Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror derföre, att Utsk. ganska rätt förfarit, di Utsk. sagt: så många lärjungar finnas f. n. vid skolorna, så många lärare anses behölvas för detta lärjunge-antal, och derföre anslå vi medel till detta lärare-antals aflöning; men som lärare-antalet vid hvarje skola kan komma att stiga eller sjunka, allt efter lärjungarnas förökande eller förminskande, finna vi, att de två yngsta lärarne vid hvarje skola böra vara, för att så säga, ambulatoriska, samt att, på läroverks-styrelsernas anmälan om behofvet af ännu en lärare vid någon skola, utöfver det bestämda antalet, en sådan må kunna anställas. Jag anhåller om bifall till punkten. Hr Cederschiöld: Gr. Lagerbjelke har icke fattat hvad jag med mitt förra yttrande egentligen afsåg. Jag har ej förbisett, att StatsUtsk. måst bestämma lärarnes antal efter det antal lärjungar, som vid en viss tidpunkt bevistat skolorna, och min anmärka. var derföre icke egentligen riktad emot det föreslagna lärare-antalet, utan den afsåg den föreslagna proportionen emellan Lektorer och Adjunkter vid hvarje skola. För denna proportion har jag ej i Utsk:s förslag funnit någon ledande princip, och jag har trott, att om K. M., på li St:rs begäran, låter verkställa en revision af skol-lagen, så kan en väsendtlig förändring af proportionen deraf blifva en följd. På denna omständighet grundade jag min hemställan, att löne-staten icke måtte blifva fix, enär derigenom utan tvifvel hinder skulle upstå för en väl behöflig skolreform. Jag fortfar derföre i min anhållan, att löneregleringen ej må göras definitiv, utan anslags-summan ställas till K. M:s disposition, så att Han vid regleringen af skolstaten må hafva friare händer, att vidtaga de förändringar, som kunna blifva en följd af skol-lagens revision. Hr Liljehöök:
Orden i 2:dra §. ’'att Revisorerne skola ej allenast ega tillgång till alla Räkenskaper, Protocoll och Handlingar för de år, till hvilka Revisionen sträcker sig, utan ock ega rätt} att af vederbörande undfå de upplysningar och handlingar, sorn de för öfrigt nödige finna, ” innefatta endast, att Revisorerne må begära och erhålla alla Handlingar, hvilka tjena till upplysning af de 2:ne års Räkenskaper och Förvaltning, som vid hvarje Revision, enligt I §. utgöra granskningens föremål, destomera uttryckligen bestämdt till viss tid, som StatsContoiret i denna §. ålägges aflemna en Berättelse om Stats-Verkets tillstånd och förvaltning för den tid, som då kommer att revision undergå* hvilket stadgande vore utan allt sam • manhang och oförenligt med den tydning nu vill gifvas, om Revisionen skulle kunna utsträckas till hvilken tid som heldst. Den i 3 §. Revisorerne ålagde skyldighet, att anmärka, om de finna något af Rikets Ständer faststäldt anslag vara öfverskridet, bevisar för öfrigt, att fråga är om af slutade Räkenskaper; ty eljest blefve det omöjligt att utröna, om anslagen verkligen vore öfverskridna. Om K:gl. Majit vägrat Sitt bifall till nya, beständigt växande, anspråk på vidsträcktare Äng. Granskning af Ålim.
I slutföljd härmed yrkar jag, att R. o. Ad. måtte bifalla den Kongl. Propositionen, med undantag af den punkt, som föranledt R. o. Ad:s återremiss. Hr Björnstjerna: Efter mitt förmenande, och efter hvad som här finnes antydt, har PresteSt. i sin helhet bifallit K M;s Propos., och således R. o. Ad. varit ensam om återremissen af denna punkt i K. M:s Propos., och då så är förhållandet, anser jag att R. o. Ad. f. n. bör instämma i PresteSt:s beslut, och således äfven antaga hvad K. M. i denna del föreslagit. 396 Oen 26 September. Hr Blomstedt, Christian Jakob: Af det Utlåt., som blifvit till Ctsk. afgifvit, synes det mig, som om Utsk. icke tagit i betraktande hvad ilr Bildt uti sitt yttrande, hvilket föranledde återremissen, anfört; enär Utsk., ulan att framlägga några några egentliga skäl, belt simpelt förklarat, att det icke kan frångå sitt förra beslut. Med anledning häraf kan jag icke underlåta att vidhålla den åsigt, hvilken jag förra gången, då ärendet förevar, uttalade, och hvilken äfven delades af Hr Bildt. Vi bestredo nemi. icke att 150,000 Rdr måtte utgå på sätt Utsk. hemställt, men anhöllo derjemte, att ett särskildt kreditiv skulle anslås till förmån för de redan afskedade militärerne. Deri finner jag så mycket mera skäl, som det är (»tvifvelaktigt att vi här på detta rum ömma för deras belägenhet, hvilken verkligen är högst sorglig, då af 40 personer, som erhållit afsked och icke innehafva tjenst på stat, ej någon eger enskild förmögenhet.
11 vilkorligen anvisade anslagssumma, samt Statskontoret, till följd häraf, hos Fullmäktige reqvirerat det lör aflöningen vid skolan under l:sta qvartalet af 1849 erforderliga belopp, blef, vid denna reqvisitions föredragning, densamma bordlagd af Fullmäktige, hvilka i derefter afgifvet underdånigt utlåtande af den 11 Maj samma år, till upplysning om anledningen till uppskofvet med beslutet angående det reqvirerade beloppets utbetalning, anförde: att den, för Stockholms Navigationsskolas. underhållande samt dervarande lärares aflöning, på Riksgäldskontoret anvisade summan, jemlikt 84 § i Reglementet för detta Verk, skulle emot framtida ersättning af de genom Grosshandlaren Rydbergs testamente till en dylik skola anvisade medel, förskottsvis disponeras och utbetalas; men, enligt hvad Kongl. Maj:t gifvit Fullmäktige tillkänna, hade den till Rydbergska testamentsfondens förvaltning utsedda Direktion, i fråga om denna ersättning, förklarat sig icke, utan ett, i laga form tillkommet, domslut, kunna dertill använda större eller mindre del utaf de testamenterade medlen, hvarefter Kongl. Maj:t, före fattandet af Dess Nådiga beslut, huruvida någon åtgärd, för att göra oftaberörae fond disponibel för den förut inrättade Navigationsskolan, skulle från Statens sida vidtagas, inhemtat Justitiekanslerens underdåniga yttrande; vid hvilket förevetande och då det således icke vore afgjordt om något anspråk ens komme att i laga ordning framställas i afseende på den ersättning, hvars erhållande Rikets Ständer, då ifrågavarande statsbidrag anvisades på Riksgäldskontoret, förklarade utgöra ett dervid fästadt förbehåll, förekom det Fullmäktige, med Rikets Ständers beslut mindre öfverensstämmande, att från Riksgäldskontoret anordna en del af detta vilkorliga bidrag.
R;dr, tillika med de i anledning deraf afgifne yttranden; Herr Iilingstedts, Gustaf Fredrik, denna dag väekta motion om pension för Assessoren C. G. Osbecks efterlemnade enka; StatsBe vill/tingssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten : Herr Mentzers, Carl Fredric, denna dag väckta motion om skatteuppbördens fördelning och verkställande på Irenne terminer med 3 å 4 månaders mellantid; Lag-Utskottet: Herr Roes.’ Nicolaus Torsten, denna dag väckta motion om ansvar för kreaturs in issi tand ling och vanvårdande; Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. Herr Roos’, Nicolaus Torsten, denna dag väckta motion, alt ålderstigne skeppare måtte, ej allenast i de städer, der serskild afdelning af Rådlsus-vätlen band lägger sjörättsoch tullmål, blifva medlemmar af denna afdelning, samt derför erhålla arfvode, utan ock anses ega företrädesrätt såsom sökande till fyrmästare-, lots-åldermansoch lots-löjlnanls-ljenster; Allmänna Besvärs,- och Ekonomi-Utskottet:. Herr Cederselijölds, Robert Theophron, denna dag väckta motion em nedsättande af en comité till de allmänna förfallningarnes sammanförande och registrerande m. m. Från Högv..
Rrg emente för belåningen vid LåneContoiret i GötheLprg af Väg Effeeter. Bihang till R. St. Prot. g:de Sami. 39 Trot. Uidr, d, 6, Dtcmbr, 1813, S. 1). Be slut Bonde-Ståndet, aU Kongl. Maj:fs Nådiga Svar till Rikets Ständer, den 3:dje dennes, på deras underdåniga Skrivelser af den i8:de September 10 och 17 November, om granskning af ali. manna Cassör, instruetionen för Rikets Ständers Revisorer af Siats-verket, Tullverkets dfverlåtande lil! Riks gälds Cöntoiret och de enligt 65 f. Regeringsformen alsatte snmmor, skulle Stats-Utskottet med. delas för den åtgärd, hvartill högst berörde Nådiga svar kan föranleda, & I). Föredrogs ä nyo och bifölls Satssamt Allmänna Besvärsoch Ekonom L-Utskottens, den <j:de dennes på bordet lagdeBe tänkar.de N:o 638, rörande dels nedsättning dels upphörande af den innomskärs-skeppare ålagde Lotsoch Båk afgift, • ' \ i '' . / ^ : ’' ' S. D. Bonde-Ståndet, som förut bifallit Statss*mj Allmänna Basvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 53g, om ändring i nu gällande grundet för Milit iae-Boställens och annan Kronojords utar - Trot, Vi eif, rf, 6 Decemb, 1S13* rendenng, fann Utskottens under N:o 636, afgifne, den 4:de dennes pä bordet lagde nu återföredagoe* ytterligare Utlåtande i samma amne Icke fordra ulinan åtgärd, än ntt läggas till lmndlingarne;Och Zät Bonde-Ståndet bero jvid det tillägg eistber&d* Utlåtande innetatiar.
Puke var till fots, men de andra hade åkdon. Med dem höll nu Puke vad, att han före dem skulle hinna till nästa gästgifvaregård, Blekmåsa, ehuru de fingo resa i förväg. Då de hunnit halfvägs och trodde Puken vara långt efter dem, kom denne ridande i sporrstreck, på en gast, förbi dem, och då han var midt för dem, ropade han till gasten: “Lys upp!“ hvarvid denne blossade förfärligt. Deraf ordspråket: “Lys upp, sade Puken till gasten.“ Svenska härföraren Knut Posse, mest känd såsom tillställare af den bekanta “Wiborgska smällen“ 1495, hvarigenom en mängd ryssar bragtes om lifvet, var stor trollkarl. Om hans trolldomskonster, för hvilka han hade att tacka sitt förbund med Satan, lyder sagan sålunda: Knut Posse var en ung och vidlyftig student, som for vida verlden omkring på äfventyr. En gång på sina vandringar kom han i sällskap med tvänne andra studenter, de der liksom han sökte sin lycka. En afton, när de språkade tillsammans om den tyska munken Berthold Schwartz, som i föregående århundradet uppfunnit krutet (såsom det sades) med djefvulens tillhjelp, samt huruledes doktor Faust och andra lärda män genom djefvulens undervisning blifvit rika och namnkunniga, kommo de öfverens att påkalla den onde anden och gifva sig hos honom i lära. När han ock genast infann sig, betingade dessa tre studenter med honom att han skulle blifva deras läromästare och lära dem allehanda hemlig kunskap och svartkonst, hvaremot vid lärotidens slut en utaf dem skulle tillhöra honom. När lärotiden utgången var, kastades lott derom, hvilkendera skulle tillfalla den stygge läromästaren, och föll då lotten på Knut Posse. Han var en man som icke ryggade ord och aftal; och när följande afton Satan kom att afhemta honom, sade han sig vara färdig att genast följa med, men frågade allenast om han icke ville lemna honom så lång tid att han drog af sig den ena stöfveln, som han ännu hade på sig. Detta beviljades honom.
Hvarje tvifvel härom är en till atheism gränsande klenmodighet. Denne tanke ligger till grund ej blott för de särskilda slagen af ordalier, utan ock för den under kyrkans auspicier sig alltmer utbredande och förskärpande tortyren, som besparar ransakningsdomaren mycket besvär och förer till målet säkrare än den mödosamma och ändock nästan aldrig full visshet förlänande sammanställningen af indicier. Sadrach, Mesach och Abednego förnummo i den brinnande ugnen ingen smärta. Gud gifver den på tortyrbänken lagda oskulden om icke känslolöshet mot plågorna, så dock förmåga att uthärda dem. Men djefvulen kan äfven i viss mån skydda de sina. I fråga om kättare och hexor är det fördenskull nödvändigt att tillgripa de kraftigaste pinomedel: att, om man så får säga, till sista droppan uttömma den qvalens källa, som menniskans nervsystem under konsterfarna bödlars händer erbjuder. Äro då pinoredskapen på förhand af presten besvurna och helgade, och står han vid den anklagades sida för att med frågor städse afbryta de smärtstillande diaboliska formler, som denne utan tvifvel mumlar inom sig, så har man allt skäl att vänta en uppriktig och tillförlitlig bekännelse, huru än djefvulen spjernar deremot. I ”Hexhammaren” (Malleus Malificarum) firar den kyrkliga och magiska åsigten på juridikens område sin triumf. Detta med påflig sanktion försedda verk innehåller utförliga föreskrifter för ransakningsdomare i hexeriprocesserna. Det är i sjelfva verket en hammare, som krossar hvarhelst han slår ner. Den domare, som noggrant följer dessa föreskrifter, kan vara trygg för att sjelfve djefvulen ej är i stånd att rädda en anklagad; endast Gud och hans heliga englar kunna genom ett omedelbart underverk befria en sådan från döden i lågorna28. Den som finner en rättsordning betänklig, hvilken städse vädjar till Guds ingripande, han må besinna, att kyrkans historia, dess helgons och tjenares lefnadsöden utgöra en kedja af himmelska underverk.
Stjernstedt redan omnämnt, R. o. Ad. afslagit 20 § i Utsktns och 21 § i Gr. Frölichs förslag, som handlade om den contanta insättningen af leckningssummorna och stadgade actierättens förlust, då insättningen urakllåtes, torde det vara så mycket nödvändigare, att någon förbindande ansvarighet varder bestämd för aclieagare, så att han ej, utan all påföljd, må kunna underlåta att verkställa en för bankens upprätthållande möjligen oundgänglig inbetalning af actiebeloppet. Det är visserligen sannt, att actierna, i fall det uti delta hänseende föreslagna stadgande varder antaget, ej kunna blifva fullkomligt rörliga, förrän hela actiesumman är inbetald; men i alla fall lära actierna ej kunna erhålla denna egenskap, så länge desamma äro åtföljda af åliggandet, att ytterligare inbetalning till hanken kan alfordras actieinnehafvaren. Då jag således hvarken genom Hr Stråles eller Frih. Boyes anförande finner mig vederlagd i min tanke om nyttan och nödvändigheten af ett stadgande, sådant som det ifrågavar., får jag förnya min anhållan om propos. till bifall å omförmälda ig §. Hr von Troil, Emil: Då jag ej varit närvar, under den föregående discussionen om denna fråga, skall jag ej vara vidlyftig, på (jet jag ej måtte komma att omsäga, hvad andra talare måhända redan anfört. Jag har uppstigit för att anhålla pm propps, till afslag å Giv. Fiölichs ig §, såsom, enligt piin tapke, hvarken behöflig eller till något tje-r - 46a Den 21 Mars e. m. uande. Denna § har styrkt mig i den öfvertygelse, jag förut yttrat, att hvarken Ulskms majoritet eller deras minoritet gjort sig riktig reda för de skilda grundprinciper, hvarpå actieoch solidariska hanker böra hvila, nemi. realoch personal credit.
Ett bland dessa, doktorinnan Pallin i Lidköping, har i en skrifvelse redogjort för sin verksamhet. Fru Pallin framställer äfven åtskilliga anmärkningar nnot n %gra af föreningens inodeller, sarskildt mot kläderna för spada bnrn. Hon anser, att de mera allmänt brukliga modellerna yllemantel och knytmantel äro att föredraga de, fem, sex första m8naderna af barnets lefnad. Styrelsen vidhiiller emellertid sin mening, att de af föreningen godkända modellerna ar0 mera helsosanlma och praktiska än de af fru Pallin förordade; ty iifven om bmn de tre fyra första veckorila, dA deras rörelseförmAga jii %r högst obetydlig, ' fara väl i sådana kläder, så torde dock vara obestridligt, att bnrn redan i andra månaden iiro i starkt behof af en mera ledig beklädning. Sys nu en utstyrsel af de vanliga modellerna, så är fara för Ilailden, att denna utstyrsel användes fem till sex, ja stundom nio till tio månader. Draktreformföreningen amer det derför vara o.jiimförligt mycket biittre, att barnen äro l %t så vara mindre lämpligt kladda en. mHnad, iiii att de &amp; ro i hög grad olämpligt klädda nästa.n hela det första lefnadsdret. - Styrelsen ffir härmed uttrycka sin tacksamhet till fru Pallin för det intresse hon Adagalagt och på samma gAng uttala den förhoppningen att flere af ombuden måtte följa hennes exempel och delgifva styrelsen resultaten af sitt arbete för föreningen. FrAn m r s Fleetwood-Derby i London har styrelsen Atskilliga gånger fått mottaga beskrifningar p % engelska reformkläder. Dessa inodeller har styrelsen emellertid ej ansett länlpliga för svenska förhallanden. PB grund af nppmaninga.r fr8n Atskilliga hi11 har styrelsen g %tt i författning om anskaffandet af en modell till tuiistdriikt. E n slidan dräkt - hvilken fiöken Sigrid Cailheim-Gyllensköld haft godheten låna styrelsen - kommer att ii hrsrnötet förevisas och diskuteras.
Jag har således vid närmare besinnande icke trott mig kunna tillstyrka dessa val utan att dervid fästa något stadgande, som gjorde de förvillande bearbetningarne eller korruptions-försöken i möjligaste mån oskadliga, och jag har för beredande deraf icke kunnat antaga något säkrare eller mera verksamt medel, än att ställa det enskilda intresset till motvärn mot koruptionen. Detta åter kan icke ske utan att valrätten utöfvas, icke såsom det bvilande förslaget innehåller, distriktvis blott, men inom vissa yrken eller samhällsbelägenheter; och i samma mån det obehöriga sidoinflytande! såmedelst komme att motvägas eller undanträngas af den enskilda fördelen, som skulle representeras, samt valen följaktligen i möjligaste mån blefve oberoende, vore ock hoppet större, alt hvad landet eger ypperst af erfarenhet, bildning och fosterlands-kärlek i representationen skulle finna rum. Man må icke invända häremot, att dessa enskilda intressen skulle frodas på det allmännas bekostnad. Det allmänna, Mine Hrr, består ju just af enskildheter. Staten är ju icke annat, än en summa af hoplagda intressen, och utan att enskildheterna med jemnvigt vårdas och trifvas, kan ingen förkofran för det allmänna ega rum. I detta hänseende eller beträffande principen för allmänna val anser jag följaktigen det hvilande förslaget vara, om icke felaktigt, åtminstone i tillämpningen äfventyrligt; och då jag tror mig vara förvissad, att samma förslag, om det nu faller, omedelbarligen kommer att efterföljas af ett annat, som, med valrättens lika stora utsträckning och sjelfskrifvenhetens uphörande, icke blott i möjligaste mån löser de svårigheter, som en gårdagens talare anförde mot verkställigheten af klassvals-principen, utan ock, så vidt görligt är, utestänger sido-inflytandets menliga verkningar på de väljande, drar jag icke i betänkande alt med nej besvara den blifvande propos. om bifall till ifrågavar. förslag; fullkomligen öfvertygad, att vårt nuvar. statsskick, som oaktadt sina brister, under århundraden förmått att skydda Sveriges ära och sjelfständighet i 22 Den 18 December. vida oroligare tider än 1111, jemväl skall ega förmåga att under frenne nästföljande år värna oss mot faror och betryck.
Anledn:n hvarföre detta förslag afviker frän det, som Gr. Lagerbjelke, sedan jag anmält mig, framställt, har varit den, att jag tror att mitt förslag har mera chance för sig att gå igenom, än Gr. Lagerbjelkes, hos Presteoch BorgareSt:n, Jag tror äfven att det är rättvist, ty, 3* 36 Den 1 Maj. ehuru jag medgifver, att alla exceptionella författningar äro meleher mindre odiösa, så kan likväl, när man har ett så stort svalg att öfvergå, som det emellan nu gällande och den nya allmänna bränvins-författningen detta knappast ske på annat sätt, än genom en undantags-lag.. A ena sidan måste man fästa afseende på dem, hvilka någon tid förut ställt sin hushållning på bränvins-liilverkning, men å den andra mäste man söka hindra en allt för stor produktion näst före skattehöjningen. Dertill kommer, att man visserligen icke har något skäl att gynna de personer, som sökt eludera författningen af d. 17 Juli 1853, och som på grund deraf anlagt stora nya bränvinsfabriker eller utvidgat gamla. Jag har försökt göra en beräkning öfver den produktion, som under hösten skulle komma att ega rum, och den utfaller sålunda. Om man antager tillverkningens fortfarande under två månader, så skulle 35,172 icke ångpannor, med antagande af 15 kannors rymd i medeltal för hvar panna, kannas tillverkning pr dygn pä hyarje kannas pannerymd och 60 bränndygn, kunna afverka ett minimibelopp af cirka 15,800,000 kannor. Att beräkna de 670 ångpannornas afverkningsförmåga är ganska svårt; men efter hvad jag hört åtskilliga kunnige bränvinsbrännare upgifva, skulle de kunna — med antagande af 15 kannors rymd i medeltal för hvar panna, 10 kannors tillverkning pr dygn på hvarje kannas pannerymd, och 60 bränndygn — minst producera 6,000,000 kannor, till följd hvaraf således hela minimibeloppet komme att upgå till 21,800,000 kannor.
Vid ånyo skedd föredragning af Stats-utskottets utlåtande N:o 130, angående väckt motion om inlösen för statens räkning af framlidne kansli-rådet m. m. O. Sundels manuskript-samlingar, eller beviljande af pension åt hans enka, blef samma utlåtande, på grund af deremot gjorda anmärkningar, äter rem itteradt. 372 Prot.-utdrag den 45 Maj 4858, S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-utskottets betänkande N:o 12, angående städernas salu-accis. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets nedannämnda utlåtanden stannade Ståndet i följande beslut: N:o 79, i anledning af väckt motion om befrielse för Rikets Ständers justitie-ombudsman från åliggandet att deltaga i lagberedningens förhandlingar. Afslogs; N:o 83, i anledning af väckt motion om bestämmande af minimibeloppet för tecknings-summa till hypotheks-förening å ön Gottland till 300,000 r:dr. Bifölls; N:o 85, i anledning af väckt motion om afskaffande af skyldigheten för rotehållare att inställa sig vid roterings-liqvidations-möten m. m. Afslogs. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets följande utlåtanden: N:o 127, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående majoren m. m. G. Krooks ansökning om godtgörelse för mistade löne inkomster. Bifölls; N:o 128, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående kronobagaren S. Strömbergs befrielse trän ådömd återbäring af beräknad provision å brödbakning i Christianstads kronobageri. Bifölls; N:o 129, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 57, angående indragning af hof-jagtvarfvet m. m.
M f t t f p t b j u d e r sina abonnenter till lilULuli storartsde pristäflingar i qvinlig slöjd om tusentals kronor. Skand. Skand. WfAflpf ^ ^ J f°relsevis billigaste ili.UU.ul&gt; f]] kända modetidningar. Modet, Skand. Modet, Idun Skand. Modet, jfopdling. Dystra tider. (Forts.) var en qväll i slutet af september. Ruth hade slutat sitt arbete på fleuristateliern och skyndade med brådskande steg den långa vägen hemåt. Vädret var afskyvärdt. Regnet — ett kallt, snöblandadt regn — öste ned från en himmel, svart som beck; en intensiv, pinande blåst strök fram öfver staden, hvisslade i gathörnen, svängde plötsligt om en knut och kastade ett fång regnvatten rätt in i ögonen på närmaste utevandrare, så att han i det närmaste förblindades. Det forsade och sjöd öfver gatans stenar som i ett skummande kärl, och gaslyktornas röda lågor, som lungsiktigt kippade efter andan, glimmade skumt som rjerran vårdeld genom misten. Skand. Modet Skand. Modet, |) et Just som Ruth sneddade öfver Artilleriplanen, ännu mörkare och mera vattensjuk än något annat ställe, steg en manlig gestalt fram ur gömman från en husvägg, och hon hörde en röst nämna henne vid namn. Hon blef förskräckt, omotiveradt förskräckt: hennes hjerta bultade förtvifladt; men klockan var ju ändock endast 8 på qvällen. Hon skyndade än hastigare på sina steg utan att se sig om. » Ruth, blif inte rädd! Det är ju bara jag, Karl Vrede », sade det bakom henne. Ja, det var han; nu kände hon hans röst och stannade, gladt förvånad, förtjust öfver detta sällskap en så ruskig afton. » Ack, är det du Karl! Gud — hvad jag blef rädd! Hvad i all verlden gör du här vid denna tiden. Det var så länge sedan vi rå- kades ». De gingo framåt vid hvarandras sida.