Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Håsch! jag blef så danner! Se! jag mötte’n när de kom med ’en! De ha’ lett16 hele da’n. Men nu fick de rätte på ’en, för Olle ä’ alldeles ifrå’ sig af fylla, och de kan intet få’en nökter, fast de doppat’en i brunn. Håsch! jag ä’ så trötter och hongrig så – Åh så tala då ett ord med sammanhang, din fårskalle der – sade Gunnar, och Elin såg att denne var likblek och att läpparne darrade och ögonen gnistrade, och mor Ingrid bemärkte det ännu tydligare. – Korsch! de’ ä’ intet så godt te å predika, når en ha sprunget så! – genmälte Abraham och hemtade ånyo efter andan. – Jag hade minsann lust att predika dig på örat – sade Gunnar – och gör det äfven om du ej talar ordentligt, så folk kan begripa dig. Hvem var det du mötte, som de kom med? Svara då för annars knäpper det. – Korsch! de’ va’ ju patron, vet jag! – svarade Abraham brådstörtande och rädd vorden om sina fyra tums långa öron. – Hvar hade han varit? – Korsch i skogen, vet jag! – Kom han nu först gående derifrån? – Korsch i alla da’r, intet kan ett lik gå! Han ä’ ju döer, vet jag. – Död! – ropade alla – utom Gunnar. – Är han död! – sade slutligen Gunnar med ändå djupare och håligare röst. – Ja varsch! som en sten – svarade Abraham. – Hur har han dödt? – frågade mor Ingrid, den enda som rätt hade sin fattning, ty Elin var ännu så ung, att hon lätt förlorade den, då hon hörde någon vara död, som hon så nyss sett lifs lefvande, och Lena och Gunnar hade hvar sina orsaker att förstummas. – Olle har slaget ihjel’en i skogen – svarade Abraham. – Olle! – genmälte Gunnar häftigt. – Hvaraf vet man det?
Hvad först beträffar de af Winberg, Gullander och Knoch gjorde, genom Banco-Fullmägtige öfverlemnade ansökningar, så, enär någon anledning för Sökanderne icke förefunnits, att misstänka rigtigheten af ofvanberörde, af dem till Låne-Contoret för belåning inlemnade document, helst de personer, som bestyrkt namnteckningarnes rigtighet å desamma, ditintills gjort sig kända för tillförlitlighet, samt i afseende på det af Knoch inlemnade låne-document serskildt förekommer, att han med visshet bort kunna sig trygga till det intyg en offentlig Embetsman utgifvit om nämnteckningarnes egenhändighet, och Sökanderne, vid sådant förhållande, synas redan vara nog hårdt straffade genom godtgörande af lånens capital-belopp, .anser Utskottet sig ega skäl tillstyrka, att Kamereraren Winberg, Registratoren Gullander och Ombudsmannen Knoch, till någon lindring i de uppoffringar, som de på förenämnde sätt, genom andras bedrägerier, måst vidkännas, måtte BancoUislotlets Memorial N:o 52. förunnas eftergift af öfver-räntorne å ofvanupptagne lån, för hvilka de blifvit betalnings-skyldighet ålagde, dock under vilkor för Kamereraren Winberg, att ofördröjligen lill Götheborgs Låne-Contor inbetala återstående af honom tili betalning erkände, men ännu ej liqviderade capital-låne-beloppen. Och hvad åter vidkommer det af Yictualie-Handlanden Åkerblom samt Bryggaren J. F.
Dä jag uti det hos Högloft. Riddcrskapet och Adeln hällne ktenum d. 2s:te October afhörde dihcurserne, rörande redowisningen af influtne medlen för Krut, Alun och Socker, wore begrcpen grundade pä uppgiften af det sammandrag af Lands - Contoirrns ärliga General - Förslag som Riksgälds - Contoiret blifwit äs lagdt att författa och kill Högloft. Stats - Utskottet tvid Riksdagar aflämna. Om jag ej wore Znllmägtig uti Rikstens Högloft. Ständers Riksgälds - Lontoir, tredje Band. N;o 229. httde 4718 Den M October. hade nämnde motisn förefallit mig swar att reda, men i anledning deraf anser jag del enl,'gil min plikt, all sä wäl för att undanrödja alla willjamma omdömen, som ocksä för all ä daga lägga sammanhanget af detta ämnet, följande med gunstbenägit lillständ till Protocollet fä anföra. Enligt Riksens Högloft. Ständers är i8oo för Riksgälds - Contoiret gifna Jnstruction äliggcr det Lands - Contoircn sedan Laxe, ingarnc äro förrättade för hwar sitt Län upprätta ett General-Förslag öfwer Bewillningen, som utwisar ungefärligen huru mycket kan wara, suppositionS-och förslags, wis att päräkna, enligt hwarje moment i Bcwillnings - Förordningen för det tillkommande uppbörds - äret; den större eiler min, dre pälilelighet af alla Riksgälds - Contoircts älagde sammandrag af General - förslag för hela Riket tillhör säledcS Lands - Eonkoiren som författat nämnde förslag, dä däremot Riksgälds - Eontoirct endast answarar för afskristcnS rigtighct, detta sammandrag ingär ej pä Nägot sätt uti Riksgälds .
Hins Excellence Herr Grelye af Wetterstedt har nämnt, att till SlatsUtskottet blifvit aflernnad en specifique räkning öfver omkostnaderne vid Hans Kongl Höghet Kronprinsens utländska resa. Jag anhåller att Utskottet måtte anmodas meddela Riksens Ständer denna räkning, visst ej såsom behöflig för att bestämma deras beslut, mea emedan det kunde blifva nyttigt i framtiden för kommande Rådgifvare att känna huru det fordom tillgått, för att kunna med upplysningar och råd biträda, då fråga uppstår att fatta ett beslut af enahanda beskaffenhet. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt : Ifrån den egentliga frågan har det emellan Friherre Anckarsvärd och mig öfvermått tili en enskild discussion om uteblifven proposition i ämnet från Regeringen, hvilken discussion, då man fäster sig vid andan af Grundlagen, snarast torde kunna kallas en ordtvist. Jag vill således ej långe härmed uppehålla Ridderskapet och Adeln. Jag skall blott, i anledning af hvad Friherren yttrat, såsom antithese mot hvad han anfört, att StatsRådet bordt tala, då Konungen tegat tillkännagifva , att jag visserligen kunnat såga, att ifrån Kongl. Maj:t ingen proposition ankommit, om också StatsRådet talatj Den 11 April e, m. »y oiik StatsRådet ån yrkat att proposition måtte afgifvas, men Konungen icke veJat låta någon sådan utfärda, så hade det i alla f<dl stad nät dervid, att ingen proposition hade kommit. Friherre Anckarsvärd åter liar sagt, att om StafsRådet talat, så hade Kongl. Maj;t säkert låtit utfärda proposition. J >g delar ej denna mening; men förbigår att närmare utveckla skålen för min öfvertygelse , emedan sådant skulle föranleda till en lång öfverläggning, sam troligen skulle slutas med, att hvar och en stadnade vid ein förut hafde Öfvertygelse. Jag har sagt» att StatsRådet ej talat, emedan det ej bardt tala , och att derifrån den tystnad häri ed t sig, som i afseende på deri utehiifna propositionen inträffat. Friherre
Sig derpå i Nåder resolvera och sökia sådant alt ändra, vidh hvar och een serdeles casus, efftersom omstendigheeterne då bättre kunna considereras och i acht lagas enär slijkt specialitet' hillver föredragit. 14. f Såsom Presterskapet i underdånighet hafva tillkännagifvit, att nå - : 56 Slats-Utskoltets Utlåtande, N:o 182. gre finnai', som allenast hafva ellie extra-ordinarie Räntornc alf dhe hemman som gifva sitt Landgille till kyrckiorne, dhe der understå sig alt horlstädia till deras egen nytta och fordeel kyrckiones Landgille; Alltså och emedan som Kongl. Majit sådant medh miss hagh förnimmer, ty vill Kongl. Majit beordra Dess Gen.-Gouvernern* och Landzhöfdingar, att dhe uppå sådant bother skaffa, och handhafva kyrckiorne vidh det som effter Recessen dem i delta måhl compelerar och tillhörer. i Rätteligen afskrifvet, intyga. Stockholm den 26 Jan. 1845. C. G. Styfje. JVilh. Tham. E. O. Aman. i R. Arkivet. Mag. Docens. Afskrift. af Afskrift. Litt. E. KONGL, MAJiTS Fulhnacht för General-Gouvernementets aff Skåne, Halland och Blekinges Commissarie!-, dal. Stockholm den 21 Aug. 1669. Riks-Registr. 1669. T. 1. f. 522. Wij Carl medh Gudz Nåde etc.
Angående denna Inrättnings lånerörelse, afsedd för de mindre bemedlade folkklassernas betjenande med lån mot pant af lös egendom, har meddelats nedanstående sammandrag Tab. Litt. L. Angående de, särskildt för handelrörelsens underlättande, i senare tider tillkomne föreningar, hänvisas till hvad här ofvan, sid. 13, beträffande Stockholms Kredit-, Garantioch Diskontföreningar, finnes anfördt. Tabb. Litt. m o. n. Angående hufvudstadens Undervisnings-anstalters samt Fattigförsörjnings-, Välgörenhets-, Sjukvårdsoch Arbetsinrättningars tillstånd, sådant detsamma, enligt vederbörandes uppgifter, befunnits vid 1860 års slut, får Tab. Litt. L. Pantlåne-inrättningens rörelse. Utgifne lån. Inbetaldte lån. Inrättningens inkomster. Inrättningens utgifter. Genom lösning. Genom auktion. Influten ränta och provision ålösta och sålda panter. Influten straff-afgift. Influten auktionsprovision och slagafgift. Summa inkomst. Aflöningskostnader. Ränta å Lånekapitalet. Diverse omkostnader. Summa utgift. Antal. Kapital. Antal. Kapital. Antal. Kapital. Q Stycken. K: dr. öre. Stycken. R:dr. öre. Stycken R:dr. urc. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. R:dr. öre. Vid 1856 års början voro de utestående lånens antal 73,467 stycken med ett kapital af 349,226 E:dr K:mt. Vid 1860 års slut voro de utestående lånens antal 78,668 stycken med ett kapital af 669,511 E:dr E:mt *). *) Att kapitalsumman, som fanns utestående vid 1860 års slut, var så stor, jemförelsevis med den som var vid 1856 års början, härleder silfver och guld, som vid sistnämnde tid var belånadt i Rikets Ständers Bank, sedermera sökt sig väg till Pantlåne-inrättniugen.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från i6o Den 12 Mari f. m. Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. strifvelser till K. M., nami.: N:o 3o5. angrde väckt fråga om upphörande af räntan för ödelagda Kronofiske! Sollefteå Kronofors i Westernorrlands län; N:o 3o6. nng:de särskildt ansvar för förnyandet af förbrytelse, hvarför bestraffning ännu icke blifvit undergången, m. m.; N:o 807. ang:de fardags åtnjutande å s. k. embetsjord i stad; N:o 3o8. med öfverlemnande af förslag till taxa å stora sjötullsbevillningen. Ånyo föredrogs ej mindre StatsUtskis d. 1 dennes på bordet lagda utlåt. N:o i anledn. af en utaf Frih. Palmstjerna, C. O., särskildt väckt motion i frågan om räntetagares och räntegifvares uppsägningsrätt till leverering in natura, än ock i sammanhang dermed BondeStrs inbjudn. af d. 26 sisth Jan. till R. o. Ad. att frångå sitt ronde momrn litt. a, b och c i 5:te punkten af StatsUtskrs utlåt. N:o 3g3 , ang:de dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning, m. fl. fattade beslut. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust., uppläste följande: Ingen lärer kunna neka, att judet ämne, hvarom H. R. o. Ad. nu går att öfverlägga, är af stor och allm. vigt, och blir det i ännu högre grad genom det sätt, hvarpå det behandlas. Ju mera en lugn och fördomsfri pröfning å båda sidor aflägsna!' allt sken af det enskilda interessets möjliga inverkan på. beslutet, ju mera skall detta rättfärdiggöras af hvarje upplyst och sansad mening.
Opinionsnämnden och af Elektorerne för utseende af Justitie-Ombudsmannen och hans Suppleant samt af komiterade till tryckfrihetens vård jemväl utse Suppleanter, nemi. 4 Suppleanter till de 12 lednrnöterne i opinionsnämnden och de 12 Elektorerne för Justitie-Ombudsmannens utseende, så att listorne vid dessa båda val komrne alt upptaga 16 namn, samt 2 Suppleanter till de 6 Elektorerne för väljande af komiterade till tryckfrihetens vård, så att listorne vid sistnämnda val skulle innehålla 8 namn; dels vid valen af fullmägtige i Banken och Riksg.-Kont. samt direktörer vid låne-kontoren äfvenledes utse Suppleanter till samma antal som fullmägtige och direktörerne, samt företaga dessa val i följande ordning: l:o tre fullmägtige i Banken; 2:o tre fullmägtige i Riksg.-Kont.; 3:o tre suppleanter i Banken; 4:o tre suppleanter i Riksg.-Kont.; 5:o en direktör och en suppleant vid hvartdera af låne-kontoren, vid hvilket sistberörde för alla låne-kontoren gemensamma val derjemte borde iakttagas, att å listorna bestämdt utsattes den befattning, hvartill hvar och en af de derå uppförde personer utsågs; samt dels slutligen utse Ståndets sex ledamöter i de blifvande tre stats-revisionerne medelst tre särskilda val. Till allt hvad Hr Gr. o. Landtm, sålunda föreslagit, fann R. o. Ad. skäligt lenina bifall. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts d. 27:de sisth December och 3:dje dennes på bordet lagde Mern.
Direktör ej skulle finnas eller behöfva understöd, andra medellösa fröknar och enkor kunde söka och erhålla gratifikationer från Fonden, dock att i detta sednare fall, de, som voro descendenter af testators fadersfader fadersfader, Kongl. Rådet Grefve Jacob Gyllenborg och befunno sig i torftiga omständigheter, dertill egde förmånsrätt; att ifrån denna allmänna regel för gratifikationernas utdelning det undantag gjordes, att fem namngifna slägtingar till testator skulle erhålla ett motsvarande antal gratifikationer såsom lifstidspensioner; samt slutligen att, derest efter boets utredning några tillgångar utöfver de i testamentet gjorda dispositioner förefinnas, ena hälften af detta öfverskott skulle fördelas i fyra lotter och Riddarhus-Direktionen deraf bekomma en lott, för att med räntan derå föröka den Mamsell Spännare tillagda pensionen och efter hennes frånfälle använda samma räntebelopp på förut föreskrifvet sätt. Sedan Grefve Gyllenborg den 8 Oktober 1863 aflidit och de af honom nämnda testaments-exsekutorer i början af år 1864 delgifvit Direktionen testamentet, åtföljdt af bevis att detsamma blifvit af de närmaste arlvingarne godkändt, samt Direktionen låtit vid vederbörlig domstol bevaka testamentet, har i slutet af sistnämnde år det ursprungligen donerade kapitalet blifvit till Direktionen aflemnadt medelst en i Säteriet Ulfhäll med tillhörande hemman intecknad skuldsedel å 19,500 R:dr R:mt, löpande med ränta efter sex för hundrade från den 1 Oktober 1864; hvarefter Direktionen, i början af innevarande år fått i reda penningar emottaga 8,600 R:dr nämnde mynt, utgörande Riddarhusets andel i uppkomna öfverskottsmedel, så att Fondens hela belopp uppgär till 28,100 R:dr Runt.
Du har ’et ju så rart, som hade du suttit på önskestol. – Åh, jag kan just intet säga det – svarade Gunnar halfhögt, ty just i samma ögonblick som Bengt talade om önskestol, klättrade Gunnar i inbillningen dit för en kort sekund, och se! en bild, icke alls liknande Lena, stod der i allra främsta förgrunden. – Ja, så kan jag säga’t – genmälte Bengt – och du borde ha jag vet intet hva’ för att du intet kunde ta’ mig te’ dräng, liksåväl som den der oxmickeln Abraham. Här hade jag just tyckt om ’et, och jag tror att Lena blir ena dugtig och galanter matmor, som håller snyggt af alle di katten, och ger ’en bra å äta, om hon än skulle träta litet dessimellan. – Ja, himlen vet – svarade Gunnar och tänkte på helt annat, och tyckte sig dermed ej göra det ringaste ondt. – Ja men se nu, hur sakramenska nätt och fint här är – sade Bengt, när de satt hvar sak på sitt ställe och fyrat upp en god brasa i spisen, och Gunnar satt fram smör, ost och bränvin, ty middagstiden var under arbetet redan förliden. – Ja, skål! nu på en halfpart, och tack ska’ du ha för hvar den dag vi var’t ihop, och hvar den hjelp du gjort mig – sade Gunnar med våta ögon, och fattade det ena bränvinsglaset, räckande det andra åt Bengt. – Ja, tack och skål! – svarade Bengt, klingande med kamraten – och hemoch tomtebo-lycka, nu och i allom tid! Och rasande kloker ä’ du – tillade han, sedan både han och Gunnar tömt sina glas i botten – som tar dig en tår på tand, nu sedan du bli’tt din egen, för nog kan man taga sig en sup då och då, utan att derför vara supare; och nog blir man salig om man intet ä’ i «nökterheta», och dumma ä’ de som gå in i ’na, som känner med sig att de kunna vara måttliga.
Fonden att bestrida denna utgift, i afseende på hvilken dessutom serskildt förekommer, att de slags vapenöfningar, för hvilka den äger rum, icke voro bland de förut vanliga eller kända, när Nya Mötes-Passevolancen vid 1829 års Riksdag beviljades. På grund häraf och utan någon anmärkning, hvarken vid utgiftens beskaffenhet eiler belopp, och utan att afse upphörandet af ifrågavarande öfning, hvilken anses såsom nyttig och för gemenskapen inom Armeen serdeles bildande, äro Revisorerne af den tanka att kostnaden derför icke bort eller bör drabba Nya Mötes-Passevolance-Fonden, hvilken alltså synes vara berättigad tili ersättning för hvad hitintills till ifrågavarande ändamål utgått. 4:o. Revisorerne, som jemväl inhämtat att ersättningen tili Kongl.
Föredrogs ånyo och bifölls Statsoch Banco-Utskottens den 25 November och den 4 December förlidet år på bordet lagde Utlåtande N:o 69, i anledning af erhållne återremisser å Utskottens Utlåtande N:o 4, i anledning af Kongl. Majlis Proposition till Rikets Ständer, angående ökade tillgångar af Manufactui-Discontens utlåningar; och beslöt Ridderskapet och Adeln derjemte att vänligen inbjuda Vällofl. Borgare-Ståndet att i delta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena. Bih till R. St. Prot. iS/f>. 9 Sunil. 2 Rand. \ * Prot. ZJidr. d. g Jan. 18^.1. S. D. Då nu ånyo föredrogs Banco-Ulskotlels den 1 sisi!. December på bordet lagde Utlåtande N:o 118 öfver de inom trenne Riks-Stånd framställda anmärkningar emot Utskottets Betiinkande N:o 83, i anledning af väckt motion, angående låns utgifvande från Rikets Ständers Bank emot första inteckning uti fast egendom på landet till belopp af fastighetens halfva taxeringsvärde, blef Utlåtandet N:u 118 af Ridderskapet och Adeln bifallet, med den förändring, alt det beslut, som Herr Stuart, uti sin vid nämnde Utlåtande fogade reservation, tillstyrkt, blef af Ridderskapet och Adeln antaget i stället för motsvarande förslag af Utskottet. S. D. Vid föredragning af så väl ivvpedilions-Utskottels Memorial, N:o 26, med öfverlemnande af uppsatt förslag till Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis Kådiga Proposition om pensioner åt f. d. Stats-Råden Friherre Åkerhjelm och Grefve Hård, som af sistnämnde under N:o 196 afgifne förslag, blef detta senare af Ridderskapet och Adeln god känd t. S. D.
Be-; sparings-medel, låta anslå löner på Justi tiss-Revisions Expeditionens Stat, för 2:ne Protokollssekreterare, g:ne Canceliister samt 1 Sekreterare hos Herr Justitise-Cancelleren. S. D. Till Stats-Utskottets förnyade Utlåtande N:o 239, angående Canzli-Rådet af Wetter s stedts och Assessor Adlerbrants ansökning om införsel i Kungsgårdsjord för Bytesoch Skatterätts.1 fordringar; Jemnade Prest-Ståndet sitt bifall, med tillagd önskan att belnälde fordringsägare med skyndsammaste måtte erhålla vederlag och ersätt - Prof. Ut dr. d. *3 Maji 1818.' 459 ning för deras obestridliga och af Stats-Utskotiet godkända Eytesoch Skatterätts-fo rdringar. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos StatsUtskottets på bordet hvllande Betänkanden : N:o 240. Angående sådane Civile Embetsoch Tjenstemän samt Betjentes uppförande på Allmänna Indragnings-Staten, som vid Afskedstagandet hafva fyllt 70 år, och inne-; hafva indeldle Löner. ■Jf.-o 241- Om Krono-Allmänningen Maglehems, Kongsohra och den dödas lott kallad , uti Christianstads Län. J4:o 242.
I synnerhet gäller delta, då i båda fallen är afsedt att banan skall komma att tillhöra Staten, i det förra nemi. efter en icke särdeles lång tidrymd, och i det senare genast. För dem, som känna de trakter, genom hvilka denna jernväg är föreslagen att gå, behöfver jag icke vidare redogöra för dess vigt, helst den genom sitt läge upfyller de flesta af de fordringar man i allmänhet eger på ändamålsenliga jernvägar; men då månge af dem, som härom skola besluta, icke kunna ega en sådan kännedom, anhåller jag att få tillägga några uplysningar. Rörelsen på vägen emellan Westerås och Dalarna är så stark och så jemn, att den kan täfla med, och måhända öfverstiger den på hvarje annan väg inom Sverige; åtminstone har jag aldrig, i de orter, der jag vistats eller på de vägar der jag färdats, sett en starkare rörelse, utom vid marknadstider eller andra särskilda tillfällen. Aldrig har jag rest på den genom Westmanland löpande del af denna väg utan att hafva anträffat åtminstone 70 å 80 kärror eller vagnar på hvarje mil, oftast har jag räknat öfver 100; och såsom ett ytterligare bestyrkande af denna trafiks liflighet kan jag anföra, att genom Handelsböcker är tillförlitligen styrkt, att ensamt af Handlande, Faktorer och Fabrikanter i Westerås årligen utbetalas i forlöner på denna väg öfver 200,000 R:dr rgs. Detta är också ganska naturligt då man besinnar, att de fleste varor, som behöfvas för Dalarna, ditföras öfver Westerås, — att största delen af det jern, den koppar, den rödfärg och de öfriga produkter, som Dalarne hafva att afsätta, afgå till andra orter öfver Westerås och alt alla dessa varor transporteras på den ifrågavande vägen. Denna landsväg ärockså hufvudsakligen till följd af dessa förhållanden så npbråkad af de tunga fororna och så full af hjulspår, att oaktadt de särskilda anslag, som blifvit vid åtskilliga tillfällen beviljade för dess iståndsättande, den troligen är en af de sämsta i Riket.
Utskrns förslag i denna del, vågar jag hemställa, alt äfven R. o. Ad. ville dertill lemna sitt bifall. Sedan härefter Hr von Hartmansdorffs förslag blifvit upläst, på begäran af Gr. Lagerbjelke, yttrade Gr. Lagerbjelke: Af del nu uplästa förslaget behagade R. o. Ad. inhemta, att derest detsamma skulle antagas, hade man i sjelfva verket tillintetgjort verkan af alla de beslut, Ståndet förut i frågan fattat, så att man vid denna Riksdag icke skulle hinna längre i skogslagstiftnings-frågan, än man hann i kriminal-lagstiftningsfrågan vid 1844 års Riksdag, då man antog det s. k. principbetänkandet. Om R. St. nu uttrycka deras åsigt i saken och derjemte anhålla om nådig Propos. till nästa Riksdag, så står frågan vid den kommande Riksdagen i samma öppna skick som förut, och de nu beslutade stadganderna betyda då ingenting annat, än att R. St. vid ett föreg:de tillfälle hyst och uttryckt den eller den åsigten, alldeles på samma sätt som man, ifall någon propos. i kriminal-lagstiftningen skulle inkomma, kunde säga, att R. St. vid. 1844 års Riksdag varit af den mening, princip-betänk:t uttrycker. För min del önskar jag, alt R. Sl:s i denna fråga nu fattade beslut måtte blifva något mera, blifva en verklighet, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville gilla Utsk:ns hemställan om en underd. anhållan hos K. M., all han täcktes, icke aflåta nåd. Propos. i ämnet, utan utfärda ny skogsordning, bygd på de af R. St. nu fastställda grunder. Del är då gifvet, alt om K. 51. anser dessa grunder vara goda, komma de äfven att tjena till grundval för den blifvande förfaltmn, samt att, om något af de utaf R. St. nu beslutade sladganden är af civil-lags natur och detsamma sedermera af K. 51. i förfaltmn antages, detta stadgande således erhållit den för dylik lags stiftande erforderliga sanktionen af båda Statsmakterna.