Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den först nämde af dessa representeras genom en vy från Saltenfjord; farg och utförande mycket goda; taf-lan är inköpt af italienske ministerpresidenten Agostino De-pretis. Den andre bjuder på “ Majrosor “; taflan återgifver en ung dam med en blomstergirland. Den ljusblå fonden är något matt och damens min ej synnerligen uttycksfull. Den tredje har utstält en tafla af stora dimensioner, benämd “ Michelangiolo krukmakaren “. Arbetaren är sysselsatt med att laga några lerkärl. Af dessa tre norska målares taflor är den förstnämdes bäst.Bland de italienska konstnärernas arbeten är det mest framstående: “ II voto “ af Francesco Paolo Michetti. Mi-chetti, som förut rönt lysande framgång med sina arbeten, är i detta sista, som ej är fullbordadt, verkligen oklar. Ämnet är detta: i en landskyrka i Abruzzerna firas San Pan-taleos dag. Några bönder hafva enligt bruket i dessa trakter gjort löftet att krypa från kyrkans ena ändpunkt till den andra och med tungan utstaka korsets tecken på golfvet. En hop folk åser skådespelet, som utmärker sig för en rå, frånstötande och fanatisk asketism. Taflan är 7 till 8 meter lång och omkring 3 meter hög; en mängd bönder och bondqvinnor, som betrakta den ömkliga ceremonien, upptager dess midt och är ordnad i led efter en bestämd plan. I förgrunden krypa de olyckliga från venster till höger i sned riktning, så att de alltmer aflägsna sig från betraktaren. På högra sidan står på en matta den stora silfverbröstbilden af helgonet i profil. Bakom denna? stå och sitta några figurer på trappstegen till altaret. Taflan är fyld af figurer och hvarje person har till fond en grupp andra personer. Böndernas helgdagsdrägter lysa bjert, men taflan är i sin helhet af en matt och «dammig färgläggning, som gör, att figurerna ej afteckna sig nog skarpt; detta slags slöja är emellertid mycket olika den be-slöjningsmetod, som Leonardo da Vinci anbefalde för att motarbeta den skadliga inverkan, en för stark belysning ut-öfvar på figurerna å en tafla.
Innom Fem års tid, att räkna från den dug, dd, efter föregången Kungörelse, Utredningen kan taga sin början, böra Götha CanalBolagssamt Malmö Discontlnrättningars utestående lån vara i behörig ordning infordrade, Friherre JVrangel, Henning'. Jag hade vid detta tillfälle tänkt anhålla om ett tillägg, nemligen, att en del af de nu varande skulderne i Disconterne skulle få förvandlas till stående Lån, hvarå räntan äfvensom afbetalningarne i silfver borde utgå, för att öka Bankens Silfver; fond, men jag vill ej nu uppehålla med detta ämne, utan önskar blott, att framdeles vid financefrågans afgörande få hafva min talan derom öppen. Friherre Boije, Ludvig: Innan man bestämmer tiden, då alla gåldenårer till FiiialDis; conterne böra hafva deras skulld inbetalt, är man skyldig att väl eftersinna, hvad i den delen blir dem möjligt, eller icke , på det att La. gen ej må komma i absolut strid med förmågan hos de lydande, I vissa provincer är belägenheten högst beklagansvärd; och jag tror icke det der går ann, att befalla en så skyndsam inbetalning ali DiscontSkulder. Med den anledning Riksdagsordningen ger, anhåller jag att få göra Motion till en eventuel lindring, som jag tror blir mycket nödvändig.
Vid granskning hos Kammar-kollegium af Bergslagets nyssnämnda uträkningar hade befunnits, att skilnaden emellan inköpspriset och markegångspriset å en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, elter medium af de tio åren 1848—1857, icke utgjorde 40 sk. 7/5 rst., utan rätteligen 40 sk. 2§ rst. och derefter belöpande ersättning för 518 tunnor 433 R:dr 39 sk. 7i rst. och för 326 tunnor 2 kappar 273 R:dr 3 sk. 8U rst..; att Bergslagets till 27 R:dr 9 sk. 3 rst. beräknade förlust å småpersedlarne inskränkte sig till rätteligen uträknade 26 R:dr 45 sk. 3 rst., samt alt, såsom följd häraf, hela årliga förlusten för ränteförenklingens medgifvande slutade med en summa af 1,714 R.dr 30 sk. 1 rst. 1. hvaraf partisumman för konststals-medlen, efter 1834—1853 årens medelmarkegångspris af 7 R:dr 31 sk. Banko å en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, motsvarade ett belopp af 185 tunnor i kappe och hela hufvudsumman ett värde af 224 tunnor 8 kappar sådan spanmål. Efter inhemlande af hvad sålunda förekommit jemte hvad Kammaroch Kommerse-kollegierna, uti ofvan omförmälda underdåniga utlåtande i ämnet anfört har E. K. Maj:t, som, lika med Kollegierna, ansett frågan om de arrenderade räntornas inlösen lili Statsverket, innan ränle-ersättningslonden ernått föreskrifven storlek, böra, på grund af Kongl. Brefvet den 3 April 1852, äfven denna gång förfalla, samt funnit Bergslagets nu framställda ersättningsanspråk med de hos Kammar-kollegium gjorda rättelser, vara antagliga, i Högstberörde nådiga Proposition föreslagit, att, till beredande af ränteförenklingens fördelar jemväl åt de skattskyldige i Salbergs län.
Kongl. Maj:ls Nåd. Prop, om Statsverk. 1850. Transport R:dr 24,862: 40. märksammma derpå, att, lill betäckande af de genom södra bataljonens af Bohusläns regemente .förändring tills vidare till roteradt infanteri, för Statsverket uppkomna kostnader, nödigt blifver, alt öfverskottet af de indelningsräntor, hvilka förut ingått ensamt lill nämnda bataljons rusthållare, varder, såsom hittills och så länge omförmälde förändring kan komma att fortfara, stäldt till Eders Kongl. Majrts nådiga disposition.” ' Instruktions-kompanier för indeldta Infanteriet. Uti det förslag till ordnande af försvarsverket till lands, som före senaste riksdagen af dåvarande chefen för LandtfÖrsvars-departementet i underdånighet afgafs, framställdes nödvändigheten af att hastigare och med mera fulländning gifva indeldta soldaten sin lörsta rekryt-bildning och alt för detta ändamål af Rikets Ständer äska ett anslag till Instruklions-kompanier för indeldta armeen. Åberopande de skäl, som då anfördes, tillägger jag blott ännu ett, nämligen det, att, utan en sådan inrättning, förblifver indeldta Infanteriet beständigt till större eller mindre del uti otjenstbart skick, emedan med den nuvarande korta öfningstid som rekrytmötena lemna, åtgå två, ofta 3: ne år, innan karlen kan, fullt exercerad, i kompaniets led insättas, och då ej sällan efter undergången general-mönstring, femtedelen af regementets nummerstyrka står vakant, så fortfar detta förhållande i 2:ne påföljande år, för att åter vidtaga det 3:dje. Jag måste derföre i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t må, för att inom indeldta arméens infanterioch jägare-trupper tillvägabringa en rekryt-undervisning till omkring 3:ne månaders tid, af Rikets näst sammanträdande
SJlajit, font fdlunba anfer en utförligare framftättning i betta affeenbe nu icfe mara erforbertig, tiar tifmäl mib betta titlfätte ej metat lemna obemätbt, fiurufom unber be år, för timitfa råfenffaperne efter febnafte fftiföbagj blifmit afjtutabe, 0tatsinfomjierne, utöfmer ;beräfnin Uppå ffebb anmälan, bet 9lifetS febnaft förfanttabe 0tänber bifallit Quarter tå) , 6cflut i ciffcs fongt. 9Äaj:té titt bein gjorba fratnjWlImngar, angåcnbe betö be fåfal Jöerfetö infontfter, emot bet att be 0täbcr, font f>aft rättighet titt åtnju^ tanbe af anbelar uti berörbe gerningéören, berför ert)ö(to erfättning, nträfnab för fjmarje år efter antalet af be gerningsmän etter focfne Söerf ocp inrättningar genom fontanta ©tatdanflag; betd odf, i fammanpang pärmeb, upppöranbe af toifia, på grunb af älbre jtabganben, titt allmänna fafor ocb fonber förut in 9Jlaj:t mebbetat be föreffrifter, forn för loerfftätligpet af SDef ocp 9tifetd ©tänberd i omförmätbe pänfeenben fattabe beflut funnitö erforberliga. 6eban Äongt. 5)taj:t, meb pänfigt titt be uti ordinarie räntan in Q3ropofition betö föreftagit, att, jemte bet be i orbinarie räntan, få mät pmab beträffar ben inbetbta, forn ben bronan bepåtlna anbet beraf, ingåenbe pnfionbperfebtar ffutle bibe Mård 1830; få far $ongl.
Odödlige 1 säg kan dödligt Dig fredställa; D&amp; måste Du ej galla Så högt vi annars tro? Anton Björck. öfver magisteppromotionen vid Kongl. Carolmska akademien i Lund den 23 juni 1775 af BEN CT LIEDNER.Jo, jag Bin dygd Dig ej bestrida vigar, Din gnista tänds, men om du näres lågar. I sliparns hand Demanten glansen får. En jord i trade lagd, af inga frugter prålar, En sol, af månen hölgd, kan icke sprida strålar; Alt kommer an på odling, tid och ar; Men ej på vidsträckt rymd — Den store Carl man minnes; Min siäl Dig för till sinnes, Den största rymlighet. Se här vår krets, som täta skiflen delar; Vi födas och vår siäl likt källan spelar, Som klippan dolt uti en ödemark. Den torra ängen ej han minsta vätska gifver, Förr än han förd och ledd med konst och möda blifver At spridas kring en bränd och törstig park; Just så, när själen väks: han fikar, lär och sträfvar, Då för des synkrets sväfvar Des yrkens stora mängd. Läs Tidens Bok. Dess Häfder Dig ska lära At följa Siälens spår til bragd och ära. Från Barbarie han nu har muntert gått. Som oss Naturens drift til värda Samfund kallat, Och lifvad mensklighet i våra ådror vallat Hon större fält och yrkningsämne fått. Ack! ljufva Mänsklighet, Du Folk och Riken danar, Din röst det är som manar: För verlden nyttig blifl Den rösten siälen rör at mörkret tvinga, At öfver hafven sig likt örnen svinga, Där skådar han en rymd af utvalt godt. Til Fosterlandets gagn, den känslan hänne leder: En känsla, som ännu gör gamle Romarn heder, Den vällust en Huron ej smaka fått Ej endast Bardelek, i Rom vann Stöders ära, Dess Hjeltare pris var lära Rätt älska Fosterbygd. Med gny och vapenbrak och styckens dunder, Med eld och svärd, i verlden göra under, Ej hännes mål, ej hufvudyrke är;
Till undantagen, som förstnämnda begge år utgjorde två, i åberopade berättelsen redan anförda, kan för året 1846 anses höra blott ett, som, vid betraktande af dess beskaffenhet och utgång, tvifvelsutan äfven för tjenar särskild uppmärksamhet och derföre torde böra mera omständligt uppfattas. Till Kongl. Svea Hofrätt hade advokatfiskals-embetet derstädes, jemte el t den 10 Juli 1843 afgifvet memorial, inlemnat åtskilliga af häradshöfdingen i Frösåkers med flera Häraders domsaga i Stockholms län, lagmannen C. G. Barthelsson, å Frösåkers Häradsrätts vägnar, underskrifva och utfärdade fastebref, försedda med anteckningar angående för ett hvar af dem beräknad lösen och slämpladt papper på följande sätt, nemligen: ett fastebref af den 2 Oktober 1829 å ett sjettedels mantal Warsvik, derför betingad köpeskilling utgjort, jemte lagan och andra förmåner, 1511 R:dr 5 sk. 4 r. riksgäldssedel', lösen 5 R:dr och stämpladt papper 2 R:dr 18 sk., ehuru sådant papper funnes bi lagd t endast för 1 R:dr 28 sk. banko; ett fastebref af den 1 Februari 1834 å likaledes ett sjettedels mantal Warsvik, köpeskillingen, jemte lagan och andre förmåner, utfäst till 666 R:dr 32 sk. banko, lösen 4 R:dr 45 sk. och stämpladt papper 2 R:dr 12 sk., fastän bilagda slämpelpapperet endast uppgick lill 1 Jkdr 24 sk. banko; ett fastebref af den 20 Juni 1835 å ett fjerdedels mantal Kohlvik, köpeskillingen utgörande 2666 R:dr 32 sk. banko, lösen 7 R:dr och stämpladt papper 5 R:dr 18 sk., men det bilagda endast för 3 R:dr 28 sk. banko; ett fastebref af den 7 Maj 1839 å två mantal rusthåll
Skall vid den af Utsk. antagna beräkningen af silfverfondens förhållande till sedelstocken intet afseende göras på denna förökning, så har Utskrs allmänna princip fått en hård stöt; och i motsatt fall, hvilket Utsk. tyckes i 23 punkten litt. d antyda hafva varit dess mening, skulle Bancostyrelsens bekymmer att bibehålla proportionen betydligt ökas. Till ytterligare råga på detta bekymmer vill Utsk. i 23 punkten litt. c, att ”Bancostyrelsen bör i ”möjligaste måtto tillse, att creditiven må begagnas enligt ”deras egentliga bestämmelse och icke till en utsträckt as”signeringsrörelse för de dagliga och stundliga behofvcn." Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser för min del förslaget om cassacreditiven vara en väl beräknad åtgärd; och jag vill blott göra en erinran vid föreskriften, att Banken för de å creditiven dragna summor skall sig till godo beräkna 5 proc;s ränta. Jag tror, att detta stadgande borde uttryckts med: högst 5 proc:s ränta. Det kotnrne då att bero på Bancostyrelsen att bestämma, huruvida en så hög ränta borde beräknas, eller om icke omständigheterna medgåfvo nedsättning deraf. I afseende å den medgifna rättigheten för Banken att, vid möjligen inträffande behof, indraga de ifrågavär. creditiven får jag anmärka , att jag anser denna indragning böra användas lill fyllande af Bankens behof, framföre den af vanliga lån. Äfvenledes tror jag, att den föreslagna uppsägningstiden är nog lång, då Banken icke kunde återfå mera än fjerdedelen af de utlemnade creditiven hvar 4-'de månad. I händelse af ett hastigt påkommet behof borde Banken kunna med mera skyndsamhet verkställa creditivindragningarna. Hr von Troil, Emil: Då Hr Cederschjöld vid föredragningen af nästföregående punkt ogillade den successiva indragningen af discontlånen, hade jag väntat, att han äfven skulle ogilla förslaget om cassacreditiven; ty om dessa creditiv medgifvas vara nyttiga, lärer man medgifva nödvändigheten att för dem anskaffa någon tillgång.
I hvarje socken bör anställas minst en lärare; dock må tvänne eller Hera socknar om en lärare sig förena, der folkmängden är så ringa, att en lärare kan ändamålsenligt bestrida undervisningen, samt|local-förhåliandet för öfrigt sådant medgifver. 2:0 I hvarje Pastorat bör finnas minst en fast skola, under inseende af Kyrkoherden och Skol-Styrelsen. 3:o Lärares anskaffande och fasta skolors inrättande bör sättas i verket inom loppet af fem år, räknade ifrån det författning uti ämnet blifvit kungjord; kommande det att bero på församlingarne sjelfve att bibehålla de redan varande skol-lärarne, dock med skyldighet för desse att iagtlaga och uppfylla stadgandet i afseende å bibringandet af bär nedan bestämda minimi-fordringen af kunskaper. 4:0 De fasta skolorne böra hållas öppna, till meddelande af undervisning minst åtta månader af året, hvilken tid indelas i terminer; egande församlingarne att, efter förekommande omständigheter, ifrågavarande terminer närmare bestämma. Bih. till R. St. Stats samt Allm. Be,sv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N-:o 1281. § 2. Att uppbygga och underhålla nödige skolhus åligger församlingarne; i följd hvaraf hvarje Pastorats invånare gemensamt böra besörja anskaffandet af tjenlige skolrum, såväl för de fasta, sorn för de möjligen behöfliga flyttande skolorna inom pastoratet; och skola dertill erforderlige medel utgå efter de grunder, som i serskilda orter följas i fråga om kyrkobyggnad, så framt ej öfverenskommelse på annat sätt derom träffas; ankommande det på församlingsboerne sjelfve att, efter sig företeende omständigheter, bestämma den, fasta skolans läge. § 3. 1:0 Såväl i hufvudstaden sorn i hvarje stifts-stad: bör af Hom-Capitlet och under dess öfverinseende beredas tillfälle för dem, som vilja egna sig at folk-lärarekallet, att i ett seminarum, hvars inrättande öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Nådiga omsorg, erhålla undervisning och öfning i de nödvändigaste till detta kall hörande ämnen. 2:0
Magtens biträde till utbekommande af sin fordran, denna från en fordran hos enskild man varder förvandlad till en fordran hos Staten, som öfvertagit fordringsegarens rät. tigheter och genom sin kraft gör dem gällande, Staten kunde komma att stanna i ansvarighetsförbindelser, för hvilka någon gräns icke stöde att beräkna, och få vidkännas förluster, som hvarken genom noggrannhet i valet af Uppbördsman, eller genom stränga controller skulle kunna förebyggas; samt då för öfrigt Utskotten anse lika betänkligt, att, på sätt Motionairen jemväl föreJ slagit, tillstyrka någon vidsträcktare ansvarsskyldighet för Konungens Befallningshafvande, i afseende på dem underlydande Uppbördsmäns Balancer, än hvad gällande Författningar redan i sådant hänseende föreskrifva, som att, till säkerhet för enskildes hos Uppbördsmännen innestående medel, föreslå någon förhöjning i den förut för dem stadgade och äfven för dylika medel innefattande borgen, hvarigenom det åsyftade ändamålet ändock icke skulle kunna 7o Statsoch Ldg-Utskottens Utlåtande Nu> 5 7* fullkomligen uppnäs, men deremot]skickligheten och förtjensten ofta hindras från att söka och erhålla dessa vigtiga och mödosamma Befattningar; få Utskotten hos Rikets Högloft. Ständer vördsamt hemställa, att Herr Dom-Prosten Hturlins ifrågavarande Motion må järfalla. Stockholm den 22 Julii 1829* STOCKHOLM, tryckt i MÄR£tja.rdsxa Boktryckeriet, 1829' Stats-samt Allm. Besv.0. Otc. Utsi, Uti. 1 N:o 58* Ankom till Exp. Utskottet den 30 Julli 1829, Utlåtande, angående Krono-BreFbäringen samt åtskilliga med densamma förenade olägenheter.
N:o 15. ”att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta en författning, hvarigenom dels förklaras, att hvad i 38:de punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815 finnes stadgadt om skyldighet för den, som är på fri fot och vill söka ändring i Under-rätts eller Hofeller Öfver-rätts utslag i brottmål, att nedsätta honom ådömda böter och ersättning, eller för böter ställa borgen, eller ock förete intyg om sin fattigdom, upphört att vara gällande: dels ock stadgas, att 3 kap. 5 § Utsöknings-Balken skall erhålla ett tillägg af denna lydelse: Hvar, som i brottmål blifvit tilldömd ersättning för skada eller kostnad, håfve ock rätt derför njuta utmätning, ändå att ändring i högre Rätt sökes. Ställe dock för det, som lyftes, full borgen.” Detta Lag-Utskottets förslag företogs till afgörande i Presteoch Bonde-Stånden den 30 November samt hos Adeln och i Borgare-Ståndet den 1 December, och blef af Bondeoch Borgare-Stånden bifallet, men af skäl, som jag här icke vill söka framställa, afslaget af Preste-Ståndet och Adeln. Jag, som var bland dem, hvilka tillstyrkte förslaget, ehuru jag ansåg, att dess ordalydelse kunde något förbättras, får, på de af motionären och Utskottet andragna skäl, nu, efter aftal med Herr Lemchen, föreslå, att Rikets Ständer för sin del fatta de af Utskottet föreslagna beslut. Stockholm den 8 November 1865. L. V. Henschen. Af Herr HCUSChCIl, L. V., om upphäfvande af gällande stadganden angående nedsättning af eller borgen för ådömda böter och ersättningar i politioch ekonomi-mål.
Som lärd magister Nog du vet i hvad stycke dem brister! När du var barn ej fans detta split; Alla trodde på Gud och vår Fru, Och hulpo de då, så hjelpa de väl nu. Nu duger dock ej mer vårt Ave Maria; Från allt som är svårt man vill befria En sömnig syndare och är helt trägen Att göra så bred den smala vägen! OLOF. Visst sant, min mor, men vet du hvad du beder? MODREN. Det sörjer jag ej, ty han som tillstäder Min bön, han fattar så godt Latinet! Om blott man stoppar sitt högmod i skrinet Och ej vill förstå hvad ej skall förstås, Så kan en ärlig bön ej försmås! Säg mig, Olof, mins du en legend, Här står, Om Riddaren och Liljobladet? OLOF. Den är nog känd Och Den märkliga Drömmen och Jeronimus i badet! Jag kan dem alla! Ack, har du den qvar, Den gamla boken, du ärfde af far? MODREN. Det dyraste jag äger! OLOF. På äkta pergament Med målade bilder och munkaprent... MODREN. Ack, läs mig den sagan förr än det ringer! OLOF. Käraste Mor, jag bör man springer Der ute redan! MODREN. Du hörde nog fel. Det brådskar ej förr än orjornas spel (Tager upp ett breviar.) Mäster Olof. 34 Oss manar! Nej, Olof, du är för stolt, Du vuxit ur din barntro som ur din kolt. Och enfaldigt tycks dig hvad än kan hugsvala Den gamlas sinne OLOF. Du får ej så tala Och icke tro, att jag glömt, det du Tog från dig sjelf, för att låta mig lära! Gif mig boken! Det kan jag ej bära, Om du tror att högfärd regerar mitt sinne! MODREN. Jag tror ej så! Men stängom nu inne De tvedrägtens andar oss vilja störa! Guds moders moder oss nu skall höra! OLOF (läser fort och likgiltigt.) sjunga: han kunde ock icke mera än Ave Mariona: det lilla ordet han visste läsa, det »En Riddare rik och välboren gaf sig i kloster: intet hade han lärt läsa eller
Hr Prytz meddelat, alt enahanda inskränkning, som här i afseende på ull äger rum, blifvit i England vidtaget endast med sådana varor, som förut varit till införsel förbjudna, men sedan medgifna, bör jag bemöta endast med den anmärkn., att när Engelska lagstiftningen funnit sitt lands intressen påkalla detta försigtighetsmått för till införsel förut förbjudna varor, så bör sådant innefatta en uppmuntran för Sverige att taga exemplet lill mera vidsträckt efterföljd, ty naturligtvis hade inom England inskränkningen ej skett om den icke varit nyttig, och jag skulle då tro att den för hvarje land, der den mera allmänt tillämpas, mäste i samma män medföra ökade fördelar. Jag har föröfrigt hört Hr Prytz återkomma med det. af liberala tull-lagstiftare ofta anförda skälet, att en sådan restriction, som den af mig föreslagna, skulle leda lill ökade controllör och kostnader för nationen. Jag har i detta afseende vid sista riksdagen uttalat den princip, att om man vill hafva goda tullcontroller och vidmakthålla desamma, så bör man också dertill anslå nödiga medel. Gör man icke det, så skall tull-lagstiftningen, hvilken åyftar lika mycket att bereda skydd åt inhemska fabriker och näringar som alt skada inkomster åt Staten, aldrig uppfylla sitt ändamål. Det ligger då i sakeus natur, att, likasom Postverkets medel böra i första rummet användas till poslcommunicalionernes utvidgande och förbättring, så bör man också i första rummet använda Tullverkets inkomster lill tull-lagarnas kraftiga upprätthållande. Endast hvad som derefter blir öfrigt äger Staten rättighet alt till andra föremål disponera. Något vidare har jag vid detta tillfälle icke att anföra, utan anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja motionen till Utsk. Hr Prytz: Om jag orätt yttrat, alt Hr Printzenskjöld föreslagit förhöjda tullafgifter å luxartiklar, så har jag dock ej i saken haft orätt, då Hr Printzenskjöld nu medgifvit dessa förslag innefatta rent af förhud emot dessa artiklar, utom vid införsel till några få ställen; ty förbud å en förut tilläten vara, är en högre grad af inskränkning i handelsfriheten än förhöjd tull.
I sådan afsigt har Utsk. föreslagit, att jemte utskänknings-ställena, eller krogarne, der bränvinsförsäljningen är förderfligast, skulle finnas andra s. k. minulerings-ställen, der föryttringen icke vore så skadlig, emedan köparen ej vore utsatt för frestelsen att sitta och förtära varan på stället, men der iian likväl bekomme henne, då han ansåg sig icke kunna henne umbära. För att göra krogarne mindre besökta och minuterings-ställena mera anlitade, har Utsk. velat göra skatten å bränvins-minutering lindrigare än å bränvinsutskänkning. Om den, som vill förtära varan, får benne för bättre pris på minuteringsän på utskänknings-stället, skulle derigenom, enligt Utsk:s förmenande, bränvinets omåttliga bruk aftaga och kroglefnaden, som starkast frestar till omåttlighet, minskas. För detta ändamåls vinnande är ej nog att, i öfverensstämmelse med 15. o. Ad., olika bestämma det ofta berörde minimibeloppet för utskänkningen och minuteringen, aldrahelst om auklions-systemet, såsom R. o. Ad. beslutat, öfvergifves. Imedlertid hoppas jag, det önskan att förekomma bränvinets förderflighet och kroglefnadens skadlighet skall hos R. o. Ad:ns ledamöter mera gälla än ambitionen att få Ståndets förra beslut godkändt. Vi böra ihågkomma, att med detsamma skillnaden mellan beskattningen å de tvenne försäljnings sälten uphäfves, förstöres utan tvifvel den goda verkan, som man med förslaget åsyftat. Jag hoppas visserligen, att de andra Stånden icke skola borttaga denna skillnad. Alen jag kan ej annat än beklaga, om R. o. Ad. skulle, för sin del, gifva nykterhetens befrämjande ett så svårt slag, som nu ifrågasättes, och sådant för att iakttaga jemnlikhet mellan bränvins-försäljare. Detta är luifvudsaken af hvad jag haft att säga och får, på grund deraf, anhålla om bifall till §:n. Hr Printzensköld: