Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kyllinge Miölqwarn bör mål bibehällas för de nu rvaraude eller för de wid Gruvmans ödeläggande ännu lrfrvande olycklige, förlamade och orklösa Grus-arbetares understöd; men i män som de sedermera asgä bör ben glina Räntan indragas och Qwarnen stutellgen, antingen Jern-Werks anläggning ster eller icke, ätergä till Kronan; sä framt der lcke kunde förefläs, att Bergslags - Intres - 504 Den ro Ianuarlk. treh-nterne finae den samma sig af Kronan tillhandla, antingen genom ordentligt Skatte-köp «l, Icr och förbehållen options-rätt wid anställd öppen Auction L. ^oibotk. iströ den ii Januarii uti Borgare - Ståndets Plenum uppläst och Författaren Mänt, alt häraf lemna de öfrige Rejpecnve Ctänven del. bl. keterton. Wvrdsamt Memorial! Ibland Ve wänga indragnings, projecter , hwilka under närwarande Riks - Möte bufwit kill Riksens Högloft Sländers pröfning öfwerlemnade, finnes, mä hända, icke nägot, som till sin grund och sine päiöljder, är af mer granlaga beskaffenhet än den nu af Riksens Ständers Stöts» Utskott upptagne fräga, om en. ladan förändring i Sala Silfwer - Werks närwarande försättning hwarigenom Kronan kunde komma i tillfälle akt äterfä ds af framfarne Konungar Silfwer - Wer, ket förlänte Hemmans - Nanior; och dä pä det bcsiut Riksens Högloft. Ständer uti berörde ämne täckas rvidtaga i wäsentelig matto beror deri Allmänhets rvälfärd, hwars rättigheter mig är anförtrodt, att wid denna Riksdag bewak , torde dtt förlätas mig, om jag med någon »vidlyftighet framställer de betänkligheter, som hos mig upp» stätt, wid granskning os högloft. StatS - Utskottets rneddelta ullätande och för stag.
Hidderskapet och Adeln Riddarhus-Secreteraren, 7 Äldste Canzlister elier Notarier, af hvilka en vore Secreterare i Riddarhus-Utskottet, 6 Canzlister, 5 Vaktmästare; i Stats-Viskottets Utlåtande AT:o 10. hos Högrör dige Preste-Ståndet i Secreterare, 1 Notarie, 2 Canzlister, 4 Vaktmästare; .hos Vällofl, Borgare-Ståndet 1 Secreterare, 2 Notarier, 6 Canzlister, 4 Vaktmästare; hos Hedervärda Bonde-Ståndet i Secreterare, 3 Notarier, 16 Canzlister, 5 Vaktmästare; och 2:0 ett af Utskottens Herrar Ordförande likaledes uppgjordt förslag, i afseende på Aflöningen för de vid samtlige Utskotten antagna Secreterare, Notarier och Canzlister samt Vaktmästare; uti hvilket förslag Herr Landtmarskalken och Herrar Talmannen förklarat sig instämma. I sammanhang härmed hafva Herrar Talmännen och Utskottens Herrar Ordförande dessutom föreslagit: att aflöningen skulle beräknas från och med antagningsdagen, till och med högst 8 dagar efter Riksdagens slut; att vid hvarje månads utgång -|:delar utaf aflöningen för månaden finge uppbäras såsom förskott, men den återstående tredjedelen först vid Riksdagens eller tjenstgöringens upphörande; att, om under Riksdagens lopp, ökadt Canzli-biträd# inom något af Riks-Stånden eller Utskotten skulle varda beviljadt och antaget, aflöningen jemväl för dessa personer måtte efter nu föreslagna grunder utgå, samt att utbetalningarne måtte få ske, i enlighet med serskilda af hvarje Stånds Talman eller hvarje Utskotts Ordförande undertecknade Specificationer å den antagna personalen. Vid bedömandet af dessa sålunda till Utskottets förberedande behandling och utlåtande hänskjutne frågor, har Utskottet, hvad först beträffar bestämmandet af de föreslagna aflöningsbeloppen, i likhet med Rikets sist församlade Ständers Stats-Utskott, ansett sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att dessa belopp, vid början af Riksdagen, fastställa, enär uti 24 §.
Efter uppgjord beräkning har en cancellist alt årligen, utom andre göromål, som icke ringa upplaga hans tid, utskrifva omkring 1,300 ark, dä hans lön, sorn understiger till och med hvad vaktbeljente i åtskilliga andre verk åtnjuta, utgör föga mera jin hvad som vanligen i arfvode för renskrifning bestås och omöjligen förslår till de nödvändigaste lefnadsbcliofvcn. Tjenstgöringeu inom Hofrätten upptager i öfrigt så tjenstemännens lid, att den icke annat än undantagsvis medgifver förenande dermed af annan Statens tjenst och derigenom försäkrad större inkomst, hvilket häst vitsordas deraf, att icke llcre än två af den talrika personalen innehafva annan Statens ordinarie tjenst. Jemväl torde under betraktande komma, att äfven till de lägste graderne vanligen icke någon befordras förr än efter flerårig lönlös tjenstgöring inom yrket, då det ringa lönebeloppet, otillräckligt för äfven den sparsammaste lefnad, lemnar intet öfrigt till betäckande af förut yppad brist, som, åtminstone för den medellöse, varit omöjlig att undvika; och torde härvid särskildt beträffande fiscalcrne böra afscs, att nästan utan undanlag på sednare lider hvar och en af dem, som befordrats till ordinarie, förut såsom extra ordinarie fiscal vanligen under två års lid utan lön bestridt fiscalsgöromål, hvilkas omfattning och beskaffenhet både förutsätter förvärfvad längre öfning i domarevärf samt i vigt och trägenhet torde stå framför många tjenstebclättningar inom andre verk, hvilka af vida större förmåner, än de som nedanföre komma att föreslås, äro i åtnjutande.
St* liar, vid innevarande Riks* dag, framställning blifvit gjord, att, till häst-afvelns förbättrande, medel, under vis* sa vilkor, måtte få lånas ur den i Riks* gälds-Gontoiret befintliga så kallade Hingstmedels-cassan; och ehuru, vid pröfning häraf, R> St. ansett anticipationer på år* liga Stats*anslag icke böra, såsom i sjelf* va principen origtiga, medgifvas, hafva R, St. likväl, erkännande vigten och angelä* genheten deraf, att, inom den kortaste möj* liga tid, en förbättrad inhemsk häst-afvel må kunna erhållas, samt, enär Riksgälds* Contoirets inkomster innevarande år i83o höra betydligt öfverstiga de utgifter, som Contöiret åligger att, under loppet af året, bestrida, och det sålunda uppkommande öfverskottet bor, enligt R. St:s föreskrift, uti Banken förräntas emot tre procent; men en del af detsamma kan, med full säkerhet för medlens återbekommande, och med större fördel för Riksgälds-Contoiret, användas till ifrågavarande allmänt nyttiga ändamål, heslutit, att, till uppsättande af Ottenby Stuteri, samt till anskaffande af Exp.-Utsk. Förslag till uriel.
Jag gör henne all rättvisa: jag värderar hennes godhet, hennes hjertas ädla egenskaper; men en conversation med henne kan man icke föra. Det är icke hennes fel, att hon är vorden född ErkeHertiginna och blifvit gemål åt Arfprinsen till tvenne kronor. Såsom fru åt en österrikisk Baron, omgifven af fasaner, dufvor och gäss, värdinna vid en vinoch matbelastad taffel, och en aktningsvärd moder åt väl-födda, frodiga, rödbrusiga nederösterrikiska adelspojkar, föreställer jag mig, att hon skulle gjort en ganska ståtlig figur. Det är också icke hennes fel, att hennes fader, Kejsar Frans, som sjelf har nog triviala seder, begått det misstaget, att på borgarsätt låta uppförda alla sina barn. För oss passar hon icke, och, såsom det redan tyckes, för Dom Pedro allraminst. Han är ett geni, en idealist; och han kan väl icke finna sig mycket belåten med en amazon, som med utslaget slag flackar ikring Rio’s gator. Jag spådde det redan förut, innan frieriet. – Men se der kommer det unga paret! Prinssessan Leopoldina helsade djupt och vördnadsfullt sin svärmoder, som emottog helsningen med stolt, kall höflighet. Utan sin vanliga mångordighet underrättade henne drottningen om den förändrade anordningen och förmodade, att hennes sonhustru också dermed vore belåten. Infantinnan aflägsnade sig med en nigning, och gick, förd af sin gemål, att intaga sin plats. Hvad tycker ni om hennes klädsel; säg, upprigtigt, Andrada? frågade drottningen. Jag är en man från provinsen, Ers Majestät, föga bekant med etiketten och alldeles oinvigd i toilettens hemligheter. Jag nödgas således i dessa angelägenheter afsäga mig allt omdöme. Men ni är ändock en man af smak, förmodar jag. Ni märker väl åtminstone någonting orimligt, någonting amphibiskt i denna klädsel: halft europeisk, halft amerikansk. Jag gissar, att denna toilette är föreskrifven af Dom Pedro: det är åter ett nytt sätt att fånga popularitet.
Hvarefter undersöknings-protokollerna derom blifvit öfverlemnade till Heders Kongl. Majit och Rikets Kammar-Kollegium, hvars förordnande, huru med dem skall förhållas, nu afvaktas. Beloppet af de Stats-bidrag, som utaf Krono-fisken inom Länet htgå, uppgår till 2,170 R:dr 24 sk. Banko. Kolning och körslor för bruken är för allmogen uti .de fleste Socknar af Länet en hufvudsaklig binäring, hvilken framför andra Har den utmärkande egenskap, att den nästan alla år bör kulina åt — i4 — . dess idkare gifva lika stor inkomst, helst de mindre goda conjuncturer, hvilka bruksägare^ en tid varit underkastade, icke haft deri verkan, att priserna pä kol och foror fallit. Denna binäring är också i de orter der tillfälle dertill gifves allmänt begagnad, och skulle visserligen ännu mera begagnas örn nya bruks anläggningar eller andra omständigheter dertill gäfvo anledning. Försäljning af ved utgör en binäring för innevånarne uti de socknar sorn äro närmast intill städerna, särdeles Gefle stad, belägna. Handel med trädvaror har för innevånarne uti en del af socknar af detta Län för få år sedan varit en ganska lönande binäring; men nu mera är förhållandet icke så, emedan skogarne uti de trakter, der transporten till hafvet med lätthet kan ske, äro så blottade på dugligt virke, att all försäljning derifrån snart nog af sig sjelf alldeles upphör, och priserna på trädvaror så låga, att exporten al virke från de från hafskusten på längre afstånd belägna skogar icke lönar sig. De socknar hvarifrån trädvaror för närvarande mest afyttras, äro Enångers och' Skogs socknar uti Helsingland samt Ugglebo och Hamrånge socknar uti Gestrikland. Tjärbränning verkställes uti åtskilige socknar af Länet, men icke utöfver ortens eget behof deraf.
Kapplöpningen utgör det verkliga profvet huruvida hästen är fullblod eller icke; ty fullblodshästens stamtafla kan vara förfalskadDet säkra profvet, att hästen är fullblod, ligger uti kapplöpningen, enär halfblodshäst alldrig kan på längre distance täfla med fullblodshäst, enär ingen häst, som ej är fullblod, har den dertill erforderliga styrka och andedrägt. När således den treåriga hästen bestått sitt prof på banan, då först är det säkert, att han är fullblod. Derjemte tjenar kapplöpningen att utröna hvilken af de täflande hästar är den starkaste, ty hastigheten beror till stor del. på hästens styrka. Hvad hästafveln i allmänhet beträffar, så torde de, af R. o. Ad:s ledamöter, som tagit kännedom af den skrift, jag för några år sedan utgaf öfver häslculturen i Sverige, påminna sig, att jag anser den Svenska hästafveln vara den bästa för oss, såsom lättast född, bäst acclimaliserad, och säkrast på benen. Den. behöfver likväl att blifva förbättrad medelst utval af individer vid, fortplantningen deraf och medelst mera kärna vid fodringen, hvarigenom den skulle blifva större och starkare. Det är i denna riktning, som vi egentligen böra gä. Men som vi icke på flera mansåldrar kunde hoppas uppbringa vår Svenska häst till den storlek, och styrka, som erfordras för tyngre ryttare, äfven för vagnshästar, behöfva vi Engelsk halfblod emedlertid, och delta kan, enligt hvad, jag förut uppgifvit, icke erhållas dugligt förutan fullblod. De fullblodshästar, som på min und. hemställan blifvit inköpte, medelst de besparingar, som den nuvarande, i alla afseenden så utmärkta styresman för Strömsholm, Hr Ofverste Liljenstolpe, gjort, äro nu för gamla, och deras afkomma icke fullt passande till beskällare. De måste ersättas, och delta är föremålet för den af K. M. äskade summan af 10,000 r:dr b:co.
Lyckligtvis kunde jag vinna trovärdighet genom ett bref från min mor, hvars stil var henne bekant från förra tider. Hennes snabba blick upptäckte der sitt eget namn, och hon rodnade lätt, i det hon genast återgaf brefvet. Kanhända är hon ej obekant med min goda moders ¯drömmar¯. Nu blef det fråga om, hvarföre ingen i Lovisa känner mig under mitt tyska föroch familjenamn. «Emedan ryska tungor, (och alla mina kamrater äro ryssar), rådbråka det till Garlinkgausen,» svarade jag skrattande; «utomdess nyttjas bland oss i dagligt tal endast eget och fars förnamn. Dervid har jag låtit det bero. I de få hus, der mitt familjenamn är kändt, komma ej Smittens och deras bekanta. Under denna demonstration, inträdde kapten Lurhjelm. De unga damerna benämna honom onkel Ludvig, och jag erhöll snart tillåtelse att säga så med. Han är sjöfarande, och för eget fartyg. Han tar nu frakt till St. Petersburg, och seglar, bara sjön blir fri från is; derifrån gör han en resa till Lybeck, dit hans brorsdotter denna gång följer med. För att ej störa patienten, var middagsbordet dukadt i ett aflägset rum, «kökskammarn.» Sällan eller aldrig, har jag varit bland så okonstlade, trefliga och aktningsvärda menniskor. Vettenskaplig bildning, verldskännedom och menniskokärlek, äro hufvuddragen i Ludvig Lurhjelms karakter; hans väsende är öppet och okonstladt. Förhållandet mellan honom och hans brorsdotter är, som det ¯borde vara¯ mellan far och dotter, icke så som man tyvärr ofta finner det i verkligheten. Huru enkla, anspråkslösa, och husliga äro ej de unga flickorna. Hjertats godhet gör här jemnlikhet. Leonna är en blomma uppvuxen i den fria naturen; Ottilias uppfostran deremot är vårdad af en mästares hand, och likväl omfatta de hvarandra med en sällsynt vänskap. Man ser, att ömsesidig aktning och ömsesidigt förtroende är och blir grundvalen till en känsla, som försvinner blott med lifvet. Undrar du, huru undertecknad kommit sig till sådana djupsinniga observationer? ¯Goda sällskaper smitta liksom de dåliga¯.
Vid sådant förhållande och då räntefotens höjd är beroende af penningetillgången, hvilken nästan lika hastigt kan ökas som minskas, och det följaktligen omöjligt kan bestämmas, huru lång tid motionärens »för närvarande» kan komma att räcka, samt sparbankernas verksamhet, vid den korta uppsägningstid de i allmänhet förbehållit sig, egentligen är att anse såsom uppoch afskrifningsrörelse, hvadan den nu redan varande räntan icke torde vara för låg, anser Utskottet det icke vara rättvist eller nyttigt, att Staten vidtager några åtgärder i den af motionären föreslagna syftning, hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 19 December 1865. Ank. till Betänkande, i anledning af väckt motion om den ändring i Kongl. Coopvcerdi-reglementet den 30 Mars 1748 och Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1828, att Svensk sjöman skall till den kommun, der lian är mantalsskrifven, erlägga dem nu till sjömanshusen utgående afgift. Enligt VI Artikeln i Kongl. Coopvaerdi-reglementet den 30 Mars 1748 och Kongl' Kungörelsen den 27 Augusti 1828 åligger det besättningen å hvarje Svenskt fartyg, som hemkommer från utrikes ort och slutat sin resa, att, af sin förtjenta hyra eller månadspenning, till det sjömanshus, hvarunder fartyget hörer, erlägga: skepparen fyra öre, styrmannen tre öre och en hvar af den öfriga besättningen två öre för hvarje plåt, räknad till sex daler, allt kopparmynt. 8 Ålim. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande j\i 24. Nu har uti en till Hedervärda Bonde-Ståndet inlemnad samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion (N:o 297) Ola Jönsson från Malmöhus län hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om den ändring i nämnda Kongl. Reglemente och Kungörelse, »att Svensk sjöman skall erlägga omförmälda afgift till den kommun, der han är mantalsskrifven».
Så länge vi äga Biskopar för att styra Stiften, och så länge det erkännes, alt det icke kan vara likgiltigt, om desse Styresmän äro i tvist, eller i sämja, med de personer, hvilkas själavård de hafva sig ombetrodd, anser jag alt man bör undanrödja all anledning till osämja rörande löneliqviderna. Då Konungen i delta ämne afgifvit en proposition, bar blott en form blifvit iakttagen. Om Kongl. Maj:t, i likhet med hvad för den öfriga ScholaeStaten ägt rum, funnit sig befogad att, intilldess Rikets Ständer sammankomma, vidtaga ett förfogande, hvarvid StatsCassan 352 Den 8 October e. m. icke lider det ringaste, kan jag icke se något skäl att ogilla det. Friherre Cederström: Det enskilta förhållande, som ligger till grund för denna fråga tillhör icke Ridderskapets och Adelns öfverlägg; 'ng. Men då det blifvit yttradt, att tillåtelsen innefattar en fördel åt honom, framför andra räntetagare, så får jag nämna, att det icke kan hända, emedan han derigenom får vida mindre, än han eljest skulle erhålla. När nu å ena sidan Kronan icke kan förlora ett öre, och på den andra Embetsmannen har en fördel deraf att få emottaga i Ränteriet sina inkomster, finner jag icke, hvad man skall hafva deremot. Egentliga frågan är den, huruvida de ifrågavarande i5oo R:dr äro fullt motsvarande det belopp, hvartill räntorne uppgå. Vöre förhållandet så, funnes icke något skäl emot bifall till Betänkandet. Om Utskottet i stället icke nämnt någon summa, utan helt simpelt föreslagit räntornas belopp, hade troligen dervid ingen invändning varit att göra; men som det kan hända, att räntorna öfverstiga i5ooR:dr, är det icke rätt att sätta löntagaren i nödvändighet att vänta några månader, innan han får uppbära sin lön. Friherre Anckarswärds förslag finnér jag högst underligt; ty då Kongl. Majit föreslagit den anbefallta åtgärdens fortfarande, och upplyst är, att ingen för - Den 8 Octo ber e. rn.
Hvarje utländning skulle möta oss med åtlöje, om han hörde, att vi, under ordnandet af vår Bank, ansett den förpligtad att i alla händelser gifva lån. Med Hr v. Troil är jag öfvertygad, att realisationen ej derföre skall möta mera motstånd, att man uttalat den riktiga grundsatsen, att Banken må äga rätt att sköta sig sjelf. Men om man fortfar att i lagar och reglementen infora falska principer, får man hålla till godo, om Banken äfven fortfar i sin förra misscredit. I hufvudsaken instämmer jag med Hr v. Troil. Gr. Cronhjelm: Hrr v. Troil och Lefton synas ej hafva förstått mig, om de trott, att jag velat, det i reglementet borde insmygas något, som ej i nu förevar, stadgande borde intagas. Jag har sagt, att Fullmägtige redan förut äga rätt att minska lånerörelsen. Det har varit en stor olycka, att denna rätt ej varit mera begagnad; disconterna hade då ej gjort så stora förluster. Äfven jag vet, att S millioner r:dr äro anslagna för disconlernas läkning; men ingenstädes finnes föreskrifvet, att alla lån, som sökas, skola bifallas. Det är klart som dagen, att när man vill sätta en Bancostyrelse att administrera stora summor, måste den få bifalla eller afslå, allt som omständigheterna fordra, och ej sitta som siffror; det är just derföre jag ansett, att det stadgande, hvarom vi nu tala, ej bort i principbetänk. utsättas. 6 H. 9.5 ig4 Dea 5 Maj e. m. Dessutom är jag öfvertygad, att om också detta bifalles, da got strypsystem i alla fall ej kan uppkomma. Jag är ej rädd för detta Ryska ord, men jag befarar, att en mängd låntagare börja skrika, du de få se detta stadgande i prin cipbetänk. der det ej hade behöft stå. Frih. Cederström:
Det har väl, enligt 2 och 3 §§ af den för Justitie-ombudsmannen gällande instruktion af den 1 Mars 1830, icke ålegat Justitie-ombudsmannen att omedelbart beifra sådant dröjsmål, som endast härrört af mindre försumlighet eller ovarsamhet, men Justitie-ombudsmannen har icke i något fall anlitat den i sistnämnda § honom anvisade utväg att om dylika förhållanden allenast göra anmälan hos Konungens Justitie-kansler, utan alltid sjelf föranstaltat om åtalens utförande; och Utskottet har ingen anledning att klandra detta förfaringssätt, såvida icke Justitie-ombudsmannens verksamhet derigenom dragits från vigtigare föremål. Ofta torde emellertid långsamheten i rättegångsmålens och exsekutionsärendenas behandling härröra mindre af någon grof eller fortfarande försumlighet hos domare och tjenstemän än af domstolarnes och myndigheternas organisation och arbetssätt; och i sådana händelser kan densamma icke annorlunda afhjelpas än genom nödiga förändringar i myndigheternas instruktioner. Justitie-ombudsmannen har ej heller förbisett dessa förhållanden, utan, särskildt med afseende på Ofverståthållare-emhetets organisation och arbetssätt, medelst underdånig framställning till Kongl. Maj:t tagit initiativ till en förbättring, som redan till en del trädt i verket, samt i berättelsen till Rikets Ständer framställt sina åsigter om det inflytande vissa anmärkta förhållanden inom rikets Hofrätter och vid Underrätterne på landet, såsom det täta ombytet af adjungerade ledamöter och tillförordnade domhafvande, måste utöfva på lagskipningens behöriga gång;; 4 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 2. men då Justitie-ombudsmannen icke i dessa sednare ämnen framställt några bestämda förslag, så kunna ej heller hans anmärkningar i dessa afseenden omedelbart verka till någon förbättring af de förekommande bristerna.
Redan morgonen efter Stens ankomst följdes Karin och han nedöver, stora kröken omkring. De gingo hand i hand för sista gången, de två — gingo långsamt och med böjda huvuden. Karin hade känt, att hon aldrig skulle orka arbeta sig tillbaka till denna Sten; Sten, att han aldrig skulle orka arbeta sig fram till denna Karin. Båda hade de mist tågan i sitt liv. Han huttrade ihop ibland, han Sten, som om han känt blåst röra vid hjärterötterna. Ingen av dem talade. De hade talat ut under natten, i helt förtroende givit varandra varje droppe de gömt i både hjärtan och tankar. Vad de kunde ge, hade de givit ... Nu kände de det bara så ömt, som om de gemensamt skrinlagt en dyrbar planta, som haft rot hos dem båda och som dött hos dem båda. Karin grät visst, men i hennes sorg låg nu jämlikhetens förståelse och trygghet. Vid kröken till stora landsvägen stannade Sten och såg sig om, såg på henne, Karin, som stod där och vinkade, i plan med honom själv. Så steg han tungt i den väntande kärran ... Men på krönet stod Karins unga syster i scharlakanskjol och log och vinkade åt gossen, som från stugan i fattigfärg käckt sprang upp över branten i solljuset. Kärleken är sådan: den bjuder det bästa i livet, men den bjuder aldrig två gånger av samma rätt! Bryr du dig om att höra, att Karin ett år senare fick en gåva — Stens lilla flicka? Hon var sorgklädd, flickebarnet, när hon kom. Rotblottade trän leva inte länge!! ENOCH FROSTMANNEN Har du någonsin sett ett kungsträd, ett av de där höga med krona, inte bara i toppen utan också på grenarna? Slika trän växa djupt inne i skogen och se alla andra trän över huvudet, inte därför att de äro stolta, utan därför att deras växt är sådan. Människorna gå i följe, när det gäller fälla ett sådant träd. Spånen flyger så tunn ur stammen, som vore den av järn, och minst tio dagsverken behövs det innan människohänder kan komma den stolta kronan där uppe i solljuset att darra till fall. När det trädet till sist faller, sker det med ett sådant dån och brak, att de, som fällt det, springa och ropa högt i ångest och förfäran.