Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid handel, sorn i förestående §§ omförmäles, får något af det salda icke a| försäljningsstället eller i dess omedelbara grannskap med säljarens vetskap eller begifvande förtäras eller emellan flere köpare uti mindre käril fördelas. 5 §, Minuthandel eller utskänkning af bränvin må icke utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras. Å landet utom köpingar må icke eller handel med bränvin i större parti utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras. 7 §. I stad må, under marknad eller å sådan så kallad torgdag, då allmogen vanligen mera allmänt infinner sig med sina varor å salutorgen, minuthandel med bränvin icke idkas sednare å dag än till klockan 6 eftermiddagen och utskänkning aj bränvin icke tillåtas annorlunda än vid måltider åt spisande gäster. Skulle anledning förekomma dertill, att minuthandel med eller utskänkning af bränvin bör ytterligare inskränkas eller förbjudas föreskrift. 28 §. Å sönoch helgedag må utskänkning af bränvin i stad endast ske åt spisande gäster under måltider, emellan klockan 8 och 10 förmiddagen samt klockan 12 och 4 samt 8 och 10 eftermiddagen. Motiverna till dessa förändrade stadganden äro: att det visat sig omöjligt förekomma otillåten minuthandel med bränvin, då lä kannor räknas för parti, hvilket det icke heller rimligen kan anses vara; att om ock utvägar väl lära utfinnas att kringgå äfven de af mig nu föreslagna stadganden, torde dock sådant blifva något svårare; att äfven i stad minuthandel med bränvin, utöfvad i förening med annan handel, föranledt flerfaldiga missbruk; att med den ringa tillsyn, som å landet kan utöfvas och den stora frestelse för handlande å landet att sälja bränvin i minut, annat medel till förekommande häraf ej lärer finnas, äu att fråntaga landthandlare äfven rättigheten att idka partr-handel med bränvin, hvaremot de kunna tillåtas mera frihet att handla på särskilda ställen och med Hera andra varor; att den verksammaste af all kontroll å dem, somj idka minuthandel med jeller 238 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Sedan hos ConstiiutionsUtskottet en Riksdagsman väckt fråga, om så beskaffad ändring i 63 § Regeringsformen, att äfven den större till lyftning vid infallende krig öfversätta Creditivsumman borde fastställas till åtgående genom RiksensStänders RiksgäldsContoir eller det för Riksens Ständer redogörande och ansvariga Werk, åt hvilket en slik befattning kunde uppdragas, har ConstitutionsUtskottet, som ej funnit skäl att utan modification gilla och till Riksens Högloft tänders pröfning öfverlemna detta förslag, likväl från detsamma, jemte Statsock BancoUtskottens deröfver, på anmodan, meddeldta utlåtande, hemtat anledning att vördsamligen hemställa, om icke, till undanrödjande i framtiden af det codstitutionella hindret för en betydlig eventuel Statsutgifts anvisande på annat Werk än Riksens Ständers banque, hvars säkerhet och credit fordra dess möjligast oberoende af yttre tillfälligheter, Grundlagsföreskriften hörande Större Cre - 2^o Constitutions Utskottets Betänkanden. clitivets ovilkorliga utbetalning ur Banquen må upphäfvas, och det följaktligen ankomma på Riksens Ständer att få hvarje gång särskildt förordna om så väl fond som belopp; Och i öfverentslämmelse därmed, likväl under fortsatt iakttagande af anordningens deposition i Banquen, såsom det tryggaste förvaringsrum, får ConstitutionsUtskottet, till Grundlagsenlig behandling, föreslå följande, blott genom uteslutandet af några ord och tilläggandet af några andra, förändrade Redaction af ofvannämnde KegeringsFormens 63 §. ”Dessutom kåra, får ojör sedda händelser , tv anne särskilda tillräckliga summor afsättas och anslds, dsn ena att vara tillgänglig dä Konungen, till Rikets forsvar eller andra högst vigtiga och angelägna annania!, sedan hela StatsRädets tankar deröfver blifvit inbeintade, finnér den vara oundvikligen nödig j Den andra att, vid infallande krig, af Konungen ly ftas, sedan Han StatsRådet in Pteno bort och Riksens Ständer sammankallat.
Bifölls. S. D PratUtdr. d. 11 Aig184.0■ 489 S. D. Ånyo föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Betänkanden: N:o 85, i anledning af väckte motioner om behofvet: l:o af en tillförlitlig redaction af Allmänna Författningar; 2:o af en samling af alla äldre ännu gällande Polisförfattningar; samt 3:o af en revision utaf alla före antagandet af 1809 års Constitution utgifne Författningar. N:o 8G, i anledning af väckt fråga om revision af de Academiska Constitutionerne. N:o 87, i anledning af väckte motioner om iagttagelser vid permittering af manskap från de värfvade Regementena. N:o 88, i anledning af väckt fråga om ändring i gällande Författningar för fartygs mätning. N:o 89, i anledning af väckt motion om Pantlåne-Contoir i Rikets större städer. N:o 90, i anledning af väckt motion om rättighet för Tiondegifvare i Skåne, alt lösa Kyrkornes behållna tionde efter årlig markegång. Dessa 6 Utlåtanden bijollos. N:o 91, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 37, angående Instruction för Läns-styrelserne och dem underlydande tjenstemän. Ståndet lät bero vid öfrige Riks-Ståndens beslut vid Betänkandet N:o 37. N:o 92, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 52, angående föreslagen Tullkammare vid Furusund. Lades till handlingarne. N:o 93, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 43, angående förbud för tjenste männen vid Embets-verken att på en gång innehafva mer än en tjenst med lön på stat. Lades till handlingvrne. N:o 80, i anledning af väckt motion, alt Hussar-Regementenas uniformer måtte förändras till likhet med dem, som äro faslstälde för Skånska Dragon-Regementet.
Maj:t i frågor, som rört landets ekonomiska angelägenheter, velat höra dess invånare, såsom till exempel då Kongl. Maj.-t åren 1833 och 1841 ville inhemta menigheternas yttranden om hemmansklyfningen och vilkoren för besutenhet, äfvensom år 1847 om förslaget till ny reglering af domsagor och fängelsedistrikter i riket; så hafva äfven vid de nödår, som träffat en del af rikets provinser, !äns_ kommittéer sjelfmant bildat sig genom deputerade sockneoch fögderi-vis. Bland redan för handen varande elementor till en koromunal-författning för länen kunna räknas: Pröfnings-kommittéerna, Deputerade för Markegångssättningen, Brandstodsföreningar för Länen, Lazaretts-, Kurhusoch Hospitals-Direktioner, Boställs-och LöningsDirektioner, m. fl. En inrättning, som, så djupt grundad i beskaffenheten af landets natur, i dess gamla plägsedir och författning, tillika blifvit på senare tider föremål för en så ofta förnyad behandling, synes med skäl förtjent af lagstiftningens åtgärd. Det genom Förordningen om Sockenstämmor och Kyrkoråd begynta ordnandet af vårt municipalväsende kräfver äfven en fullständigare utbildning-, genom upprättande af en kommunal-inrättning för länen, som, utan att störande ingripa i de särskilda kommunernas sjelfständiga lif, kunde gifva åt dessa en enhetspunkt i frågor, som ega ett för dem gemensamt intresse. Ett ytterligare stöd för öfvertygelsen derom, lemnar den omständigheten, att, under nuvarande förhållanden, så väl Regeringen sorn Rikets Ständer äro öfverhopade med en alltför stor mängd ärenden, från hvilka de, om rn sådan mellanlänk funnes mellan den enskilda kommunen och det hela, kunde och borde befrias. Det finnes vidare icke få, i senare tider ifrå gasatta företag till länens nytta, såsom t. ex. arbetsinrättningar för länen, för hvilkas framgång tillvaron af en sådan kommunal-institution vore väsendtlig.
Förf. har efter förmåga sökt naturtrohet och gjort det utan betänklighet och utan att besväras af några lärdomshänsyn. Rätt bemärkansvärd är äfven den ton af djup ironi, som genomgår hela skildringen. Vi kunna derföre icke underskrifva det fördömande, som ligger i Hammarskölds yttrande, att ”framställningen är utan qvickhet och, der den skall vara skämtsam, af den mest råa och ohyfsade plumphet.” Medgifvande råheten och plumpheten, tro vi dock, att man bör något taga i betraktande tidens föga förfinade smak och besinna, att intet är mera konventionelt än qvickheten. Äfven för en nutida läsare finnes i ”Surge” ett och annat ställe, som kan framlocka ett skratt, och vi tro oss ej så mycket taga fel, då vi anse, att Chronander företrädesvis haft sinne för det komiska samt under andra förhållanden och med andra mönster skulle hafva inom den lägre komiken kunnat åstadkomma något ingalunda förkastligt. Och vi tro det så mycket snarare, som han icke saknar uppfinning och, trots de långa dialogerna, stycket dock utmärker sig genom en rörlighet och raskhet, som påminner om Braskens bättre stycken, liksom han ock på samma sätt som denne är stark i pöbelspråket. Men de egentliga skaldeanlagen voro hos Chronander icke stora, och inom lyriken och synnerligast det alvarliga dramat skulle han svårligen kunnat skörda några lagrar. Hans begrepp om dramatisk komposition är icke klarare än hans samtidas. Diktionen är, som Hammarsköld säger, ”trög, opoetisk och nedtyngd af ett allestädes otidigt anbragt och affecteradt lärdomskryt, knittelversen hvarken vårdad eller flytande.” Vi tillägga, att i fråga om lärdomsskrytet öfvergår Chronander seklets alla dramatiker. Som egenheter hos Chronander anmärker Hammarsköld, att denne understundom använder daktyliska rim samt i sin andra komedi ”BeleSnack” afbryter den versifierade dialogen med obundet tal, och han undrar öfver, att Chronander med dessa nyheter i den yttre formen och med den friare, mera spelande andan i hela kompositionen ej utöfvat mera inflytande på utvecklingen af vår dramatik.
Då från denna summa afdrages ofvannämnde ökning i förlaget 300,000- — samt de vid Wisby Låne-kontor den 5 Sept. 1863 utaf dess dåvarande förlag oanvände 8,100: 35. 308,100: 35. så återfinnes det belopp, hvarmed diskonteringen, utlåningen och kassakreditiv-fordringarne på det hela minskats, eller 495,456: 10. Under tiden emellan den 5 September 1863 och den 27 Augusti detta år hafva likväl de på diskontering, utlåning och kassakreditiv använde belopp, mestadels varit högre, så att Fullmäktiges ofvan omförmälda beslut om indragning å dessa rörelsegrenar åstadkommit en ej obetydlig minskning uti de utestående försträckningarne. Angående nytt Ä det redan 1862 till begagnande antagna sedelpapper äro prof slutligen fast sedelpapper. ställde, och har det nya papperet börjat begagnas under innevarande år, sedan i förråd varande äldre papper blifvit användt. För tillverkning af ett nytt slags sedelpapper, afsedt att, genom såväl sjelfva papperets beskaffenhet som tillverkningssättet, innebära säkerhet mot eftergöring och förfalskning, och som derjemte är smidigt och starkt, fortgå försök vid Tumba bruk. Sednast tagna prof, af hvilka en del blifvit försedd med tryck, hafva blifvit Revisorerne förevisade. 23 § 20. I 18 § af sistlidet års revisionsberättelse är omförmäldt, att försök komme att prtln fär9 anställas med anskaffade prof å ny grön färg, ämnad till användning för bottentrycket aJdlaraf å sedlarne af 1 R:dr-, 10 R:droch 100 R:drs-valörerna. Dessa prof hafva blifvit verki-> iOoch ställda och är en, efter skedd analys, såsom fullt lämplig ansedd ny färg till begagnande 100-R:drsantagen. valörerna. 21 §.
– Nåväl, hvad har du då tänkt? – Att det ej kunde vara möjligt det du skulle till den grad villja förnedra mig. – Det synes mig snarare en ära för dig att Florens’ förnämste bildhuggare vill föreviga dig i ett af sina verk. – Hvad bryr jag mig om en så tvetydig namnkunnighet! Jag är qvinna. Jag skulle dö af blygsel, om ... Men det kan ju aldrig komma i fråga. – Din öfverdrifna stolthet ådrar mig mycken och bitter ledsamhet. Jag stöter professorn, om jag ej uppfyller hans önskan. Du vet ej hvad det vill säga att ha en sådan man till fiende. Det minsta är att jag förlorar mitt pris. – Men hvad gör det ... det är ju en obetydlighet mot den ära, som din egen skicklighet förvärfvar dig. – En obetydlighet ... du skulle ej kalla det så, om du älskade mig. Men jag ser att min ära ligger dig föga om hjertat. – O, Romanelli, huru kan du tala så ... var det då icke för din ära som jag uppoffrade mig ... jag hade då kunnat välja en annan framtid med mindre bekymmer och försakelser. – Detta val står dig ännu öppet, svarade artisten med konstlad häftighet. Jag uthärdar inga förebråelser ... jag har aldrig sökt locka eller bedraga dig ... och ifrån denna stund är du fullkomligt fri. – Ah, jag förstår dig, ropade florentinskan och flög fram några steg, men stannade hastigt ... Du vill vanära mig för att vinna en lumpen tillfredsställelse för din fåfänga, och då jag ej lyder, kastar du bort mig såsom ett onyttigt verktyg. O, min Gud, Romanelli, huru jag bedragit mig på dig! Huru jag straffas för min godtrogenhet ... Jag trodde mig ha någon rättighet till din tacksamhet. De svarta ögonen lågade af ljungande blixtrar, föraktet krökte de stolta läpparne och den eljest marmorklara pannan såg ut som ett hotande moln. Hon var skön och farlig att skåda. Romanelli uppfattade henne med en enda blick, men lät sedan sina ögon söka golfvet. – Jag glömmer icke allt detta, sade han sakta, utan att se upp. Jag skall aldrig glömma det, och så länge jag eger det ringaste, skall du ej sakna någonting.
Med anmodan till Utskotten, nu genast och innan de under Riksdagens lopp af en mängd andre ärenden blifva öfverhopade, lägga hand vid de i ofvannämnde Berättelser förekommande ämnen, der någon åtgärd af Utskotten erfordras, samt deröfver ofördröjligen sine Betänkanden till Riks-Stånden afgifva. Uppå gjord proposition, fann BondeStåndet förgodt, att uti Vällofl. Borgare-Ståndets Beslut i allo instämma, S. D. beslöt Bonde-Ståndet, att till Statsoch Banco-Utskotten remittera, en af Riksdagsmannen Banco-Fullmägtigen Anders Danielsson gjord, och af flere Ståndets Ledamöter understödd i Motion, angående rättighet för Låntagai’e uti alla tre Filial-Disconterne, att hädanefter få fortfara med omsättning af förfallne Lån, om än Lagsökning för längre tid sedan blifvit verkstäld; samt beträffande lagsöknings och utmätnings inställande i allmänhet, i afseende på nämnde DiscontLån, intill dess det hunnit stadgas, huru med inbetalningen på billiga vilkor framdeles kommer att förfaras. S. D. Vid'föredragning af Rikets Ständers Justitiae-Ombudsmans afgifne ÄmbetsBerättelse för åren i8ip, 1820, 1821 och 1822, beslöt Bonde-Ståndet, att enligt Riks - Protoco/ls-Utdrag. 1131 dags-Ordningens 33 §§. dem. till Lag-Utskottets åtgärd remittera. S. D. Till Bancooch Stats-Utskotten remitterades Rikets Ständers Revisorers, den i6Dec. 1822, afgifne Berättelse, om Revisionen af Banco-Verkets räkenskaper för åren 1819 och samt huru samma Verk efter förra Revisionen blifvit styrdt och förvaltadt. Den l Februarii 1823. Frän Ilögv. Preste-StåJidet. S. D. Remitterades: Till Stats-Utskottet. Riksens Höglo!!.
Finna dessa sanningar gensvar i de lydandes hjeltan, se de, känna de sitt och medrnenniskors väl derigenom befordradt; då blifva lagar och stadgar, som derur härledas, goda föremål för medborgares glädje och välsignelse — i annat fall kunna de aldrig hämma ett ondt, hvars orsak, om ock ofrivilligt, de någon gång torde vara. — Till en framställning af dessa allmänna grunder, sä väl i afseende på den prseventiva lagstiftningen, sorn fängelsecell corrections-straffen^så väl lill förebyggande af fattigdomen, som till sjelfva fattigvårdens behandling, tyckes sålunda RiksSt. böra inskränka sig; och härtill lemna comiterades arbete rika materialier, om de ordnas och sättas uti ett, någon gång kanske uraktlåtet, sammanhang. När uti K. proposin icke äskås något bestämdt lägför - 3a4 Den 12 Februari f. m. slag; hvarföre skola R. St. onödigtvis åtaga sig ett göromål, hvaruti de, mer än sannolikt, skulle misslyckas? Deremot då de allmänna grunderna äro uppgifna, då dessa af Ständerna blifvit öfvervägade och gillade; då kunde de ock för K. M, i underd. framställas, och RiksSt. hos Högstdensamme anhålla om ett lagförslag i enlighet dermed. Härigenom borde naturligtvis komma att undvikas, det sammanhanget vid delarnas uppställning ej blefve spli t träd t af mångas afgörande rätt, hvaraf kanske icke alla följt ämnet med den oafbrutna uppmärksamhet, som erfordrats. Ännu ett skäl, icke mindre vigtigt, finnes för Ständernas åtgörande i detta angelägna ärende; ehuru äfven det, talande för inskränkning till blott de allmänna grundernas angifvande, Man har nemi. förebrått Styrelsen, atf, i afseende på fattigväsende!, icke hafva vidtagit några genomgripande åtgärder, och då likväl förbisett, det densamma vid 182a års riksdag till Ständerna öfverlemna! ett förslag i ofvannämnda ämne, som de sjelfve afböjde och läto sedan frågan förfalla. Vilja R.
Omförmälde af Utskottet vid tillstyrkandet af nu ifrågavarande lån fästade förbehåll skulle ej heller vara föreslaget i Kongl. Maj:ts åberopade nådiga proposition; och genom uteslutandet af detta förbehåll skulle Riksgälds-kontorets säkerhet för lånemedlens återbetalning icke komma att i någon mån förminskas. Med hänsigt till dessa och de i Hr Wetterbergs motion anförda förhållanden, har derföre yrkats, att Rikets Ständer, ptom den af Utskottet för stenhusbyggnader tillstyrkta summa, måtte bevilja det af motionären föreslagna lånebelopp af 33,333 Rdr 16 sk. för uppförandet af trädhus. Vidkommande åter Utskottets framställning, rörande det för tomteregleringen föreslagna understöd, så hafva de af nyssbemälte motionär upplysta och i Utskottets återremitterade utlåtande omnämnda förhållanden blifvit åberopade till stöd för åtskilliga, inom både Presteoch Rorgare-Stånden framställda, anmärkningar i afseende på ej mindre otillräckligheten än beskaffenheten af det bidrag utaf allmänna medel, som för sagde föremål af Kongl. Majit förordats och af Utskottet tillstyrkts. Hå genom Kongl. Brefvet den 1 Oktober 1828 vore stadgadt, att en stad, efter der timad eldsvåda, icke finge återuppbyggas förr, än ny gateoch tomtereglering blifvit af Kongl. Majit i nåder fastställd, och då de äldre tomternas egare således, genom denna författnings tillämpning, rubbades i sin dispositionsoch eganderätt samt måste för det allmännas nytta underkasta sig ansenliga kostnader, syntes staten ega en moralisk förbindelse att förekomma, det enskilde medborgares välfärd uppoffrades för att kunna efterlefva högstberörde författning. För nya tomteregleringars verkställande hade också, sedan samma författning utfärdades, betydliga, efter dermed förenade kostnader lämpade, statsbidrag blifvit andra nedbrunna städer beviljade.
Deremot har Öfverste Ericson yttrat den åsigt, att södra bangårdens anläggning på ett så laugt afstånd från den mera bebvgda delen af staden, som begge de af Kommittécn alternativt föreslagna platser, o!vifveiaktigt skulle blifva af den menligaste inflytelse på både personoch varu-lrafiken genom tidsförlust och omkostnader, och all dessutom genom anläggningen och underhållandet af Ivänne särskilda bangårdar i Slockholm med husbyggnader, telegraf, tjenstemän och arbetare, dubbla uppeldade reserv-lokomo' liver, dubbelt antal reserv-lastvagnar samt reparalions-verkstäder m. m., Staten skulle belastas med ganska drvga kostnader; hvarföre bemälde Öfverste ansett någon utväg böra sökas alt medelst en gemensam bangård i Stockholm förena de från norr och söder ditgående jernbanorna. och har han i sådant afseende, elter preliminära undersökningar, uppgjort det af Utskottet här olvan jemväl omförmälda förslag, enligt hvilket den från söder kommande banan skulle framgå från Horns lull lill Mälaren gent emot Långholmens södra ända, der böjas och utsprängas i kanten af södra bergen, vidare framföras på en bank öfver' viken mellan Södermalm och Biddareholmen till mynningen af Riddarcholmskanalen samt fortgå öfver Riddareholmen och derifrån på jernbroar öfver Strömsborg till Tegelbacken, å hvars andra sida bangården borde bildas, och dit äfvenledes den från Upsala utstakade linien borde, förbi Sabbatsberg, framledas utmed sjöstranden saint öfver Trädgårds-IÖreningens tomt.
Härvid har Utskottet ej kunnat förbise, att då de i detta ämne vid föregående tillfällen gjorda framsfällningarne hitintills icke vid något Riksmöte rönt ett gynnsamt mottagande, men samma fråga likväl städse återkommit och synes tillvinna sig allt större uppmärksamhet, detta förhållande häntyder på en allmän och fast grundad öfvertygelse hos den skattskyldiga jordens egare om olämpligheten af det närvarande beskattnings-sättet, helst de nu väckta motionerna icke kunna anses vara föranledda af begär att undandraga sig ett billigt deltagande i de allmänna skattebördorna, enär det icke är befrielse från skatt, som åsyftas, utan endast rättighet att genom utgifvande af en fullt motsvarande ersättning, som skulle bereda staten samma inkomst, få friköpa jorden från de derå hvilanda grundskatterna. Om ock Utskottet, för sin del, i öfverensstämmelse med hvad af föregående Stals-Utskott är i detta ämne anfördt, icke kan antaga att grundskatterna i all - Stals-Utskoltels Utlåtande A’:o 161. mänhet numera äro så betungande att de utgöra hinder för jordbrukets framsteg och förkofran, kan det likväl icke bestridas, att den ojemna fördelningen af dessa skatter utgör en lätt förklarlig anledning lill missnöje hos de skattskyldige; Och då denua ojemnhet, enligt hvad Kommitterade för uppbördsoch redogörelse-verkets förenklande uti sitt, den 30 April 1847, afgifna underdåniga betänkande anfört, är så betydlig, att räntebeloppen för ett skatte-hemman inom hela riket varierar*ifrån något öfver 8 R:dr ända till öfver 183 R:dr, och att för hemman i samma ort så stora skiljaktigheter i räntebeloppen förelinnas, som ifrån 31 R;dr 22 sk. 7 r:st. till 112 R:dr 25 sk. 2 r:st., synes det visserligen vara önskvärd!, allett mera billigt och ändamålsenligt sätt för jordens beskattning kunde införas.
Den 19 December f. m. vara besvarad; besvarad nemligen af känslan, som är forskningens resultat och ändamål. Hvad sorn rörer sjelfva behandlingen af frågan, nemligen Motionens remitterande till Utskott, afgifvandet af dess Betänkande och Ståndens afgörande beslut, sä blir sådant en gärd åt Svenska Riksdagsmannens rätt, skiljd från frågans natur; och skulle jag tro att respect för Lagar och tolerance mot andras olika åsigter ganska väl böra tunna förlikas med individuella religieusa känslor. Jag får i anledning häraf hos Hans Excellens Herr Grefven oell LandtMaiskalten vördsammast hemställa, om ej nu kunde ske Proposition till Remiss å Grefve Hamiltons ifrågavarande Motion. Herr Printzenskjöld_, Axel: Det är redan så mycket taladt mot och med, att jag ej vill vara vidlyftig. Till en del instämmer jag med Motionairen, och tror att, med bibehållande af Christillimmelsfärdsdag, man gerna kan indraga MariaeBebådelsedag, samt Annandag Påsk och Pingst, lika så väl som man förut indragit MariaeKyrkogångsdag och Tredje-dagarne. I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff yttrat, kan jag ej anse verldslig beräkning i denna fråga för så löjlig, som han kallat den. Jag är öfvertygad, att samma beräkningar och samma motstånd ägde rum, då Konung Gustaf lil indrog en del öfverflödiga Helgedagar; och minnes ganska väl, icke al - Den 19 December f, m. dre jag är, att fantastiska personer från denna indragning härledt sedermera timade enskildta eller allmänna olyckor. Herr Silfverhjelm, Carl Adam: Utau alt förnärma Religionens helgd, eller någon af de olika opinionerne i förevarande ämne, hemställer jag om icke i sammanhang med denna fråga, borde tagas under öfvervägande olämpligheten, icke allenast af de pliktstraff, hvarmed uteblifvandet från den offentliga Gudstjensten vissa Ilelgedagar, är belagdt, utan ock de mot arbete under Gudstjenst existerande tvångsband, och tidens fria disponerande sålunda blifva det enskildta godtfinnandets ensak.