Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1840. 7 Sami. t A/d. 16 Hii/t. 5 34 Lag-Utskottets Betankande, N.-o 56. 3:o Jag tror, alt det skulle också betydligt bidraga till förminskning af vad emot Härads-Rätternes utslag uti mindre betydande mål, om allmänna lagens stadgande i 25 Cap. 6 §. Rättegångs-Balken upphäfdes och att, i det stället i likhet med det sorn i näst derpå följande 7 §. förordnas om vad emot Lagmans-Rätts dom, att detsamma icke får ega runi emot Ilärads-Rätts utslag, der ej hufvudsaken med ränta eller afgäld, som fordras, stiger till fulla Femtio Daler, eller efter nuvarande beräkning Sexton R:dr 32 sk. Banco. Hvad Käumers-Rätterne angår, så kunna, enligt min öfvertygelse, dessa Domstolar indragas i alla mindre städer, deruti invånarne endast uppgå till Sextusende personer, och således i dylika städer rättegångsoch brottmåls-ärendcr upptagas och behandlas af Rådhus-Rätterne, Dessutom förenar jag med mig Herr Lagergrens reservation emot Utskottets betänkande, i hvad som angår rättegångsdagarue vid Rådhus-Rätterne.” Af Herr Professorn Doctor Bexell: ”Då genom den i detta betänkande föreslagna domstols-förändring, det närvarande bristfälliga alldeles icke träder undan för det fullständigare, hvilket länge fordrat att intaga dess rum, dä förslaget, utan att undanrödja de med skäl öfverklagade olägenheterne, endast inför ett ytterligare interims-tillstånd i Svenska domstols-inrättningen, hav jag inom Utskottet icke lemuat det min röst. Jag är derom innerligen öfvertygad, att den långsamhet i lagskipning, hvaröfver nu en billig klagan genomgår landet, både ökad och ohjelpligt skall qvarstå, och tiden för våra rättegångars möjliga slut ännu ligga lika fjerran ifrån all mensklig beräkning, som den beklagligtvis nu gör, intill dess man både för Rikets Hof-Rätter och för Högsta Domstolen gör det möjligt att med skyndsamhet medhinna de der hopade målen.
Jag skulle, efter genomläsande af detta Utlåtande, vara färdig att tro, det Utskot - D c u 7 i a 11 u a r 11 e. ra. i3? ten äga en nästan öfvernaturlig förmåga att se 111 i framtiden; ty på annat satt kan jag icke förklara följande tirad af Utlåtandet; ”Enär åter, efter hvad till Utskottens kunskap kommit, tvenne Stånd stannat mot ”två i deras beslut, öfver den af Utskot”len, uti Utlåtandet N:o 55, tillstyrkta för”nyade underdåniga anhållan om Kongl. ”Maj:ts Nådiga sanction å de vid sista Riks”dag föreslagne Handelsoch Handtverks”Ordningar, i följd hvaraf frågan derom ”komme att förfalla;” då jag betraktar, att Utskotten yttrade sig på sådant sätt den 26 November 182g, och att det åberopade Utlåtandet N:o 55 (hvaröfver, efter hvad till Utskottens kunskapkommit, tvenneStånd stannat emot två i deras beslut) ännu den 7 Januarii i83o ligger oafgjordt på Ridderskapets och Adelns bord. Hvarifrån Utskotten hämta sin så kallade kunskap om de 2:ne Ståndens beslut, känner jag icke, men att den åt Utskotten kunskap lemnande budbäraren icke lemnat någon gärd åt sanningen, det är bestyrkt deraf, att samma Utlåtande, en månad efter Utskottens kunskap om alla fyra Ståndens beslut, ännu icke hos Ridderskapet och Adeln var föredragit. Ett dylikt förfarande af 2.*ne Rikets Ständers Utskott, hvaraf det ena för Lagarnes tolkning, och det andra för den allmanna hushållningen, lemuar onekligt lil-. 138 Den 7 J a n u a r i i e. m. lålelse alt fråga det senare, om icke för mycken hushållning blifvit iakttagen med sanningens utletande, och det förra, om icke Lagen och convenencen befalla att tala sanning? I sjelfva den nu förevarande bufvudsaken instämmer jag uti den reservation Utskottens alla Ledamöter afVällofl.
postarvodet inberäknadt. Utländska annonser 70 öre pr petitrad. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån kl. 10 — 11. A l l m. Telef. Utg-ifningrstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris: 15 öre (Tid kompletteringar). Prenumeration sker i landsorten •! postanstalterna, i Stockholm hos red., i boklådorna och tidningskontoren. Exkejsarinnan Eugenie. är det sagdt, att då de gamle egyptierna firade sina fästliga gillen, satt alltid ett benrangel till bords midt ibland glada sällskapsbröder. Den stumme gästens närvaro midt under festjublet var en ständig påminnelse om fåfängligbeten af all jordisk fröjd. Knappast både de hurrarop tystnat, hvarmed Norges hufvudstad hälsat det tyska rikets unge härskare, förrän den norska jorden åter beträdes af en långväga främling. Men nu ljuda inga hurrarop, höras inga kanonsaluter, och inga bugande hofmän hälsa den irrande främlingen välkommen. Tyst och obemärkt går hon fram, den svartklädda kvinnan med det hvitnade håret och de af år och sorger härjade dragen; och de, som möta den dystra gestalten, träda med en tyst bugning åt sidan, såsom kände de, att skuggan af ett stort förflutet glede dem förbi. Det var en tid, då denna kvinna var van vid att annorlunda hälsas. Ännu för elt fjärdedels sekel sedan strålade Eugenie, kejsarinna af Frankrike, i hela glansen af skönhetens och lyxens majestät, och vid foten af den tron, hvarifrån hon dikterade modets lagar för världen, böjdes hyllande knä af allt hvad tiden ägde störst i makt, i rikedom och snille. Blida nornor hade vid hennes vagga slösat med goda gåfvor: skönhet, rikedom, börd, allt hvad som plä- gar aktas såsom kännemärke på jordisk lycka, var henne i rikaste mått beskärdt. Storhetens glans fick hon njuta såsom få, men dess förgänglighet har hon ock mer än de flesta dödliga fått röna.
Ninnen friiii en t v å i r i g vistelse bland Ceyloiis tamiler och singhaleser, Australiens kannibaler och Nya Zeelands inaorer af Colzracl Pristedt. För den del af var iingdoin, soin är road af geografi ocli försthr att iippskatta iifveii allvarligare litteratur, rekomineiidera vi prl det vaimaste detta arbete. Det ar ej säï- skildt skrifvet för iingdoin, iiien författaren har skildrat livad han sett och iipplefvat i fräinniande land pB e v så lifligt. och roande siitt, att det m %ste tilltala både ganimal och ung. Det är ej en resebeskrif-. ning i den gamlo stilen, livari författaren ined iingslig noggraiinhet meddelar sina lasare Ilvarje detalj, soin lian finner uppteckilad i sin dagbok, vore den än s % betydelselös. Man slipper t. ex. att höra, liiirii dags förf. den och den dagen antriidde sin resa, eller h i l k a saker, soin packades på den ene eller andre af bararne. Det är sina iakttagelser af folk, djur och växter, soni författaren Iigr saiiiinaiifört till en lefvande, askådlig och särdeles intressant bild af natur och folklif i de läiider lian besökt, och soin lian iiii fraiiilägger för allmänheten. Arbetet vittnar oin samvetsjraiiila detal.jstudier, nqggrannliet och pålitlighet. Detta i förening nie2 författarens liittfattliga och klara frainstlillningssätt gör lians arbete till en viirdefull tillökning i vår iingdoinslitteratur. Det kan liisas af ungdoni från 15 år. Ledsaint nog ar priset så Iiögt, att ej så många m g a, soin vi önska, kiiiiiia erMlla det läroriks och underhållande arbetet. Tre mhnnoders ilag. Jliniieii frkii svensks ~petsber~sexpeditiunen 1890 af A. Eli~tckowström.
Jag fruktar, att om 1809 års Ständer nu sago, huru ringa frukter den burit, de skulle sätta i fråga, om de ville lenina några löner åt personer, hvilka synas hafva liten eller ringa del i ärendernas gång. Det är 96 Den 23 September f. m. egenteligen StatsSecreterarne, hvarpå sakerna hero, och jag har äfven emot min öfvertygelse, men på mina väners skäl, biträdt ett förslag till ökning för dessa. Då nu StatsRådet egenteligen är att anse, såsom en öfverflödig personal, borde det ej komma i fråga, att man ansåg dessa platser behöfliga, derigenom att man ökade anslagen för deras aflönande. Herr Tham, Wolrath1: Jag kan icke föreställa mig, att Svenska Nationen eller Sveriges Represententanter på något sätt skulle glömma skyldigheten att befästa sin sjelfständighet. Jag föreställer mig, att, då de lemna nödiga anslag till embetsmannapersonalen, glömma de ej eller att gifva hvad som är behöfligt till den oumbärliga materiellen. Jag tror derföre icke, att man behöfver hafva något hjeltemod för alt bifalla det ena, och icke glömma det andra, utan endast helt enkelt använda det sunda förståndet, hvilket jag hoppas vi ej skola afsäga oss. I afseende på sjelfva frågan, skulle jag bestrida alla tillökningar, om jag ansåg dem medföra ökade utgifter för nationen, eller ökad bevillning. Men jag har ej kunnat komma till den öfvertygelse, att efter de förslag StalsUtskottet uppgjort, några nya skatter skola åläggas. Jag tror det så mycket mindre, som jag icke kan instämma med den ta - Den September f. m. 97 talare, hvilken sagt, att vår handel, våra näringar och vårt jordbruk voro i ett aftynande tillstånd, Handeln ger Staten ökade inkomster, den matte då snarare vara i tillän a frågande. Näringarne äro i tillväxt, och skola då i naturlig väg gifva Staten ökade inkomster utan deras betungande. Att vårt åkerbruk är otacksamt, då det skötes rätt, tror jag ej att erfarenheten har bevisat.
Utsk. bar yttrat att åtskilliga af de grundsatser, som i lagförslagen förefinnas, i den mån de blifvit inhemska, och införlifvats med folkets tänkesätt, så småningom i lagstiftningen kunna införas. Der dessa grundsatser äro sanna, tror jag det ock. Jag är långt ifrån att bestrida det vi icke skulle tillegna oss nyare tiders insigter och erfarenhet, men jag betviflar möjligheten af att med vår fyrdelade representation, och till äfventyra med hvilken representation som helst under nuvar. förhållanden antaga en spritt ny lagbok. Dessutom tror jag rätta sältet för lagstiftningens utbildning vara att gå tillbaka till vår historia. En man, som ingen nekar det vittnesbörd att han varit en bland Sveriges största historieskrifvare, jag menar Erik Gustaf Geijer har sagt: ”En återgång är under alla omständigheter lofva rd och tilbörlig: det är återgången lill sig sjelf. En sådan återgång är, der den rätt sker, vilkoret för all framgång. Det gäller för folken, såsom för den enskilde. Tecknen till en sådan återgång äro, om ock varnande, likväl bland de hoppfulla. Och sådana tiders tecken gifvas.” Jag tror och hoppas att om vår inhemska rätt blefve utbildad, vi på sådant sätt skulle åstadkomma ett bättre tillstånd än del närvar. Sedan vi sålunda förbättrat vår jurisprudens och arbetat undan hvad som på förhand bör göras, då blir lid att företaga kodifikationen. ”Till dessa hoppfulla tecken af en nationel återgång vända vi oss och vilja ej tänka oss möjligheten af alt ett rikt arf och undfångna gåfvor skulle förgätas och förspillas. Vi hoppas, att Svenska rätts-historien skall blifva allt mera känd och älskad och att 17:de århundradets höga föredömen skola mana till efterföljd. Vi äro öfvertygade, alt en sådan återvaknande kärlek till fädernes lagar nu, lika litet som fordom, skall medföra förakt för främmande folks odling, utan visa sig vara vida skiljd från denna maklighet, som, för alt ej störas i sin ro, helst blir vid det gamla, samt från ljusskyggheten sorn fruktar att uplysningen skall förskingra ulan pröfning antagna satser.
Ombuds wEmb.-Ber. den 14 Jan. 1840. nåd, helst det icke rimligen lät tänka sig, att Borgmästaren skulle hafva 1 thy fall utan allt ändamål åsidosatt sin tjenstepligt: att, såsom AdvokatFiskalen äfven medgifvit, något bestämdt stadgande om ansvar för Tulltjenstemans så beskaffade fel i tjensten icke uti då gällande författningar funnits, och att RådstufvuRälten således, vid utsättande af ansvar för Borgmästaren Falcks förseelse, varit nödsakad jemnföra densamma med sådana, som i författningarne varit upptagne och med straffpåföljd belagda: att vid en sådan jemnförelse förekomme, att det enda af de utaf GeneralTullstyrelsens Actor åberopade Lagrum, som med något skäl kunnat till den ifrågakomma förseelsen hänföras, 5 Kap. 9 §. i LandtTullsoch AccisOrdningen den 17 December 1786, då deruti ansvar af tjenstens förlust bestämmes för den Tullbetjent, som vid visitation visat vårdslöshet och försummelse, dock icke förutsatte någon delaktighet uLi eller gynnande af försnillning utaf Statens medel, samt att enahanda påföljd eller tjenstens förlust funnes stadgadt för jemnförligt vida ringare förseelser, än den ifrågakomna, såsom uti 4 Art. 37 §. af ofvanåberopade FörpassningsStadga, som ålägger Tullbetjent vid nämnde äfventyr att med höflighet bemöta de trafikerande, och uti 213 §. af det sedermera den 1 October i83i utkomna Reglementet för de vid Tullkamrarne i Riket anställda Tjenstemän, hvarigenom är vordet förklaradt, att Tulltjensteman, som med råd eller dåd understödt något underslef emot Tullförfattningarne, skulle hafva förverkat förtroendet att i Tullverkets tjenst bibehållas, ändock att förbrytelsen blifvit hindrad att gå i fullbordan, äfvensom uti det af AdvokatFiskalen åberopade Lagrum 63 §. af i8a5 års Seglationsordning, der icke eller något brottsligt uppsåt å Tulltjenstemannens sida förutsättes; ty och då RådstufvuRättens åtgärd att förordna om Borgmästarens häktande, fastän icke, på sätt Ad vokatFiskalen anmärkt, med afseende å Borgmästaren Falcks höga ålder och i öfrigt innehafda Embetsmanna-befattning, af behof och förekomna omständigheter påkalladt, dock haft för sig det dithörande stadgandet i 1 Kap. 2 §.
Posse, Fredrik Salomon. 6:te Bänkmts-Afd. N:o245. Frih. Lagerfeldt, Israel Carl Adam; N:o 279. Frih. Wrangel af Sausis, Christian Anton. 7:de Bänkmts-Afd. N:o 326. Frih. Lagerheim, Fullm. Gr. Gyldenstolpe , Anton Gabriel; N:o 342. Frih. v. Stedingk, Fullm. Frih. Lovisin Adolph Axel. S:dc Bänkm:s-Afd. N:o 359. Frih. af Klinteberg, Fullm. Hr Aminoff, Johan Fredrik; N:o 3S9. Frih. v. Kraemer, Robert Fredrik. Den 22 Juli. 19 g-.de Bänkm:sAfd. N:o 9. Hr Ulfsparre, Sigge; N:o 96. Hr Pauli, Axel Georg. io:de Bänkm:s-Jfd. N:o 130. Hr Munck af Fulkila, Glaes Johan; N:o 1S4. Hr Silfversvärd, Fullm., Hr Stjerngranat, Georg Gustaf Henrik. tute Bänkm:s-Afd. N:o 473. Hr Coyett, Carl Fredrik; N:o 494. Hr Croneborg, Fullin. Hr Tersmeden, Nils. N:o 045- Hr Möllersvärd, Carl Henrik; N:o 6S7. Hr von Post, Stafs. i3:de Bänkm:sAfd. N:o 792. Hr Lagerhjelm, Pehr; N:o 814. Hr Gyllenhaal, Fullm. Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo. i4:de Bankm:$-Afd. A. Hr af Puke, Fullm. nr Virgin, Christian Adolph; N:o 1034. Hr Wallenstjerna, Axel Gabriel. i5:de Bänkm:s-Afd. N:o 1210.
Jag frägar derföre uppriktigt hwartill skall en särskild Tryckfrihets - Förordning tjena? — I allmänhet -till ingen ting, om icke till. obehörigainskränkningar. —- Men för det närwarande i wärk Land, som nyligen suckat under det grymmaste trycktwäng, torde en' dysik ' förfatsiring wara nödig, dels för att rigtigt bcskäwma uophäfwandet af alla förcgäknde Förordningar, Reglementen och Jnstructioner och dels för ats mcbs Hi6S Den 12 Gctsber. meddela wära Domare nägra reglor, hvarefter be ha« de sig att rätta, k fall nägra hit hörande mäl skulle förekomma; och i bet fallet anser jag för min del i § de sista g ruderne undantagnkikwäl, samt hel» det stället som i 5 § innehälleS emellan radrrne: att l) marken sädana dra q rc. och för Statens lugn synbara nodwändighet, af närvarande projeck utgöra ben mest tillräckeliga och säkraste borgen för ben fä naturliga och billiga rättigheten som kallat Tryckfrihet. — Dock torde kanske wär Nation ännu icke wara mogen sören sä Vidsträckt frihet! kan hända fine nehär i Landet ännu för mänga som tro att ett tvänglöst yttrande af mrnniskanS intellectuella krafter skulle föra oh gerad i klorne af de rysliga spökena Jaeobini-m och fritänkeri, och som dylika svaga hufvuden utgöra mängden, torde man ännu kanske blott böra tänka pä att bereda dem kill antagandet af en högre frihet» och; det afseende» torde ännu en förordning wara nödig.
Jag önskar, besparing så mycket ske kan;. men icke vill jag spara sädeskornet för åkern, eller vatten, då jag vill släcka elden, icke eller, vill jag spara hvad sorn icke sparas kail,. då landets försvar; oell lågames helgd äro i fråga; och • då jag anser, den, åsyftadé förändringen så försvåra och så aflägsna Lagen, alt den för fattige rättsökande blifver otillgänglig, kan, jag icke anse den uppfylla, sitt ändåmåloch kan, sålédes icke med min röst; tillstyrka en sådan åtgärd.’. En annan ■ omständighet förekommer ännu: Om . man ock! med skäl i klagar öfver Haradssyne-Rätts dom i jordatvist, så kan sällan eller alldrig rättelse vinnas utan ny syn;, eili sådän har: af Lagmans-Rättérne skett, dels under namn af Lagmanssyn, och , dels-under namn , af Lägmansbésigtning, och rättelse har, kunnat vunnits då skäl: dertill • varit för handén; meni i‘händelse af Lagmans-Rätternes afskåffande, mäste en-, sådan förmodligen skola ske af Höf-Rätten; och månne icke detta skullé tillskynda,dén lidan de partén, en, så ökad kostnad; att;han;blélve> tvungenIatt; hellrei draga dén; Lag-Utskottets Bet, Nio 83. a9 oförrätt lian tilläfventyrs lidit; och på sådant sätt skulle visst den åsigten om målens förminskande i Hof-Rätterne gora sig gällande, ehuru en sådan förminskning alldrig kunde leda derhän, att Hof-Rätterne i alla fall kunde medhinna målens behandling; ty om jag vill antaga, att till och med hälften af rättsökande, af anförde skäl, nedlade sina mål, ehvad skada den ena eller andra deraf fick vidkännas, så skulle likväl, enligt det exempel förut är visadt, en tid af 5 år åtgå för behandlingen af ett års andra hälften af mål, och således vid 5:te årets slut alla dessa årens mål ligga oafhulpne.
Den härmed förenade kostnad synes äfven blifva ringa i jemförelse med den fördel, som genom en ökad trygghet beredes; och då Carlsborgs fästning, med afseende å dess läge samt öf - Ilanko-Utsk:s Utlåtande, N:o 52. 7 riga förhållanden, lärer framför hvarje annan ort inom riket erbjuda den säkerhet som här afses, får Utskottet, såsom en förberedande åtgärd, hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att å Carlsborgs fästning må, i och för förvaring af större eller mindre del af bankens redbarheter, på bankens bekostnad, anskaffas tjenliga lägenheter, antingen medelst uppförande af en ny byggnad eller genom inredning för ändamålet af passande hvalf i eller under någon af de byggnader, hvilka, enligt den för fästningsanläggningen fastställda plan, redan finnas eller framdeles kunna varda derstädes uppförda; samt att Kongl. Majit läcktes i sådant afseende låta i nåder anbefalla uppgörandet af nödiga ritningar och kostnadsförslag, för att, efter banko ful lmägtiges godkännande, samt Kongl. Majits derå vunna nådiga sanktion, tjena lill efterrättelse vid den ifrågakommande nybyggnaden eller inredningen; hvarförutan bankofullmägtige torde berättigas alt, uppå vederbörlig reqvisition, låta utbetala de för ändamålet erforderliga medel inom det belopp, som det godkända kostnadsförslaget upptager. Stockholm den 20 April 184&. Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Christianstads län har reserverat sig emot förestående framställning. STOCKHOLM, Lundberg & Comp. 1848. Banko-Vtskoltels Utlåtande, Ti:o 53. i N:o 53. Änk. till Exp.-Utsk. den 9 Maj, kl. 2 e. bi. Utlåtande, i anledning af väckt motion om utgifvande af beläning till gravören Åkerberg för aflemnadt prof pä njtt sedelmynt m. m. Under anförande: att Rikets sednast församlade
Tm Stats - Utskottets åtgärd har Hederv. Donde-Ståndet, uti Protocolls-Utdrag af d. 7 nästl. Martii, remitterat ett Memorial af Riksdags-Fullmägtigen J. J. Ruther g, från Norrbottens Län, hvaruti, med anmälan attNeder-Torneå och Carl Gustafs Socknemän, under sista kriget med Ryssland, nödgats bekosta beklädnad åt ortens Vargerings-Manskap emot lofvad ersättning, yrkadt blifvit: att sådan ersättning, hvaraf Länets öfrige Socknars Innevånare skola kommit i StatsUtskottets Betänkanden. 447 åtnjutande, äfven måtte tilldelas de förstnämnde, som deraf ännu voro i saknad; och hafva de fleste af Ståndets Ledamöter yrkat att Rotehållarne i allmänhet måtte en slik ersättning tillgodo komma. Huruvida det sålunda anmäldte anspråket stödjer sig på någon erkänd rättighet har Stats-Utskottet icke kunnat med tillförlitlighet utröna. Frågan derom lärer finnas vara af beskaffenhet, att böra i administratif väg behandlas; och om, efter tillgörande underdånig ansökning, Kongl. Maj:t, sedan Kongl. Kammar-Rätten i ämnet blifvit hörd, skulle i Nåder pröfva fordringsanspråket grundadt, synes den ersättning, som derefter kan blifva bestämd, bora liqvideras i sammanhang med öfrige skulderne för sista kriget och af de återstående Krigsfonds-medlen; hvilket vördsamligen liemställes till Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande. Stockholm den 3 April 1823. N:o 88- Ankom ilen 7 April 1823. Utlåtande,! anledning af Herr Bernh. Rosenblads Motion, om dkadt anslag å Stat för Kongl. Bibliotheket.
Den varelse, hvars bild här förvarades i oförbleknad ungdom och skönhet, var kanske redan stoft, det hjerta, som känt de ljufva, glödande känslor, som dessa små bref innehöllo, den hand som skrifvit dem, var mull; men de bräckliga papperslapparne, de torra blommorna, det band, som kanske en gång prydt hennes barm, alla dessa saker finnas ännu, men hon, hvars minne – bleknadt som blommorna – gaf värde deråt, hvar fanns väl hon? Hon som tänkt och känt och älskat, irrade hon för evigt skiljd från den som var henne allt? Hade hon glömt eller funnit ersättning för sin försvunna himmel? Med en känsla af outsägligt vemod tillslöt jag lådan och öppnade den andra, som tycktes innehålla bevisen om en mörkare och sorgligare historia. En näsduk af fint battist, nästan alldeles genomdränkt af blod, – den var styf och rödbrun deraf – och i ena hörnet stod namnet ”Anna”, fint broderadt med guldtråd, nu svartnad och rostig, – låg öfverst i lådan, och då jag upptog den, syntes något – som lika mycket väckte min bestörtning som nyfikenhet – ligga derunder, ty, utan att kunna reda det, eller säga på hvad sätt, tyckte jag mig förr hafva sett det, och dermed förena något minne, som det var mig omöjligt att nu kunna få fatt på; det var en kedja, eller rättare blott en bit af en sådan, ty det syntes tydligt att den varit dubbelt så lång, emedan vid ena ändan voro tvenne länkar olika mot de öfriga, och mera grannt arbetade, förmodligen utgörande en prydnad på midten af kedjan. Den yttersta länken, formad som en rund plåt af guld, hvarpå ena hälften af ett emaljeradt namnchiffer syntes, var bruten midt itu. Jag höll den länge i handen, och ju mera jag betraktade den, dess mera bekant föreföll den mig; men, då jag omöjligt kunde förklara detta igenkännande, ansåg jag denna dunkla hågkomst, såsom en af de besynnerliga och underbara reminiscenser, som vissa toner, vissa ställen, vissa sammanstötande ord och omständigheter, ibland verka på vårt sinne, utan att vi förmå säga hvarifrån dessa sällsamma hågkomster härleda sig.