Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående sökt befrielse från Bränvins» Bevillningens utgörande för åren 1810, igri j8J3 af Personer å landet; som ej ags elle? Den 15 December: 349 besitta jord; Gifven Stockholms Slott dea 3 December i8i7- y:o Angående uppförande af en Minnesvård öfver Svea Rikets utkorade Krons-Prins Carl August, på Qvidinge Hed i Skåne; Gifven Stockholms Slott den 9 December 18*7* 6:0 Angående användande af de inom Södermanlands Län befintelige sä kallade jag-backar; Gifven Stolms Slott den 9 December xg 17, 7:0 Angående inrättandet af Allmänna Arbetsoch Corrections - Hus på Borgholms Slott och i Vadstena; Gifven Stockholms Slott den 10 December 1819. 8:0 Angående nödige' Medel och Utvägar' till Hjelmare Slussverks ombyggnad oell vid tnagt-hållande; Gifven Stockholms Slott den 10 December igi7* 9:0 Angående Allmänna Fenninge - rörelsens öch Mynt-värdets upprätthållande; Gifven Stockholms Slott den ro December 18i7- Ridderskapef och Adeln ansåg ej nödigt, ätt de vid hvarje Proposition bifogade Utdrag, af Stats-Rådets Protocoll, elier de vid några Propositioner bilagde Handlingar upplästes, med undantag endast af det vid ofvanberörde Nionde Proposition bifogade Utdrag af Stats-RådsProtocollet för den 10 December i8*7> hvilket upplästes.' 3S° Den I5 December. Högloft. Ridderskapet och Adelfi åtskilj. des klockan half till 3 eftermiddagen. lii fidem PrötocollI Ö. J. Lagerheirtii Thorsdagen den 18 December'.- Plenum kl. half till ii förmiddagen.
Men hela denna verld är, från evighet till evighet, i Guds känsla inneburen, och utvecklar sig i nödvändig följd af hennes alltlifvande syftning: hvars hemlighet består deri, att en känsla, som alltigenom är verkande lif och städse förnyad upplifning, endast kan finna sitt mål i dermed harmonierande föremål. Gud finner detta mål i det Hela af den Verld, som genom honom är: ty det möter honom, i sina förhållandens gudomliga skönhet, såsom idel återstrålning af hvad i hans eget lif är evinnerligen starkt och evinnerligen ljuft. Men att upplifvas af föremål, som på samma gång gifva starka och ljufva förnimningar, – det stegrar känslans egen hela liflighet till det högsta mått af förenad styrka och ljufhet; det fyller henne således med – eller förvandlar henne till – det lifligaste Nöje. I en njutning af evigt Nöje lefver alltså Gud. Men att försätta sig i den innersta förening af nöje med något harmonierande föremål – det är att älska. Och derför har Lifvet, öfverhufvud, ingen högre lag, än att älska något; älska så mycket, som möjligt. Lifvet lefver endast i Kärlek; – Kärleken endast i Nöje; – Nöjet endast i Harmoni. Detta är så utan inskränkning sannt, att äfven det lif, som genom missförstående och öfverträdande af sitt rätta mått har urartats till ett falskt eller ondt, äger sin tillvaro, sitt skenbestånd blott i och medelst vrångbilder af dessa förhållanden. Gud älskar Verlden. Christendomen, hvars grundbegrepp just detta är, har derigenom blifvit Kärlekens religion; hvilket att vara, är dess himmelska väsende och ära. Känslig, besjälad, besjälande och till harmoni syftande, är fördenskull alltigenom Naturen: upp till menniskan, ända ned från stenen; i fortsatta grader, mått, föreningar af individuerade sensioner; hvilka, alltefter som hvarderas individualitet inifrån bestämmes, än af en sensus intensior eller pressior, än af en sensus remissior eller solutior, förete den mångfald af åtskilligheter, hvars enhet just sjelfva lifvet är.
TryckfrihetsFörordningen. S. D. Wid förnyad föredragning af Statsutskottets Betänkande N:o 238, angående StatsWerkets tillstånd och behof, under RiksStatens första Hufvudtittel, blef samma Betänkande af BorgareStåndet bifallet. S. D. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskottets Utlåtande N:o 259, angående StatsRegleringen i hvad den angår RiksStatens andra Hufvudtittel, blefvo 2:dra, 16 de, 19;de, 2o:de och 23:dje Puncten af detta Utlåtande återremitterade, men det samma i allt öfrigt bifallet. S. D. Prat. XJtdr. d. 5 £fulii 1823. 425 S. D. StatsUtskottets nu å nyo föredragna Utlåtanden ; N:o 240, Om anslag för Veterinairelnrätt* ningen i Hufvudstaden, och N:o 245, Oin tillökning i lönerne för de Fyra StatsSecreterarne, blefvo, med anledning af deremot gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitterade. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets Utlåtande, N:o 241, om yrkadt Löneanslag å Stat för en DjurLäkare på Gothland. S. D. Upplästes StatsUtskottets Utlåtande N:o 276, I anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o 149, om föreslagen nedsättning af ControllstämpelAfgifterne å Metaller. Och som de öfrige RiksStånden redan bifallit förra Betänkandet, lät ock BorgareStåndet dervid bero. S. D. Återremiterades LagUtskottets Betänkande N;o 103, öfver väckte frågor, att Gäldenär bör vara pligtig sin skuld med arbete aftjena. Bihang till RS. Prat• $:de Sami. 27 * 426 Prat. Från Hedervärda BondeStåndet.
Så kan det om tjugufem från Magdalenahemmet efter den 1 Januari 1860 utgångna sägas, att de alla skickat sig väl, många bland dem med utmärkt beröm, — tretton oklanderligt, femton, äro, om hvilkas förhållande närmare underrättelser saknas, hvaribland dock de flesta dels återgått til! skötet af sina fordna hem, dels fortfarande äro anställda såsom tjenstehjon. Några bland de öfriga skola, efter hvad som erfarits, ärligen försörja sig på egen hand. Om det besinnas, att, bland dessa, de vida flesta före inträdet å Magdalenahemmet varit dömda för stöld, ända till 3:dje och 4:de resan, för mordbrand eller barnamod, eller ock för sedeslös lefnad undergått korrektionsstraff; så torde redan hvad nu blifvit anfördt och af bilagde specifika förteckning bestyrkes — finnas förtjena något afseende, såsom bevis, att Staten af Magdalenahemmets verksamhet skördat moralisk vinst. Mången hugnande erfarenhet skulle till bestyrkande häraf kunna åberopas. Jag inskränker mig till att i detta afseende hänvisa till hvad bilagan Lif. B. derom innehåller, 532 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Till ledning för omdömet rörande den genom Magdalenahemmmet, Staten tillskyndade besparing i utgifter, torde tjena följande, af fångvårdstjenstemän granskade och godkända beräkning. Antagas kan, att under vanliga förhållanden, vida mer än hälften af de från straffoch korrektions-fängelserna frigifna qvinnor, inom kort, dit återkomma såsom brottslingar eller försvarslösa, förfallna till fängelse på, öfverhufvud, åtminstone 2 års tid. Årliga kostnaden för qvinlig fånge har, enligt Fångvårds-stvrelsens uppgift i 1860 års berättelse, utgjort åren 1851—1860 i medeltal 115 R:dr. Bland de uti Magdalenahemmet) mottagna 277 qvinnor, hafva, efter allt hvad erfaras kunnat, åtminstone 200 icke vidare fallit fångvården till last.
Omförmälda assigneringsrält biel' väl vid 1850—1851 årens riksdag inskränkt och begränsad förmedelst förbudet för räkningshafvare, tillhörande 5:le klassen, alt på Banken utställa andra än handskrifna invisningar, eller å lägre belopp än 200 R:dr banko, hvilket belopp af Rikets sednast församlade Ständer nedsaltes lill lö()R:dr samma mynt. Men ehuru härigenom möjligheten af ifrågavarande invisningars cirkulerande såsom mynt i allmänna rörelsen tillintetgjordes och de förut rättvist öfverklagade missbruken af enskilda assignerings-rättcn å Banken undanröjdes, skedde likväl hvarken då eller sedermera någon ändring i det för öfverassignering stadgade ansvar. Alt emellertid, sedan sjelfva anledningen till de i detta hänseende meddelade straffbestämmelser bortfallit, än vidare desamma bibehålla för assigneringen på Banken, har synts Rikets Ständer icke vara lämpligt eller behofligt, desto mindre som, beträffande assignering å enskilda personers kassa-kredil/v samt uppoch af skrifnings-räkning vid Diskont-verken, några inskränkningar eller ansvars-bestämmelser, likartade med dem, som i ofvanberörda § af Banko-reglementet förekomma, aldrig funnits, men, det oaktadt, missbruk eller olägenhet för det allmänna icke af denna assignering försports. I betraktande häraf och då den rubbning i förtroendet tili enskild persons kredit, som kan uppstå deraf alt haus invisningar å Banken för bristande behållning icke godkännas till inlösen, innebär en tillräckligt sträng påföljd för assignering å Banken utöfver derstädes egande behållning, hafva Rikets Ständer ansett meranämnda föreskrifter, under nuvarande rörändradc förhållanden, icke vidare böra tillämpas, samt, i följd deraf, Banko-reglementets 133 § ej heller böra i blifvande Reglemente inflyta. Med anmälan om detta beslut få Rikets Ständer fördenskull hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K.
Bank, Rikets Ständers, angående diskontering hos denna Bank samt dess lånekontor, utan inkasseringsprovision, af vexlar, accepterade att betalas å sådan ort, der lånekontor eller filialbank finnes : » angående fortfarandet af Jernkontorets kreditiv å » angående rättighet för Stockholms Förmyndarekammare att att begagna kreditiv å » angående medgifvande af fri ränta för » om föreskrift för lånekontoren i Malmö osh Göteborg att för medel, som böra till Riksbanken insändas, uppköpa tillgängliga, af behörigen oktrojerade Svenska bankinrättningar utställda vexlar, betalbara å vista i Stockholm » om utsträckning af anståndstiden för omsättning af banko diskontlån » om dess öfvertagande af all bankrörelse i riket » om indragning af sedlarne å 1 rdr » angående beräkning såsom metallisk kassa af vexlar å Pund Sterling samt depositioner i London » angående reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst SL W sr p N:0 42 J? ^ g . v' (D r-^ <*5 ° O a> CO g “fl1! trt oj N:0 Bg. 215 A. 163 Bg. 250 Bg. 214 Bd. 218 Bd. 350 W, Riks-Ståndens Beslut. Bank, Rikets Ständers: Förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut öfver åtskilliga delar. I anledning af återremisser af åtskilliga punkter Förslag till voterings-proposition angående innehållning å allmänna diskontfonden Voterings-resultat » angående återbetalning af en del utaf Manufaktur-diskontens kreditiv » angående ansvarighetslag för Fullmäktige i » angående ansvarighetslag för de af Rikets Ständer lörordnade Stvrelse-ledamöter för låne kontoren i orterna » angående förändring af 4 § af lagen för » angående löneförhöjning för tjenstemännen i de tre lägsta graderna » om årligt understöd för e. o. Kontorsskrifvaren vid lånekontoret i Malmö G. G. Lohman » om pension åt förre Waktmästaren J. M. Eklund » om årligt anslag till inköp af böcker för läsebibliotheket vid Tumba » om förhöjdt årligt understöd åt forre Notarien R. I.
Då jag ej kunde gilla den af Utskottens majoritet antagna tariff, och den minoritet till hvilken jag hörde enhälligt yrkade, att skatten å bräuvins-bränningen borde minst fördubblas emot hvad den för närvarande är, liar jag i det här framlagda förslag till tariff beräknat afgiften för den enkla go-kannors-pannan, äfvensom för alla konst-apparater, hvilkas afverknings-förmåga uppgår till eller öfverstiger den enkla go-kannors-pannans product till 3 sk. för hvarje kanna bränvin, sora kan tillverkas; men får förklara, att jag, för min del, anser lämpligare att skatten för de större apparaterne beräknas endast till 2 sk. för hvarje kanna bränvin, som med dem kan tillverkas, samt att således denna tariff i allmänhet nedsättes med 5o procent. Beträffande de reglementariska föreskrifterna, anser jag usta mom. i 6 §. böra erhålla den redaclion, som detta moment hade i Betänkandet N:o 2, och således rättighet att förena sig om gemensam bränvins-bränning böra förunnas ej blott åt åboer å hemman och hemmansdelar inom samma bjj utan äfven åt åboer å serskida hemman eller hemmansdelar, under vilkor, att de äro belägna inora samma socken. I annat fall skulle nemligen en åbo å ett enstaka hemman, blifva beröfvad rättigheten att förena sig med andra om gemensam bränvins-bränning, hvilket synes obilligt.” Af Contracts-Prosten Sandberg: ”Det är en beklaglig sanning, att bränvins-förtäring allt för ofta åstadkommer vantrefnad, armod och brott. Man kan icke eller utan bekymmer tänka på, att i vårt fattiga land årligen brännes och supes upp ett varuvärde, som är jemförligt med hela Bevillningssamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utsloitens Utlåtande, N:o 5. /\5 Statsverkets behof. Af denna Riksdag väntar också Svenska folket några lagsliflnings-åtgärder, sora kunna mer och mer inskränka bi än vins-hräntoingen.
Det synes oss, som om Tjensteqvinnans son borde slippa jemförelsen och beröringen med de äldre syskon i familjen, hvilka kunna göra anspråk på att umgås i godt sällskap. Det skall icke bestridas, att hr Strindbergs fotografiapparat äfven denna gång gifvit ifrån sig skarpt tecknade bilder. I den vägen har han bragt det ovanligt långt, och man känner igen den skicklige teknikern, om också retouchen i föreliggande arbete här och der synes något vanvårdad. Svårt är dock att bevara intresset för denna yttre färdighet, då den ena bilden efter den andra åstadkommer samma »reflexverkan» som smaken af galla, lukten af skämda ägg eller klådan af närgångna dipterer. Men det är sannt: i den nya verldsordning, som nu skall begynna, bör konstnären eftersträfva att väcka icke behag utan förargelse. Förargelse måste ju komma, och hell den genom hvilken förargelse kommer! I den vägen har hr Strindberg onekligen denna gång gjort sitt värsta. Med få undantag äro bilderna af hjeltens öden i i hemmet, i skolan, i hufvudstaden och vid universitetet återgifna med en sådan der trohet mot verkligheten, som förr i verlden fick namn af cynisk. Cynismen, af författaren sjelf prisad såsom uppriktighet, ligger icke blott deruti, att så mycket snaskigt, nesligt och oanständigt omtalas, utan lika mycket deri, att hela den skildrade lifsverkligheten, hem, skola och universitet aftecknat sig mot ett andligt synorgan, förderfvadt af bitterhet, afund och hat, och bedömts af en själ, rik på lösliga hugskott, men tom på ädelt förnuft. Deraf kommer sig äfven, att bildergalleriet såsom helt i alldeles förvånande grad saknar intresse. Det blir på längden tråkigt och mycket tråkigt att följa denne Johan genom de ändlösa detaljerna af en sjukligt missbelåten barndom, en sjukligt öfverspänd ynglingatid och ett sjukligt utsväfvande studentlif.
Maj 1864 i följd af sina tjenstebefattningar och i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut åtskiljdes, skulle under sommaren betänkandet uppsättas öfver de delar, der beslut voro fattade, och uppdrogs åt Generalmajoren m. m. Hazelius ledningen af detta arbete. På ordförandens, i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, utfärdade kallelse sammanträdde komitén åter den 15 November sistnämnde år, för att lägga sista handen vid arbetet och justera detta underdåniga betänkande med dess bilagor. Efter att sålunda hafva redogjort för gången af sitt arbete, öfvergå kommitterade nu till underdånigt besvarande af de framställda frågorna. De hafva vid uppställningen af sitt vidlyftiga utlåtande ansett den formen vara lämpligast, att affatta det i flere särskilda betänkanden, hvart och ett omfattande en af krigsväsendets hufvuddelar, och låta dem i ämnenas naturliga ordning följa, hvarigenom det hela blefve lättare att öfverskåda. De hafva sålunda besvarat den första af de framställda frågorna i sitt första betänkande 1. Om krigsstyrkan och befästningarna. Den andra frågan, som i allmänhet innefattar allt, som hörer till organisationen, har blifvit besvarad i följande betänkanden, genom hvilka också, i lämpligt sammanhang med ämnena, tredje, fjerde och femte frågorna blifvit besvarade: 2. Grunderna för arméens organisation, beväring sinrättning en och landstormen; 3. Ing enior trupp erne; 7. Generalstaben och Generalitetet; 8. Krig sbildningen, omfattande följande delar: Allmänna medborgerliga krigsbildningen, V apenöfningarna, U nderbefälsskolor, Skjutskolor, Ridskolor, Kavalleriskolor, Undervisning i gymnastik och vapenföring, Officersbildningen, omfattande: Krigsskolan, Krigshögskolan, Styrelsen för krigsundervisningen. Landtförsvarskomit. Bet. I. Krig sförnödenheter. Slutligen har den sjette frågan blifvit besvarad genom betänkandet 14. Krigsförvaltningen. Bland här upptagne betänkanden hafva kommitterade redan den 30 April 1862 till Eders Kongl. Maj:t underdånigt insändt de följande:
Genom någon slags tillfällighet glömde man att desse kompanier äfven hade behof af ordentligt underbefäl och spel, hvarmed de gamla kompanierna alltid varit försedde. Till följd häraf ingick också Militärbefälhafvaren på Gotland, innan nuvarande riksdags början, med underdånig anmälan om behofvet af underbefäl och spel vid nämnde 7 kompanier jemte uppgift på det anslag, som för afhjelpaudet deraf erfordrades. I Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof finnes äfven en framställning gjord om beviljandet af 450 R:dr till arfvoden åt 15 så kallade signalister eller spel, med 30 R:dr åt hvardera, men hvad åter det begärda anslaget åt det nya underbefälet vidkommer, så har Föredraganden för Landtförsvars-departementet i underdånighet tillstyrkt Kongl. Maj:t att derpå för det uärvarande ej fästa något afseende. Det synes väl något oegentligt och svårt att förstå, hvarföre dessa 7 kompanier fortfarande skola vara i saknad af ett stadigvarande underbefäl, då de Motioner i Preste-Ståndet 1862. 205 gamla kompanierna alltid dermed varit försedde. De extra underbefäl, hvarmed de nya kompanierne hittills fått hjelpa sig fram, ombytas vanligen, till följd af det ringa årsarfvodo de erhålla, årligen, och kunna naturligtvis ej vinna den insigt i manskapets instruerande och i andra underofficerstjensten tillhörande åligganden, som det underbefäl, som flere år står qvar i tjensten och jemte den ökade insigten vinner mera lust för yrket. Jag anser derför nödigt för national beväringens likformiga utbildande till förmåga att i farans stund med någorlunda lika skicklighet uppträda till öns försvar, att ett stadigvarande underbefäl äfven gifves åt de 7 nybildade kompanierna.
För ingen kan det dock vara obekant alt dessa bero af arbetstillfället och mängden af arbetssökande. Ar det förra ringa, den sednare stor, så blifva arbetarnes löner ringa och tvärtom; 2:o att förslagen skulle utgöra ett obilligt och betungande förmynderskap för en samhällsklass. Huruvida det må anses obilligt att förhindra en person alt förspilla hela sin arbetsförtjenst, öfveriemnas (ill besvarande af de myndigheter, hvilka ålagt statens tjenare att bespara något af sitt lön till framtiden. Tyngden blir icke för stor, ont blott bespa Bih. tilt R. St. Betänkande \:o 68. ringarne icke anbefallas större, än att personen dertill använder en umbärlig del af sin årliga förtjenst eller lön. Emedan jag icke linner dessa skäl bindande och de svårigheter, hvilka för verkställigheten kunna möta, icke böra anses oöfvervinnerliga så länge man deråt ej eguat sorgfälligare pröfning än den, som inom ett Utskott, öfverhopadt med riksdagsgöromål, är möjlig, anser jag för min del, alt Rikets Ständer med bifall till senare alternativet i Herr af Silléns motion, böra hos Kongl. iMaj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta genom sakkunnige män utreda ämnet och uppgöra erforderliga förslag samt att Rikets Ständer vid nästa riksdag måtte deraf erhålla del. STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Lundberg, 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Mars 1857, kl. 2 c. m. Betänkande, i anledning aj väckte motioner om Styrelseoch Förvaltnings-verketts reorganisation. Till Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade motioner rörande detta ämne, väckte: A) Inom Höglolliga Ridderskapet och Adeln : af Herr Raab, Adam Christian, som hemställt, derest Rikets Ständer icke vid innevarande
Discont-verket i Stockholm till utlåning för Rikets samtlige provinser med undanlag af dem, som ega belånings-rätt i Låne-Contoren, enligt hvad här nedan stadgas, 2,100,000 R:dr Låne-Contoret i Götheborg för Provinserne Westergöhtland, Dahlsland, Bohus Län och Halland, samt 1.100.000 R:dr Låne-Contoret i Malmö till utlåning för Provinserne Skåne och Blekinge; b) att Banco-Discontens reserv-fond må, såsom sådan, upphöra och till Bankens disposition öfverlenmas; c) att likaledes Låne-Contorets i Malmö reservfond må till Banken inlefvereras; d) att den vinst, som af Discont-rörelsen under sistförflutna året uppkommit, skall, i vissa lämpliga andelar och terminer, under detta och nästa år till Banken lefvereras, så att hela beloppet af nämnde vinst före slutet af sistberörde år varder till Banken aflemnad; e) att de i Discont-lånerörelsen inflytande räntor hädanefter icke må utlånas, utan skola, vid förloppet af hvarje qvartal, efter afdrag af utgifterne för Discont-Verkens förvaltning, förlusterne och de lån hvilka inom linien föras, till Bankens disposition ingå; f) att de medel, Spar-Bankerna emot"ränta insätta, ingå och användas till utlåning genom Handelsoch Närings-Disconten i Stockholm samt Låne-Contoren i Götheborg och Malmö; under vilkor, att ett motsvarande belopp af Bankens för berörde utlåning anvisade förlag till Banken inlefvereras och sedermera, i mån af skeende återbetalningar utaf Spar-Bankernes medel, till det ursprungliga föremålet återgår, hvarigenom fonden för Handelsoch Närings-Discontens utlåning icke må öfverskridas; Banco-Utskottets Utlåtande, N:o jpp 3i g) att den genom 193 §. 1 mom. af Banco-Reglemen tet bestämda ordinarie räntan bibehålles vid oförändradt belopp af fem procent efter år räknad, hvilken vid lånets utassignerande för hela låneliden afdrages; h) att straffräntan, jemlikt 2 mom. i nyss åberopade §. af iianco-Reglementet, beräknas på sätt hittills skett, med Tre procent utöfver ordinarie räntan för de lån, som ej sednast i'\ dagar efter förfallotiden blifvit inbetaide, eller genom omsättning liqviderade, i de fall der sådan får ega rum; men alt beräkningen af straffränta kommer att upphöra 3:ne månader efter lånets förfallodag, eller i händelse låntagaren derförinnan råkar i concurstillstånd, å den dag då concursen anses börjad; i) att för alla lån, som äro förfallne då ofvan föreslugne förändring vidtager, straffräntas beräknande skall genast upphöra,
Arm i arm med glada studenter gingo gummor, medelålders damer, unga flickor, bekanta och obekanta om hvarandra, titulerande hvarandra med det eljes ej med förkärlek använda lilla tilltalsordet &gt;ni&gt;. Det var ju omöjligt att komma ihåg en mängd namn, och med presentationen var ej heller så noga, Den gamla, tråkiga konventionalismen knuffades undan i en vrå, där han fick stå obeaktad, belastad med en mängd bindlar och band, från hvilka man i dag hade frigjort sig. Du kan förstå, hvilka smittosamma frihetsbaeiller, som vimlade omkring i den af vårdoft och ungdomsglädje mättade luften, då man kunde få se en så allvarlig och sträng dam som rektorskan B. arm i arm med en norsk * student vandra i afsides gångar och slutligen med honom slinka in uti skuggan af en undangömd berså! Och ändå var allt detta så rent, så friskt och naturligt, och alla voro så snälla den dagen, De välsignade små bacillerna kommo » förståelse » åstad, och det är just, hvad vi människor behöfva gent emot hvarandra. Om vi ändå kunde odla dem! Hur annorlunda skulle ej umgänget människor emellan då blifva! Jag hade blifvit skild från mitt sällskap, min onkel och tant och två kvinnliga kusiner, i hvilkas hägn jag besökte festen. En känd, kvick Lundaprofessor med den hvita mössan på gråa lockar stod på talarestolen och kom den packade åhörareskaran att tidt och ofta utbrista i skallande skrattsalfvor och bravorop. Därifrån jag stod, kunde jag ej höra allt, hvad han sade. Jag försökte tränga mig närmare. Jag kom att stå tätt intill en finsk student, så nära, att röken från hans fina ryska cigarett generade mig och kom mig att hosta. Han kastade cigaretten till marken, trampade på den, lyfte på mössan och sade » förlåt ». Jag mönstrade hans ansikte ett ögonblick. Det var särdeles vackert och distingueradt, och isynnerhet ögonen — de voro helt enkelt underbara. » Tack, » sade jag sakta. » Tag min arm, fröken, så skola vi försöka komma närmare; härifrån höra vi illa, » sade han så ogeneradt och förtroligt, som om vi hade varit bekanta minst ett år.