Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dito till dito för ändamålsenligt ordnande af pensionsväsendet 1.619: 44. Dito till dito för utarbetande af reglemente för Gymnastiska centralinstitutet 1,000: Dito till Kommissionen för utarbetande af sammandrag utaf gällande administrativa m. fl. författningar 6.450: Dito för uppgörande af formulär till förvaltande verkens räkenskaper Ersättning för dagsverksskyldighetens upphörande vid kungsgårdar och andra kronolägenheter 10,480: < 1. Rotefrihets-ersättning till Länsmännen 1,048: 64. Roterings-understöd ;• •• 14,173: 39. Afgift till presterskap och fattigvård för häradsskrifvare-bostället Mjölkalånga 71: 8L Efterskänkte danaarfs-medel 2,232: 78 Godtgörelse för verkställd brunnsgräfning å skogvaktarebostället Brunhem Kjellegården : 4: 35, Ersättning för uppkommen brist a den Landshöfdingen i Upsala län anslagna indelning af kronoskatte-hemmanet Söderby _/_?!__ ' Ersättning för bristande prostetunnor 47: 55, Dito till innehafvare af roterade ecklesiastik-boställen 3,779: 43. Rättegångskostnad i mal mellan Kongl. Maj:t och Kronan samt S Wern ' ström - ' 525: 15. Ersättning för jordförlust genom Göta kanals anläggning 13: 4. Utaf detta belopp äro, jemlikt Rikets sednast församlade Ständeis beslut, likväl 152,177 R:dr 14 öre redan af Riksgälds-kontoret ersatte den 1 December 1860; och lärer återstoden 23,654 R:dr 64 öre, deraf större delen utgifvits från Landt-ränterierna, blifva hos Rikets näst sammanträdande Ständer till ersättning anmälde. § 12.
I de större städerna, der många voro i tillfälle att bispringa med medel, ehuru tid och om ständigheter mindre medgåfvo dem deltagande i öfningarne, syntes Statens mellankomst för anskaffande af målskjutningsgevär i mindre grad erfordras. Skarp ammunition borde, på sätt Kongl. Majit redan derom förordnat, foreningarne tillhandahållas för ett pris, motsvarande det Kronan derför finge vidkännas, med jemväl förut stadgadt vilkor att, för bestämmande af tillverkningens myckenhet, reqvisitioner derå borde inom viss tid för hvarje år ingifvas. Att beräkna den styrka, hvartill de frivilliga skarpskyttekorpserna kunde komma att uppgå, vore, med ledning af hittills vunnen erfarenhet, icke görligt; men om man för de fyra närmaste åren antoge den uppgå till 20,000 man, ansåge Departements-chefen, att det rätta vore någorlunda träffadt. Med antagande deraf skulle behofvet af exercisgevär blifva 20,000, och då i förråden funnes ett motsvarande antal för ändamålet passande gevär, skulle deruti intet hinder möta. Till målskjut ningsgevär skulle efter ofvanupptagna beräkning erfordras 2,000 st., hvilka kunde utlemnas af redan i förråden befintliga gevär, om medel till ersättning deraf blefve anvisade. Stats-Utslcottets Utlåtande JYi 67.
Utskottets tillstyrkande i denna punkt, att alla till allmänna verk och inrättningar samt kyrkor och fromma stiftelser indelda anslag skulle till stats-verket indragas afslogs; i följd hvaraf Utskottets i öfrigt i denna punkt framställda förslag beträffande verkställigheten af detta tillstyrkande förfaller. 24:de punkten, äfvensom den 25:te blefvo, såsom egande sammanhang med här förut af Ståndet alslagna punkter, afslagne. 26:te punkten Utskottets hemställan, att med rustbållen egna räntor någon förändring icke måtte vidtagas, bifölls, hvaremot Ståndet afslog förslaget att augmenls-räntor, indelda räntor till gästgifverier, färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare samt de räntor och tionde, som städer åtnjuta, skulle till stats-verket indragas; och kommer i följd häraf hvad denna punkt vidare innehåller att förfalla. 27:de punkten bifölls. Föredragningen af detta ämne kommer i nästa pleno att fortsättas. S. D. Vid nu skedd föredragningaf Bevillnings-utskottets utlåtande N:o 33, angående Ståndens skiljaktiga beslut, rörande beräkningen af husbehofs-bränneri-medlen, blef den i utlåtandet framstälda voteringsproposition af Ståndet gillad. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes Statssamt Allmänna Besvärsoc/i Ekonomi-utskottens utlåtanden: N:o 83, i anledning af väckt fråga, att ett eller två krono-hemman måtte åt hvarje församling upplåtas till beredande af bostad åt skol-lärare samt uppförande af fattighus byggnader.
Den försvarades, skref Ammianus, af sexton torn, djupa löpgrafvar och dubbla murar, samt hade i alla tider ansetts ointaglig. Men Julianus lät gräfva en mina under murarne till staden, och medan hufvudhären företog en allmän stormning mot utanverken, medan belägringstornen framrullades och kastmachinerna slungade sina stenblock, hade en utvald skara genom den underjordiska gången inträngt i staden, hvars besättning vid denna oförmodade anblick sträckte vapen eller grep till flykten. Nu stod romerska hären i hufvudstadens omedelbara grannskap. Den glädje, hvarmed Ammiani bref uppfyllde Krysanteus och hans dotter, blandades med oro och dystra farhågor, när han slutligen skildrade den oförvägenhet, hvarmed Julianus blottställde sin egen person. Han tycktes äfven i detta hänseende hafva tagit Alexander till sitt mönster. Vid Perisabor hade Julianus ledt stormningen mot den ena af fästningsportarne; då soldaterna arbetade på att spränga denne, hade fienderna från murens tinnar riktat ett regn af kastspjut och stenar emot den purpurklädde anföraren. Vid Maogamalka hade tvenne Perser framrusat från ett bakhåll, för att nedgöra honom. Julianus afvände med sin sköld deras förtviflade hugg, dödade med egen hand den ene fienden och tvang den andre fly, innan de romerska soldater, som arbetade i grannskapet, hunnit ila till undsättning. Ammianus anförde flera liknande drag och beklagade, att knappast någon dag förflöt, då ej kejsaren blottställde sig för faror, ur hvilka han liksom endast genom underverk blifvit räddad. Då Hermione begaf sig till sin sofkammare, der hennes kammarflicka Alkmene väntade för att biträda henne vid afklädseln, sken den uppgångna månan mellan slingervexterna utanför det öppnade fönstret så lockande in i det lilla rummet, och nattvinden medförde så ljufva vällukter, att Hermione, lyssnande till Alkmenes beskrifning på nattens skönhet, gaf vika för sin lust att tillbringa ännu en stund i det fria, innan hon ginge till hvila.
att vid forskning efter personer tillbörlig noggrannhet varit åsidosatt, undersökning genom Polisen till förhållandets verificerande blifvit anbefald; alt Öfverståthållare-embetet för öfrigt, genom Cirkulär den 20 Februari 1862, anmodat Konungens Befallningshafvande i länen att söka undanrödja de orsaker till långsam handläggning af i fråga varande ärenden, som förefunnes i ofullständiga uppgifter uti handlingar, på grund af hvilka handräckning söktes; samt att de sällan förekommande fall, då betjeningen, detta allt oaktadt, ådagalagt försumlighet vid ärendenas uträttande, icke billigtvis kunde läggas Öfverståthållare-embetet till last. Härvid har jag genom Advokatfiskals-embetet erinrat, att ärendenas mängd icke varit större, än att de bordt kunna inom behörig tid medhinnas af dem, som med deras uträttande haft befattning. Fördelades nemligen det uppgifna antalet af de i fråga varande ärendena på 17 Exsekutionsbetjenler, så belöpte sig, under år 1860, på hvar och en 284, och år 1861, omkring 295, eller öfverhufvud ett handräckningsärende för hvarje söknedag i året. Komme dertill, på sin höjd, eli lagsökmngsärende om dagen, så utgjorde en exsekutionsbetjents arbete för dagen, högst tilltaget. två uträttningar, de flesta af ganska enkel beskaffenhet. Detta tycktes mig böra medhinnas, och nödig tid ändock blifva öfrig för uppletande af sådana personer, som af en eller annan orsak kunde vara svåra att anträffa. Den vidtagna anordningen, hvarigenom Aktuarien fått sig ålagdt att qvartalsvis afgifva restlängder, hade jag funnit mindre ändamålsenlig och möjligen medförande den verkan, att en sådan daglig och oafbruten tillsyn å ärendenas gång, sorn instruktionen för Exsekutionsbetjeningen syntes förutsätta, blifvit uraktlåten.
Som genom Riksdagens flyttning ^)ä en ort der inga sädana hus äro att tillgå, och om jag ej mifltager mig, Riksens Ständers beslut innehöll att för hwart Ständ borde utses nödiga rum, sä fär jag underställa om ej Stats, Den 25 Augusti. lig Stats-Wcrket borde fä besörja kyran af Klubbruniinen för atla Stånden; hwarföre jag anhäller att Höglofl. Ridderftapet och Adeln täcktes tilläta, att frägan blir till Stats-Utstottet remitterad. Herr ?äklmsn, Otto ?reäric, wille päminna sig att Riksens Ständers wid sistledne Riksdag f detta afseende fattade beslut, ej innebölle, att Staten ffulle betala hyran för Ständens Klubbrum, utan endast en underdänig önskan att Kongl. Maj:t mätte lemna Ständen sädana rum i nägra af Kronans byggnader, en enstan som swärligen kunde uppfyllas när Riksdagen icke wore i Stockholm sammankallad. Herr Baron L.qnbr-Marskalken bestyrkte upplysningswis i egenstap af Statsutskottets Ordförande under sistledne Riksdag, riktigheten af denna Herr llällimans uppgift. Friherre ^lannerbeim, b.»r8 ^uAusr, erinrade att dä wid sista Riksdag denna Urtima Riksdag ej kunnat förutses, hade Riksens SLän, ders beslut blifwit fattadt i beräkning af en wänlig Riksdag i Stockholm, hwarföre, när omständigheterna nu wore förändrade, det wore anledning att beslutet äfwen kunde undergä någon förklaring. Han tillstyrkte af detta skäl, att frägan till Stats-Utskottet mätte remitteras; hwilket uppä derpä gjord Proposition Bifölls. Justerades följande: * * Utdrag 116 , Den 2g Augusti. Utdrag af Högloft. Ridderstapets och Adelns Protokoll, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 2Z Augusti 1810.
Iranfumt af Lecrota Utskottens betänkande, angående kinancooch Penning-?-^Verkets hjelp och förbättring den 14. Som Lecrom Utskottet uti det ej mindre wigtiga an mycket omtwistade ämnet, angående de "ätta medlen kil bllnanoo' och Peuninge-weriers sörbä>tranve, med sorgfällighet samlat ml den kundssap och uplymmg som möjeligen er hällas kunnat, samt derefter pä det uogaste och under manga bekymmersamma ösoerläggviugar pröfwat och stärstädat alla de färstillda delar och omständigheter, hwilka, uti et mäl afsa'.vidsträckt beskaffenhet som detta, hafva förekommu; sä sär Lecreta Utstottet, efter desi skyldighet, sit Betänkande derom til Riksens Höglostiga Ständer nu afgifva. Under den olikhet i tankar och begrep, som sa tvål wid denna som föregående Riksdagar wisa! sig tvid förberörde Fräga örn Rikets Myntoch kmanco' merks hjelp och förbättring, har man i den omständigheten likwäl warit fullkomligen ense, at et i Rikets rörelse omlöpande redbart mynt more den erma och päliteliga utwagen för at afhjelpa alla öfwerklagade olägenheter af et i wärdet ostadigt Sedelmynt och at äterställa en nödig stadga ull Rckets allmänna och hwar Inbyggares enffillda Hushållning, Lecrera. Uftkottet förbigär sä mycket häldre at bewisa denna sannings riklighech som den är allmänt erkänd; och hwarS och ens enffillda öfwertygelse gör all bemismng i denna omständigheten öfwerstöoig. Det är för detta ändamål lika angeläget at et redbart
Räntan användes till pensioner och understöd åt fattige, välfrejdade personer i staden och nästgränsande socknar; b) Ahlgrenska testamentsfonden 1,666 R:dr till understöd ät enkor i Westervik; c) Pihlska d:o 1,725 R:dr till understöd åt enkor och barn efter borgare; d) Mobergska d:o 750 E:dr till understöd åt någon medellös ogift dotter af ofrälse handlande eller ståndsperson; e) Påhrseiska testamentsfonden 6,000 E:dr till understöd åt åtta behöfvande personer i staden; /) Langska d:o 500 E:dr till understöd åt en oförsörjd borgaredotter; g) Backmanska fonden 2,000 E:dr till understöd åt fyra sjöraansenkor; li) Handlande Borgerskapets Pensions-inrättning med en fond af 38,955 E:dr; och i) 2:ne begrafningskassor, tillsammans utgörande 2,326 R:dr. Tab. n.o 13. G) Fattigvård. Af bifogade tabell N:o 13 inhemtas, att på landet årliga medeltalet af fattighjon och andra understödstagare utgjort 6,559 personer eller omkring 3^ procent af befolkningen, men i städerne 931 personer, motsvarande ungefär 51 procent af folkmängden. Landsbygdens utgifter till fattigvården hafva i medeltal uppgått till 105,397 R:dr, hvilken summa, fördelad på folkmängden, gifver en qvot af nära ^ R:dr för hvarje person, men, efter förmedlade hemmantalet räknadt, motsvarar omkring 31 R:dr för hvarje hemman. Inom flera socknar måste till fattigvårds-utgifterne tillskjutas årligen li å 2 tunnor spanmål jemte några Riksdaler i penningar af hvarje fullt hemman, och i få församlingar understiger detta tillskott en tunna säd och fem R:dr i penningar.
Skulle åter en sådan föga vältänkande far någon gång anträffas, så är det visserligen till förmodandes, att ingen Lag skulle lära honom att tänka bättre: det liggpr säkert i hans egen uppfostran, i hans lynne eller i hans urskillning något grundfel, som då äfven missrigtar den uppfostran han gifver arfvingen af sitt namn och gör honom till en fåfäng och grundt tänkande man, hans öfriga afkomlingar måhända till stor förbättring och varning. Det vore väl värdt att för en sådan mans skull organisera Adelskapet på ett enkom sätt! Sluteligen är det sagdt, att »enligt Regerings-Formen utdelas Adelskap så, att det ej kan betraktas såsom en belöning för dem, som af Konungen och Riket gjort sig synnerligen förtjente. Adelskaps enda värde innefattas nu i Konungens genom dess utdelande yttrade önskan att belöna den sanna förtjensten, ej det att densamma verkeligen belöna, hvartill Konungen nu mera icke eger något verkligt medel». Stiga ej dessa anmärkningar allt mer i oreda, så måtte jag ej veta, hvad reda är. Hvad, i sunda förnuftets namn, vill det säga, att Konungen, enligt nu gällande stadgande om Adelskapet, Bilaga C till Exped. 663 blott yttrar en önskan att belöna, att Han ej deruti eger något verkligt medel att belöna den sanna förtjensten, när Han eger att, medelst ett Diplom, hvars innehåll åtlydes som en Lag, tilldela den förtjente ett Opinionsföreträde, genom en värdighet, hvarmed ovilkorligen följer medborgerlig röst i ett Riks-Stånd öfver Fäderneslandets vigtigaste angelägenheter, och medföljer icke blott hans person, utan alltid en person af hans blod, så länge en sådan finnes? Är detta endast en önskan, ej en verklig, ej en utmärkt belöning? Finnes det inom en Nation af Medborgare, som värdera deltagandet i Statens Lagstiftning och öden, en belöning att tilldela af ett mera stort, ett mera upplyftande värde? Fortplantas den icke på Riddarhuset, just och blott för den förtjentes skull, af en person i sänder, Secler igenom, så länge ännu en ättelägg finnes att återföra hans namn för menniskors minnen?
Utskottets hemställanden bifölos. * % »o. Lades till handlingarne. §§ 11—23. Utskottets hemställanden biföllos, hvarjemte de i slutet af § 18 förekommande orden: innevarande års Revisorer rättades till sistlidet års Revisorer. Rih. till R. St. Utskottets hemställan afslogs. § 28. Med afslag å Utskottets hemställan, förklarade Ridderskapet och Adeln den i j§:n upptagna fråga för närvarande icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. §§ 26, 27 och 28. Utskottets hemställanden biföllos. § 28. Lades till handlingarne. S. D. Vid föredragning af Stats-Ltskotlets Utlåtande M 26, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudtitel, blef detta Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet, utom hvad beträffade Utskottets hemställan i 15:de punkten litt. b, med afslag hvarå Ridderskapet och Adeln för sin del beslöt, att Rikets Ständer, i sammanhang med det för Långholmens kronohäktes utvidgning beviljade anslag, må anvisa ett ytterligare belopp af 88,000 Riksdaler, att under år 1867 utgå för uppförande af nytt kronohäkte i någondera af städerna Hudiksvall eller Sundsvall. S. D. Efter föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 35, i anledning af väckt förslag om öfverflyttning på de enskilda bankerna af Iandtränteriernas kassaförvaltning, blef detta Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget. Från Håg v. Preste-Sländet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts, den 24 dennes meddelade, nådiga Proposition till Rikets Ständer, med ytterligare framställning i fråga om bergsskolans i Falun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnda Utlåtanden: JV2 26, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudtitel.
Ridderskopet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva deremot beslutat, alt Rikets Ständer skola uti underd. skrifvelse lill Kongl. Majit förklara, det Rikets Ständer för sin del medgifva, alt det emellan regementsskrifvaren Erasmi samt Kongh Maj :t och Kronan ingångna kontrakt om arrende af indragna körnetlbostället Boda må, så framt arrendatorn sådant åstundar, upphöra att vara gällande vid midfaslan 1849, samt med boställets utarrenderiog under de återstående arrende-åren förfaras,r i enlighet med bestämmelserna uti Kongl. Kungörelsen angående åtskilliga förändrade föreskrifter lill iakttagande vid utärrendering af kungsoch kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till statsverket ingå, af den 17 Juli 1847, hvaruti stadgas, bland annat, att ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver arrendet ej får gå, skall bestämmas, äfvensom att lägenhetens föne innehafvare, så vidt han densamma väl brukat, eger att emot erläggande af den fastställde maximisamman och öfriga vilkor, enligt förfatlniugarne, arrende-rätten bibehålla, m till II St, Prat. 184? oeh i848. 4 Sami. t A/ä. 2 Band, 26 Bd/t. l > * Siats-Utskottets Ut tätande, l\':o 235. Då förevarande fråga, deruti sålunda två Riks-slånd slädnät emot två, inverkar på beloppet af statsverkets inkomster, har Utskottet ffer den händelse, att icke Ridderskspet och Adrin eller Borgare-sjåndet skulle behaga instämma i de öfriga l vänne Riks-Ståndens beslut, skolat, med stöd af stadgandet i 6q § Regeringsformen, för samma frågas afgörande medelst omröstning i förstärkt Stats-ulskott, föreslå följande volerings-proposition:
Att kunna måla Stellas själ vid detta tillfälle, vore mera tacksamt, än att söka beskrifva den, än att söka beskrifva hennes tankar och känslor; ty af tankar hade hon väl ... intet, och känslor ... låta sig ju icke beskrifvas. – Det är klart – sade Ortman – att Stella är ett hittadt, eller snarare ett röfvadt barn. Men det der hör icke hit; hufvudsaken är, att hon är värnlös. Att sätta henne i en pension håller jag med magistern att icke duger. Men någonting måste för henne göras. Hade Harald endast hört dessa kapellanens ord, så hade han säkert hållit torparhustruns råd att här söka råd för ett dåligt råd, och ansett prestmannen för en doktor Hjelplös; men dennes lifliga och vackra blick, vid det han talade, hade en motsatt verkan, än orden ensama för sig hade haft. Harald kände, att denne var den rätte och han tryckte Ortmans hand långsamt men varmt. Under den paus, som nu åter följde, kom Ortman att minnas sin af frosten förstörda gröda. Närmast derefter leddes han uppå en plan, ett förslag, hvilket han troligen icke kommit uppå, om grödan nu stått herrlig och oskadd. Ovanligare naturer se så godt som allt här i verlden ur en annan synpunkt, än hvardagsnaturer. Se de förre också stundom så långt, att de slå öfver sitt mål och förfalla i oriktighet och skefhet, så är det i alla fall säkert, att de se längre, än de sednare. Det berättas, att Gustaf den tredje, då han, invecklad med Ryssland i ett krig, så mycket mera hotande, som inhemskt uppror äfven förlamade hans kraft, fick dertill den förfärliga underrättelsen, att Danskarne infallit i hans land, vid detta tillfälle ögonblickligen utropat: nu är jag frälsad, ett utrop, hvarvid de närvarande trodde, att deras Konung blifvit vansinnig. Hans blixtsnabba beslut var nemligen att i egen person uppresa Dalkarlarna, sig och riket till försvar, samt att genomdrifva föreningsoch säkerhetsakten. Hvad följder detta hade, säger historien.
M. M, Rosbeck. Denna nådiga Skrifvelse, samt de uti Hagsta Domstolen och i Kongl, Maj:ts StatsRåd hällne, detta ämne rörande Protocoll, hafva af samtlige Resp. RiksStånden, genom ProtocollsUtdrag, blifvit till Lagutskottet remitterade; hvarjemte Lagutskottet fått emottaga de yttranden i ämnet, hvilka inför Höglofl Ridderskapet och Adeln af Herr Grefve F. B. von Schwerin, Herr Grefve A. G. Mörner och Herr P. G. Cederschjöld, samt uti Vällofl. BorgareStåndet af Herr M. Baggö blifvit afgifne; hvaraf Utskottet inhemtat, att Herr Grefve Schwerin framställt de betänkligheter vid behandlingen af den proposition Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse innefattar, att densamma innehåller en yttrad önskan, att Rikets Siänder måtte till Kongl. Maj:t inkomma med förslag till ändring uti I §. af 5 Gap. MissgerningsBalken, men icke något nytt Lagförslag; att en Remiss till Lagutskottet skulle förutsätta rättighet hos detta Utskott, att väcka xga Lag Vt skottets Betdnkanden. frågor lill afgörande i Ståndens Plena , eller att framställa förslag, en rättighet, som endast skall Constitutionsoch BancoUtskotten tillkomma, samt att, vid jemförelse af 55 §.
De medel, som sålunda erhållas, utlånas emot inteckning i jordegendom, ej öfverskjutande för frälse 2-3:delar och för skatte hälften af taxeringsvärdet, men utan visst maximum för låntagaren, som bör erlägga 5 procents ränta och \ procent årlig afbetalning på den erhållne summan. Den, som undfår ett lån af 1000 R:dr, kommer således att .örsta året betala tillsammans 90 R:dr, det andra 88 R:dr, det tredje 86 R:dr, det fjerde 84 R:dr, o. s. v., tills det 25 året, då 42 R:dr komme att erläggas, och hvarmed hela skulden vore liqviderad. Vid öfvervägande häraf har förekommit, hurusom, genom RiksgäldsContorels upplåning, skulle borttagas sådane lån-capital, som eljest kunnat komma att erbjudas åt de Hypolhek-inrallningar, hvilka, efter en allmänt yttrad önskan, äro i fråga alt bildas; — Förslaget, belraktadt äfven ifrån en annan synpunkt, har Utskottet anselt sig ej kunna understödja. Utom det att Statens mellankomst, lill liqviderande af enskildas skulder, sällan kan leda till ändamålet, skulle utlåningsvilkoren , så framt Riksgälds-Contoret skall hållas skadeslöst, säkerligen blifva så betungande, attsannolikt icke någon begagnade sig af sådane lånetillgångar; Och hvadan Utskottet afstyrker bifall å motionen. Stockholm den i4 Aug. 1834- N:o a 3 o. Ank. till Exp.-Utsk. den i4 Augusti. Memorial, i anledning af erhållen äterremiss på Stats-Utskottets Ltlåtande N.-o >4~‘ Ifrån Ridderskapet och Adeln har Utskottet erhållit äterremiss ä dess Utlåtande N:o 142, i anledning af väckta motioner, om pension åt Majoren Friherre C. IV. Gripenst jerna; men som, enligt ankomne Proto - *4 Stats-XJtskottct!
De undantag fran skyldighet att deltaga r Förstarkningsmanffapet, hwilka Utffottct föreslagit, aro sä fä, att det synes som hade Utskottets Ledamöter sjelswe twislat om möjligheten, att det parärnade antalet kunde exhällas. Bruksägare och Fabrikanter aro frie, men deras arbetare, utom hwilka bäde Fabrigrre och Bruk upphör, hafwa icke blifwit Hugkomne. Den alderstegne och orklöst Hemmanshrukaren ar icke tillätit att fa bchZlla en hjelpare till bestridande af det Jordbruk, som stall gifwa krigaren födm Rikets Hof-Rätter, Collugier och öfrige Publique Werk, hafwa icke sätt rättighet att behälla deras Auscultanter och Extra Ordinaricr, utom hwilkas biträde Rikets indre angelägenheter icke kunna med behörig drift skötas. Lag borr arbeta: ne fran Bcrgwerken, Manufacturerne och Äkcrbruket, tåg bort dem, hwilka stola danas till Embetsman för kommande tider, och wi stola snart hafwa ett Fosterland, som ej förtjenar att fvrswaras. Z:ö LM den förestagne rotcringen pa all hittills orotcrad jord skulle af Rikets Högloft. Stander bifallas, eller anses nödwändig, tror jag mig böra förcstä, att en sa bestaffad rotering för Bergslqgcrne i stnöjljgaste mätto lindrås. Det har gifwits en tid dä Bergslagerne florerade, men denna tid är förbi och fruktanswärdt fordraS manga är kill deras, upphjelpande. I bergs närwarande skick ffulle en sträng rotering alldeles utblotta inncwänarne, hwilka med deras mödosamma arbete knappast kunna förwärfwa uppehälle. Grefwe lksmiltvo, ^xvl.