Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådan Riksdag öppnes ä Femtionde dagen efter den, då Regenten eller Stats-Rådet sist hort kallelse dertill i hufvudstadens kyrkor låta kungöra. Kiksdags-Ordiiingcii. § 1 händelse Konungen, efter företagen resa, utöfver Tolf månader ur Riket hlifver, sammankalle Stats-Rådet, genom öppet pä hild, Riksens Ständer till allmän Riksdag, och läte kallelsen, inom Femton dagar efter berörde tids förlopp, uti hufvudstadens kyrkor, samt skyndsamligen i de öfriga delar af Riket, kungöra. § 1 de fall, dä Konungen eller Statsltiidct sammankallar Riksens Ständer, fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter Tretionde och inom Femtionde dagen frän den, dä kallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor kungjord. g Om, emot förmodan, i de fall föregående 4, 6 och 7 §§ utsätta, Riksens Ständer ej genast sammankallas, åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Dom-Kapitlen i riket, Magistraten i huf - 4. I händelse Konungen, efter företagen resa, utöfver Tolf månader ur Riket hlifver, sammankalle Regenten eller StatsRådet, tiri det Riksstyrelsen förvaltar, genom öppet påbud, Rikséns Ständer till allmän Riksdag, och läte kallelsen, inom Femton dagar efter berörde tids förlopp, uti hufvudstadens kyrkor, Samt skyndsamligen i de öfriga delar af Riket, kungöra. 9. I de fall, då Konungen eller Råge//ten eller Stats-Rådet sammankallar Riksens Ständer, fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter Tretionde och inom Femtionde dagen från den, dä kallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor kungjord. 10. Om, emot förmodan, i de fäll föregående 4, 0 och 7 §§ utsätta, Riksens Ständer ej genast sammankallas, åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Dom-Kapitlen i riket.
Jag medgifver användbarheten af denna Stats* maxime att taga der man säkrast finner, men medgifver icke rättvisan deraf, heldst mången hemmansägare icke begagnar rättigheten att tillverka brännvin; deremot synes consumtionsafgift och panne-afgift vara mera lämpliga, då för brännvin något skall utgöras, och torde till större delen tillvägabringa hvad under benämning af brännvins-bevillning nU utgått, särdeles som afgiften efter pannerymden under en längre bränningstid i allmänhet något höjes, och bristen, som sedan möjligen kati uppstå, må fyllas af andra Statens tillgångar. Det är orimligt att påslå, att för det att husbehofsbränneri medlen särskildt upptagas 1- bland bevillnings-rubrikerna, ett lika belopp Ridd. 0. Ad, Prat, N;o 41. 42. 322 Den 15 Juni, alltid skall utgå under samma benämning, heldst det icke bör kunna undfalla, att upptagande deraf jemte andra Statens inkomster icke åsyftar annat än ett förbehåll, att brännvins-afgiften, likasom andra i Regeringsf ormen upptagna, äro bevillningar och stå under Riksens Ständers disposition till användande efter föreskrifter, men deraf följer icke, att bevillning särskildt och till ett olika belopp, under hvarje af dessa benämningar skall beräknas , förmodande jag, i anseende till brännvinsbevillningens beräknande, att något hinder för nedsättning deri så mycket mindre må äga rum, som af StatsUtskottets afgifna Betänkande oin Stats-inkomsterna är upplyst, att mera än i8c,oco R:drs större tillgäng nu är än vid 1812 års Riksdag, som kunna fylla den brist, sorn i beräkning af brännvinsbevillningen möjligen kunde uppstå. Jag anhåller vördsamligen att med dessa anmärkningar OeconomieUtskottets Betänkande må återremitteras. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard:
309 3 5- ”Göra de en underdånig berättelse huruledes Kgl. "Rådet och Presidenten Hr Lilljecrona, den tid, han der a orten var Landshöfding, till Bergverkens så ”mycket bättre drifvande, gjort den förordning, alt ”till hvart och ett bruk i Socknen blefvo vissa bonader indelta, sorn emot rigtig betalning, skulle göra ”till det bruket sitt arbete, som de voro underlagde; ''men såsom en del Bruksförvaltare denne förordning, ”i så måtto missbruka, att de nödga desse dem till"delte bönder, antingen för en hop odugligt gods, el"ler på en alldeles osäker credit, betjena: alltså är de”ras underdåniga anhållande, att dem må sta. fritt, att ”föryttra och dit föra sin kol och afvel derest de '“sj elfve vilja , och om förnöjningen kunna säkre vara - så ”finnér K. M:t denna allmogens begäran helt skälig och ”billig, och vill att Landshöfdingen dem härvid hand”hafver, så att allmogen intet tvång af BruksPatro"nerne vederfares, utan fritt stå bemälde sine varor annorstädes att föryttra, hvarest de en rigtig betalning ”och förnöjelse undfå kunna.” — Då efter ordet annorstädes icke ursprungligen står inom Nyeds Bergslag.- så synes intet skäl vara att numera göra detta tillägg. Hade meningen varit sådan år 1697, så hade man år 1726 icke behöft stadga att Kolförsäljningen utom Nyeds socken skulle blifva förbjuden , utan blott bordt ålägga böter för öfverträdelse!) af ett redan befntligt förbud. Enär nu en yngre Resolution af 1771 upplifva!’ 1697 års privilegier, så synes 1726 års förbud med detsamma vara upphäfvet. 3io Stats-Utjkotets
Pä grund af hvad Utskotten sålunda anfört, tillstyrkes alltså att Rikets Höglofliga Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdandet af en allmän författning, hvarigenom åtskillige förhållanden, Mästare och Gesäller emellan, samt i afseende på de sistnämndes skyldigheter kunde bestämmas, stödjande sig på följande bufvudgrunder: aj) Att Gesäll bör arbeta hos mästare eller vid jabrikeller manufackturverk, minst Irenne månader, oberäknadt 14 dagars pröfvotid, ef ter hvars förlopp contract skall upprättas, med en månads ömsesidig uppsägning före afflyttn in g sdagen, som, lika med antagningen, icke bestämmes till vissa årstider ; b) Att contract må kunna upprättas äfven för längre tid med samma uppsägningstid ; c) Atti derest uppsägning icke å någondera sidan eger rum, contractett anses prolongeradt för ytterligare trenne månader; ri ) Alt Gesäll, sorn vistats inom Riket, men icke kan styrka att han under sednast fortgångna sex månaders tid varit stadd i arbete hos Mästa - Lag—samt Allin. Besv.- och Ekön.-Utskottens Betänkande, IV.-o 22. re eller Idkare, skall, derest laga förfall ej kan styrkas, anses och behandlas såsom, lösdrifvare; ej) Att Gesäll, sorn tredskas, att emot vanlig arbetslön emottaga honom erbjudet arbete hos Mästare eller Idkare, skall på lika sätt behandlas; Q Att på samma sätt med honom förf ares, om han ej kan styrka att han, vid sednast förrättad mantalsskrifning, blifvit behörigen anmäld, äfvensom att han, sä vida han är beväringsskyldig, vid beväringsmönstring sig inställt, hvarom bevis bör i vand ringsboken antecknas; g) Att Gesäll alltid skall vara försedd med Prestbetyg och Sundhets bevis dä han reser; samt slutligen ii ) skall ega rätt att begagna gästgifvare-skjuts.
NJaj:t i Skaber be* fTutat be minbre mäfenbtliga jemfningar ocb förflaringar i fant* itta författning, font upptagas i ben beront utgifne »tämta Nåbiga $ungörelfen. $ongl. Nlaj:t bär Itfmäl meb tillfrebS* ftällelfe funnit, att i be norra orterne, lifafom i be fiefte öfriga betar af 3tifet, jorbbrufare mera allmänt börjat infe nyttan af benna författning, bå antalet af förrättabe ägo*ffiftett årligen betybligen öfatS, ocb ännu flere blifmit begärbe, än font funnat merfjiällaS; ocb ^ottgl. Sttajtt gör ftg bäraf förmtflab, att be mälgöraitbe merfnittgar för lanbetS economijia förfofratt, $ongl. ^läj:t, uttber beit jemnt jliganbe oblingS-bågen boS folfet, af benna författning, i förening meb bet af NifetS ©tänber mib filia NifSbag anllagtte uitberflöb för utflyttningar mib ägoffif* ten, förmänfat, iife fiola utcbltfma. — 2lfmittringS*merfet i ^emtlanbS, &8ejlertiorrlanbS, SBejler* ocb Norrbottens
– Så stanna då, ni envisa menniska! Ni får disponera öfver detta rum. Man skall sörja för att ingenting fattas er. Och efter soarén skola vi öfverlägga. Måhända skola vi då bättre förstå hvarandra. Au revoir! Brauner skyndade ut till gästerna, som nu började anlända. Danielsson satt en stund obeslutsam om hvad han skulle taga sig till. Det bemötande han rönt, sårade honom på det högsta. Isynnerhet kände han sig stött öfver Brauners supposition att sällskapet skulle vara för fint för honom att uppträda uti. Hungern tog omsider ut sin rätt. Danielsson åt med god aptit af de framsatta frukterna och bakelserna, som han flitigt sköljde ned med vin. Sedan han ätit, tände han en cigarr, tog sig ett par spetsglas konjak och kände sig nu i stånd att med mora sans kunna bedöma Brauners uppförande. Dennes öfversitteri och ord retade honom. Han förtjenade verkligen att straffas på något sätt. Danielsson fattade ett raskt beslut. Han tog på sig kappan och lemnade rummet. I korridoren mötte han den betjent, som anmält honom. – När tillfället blir lägligt, så säg din husbonde, att jag gått ut för en liten stund. Nedkommen på gatan hejdade han en hyrvagn, som nyss aflevererat sitt herrskap. Han erinrade sig en gammal bekant i Stockholm, som var af ungefär samma växt som han sjelf. Kanske han kunde träffa honom hemma. Han befalde kusken köra dit. Slumpen gynnade honom. Han träffade vännen och fick låna dennes frackkostym, som passade som om den varit förfärdigad enkom för hans räkning. Från vännen for han till en frisérsalong, derifrån till en skobutik. Slutligen återvände han till Esplanaden. Dansen var i full gång i den eklärerade våningen och musiken hördes långt ut på gatan. Sällskapet var i sanning lysande.
(Stats.-Utsk. Uti., N:o 107.) S. A. K. Sedan Kongl. Majit, uti Nådiga Bref af den 1 November och 18 December 1843, anbefallt Stats-Contoret att af under händer hafvande medel anordna och utbetala hvad till reseoch tractaments-ersättning m. m. för den pä grund af Skolordningens föreskrift, i hufvudstaden sednast församlade revisionen öfver Rikets Elemntar-Läroverk komme alt erfordras, samt Stals-Contoret derefter, med anledning af Kongl. Majits tillika meddelade Nådiga befallning, uti skrifvelse den 7 Juni förlidet år, till E. K. M. i underdånighet öfverlemnat en uppgift å de för berörde ändamål af StatsContoret utbetalda summor, tillsammans utgörande 4,518 R:dr 17 sk. 8 rist. Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N-o 148. B:co, under anhållan, att E. K. M. ville i Nåder aavis» medel till ersättning af ifrågavarande utgifter, så har E. K. M., uti Nådig skiifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskolt al den 10 derpåföljde October, behagat föreslå Rikets Ständer, att meranämnde förskottssumma må i Stats-Verkets räkenskaper afskrifvas.
68,000 tunnor malt, när deremot, om produkten beskattas, endast 4S0,000 tunnor potates ock 60,000 tunnor malt komma ätt användas, så att besparingen utgöres af 65,000 tunnor potates och 8,000 tunnor malt. Antages medelpriset af 1 tunna potates till 72 sk. och af \ tunna malt till 2 Spd., så utgör den årliga besparingen i nationalförmögenheten 55,000 Spd. Det må här anmärkas, att oaktadt priserna under de sista 2:ne åren varit betydligt högre, har kommissionen ej tagit desamma i betraktande vid bestämmandet af ofvan anförda medelpris. Till denna besparing kommer vidare en annan i brännmaterial, till följe af en mera långsam afverkning. Det är nemligen gifvet, att till afverkning af samma qvantitet mäsk erfordras vid en påskyndad bränning mera bränsle än vid en långsammare. Efter de uppgifter, som blifvit kommissionen meddelade, användes under den mera påskyndade afbräuningen bränsle för omkring 0,41 sk. per pott af det erhållna bränvinet, när deremot med en mera passande och långsammare afverkning, brännmaterialets värde endast utgör 0,27 sk. Skilnaden af 0,T 4 sk. kommer således för en produktion af \2,000,000 potter, att utgöra i4,000 Spd, och hela besparingen af material vid produktbeskattningen blir således, efter ofvan antagen förutsättning, 69,000 Spd årligen. Då vid mäskbeskattningen inbesparas samma värde i brännmaterial, sorn vid produktbeskattningen, kommer fördelen vid den sednare att, jemförd med den förra, blifva endast 55,000 Spd. Utom denna betydliga besparing medför produktbeskattningen den väsendtliga fördel (hvilken för öfrigt äfven följer med mäskbeskattningen), att man erhåller en renare och i fysiskt afseende mindre skadlig produkt.
Jag har endast begärt ordet 120 I>en 11 Äng osti f. m. för att besvara några af de af Hr von Koeh gjorda anmärkningar mot förslaget, äfvensom för att få framställa ett förslag till ändring af 109:de §:n R.F. Hr von Koch har nemi. klandrat, att förslaget uttryckligen stadgar riksdagens längd till 4 månader, utan möjlighet att deröfver få utsträcka tiden. Jag tror för min del att det är särdeles välbetänkt af Utsk;t att bestämdt begränsa riksdagens längd; ty just derigenom framtvingas nödvändigheten att arbeta fort, nödvändigheten att så småningom förändra den långsamma och invecklade arbetsordningen. Vidare har Hr von Koch och Hr Ehrenhoff gjort anmärkning deremot, att riksdagen ieke kan upplösas och att K. M:t icke kan vädja till folket genom nya val, hvarigenom således sker ett ingrepp i de Kongl, prerogativerna. 1 detta afseende anser jag Hr von Koch och Hr Ehrenhoff hafva fullkomligt vätt. Icke kan det vara välbetänkt att beröfva Konungen denna rättighet, som förefinnes i alla konstitutionella länder, oell jag tror icke att Konst.Utsk:t tillräckligt behjertade detta, då det framställde till Rikets St:r sitt ifrågavarande förslag. Utsk:t har i g 109 gjort ett tillägg, som lyder sålunda: »Urtima riksdag må af Konungen upplösas, då han så för godt finner. Ar sådan riksdag församlad, då tiden för lagtima riksdag inträffar, uphöre den urtima riksdagen.» Jag vågar föreslå att detta måtte utgå, och i stället följande mom. införas: »Riksdag må af Konungen uplösas, när han så för godt finner. Då skola nya val anställas och riksdagen åter sammanträda inom den tid, som 5 Usta §:n R.E. och 9:de g:n R.O. säger. Ar urtima riksdag församlad, då tiden för lagtima riksdag inträffar, uphöre den urtima riksdagen.»
R:dr, eller lika mycket som förut varit för nämnde ändamål, beräknadt och som af Kongl. Maj:t, i Dess Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, blifvit, i öfverensstämmelse med Kongl. Stats-Contoirets underdåniga utlåtande i ämnet och Stats-Rådets tillstyrkan , föreslaget för nu ingångna Stats-regleringstid, och då ifrågavarande belopp utgör ett förslags-anslag, samt Kongl. Maj:t följagtligen, enligt Rikets Ständers beslut vid föregående Riksdagar, deruti förändring nu icke egt rum, icke allenast bär sig öppet lemnadt att af Tullmedlen disponera hvad som erfordras för Tullbevakningens vidmagthållande, m. fl. Tull-verkets behof, utan äfven tillförene, jemlikt hvad Riks-Hufvudbokens Capital-räkningar utvisa, för nämnde ändamål anvisat under vissa år en högre summa , än sorn sålunda varit beräknad , såsom, för år 1837, då Tull-verkets aflöning och omkostnader medtagit icke mindre än 726,771 R:dr 20 sk. 6 r. Banco* anser Utskotteti sig icke böra, i anledning af motionerne, Rikets Ständer någon, åtgärd tillstyrka». Ant, tilliExp Utsk. dén 4 Marsi84f ? kl. 5’e. m. Memorial, angående tiden för nästa revision af Stats-, Bancooch Riksgåhls-verhens förvaltning, och räkenskaper. (KA.) Sedan samtliga Riks-Stånden; godkänt Stats-Utskottets under N:o 4°4 afgifne Utlåtande, deruti Utskottet afstyrkt det inom 3:ne Riks-Stånd väckte förslag, att Utskottet mätte företaga revision af Statsoch Riksgälds-verkens afslutade räkenskaper, har, med anledning af stadgandet uti 68- §.
December 1839 hemstäl reslafine förän dringar. de StatsContoret, att de på Jordebok, Skattskrifning och Taxering be roende, så kallade LandtRäntoraa, hvilka numera helt och hållet inflyta under året näst efter det, för hvilket de äro debiterade, måtte uti RiksStats-beräkningarne, och följaktligen äfven i RiksHufvudBoken, anses såsom inkomster för det år, under hvilket de erläggas, så att t. ex. 1840 års till inbetalning år 1841 förfallna ordinarie ränta, afradsoch tionde-spanmål, mantalspenningar och bränvinsafgift m. m. kommo att utgöra Debet i 1841 års Räkenskaper, genom hvilken förändring icke allenast skulle åstadkommas öfverensstämmelse med uppbörden af de Statsinkomster, 179 som indrifvas af Förvaltande Verk, såsom TullPostoch ChartaeSigillatae-medel m. fl., hvilka sednare till största delen under debiteringsåret inflyta, utan ock undvikas den i flera hänseenden besvärliga vidlyftigheten att i RiksHufvudBoken, vid Calender-årets utgång, balancera betydliga, redan debiterade, men såsom utestående ansedda summor; hvarförutan förekomme, att, förmedelst vidtagandet af en så beskaffad åtgärd, Fögderiernes och Städernes Räkenskaper skulle kunna afslutas den 31 December samma år, för hvilket redogöres, och icke, såsom nu, åtta månader senare, samt jemväl RiksBoksluts-arbetet i väsendtlig mån fortskyndas.
Män i lifstiden tillagde löne-belopp, och Vice-Presidenten Fahnehjelms Enka erhållit Nådig försäkran att, utan afkortning, årligen få åtnjuta å meranämnde Stat l«o R:dr, som hennes Man likaledes i lifstiden innehaft; Och alldenstund, så val under RiksStatens 7:de Hufvud-Titel, en summa af 36,000 R:dr är af Riksens Ständer vorden anslagen till Pensioner för Embetsoch Tjenstemäns i fattigdom efterlemnade Enkor och Barn, som äfven tinder 8:de Hufvud-Titeln 100,000 R:dr blifvit beviljade för att, efter E. K. Mits Eget Nådiga godtfinnande, användas till förefallande utgifter, hvilka under Riks-Statens öfriga Titlar ej kunna hänföras, fördenskuld och enär, emot hvad både vid 1810 Ars Stats-reglering och vid sednare Riksdagar, rörande Allmänna IndragningsStaten blifvit förordnadt, ofvan anmärkte dispositioner å sistberörde Stat icke bordt vidtagas, men öfverfiyttningen af ifrågavarande Pensioner till behörig Titel skulle åstadkomma alltför mycken rubbning i deri redan skedde anvisningar, få hos E. K. M. Riksens Ständer nu i underdånighet förnya deras, i anledning af enahanda anmärkningar, uti Skrifvelse den 13 Junii 1 8 • B framförda underdåniga anhållan, det sådaue Pensioner och Gratiftcalioner hädanefter in - 3* g Underdåniga Skrifvelseri galunda mitte I andra, än dertill bestämdt anslagne, medel anvisas. 2:0.
»Paug, har här va’t nå’n å stålet hökassen? — Håkan började se arg ut. »Ih nej men har här ej», svarade pojken liknöjdt, drog upp en hvetebulle ur fickan och började äta. Utan att yttra ett ord gick Håkan fram till Jöns och började vända om sakerna i hans vagn. »Men ä’ du galen! Ha’ ska’ du i min vöjn?» »Ja’ ska’ se ätter min hökass.» »Näggu om ja’ har ta’t nå’n hökass, de’ sor ja’ på», svarade Jöns och lade betslet i munnen på sin häst. »Min hökass ska’ ja’ ha, äntan så du ella nå’n anen har stålet han!» ropade Håkan och slog sin knutna hand i vagnshäcken, så att hästen hoppade till och spetsade öronen. »Ja’ ger f-n din hökass», svarade Jöns, som började bli förargad. »Du ska’ så i helsingen heller! Ta hid min kass!» Håkan grep den andre i kragen med båda händerna. »Ja’ har ente ta’t din kass», sade Jöns och försökte göra sig lös från Håkans grepp, »släpp me.» »Hår har du min kass?» upprepade Håkan och ruskade honom så att han måste ta ett återtag för att ej falla. »Ja’ ger f-n din kass!» Brottningen var med ens i full gång, och det blef icke tid till ord längre. De raglade omkring i smutsen med lunsiga rörelser, de böjde hvarandra än till den ena, än till den andra sidan och hängde fast vid hvarandra som två ilskna hundar; med tröga, envisa slättbotag. Gubben kom fram och skulle ställa till rätta, alltjemt med sin tagelsnärt i näfven och vattendroppen på näsan. »Pauga, pauga! Seså, pauga!» sade han mäklande och drog än den ene, än den andre i axeln. Men de hängde ihop värre än två ärtrefvar. Pojken fick fadern i rocken. »Far, far! La ble, far!» skrek han med sista hvetebrödsbiten i munnen. Men det var att tala till döfva öron.
Och sorn vissa af dessa underdåniga skrifvelser inneholle ämnen af största vigt; så heinstälde Motionairen, om icke samtlige nu kunde till Kongl. Majit d nyo i/ile/nnas, och deribland den i Bihanget till Riks Ståndens Protocoll, vid nämnde Riksdag, under N:o 582, upptagne underdåniga skrifvelse af den 8 December berörde dr, angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i ani svaret för försummelse att till ÖfverDomareii insända renoverade Domböcker och Pro• tocoll ni. m. LaglTtskottet, till hvars behandling Herr Cederschjölds ornförmälde hemställan blifvit, den 19 sistlidna December, fran Höglofl. Riddeiskapet oell Adeln remitterad, har serskildt till öfvervägande förehaft den del af Motionen, som angår Rikets Ständers nyssnämnde underdåniga skrifvelse af den 8 December 1823, och dervid utur samma års Riksdagshandlingar inhemtat, huruledes, i anledning a£ då hos Höglofl, Ridderskapet osli Adeln väckt fråga om Rådmäns och k LagUtslotlets Betänkande N:o ig.1 3? Kämnerers frikallande fran ansvar för försummadt insändande af RådstufvuRätts och KämnersRätts Domböcker och Protocoll till, vederbörande OfverRätt, Rikets Ständer, sedan dåvarande LagUtskott blifvit hcirdt och. afgifvit serskildta utlåtanden , stannat i mer och mindre skiljaktiga meningar, hvilka, efter det Lagutskottet inkommit med förslag till deras samrnanjemkande, blifvit förenade till det gemensamma beslut, som innefattas i merberörde underdåniga skrifvelse, så lydande T ’’Hos Rikets Ständer har i öfvervägande kommit, att Rådmansoch Kämners-Reställningar i de mindre Städer, iler en ringa aflöning vid sådane tjenster bestås, icke alltid kunna besättas med personer, som egt tillfälle att förvärfva sig erforderlig
Consuler kunde anses mera egentligt för diplomatiske, än handels-agenter, enär för de förre ingen aflöning af Handels-och Sjöfartsfonden borde komma i fråga, lika litet som för Svenska kyrkan i London, äfvensom vid denna punkt jemväl blifvit anmärkt, att de uppförde lönerne voro alltför stora och högre, än hvad som beslås för Rikets förnämste Embelsmän. I sammanhang härmed har ock Stals-Utskottels uppmärksamhet blifvit fästad derpå, alt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet till behandling hjrehaft en motion, angående upphörande af Consulad-afgifter och en förändrad löne-reglering för Consulerne, hvilken fråga ansettsböra komma att g ■Stats-Utskotlets Utlåtande, IV.-o 4t6' väsendtligt inverka pä behandlingen af Stats-Utskotlets Utlåtande, i afseende på nu ifrågavarande tractamentens belopp. Sedan Statssamt Allmänna Besvärsoch 'Ekonomi-Utskotten numera, enligt deras under N:o 127 afgifne Utlåtande, funnit sig böra frånträda Ekonomi-Utskottets tillstyrkan , att Consuler i allmänhet måtte förses med löner på stat, anser Stats-Utskollet för detsamma, rörande denna frågas behandling, endast återstå att utreda, huru förhållas bör med de Consuler, sorn redan af Kongl. Maj:t från Handelsoch Sjöfarls-fonden blifvit med löner försedde; och får Utskottet härvid åberopa, hvad i nästföregående punkt, med afseende å tillkomsten af desse anvisningar, blifvit yltradt, hvadan och då anslaget för Svenska kyrkan i London onekligen är att hänföra till utgifter i oell för handeln och sjöfarten, Utskottet äfven i denna punkt vidhlifver sitt förut afgifna utlåtande.
Anseendes Herr Flach för öfrigt betydlig nytta i flere afseenden vara att förvänta af det stadgande, att alla bränvinspannor skulle vid påföljd af confiscation inmuras. 3’o Memorial af Grefve Hamilton, G, IV. hvaruti, efter en historisk framställning af de serskilda förändringar, som författningarna angående Bränvinstillverkningen tid efter annan undergått, Herr Grefven rigtar uppmärksamheten på de för Landtbruket menliga följder, som dessa förändringar nödvändigt måst medföra; Och, i grund af sin yttrad? öfvertygelse, att höga spannemålsprise* alltid i sig sjelfva innebära medlen och orsakerna till deras nedsättande, genom den öka - Besv, och Ekon. Utsk, Betänkanäen, 215 de production, sorti deåstadsomma, förklarar sig anse alla tvångsmedel till befordrande af deras nedsättning olämpliga, och i sammanhang dermed äfven allt förbud emot Bränvinsbränningen skadligt, undantagande i det enda fall, då spannemålspristen både inom Landet och å Utrikes Orter är så stor att verkelig hungersnöd är att befara. I öfrigt anser Grefven, vid fråga om inskränkning af bränvinstillverkningen, det alltid böra noggrant öfvervägas, om verklig Spannemålsbrit är för handen, eller om den samma endast är partiel, härledande sig frän saknad eller försvårad cotnmunication mellan serskilda delar af Riket; men tror det äfven vid inträffande spannmålsbrist blifva för Riket förmon] igt, att, då bränvinet icke kan umbäras, tillverkningen deraf inom landet får fortfara, på det att förädlingsvinsten icke må stadna hos utländningen. 4:0 Uti anförande till Högloft.