Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E11 ytterligare förebråelse man gjort vår representation, är den för oförmåga att befrämja landels väl. Det ligger i menskliga insigternas ofullständighet och naturen af lagstiftande församlingar, att ingen kan fritagas från misstag; Den 21 Octobcrc. tn. io3 Dien nog tal vår jemförelsen med hvilken sorn helst, i afseende på dess samverkan med konungamakten lill åtgärder åsyftande allmänt väl. En af de hos oss i sednare tider företagna, som ägt de på enskild rätt och allmän förkofran mest ingripande verkningar, är den såkallade realisationen. En dylik liar också i Norrige ägt rum, men månne någon af de herrar, som så ofta för oss framställa Norrska representationen och Norrska förhållanden såsom mönster, skulle vilja utbyta det Svenska beslutet, som, då man ej mer hade det förflutna i sin makt, tryggade det befintliga myntvärdet och derigenom gaf säkerhet åt varande peiiningeförliållanden enskilda emellan, samt åt framtida credit och industriella speeulationer, — mot det Norrska, som sedan 1818 bragt landets då under halfva värdet sjunkna mynt lill pari, och derigenom efter hand mer än fördubblat till nominalvärde bibehållna enskilda skulder, embetsmannalöner och endel skaller? Bland olägenheterna af de stora parlementariska inflytelser, hvilka vid allmänna val hos oss skulle lika litet uteblifva som i andra länder, är nödvändigheten för regeringsmakten att åt dem göra concessioner. Månne man skulle vilja hos oss skapa behofvet, att såsom i England göra allmänna leverancer, sinecurer o. d. m. till medel att vinna parlementarisk öfvervigt, eller såsom i Förenta Staterna, göra alla embeten och således alla embetsinäns välfärd beroende af en förändrad personal inom Styrelsen? Såvida följderna af vidtagna åtgärder kunna vitsorda en representalionsfnrmåga ali befrämja landets väl, månne ej då den Svenska kan täfla med hvilken som helst?
Si, Herren hafver gifvit eder Sabbath, och derföre hafver han gifvit eder på sjette dagenom tveggedaga bröd; så blifve nu hvar och en hemma, och ingen gånge ut ifrå sitt rum på sjunde dagenom. Så skonade då folket den sjunde dagen. Och Israels hus kallade det Man; och det var såsom corianderfrö, och hvitt, och hade en smak såsom semla med hannog. Och Mose sade: Detta är det som Herren budit hafver; uppfyll ett gomer deraf, till att förvara för edra efterkommande; på det man må se det bröd, der jag eder med spisat hafver i öknene, då jag förde eder utur Egypti land. Och Mose sade till Aaron: Tag ett käril och låt der in ett gomer fullt med Man; och förvara det inför Herranom till edra efterkommande. Såsom Herren hade budit Mose, så lät Aaron förvara det der inför vittnesbördet. Och Israels barn åto Man i fyratio år, intilldess de kommo till det land, der de bo skulle; allt intill gränsona på Canaans land åto de Man. Och är gomer tionde parten af ett epha. Och hela menigheten af Israels barn drog ut af den öknene Sin deras dagsresor, såsom Herren befallde dem; och lägrade sig i Rephidim; der hade folket intet vatten till att dricka. Och de kifvade med Mose, och sade: Gifver oss vatten, att vi må dricka. Mose sade till dem: Hvi kifven I med mig? Hvi försöken I Herran? Då nu folket dersammastäds törste efter vatten, knorrade de emot Mose, och sade: Hvi hafver du låtit oss fara utur Egypten, på det att du oss, vår barn och boskap, skulle låta dö i törst? Mose ropade till Herran, och sade: Huru skall jag göra med detta folket? Det fattas icke mycket, att de varda mig ännu stenande. Herren sade till honom: Gack för folket, och tag några de äldsta af Israel med dig; och tag din staf i dina hand, med hvilkom du slog vattnet, och gack.
Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet: I fråga om ändringar uti Kongl. Förordningen den 2.6 Februarii 1817 angående SockneS tärn mor och Kyrko-Råd. 6:0 Instämmande uti Högloft. Ridderskapcts och Adelns beslut, att de Utskottens Secreterare och Canzlister tillkommande slutliga Arfvoden och Tractamenten icke må till dem utbetalas, förr än genom RiddarhusSecreterarens qvitto intygas, att Utskottens Protocoller och Handlingar, ordentligen inbundne, blifvit till Riddarhus-Archivet aflemnade, gällande sådant likväl icke i afseende på Statsoch Banco-Utskotten, hvilkas Handlin gar icke uti Riddarhus-Archivet förvaras. Den 2i December e. m. 377 r-;o Meddelande till efterrättelse för StatsUtskottet: Af Kongl. Majrts Nådiga Svar till Riksens Ständer på deras underdåniga skrifvelser af den 18 September, samt den io och 17 November, om granskningen af allmänna Cassör, Instructionen för Riksens Ständers Revisorer af Stats-Ycrket, Tullmedlens öfverlåtande till Riksgälds-Contoiret, och de enligt 63 §. Regeringsformen afsatte Summor. Banco - Utskottet: Af Förstärkta Banco-Ulskottets Memorial, om verkställde Voteringar rörande reglementariska Stadganden för de i Städerne Götheborg och Malmö blifvande Discont-Contoir; samt örn Odlings-lån. 8:0 Afslag å följande Utskotts Betänkanden, nemligen: Statsoch Banco-Utskottens: Om öfverlemnade till Constitutions-Ulskottets afgörande af frågan om Lånerätt i Riksens Ständers Bank för Allmänna Brandlörsäkrings-Verket. Statsoch Oeconomie-Utskottens:
Så skolen I förnimma, att Herren Zebaoth mig till eder sändt hafver; och det skall ske, så framt I hörande varden Herrans edars Guds röst. Och det skedde i fjerde lirena Konungs Darios, att Herrans ord skedde till ZacharIa, på fjerde dagen af nionde månadenom, den Chislev heter; Då SarEzer och RegemMelech, samt med deras män, sände till BethEl, till att bedja inför Herranom; Och läto säga Prestomen, som voro omkring Herrans Zebaoths hus, och till Propheterna: Skall jag ock ännu gråta i femte månadenom, och tvinga mig, såsom jag nu i några år gjort hafver? Och Herrans Zebaoths ord skedde till mig, och sade: Tala till allt folket i landena, och till Presterna, och säg: Då I fastaden, och jämraden eder, i femte och sjunde månadenom, i dessa sjutio år. Hafven I då fastat mig? Eller då I åten och drucken, hafven I icke ätit och druckit för eder sjelf? Är icke detta, som Herren predika lät genom de förra Propheter; då Jerusalem ännu besuttet var, och hade nog, samt med sina städer omkring, och då der folk bodde, både söderut och i dalomen? Och Herrans ord skedde till ZacharIa och sade: Så säger Herren Zebaoth: Dömer rätt och hvar och en bevise godhet och barmhertighet uppå sin broder. Och görer icke enkom, faderlösom, främlingom och fattigom, orätt; och ingen tänke något ondt emot sin broder i sitt hjerta. Men de ville intet akta deruppå och vände ryggen till mig, och förstockade sin öron, att de icke höra skulle; Och gjorde sin hjerta lika som en diamant, att de icke skulle höra lagen och orden, som Herren Zebaoth, i sinom Anda, sände genom de förra Propheter; derföre sådana stor vrede af Herranom Zebaoth kommen är; Och det år så skedt, som predikadt vardt, och de ville intet hörat; så ville jag ock intet hörat, då de ropade, säger Herren Zebaoth.
Men det var mindre den annalkande ålderdomen, som annars å söderns skönheter gör tidigare härjningar än i vår nord, än det var sjelfva själslynnet, som gjorde uttrycket deraf alltför skarpt och manligt. Europa har sedermera kännt denna drottning såsom ett herrsklystet, ränkfullt och illistigt fruntimmer: sådan var hon äfven nu; men ännu hade icke de förhållanden kommit, då hon ansåg sig, till genomdrifvande af sina planer, särdeles behöfva lägga band på denna stolthet, som utgjorde grunddraget i hennes charakter, eller hämma dessa nycker, dessa lidelser, som i synnerhet uttalade sig i en afgjord motvilja för Brasilien, och hvarigenom hon onödigtvis stötte de inföddes nationalkänsla, hvilken det i stället skulle varit så angeläget att smickra. För öfrigt var drottningens hållning förträfflig, och vi måste erkänna att denna spanska grandezza, som icke var lånad, utan medfödd, och således mindre stel, klädde henne ganska väl. Hennes drägt var rik, – kanske mycket mera präktig än som egentligen var nödvändigt för denna landtliga fest. En Engelsman skulle på sitt språk hafva uttryckt sig: ”hvarje tum en drottning:” dock torde, ifall Hennes Maj:t nedlåtit sig att med honom ingå i conversation, han dervid hafva undantagit en half tum af denna kongliga person, nemligen tungan, – ty denna lilla lem täcktes röra sig med en fart, som, enligt vårt ringa begrepp, icke var nog drottningslig, och som dessutom, när det var fråga om en nyck eller en älsklings-mening, ofta utan förbehåll plägade yttra saker, som ofta gjorde ett groft streck öfver sin ägarinnas annars fina beräkningar; sålunda tillintetgjorde denna ej sällan med ett enda ord mången väl spunnen intrig, och skingrade i ögonblicket den tjusning, hvarmed hon, så ofta hon allvarligt ville, förstod att fängsla menniskor. Det var måhända denna strid mellan högmod och list, som gjorde hennes ansigte egentligen mindre angenämt. Medan tåget vandrar framåt, vilja vi begagna tillfället för att underrätta läsaren, hvarom nu var fråga. Det kan ske i ganska få ord. Dom Pedro hade författat sin första concert: denna skulle nu profspelas, och dertill hade man valt hans födelsedag.
Enligt Bevillnings-Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag, hafva Riksstånden, vid behandling ej mindre af Utskottets Betänkande N:o 6, angående stämplade pappers-afgiften, än ock af Utskottets under N:o 17 afgifna Utlåtande öfver anmärkningar, som mot vissa till Utskottet återremitterade delar af nämnde betänkande blifvit gjorda, uti nedannämnde punkter stannat nti skiljaktiga beslut; i anledning hvaraf Utskottet, jemte anmälan, att dess förslag i Betänkandet N:o 6, med de ändringar och tillägg, som Utlåtandet Bih. till R. St. N:o 17 innehåller, i öfrigt blifvit af samtlige Riks-stånden godkändt, härmed får afgifva förslag så väl till de skiljaktiga beslutens sammanjemkning, som ock till de propositioner, hvaröfver, i händelse sammanjemkning icke åstadkommes, omröstning i förstärkt Stats-Utskott bör ega rum. § 7. Utskottets, uti Utlåtandet N:o 17, gjorda hemställan, att något afseende icke måtte fästas å ett inom Preste-ståndet framställdt förslag, att fullmakter för E. O. Professorer vid Universiteten borde uti 7 § införas bland de handlingar, som från stämpladt papper befrias, har af så väl Ridderskapet och Adeln, som Borgareoch Bonde-Stånden blifvit godkänd; hvaremot PresteStåndet, med ogillande af Utskottets berörde afstyrkande, bifallit det ifrågavarande förslaget. På grund häraf torde, så vida icke Preste-Ståndet skulle vilja frånträda sitt beslut och instämma med de öfriga Stånden, omröstning, enligt följande proposition, böra anställas: 1:0.
Beslöts, at kyrkans innewarande penningar skulle, wid hwart års slut, läggas i kyrkokistan. Den ena nyckelen dertil borde pastor förwara, den andra kyrkowärden, och den tredje en af sexmännen, enl:t kyrko-lagens 26 cap. 8 §. Och at således det ej wore kyrkwärden tilständigt uttaga några pengar af egit bewåg, utan i de förr nämndes närwaro, och med deras rätt och minne. 3. De, som låtit aflysa några friwilliga gåfwor til kyrkan, men ej erlagt dem, påmintes at förr ju häldre därmed inkomma. 4. Anmäldtes gl. pigan Märeth Johansdotter i Häste, samt sjukliga pigan Gulof Jonsdotter i Kjälen til fattigdelens åtnjutande, hwilket dem bewiljades. 5. Åtoge sig socknemännen at genom gångled med första reparera och i stånd sätta socknestufwutaket, som befants nog förfallet. 6. På efterfrågan förspordes ej annat, än wackert uppförande af allom i församlingen, hwartil de uppmuntrades widare. Näskott 28 maj 1769 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 127–128, ÖLA. I Näskott d. 28 maij. 1. Sedan kyrkooch fattigräkningarne blifwit upläsne och godkände, upmuntrades församlingens ledamöter, at något rundeligare sammanskiuta till kyrkan, hälst det befinnes, at i detta åhr, contingenten till organistens aflöning af kyrkan öfwerstiger de friwilliga gåfworna. 2. Samtycktes till en ny påbyggnad å wästra ändan af kyrkan på lika sätt med choret och den östra. Nils Nilsson i Faxenelden åtog sig at utföra denna bygnad emot åtniutande af 3 d:r och 16 öre k.m:t om dagen, med tilhjelp af sochnemännen genom gångled. Torpare, ryttare, dragoner och bruksfolk åtogo sig ock at giöra här wid twå dagzwerken till mans. 3.
Auli. lill Exp.-Ulsli. d. 19 Sept. 1857, kl. 11 f. m. Memorial till Rikets Ständer, angående Riks-styrelsens förande under Hans Majit Konungens sjukdom. I Nådig skrifvelse af dea 11 innevarande September, hvilken af samtlige RiksStånden blifvit till Konslitulions-Utskotlet remitterad, har Kongl. Maj:t behagat underrätta Rikets Ständer, att Kongl. Majit, som af fortfarande sjukdom vore förhindrad alt för närvarande Riks-styrelsen vårda och jemväl i oundgängligt behof af en längre tids oafbruten ledighet från Regerings-omsorgerua, sett sig föranlåten att öfverlemna Styrelsen öfver de förenade Rikena att i Kongl. Maj:ts namn tills vidare föras af Sveriges och Norriges Interims-Regering, på sätt genom 7 § i Riks-Akten, jemförd med 40 § i Svenska Regerings-Formen och 41 § af Norrska Grundlagen, vore stadgadt. I samma Nådiga skrifvelse har Kongl. Maj:t derjemte förklarat, att då Kongl. Majit icke förbisåge de med en så beskaffad form för Riks-styrelsen förenade olägenheter och lätt uppkommande vådor, men Kongl. Majit, enligt Läkarnes intyg, för sin helsås återställande borde från Regerings-omsorgerna befrias under minst ett år, eller den tiderymd, efter hvars förlopp de förenade Rikenas Grundlagar, i händelse Konungen under så lång tid är af sjukdom hindrad att med Regeringen sig befatta, öfverlemnat åt Rikets Ständer och Storthinget att taga den författning om Riks-styrelsen, som de nyttigast finna, så hade Kongl. Majit funnit sig af sin Konungsliga pligt uppmanad att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på bebolvet och nödvändigheten deraf, att Riks-styrelsen för den tid Kongl. Majit af
» Conversaziones », som gifvas, oftast i museer och stora samlingslokaler, af t. ex. en president i ett sällskap för detta samfunds medlemmar och deras damer: » the Society of A r t s », » the Society of Antiquaries », » the Colonial Society » m. fl. mångfaldiga sådana. Gästernas antal kan uppgå till 1 0 a 1 2, 0 0 0; lokalen (som t. ex. South K e n - sington museet) erhålles gratis, men belysning, upppassning, förfriskningar, musikalisk och annan underhållning betalas af inbjudaren, och, som man kan tänka sig, går detta till en betydande summa. E t t sådant presidentskap är dock i allmänhet blott för ett år. Man ropas ut, helsar på » värden och värdinnan » och går sedan omkring och ser på museet eller hvad som i annan lokal kan vara anordnadt och utstäldt, studerar programmet och gå dit detta anvisar, att musik, sång, deklamation m. in. utföras, samt intager däremellan något af de alltid rikliga förfriskningarna. Det har blifvit sagdt, att » det engelska folket tager sina nöjen allvarligt », och det är också fallet. Allt är mycket väl anordnadt, mycket underhållande, men ingen ser ut — eller vill på något vis se ut — som hade han eller hon roligt. Det ligger en bel del af » reserve » i den engelska karaktären, men dessutom — det går ej an, det är ej » good mariners » att visa sig glad och road. M a n får ej visa sina känslor, det är en af det engelska lifvets första lagar. Anna Fleetwood-Derby. 53 På fönsterbrädet låg en katt utsträckt och solade sig — var jag nära att säga — nej, så djupt in i den trånga gränden hittade aldrig en solstråle, och därför var också den knaggliga stenläggningen våt och slipprig af nattluften till långt fram på dagen. Den gamle juden såg dock ej modfälld ut, där han satt vid sitt arbete. Bristen på sol och den unkna luften i gränden tycktes ej inverka på hans sinnesstämning. Tvärtom.
Då de förenade Utskotten föreslagit, att, utom det årliga spannmålsoch persedel-arrendet, en städja i penningar må varda genom auction stadgad, att på en gång innan Boställets tillträdande erläggas, har Utskottens pluralitet ådagalagt, att den icke känner eller afsell den verkliga penningeställningen i Landsorterne, och att de emot detta förslag sig reserverande Ledamöter af det Hedervärda Bondeståndet bedömt den mycket bättre. Den på penningar fattige, men ordentlige och duglige, Speculanten skulle genom ett sådant vilkor afhållas från auctionen, men icke den verklige vinglaren, som nog kunde finna på utvägar för lån till städjan; och ofta skulle den mindre Capitalisten se sitt penningeförlag medtagas till städjan, och, föga eller intet återstå till inventarium, godt utsäde och boställets behöriga skötsel. Man skulle äfven derigenom blifva nödsakad, att utsätta en så mycket mindre afgift i spann - y6 Den 18 November f. m. mål och persedlar. Således skulle, i denna tid af penningebrist, genom den af Utskotten föreslagna penningeslädja, både Arrendatorn, Indelningshafvare!) och Staten komma att förlora. Jag yrkar derföre återremiss. Herr Tham, Wolrath: Jag har endast begärt ordet i anledning af den siste värde Talarens yttrande. Det förut brukliga oriktiga sättet för utarrenderandet af MilitiasBoslällen, har varit, att sedan en viss spannmålsränta å Bostället blifvit utsatt, och vanligtvis så högt som möjligt beräknad, har arrende-auction blifvit hållen, hvarigenom uppstått för höga arrende-skillingar, dem Arrendatorn ofta icke kunnat godtgöra, och hvaraf förlust för Boställslnnehafvaren uppkommit, då icke Arrendatorns Cautionister händelsevis kunnat fullgöra sina förbindelser.
Jag känner äfven andra landtbrukare, som redan äro skuldsatta, men ändock köpa egendom. Hvilken misskund bör man hafva med dessa? Äro de icke sjelfve vållande till sina bekymmer? Om jag utan att ega erforderligt kapital köpte jord med beräkning att betala henne medelst lån ur hypothekskassorna och att vinna på bränvinsbränning för att kunna gälda räntan, så vore det, skulle jag tro, rätt åt mig om jag misslyckades. Nu är lyckligtvis förhållandet - Den 4 Februari e. m. 353 landet att ett bränningsförbud icke skalle, i anseende till de höga prisen göra landlmannen någon betydlig skada, emedan lian ändock har tillfälle att ganska fördelaktigt afsätta säd och öfriga födoämnen. Dertill kommer att i närvande ögonblick är sedelstocken och penningetillgången i Diket större än de på mycket länge varit. Den 31 sisth Dec. utgjorde Riks-Bankens utlöpande sedlar 27,596,000 R:dr och Privat-Bankernas 8,368,000 R:dr eller tillsammans 35,964,000 R:dr. Detta är mer än sorn var i omlopp år 1847, då Banken likväl hade en mycket betydligare silfverfond än nu, ty då fanns i omlopp blott 29,751,000 R:dr. Klagar man ändock öfver penningebrist i närvande stund, så har man orätt. Genom den brådska, hvarmed man bränt under förliden höst, bar man tillika förspilt en mängd af födoämnen. Ar det dä skäl att nu förspilla ännu mera? Troligen skall man likväl göra på samma sätt under den kommande våren, emedan man hoppas vinna så mycket pä bränvinslillverkning och försäljning, att man lemnar dranken derhän. Af en stor bränvinsbrännare i hufvudstadens granskap har jag hört att han förliden höst under bränningstiden tappade dranken i sjön, emedan han under brådskan icke kunde tillgodogöra den, alldenstund kor, som fodras med drank, sina när drankgifningen uphör, såsom händelsen skolat blifva med November eller December månads slut.
Gr. Sparre: Det är visserligen sannt, att Regeringen i alla fall får kunskap om hvilket beslut R. o. Ad. fattat; men p& den omständigheten, om R. o. A. aflåter en särskild skrifvelse, anser jag bero den större eller mindre vigt, som Regeringen kommer att fästa dervid. Det är kändt, att om i en fråga af mindre vigt, ett Stånds beslut icke öfverensstämmer med de öfriga Ståndens, så låter detta Stånd dervid bero. Men om ett Stånd i en fråga, hvars alla detaljer detta Stånd kan anses känna, är af olika tanke med de öfriga Stånden, så vet jag intet hinder för detta Stånd att i en särskild skrifvelse framställa sina åsigter i ämnet. Om det vore fråga om en egentlig lagfråga, så kunde det anses som en protest, men om Ståndet har rättighet att för K. M. fram - Den 5 Augusti. 79 lägga sina åsigter, så kan det icke förvägras Ståndet i en fråga som Ståndet särskildt anser vara af vigt. Då, enl. min tanka, nu så är förhållandet, så kan jag icke finna något skäl hvarföre man icke i detta fall skulle kunna göra en sak som skett många gånger förut. Gr. Lagerbjelke: Den siste talarens yttrande styrker mig ännu mer i mina betänkligheter med afseende på denna fråga. Om man i allmänhet ansåg, att då ett Stånd blef öfvorröstadt af de öfrige, utan att ingå med en särskild skrifvelse, detta Stånd ansåg frågan vara af mindre vigt, så skulle det egendomliga, att icke säga vådliga förhållandet inträda, att så snart R. St:r fattat beslut i en vigtigare fråga, så skulle alltid, då beslutet icke blifvit fattadt af alla 4 Stånden, dubbla meningar inkomma till K. M., först R. St:rs och sedan minoritetens. Nu är det bekant, att det ganska ofta händer att endast 3 Stånd sammanstämma, eller att endast 2 Stånd äro af samma tanke, då Förstärkt Utsk. å R. St:rs vägnar afgör frågan.
| i FÖR DEN FINARE TVÄTTENi i " NEUTRAL \ I T.F.NANDF, • OCH DOCK KRAFTIGT {Nattsäckan bör ej vara större, än att man själf kan bära den från ett tåg till en båt eller ett hotell, ty annars blir den ofta dyrbar nog. Är den liten, möter det ingen svårighet att få den sänd m e d hvilken skjuts som helst, och när den ej vållar skjutspojken något besvär, är han glad att få en 25-öring för den. Nu återstår väl endast att säga något o m ekonomien. Som regel kan man beräkna 4 kr. per dygn utom biljetten, som går till 30 å 50 kr., beroende på hvilken väg man far. I denna beräkning ingår då en och annan körtur eller mindre ångbåtsresa, så att, o m man vill afstå från allt sådant samt färdas i en billig trakt, ofta taga in på sätrar o. s. v., så kan man göra det billigare. I allmänhet är det dålig uträkning att taga in på enklare gästgifverier, ty då taxan är den samma, får man betala lika mycket, ja, stundom mer än på de finare och blir endast sämre betjänad. I medeltal får man beräkna 1 kr. å 1: 25 för natt och 1 kr. för middag. På de flesta större gästgifverier finns en turisttaxa, enligt hvilken man får » kaffe, thé eller mjölk och smörrebröd » för 60 öre. På sätrar måste man alltid betala mer än som begäres. En gång begärde en gumma 20 öre af oss hvar för nattlogis och frukost! Naturligtvis gåfvo vi henne 50 öre — det blef j u i alla fall ofantligt billigt. Drickspengar måste man ge efter en bestämd maxim, så att de ej göra för djupt hål i kassan, t. ex. 25 öre för natt och för öfrigt ungefär 10 öre pr krona. Endast dagskassan bör man hafva i portmonnän, öfriga sedlar i en sämskskinnspåse o m halsen. Man gör bäst i att medtaga norska sedlar, ty på landet taga de ej gärna emot andra. Och sist! Hvilken tid bör man välja till en dylik färd?
I minnens huru de Phokeer bygde Kring Delphoitemplet sina hus. Nåväl! Det var så gräsligt brott ej, som man trodde, Ty ej så småsint är Apollon Phoibos; Men för »den der» Philippos dock det var En präktig förevändning att få krig Och split emellan våra städer väcka, Och sjelf på lur han låg, tills snart i flammor Han lyckats blåsa upp det vilda krig. Då störtade han fram, schakalen lik, Som sjelf ej mäktar ta' sitt rof i öppen Och ärlig strid. Nu har han Elateia Besatt, som nyckeln är till Hellas' städer, Och snart skall han på Kadmos' gamla borg Ge förespelet till det som vi sedan Få skåda på Akropolis. Och nu Han bjuder ädelmodigt fred. Kantänka Den der er bjuder fred, som redan segrat! Tron honom ej! Han ondt i sinnet har Och fikar efter att af Hellas' folk Få kungadiademet. Skulle vi Åt en barbar den ära gifva, som Se'n Kodros ingen ansetts värdig bära, Och lida detta namnet konung, som Ej nämns af hellasborne män, om ej Som skymford mot en fiende? Bort det! Må förr Athenas stad och helgedom Från jorden plånas ut, än att vi honom Som konung hylla må. I minnens väl, Till hvilken skymflig fred I läten eder 33 Af perserns guld och löften narras, då Helt fegt I lemnaden åt honom allt Som edra fäder uti Mindre Asien Tillkämpat sig i mången blodig strid. Vanära, skymf och smälek se'n af persern I lida fått till tack för eder flathet. En annan perser nu I fått på halsen, Som I dock ansen farligare än Han är; ty genom eder sorglöshet, Athenare, ej genom egen kraft Till denna höjd han vuxit. Derför kunnen I hoppas honom störta, då han bygt Sin storhet uppå lösan sand. Jag vet, Här finnas fiender ibland oss. Ja, Den sluge Aischines Philippos tjenar Och rösta vill för fred. Athenare!