Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta afseende bifogas underdånigst Sammandrag af Seraphimer-Ordens-Gillets räkenskaper, Tutt. -E., sorn visa, att för nyssnämnde år, utgifterne betydligen öfverstigit inkomsten, så att en brist uppstått af 19,300 R:dr Banco. Denna brist härleder sig egenteiigen derifrån, att prisen å spannernålen, som utgör fondens betydligaste inkomst så ansenligen fallit, att den år 1820 betaltes med 20,124 R-dr 44 sk. 1 rst. Banco mindre än år 181 9> och hvarigenom en betydlig minskning i inkomsterne mot de år, då spanneinålsprisen varit högre, uppkommit, derföre ock , enär spannernålen år 1821 varit än mindre i värde, förhållandet sistlidet år funnits ännu mera ofördelaktigt än det föregående} men äfven andra orsaker hafva föranledt nämnde brist, såsom kostnaden till uppbyggandet af eU Berättelse om TrersiiUings-afgiften. 249 Lazarett på Öland; äfvensom till inrättandet af ptt nytt Lazarett i Östersund ett bidrag nu måst lemnäs; hvarförutan Seraphimer-Ordens-Gillet i senare åren haft en betydlig utgift, sam förut knappast varit känd, nemligen till upphandling af sängoch gångkläder åt hospitals-hjonen.
(Forts.) lej, » svarade den gamla frun leende, » men vi fl kunna j u fråga honom. » » Inte från mej! » utropade den andra förskräckt, » för all del, inte så att jag blir nämnd. » » Hvad är det? » frågade fru Broms. » J o. » sade fru Sjögren. » Tant l i l l a. » afbröt den lilla frun. » Kära du, » återtog gumman, » det är j u inte så farligt. Alice önskade veta, hvad mm son hade att föreslå. » Allas ögon riktades med oförställdt intresse på den gamla, och man tyckte sig nästan kunna se, huru öronen spetsades, men ingen vågadfe säga något, förrän fru Bi-öms utbrast med ett otåligt; » Nå? » » 3a, kära Hilda, j a g vet ej mer än ni, » svarade fru Sjögren, » men j a g upprepar ännu en gång, att vi kunna fråga honom. » » Ja, låt oss göra det då, o m det kan intressera herrskapet, » sade värdinnan likgiltigt, ehuru henögon lyste af ifver. » Doktor Sjögren, » ropade hon, » var god och kom hit. » » Hvad behagas? » frågade denne, i det han kom fram. » Det finns några, som önskade veta, huru doktorn ämnade arrangera den famösa försoningsfesten mellan bruket o c h köpingen, » sade fru Broms, skämtsamt nedlåtande. &gt;Åh, det var bara ett löst infall, » svarade doktorn, som med nöje pinade sällskapet en smula för dess tillgjordhet. » Men säg det ändå. » » Jag försäkrar, att det tjänar ingenting till, » vidhöll den oefterrättlige. » För att mitt förslag skulle kunna hafva framgång, fordrades, att herrskapet samtlige skulle vara besjälade af en liflig önskan, att ett närmande mellan de fiendtliga partierna skulle äga rum, och jag märker allt för väl, att af någon dylik önskan ej förefinnes ett spår. » Och därmed gjorde han min af att draga sig tillbaka. Det öfriga sällskapet påminde i detta ögonblick om vassen i en trång vik, där det inträngande vågsvallet stöter emot stranden o c h rusar tillbaka, böjande vasstråna åt alla håll. Så var det äfven här.
I afseende på saken, så vill jag hafva äran tillkännagifva att jag visserligen icke förnekar, alt möjligen i den gamla tulltaxan någon jemkning kan vara behöflig, men på andra sidan tror jag att hvarje förändring i en tull-lagstiftning eller i näringsfrågor i allmänhet redan i och för sig sjelf är en olägenhet; ty det är gifvet, att de förhållanden, som derigenom upstå, medföra rubbningar af näringarne, intilldess de åter hinna all jemka sig efter hvarandra och att hvarje sådan rubbning är en olägenhet. Detta är icke sagdt för att på denna grund bestrida alla möjliga förändringar, men det blir åtminstone för mig ett skäl att med serdeles varsamhet välja tidpunkten för sådana förändringar. K. M. har vid denna riksdag icke funnit skäl, att inkomma med förslag till ändring i tulltaxan i allmänhet, ulan har inskränkt Sig lill en ganska väsendtlig bestämmelse, nemi. den om lull-lindringarnes uphörande. ålin ståndpunkt är f. n. dermed öfverensstämmande, hvilket är detsamma som att jag för min del icke yrkar några andra ändringar i den nu gällande tulltaxan än i nyssnämnde hänseende; hvarföre jag icke heller har att yrka någon serskild föredragning af de skiljda punkterna, utan hufvudsakligen sluter mig till den mening, som Frih. Palmstjerna här har framställt. Ilr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Jag tillåter mig vördsamt fråga huruvida ett bifall till den framställning, som Frih. Palmstjerna har gjort, hindrar den partiella pröfningen af de förändringar i tulltaxan, som blifvit af Bevilln.Ulsk. föreslagna. För 472 Den 4 Jani f. m. den händelsen alt sä är, får jag anhålla, att den ordning, sora jag förutsätter, vara den rätta, nemi. att betänk, punktvis pröfvas, hlifver iakttagen. Skulle deremot ett bifall till Frih. Palmstjernas framställning icke hindra en sadan partiell pröfning, så har jag ingenting att deremot erinra. Gr. Gyldenstolpe: Jag anser för min del, alt derest R. o. Ad. bifaller Frih.
Men om förhållandet är sådant, är det väl också högst nödvändigt att tillse, det denna grundsats tillämpas. Visserligen har Utsk. sagt att man, efter sig företeende omständigheter, bör taga i betraktande, huruvida samma grundsats må kunna frånträdas. Men hvilka äro då de exceptionella omständigheter, som förekomma i afs:de på Gefle-jernvägen ? Här finnes icke någon annan nämnd, än den allmänna penningestäilningen. Ja, visserligen är denna ganska tryckande, särdeles för Staten, som man ålagt att skaffa lån och bidrag åt en stor mängd arbeten. Tror man väl att Staten får sina penningar till skänks, eller på särdeles billiga vilkor? Jag tror det icke. Ytterligare har i samma Utlåt. N:o 158 såsom skäl för afslag å en ansökning om anslag till ett annat arbete, anförts, att då denna landsort redan på andra håll fått rikliga bidrag, kunde något mera icke beviljas den, emedan man då gjorde andra orter orätt. Detta skäl, som jag nu icke får reda på i Relänk., bar dock icke alltid tjenat till grund för afslag. Äfven Gefleborgs 332 Den 19 December. län har icke blifvit lottlös!, ty 1,000,000 IMr är icke någon obetydlig summa. Detta allt hade bort tagas i betraktande vid frågans afgörande. För min del hade jag alltid trott, att det varit mycket bättre att anslå detta understöd till ledande af den naturliga, men genom djup sandjord försvårade kommunikationen i Dalarne söder ut. Förut ansåg man 1,000,000 lidr vara ett högst betydligt lån; men nu säger man att det är otillräckligt. På dessa skäl anser jag det icke vara förenligt med Statens nuv:de penningeställning, att anslå den ifrågaställa summan, utan hemställer vördsamt, att R. o. Ad. ville afslå Utslcs tillstyrkande. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Utskottet har — vid den öfvergång till ett tvåkammar-system, som flera Riks-Stånd yrkat, utan att de närmare uttryckt sin egentliga mening—• beslutat föreslå, alt andra kammaren må väljas för flera Riksdagar, men af första kammaren. Jag reserverar mig mot detta senare och tillstyrker antagandet af den i Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka innefattade sats, att andra kammarens ledamöter böra väljas i egna valdistrict och mera omedelbart af de valberättigade. Jag gör detta så mycket heldre, sorn man derigenom lättar den framlida öfvergången till hvad jag nyssnämnde mig ännu anse såsom det enda fullkomligt ändamålsenliga, nemligen en organisk kedja af commun, provins och samhälle, alla med representativa institutioner. Jag tror, att första kammarens ledamöter böra väljas i valdistrict, en inom hvart, och af hvilka ett större eller mindre antal sammansättas till val för andra kammaren. Jag tror, att, vid val till första kammaren, antingen röstandet sker per capita eller med committenternes röstetal, böra valmännen icke utgöra någon öfverläggande valförsamling, än mindre någon skiljedomare-instans i underordnade communers ärenden; — der - Hör till Constitulions-XJiskottets MemorialN:o 85. 9 lill äro valdistricten för små. Men — antingen man godkänner Ridderskapels och Adelns tanka om lika talrikhet af båda kamrarne, eller Utskottets om större talrikhet för den första, — blifver det alltid en naturlig utväg, så snart blott en frsction af andra kammaren skall till hvarje Riksdag ■omväljas, att låta hvart och ett andra kammarens valdistrict innefatta flera af forsta kammarens. Ar det stadgadt, att en tredjedel af andra kammaren skall för hvarje gång omväljas, kan man låta dess valdistrict bestå af tre, sex eller nio valdistrict för första kammaren, allt efter orternas olika förhållanden och derigenom lägga ea naturlig och fast grundval för den framlida inrättningen af provins-nämnder.
Hvad nu blifvit sagdt, gäller egentligast om det emot ”Kritiken öfver Kritiker” enkom rigtade verk, hvilket jag fördenskull ock, vid nyssföregående målning, närmast haft i sigte. När Thorild sade sig ämna skrifva ”om det Vigtiga för Menniskoslägtet i de höga Villfarelser, – ett litet försök pro Sensu Sublimi:” så öfversattes detta af Leopold med ”en liten bok om Nyttan af det alldeles Rasande”. När Thorild yttrade, att Bager och Bjugg vore, hvar på sitt vis, långt märkvärdigare och interessantare, än tusende vanliga versmakare med allt hvad desse kunna ”qväda eller tala utan fel i många sekler”; så påstod Leopold, att han ”försvarade” Bager och Bjugg, såsom goda skalder och mönster 30, samt till och med hade försäkrat, att ”Bjugg har sökt det Majestätliga och Vigtiga, och har funnit det, på ett både originalt och fullkomligt sätt”. Denna sista citat var rigtig; – utom blott den lilla hos Thorild förekommande åtskillnaden: ”på ett så både originalt och fullkomligt sätt, att jag tviflar om alla verldens genier förenade skulle kunna göra en enda Bjugg”; hvarvid tillika utelemnades, att det för Bjugg (med flere) gjorda ”försvaret” slutligen kallar dennes poesi ”ett vidunder, dyrbart i det stora Löjliga som Naturen sjelf då och då frambringar, och hvilket ensamt har den naiva, äkta och originala art, som ger oss högtider af skratt”. När Thorild inledde detta omdöme med följande ord: ”det är omöjligt för någon dödlig, i sin krets” (d. v. s. på sin grad af lif och förmåga), ”att vilja göra en skönhet och dock göra en fulhet; äfven en ursinnig, fastän i en verld af vilda inbillningar, gör ingenting litet, när han vill göra något stort”: så anförde Leopold häraf blott första satsen, uteslöt derur de tre orden ”i sin krets”, och slog sedan händerna tillsammans öfver sitt hufvud. När Thorild sade, med anledning af ett par (i hans tycke) för strängt recenserade öfversättningar från Ferguson och Sterne:
8 Sami. 17 Haft. 5 I 18 sillin. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 78. städernas enskilda angelägenhet, hvilken, åsyftande invånarnes säkerhet och beqvämlighet, det tillhör städernes auktoriteter att, gemensamt med kommunerne, på lämpligt sätt ordna och för sådant ändamål i behörig ordning tillvägabringa de ändringar i för handen varande reglementariska föreskrifter, hvilka kunna vara af behofvet påkallade, anser Utskottet motionärens förslag icke vara af beskaffenhet, att böra utgöra föremål för Rikets Ständers handläggning; hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 April 1848. Alik. till Exp. Utsk. d. 22 Apr., kl. 1 e. ni. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändringar i Kongl, förordningen den 5 Juni 1822, angående gårdfarihandel Uti ett från Hederv. Bonde-ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets handläggning remitteradt memorial, har riksdagsmannen Petter Haraldsson från Elfsborgs län anmärkt, hurusom den allmogen i Ås, Wedens, Kinds, Marks, Bollebygds, Gäseneds och Redvägs härader i nämnde län samt borgare i städerna Borås och Ulricehamn förunnad rättighet att idka gårdfarihandel, blifvit inskränkt genom åtskilige föreskrifter och vilkor för utöfvandet deraf, hvilka voro så beskaffade, att de borde ändras.
Resolutionen den 27 Febr. 1652: se Dagbladsartikeln för nästlidne lördag) inlösa barn, af hvilka en betydlig del icke egentligen tillhöra Stockholms kommun, utan t. o. m. icke äro födda, ehuru möjligen döpta härstädes, eller åtminstone aflade långt härifrån. Denna tillförsel är en menlig följd af de i öfrigt så välgörande lättade kommunikationerna medelst ångbåtar och jernvägar; hvarförutan friheten att till hufvudstaden inflytta, utan att förevisa s. k. laga försvar eller ega laga förvärfningsmedel, förut erforderligt, härtill ej ringa bidrager. Man talar om allm. barnhusets rika tillgångar, dess kapitalter, o. s. v. Ja, utaf direktionens und. berättelse den 7 Dec. nästl. år 1865 synes, att barnhusinrättningens tillgångar vid 1864 års slut uppgingo till rdr 1,744,979: o o och dess skulder till » 378,022: 2:1 så att behållna öfverskottet utgjorde . Men då uti denna summa finnes inbegripna : Fastigheter rdr 597,525: —. Lösegendom » 18,127: 22. böra såsom inproduktiva afdragas • 615,652: 22. återstå således rmt 751,305:21 Inkomsterna under 1864 uppgingo till . rdr 232,946: 83. Utgifterna åter till » 239,336: lii. hvaraf visas, att en brist uppstått af 6,389:211, som blifvit godtgjord af byggnadsoch reservfonden, hvilken derigenom nedgått till 271,676: 81. Direktionens berättelse innehåller vidare (pag. 4.):
RiksgäldsContciret icke åger några fonder hvilka man kan anlita, men då det ena året öfverskott måtte uppkomma, och dessa inflyta till RiksgåldsCentoiret, tror jag det icke vara farligt, om något år brist uppstår, att då tillita de medel, som sålunda till RiksgåldsContoiret influtit, hålst bristen ej kan blifva särdeles betydlig. Friherre Cederström, Jacob: Med Herr Tham instämmer jag deruti, att vissa summor ej kunna bestämmas förr, ån af Riksens Sfån - Den 25 April c. ml der derom blifvit heslutadt: sådane åro Tulk medlen, Postmedlen; Chartge Sigillatae-afgiften, Qvarntullen med flere. Det år angelåget, att ej i förvåg besluta ett bestämdt bifall till Betänkandet, innan man vet om de summor, sorn deruti åro upptagne, komma att undergå förhöjning eller förminskning. Om ett öfverskott skulle uppstå, år det af mindre betydenhet, men pm brist skulle yppas, år det mera farligt; och jag anser Herr Thams anmärkning, rörande det föreslagne creditivet på RiksgåldsContoiret, vara ganska grundad, ty om något skall gifvas, skall det gifvas der det finnes, oph således måste antingen RiksgåldsContoirets credjtif pa Banken ökas, eller nya sedlar, utan fond af RiksgåldsContoiret, utgifvas. Jag anser således, att man bör uppskjuta med afgörandet af detta Betänkande, hvilket ej nödvändigt behöfver påskyndas, ty StatsRegleringen kan i alla fall pra.; yisoriskt uppgöras. Att bifalla det, afsfyrker jag; och i fall Ridderskapct och Adeln ej vill att det skall hvila, anhåller jag örn dess återremitterande. Herr von Qvanten, Carl: Ehuru Ledamot af BevillningsUtskottet, kan jag ej dela samma åsigt som Herr Tham, StatsUtskottets Betänkande är grundadt på föregående årens räkenskaper, och kan således ej lägga något hinder i vågen för Besluten rörande Bevillnings-grunderne. En anmärkning anhåller jag likväl att få göra vid Utskottets Betänkande.
I hvad Friherre Wrangel på ett upplysande sätt anfört, om att creditsystéme och till en del i hvad Herr von Stahl yttrat, instämmer jag; men lika med Grefve von Platen tror jag att, innan en financeplan i hela sin vidd blir bekant, vöre det för tidigt att fatta några beslut i de partiella delarne af financerne. Beträffande Herr Hjertås motion örn ett Särskildt Utskott, förenar jag mig med Grefve von Platen deruti att det icke ar behöfligt, då andra constitutionella Utskott finnas, af hvilka målen lämpeligen kunna behandlas. Herr Bjerta, Jahan Gustaf: Matte det tillåtas mig att af Högloft Ridderskapet oell Adeln få utbedja mig fortsättningen af den upp-* märksamhetj som lemnats åt Grefve von Pia-* tens yttrande i det nu ifrågavarande ämnet, leke någon förut fattad öfvertygelse utan endast ögonblickets känsla framkallade den mo^ tion om ett Särskildt Utskott, jag förra Plenum ansåg mig böra göra. Lika med Grefve von Platen tror jag, att det hade varit öfverflödigt att väcka den, om jag då, eller om någon bland; oss då, hade med visshet känt, att FinanceComiténs arbeten skulle blifva Ständerne förelagda; men, sorn de ej ännu ära tryckta, icke ännu till deras omfattning kände, anser jag mig böra glädja mig öfver, att min känsla ej missledt mig; att flera af Ståndets Ledamöter dela denna tanka; och att jag, då jag (må det åter bekännas: mindre af öfverläggning än af känsla,J gjorde förslaget, ej brutit emot hvarken Grundlagarnes bokstaf eller dera» auda; en anda sorn jag är skyldig att förstå, då det är under deras, skydd jag gjort min utbildning.
Theorells enka; af Herr Isberg, JVS 63, om låneunderstöd till betäckande af deri gäld, Norrtelje stad sig ådragit, för uppförande af skolhus för dervarande elementar-läroverk ; af samme ledamot, JVs 64, angående Norrtelge elementar-läroverks förändring till femklassigt läroverk, samt anslag till löner för ökadt antal lärare derstädes; of samme ledamot, JVs 65, angående den i Skeninge varande skolas uppfö rande på de lägre elementar-läroverkens stat och anslag af dertill erforderliga lärarelöner; af Herr Aschan, JVs 73, om anläggning på Statens bekostnad af en telegraflinie från Jönköping till Westervik med stationer i Eksjö och Wimmerby; samt af Herr Börjeson, JVS 77, om statsbidrag lill uppförande i Wenersborg af skoloch gymnastik-lokaler för det der inrättade elementar-läroverk. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Alander, JVs 55, om vissa tillökningar i lärarnes vid rikets elementarläroverk löner och närmare bestämmelse af viIkoren för samme lärares pensionering; af samme ledamot, JVS 36, om underdåning anhållan hos Kongl. Maj:t, att rikets pedagogier må med vissa vilkor förklaras för elementar-läroverk; af Herr Ridderstad, JVS 51, angående vissa tillägg till de vilkor, hvarunder, enligt förut väckt förslag, skarpskytt må befrias från ett års beväringsexercis; Prot.-Utdrag den 22 November 1862. 43 af Herr Sommelius, JV2 56, om pedagogiens i Laholm förändring till läger elementar-läroverk; af Herr Bohmansson, M 58, angående förändrade bestämmelser i fråga om den till inre tullbevakningen hörande personal; och af Herr Björck, M 72, om ett tillägg till 2 mom. af 28 § i Kongl. Förordningen den 7 December 1860, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller destillerade spirituösa drycker.
Man har framställt såsom ett hufvudsakligt företräde hos en tvådelad representation, att de lägre samhällsclasserna kunde uti den ena kammaren inrymmas en sådan öfvervigt, att skatters beviljande med mera skulle blifva helt och hållet beroende af desamma; på dessa enda classers nidskhet skulle således kunna komma alt bero alla de andras, hela samhällets, fäderneslandets ve eller väl. Jag finnér mest öfverensstämmande med billighet och rättvisa, att alla samhällsclasser få lika del i representationen och statsangelägenheternas afgörande, i den mån de bidraga till Statens bestånd; jag anser således, att om tvåkammarsystemet skulle hvila på en sådan grund, vore det icke blott skadligt utan ock obilligt och orättvist. Jag anser åter det återhåll, som man förmenar skulle finnas uti en tvåkammarrepresenlation derigenom, att de särskilda kamrarne skulle stanna uti olika beslut, vara skadligt och alls icke något att söka bland förbättringar; delta kan vinnas genom de fyra kamrar, vi nu hafva, mer än tillräckligt. Jag har sett vår nuvar. representation liknas vid ett skepp med spända segel på torra marken; om vi antoge en sådan tvåkammar-represenlalion, kunde det liknas vid att spänna en häst vid hvardera ändan af en kärra och sedan drifva på, mouvementet blef nog likasom skeppets i mullvadelementet, undantagande då den ena hästen fick öfverhand, och den andra således fick gå baklänges. Några förslag i detta systéme, jag har hört, hvilka endast gingo ut på alt splittra representationens krafter, helt och hållet göra den till en machin, sorn skulle drifvas medelst Styrelsens ångkraft, såsom Ilr von Ilartmansdorffs, med valda medlemmar ur fem Stånd, vissa sjelfskrifna, deribland embetsmän och Konungens rådgifvare, synes mig mera passande för t. ex. Konungen i Preussen, om han en gång uti sin landsfaderlighet skulle vilja skänka sina goda Tyskar en constitution, än för Svenskarna, då de vilja förbättra den de hafva; ty det vore verkligen att göra representationen ända till löjlighet beroende af Styrelsen.
En enda blick på Chartan oell Gottlands för handel och sjöfart fördelaktiga läge år så ögonskenligt, att föga eller derom behöfver ordas; dock torde det tillåtas mig något uppehåll vid det som synnerligen fäst min uppmärksamhet, och torde så mycket mindre anses olåmp* ligt, som förmodligen andra vissa städers skefva åsigter och sig derifrån hårflytande falska slutsatser, kan hända äfven till och med deras obehöriga och till egen skada grundlösa afundsjuka, hufvudsakligen motarbetat beviljandet af en fri nederlagsråttighet för Gottland; dock då det år ovedersägligt påtagligt __ att, ehuru ofattligt det ån synes, endast vissa Corporationers och Individers låga egennytta och skråanda lyckats uli, att ända hittills motverka en så obestridligt Riksgagneiig inrättning, smickrar sig hvarje redligt sinnad, från sophismer och egensidiga åsigter fri Svensk, att den nu åndtligen måtte realiseras, sorn med hänsigt till Europas Den 3 Martil. tiiomenfuelia ställning, torde äska dea ofördröj' ligaste åtgärd! Alt ingen annan Svensk ort åger de mångfaldiga talande skål, sorn Gottland inom sig förena r, till Portofrancofrihets erhållande, lårer ieké möjligen kunna vederläggas. Hvad Stockholm i synnerhet beträffar, kan i) så mycket mindre jemförelse i lorslt hänseende åga ruin, som det ej ligger i segelleden samt har en lång Skärgård, alltid sujette för snarare inläggning, och kan således icke med lika lätthet med Gottland belägen mitt i gapet för alia Östersjöfarande, af dem besökas; 2) står det ju Öppet för Stockholmsoch andra Svenska Köpmän, att antingen directe flytta till Gottland och begagna sig af dess privilegier, eller ock endast derstädes etablera HandelsContoir och Factorier; samt med deras ägande Köpmannavaror, såsom Koppar. Jern, Tjära, Beck m. nv, i betydlig.
» När du inte ville ha Archibald, ger jag dig åt ingen så gärna s o m åt Gunnar. » Belönad med hedersamt omnämnande vid f * * Iduns stora pristäfling. (Slut fr. föreg. n-.r.) illiam kommer hem för att genomgå navigationsskolan, han kan sedan få högre lön. Ingeborg är mycket begåfvad i musikaliskt hänseende, men naturligtvis ur stånd att kunna utbilda sig här. Morbror har nu lofvat att bekosta hennes musikaliska uppfostran, och han ser i drömmen Ingeborg som en prydnad för scenen. Greta och Arvid kunna förstås gå i skola hvar som helst, och jag har ett hälft löfte om en plats i postsparbanken, o m j a g kommer till Stockholm. Mamma tvekar dock ännu att flytta. Jag skulle ej göra det i hennes ställe. Hon har här pappas graf och Lohmans. De äro som alltid våra bästa, våra enda vänner, och vi komme att sakna dem mycket — » 1 Bertas förlofning gladde Gunnar särdeles. Han omtalade det för Faithful och hennes onkel. Han sade också, att han gärna ville fara hem o c h besöka de sina samt öfvervara systerns bröllop. » Ni har således besparingar n u? » sade miss Faithful skämtande. » Ja, nu har jag, » svarade han. » Nå, det var förståndigt af er, » anmärkte mr Finestone, och så talade man icke vidare o m saken. Men tiden gick, och Gunnar fann mr Finestone så öfverhopad med göromål, att det vore omöjligt att lemna h o n o m. Den gamle ingeniören, helt förtjust öfver denna uppoffring, sände ett dyrbart smycke till bröllopsgåfva åt sin » unge väns » syster. Mr Finestone fann nu Gunnar alldeles oumbärlig. Vid årets slut gaf han honom, oberäknadt den öfverenskomna lönen, fem procent af nettoinkomsten, men han fäste därvid ett vilkor, som kom Gunnar att rynka pannan och bita sig i läppen. Detta belopp vore visserligen han egendom helt och hållet, men han borde ej skicka däraf till * sina släktingar, utau placera det på säkert håll här i Amerika. Gunnar kunde emellertid icke annat än med tacksamhet mottaga denna så vänligt erbjudna " gåfva, äfven på de vilkor, som gifvaren uppställde.