Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenderj hållet inför Hans Maj\t Konungen i Statsrådet ä Stockholms Slott den 15 November i85o * Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Siats-Ministern för Utrikes Ärendeme, Hr Friherre Stierneld, Statsråden: Fåhreeus, Sandströmer, ron Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Sandströmer, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, uppsatt förslag till Nådig 20 Kongl. May.ts Md. Proposition, N;o 8. Proposition till Rikets Ständer angående rättighet för Föredraganden af Magasinsärenden uti Statskontoret, Förste Hof-intendenten P. G. Welin, samt t. f. Kamereraren i Allmänna Magazins-kontoret J. F. Miillern och Bokhållaren derstädes J. Bille, att, efter upphunnen pensionsålder, erhålla pensioner å Rikets Allmänna Indragnings stat till belopp motsvarande deras innehafvande löner. Kongl. Maj:t behagade i Nåder gilla berörde Förslag och befallte, att Nådig Proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer afgå, sådan den finnes Protokollet bilagd. Ex protocollo C. Hallberg. Änk. till Exp. Utsk. den 0 Doc. 1850, kl. 10 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga om upphörande af så kallade vakansoch förslagsliggetidssamt begrafningshjelps-bcsparingar, samt om årliga anslag lill vederbörande pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta; Gifven Stockholms Slott den 15 November 1850.
Som skäl för sin vägran att den äskade propositionen framställa har talmannen i Borgare-ståndet anfört, att då, enligt talmannens, redan af honom i egenskap af Ståndets talman under riksdagen år 1840—1841 uti en fråga af samma beskaffenhet, som den förevarande, uttalade uppfattning af grundlagen, frågan om bibehållande eller upphäfvande af inoch utförselsförbud uti tull-lagstiftningen vore ett ärende, hvarom det, på grund af 89 § Regeringsformen, uteslutande tillkomme Konslilulions-UlskoUHs Memorial, N:o 54.
Då Utskotten således icke tveka alt tillstyrka antagande af den nya dier så kallade hälften-principen, är dock dervid att märka, att, på sätt lörslaget äfven innehåller, densamma kommer att rent tillämpas endast i de fall, då lika beskaffade egor skola genom stängsel skiljas; hvaremot då åker och äng möter skog och utmark, den så modificeras, att egarne af den sistnämnde marken , i anseende till den mindre fördel kan anses hafal molla nslängsein, utaf densamma ansvarar endast eu tredjedel; hvarförutan förslaget, i fråga om stängsel ulegor emellan, innehåller ytterligare erforderlige jemkningar i hägnadsskyldigheten, såsom bland annat det stadgande, att, om rågångslinea 2-‘ne skifteslag eller enstaka hemman emellan, uti skogsoch betesmark utgör så stor sträckning, att, efter den antagne stängsel-grunden, på helt oförmedlad! mantal belöpa öfver 500 famnar och i förhållande derefter för mindre hemmansdelar, samt derjemte inträliar, att det skifteslag eller enstaka hemman, hvars deltagande i stängsel äskas, skulle märkligen betungas utan motsvarande nytta, sednare skifteslaget eller enstaka hemmanet då bör en derefter jemkad skälD lindring i slängsclskyldigheten erhålla, genom hvilken jemkning en egare af t. ex. f,mumlal icke kan i ulegor erhålla mer än 621 famnars slängsel-slräekning, utan att lian, der så skäligt finnes, blir till lindring berättigad, hvarigenom ett så billigt förhållande uppkommer, att all anledning till oskäligt betungande genom den föreslagne stängselgrundens antagande i denna del synes fullkomligt undanröjd.
Kammarrättens advokatfiskal i underdånighet tillstyrkt, det Eders Kongl. Maj:t af gunst och nåd täcktes befria mig från det till återbäring ålagda belopp samt att Eders Kongl. Maj:ts och rikets Kammarrätt, uti underdånig skrifvelse af den 27 Junii 1843, hemställt, om icke de af advokatfiskalen uppgifna skäl må förtjena nådigt afseende, vågar jag ånyo, efter att mera fullständigt hafva utvecklat förhållandet, underdånigst bönfalla, det Eders Kongl. Maj:t nådigst täcktes hos Rikets näst sammanträdande Ständer i nåder föreslå min befrielse och beloppets afskrifning, samt att Eders Kongl. Maj:t lika nådigt täckes tillåta, att summan, intilldess frågan hinner att slutligen afgöras, må i räkenskaperne få balanceras. Värdes, Allernådigsle Konung! låta komma i nådigt öfvervägande, hurusom en i tjensten grånad embetsman, efter nära ett halft århundrades oförvitlig tjenstetid, skulle med hustru och flera barn bringas i svår belägenhet, om han skulle tvingas att afyttra det obetydliga han eger, för att godtgöra en förlust, till hvilken han åtminstone icke uppsåtligen varit vållande. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit farmhärdar, Stormäkligste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte Gustaf Sylvander. 8 Kongl. Maj/is Nåd. Skrifvelse, N.o 27. Till Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena.
Till följd af en mängd missöden, deribland äfven skeppsbrott i Ochotska hafvet, stod dock blott en ringa del af denna styrka till hans förfogande, då han började sitt fälttåg med att från bottnen af Pentschina-viken tåga in i landet. Det gick ock synnerligen olyckligt. Efter blott några få dagsmarscher träffade han oförmodadt på en talrik skara tschuktscher, hvilka sjelfva dragit i härnad mot korjäkerna. En strid uppstod d. 25/14 mars 1730, i hvilken Schestakow sjelf stupade, träffad af en pil, och hans följeslagare blefvo dödade eller drifna på flykten. Bland dem, som beordrats att följa med Schestakow på detta olyckliga tåg, var kaptenen Dmitri Paulutski. Under hans befäl företogs ett nytt härnadståg mot tschuktscherna. Med en truppstyrka af 215 ryssar, 160 kosacker och 60 jukagirer lemnade Paulutski den 23/12 mars 1731 Anadyrsk och tågade öster om Anadyrs källor till Ishafvet, som nåddes först efter två månaders marsch. Derpå gick han längs kusten, dels på land dels på is, mot öster. Efter 14 dagar träffade han en stor tschuktschisk här. Sedan han förgäfves uppmanat den att gifva sig, levererade han d. 18/7 juni ett slag och besegrade fienden fullständigt. Under fortsättningen af tåget längs kusten nödgades han inlåta sig i ytterligare tvenne träffningar, den ena den 11 juli/30 juni och den andra den 25/14 juli vid sjelfva Tschukotskojnos, öfver hvilken udde han ville tåga till Anadyrs utloppsvik. Båda utföllo lyckligt för ryssarne, hvilka enligt Müllers, på officiela aktstycken grundade berättelse i alla tre träffningarna ej förlorade mer än tillsammans 3 kosacker, 1 jukagir och 5 korjäker.
1 följd häraf har, efter Konungens Befallningshafvandes förordnande , behörig syn ocli undersökning den 6 Augusti, 2o September och. 1 October 1811 blifvit förrättad af Domare och Nämnd i Krono-Fullmägtigs och Innehafvarens närvaro, till utredande, huruvida elen sistnämnde, så i anseende tili hemmanets byggnad och häfd, sorn Får-afvelens' underhållande, fullgjort sina förbindelser, derom ock Syne-Rätten sig utlåtit. Sedan Konungens Befallningshafvande uti Bref af den 3 Juni 1812 till Kongl. KammatCollegium insändt berörde undersökning t sa har Kongl. Collegium uti barbos i afskrift bilagde Protocolls - Utdrag af den 23 i samma månad dessa Handlingar till Riksens Högloll. Ständers Stats-Ulskott vid Urtima Riksdagen i Örebro öfverlernr. at; men sorn dessa Handlingar under Riksdagens lopp icke kommit Stats-Utskottet till handa; så gjorde Riksens Ständer förnyad underdånig anmälan härom hos Kongl. Majit, i anledning hvaraf Kongl. Majit uti Nådig Skrifvelse af deH 31 Jarli 1812 anbefallte Kongl. Kammar Clollegium, att sä snart ske kundé till K ongl. Majit inkomma med underdånig Berättelse om de åtgärder, som , i följd af Kongl. Majus förut 1 detta amnö mdddeldta Nådiga Beslut, Den 7 Juli. 849 slut, blifvit af Collegium vidtagna. Denna underdåniga Berättelse afgaf Kongl. Collegium under den 8 September 1812, hvarefter Kongl. Maj:t uti Nådigt Bref af den 8 October samma ar täcktes gifva Collegium tillkänna, att då, enligt det vid undersökningen upplysta föthållande , Innehafvaren af hemmanet, Bruks-Patron A. von Wahrendorff, uppfyllt de honom derföre .åliggande skyldigheter ; så hade Kongl.
Stockholm den 18 Junii 1834- jReservation af Herr Grefve Horn: ”Det beslut Utskotten i 5:te punkten af ofvanstående Betänkande fattat, innehåller, efter min tanka, en allt för långt drifven inskränkning i Pappersbruksidkares rätt. Då alla andra Fabriksidkare ega, utan något slags hinder, upphandla rudimaterier för sina näringar, synes rättvisan fodra, att icke något serskildt tvång bör åläggas förstnämnde Bruksegare. Papperstillverkningen bör snarare uppmuntras, än genom onödiga prohibitiv-åtgärder tillbakaträngas. Till de senare hörer onekligen Utskottens ifrågavarande beslut. En rudimaterie af sådan beskaffenhet som lumpor bör med minsta möjliga kostnad kunna anskaffas, så vida någon vinst af förädlingen skall kunna påräknas. Att Pappersbruksegare skall uteslutande gagna till Commissionairer endast sådane, som inom hvarje socken voro boende, skall säkert medföra kostnader, vida öfverstigande varans värde och utgifterne derföre, enligt nu gällande Författningar, och således äfven leda till den följd att papper ansenligt höjes i pris samt medföra skada för Bruksidkaren. Man har, såsom skäl för förändringen, åberopat de olägenheter, som tillskyndas allmänheten af kringstrykande Lumpsamlare, men dervid för - Lagsamt Allm. Besa.- och Oeconomie-UtsJcottens Utlåtande N:o 8. j Lisett att, om Landshöfdingarne behörigen iakttaga de, angående pass för dylika personer, meddelade föreskrifter; måste dessa olägenheter, der de finnas, försvinna.' Häruti instämde Herr Hessle, med tillägg, att han ansåg Utskottens förslag desto hellre olämpligt och rättsstridigt, som, utom det samma inskränkte Pappersbruksegares frihet, att på hvad sätt de sjelfve funno tjenligast, öfver hela landet uppköpa råämnen för deras tillverkningar, lades hinder i vägen för fria medborgare, att egna deras verksamhet åt ett arbete, hvilket icke kunde hänföras till någon brottslighet, icke heller ingriper i andras bättre rätt, och således ej lagligen bör någon förbjudas. Härmed förenade sig Herr von Strussenfelt samt Herrar Holm och Hök. STOCKHOLM, Kongl.
© XO(f ££>DCSR, 1851. Xrpdt l)oS 59. 91. Dborftebt & ©öller, Songl. 85oftrp(fare. g o r m u l a i r e. tTCaiitals» ocb ©Eatrffrifning^llåncjt» uti Hn. ©oden (©tat») för ac 18 Uppgift till 93rann)in$6ränning3 utöfroanbe ©ett ffattffutbiges namn, jemte atUedfninfl af ©gare, Slrrenbatorer eller SSrufare af fajligbeter m. m. 2 cy ?z % C> gar4 ©ricSfon 82, 90, ©uffaf i 27, Sötaja 24, ©ric27, 93e!;r 30, Sinna 33, ©rangen Sarg 20, SotMS 127, ©reta 25, Sifa 70 St n m ä r £' e §: 2Dib uppräftanbet af SDtantalSs od; ©fattftrifningS-Sängb för Stab iaftfageg, att, i (fallet för tjär ofieanflSenbc colmnner: ”hemmantal m. m.,” införa? (Comterne? Slummer od; (ferlef, farn t Stabfjorbené rpmb till Sunne cd) Sapplant. (4) Sill&ör 25ctpitlnings-'görorbningen 1851. $' o t nt utåt t* c. ©antman&rag öfit>ctr VI. VT. Sköfdes £17antale* od? ©fattffftfningeHaiigocifou* åt 18 P fperfottcr. grie fran fBemiUttiiig efter l Strt. P 3 © 000 3J o. ^ E> * 43 00 ©fattfvie. ger fer* (fitba orfafer. P Unter* årige. P 3 o: o ©umma. P : *-R. ! r 1 1 j 0| o ©timma.
Denne Paragrafs anden Passus: »Yed Afreisen ' —■ ingen Betaling» er aldeles ophaevet ved Placat af Jode April 1843. ad § 7. Yed Circulaire af 10de Novbr. 1851 er det pgalagt samtlige Amtmaend at instruere Politi-Embedsmsendene i Kjöbstederne om for Fremtiden at vise den störst mulige Aarvaagenhed med, at de Handelsreisende ikke unddrage sig den i §§ 4 og 7 befalede Anmeldelse og Foreviisning af Adgangsbeviser, samt om till dette Öiemed at smtte sig i Förbindelse med vedkommende Toldembetsmaend. Denne Instrukt. blev ved Circulaire af 18 Novbr. s. A. meddeelt Toldstederne til Efterretning og Iagttagelse, med Tilföiende, att Regeringen forventer, att der i denne Sag vises al Opmrerksomhed fra ToIdofFicianternes Side. Litt /. För de Postoch Lotshemman, som äro frikallade från rotering och kronoskjuts, hafva följande bevillningsafgifter under nedannämnda år blifvit påförda hvarje helt hemman och i lika förhållande för de mindre, men för dem, hvilka endast njutit frihet för kronoskjuts, har afgiften ej utgått. 1719 års bevillningsförordning upptager afgiften för postoch lotshemman, efter helt mantal beruknadt, till 2 daler s:mt. 1720—1727 d:o d:o d:o 2 daler s:mt. 1717 års d:o d:0 d:o 1 daler 16 öre. 1752—1756 d:o d:o d:0 1 daler 16 öre.
Motionären har derföre trott, att gårdfäri-handlandes utborg-ningar borde hämmas, för vinnande: af hvilket ändamål, dels uti berörde memorial, dels ock i ett sednare anförande, blifvit föreslaget det stadgande: att gårdf ari-handlande, i afseende pä fordringar för varor, utborgadr till sådana persotter, sorn stå under föräldrars eller husbönders tillsyn och åtnjuta det as omvårdnad, ef måtte ega någon rätt i utsöknings-väg, ehvad fordringen grundar sig på räkning, eller skuldsedel. Under den hos Hedervärda, Bonde-Ståndet i ämnet förefallna* discussion hafva: mångå, af Ståndets ledamöter, Hans Jansson från Elfsborgs Län, Ola Jeppsson från Blekinge, Sven Heurlin från Kronobergs Län, med flere, talat. emot antagandet af motionärens förslag, såsom ledandelill ett obehörigt hinder för ufiöfningen af landtboers rätt att afyttra sina; slöjde-alster och: tillverkningar.. Utskottet får vördsamt anföra, att genom; KonglFörordningen dea 7 Juni 1749 är förord,nadt, att ej mindre forsk,rifuingar, som äro ulgifna af någon omyndig eller, uti föräldrarnas lifstid och utan deras samtycke, af sådane, hvilka; njuta, underhåll af föräldrar och; anhörige-, än ock andra, afhandlingar om, lös egendom, sorn af sådane personer utgifvas, icke medföra; förbindelsetill betalning,;, och, då de olägenheter, hvilkasafhjelpa edie: motionären yrkat, således redan äro af lagstiftaren förutsedda, och i; vissmön undanröjda, samt för öfrigt med rättvisa och billighet icke är förenligt, att för gårdfar.i-handlande meia; än andra samliälls-medlemmar inskränka rättigheten: att utfå lagligen tillkomna: fordringar; hemställer Utskottet, . att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende t. Steck holm; den 24 Mars 1840;. HcCgrUtskottels Betänkande, IV:o 14,. N:o 14 Ä-nli. till Exp*.
Nilssons motion innefattar påstående om rättighet för beväringskyldige, antingen de bo nära eller längre från hafvet, alt sjeifve bestämma, om de vilja tillhöra fotfolket eller rytteriet, eller exercera till lands eller sjös; uti hvilket påstående Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson från Skåne m. fl. instämt; varande af motionären anfördt, dels att, genom stadgandet uti Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849, om ändringar och tillägg uti Kongl. Kungörelsen den 27 Oktober 1812, angående utskrifniugssättet. och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet, alt alla beväringsynglingar, sorti funnos i de till hafvet angränsande socknar borde, — utan afseende å fallenhet och håg, underkasta sig aktiv sjötjenst, hade bördan af beväriugsskyldigheten blifvit mera tryckande än förut, af den orsak bland annat, alt mångå personer hade en snart sagdt ineddfödd rädsla för sjön, och, det vore obilligt att, vid sådant förhållande, genom en bestämd lag tvinga någon till sjötjenst, synnerligast som beväringsskyldigheten ifrån början vore af folket sjelfvilligt åtagen, dels ock att föreskriften i 19 § af förstnämnda Kongl. Kungörelse, att rnönsterherreu egde utse de beväringsskyldige, hvilka skulle tilldelas kavalleriet, artilleriet eller sapör-depolerne, kunde vid tillämpningen komma att för den personliga friheten medföra betydande vådor. Eric Larsson bar, med förmenande, att de årliga mönstringarne med beväringsmanskapet, hvilka voro förenade med ganska dryga utgifter för staten, dessutom ådrogo icke allenast de beväringsskyldige flere dagars tidsspillan, utari äfven landtmannen i allmänhet förlust af mångfaldiga dagsverken, föreslagit, att, till förekommande af dessa olägenheter, nämnde mönstringar matte äga rum i sammanhang med vapenölningarne på de derför bestämde ställen, åtminstone inom Medelpad, der lokala förhållanden gjorde en dylik förändring synnerligen behöflig.
Krono-hemman. Skatte-Rusthåll. Ankom till Exp.-Utsk. d, 14 Oct182g. Utlåtande i fråga om sökt lindring för Rusthållarne under Jemtlands Häst-Jägare-Esqvadron. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma handläggning har Hedervärda Bonde Ståndet öfverlemnat ett Memorial af Riksdagsfullmäktige från Jemtlands Län Lars Olsson och Anders Ersson, deruti bemäldte Fullmägtige till Rikets Ständers kännedom anmäla; att vid sista Riksdag underdånig ansökning blifvit hos Kongl. Majit gjord för Rusthållarne vid Jemtlands Häst-Jägare-Esqvadron att de, till lättnad i deras svåra rustning, matte få tillgodonjuta jemförlig del uti den lindring uti roteringsbördan, som redan tillfallit Rotehållarne vid Jemtlands Fält-Jägare* Regemente, genom indragning af soo Numer i Regementets styrka; att de måtte frikallas från skjutsningsbesväret, samt svaga Rusthåll från Rustningen befrias, densamma flyttas på bättre hemman och alla förklaras berättigade till jemkning med Indelningsbönderne, hvarigenom desse, lika med Rusthållarne, finge vidkännas Rustningens onera; 30 Siatssamt Allm, B*sv-o-Oee,-Utsk.Utl,Nio 74. att Kongl.
Herr Lc-äersteät, sokni, sä snart proposition är gjord, med Ja och Nej beswarad, och votering yrkad, bör omröstning genast företagas, hwarföre jag af Herr Grefwen och Landtmarstalken anhäller om voteringsproposition. Friherre chiljencrLNtx, fob^n Wich kelm, anmärkte wid de uti Constitutions Utffottets Betänkande nyttjade uttryck, at denna frägas afgörande more Ridderstapets och Adelns ensak, at densamma sä mycket mindre det kunde wara, som voterings-sättct icke blott anginge Ridderffapet och Adeln utan alla Ständen gemensamt. Undertecknad Lilverstolye, 6a bi-iel, Utbad sig, i afseende pä hwad Friherre chilljenciantL nu yttrat, fä anmärka, at voterings-sättet wisierligen anginge alla Ständen gemensamt, men wore en fräga, som ännu hör. de til utarbetning i Riksdagsordningen, och säledes icke nu här kunde uptagas; men at hwad Ridderstapets och Adelns dubbla eller lika antal beträffade, berodde den frägan wisserligen pä Ridderstapet och Adeln ensam, och den wore Ridderstapet och Adeln fullkomligen berättigad at nu afgöra. Män - 164 Den 14 I»!". Mänge hördes häruti instämma. Uppå nägras begäran at proposition matte göras pä Herr Liivsi-^olxes förstag om tilvkning af en Ledamot mer af Adeln än af de andra Ständen, gjorde Herr Grefwe» och Landtmarffalken i enlighet dermed proposition, hwilken med Nej befwarades. Herr Grefwe» och Landtmarffalken uplä. fke härefter til justering följande voterings-proposition: Den som bifaller CoNstitutions-Utffottets Betänkande af den 4 Julii ffrifwer Ja. Den det ej will ffrifwer Nej. Winner Nej, blifwer det som förr manligt warit, at Ridderffapet och Adeln til Utskotten gifwer dubbelt antal Ledamöter emot de öfrige Siänden.
Så läfige en betydlig del af tillgångarne har en så lång Realiseringstid, som de 1,100,000 Riksdaler Banco, dem ArbetsCassan är Disconten skyldig, och först närmare till Arbetets slut kan betala; så länge kan ett obestånd alltid lika lätt uppkomma, som nu. Jag får derföre föreslå, såsom efter min tanka det enda tillräckeliga, att i RiksgäldsContoiret för Disconten öppna ett Lånetillfälle, lika stort med ArbetsCassans omtalta Skuld, 1,100,000 Riksdaler Banco; dermed först betala alla de serskildta StatsVerksCassornas Fordringar, och sedan låta återstoden bli en AssignationsFond för Disconten, att dermed hålla sina samteliga Sedlar i Credit, så att de, icke blott i Liqvid med Disconterne, utan i Enskiltas Transactioner, och kanske till och med vid Kronans Uppbörd, kunde som Mynt anses. Jag tror den öfvertygelsen redan vara tämligen allmän, att i början Den 5 Januarii. 399 af sistl. October ett icke särdeles betydligt Lån hade kunnat sätta Götha GanalDiscont i stånd att slippa inställa sina betalningar. Dermed må nu vara huru som helst, blifva endast för framtiden jlere utvägar att använda CanalSedlarne, då kan man hoppas att deras Credit bibehålies; men om utvägen af qvittning emot Discontskuld ensam hålles öppen, då strömma alla i hop åt det hållet. Om det kunde blifva Disconten tillåtet, i nödfall att belåna i BancoDisconten sina för hastigt influtna tre ProcentsSedlar till ett belopp af högst 200,000 Riksdaler Banco; så blefve Verket ännu säkrare. Det omtalta tryckta och till oss utdelta Förslaget innehåller detta samma; men om det öfriga deri går igenom, blifva 200,000
Med denna lag har man nu, icke allenast, som visadt är, bestämt ett vanmäktigt, eller också falskt medel emot det presumptiva brottet; utan, det som än värre är, man har satt detta i jemförelse med det verkliga, ett af de förfärligaste vår lag vet att omtala. Men icke nog härmed. Man har för det vördsamma bruket af sacramentet, ehuru efter menniskomening till formen möjligen oriktiga, bestämt ett sex gånger svårare straff, än det för gäckeriet dermed. Och icke nog härmed. Man har, vid ett brott af den grofsta art, aktat nödigt låta en varning föregå straffets tillämpning. Detta är något som Sveriges visa lagstiftare i fordna dagar aldrig förstodo. Detta är ett märkligt tidens tecken. Det just af vördnaden för sacramentet oroade samvetet straffas sexdubbelt. Då det hemska brottets straffbestämmelse sex gånger lägre, mildras. Måtte Sverige icke med sådana lagar draga förbannelse öfver sig. Jag anhåller ätt detta mitt anförande måtte få åtfölja motionen om Sacramentallagens afskaffande till Utsk. 240 Den 19 November. Frih. Cederström, Thure: I likhet med Hr Cederschiöld får jag tillstyrka LagUtsk. att föreslå uphäfvande af Sacramentallagen. Jag instämmer med Hr Cederschiöld deri, att denna lag har ett skadligt syftemål, och jag vågar äfven påstå, att densamma strider såväl mot kristendomen som vår Protestantiska kyrkas grundsatser. Det är nemi. en stor villfarelse, att tro, det utdelandet af Den Heliga Nattvarden endast får kraft derföre, att det sker genom en vigd prest; sådant har aldrig antagits i de äldsta tiderna, då man väl måste medgifva att den kristna församlingen var ren.
Dä frägan om antalet af Lonstitutions-Utstoltets Ledamöter äter uptogs, och nägreönstade at det mätte til twä, andre til fyraafhwarze Lis85 bestämmas, yttrade sig Grefwe lantingshausen, Albrecht, det han trodde, at Riddarebus-Ordningen bestämde detta antal til fyra af hwarje liass. Friherre l^lannerheim, lars August, xttrade sig ej känna, at sädant wore i RiddareHus-Ordningen utt-yckeligen stadgadt, men at han af egen erfarenhet kände, det praxis rörande Utstötts Ledamöters antal warit olika; hwarwid han såsom exempel anförde, at hemliga Utskottets Ledamöters antal warit olika de twän ns - Den 10 Maj. 7Z ne gänger han hast den aran at deraf wara Ledamot; at han föröfrigt trodde sig böraerindra, det et stort antal Ledamöter ästadkommer långsamt arbete, och et litet antal skyndsamhet: i anledning af hwilket alt Friherre lAannerbein, föreslog, at ej flere än twänne af hwar Llass til ^oustimtions Utstottet mätte wäljas. Uppå gjord proposition af Herr Laron och Landtmarstalken blef Friherre lAannsrbeims tanka enstämmigt bifallen, med den tilläggning, at de öfrige respectivn Ständen skutte derom pä behörigt sätt underrättas. Herr Laron och Landtmarskalken tilkännagaf, at han erhällit underrättelse, det de öfrige Ständen redan wörö ätskiljde, i följe hwaraf affändandet af Ridderstapets och Adelns osputation mäste til nästa plenum upstjutas. Ridderstapet och Adeln ätstiljdes kl. 2. Silverstolpe.