Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J. Andersson för Aska, Bobergs och Dahls Härader. Lars Mg. Knutsson för Kinda och Ydre Härader. Olof Andersson för Snefringe Härad. A. A. Anderson för Lysings oell Göstrings Härader. J. Carlsson för Bråbo, Memmings, Lösings, Björkekinds och Östkinds Härader. Larsson fö)1 Walkebo, Wifolka och Gullbergs Härader. Lars Ersson Nils Jansson N. F. Andersson för Risinge samt Hellestads och för Hammarkinds och Skärkinds Härader Tjellmo Härader. samt Stegeborgs Skärgårds Tingslag. A. Söderholts för Jönåkers, Hönö, Kölebo, Willåtför Oster och Wester Rekarne, Daga, tinge och Oppunda Härader. S. G. Andersson för Tossbo och Wedbo Härader. Johannes Andersson för Åhs och Gäseneds Härader. Åkers och Selebo Härader. Sven Johansson för Kullings, Ahle och Wettle Härader. Joh. Peter Andreasson för Marks, Wedens och Bollebygds Härader. A. Ericsson för Nordahls, Sundahls och Wahlbo Härader. J. Smedberg fölKinds och Redvägs Härader. A. M. Myrin för Wäne, Linn dre och Bjerke Härader. C. J. Svensén N. M. Petersson Måns Månsson för Aspelands och Hanbörds Härader, för Sevedes och Tunaläns Härader, för Stranda och Norra Möre Härader. Nils Petersson för Södra Möre Härad. Johan Johansson för Ölands Norra Mot. Olof Andersson för Ölands Södra Mot. Lars Larsson för Nås och Malungs Tingslager. J. Jon Andersson för Hedemora Domsaga. Anders Andersson för Fahlu Domsaga. Lars Olsson för Gagnef, Leksand, Ahl, Bjursas samt Rättviks och Ohre Tingslager. Lars Olsson .för Ofvan-Siljans Fögderi. C. G. Sköldberg för Hardemo, Lekebergs och Edsbergs Härader. Eric Olsson för Kumla, Sundbo och Grimstens Härader. A. W. Uhr för Askers och Sköllersta Härader. Olof Larsson för Glanshammar och Örebro Härader.
Regementena knappast halftaliga ... Ekerot nickade instämmande som hade detta länge sedan varit honom bekant, och han gick alltjämt bredvid Håkan med tennstopet under armen och händerna stuckna i rockskörten. När de hade kommit upp till hans vindskammare vid Trångsund, gaf han Håkan en misstänksam sidoblick, och när han stack nyckeln i låset undersökte han noga, att dörren icke blifvit öppnad under hans frånvaro. Kammaren var stor och kall. I fönstret stod en bur med en ekorre, och på den ena väggen voro en mängd olika mynt radvis uppspikade. Där sutto blanka elbingeriksdalrar och små och stora kopparmynt och en revalsk femdukat och äfven ett par af de gamla Palmstruchska sedlarna, som redan varit värdelösa i trettio år. Ekerot gick fram och synade och räknade penningarna. – Dåren, – sade han, – puttar sina ägodelar så djupt ned, att han inte själf kan öfvervaka dem, men jag vill ha dem under ögonen, så att jag lätt kan räkna in dem i säcken, när den svåra elden kommer. Ur den ena vrån framräknade Ekerot fem vedpinnar, som han ställde i spisen och antände med en tyresticka. Därefter stoppade han och Håkan sina pipor, och efter som inga stolar funnos, satte de sig på golfvet framför brasan. – Nå, låt oss höra nu! – sade Håkan. Ekerot berättade: – Aldrig har jag sett något så förfärligt som Gröna gången. Det var på den tiden, då jag var konstapel vid krigsflottan. Nu har man stoppat till mig min lilla pension på tvåhundrafemtio daler. He, kan tänka! Jag kördes väl ur tjänsten för det man var rädd, att jag annars skulle sluta som generalamiral. Och det ville Hans Wachtmeister vara själf. – Karlen är tokug! – skrek han på däcket, när jag höfligen bad honom att lyfta på hatten först, innan han kommenderade mig upp i riggen. Och så var det slut med mig. Galna Ekeroten hette jag redan då hvar jag kom och gick. Så går det till.
Domaren är jäfvig eller sjuk, är det svårt för honom att godtgöra sin Vicarius de kostnader, som öfverstiga det ersättningsbelopp honom sjelf skulle hafva tillkommit; men billigheten tyckes väl fordra, att denna kostnad träffar helldre Domaren än parten, som icke är orsak till Domarens förhinder. Sådan är min åsigt. Den anmärkning Friherre Anckarswärd gjort, är rigtig, och jag instämmer med honom deruti, att målet bör äfven till Lagutskottet remitteras. Herr von Hartmansdorff, August: Jag förenar mig fullkomligt med Herr Tham, och skall, till bevis på rigtigheten af hvad han yttrat, anföra ett exempel. Banken beböfde icke längesedan begära förordnandet af Extra RådsluguRätt i en Stad, der Magistraten var jäfvig. Götha HofRätt utsåg 246 Den 19 Februarii e. m. derlill personer af sin egen betjening, och deras långväga resa updref kostnaden till pi R:dr B:co. Borde nu vederbörande Ordinarie Domare hafva fått vidkännas denna utgift, så nära upgående till hel mansbot? Detta vore ju obilligt. I fråga om remiss till Lagutskottet instämmer jag med Friherre Anckarswärd. Jag tror det från början varit ett misstag, att motionen remitterades till Ekonomiutskottet. Herr Tham: Jag vill blott göra en anmärkning, som Herr Grefven och LandtMarskalken möjligen torde finna obehörig. Jag tror ej det går an, att, vid återremissen af ett Utskotts Utlåtande, remittera målet till ett annat Utskott. Jag anser, att man bör återremittera det till samma Utskott, som kan begära sammanträde med det andra Utskottet. Herr Hjerta, Gustaf: Jag finner det visserligen i formen vara rätt, att återremittera Utlåtandet, med begäran att Ekonomiutskottet. måtte sammanträda med LagUtskottet, helst frågan om Domares betalning så nära rörer RättegångsBalken. Då motionen ej återlämnats inom 8 dagar, anser jag ej en ny remiss kunna ske till annat Utskott, utan anhåller om återremiss till gemensam behandling af båda Utskotten. Grefve Posse:
C. pag. 35) vidblifvit sitt i det förra betänk, afgifna yttrande, alt de, nemi. de ifrågavar. slussanläggningarne, hufvudsakligen skulle komma att gagna enskilda bruksägare, af hvilka ett så stort bidrag, som Utsk. ansett dem böra erlägga, skäligen börtie kunna förväntas, och derföre icke ansett sig kunna tillstyrka högre anslag. Den 2~ Mars f. m. De! nr i båda dessa hänseenden, som jag »iII>er mig att få fasin R. o. Adis uppmärksamhet på fölhållandet i den ort, som ligger ofvan om de stallen, der slussarne skulle anläggas. Det är bekant, att ofvanom Munk forssen Clarelfven är segelbar omkring 9 mil, och att i hela den kringliggande trakten finnas betydliga skogar, hvilka dock blifvit ansenligen förminskade lill följd af en starkt uppdrifven timmerliandel, hvaraf bandt att medgifna bruksprivilegier ej blifvit begagnade. Det är likaledes bekant, att i dessa trakter åkerbruket ej kan vara den näring, hvaraf populationen skall lefva, dels i anseende till den ringa för sädesodling gagneliga jordmånen och ib is till de här olla inträffande nattfroster, hvarföre man väntar der, som på andra ställen, alt jernhandteringen måtte bryta ut. Likväl är förhållandet, att allmogen i dessa trakter hufvudsakligen lefver af timmerhandel, och alt den nödgas betala sina förnödenheter ganska dyrt, emedan den spanmål, som till dessa trakter afsändes, betydligen fördyras, lill följd af de många omlastningar, som under vägen måste äga rum, hvaraf också händer, alt spanmalen ofta föres landvågen. Man har då tänkt på att förena vestra Dalefven med Clarelfven, och frami. Gr. von Platen var den som tog uti med detta ärende, ehuru försöket ej ansågs lyckadl. Man intresserade sig mycket för detta företag, på det att allmogen skulle skörda vinst deraf och Staten erhålla ersättning för sina kostnader.
Om man fordrar mycket i den obehagliga delen af deras kall, måtte de ock få äga den tillfredsställelse att yttra sig, när något är väl gjordt. Här har blifvit omnämnt, hvad med ordet Referent bör förstås. Jag kan ej annat än gilla hvad Grefve von Schwerin i detta afseende anfört. En Referent i ett Collegium, i en domstol, skall utreda frågan och gifva sin Den 5 Mars f. ra. a55 mening tillkänna. Det gör äfven Utskottet i detta Utlåtande, då det framställer frågorne och lemnar sitt omdöme deröfver. I Stånden deltaga dess Ledamöter i besluten såsom domare, men ej inom Utskottet. Jag anhåller att få rätta en anmärkning, sorn jag förmodar genom misstag tillkommit om angelägenheten att förekomma missbruk med Charta-Sigillata. Det har nemligen blifvit sagdt, att det borde åläggas Domaren, att skrifva lagfarter på Charta. De skrifvas nu alltid på Charta. Domarens skyldighet är att skrifva Fastebref och alla andra handlingar han utfärdar på Charta. Hvad åter Köpebrefven angår, som skola hafva den största Chartan, vore det mycket svårt, om man skulle ålägga de enskilte personerne att skrifva dem på Charta-Sigillata. Det är på många ställen, som Chartor icke finnas på ganska långa afstånd; man blef tvungen att resa till staden, för att skaffa sig såaane, med flere andra olägenheter. Derföre tror jag det vara riktigast, att det blir Domarens skyldighet att chartera köpebrefven och tillse, att inga missbruk äga rum. Jag har velat nämna detta, på det, i fall Stats-Utskottet fäster sig vid anmärkningen, något misstag ej må ske. Det sättet att rätta missbruk af anordningar, som en värd talare föreslagit, att nemligen göra afdrag å Statsbristsumman, lärer ej öfverensstämma med Grundlagen, och således komma att förfalla. I afseende å frågan, hu - ar>6 Ben 5 Mars f. m. ruvida Konungen skall sanctionera Instructionen för Revisorerna, ämnar jag ej ingå i undersökning om hvad Grundlagen stadgar.
Man har sett andra Stater nyttja dem med förmån, men icke besinnat, att man förut bordt vara i enahanda ställning med demj man har, som en allmänt beundrad Författare uttryckt sig, tagit verkningar för orsaker, och man skall, om man så fortfar, utarma Staten: man har sökt rikedomar i penningar, och förlorat de redbaraste capital en nation kan äga, nemligen arbetare, varor, rörliga verk och machiner, producerande jord och näringar. Jag vågar föreställa mig, att af detta må kunna inses orsaken till klagan öfver penningebrist hos så vål jordbrukare som flera andra näringsidkare. Jag lemnar derhän, huruvida Nederlagshandeln bidragit till inpractiserande af främmande öfverflödsvaror, eller icke. Sannt är, och för allas ögon ligger uppenbart, att under nederlagstiden Landet blifvit öfversvämmadt af luxevarori men deraf att sådant inträffat på samma tid, bör och kan man likväl ej sluta, att det ena varit tn följd af det andra: dock torde man utan öfverdrift kunna yttra, att så vidt de nederlagda varorna kunnat förmånligare afsättas inom Landet, än utskeppas, liar sådant blifvit försökt, och, så vidt möjligt varit, ägt rum.
M. rättighet att borttaga förbud, så skulle frågan vara af ekonomisk beskalfenhet, och då den vore af ekonomisk natur, så vore den också afgjord genom 3 Stånds beslut. Detta låter visserligen rikligt, men torde genom jemförelse med likartade fall, som icke äro underkastade någon tvist, bäst kunna utredas. Jag går lika långt som Utsk.; ja, jag går ännu längre. Jag rnedgifver K. M. icke allenast rättighet att borttaga förbud; jag rnedgifver R. M. rättighet alt äfven borttaga tullen. Efter 60 §:n Reg.Ftn har han makt att nedsätta tullafgifter; men alt nedsätta tullafgifter, då ingen gräns för nedsättningen är bestämd, måste kunna ske ända till noll, d, v. s. att helt och hållet borttaga dem. Nu lärer dock ingen kunna neka, att R. St. äga rättighet att uti dess förstärkta StatsUtsk. i sista instansen votera öfver tullafgifter, ehuru K. M., såsom jag nämnt, kan hell och hållet borttaga dem. Hvarföre anser roan det då vara mera hinder att votera i förbudsfrågan, derföre att K. M. kan borttaga förbudet, än i fråga om tullafgifter, då K. M. äfven kan borttaga dem? För min del finner jag icke skäl dertill. Vidare anhåller jag att få fästa det Höglofl. Ståndets uppmärksamhet derpå, att Svenska folkets rättighet att sig sjelf beskatta icke inskränker sig blott lill bestämmande af skatte - Dc n 5 April f. ra. bidragets belopp, utan äfven afser sättet, hvarpå dessa skattebidrag skola utgå. Nå väl. Då någon olikhet förekommer lili dessa grunder för bevillningens utgörande, så äger det Stånd, som ej vill afslå från sin mening, alt, enligt 71 §:n Reg.F:n, få densamma pröfvad uti förstärkt Utsk. Ar det icke en grund för tullbevillningens utgörande att icke vilja medgifva några afgifter för vissa artiklar, eller alt vilja medgifva dem? Så visst man kan förutsätta att det inverkar på tullbevillningen, lika visst utgör det äfven en bland grunderna för denna bevillnings utgörande.
Rikets local mindst tyckes tillåta någon indragning af en Sjömagt, på hvilken dess vidsträckta kustgränsors äfvensom dess handels trygghet till en så stor del hvilar; och har Utskottet derföre ansett sig böra tillstyrka, att Båtsmans fördubblingen, i likhet med de uti Båtsmans Contracterna derföre stadgade grunder åter måtte upplifvas, samt sättas i det skick hvaruti den före den 13 April 1810 befanns. Hvilket allt till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsammeligen qfverlemnas. Stockholm den 6 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. och Ad. Bedamöters På Hogv. Prest-Ståndets Jjedarnöters vägnar Bryn. Hesselgren. vägnar A. Lantingshausen. På Vällofl. BorgareStåndets Bedamöters På Hederv. BondeStåndets Bedamöters vagnar Laur. Carlsson. vägnar And, Bredin. M. M. Rosbeck, Riksens Den 11 Juli, 1049 Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 11 Juli. Högvörd. Prest Ständet den 14 Vollofl. Borgare-Siånder deri 11 Hederv. Bonde-Ståndet den .11 __ Riksens Höglofl. Ständers StatsUtskotts Betänkande i afseende pä en, uti Kongl. Maj: t s till Stats -Ut skot' tet aflåtne Nådiga Proposition den I Mars 18 15, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, till afskrifning i Riks Staten föreslagen summa af 5,2.83 R'dr 3 sk. 5 r. Banco, som af StatsVerket blifvit Riksgålds-Contoiret ersatt för de, till ett lika belopp, utaf BevillningsUppbördeni Stockholms Stad, skedde afdrag till aflöning ät Mantalsoch Uppbär ds-Commiss ar ier.
Cro?istra?ids samlingar, angående Egyptiska byggnadskonsten, (Regi. 85 §.) 18:0 Dito för inköpandet af de 2:ne första häftena utaf Svenska Fornskrifl-Sällskapets Samlingar. (Reglementets 86 §.) iq:o Den Akademi-Adjunkten C. O. Ramström tillerkända gratifikation (Reglementets 87 §•) • 20:0 Lånet för uppbyggandet af den nya Stift skyrkan i Hernösand (Reglementets 90 §.) 21:0 Lånet för reparerandet och utvidgandet af Skolhuset i Nyköping (Reglementets 92 § •)• • • 22:0 Utaf lånet för återuppbyggandet af Conradsfors bruk i Wermland (Reglementets 93 §•)•••
1) Fordrar operation. 2) Troligen akta, att intet tunnt medföljer. 00 gr. en s, k. senknut. Vänd er till närmasle lasakokhett vatten, hvarpå det inre skalet rettsläkare, då ni nog blir kvitt densamma. (5 lod) stötta bisquits har man nu färaftages, kastas därpå i kallt vatten. Tacksam Utan undersökning kunna vi ej Därpå kokas de tillsammans med 75 diga samt en form med tätt lock. Ett med visshet yttra oss, men ha dock anledhvarf kräm, 1 hvarf bisquits ösas i forgram socker, en half vaniljstång, två ning att tro, att det onda beror på s. k. ledmen. Nu har man ett tämligen vidt möss. I sådant fall har Ni ingen nytta hvarmatskedar smör och en tekopp vatten, ken af jodtinktur eller massage, utan fordras kärl, så att formen kan på alla sidor till dess att de blifvit torra och mosat för det ondas botande operation. täckas med is och bra mycket groft sig.] Där, å drifvas de genom silen, Kulla. Ert antagande är, så vidt vi af er formas till kulor, som läggas i sockersalt, som hindrar isen smälta. Den beskrifning kunna döma, riktigt. Ni bör lag, så att de blifva liksom polerade, behöfver stå 5 ä 6 timmar. Då den därför under några veckor använda något medel, t. ex. Blaud ' s järnpiller, skall serveras, torkas saltet väl af, forjärnhaltigt hvarefter de uppläggas i en krans eller tre piller tre gånger dagligen. Dessutom frisk men doppas i hett vatten, stjälpes på vall två till tre hvarf högt på ett fat, luft, stärkande föda och möjligen kalla afrifningar på morgnarna. fat, garneras med stötta bisquits och och det tomma rummet fylles med D:r ~d. några icke saftiga sylter, om man så gräddskum, tillsatt med vanilj. Tryckfel. I svar till Svea i föregående n:r vill. E. P — d. H. D. står » 40 proc. 1890 Annonspris: 25 öro pr petitrad ( LED / GA PLATSER.
Tänker man på de båda makarnes yttre, finnes äfven här något af samma motsats. Snacks porträtt af Elis Schröderheim – och detta verkar långt mer öfvertygande än Kraffts d. ä. målning på Gripsholm, där Elis presiderar med en ämbetsmannamin af oäkta, gammaldags redlighet – visar en borgerlig Silenustyp med ett godmodigt, pussigt ansikte, skvallrande om epikureism och lustighet. Det är »han med stora magen», besjungen af Kellgren och Bellman, som här presenterar sig för betraktaren, och dräkten med ordensbanden verkar nästan som en munter travesti – man tänker på en »högt skinande» broder, nyss beklädd med några af de höga gradernas insignier. Fru Schröderheims yttre röjer en långt intressantare och mer lidelsefull människa. Man får därvidlag ej tänka på det vackra Lundbergska porträttet med det tjusande, pikanta ansiktet under den stora schäferhatten, då det torde vara ganska tvifvelaktigt om denna genom litografier och efterbildningar så kända bild verkligen föreställer den Gustavianska bourgeoisiens kanske mest begåfvade dam, men en liten miniatyr i museet (af Lafrensen?) i Stockholm och en duk af Krafft d. ä. på Gripsholm gifva oss hennes drag. Båda framställa en kvinna, som på en gång har spotskt förstånd och ett kraftfullt, passioneradt temperament. På Kraffts uttrycksfulla målning sitter hon, klädd i den Gustaf III:s nationella hofdräkt med hög MariaStuartskrage, svart lif med pärlbesatta, vida ärmar och hög hårklädsel, en kostym lik den, i hvilken Fragonard ofta målat damer från Marie Antoinettes tid – att det varit han, som förevigat henne! Ansiktet är icke fint eller aristokratiskt, men fullt af intelligens, rättframhet och eld med de brinnande, bruna ögonen och den spetsade, på en gång spefulla och sinnliga munnen. I dessa motsatser redan i det yttre kan en psykolog nästan läsa det olyckliga äktenskapets historia.
Ätt denna från Hospitalsf oh deri 1 hvarje Län skiljda afgift må af en tillförordnad Di faction användas och årligen redovisas inför Länets Pröfnings-Committo eller en annan af innevå* nårne dertill vald Committé, hvilken i de om dess sammanträden utfärdade allmänna Kungörelser, förut erinrad om detta dess särskilda .åliggande, efter skedd granskning af föregående årets räkenskaper och undersökning orri behofvet för rlet påföljande året, samt genom Directtonens försorg vunnen underrättelse om. beloppet af defc anslag, som från Kongl. SeraphimerOrdens Gillet är att påräkna, bör bestämmaden i itsta Mom, / St-a ts - Ut s-T: c»t / et s B e tiitiKå rulle n. 3H7. om förmälda afgift; lämpad efter be hofvet och inskränkt inom det der stadgade belopp; skolandes* alltid berättelsen, rörande natrin le Revision ärligen tryckas, och ett exemplar deraf till hvarje kyrka sändas att från Predikstolarne kungöras; äfvensom eU exemplar bor öfverlemna? till Kongl. S°r<>. phiinerOrdens Gillet, ett till Kongl. SundheisCollegium och ett till Riksens Ständers Riksgälds Contoir, för att Riksens Ständers Revisorer och. BevillningsUtskot et vid en blifvande Riksdag tillhandahållas; hvarjemte i dessa tryckta berättelser äfven utsattes till hvad belopp PröfningsGommittéen funnit afgiften böra det följande året utgå, kotpmande derefter debitering och uppbörd af oftanärnnde afgift att verkställas på förr vanligt sätt, tillika med ds öfr ge kronp utskylderne, likväl med de/ förändringar, som nu blifvit föreslagne, samt det tillägg, att Revi ions-Berättelsen må, på säl1 Författningarne_ föreskrifva» kungöras. 8;o Att Norrbottens
Majit för Bikels Ständer framlagda arbetsplan förutsätter, ansett sig, innan Utskottet ingär i bedömandet -af sagde |>lan och deruti föreslagna arbeten, böra meddela sitt yttrande öfver den väckta frågan om dessa arbetens inskränkning till utförandet af ofvannämnde 2:ne stambanor. Enligt hvad Utskottet inhemtat af de, jemte oftaberörde Kongl. Proposition, Utskottet tillställda officiela handlingar, erfordras för vestra stambanans fullbordande, oberoende af tillgången på penningar och arbetsfolk, en tid af omkring sex år. Att under denna tid helt och hållet uppskjuta företagandet af arbetena å de föreslagna samt lör industriens och rörelsens fortgående förkofran och utveckling högst nödvändiga jernvägs-anläggningarne inom de orter, för hvilka vestra och södra stambanorna icke komma att medföra något omedelbart gagn, skulle säkerligen inom dessa orter, hvarest önskningarna och förhoppningarne om ifrågavarande fortskaffnings-medels ofördröjda erhållande mer och mer spridt sig, framkalla en allmännare missbelåtenhet. Bill. lill li. St. 1 betraktande af den mäktiga inverkan ändamålsenligt anlagda jernvägar visat sig ega på det ekonomiska tillståndet samt näringslifvet i de trakter, sorn med sådana anläggningar blifvit försedda, förefaller det också lätt förklarligt, att de väckta anspråken på denna inflytelserika häfstång för ali industri och rörelse icke komma att tillfredsställas genom hänvisning på framtida möjligheten att deraf komma i åtnjutande, sedan lörut företagna jernvägs-anläggningar först hunnit fulländas. Den numera älven inom Sverige vunna erfarenheten, att jernvägar, fastän de mellan sina ändpunkter icke blifvit fullbordade, dock kunna tillskynda allmänna trafiken väsentligt gagn, samt att landets rörelse kan i hög grad befordras genom särskilda baudelars öppnande för densamma, utgör dessutom ett tillräckligt skäl för Utskottet att icke biträda ofvan omförmälda åsigt, angående afvaktande af de efter sednaste Riksdag påbörjade 2:ne stambanornas fulländning, innan några vidare dylika arbeten för Statens räkning företagas.
Ä/ra eller barn, njuta underhåll längre, än tz7/ den dag, då det tillstånd honom meddelas, 4 Cöp. 5o §. Herr Ribbing har yrkat, att nu gällande lydelsen af denna §. nzl oförändrad bibehållas, hvarjemte Herr M. /. Crusenstolpe, Herr Presidenten Poppius och Herr Biskopen Wijkman anmärkt<?« allmän ordning samt den aktning och det 50 Ldg-Utskottets Utlåtande N'o iooj förtroende, hvilka böra vara oskilj aklige fr ful hvarje offentligt kall, fordra, att den Tjensteman, som råkat i coricurstillstånd, afhålla sig från utöfningen af sin tjenst, ///- tilldess genom laga kraft vunnen dom blifvit förklaradt, a/f /zan ej förverkat sill personliga anseende; i anledning hvaraf blifvit föreslaget, //// orden: ^intill dess dom öfver honom fallit,” ml läggas: som vunnit laga kraft, äfvensom Herr Crusenstolpe erinrat: att det föreslagna stadgandet, att den myndighet, under hvilken gäldeaären, i och för sin tjenst, lyder, skall bestämma, huru stor del af lönen hans Vicarie bör åtnjuta, ofta måste föranleda till tvekan, hvilken myndighet må anses behörig att en så beskaffad fråga afgöra, hvarföre Utskottet borde bestämdt uttrycka, hvilken myndighet här menas. Och hafva Herr Biskopen] Wijkman, Herr Contracts-Prosten Hallström, Herr Prosten Dillner och Herr Kyrkoherden Lyth instämt i Herr ContractsProsten Nordins rörande denna §. afgifne reservation, som är Betänkandet bilagd. Utskottet, som förmenar de skäl, hvilka, till stöd för den föreslagna lönfördelningen, äro i Betänkandet anförde, icke hafva blifvit genom de framställde anmärkningame vederlagde, anser det ock vara af sig sjelft tydligt, Lag-Utskottets Utlåtande N:o 100; sti' att fördelningen skall bestämmas af den myn* dighet, sorn är behörig att Vicarien förordna, hvarom åter någon tvekan icke kan ega rum.