Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 93. allt för mycket i anspråk både för presten och församlingsboerna, hvilket i synnerhet blir kännbart, då presten mäste på samma söndag predika i två eller tre kyrkor, belägna på betydligt afstånd från hvarandra, och på alla ställena uppläsa samma kungöranden, hvartill kominer, att presten. uttröttad af långvarigt talande under icke blott predikan utan äfven liera förrättningar, ofta ick<e förmår uppläsa kungörelserna med den både fullständighet och ljudelighet, sorn är med detta stadgande afsedt. Det Höglofliga Lag-Utskottet, som då afstyrkte såväl denna som de i samma syftning inom Ridderskapet och Adeln och i Vällofliga Borgare Ståndet väckta motioner, medgaf dock, 5;att i de större städer, der tidningar dagligen eller flera gånger i veckan utgifvas, sådana tillkännagivanden genom dem både skyndsammare och säkrare delgifvas allmänheten, till följd hvaraf kungörandet från predikstolarne derstädes synes gagnlöst och icke kan tilldraga sig åhörarnes uppmärksamhet; men ansåg dock,enär i de mindre städerna och på landet, hvarest befolkningen är van att vid sina sammankomster till gudstjenst erhålla underrättelser om de allmänna angelägenheterna, det nuvarande publikationssättet visar sig verksamt för ändamålet, att detsamma icke för det närvarande kan genom andra anordningar ersättas. Att låta klockaren eller annan af presten utsedd person från gången nedanför koret uppläsa kungörelserna kan i ingen män ega företräde framför det nuvarande sättet, att sådant verkställes af presten från predikstolen.» Men när det talas om företrädet af att sådant kungörande sker af presten från predikstolen, bör man besinna först och främst, om det är möjligt för predikanten, isynnerhet då han på samma dag har att predika i flera kyrkor, att efter gudstjensten uppläsa ens alla de Kongl. Majrts och andra myndigheters kungörelser, pä hvilka står tryckt: »uppläses från predikstolen».
Tiden förflöt på det angenämaste och sejouren nalkades sitt slut. Docenten och jag voro redan de bästa vänner och en afton inbjöd han mig och ryttmä- staren till en segeloch fisketur som borde räcka till fram på eftermiddagen, om vädret blef gynsamt. Tidigt följande morgon gåfvo vi oss äfven af. Det gick undan med ilande fart. Den lilla båten dansade som en hafsnymf på vå- gorna. Ryttmästaren skötte focken och skämtade som vanligt. Hans lätta konversation piggade upp mig, så att jag kände mig uppsluppen som en pensionsflicka på en kadettbal. V i genomgingo våra gemensamma minnen från föregå- ende vintersäsonger, och så halkade samtalet oförmärkt in på områden, hvilka jag förut aldrig beträdt i ryttmästarens sällskap. Det var äktenskapsfrågan, som kom under debatt. » Hvem vet, » sade ryttmästaren slutligen, » kanske det inte vore så dumt att ett, tu, tre öfverraska sina vänner med att man tagit sitt parti och kastat ankar i hamnen i stället för att irra kring som en viking på lifvets ocean. Hvad säger ni, tror ni inte att det vore förståndigt? » » Jo bevars, när man som ni har boställe på landet, bör mau begagna det och söka sig en Dafne, som sätter filbunkar och matar lam, under det ni sjelf ser, hur rågen och potatisen frodas i täppan, » svarade jag skrattande. » Skratta inte; när allt kommer omkring, är kanske den lotten den afundsvärdaste. Oeh efter som ni sjelf rullat upp den idylliska taflan, tycks det, som om den emellanåt hägrat för er som ett önskningarnas mål. Har jag inte rätt, kanske? » » Nej, mina vyer äro inskränktare. Jag tänker förbli ogift, och. » » Och egna er åt missionsverksamhet på gamla dar, » afbröt min kavaljer. » Nåja, det är ju också en mission, men lofva mig då att ni köper ull från mina får till de strumpor, ni ämnar sticka åt negerbarnen. » » Det lofvar jag, bärbar ni min hand derpå, » svarade jag.
N:o 303 framställda och af 2:ne RiksSl. antagna förslag, besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Föredrogs och bifölls Statsoch LagUlsk:ns i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 56, ang:de en preskriptionstid för liqviderandet af åtskillige, i Riksg:sKonl:s räkenskaper balaucerade äldre skuldposter. Föredrogs LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk. N:o 53, i ani. af väckte motioner om rättighet för qvinna att vid viss ålder blifva myndig. Första delen af hvad Ulsk. i detta betänk, tillstyrkt bifölls utan diskussion, men i fråga om sednare delen deraf, yttrade sig Frih. Rehbinder, Fr. Wilh.: Oaktadt en svår strid inom Utsk. lyckades det icke mig och de med mig lika tänkande rör:de denna fråga att tillvägabringa ett afslag å den fråga som förekommer i denna andra punkt. Det torde likväl vara klart för en hvar, alt det icke går an att antaga förslaget, redan derföre att motion derom icke blifvit väckt. Motionerne föreslogo nemi., att qvinna må blifva myndig, enligt en motion, vid 25, och enl. en annan, vid 30 års ålder. Det hördes tydligen vid debatten i LagUtsk., som var ganska varm, alt den frågan icke inom Utsk. kunde vinna något bifall, och då framkom en ledamot af BorgareSt. med nu ifrågavar:de förslag, hvilket icke i någon motion blifvit väckt. Det hade således i min lanke icke bordt blifva föremål för propos. till bifall inom Utsk., men likväl gjordes propos. derom, emedan man icke trodde att dft kunde komma i fråga att Ulsk:s pluralitet skulle anta - Den 23 A ugusti. ga förslaget, men besynnerligt nog visade sig vid voteringen ett annat resultat.
Majit, till vinnande af detta angelägna ändamål, utfärda Dess Nådiga förordning rörande ackordens afskaffande inom militären af d. 21 Mars 1774, hvarigenom stadgades hufvudsakligen följande: a) vid skeende befordringar eller flyttningar inom militären, vore hädanefter alla ackord förbudne, så att den, hvilken befordrades eller flyttades till någon syssla, ej behöfde betala mer, än hvad arméens pensionskassa enligt 1773 års reglemente, tillkom, förutom fullmaktslösen enligt författningarna ; b) Yid afskedstagande egde ej någon rättighet att undfå ackordssumma förr än han tjent fem fulla år, räknadt från tjugonde årets ålder, då han egde att, genom direktionens för arméens pensionskassas föranstaltande, genast och utan uppehåll återlå så mycket, som han, enligt 1757 och 1770 årens reglementen, för sina innehafvande beställningar i ackord verkligen utbetalt; och c) den som vunne befordran eller transport i andra stater, än de uti 1773 års pensionsreglemente upptagne, egde återfå, utan afseende på längre eller kortare tjenstetid, hvad han enl. 1757 och 1770 årens reglementen, uti ackord utbetalt för sina inom militären hafda beställningar. Den ersättning för ingångna ackord, hvilken således, i vissa fall, finge ega rum och då uppbäras från arméens pensionskassa, blef, genom Nådigt Bref af samma dag tilli direktionen för denna kassa anvisad att utgå af kassans tillgångar utaf besparade löner och årliga andel af Wadstena 33 Krigsmanshuskassas inkomser, sedan direktionen i underdånighet anmält att pensionskassan, det oaktadt, kunde sina årliga utgifter då till fullo bestrida. Dessa, till ackordens upphörande småningom, i mon al dåvarande tjensteinnehafvares afgång, syltande föreskrifter ledde dock ej till alsedt ändamål; ty genom nådig förordning af d. 30 Juni 1793 fann Kongl. Maj:t nödvändigt fastställa ett annat sätt för ackordens afskaffande. Uti inledningen till denna förordning förekommer bland annat, huruledes det icke kunnat undgå Kongl.
Raab, att jag icke sagt att man till vittnen skall begagna dagsverkskarlar, hvilket Frih:n synes tro, enär han talat om dagspenning. Ar vittne behöfligt, så måste dertill användas personer, som hafva anseende i orten åtminstone mera än vanliga dagsverkskarlar. För dem hade 2 Rdr varit tillräckligt; men då det skall vara ordentligt folk med anseende i orten och förmåga alt kunna skrifva, måste jag vidhålla mitt yrkande att aflöningen bestämmes till 3 Rdr. Utsk:ns i afseende på denna punkt afgifna yttrande, blef uppå härefter framställd propos. bifallet, och då sedermera de af Utskm föreslagna förändringarne i lydelsen af ifrågav:de §:s Usta, 4:de och 6:te mom. uplästes, lemnade R. o. Ad. jemväl dertill sitt bifall. §§ 60, 62, 67 och 69. Utsk:ns i afseende på dessa §§:r afgifne yttranden och förslag blefvo utan discussion bifallne. §§ 70, 71, 72 och 73. Efter upläsning af Utsk:ns förslag till förändrad lydelse af dessa §§:r, anförde Frih. Cederström: Då R. o. Ad., vid behandlingen af 2 §, utbytt ordet mäskning emot mäskberedning, hemställer jag om icke en sådan redaktionsförändring äfven i denna § borde vidtagas; men då R. o. Ad. vid en sednare § icke godkände Utsk:ns framställning, att tiden för mäskberedning skulle bestämmas till 5 636 Den 6 Maj e. m. dygn före bränvinsbränningens början, skulle jag tro, att 72 § 1 mom. bör utgå, hvarom jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. Frih. Raab:
Och då man ingenstädes med undantag af Frankrike, hvilket äfven nödgats till en återgång, vågat företaga en så radical förändring, som här nu är i fråga, skulle jag nästan anse bäst att låta saken förblifva, sådan den är, eller att åtminstone inskränka sig dertill, att reducera de olika vigterna till en enda. Jag anhåller på dessa skäl om återremiss. Grefve Spens„ Carl Gustaf: Under anil ålinn om samma undseende, som Grefve Frölich nyss begärt, får jag, soiia icke eller väntat, att detta Utlåtande nu skulle förekomma, börja med att munteligen framställa några få, eller rättare sagdt, en enda anmärkning mot sjelfva förslaget, och derefter tillika upptaga till besvarande åtskilige af andre Talare gjorde anmärkhingar. Med anledning af föregående Talares yttranden, förmodar jag att återremiss kom 35 II. i3 Den 3o Ju lii f. m. uner att äga rum; och oaktadt jag för min del ej yrkar den, anhåller jag likväl, alt, i händelse återremiss beviljas, få till Utskotten framställa det förslag, att i de Momentet 2 §., som angår likare och deras förvarande, det stadgande måtte införas, att vid alla de tillfällen, då sådane likare begagnas, stångcirklar med uddar må vara förbjudne att nyttjas, ulan alla mått tagas med mikroskop-stångcirklar. Den , sorn känner de gamla Rikslikarnes närvarande utseende, skall medgifva att likare;, sorn vårdas med den största sorgfällighet i öfrigt, likväl slutligen förderfvas, om mått derå får tagas med uddiga stångcirklar. Ett annat, sorn kan sägas emot VettenskapsAcademiens förslag, och hvilket äfven blifvit sagdt, är att det varit väl, om hvarje decimalfördelning erhållit olika namn; jag torde få framdeles tillfälle, att framställa min tanka härom, och går nu att besvara de här gjorda anmärkningarne. Man har sagt, att det nya systemet endast gagnade veltenskapsmannen.
För att erhålla erforderliga underrättelser ang:de ett ärende, föreskrifves i 42 § R. F., att, om Utskott finner sig behöfva af H. V. 10 146 Den 13 April. någon Konungens embetsman eller af något publikt verk inhemta mundtliga eller skriftliga uplysningar, begäre genom sin ordförande, hos den StatsRådsledamot, Konungen vid hvarje Riksdag dertill förordnar, Konungens nådiga befallning till vederbörande om äskade underrättelsers meddelande. Detta är en väg, på hvilken StatsUtsk:t i alla tider sökt och erhållit uplysningar och har aldrig, då viljan blott förefunnits, af en sådan anledning, som nu föreburits, varit förhindradt att afgöra ett ärende. Någon utredning af frågan har Utsk:t ej fått eller erhållit, men Utsk:t har äfven på min derom gjorda framställning, att man borde söka närmare utredning af ämnet, vägrat att förskaffa sig en sådan. Det är af vigt, att dessa frågor framläggas för representationen och att, sedan den fått veta summan i sin helhet, söka anskaffa densamma; och under de politiska förvecklingar, i hvilka vi lefva, synes det mig att företaget ej bör upskjutas, i synnerhet då K. M. endast begär 100,000 rdr om året. Ar det så, att kostnaden upgår till 10 millioner, så synes det mig vara ett arbete, som skulle alltför långsamt bedrifvas med en så liten anslagssumma årligen. Jag för min del tror, att man med samma utgift skulle kunna åstadkomma ett vida större arbete, antingen man ville förvandla hela detta anslag till obligationer, då man skulle få en summa af närmare 2 millioner om året, eller också, såsom en ledamot af detta hus föreslagit, öka denna summa och som ett kontant anslag ställa den till K. Mits disposition; hvilket mycket lätt kan låta sig göra utan att i budgeten derigenom förorsakas någon rubbning.
Mose talade, och Gud svarade honom öfverljudt. Då nu Herren nederkommen var uppå Sinai berg ofvan uppå kullen, kallade Herren Mose upp på bergskullen; och Mose steg ditupp. Då sade Herren till honom: Gack neder, och betyga folkena, att de icke träda fram till Herran, att de skola se honom, och månge falla af dem. Desslikes Presterna, som nalkas Herranom, de skola ock helga sig, att Herren icke förgör dem. Mose sade till Herran: Folket kan icke stiga upp på berget Sinai; ty du hafver betygat oss, och sagt: Sätt tecken upp omkring berget, och helga det. Herren sade till honom: Gack, stig ned; du och Aaron med dig skolen uppstiga. Men Presterna, och folket, skola icke träda intill, så att de uppstiga till Herran; på det han icke skall förgöra dem. Och Mose steg neder till folket, och sade dem detta. Och Gud talade all dessa orden: Jag är Herren din Gud, den dig utfört hafver af Egypti lande, utu träldomsens huse. Du skall inga andra gudar hafva jemte mig. Du skall icke göra dig något beläte; ej heller eljest någon liknelse, antingen efter det ofvantill är i himlenom, eller efter det nedre är på jordene; ej heller efter det, som i vattnena är under jordene. Bed icke till dem, och tjena dem icke; ty jag, Herren din Gud, är en stark hämnare, den som söker fädernas missgerning, inpå barnen, allt intill tredje och fjerde led, de som mig hata; Och gör barmhertighet uppå mång tusende, som mig hafva kär, och hålla min bud. Du skall icke missbruka Herrans dins Guds Namn; ty Herren skall icke låta honom blifva ostraffad, som hans namn missbrukar. Tänk uppå Sabbathsdagen, att du helgar honom. Sex dagar skall du arbeta, och göra alla dina gerningar. Men på sjunde dagenom är Herrans dins Guds Sabbath; då skall du intet arbete göra, ej heller din son, ej heller din dotter, ej heller din tjenare, ej heller din tjenarinna, ej heller din ök, ej heller din främling, som innan din stadsport är.
Jern, gjutgods finare: såsom Nålar, Kors, Ringar, Kedjor m. m.; se Bijouteri-varor. Jern, plätoradt; hänföres under Metaller, sammansatta. Jerntråd; se Tråd. Jufter; hänföres under Hudar och Skinn, beredda, andra slag. Karduan; se Hudar och Skinn. Förslag till Tull-taxa. 501 Qvantitet för Införselslull. Tullberäkningen . Riksmynt. (Riksmynt. 1 R.dr öre. Kemiskt tekniska preparater, ej specificerade, 5 för Medicinska behof, hänföras lill Apolheksvaror, ej specificerade. Kimrök 1 skåip. — 6 KU, alla slag Fritt. Kläder, ej specificerade: Nya gäng-, äfvensom nya husbålls-persedlar, såsom: Duklvg, Handdukar, Lakan, Örngott m. m., omärkta eller märkta, förtullas med 50 procent förhöjning i den lull, som är bestämd lör tygel, hvaraf klädeseller husbålls-persedeln hufvudsakligen består. Allin. För Kläder, Gång-, tages öfvertyget till grund för tullberäkningen; men uppstår svårighet att bestämma hufvudbeståndsdelen, tages till beräkningsgrund det material, som drager högsta tullafgift. För Kläder eller delar deraf, som äro försedda med Guldeller Silfverbroderier eller Galoner eller med Snörniakeriarbelen, Spelsar eller Blonder, förhöjes tullafgiften med 100 procent i den för tvget bestämda. För oljade eller fernissade Kläder beräknas tullafgiften efter hvad för tvget är bestämdt, ulan förhöjning. Kläder, som utgöras al kuutne eller stickade eller på strumpstol tillverkade persedlar, såsom llufvor, Tröjor, Underkläder m. m., äfven om dessa äro färdigsydda, försedda med knappar och band o. s. v., förtullas, utan förhöjning, efter hvad för art. Strumpor och Strumpslolsarbelen är bestämdt.
Den som bifaller lista mom. af 10:de punkten i BankoUtsk.-s Betänk. N:o 37, röstar Ja, den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde mom. gjorda anmärkn. föranleda till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befuntios rösterne hafva utfallit som följer: Ja—32. Hr Printzensköld: Den siste värde talaren har behagat förebrå mig, att jag inblandat frågan om FilialBanker i förevide ämne, emedan, säger han, det nu endast är fråga om indragning från en viss lånegren. Det må dock ursäktas mig, om jag önskar att få veta, hvarföre denna indragning skall ske och hvart dessa indragna medel skola taga vägen. Denna fråga har jag icke på ett för mig tillfyllestgörande sätt funnit besvarad i de efterföljande punklerne i Betänk., och då är det naturligt att den föreställningen skall hos mig. sjelfmant upstå, att man vill använda dessa penningar i en lånerörelse, som efter min åsigt icke är en hårsmån bättre, än den Banken nu bedrifver genom fastighetslån. Man säger att det icke är bankmessigt att i 28 år hafva Bankens penningar fästade vid jorden. Men jag hemställer om det väl är mera bankmessigt, att lemna penningarne till en hop IhlialBanker mot lägre ränta än å fastighetslånen och mot vida sämre säkerhet och måhända på lika lång om ej kanske ännu längre tid och detta utan någon kapital-amortering? Man har vidare sagt, att man icke uteslutande bör fästa sig vid säkerheten; jag skulle dock tro, att om man också icke bör vara alltför nogräknad i detta fall i afseende å lån mot namn, så fordrar dock en nödig omtanka om Bankens sannskyldiga bästa att en del af dess medel utlånas mot sådan sä - 248 Dea 11 Juli (. m. kerliet, att någon förlust nlldrig kan ega rum.
Direktörerne skulle sålunda kommit att innehafva den ståndpunkt, de naturligen borde innehafva, nemligen att stå uti en direkt och omedelbar förbindelse med de »beslutande», och derigenom äfven sättas i tillfälle, att med större sakkännedom och klarhet utöfva »den dagliga tillsynen» öfver verkställigheten. Det är emellertid ej sålunda, som de »verkställande Direktörernes» ställning, enligt Utskottets förslag, skulle ordnas. De skulle, äfven de, i förhållande till Fullmägtige, ej blifva annat än underordnade agenter, med uppdrag visserligen att utöfva »tillsyn» öfver alla andra, Fullmägtige underordnade, tjenstemän i Banken; men huruledes i afseende å Direktörerne sjelfva, i anseende till äfven deras underordnade ställning, den lika nödiga och oeftqrgifliga, dagliga tillsynen skulle upprätthållas, derom yttras ej något i förslaget, ehuru sådant ur flera synpunkter vore af mycken vigt för de fall, att de komme att utses af Fullmägtige bland andra^än dessas egna ledamöter. Desse Direktörer skulle nemligen, enligt förslaget, kunna af Fullmägtige utses antingen inom eller utom sin krets, och att det sednare är det, man egentligen åsyftar, kan så mycket mindre betviflas, som eljest förslaget hade nära nog varit obe höfligt och utan allt ändamål, enär det förra redan nu står Fullmägtige fullkomligen öppet. Direktörerne skulle, vidare, tillsättas endast för ett år i sender, och således, ehuru åter valbara, ej kunna med säkerhet påräkna att få bibehålla sin plats för mer än ett år. Valet af dem skulle ej heller vara bundet vid vissa, i lag på för hand bestämda, qvalifikationer, utan helt och hållet bero af Fullmägtiges godtfinnande. Handelskontorister, Bokhållare, med flere, skulle således lika väl dertill kunna utses, som män, hvilka i bankaffärers och räkenskapers handhafvande synnerligen utmärkt sig.
Hr Lagerhjelm, Pehr: Då denna fråga förleden riksdag förevar, yttrade jag, att man borde gå varligt tillväga, emedan denna förändring skulle inverka betydligt på de tjenstemän, som här nämnas, nemi. på skollärarne. Jag var af den åsigt, att, i fall en förändring borde göras, vore första villkoret att lemna ett anslag, som vore tillräckligt att försäkra skolverket om dess fördel och bestånd, men icke att först göra en förändring, som betoge detsamma en förmån, hvaraf det nu är i besittning. Visserligen synas de skäl, som af den siste värde talaren blifvit anförde, verka till den ifrågavar. förändringen, men erfarenheten tyckes dock icke visa, att behofvet derutaf är så stort, som man ifrån de allmänna åsigternas synpunkt föreställer sig; ty mångenstädes i riket finner man skollärare, sorn fått församlingar om hand och sjelfva utöfva pastoralvården, göra det till församlingarnes båtnad och folkets belåtenhet, äfvensom att församlingar, som sjelfve äga rätt att välja sig själasörjare, företrädesvis dertill utse skollärare. Detta tyckes utvisa, att skollärarens inträde i kyrkans tjenst icke är så äfventyrligt, som man ur allmänna synpunkter skulle föreställa sig. Då det nu är knappt 2 år sedan Konungen vidtog en förändring i detta hänseende, hemställer jag, om det är rätt att, innan man har tillräckliga fonder för skolverkets bestånd, göra denna förändring, och om det kan vara skäl att så tidigt som nu gä in till K. M. med en dylik anhållan, innan man ännu kun - Den 18 September. 331 nät se verkningarne af det beslut, som redan är faltadt; ty om det blott i två år varit verkstäldt, så lärer man icke kunna säga sig hafva den erfarenhet, sorn framdeles kan vinnas. Således har man tvenne skäl att alldeles icke vidröra ämnet under denna riksdag: det första, att förändringen icke på långt när är så stor, som den synes vara, det andra att man icke har fonder, då man likväl hör börja med att äga fonder, hvartill ytterligare kan läggas, att, då författningen endast för 2:ne år sedan utkommit, man deruti icke nu bör begära förändring.
Att jag, för tillfället, i min person förenar dessa befattningar kan icke gerna bli något serskildt skäl för en sådan förändring, emedan jag väl ej mer än någon annan bör förmenas skälig vedergällning och denna förening beror af Eder Kongl. Majrts Nådiga förtroende, deröfver Revisorerne icke äro behörige att döma eller sig inblanda. Upplysningsvis får jag underdånigst tillägga, att innan ofvannämnde 1824 års reglering vid Flottan, fanns en serskild lön mer än dubbelt större än det nu anslagne arfvodet 1200 R:dr och på den liden lika stor med öfrige Presidenters, bestämd för och utgick till Chefsskapet i Förvaltningen, hvars innehafvare ändå bibehöllo sine militaire-löner; att, genom regleringen, en besparing således både åsyftades och vanns; att framlidne vice Amiralen Wirse'n, efter denna reglering, först odeladt innehade den aflöning i Förvaltningen, som jag efter honom tillträdt, och att, hvad mig enskildt beträffar, jag åtnjuter de nu påpekade aflöningsvilkor, sedan år 1825 i Convoy-Commissariatet, år 1827 i Förvaltningen och år i83o i Tredje Afdelningen. De hafva således ej förut varit okände, äro ej en ny upptäckt och hafva derföre oförmodadt blifvit föremål för en nog sen uppmärksamhet. En förundran häröfver är naturlig, så vida ej meningen nu blifvit alt tillvägabringa en särdeles-och ny hushållning och inskränkning. Huruvida ändamålet just kunde vinnas genom en besparing på dem, som genom ansträngd verksamhet förrätta flere tjenster för mindre arfvoden än om samma tjenster skulle genom flere bestridas, är mer än problematiskt, emedan dessa då skäligen kunde välja mindre besvär för ungefär lika lön och de i följd deraf uppkomne flere innehafvarne ej kunde bli belåtne vid delningen. Emedlertid vore det visserligen väl om alla Embeten och tjenster, uppdrag och commissioner, ja äfven revisioner, kunde förrättas för litet eller intet och att den som har mer att göra och ansvara kunde vara belåten med lika mycket som den som har mindre.