning i staden varde kallelsen ock der införd. Kallelsen bör innehålla förteckning på de ärenden, som vid sammanträdet skola tili öfverläggning förekomma. För ärende, som fordrar så skyndsam handläggning att kallelse icke medhinnes så tidigt, som nu är föreskrifve!, må Allmän Rådstuga kunna hållas efter kortare kallelselid, men icke förr än dagen efter den. dä kallelsen kungjordes, hvilket i sådana fall må ske genom Offentligt anslag och på annat lämpligt sätt, som vid Allmän Rådstuga på förhand blifvit bestämdt. Dock må beslut om utgift eller uttaxering af nya utskylder vid sålunda utlyst Allmän Rådstuga ej fattas. § 28.
I motsats mot hvad en värd talare yttrat, nemi. att han icke gerna skulle önska att få en Svensk Arffurste förmäld med en Milé Eothschild eller någon annan sådan, får jag förklara att för mig skulle det icke vara någonting obehagligt, om han kunde träda i äktenskap med en Grefvinna af Thebae eller någon dylik; jag tror icke att det skulle innebära något sårande för den Svenska nationalkänslan, särdeles som den måhända största Konung vi egt varit gift inom privat-ståndet, vi behöfva blott kasta ögonen på Gustaf I. Men som jag, när vi komma till den punkten, som afhandlar sjelfva anslagssummorna, då får tillfälle att yttra mig derom, vill jag då äfven framställa de kontraprot:r, som jag, till följd af mina åsigter ämnar föreslå. Hr Bibbing, Arvid, anförde dels mundtligen dels skriftligen. En hvar har sitt sätt att betrakta denna fråga, jag har ock mitt. Gr. Anckarsvärds, med hvilken jag ej sällan ansett för en ära att dela tänkesätt, är dock här icke mitt. Från den lägre ståndpunkt inom samhället som blef min ser jag dock saken från rättvisans synpunkt. De inskränkningar våra Arfprinsar äro underkastade i vanliga medborgerliga rättigheter bestämmas från 3:ne håll: från Konungen, Ständerne och Grundlagen. Ulan Konungens samtycke få de ej gifta sig, ej resa utrikes. Ulan. Ständernes ej emottaga Kiksstyrelse i annat land, och Grundlagen förbjuder dem bestämdt att gifta sig inom eget land icke ens utom detsamma med enskild mans dotter. Då Grundlagen sålunda tydligen åsyftar att ställa Arfprinsarne i en från öfriga medborgare afskild och uphöjd ställning under det att landet liksom toge fasta på dem, för att, i händelse af påkommande behof, åtaga sig RiksStyrelsen och hvarigenom de, så att säga, blifva landets barn, så är det väl också skäl att detta lemnar dem utvägar att blifva till en början i något afseende män för sig, hvartill hörer att taga sig hustru och sätta bo. Då detta icke får ske inom de borgerliga kretsarne, måste medlen att försörja henne vara derefter. Enär nu det är för Statens skull som 221 Den 21 Mars f. m.
Har jag haft svårt för att tala? ånej, men du tycks säga ja. Jag förstår att det då har varit så. Men inte nu mera. Är du glad deråt? – Ja, min Stella, jag är glad; visst är jag glad. – Jag drömde, att våra vänner varit här. Men hvarför ha de inte verkligen varit här. Nog veta de väl, att Stella är sjuk och mår inte rätt bra. De ha varit stygga. – Nej, Stella, de hafva varit här. Irene har varit här tvenne gånger och Harald nästan hvarje dag. – Ha de det? Och jag har ingenting vetat. Du har inte velat väcka mig, som sofde. Men hvad dag i veckan ha vi då? – Det är Lördag. – Det är då i morgon, som Erik skall predika om de åtta saligheter. Det är i morgon Allhelgonadag och Stella orkar ej gå i kyrkan. Och Erik skall predika? – Nej Stella. Det är redan tolf dagar sedan Stella lades ned här. Allhelgonadagen har redan varit. – Är det redan så längesedan. Går tiden så fort, när man är sjuk. Men Erik predikade då och Stella fick inte höra. – En annan prest predikade då, och en annan skall göra det i morgon. – Hvad du är god. För att Stella är sjuk, så vill du inte predika. Men vill du lyda mig nu? – Jag skall bjuda till, min Stella. – Gå i morgon och predika. Ty ser du Stella är blott en och för denna enas skull, så skola så många sakna dig. – Huru skall jag kunna lyda dig. Jag kan det ej. – Erik tror då kanske, att Stella skall dö. – Nej Stella, så tror jag inte numera. Du är ju bättre nu. Nej Stella, det tror jag visst inte. Med ifver och häftighet ville Erik förjaga denna föreställning, hvilken dock, oaktadt blott en föreställning, en farhåga, hann verka en osäkerhet i rösten, en skrämsel i hans blickar. – Men dina ögon äro så sorgsna, när de se på mig; du är kanske rädd, att så ändå kan ske. Och du gråter nu; Erik, du som är en stadig karl redan, huru kan du gråta? Fy dig, min vän. Ett skämt på en sjuksäng torde i allmänhet ha någonting skärande, som retar till tårar?
Ständers uppmärksamhet, serskildt, på ett ämne, som vid flere tillfällen varit föremål för R. H. Ständers upplysta bepröfvande. Ordnandet af en Spanmålshandel inom landet, och förenandet af det oundgängliga behofvet af säker Spanmåls lillgung, med nödigt skydd för landets hufvudnärings-producters fallande i vanvärde, har hittills varit ett svårlöst problem, och den omtanka, som dervid och till ämnets utredande af Kongl. Tull-Comiteen blifvit fästad, torde icke utan afseende lemnäs, utan tvärtom med tacksamhet böra erkännas. I likhet med hvad Tull-Comitéens ofvananförde Betänkande i denna del innehåller, har äfven Utskottet ansett, att så väl, till förekommande af nöd vid de tillfällen då missväxt eller mindre gynnande skörd af denna förnödenhets-product kan ega rum, en inom landet ordnad
Den is Zebruarii och en utwidgad Handel danat, och således icke ars »verklige warors representanterOm Papperspenningar genom försigliga Banco-Författningar titt en del kunna göra Guldoch Silfwermyntet umbärligt, och förhjelpa wart Lands naturliga och mest nyttiga Mineralier mur härda bergsklyften, samt för wära öfwerstotts-producter befordra en bytes-handel af de förstnamde dyrbare metallerna, jerne andra Utrikes behof, sä misiräknar man sig högeligen, om man tror sig kunna göra papper till en »verksam stock, i förhållande emot sin mängd och hastiga utspridning. Penningen, sorn utgör det nvminala priset och mättstockcn af arbete och wara, försattes i underwigt emot fordna arbe skraften och byteswaran, om den gränslöst sörökes utöfwer Circularions - Canalens och Närings-driftens behof. Jemnwigien rubbas dä emellan warans naturliga warde och försäljningspriset. Sjelfwa der för hastigt tittkomna Guld och Silfwer, kan pä det satter komma i wanwarde emot arbetet och arbets-produclen; men Papperspenningar kunna »vid sitt öfwerfiöd ej allenast komma i underwigt emot Dagswer-et och Byteswaran, utan ock emot sjelfiva Mymel, som de tillita stola föreställa, eller referera sig lill. In större sedelstocken blifwer, ju mindre förstär densamme wid den upstegrade dyrheten till alla behof, och ju mera höres klagan öfwer bristande penningetillgäng, sann oförräktas i synnerhet den, som har en tilen penninge behållning eller inskränkt lön atl lefton utaf, mm hwilken kan hafwa mänga i sin omwärdnad att underhälla. En Riks-Banque mägrar Lä icke ined all sin soliditet, och med alla sina utestående fordringar, akt hamma en »vidrig opinion om Banco-Sedelns warde. Dyrheten blir af den Den 12 Februarii.
Jag vill bara helt enkelt försöka att göra rätt. » Därmed slutar stycket Med den redogörelse som här lemnats bör man kunna döma, huru vida » tendensen * skadatskådespelet såsom konstverk. Att » tendens » finnes, kan icke nekas, men förf. har dock gått till väga med så stor dramatisk sakkännedom, att hennes afsigt ej verkar .förstämmande. |Om stycket otvifvelaktigt vunnit på, att enheten i handling mer iakttagits och intresset ej splittrats genom att göra en del af denna handlings bestämningsgrunder beroende af en fråga, hvilken icke hör till själfva de egentliga motiverna, om, med ett ord, de två senare och i synnerhet den tredje akten varit mer öfverensstäm-mande med de två första, och handlingen fortskridit på endast den grund, som i de sist nämda akterna är lagd med så stor insigt, hade fru Edgrens » Hur man gör godt&gt; kunnat räknas till ett af .samtidens allra förnämsta dramatiska arbeten. Nu torde det i alla fall få anses såsom ett högst talangfullt skådespel, hvilket måste väcka intresse från scenen, förutsatt, att det där finner ett sig värdigt utförande. Det torde ej häller behöfvas mer än några strykningar i de långa samtalen i tredje akten, för att det där inkastade främmande elementet ej skall skada så mycket det hela vid uppförandet. Den andra akten skall i hvad fall som hälst framstå såsom ett rent mästerstycke i orädd verklighetsskildring. Att » Hur man gör godt » är ett märkligt karaktärsskådespel, torde ock framgå af den lemnade redogörelsen. I full öfverens-stämmelse med den gamla aristoteliska satsen, handla de i stycket uppträdande personerna icke för att visa sin karaktär, utan det är denna som framlyser genom handlingarna. Blankas, huf-vudpersonens, karaktär utvecklas, såsom redan anmärkts, kanske något hastigt i andra akten, men, såsom jag ock här ofvan tog mig friheten yttra, är denna hastiga utveckling dock tillräckligt förberedd i förstå akten, och det kan ju icke nekas, att karaktären hos hos henne, liksom för öfrigt hos alla de medverkande, smälter i hop med den spännande handlingen. Alt tillgår enkelt och naturligt, utan vridningar eller vrängningar för att tjäna det särskilda syftet
— Det är likväl ingalunda min mening, att Lag-Utskottet vid denna Riksdag, hvaraf minsta delen återstår, skulle medhinna den revision af PoliccFörfattningarne, som jag aldrig skall upphöra att såsom nödvändig påyrka* Dä en Lag-Comité är sysselsatt med utarbetande af Förslag till nya Lagar, synes det mig deremot icke vara olämpeligt, om Riksens Stander skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det denna Comité finge sig uppdragit, att äfven företaga en granskning af dessa Författningar, så - Den ii April. 367 dana de nu finnas gällande, uti förslaget till Allmänna Lagen intaga så mycket deraf, sorn möjeligt och lämpeligt ansågs, tillika med den serskildta Rättegångs-Ordnirg, hvilken för Po> lice mål torde bli nödigt att stadga, samt gifva åt våra Arbets Jnrättningar och Corrections. hus den Organisation, de behöfva för att blifva hvad de böra vara, till fly ks-orter, hvarest de som sakna sysselsättning erhålla den, och de som ej vilja sysselsätta sig, tillhållas dertill, intet strafilnrättningar för en olycka, som anses för ett brott och h vai till omständigheter lika ofta, om ej oftare än eget förvållande, gifvit orsaken. — Deremot synes det föreslagna insändandet till Justitiae-Ombudsman af hvarje t\ serskildt mål fällt Utslag, äfven om en närmare Controil af Auctoriteternes åtgärder derigenom skulle vinnas, föga lämpeligt till ändamålet, personliga frihetens och rättigheternas helgd, så länge sjelfva Författningarne på sitt sätt förnärma den. Med dessa anmärkningar anhåller jag att Betänkandet må återreI mitteras. Herr af Brinckman, Gustaf: Uti Höglofl. Lag Utskottets nu upplästa Betänkande, saknar jag både laglig anledning och redbar åsigt. Hvarken Regeringsformen eller den för Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman utfärdade Instruction ställa Kongl. Mapts Befallningshafvande under dess inseendeTillsynen öfver deras och öfrige Tjenstemäns rjensteutöfning är något helt annat.
Motionären anmärker hurusom, der förslag att uppbygga skolhus för småskola inom en skolrote uppstått, detsamma måste förfalla, om en eller annan person icke vill derpå ingå. Till förekommande af ett sådant förhållande och då gällande författningar icke innehålla föreskrifter i fråga om hus för småskolor, har motionären hemställt, det Rikets Ständer, för sin del, ville antaga ett lagstadgande i den syftning, att, derest, sedan kommun beslutat inrätta en eller flera småskolor, och området för desamma blifvit bestämdt, de, som egde minst hälften af den inom en skolrote belägna jord, förenade sig om uppförande af ett för denna rote gemensamt småskolehus, de öfriga grannarne icke skulle kunna förhindra byggandet af nämnda hus, med hvars uppförande skulle så förfaras, som i lag om kyrkobyggnad stadgadt är. Enligt hvad ett vid motionen fogadt protokollsutdrag utvisar, hafva Gustaf Jonsson från Calmar län, Sven Rosenberg från Christianstads län, Anders Jo - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utslcottets Betänkande As 68. 5 han Kjellman från Jönköpings län, Anders August Andersson från Östergötlands län och Peter Andersson från Blekinge län biträdt motionärens förslag med det tillägg, att ifrågavarande byggnadsskyldighet borde utgå, icke efter oförmedladt, utan efter förmedladt hemmantal. Kongl. Stadgan om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842 innehåller i 3 §, att hvarje skoldistrikt åligger anskaffa och underhålla tjenliga rum för de skolor, som inom distriktet finnas eller blifva inrättade, samt att alla inom distriktet boende skola, efter de grunder, som inom orten följas i fråga om kyrkobyggnad, så framt ej annorlunda derom öfverenskommes, i kostnaden härtill deltaga. I den Kongl. Stadgan omtalas icke annat skoldistrikt, än det i § 2 bestämda, “bestående antingen af en stadsförsamling eller socken å landet med en eller flera skolor, eller af tvänne eller flera stadsförsamlingar eller socknar, hvilka sig om en skola förenat. “ Enligt samma författning är således uppbyggande af skolhus en församlingens gemensamma angelägenhet.
Kammar-rätten öfverlemuas, så hafva dessa räkenskaper törrevisions-året undergått granskning i bemälde embetsverk, utan att någon anmärkning emot desamma föreko mmit. Förhållandet med inkomster och utgifter redovisas sålunda; Debet. Balans från år 1857: Stats-anslag Kollekt-medel Hyres-medel Underhal ls-afgift af betalande elever . Diverse Balans till år 1859: Skuld Credit. Balans från år 1857: Skuld Utgifter: Aflöning Kost och beklädnad, medikamenter m. m. Balans till år 1859: Behållning af fastigheter 45,442: 11. Dito af inventarier 6,450: — Utlånta medel 188,431: 25. Uti ofvanstående skuldbalans, 16,012 R:dr 46 öre R:mt, ingå under året influtne räntor tillf étt belopp af 9,262 R:dr 46 öre samma mynt, hvilka uti Institutets hufvudbok för året utbalanseras under titel: »Reserverade medel». Till någon erinran från Revisorernes sida hafva dessa räkenskaper ej föranledt. t. — 280 — Kolonien S:t Barthelemy. Jemtö anmälan, att 1857 års redogörelse för nämnde Kolonis förvaltning, hvilken, af uppgifven anledning, vid nästa års stats-revision ej kunnat granskas, blifvit nu församlade Revisorer för sådant ändamål tillställd, få Revisorerne meddela, att hvarken nämnda eller 1858 års redogörelse för denna Koloni, hvilka båda räkenskaper aro utan anmärkning granskade i Kongl. Kammar-rätten, föranledt till någon erinran från Revisorernes sida. Förhållandet med inkomster och utgifter under dessa tvenne år inhemtas af följande tabell: Del) et. Spanska Spanska Daler Cent. Daler Cent. Balans från föregående år: Inkomster: Balans till påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Utgifter: Aflöning till koloniens em betsoch tjenstemän 6,010: — 6,143 33. Balans till påföljande år:
Förstnämnde Remiss bar Utskottet emottagit den 20 dennes, sedan Utskottet förut med utlåtandet N:o 3 återlemna t Fredrik von Zveigbergks motion och Sven Heurlins yttrande; såsom icke tillhörande Utskottets handläggning, med hemställan hos Rikets Ständer till hvilket Utskott målet rätteligen hörer. På de skäl, sorn äro anförde i åberopade utlåtandet, och då de serskildta förslag i olika ämnen, som Johannes Christoffersson sammandragit i ett memorial och hvarigenom föreskriften i 51 §. Riksdags-Ordningen synes icke 4 Alim. Besv.- och Ehon.-Utskottets Utlåtande, N.-o g. vara iagttagen, åsyfta ett sådant förändradt ordnande af Statsbehof ven, som påkallar en annorlunda behandling af ärendet, än den, som i 34 §. Riksdagsordningen är föreskrifven för ärenden, som det tillhörer delta Utskott att bedomina, anser Utskottet sig icke kunna upptaga målet, utan får, enligt 44 §. Riksdags-Ordningen, detsamma vördsamt återlemna, med hemställan hos Rikets liögloflige Ständer, tiil hvilket Utskott det rätteligen hörer. Stockholm den 27 Februari 1840. Rättelse. Nästföregående häfte, betecknadt såsom det 3:dje, är egentligen det 2:dra, hvilket sednare således icke finnes i denna Samlin?. O S 1 O ( . K HOLM, KCKSTEWSKA. BOKTRYCKERIET 1840. Allm. Besv. och Ekon. Vlsk. Memorial, N;o 10, och Betänkande, N.o 11• I N:o 10. Ank. till Exp. Utsk. den 24 Mars, kl. 1 c. m. Memorial om beräkning af Notarie-arvode för de såsom Notarier hos Utskottet anställde Canzlister.
Län emot Z procents ranta och anlicipations-wis inlösa Obligationer, med enahanda ranka, sä ar af Herrar Fullmägtige förklaradt, att sädant hade till grund icke blott räntans besparande, utan ock drt Allmännas betjenande, hwarä Herrar Fullmägtige, sä oska omständigheterne det tillätit, och Contoiret derigenom någon stada icke stett, astid gjort afseende, som medfört nytta för Contoiret och gifwit styrka ät desi credit. StalsU stöttet har ansett Allmänheten endast kunna betjenas genom en god administration af RiksgäldsWerket, och om det lyckades att bibringa nägra fä personer, en fördelagtig Opinion om Contvireis större penningetillgängar, derigenom att dem. blifvit bewiljad inlösen af Contoirets Obligationer, hwilka annu icke warit förfallne, sä kast StaksUtstottet icke finna, att Contoirets Credit i allmänhet härigenom kommit att stlrkas, enär Allmänheten hwarken känt eller ens bordt kunna göra sig begrepp derom, att Contoiret stu le hafwa ymnoge penningetillgängar, dä Contoiret beständigt sökte och emottog Län Den l8 November. so? Län, samt wid omsättning af förfallne Capital bewihade sarstilde förmäner. Det är igenom jemnhet och stadga uti förwaltningen samt ett noggrant upfyllande af Contoirets förbindelser, svin StatsUtskottet anser Crediten säkrast underhällaä och stärkas, men genom antagandet af det Svsteme, att pä en och samma tid emottaga Län och wid avfordran, infria de för dem ukgifne Obligationer, hade Contviret kommit att förwandlas till ett ställe, der man efter beqvämlighet pä Diflont-wilkor kunde emot Z procent förränta penningar; men hwilket Läue-systeme icke kunnat wara nyttigt för Contoiret. uran endast för dem, hwilka häraf fäkt sig begagna.
Men om då Utsk., enligt min och mängas mening, låter ulläuingen genom allmänna Disconten vid Banken qvarblifva, så skulle jag ock tro, att man bör gifva en ny organisation ål densamma, så att den framdeles måtte komma alt bedrifvas till större fördel både för Banken och allmänheten; och om man går varligt lill väga, och småningom förbereder kortare länelider, färre omsättningar, en del af fondens öfverllyltuing till för Banken mera nyttiga länegrenar, så skall det nog blifva möjligt att göra denna utlåning icke så stereotyp, som mången påslår att den nu är. Och kanske skulle man pä detta sätt med tiden fä en behöflig tillökning på Handelsoch Näringsdisconten för den beläning af vexlar, som, enligt hvad af Utsk., och, i min tanke, än bättre af Hr Skogman i dess reservation har blifvit föreslaget, derinom bör erhålla företrädesrätt. Jag skulle äfven tro del vara ganska lämpligt, om en del af allmänna Discontens lånerörelse kunde öfverlätas lill låneconlor i landsorterne, hvilka skulle ägas af enskilda associationer; ty jag tror, alt dessa sednare bättre än Riksbanken skola kunna bedrifva en sådan lånerörelse; men de borde deremot icke få befatta sig med sedelutgifning, hvilken jag, likasom så många andra, som här yttrat sig, skulle önska måtte blifva R. St:s Bank ensam förbehållen. Desslikes mäste jag yrka, att uti de föreskrifter, som böra gifvas R. St:s Fullmäktige i Banken, det mätte mera bestämdt, än hvad i någon puukt af Utsk:s betänk, förekommer, blifva uttaladt den satsen, att då vissa ofördelaktiga förhållanden inträffa, Den 19 December. 517 Bancofullm. skola vara ovillkorligen förpligtade alt minska utlåningen till enskilde.
Pehr Isakson Myrungs motion örn upp» häfvande af 9 § 2 cap. Gift.-b:n; N:o 137. öfver väckta motioner om ändringar eller til» lägg i K. förordn. d. 24 Aug. 1813 om fylleri och dryckenskap; N:o r3g. i anledn. af anmärknir emot ITtskfS betänk. ]N:o 37 öfver Hr Frih. Lars Stjernstedts och Riksd.fullm. Hr S. J. Wijkmans motioner örn borttagande af dödsstraffet Dea 3o Octotier 1. in. för stöld ur bref, som ej äro under postinrättningens eller annan allm. vård. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 20 dennes e. m. på bordet lagda betänk. A:o i38 öfver väckta motioner om upphäfvande af K. brefvet d. 17 Oct. 1778, ang:de förekommande af barnamord. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller alt få veta, huru denna fråga är afgjord i de öfriga Stånden. TJnderteckn. Ri d d. Se c r e t.: LagUtskts betänk. N:o 138 är bifallet af Borgareoch BondeSltn. Från PresteSt. har någon underrättelse i berörde afseende icke ankommit. Hr von Hartmansdorff: Då motionen således är afslagen af 2:ne Stånd, lärer någon åtgärd i anledn. deraf ieke, vid denna riksdag, kunna följa, utan får jag blott för min del till prot. förklara, att jag instämmer i Prostarna Stenhammars och Rose'ns reservationer. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 27 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. JX:o 291 i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 2o3 i fråga om beviljandet af extra anslag till försvarsverkets iståndsättande, allm. arbeten, m. m. Begärdes ånyo på bordet af H:rr Riben, Carl Wilh., och Stuart, Carl Gust. Hr Crusenstolpe, Magn.
Kungörelsen den 6 April 1.810 stadgade vilkors tillämpning för alla de städer, der så ej redan skett, icke förtjena afseende, helst det icke blifvit uppgifvet för hvilka städer sådant skulle komma i fråga, samt det dessutom måste tillkomma vederbörande inom hvarje kommun att sjelfva tillse, det de ej må vara i afsaknad af de rättigheter, hvilka genom gällande författningar äro dem till agde; men enär, beträffande förhållandet med skjutsnings-bestyret inom Fahlun, genom inför Utskottet företedda officiela handlingar, upplyst blifvit, att af de skyldigheter, som, till följd af ofvanberörde Kongl. Kungörelse, skulle åligga husoch jordegare i städerna, båtsmanshåll, inqvartering m. m. för närvarande utgöras af alla fastighetsegare inom Fahlu stad och att endast skjutshållningen i sådant hänseende är ett undantag, samt att Borgerskapet derstädes uti rättegångsväg sökt, men ej lyckats få liusoch jordegare i Fahlun förpligtade att deltaga uti ifrågavarande onus, hvilket synes vida kännbarare än uti någon annan stad drabba Borgerskapet, oaktadt detta, enligt uppgift, hvarken åtnjuter vederlag uti donationsjord, eller, i anseende till den kringliggande jordens bergsfrälse-natur, synes uti skjutsningsbesväret kunna erhålla något understöd af allmogen, och då derjemte den grund för ett sådant onus, hvilken skulle kunnat hemtas från de fördelar, sorn genom skråprivilegier varit städernas Borgerskap tillförsäkrade, numera genom införandet af en lämplig näringsfrihet bortfallit, synes det böra närmare utredas, huruvida 28 Allm.