Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag utbeder mig således fa göra Ridderstapet och Adrin den hemställan , om >vi icke böre samtycka lil BewillningsilistoktrtS Betänkande, sa wida wara Med-bander deruti, uran afdrag eller askorrtning, inga. Och onr Realjssrioos plan, det Gud gifwe, gar i werkstallighet r8oi, finner jag äfwen möjligheten af, at inom 6 L 8 ar afbörda en del af war Agrsmsrsäs skuld, och wäggr derföre proponera Ridderstaptt och Adels», au - 1275 tingen denna sermin, eller ock ril nästa Riksdag; dm sednare eller Bewillnmgcnö utgörande ci! nästa Riksdag, ar eir.r min vfwenygelse lämpligast wid delea ttlfälle, och om eea aniiges, förbehåller jag nstg, ar samma tillägg gör s, som wid 1789 och 1792 ars Riksdagar,'nämligen, utan piwjuclicik för framliden, och ak der är war ostridiga rätt al bäde bestämma tid och summa. Slutelig»» får jag äfwen erinra, det wid hmar» je Ksv stil»,) , en Krlsrirm til Nationens uplpöning af Trycket utkommer, la wäl om denna Bewillnings arliga belopp, samt äfwen hwad räntor och stknld dermed arligtn bjifwit clarsrsäe. Herr 6ripsnv»IZr, facob Lric. För ak undwika al! widlöftighek instämmer jag til alla" delar med Friherre Häslivarch sä som öswerkygad, at rätta larmenen är lil nästa Riksdag, htvilkcn genom huShalirtng ivrds kunna undgäe, i de langliaa tider, som fordras lil bade In - och Utländska skuldens betalande til fullo. Hans LxceUslice Grefwe kuukk up lLste följande: Olika begrep om ordckBewillnkng ar orsak til Lenn» vswerläggning.
Några talare efter mig hafva ansett omöjligt att på något annat sätt åstadkomma en förändring, och den siste talaren förklarade rent af, att hvar och en, som är öfverlygad om vårt lagverks ofullkomlighet mäste nödvändigt gå in på detta förslag, och den som det icke gör är således en person, som alldeles icke vill någon reform i denna fråga. Jag måste helt och hållet motsätta mig denna tolkning. Jag tror icke, att någon har rätt att inlägga motiver i mina yttranden. Jag förklarade, från början af denna discussion, att jag icke ingår i någon slags granskning af sjelfva saken; det är blott vid formen jag håller mig. Huru kan man dä tillåta sig den insinuationen, att jag skulle vara emot all reform, derfåre att jag anser det vara min pligt att framhålla de betänkligheter jag hyser inför det Stånd, hvaraf jag har den äran att vara ledamot. Hvem äger rätt att här framkasta en insinulion emot mina äsigler eller det sätt, hvarpå jag uppfattat frågan, då hon nu utgör föremål för R. o. Ad-.s beslut. Men det gifves ännu en annan omständighet, som måste, om 436 Den 23 S e p t e ni Ij e r. jag icke alltför orätt ser saken, vara ännu mera betänklig än de jag redan anfört. Om det i detta Utsk. skulle hända, sedan riksdagen är afbläst och efelia Utsk. är lössläppt till sitt eget machineri, alt ordf. vägrar propos., så blefve ju Utsk. försatt i overksamhet. Vi veta nu ganska väl, huru sådana frågor skola upptagas; men om delta förslag antoges, sa tinner man emellan riksdagarne intet sätt, hvarpå en sådan svårighet skulle kunna aflijelpas. Man säger, att det är omöjligt, såvida man ej antager detta förslag, att få fram de förändringar, som man önskar. Gr. Spens, hvars namn här blifvit åberopadt, har likväl genom sitt förslag redan visat, alt det icke är omöjligt. Jag har sjelf, då jag första gången yttrade mig, tagit mig friheten att föreslå, det en särskild § i grundlagen skulle införas. En sådan inovation anser jag icke olämplig. Den kan ganska väl förlikas med våra andra förhållanden.
Jag önskade, att den ifrågavarande {tevisionen, om den skall ske, måtte beredas och organiseras så, att deri vinner äfven Universitetens förtroende. Den 18 December. Af de många förändringar och forsla»-, sora under öfverläggningen om detta ämne Idifvit vidrörde, torde Universiteternas förening och förflyttning till hufvudstaden, visserligen vara bland de vigtigaste och dristigaste. En rådplägning om deraf följande fördelar eller olägenheter lär för det närvarande iloek ej mycket komma i fråga, då verkställandet af detta förslag i det närmaste är en omöjlighet. Såsom ett exempel på, huru stridiga åsigter och förslag ännu möta hvarandra, kan jag likväl cj undgå, att vid förslaget om Tini versi tetcrnas flyttande från Landsorterna till Stockholm, i förbigående erinra, huru en lika utmärkt Statsman som Talare för någon tid sedan bär väckt en alldeles motsatt fråga, nemligen, om icke måhända flere nu i Stockholm befintliga inrättningar hellre borde flyttas härifrån inåt landet. Det vore för öfrigt, att gå sjelfva den föreslagna Revisionen i förväg, att nu vilja bestrida elier försvara de både för och emot Universiteterne här yttrade meningar. —• Med aktning äfven för den öfvertygelse, som är o3 ika med min egen, anser jag för min del det nu vara nog, att endast, enligt hvad slutet af Utskottens Betänkande innefattar, till Kongl. Maj:t frambära Ständernas underdåniga Önskan, att den redan med de lägre Läroverken pubegynta Revisionen måtte utsträckas äfven till de högre; och jag vågar hoppas att Kongl. Majit skall i Nåder täckas upptaga denna underdåniga önskan såsom cfct bevis på det ut» »3» Den 18 December i märkta intresse Riksens Ständer fästat vid detta vigtiga föremål. Herr Riben, Carl Wilhelm: Då jag varit en bland dem, som yrkat Revisionen af de » liögre.
Bättre hade utan tvifvel varit att i allo bibehålla den såsom grundsats uttalade jemlikheten mellan Hamrarne, hvilket med den frihet, hvarmed man behandlat de bestående förhållandena, utan svårighet kunnat ske på flera sätt, t. ex. derigenom att man låtit den Första Kammaren innehålla, åtminstone i det närmaste, lika många ledamöter som den Andra. Uti 87 § Regeringsformen, 2 mora., finnes infördt ett nytt stadgande, att Kongl. Maj:ts och Riksdagens rätt att stifta, förändra eller upphäfva Kyrkolag hädanefter skulle vara så till vida inskränkt, att dertill fordrades samtycke af allmänt kyrkomöte. 1 afseende härå låta många anmärkningar göra sig, men de må nu inskränkas dertill, å ena sidan, att det synes för både Konungen och folkets Ombud i Hamrarne nedsättande, och dertill mot alla hittills följda grundsatser stridande, att den Konung och Ständer tillkommande oinskränkta magt i sådana frågor, som dessa, så väl som i andra, skall hädanefter blifva inskränkt och satt i beroende af en tredje förut åtminstone i sådan egenskap okänd myndighet, hvilkens befattning finnes i den nämnda paragrafen uttryckt på sätt, som kan gifva detta kyrkomöte utseende af en magt, som står öfver både Konung och Kamrar, och å andra sidan, att denna betydande magt, som tillagts kyrkomötet, dock står på så svag grund, att den när som helst kan utan kyrkomötets vetskap och samtycke borttagas af just samma myndigheter, hvilkas görande och låtande i kyrkliga ärenden kyrkomötet skulle kontrollera; ty till ändring i grundlagen fordras i förslaget, lika litet som hittills, samtycke af kyrkomötet.
Svenskt Banco och Ett Hundrade Tusende (100,000) Riksdaler Hamburger Banco, måga förskott meddelas, dock endast för det löpande året, hvilket räknas från den 1 Martii det ena året och till den I Martii det nåstpåföljande. Således må förskottsvis till Stats-Verket utbetalas emellan d. 1 Martii 1824 och den 1 Martii 1825 hvad StatsVerket för år i8%4 tillkommer; hvaremot någre förskott tili Stats-Verket, sträckte utöfver det löpande året, icke få beviljas utatn åro strängeligen förbudne; så att före den första Martii 1825 något icke får förskjutas uppå samma års anslag o. s. v. <f Mom, Hvarje år i April månad hör ordentlig liqvid emellan Stats-Verket och Riksgålds-Contoiret upprättas för det näst föregångne året samt 2:ne exemplar af denna liqvid utskrifvas, af hvilka det ena försedt med Kongl, Stats-Contoirets godkännande, återställes till Riksgålds-Contoiret, för att såsom verification, dess Hufvudbok bilåggas, och det andra med påtecknad Approbation af Fullmågtigq qvarstanhar uti Kongl. Stats-Contoiret. a68 Stats-Utskottets Betänkanden. Art. Angående Creditiven, sorn på Riksgäld Conloir-et åra anvisade. Rikets Stånder hafva på RiksgåldsContoiret anvisat 2:ne Creditiv, det ena å En Million Fem Hundrade Tusende (1,500,000) Riksdaler Banco till Kongl. Maj:ts Håga disposition, och det andra å Sextio Sex Tusende Sex Hundrade Sextio Sex (66,666) Riksdaler Trettio Två (32) skillingar samma mynt, till Kongl. Convoy-Commissariatet, hvilka båda Creditiv Summor komma att utgå, på det sått och med de vilkor, som de hårom till Fullmågtige aflåtne särskilda Expeditioner innehålla. Och derest, till fullgörande af Reqvistionerne å Creditivet til Kongl.
Som jag nyss nämnde, har dessutom PresteSt. redan bifallit denna punkt, och det är således intet hopp att vinna något genom återremiss. Den skulle endast åstadkomma ett ökadt skrifveri inom kansliet, då StatsUtsk. efter all probabilitet icke kan uptaga densamma till pröfning. Jag skulle derföre tro Ståndet gjorde rättast i att bifalla punkten sådan den är. Gr. Anckarsvärd: Jag har intet att tillägga emot hvad 54 Den 4 Juli e. m. Hrr af Klint och Lefrén yttrat i frågan, utan instämmer med dem; men det förekommer mig som skulle punkten ej behöfva återremitteras, om blott det enda ordet: arfvodct, i Utsk:s förslag utbytes mot ordet: traktamentet. Frih. Tersmeden: Skilnaden mellan arfvode och traktamente består deri, att det förra beräknas för år, men det sednare utgår efter dag; således skulle efter Hr af Klints åsigt bestämmas, att Kommendanten finge traktamente. Hr Gr. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedermera till återremiss fi förevule mom. framstälde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå förnyad propos. till bifall blef framstäld, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Hr af Klint: Jag vill icke begära votering öfver denna punkt, då Frih. Tersmeden uplyst oss om frågans behandling i de öfriga Stånden. Mom. litt. c, ang:de arfvodena för förste och andre Adjutanlerne. Hr Lefrén: Jag vågar förorda att det afdrag, som StatsLTtsk. gjort å den af Iv. M. äskade summa, måtte afslås, och att K. o. Ad. måtte bifalla för förste Adjutanten 1,003 Rdr 75 öre eller för jemnhetens skull 1,000 Kdr, och för den andre 730 Kdr, såsom K. M. begärt.
Det kom mycket främmande till Christinelund på aftonen af Ellens födelsedag; och till trots för värmen hade ungdomen arrangerat dans i stora salen. Max stod i dörren och såg på. Det var första valsen efter supén och Ellen hade mankerat honom för löjtnant Block. Ljuset flämtade oroligt ifrån kronorna, fönsterna voro öppna till trädgården och genom dem tittade skymningen in; derutanför syntes träden och buskarne orörliga som pappkulisser, i mörk silhouett mot himmelen. Par efter par svängde förbi: herr Smitt med en liten rulta från Tjärestad, doktorn med fru Stjerne på Rydsgård, löjtnanten och Ellen. Hon lutade sitt hufvud mot hans axel och dansade med slutna ögon. Så sött! Max försökte sig med att vara öfverlägsen; men det brände inom honom af harm och skam öfver åsidosättelsen. Han mätte löjtnanten med blicken: ståtlig herre! mycken stoppning — idiot för resten! Max kände sig som bildningsaristokrat gentemot dender herrn. Han skulle nog visa en gång, hvad han var värd, fast han nu fick stå tillbaka. Hon skulle få ångra det! Han följde henne med hotande ögon; men ju mer han såg på henne, dessmer försvann det hårda uttrycket ur hans blick och lemnade rum för något annat, något som han icke sjelf visste af. Han tyckte sig aldrig förr än i dag ha sett, hur vacker hon var. En stålgrå klädning med blodröda snören i sömmarne, små spetsiga sidenskor med burriga rosetter, och ljusgrå silkesstrumpor. Det mörka håret böljade kring pannan och föll utslaget ett godt stycke nedåt ryggen. Här och der en mörkröd fuxia instucken — blod i stenkol. Tunna ögonbryn, gnistrande grå ögon, näsans djerfva böjning och läpparnes mjuka linie — han kunde sluta ögonen och han såg det ansigtet ändå, lifslefvande. Men det var icke blott ansigtet. Hvarje detalj i hennes apparition kom något inom honom att vibrera. Hans blick föll på hennes venstra hand, som hvilade der så slapt på kavaljerens axel; hon hade icke fatt tid att draga handsken på, eller hon hade icke brytt sig om det.
St. tilläto väl äfven utbyte af andras jord mot dessa Kronans egendomar; men sådant kan svårligen och allraminst i Skåne låta sig verkställas. Det var med anledning af förberörde föreskrift, som K. M. anordnade Wisingsö till ekplantering; och sedan den nu är derstädes börjad och kan, som jag förmodar, med fördel fullföljas, hemställer jag, huruvida den lämpligen bör afbryta s och om icke deremot jord derstädes bör inköpas, på det företaget må kunna på samma punkt verkställas. Jag yttrade visserligen i afseende på Skåne, att några Kungsgårdar der icke finnas att till ekplantering användas; men jag kunde dermed icke mena andra än dertill disponibla Kungsgårdar. Flyinge och Dahlby Kungsgårdar, som Gr. Cronhjelm citerat, äro. af R. St. anslagna till stuterier. De kunna således icke användas till ekplantering, och några andra kungs - Den i5 April f. m. kungsgårdar i Skåne äro icke af mig kända. Frih. Palmstjerna har sagt, att medel finnas för ekplanteringarna; men dessa medel äro icke anslagna till inköp af jord, och derföre har K. M:s ifrågavar. nåd. propos. blifvit gjord. Hade deremot ett så beskaffadt tillstånd ägt rum, hade propos. icke beliöft aflåtas. Jag tror dock icke, att dessa medel kunna blifva tillräckliga för inköp af jord både på Wisingsö och i Skåne, äfvensom för de Öfriga planteringskostnadernas bestridande, särdeles som, om jord i Skåne skall inköpas, en större sammanhängande jordrymd på ett ställe måste dertill inlösas. För öfrigt motsätter jag mig hvarken återremissen af betänk., eller att ekplanteringar må ske jemväl i Skåne; men jag anser, att de anslagna medlen i sådant fall blifva otillräckliga. Hr Gyllenhaal, Lars Herman: Om, efter föregången återremiss, StatsUtsk. kan blifva i tillfälle att föreslå en så vidsträckt undersökning, som Frih. Ehrenborgh Önskat, skall jag icke hafva något att erinra deremot; tvärtom, jag förenar mig med honom i en sådan önskan.
M. ej, utan i samråd med Riksens - Underdåniga Skrifvelser, 401 sens Stander, egde att besluta, uti högstberörde Kungörelse i Nåder föreskrifva, att, intilldess annorlunda förordnades, den i Lag och Författningar utsatte tiri för tnåls bevakande uti Götha Hof-Rätt eller Handlingars insändande dit, afven i anseende till Hof.Rätten i Christianstad komme att iakttagas; och har E. K. M., som ansett tiden för fullföljande af vad och besvär i HofBätten efver Skåne och Blekinge böra bestämmas lika med den, som uti samma ändamål är •vorden stadgad för de Landsorter, hvilka äro belägna närmast intill de förr varande Hof-Rätterne, alltså hos Riksens Stander föreslagit, att S5 Cap. g §. Kättegångs-Balken och i sammanhang dermed Kongl. Förordningen den ig Julii 1815, måtte på det sätt förändras, att nyssnämnde Lagens rum komme att erhålla följande lydelse: ”1 de Saker, som, genom Laga vad, gå till 'Svea Hof-Rätt från Lagmans-Rätt i Uppland, "Södermanland, Westmanland, Kopparbergs-Län, "Nerike och Gestrikland, ingifve käranden sin In”laga, inom kl. 12 å den 4o:de dagen, den oräknad ''då Lagmans-dorrsen föll , eller håfve sitt vad ''forlorat. Ifrån Lagmans - Rätt i Wermland, ”Jemtland, Herjeådalen, Medelpad och Anger'”manland; på den Golde dagen ; från Lagmans"Rätt i Westerbotten och å Gottland, på ilen ’’qo:de dagen. 1 Götha Hof-Rätt: från Läggnät)®-Rätt i Östergöthland, Calrnare-Län, Små”land, Skaraborgsoch Elfsborgs-Län , på den ’’4o:de dagen 5 från Lagmans-Rätt i Halland, ”Dahloch Bohus-Län, på 6o:de dagen.
H öglofh Ridderskapet och Adeln har under den 18 sistledne April behagat återremittera Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskotts den 26 förutgångne Marti» afgifne Utlåtande, angående väckt fråga om inrättande af en Bergs-Skola, med dervid gjorde anmärkningar af Herr Presidenten Friherre Löfvenschöld och Herr ProtocoIls-Secreteraren Hammarhjelm, bland hvilka den förstnämnde, under anmälan deraf, att ea ~$i6 Statsoch Besvärs-Utskottens Betiinianden. Plan till ofvannämnde Inrättning redan blifvit af Vettenskaplige Män utarbetad och Kong!. Majits Nådiga granskning understäld, tillika upSyst, att någon tillgäng till bestridande af de för Inrättningens organiserande och underhåll erforderlige utgifter icke är att påräkna från slen, under namn af Afrads Gassa, vid Stora Kopparberget samlade Fond, den Herr BergsHauptrnamien Pihl, uti sitt på Nådig befallning afgifne Förslag till inrättande af en Practisk Bergs-Skola i Fahlun, icke eller, såsom Utskotten uppgifvit, skall hafva för ändamålet ansett vara användbar'; hvarföre Herr Friherren ock, uti ett till Stats-Utskottet remitterade särskildt Memorial, framställt nöd vändigheten af tillräcklige medels anslående för ifråga varande Undervisnings - Anstalt; äfvensom Kongl. Majit , enligt hvad till Herr Friherrens kännedom kommit, skall beslutit, att härom göra nämnde Utskott Dess Nådiga-Proposition. Herr Protocolls-Secreteraren Hammarhjelm har deremot begärt, att, i den händelse Stats-Utskottet icke skulle kunna uppgifva några tillgångar till fyllande af kostnaderne för meranämnde Inrättning, frågan härom matte hänvisas tiil Höglofl. Ranco-Utskottet, som af den fond, hvilken blifvit föreslagen tili Jernhand teringens understöd, torde kunna finna utvägar, att anslå någon Summa till berörde ändamål.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sedan Hr Stuart nu afstålt från sin begäran af votering, och den ej af någon annan blifvit yrkad, R. o. Ad. bestämt införseltullen å sill, ali annan, till 4° sk. pr t:na. Frih. Rantzou: Jag anhåller blott att i prof. få antecknadt, det jag helt och hållet delar Hr Stuarts åsigt i denna fråga. Ströming; fransar, galoner och snören; frukter och bär; frö; färger: mus sel färger i lådor; gardiner; garn, kar du lis-, otvinnadt eller odubbleradt, eller s. k. k 1 äd m ak a re gar n; hattar, Italienska; hattar af läder, fiskben, papper, trä eller rötter. Utsk:s yttranden biföllos. Hudar och skinn. Gr. von Fersen: Genom ett tryckeller skriffel har vid artikeln hudar och skinn i Utsk:s förslag till tulltaxa utförseltullen blifvit införd i runstyckscolumnen i stället för skillingscolumnen. Jag finner dock, att PresteSt. rättat detta misstag, och anhåller således om afslag å Utsk:s be - Don 16 Deeerabe» f. m. tänk. samt antagande af PresteStrs beslut, nemi. 4 sk. utförseltull för torra hudar och skinn, och a sk. för saltade och råa. Frih. Rantzou: Jag är förekommen af Gr. v. Fersen och förenar mig med honom. R. o. Ad. beslöt, att utförseltullen å denna artikel skulle bestämmas till 4 sk. för hudar och skinn, oberedda, torra samt lill a sk. för saltade och råa. Humla; hår, mennisko-; ingefära; Utsk:s yttranden biföllos. Instrumenter, fältskärs-. Frih. Rantzou: Jag instämmer i Hr Cederschjölds förra gången gjorda anmärkn. i afseende på fältskärs-instrumenter. De böra ej fördyras och således draga låg tull. Jag hemställer i anledn. häraf, om icke 10 proc:s införseltull kan anses tillräcklig. H. Ex.
Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet och hvartill de förstnämnde, såsom skäl, hufvudsakligen andragit: att, då Kongl. Kammar-Collegii Sla t år »821 upptog en Embelsoch Tjenstemanna-Corps af 63 personer, den nu endast utgör 3 g personer; att antalet icke kunde, med bibehållande af ärendenas jemna och ändamålsenliga gång. ytterligare inskränkas; att, ehuru en del göromål, genom Kongl. Förordningen den 10 April 1828, Collegium frångått, tillökning i flera andra frågor uppkommit, så att göromålen nu åter vore fullt så Sysselsättande och äfven talrika sorn förut, (hvarom äfven en specificerad Utredning blifvit Utskottet meddelad,) samt att, hvad sport terne angick, desse per medium uppginge till högst 1,800 R:dr, hvilka åter, lördelade på alla loll-egarne, icke beredde hvar och en ersättning för de utgifter, sorn begagnandet af skrifvarebiträde medförde. Huruvida all möjlig inskränkning vid de tued Embets-Verken verkställda regleringar blifvit iakttagen, är i vissa fall ganska svårt alt speciel t bedöma. Men Utskottet har, betraktande saken ur en allmännare synpunkt, ansett dylika regleringar, hvilka omfatta flera serskild» Embets-Verk och innebära öfve» flyttning af göromål från del ena till det andra, utan tillökning i det hela, öfverhufvud böra kunna verkställas med ganska måttliga tillökningar i Stals-anslagen. Jemföres Kongl. Kammar-Collegii närvarande befattning och åligganden med dem Collegium i förra tider egde, så finner man, alt, då Finland var med Sverige förenadt, Ledamöternes antal icke var större, än det nu föreslagne, oell att, utön» den betydliga förminskning i göromålen, som, enligt hvad ofvan är nämnd t,Ar' 1828 egde rum, och hvilken UtskoLtet tror åtminstone ännu öfverväga den sedermera inträffade tillökningen, de invecklada sell sysselsättande bytesfrågorna upphört.
Detta antal öfverstiger folkmängden år 1828 med 6,087 personer och folkökningen har således under de sednaste fern åren, ehuru i sig sjelf betydlig, varit ungefärligen | mindre än den var, under den femårsjpcriod, som den år 1828 afgifne Berättelsen om Länet omfattar. Till största delen torde man igenfinna orsaken härtill uti det minskade tillfället till bosättningar i Länets vidsträckta Kronoskogar, efter de förändrade Regleringarne af dessa skogar, hvaraf verkningarne först under de sednare åren kunnat visa sig; men i någon mån har troligen äfven härtill bidragit den väckelse till varsamhet vid giftermåls ingående och bosättningar utan förberedt försörjnings-tillfälle, sorn förlägenheten efter 1826 och i83o årens missväxter loranledt; hvaremot missväxterne visserligen icke på annat sätt verkat'till minskning af Länets folkmängd, ty ehuru många efter dessa missväxter utvandrat lill aflägsna orter för att för tillfället söka arbetsförtjenst, hafva de med få undantag alla återkommit och sedermera qvarstannat i erlen och inga härjande farsoter hafva varit följder af missväxterne. 6 Folkets lynne är i allmänhet stilla och fredligt, och vid hvarje utbrott af våldsamheter, finner man nästan alltid att dryckenskapslasten dertill föranledt. Böjelsen för denna last är ungefärligen enahanda här, som i de fleste andre orter af Riket. I afseende på anlaget för verksamhet och närings-omtanka, röjer sig en märkbar skillnad i folklynnet på skogsoch slättbygden. Då slättbyggdens hela sysslosättning, genom bristande tillfälle till binäringar, inskränker sig tili jordbruket samt afsättningen och beredningen af dess alster, måste han en stor del af året vara sysslolös och af brist på tillräcklig skogstillgång för byggnad och vedbrand, måste han fördraga inskränkta och illa ordnade bostäder, hvaraf följer osnygghet, som visserligen kunde vara mindre än man allmännast träffar den; men genom vanan vid den nödvändiga bristen på en treflig omgifning har omtankan för hyfsning så småningom allt mer och mer blifvit qväfd.