Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre, om än det skulle kunna visas, att hvad som motsvarar Rustoch Rotehållares åliggande i dessa hänseenden, efter stadgandet för Indelnings-Verket och deras derpå grundade åtagande i gamla Contracten, kan blifva tillräckligt för bestridande äfven af de vidare kostnader, sorn större .Lägers hållande med - Bil.t Stais-S.AllmJJesv.o.Oec. ZJlsk.Uil.tl-.o 72, 69 taga derigenom, att Kongl. Maj:t inhiberar något år de smärre Regementsoch Compagnie-mölen, så kan jag deraf ej draga annan slutsatts, än att den besparing, som, kan vinnas på sådant vis, äfven bör, i någon mon åtminstone, komma Rustoch Rotehållarne till godo, och ej af dem uttagas mera, än hvad verkligen motsvarar den från ålder dem åliggande pra;stationsskyldighet in na*' tura vid dessa mindre möten, som Indelningsverkets Reglementen och gamla Contracten afsett, och denna prestation endast för dessa möten hädanefter dem aflordras ; men alla kostnader för de större möten och lägren anser jag böra bekostas af det Allmänna, hvars hela gagn de åsyfta, och hvilkas bekostande af Rotarne aldrig, i min tanka, varit beräknadt eller afsedt, när Indelnings-Verket uppgjordes och de gamla Kneckte-Contracten aftalades. Och på sådan grund anser jag äfven en mindre Summa, än den ifrågasatta af 7 R:dr per Rote, böra blifva den, som nu skulle ifrågakomma att för en| ytterligare förlängd Contractstid åläggas Rust-och Rotehållare; men jag är ledsen att, för ett närmare bedömande, hvad sorn af nu ifrågavarande behof billigtvis bör tillhöra hela Samhället att draga, och hvad Rustoch Rotehållare som P assevolance för deras delar böra serskildt bidraga, sakna tillräcklig ledning, enär de föregående årens förvaltning af de medel, som hittills genom 70 Bil.t.Stais-sAllm.Btsv.b.Otc.Uisi.Uli.
Fröken Vacarescu, dotter till f. d. polisprefekten i Bukarest, numera rumäniskt sändebud i Rom, har uppvuxit på fadrens i Dimbowitza-dalen belägna gods. Mellan tre och fyra hundra sigenarfamiljer bo i denna trakt, och fröken Vacarescu har allt ifrån barndomen varit förtrolig med detta folk och lyssnat till dess sånger. Folket såg med ovilja att sångerna upptecknades, och så snart nå- gon tog fram papper, vardt sången förstummad. För fröken Vacarescu, hvilkens föräldrar ofta inbjödo zigenarne i sitt hus för att lyssna till deras improvisationer, lyckades det emellertid att uppteckna dessa. Den unga damen hade redan då genom egna dikter, i synnerhet genom den ofvan nämnda diktsamlingen, ådragit sig drottningens uppmärksambet. Då nu fröken Vacarescu — år 1888 — visade drottningen sina i Dimbowitza dalen upptecknade folksånger, så insåg Carmen Sylva deras stora värde och räddade åtskilliga af dem undan den förintelse, hvilken den unga skaldinnan sjelf tillämnat dem. Drottningen öfversatte dem till tyska, och » Sånger från Dimbowitza-dalen » utkommo i bokform. I förordet till sin tyska öfversättning sä- ger drottningen: » Dessa underbara sånger äro ett dyrbart fynd, de äro epokgörande inom den tänkande och diktande världen. Under fyra års tid har den unga skaldinnan med aldrig sinande tålamod samlat dem på faderns gods, ur bondkvinnornas och lutspelarnes munnar, vid skördetider och jordafärder, vid barnens vaggor, i krogarnes stim. D e uthärda jämförelse med allt det som Indien, Arabien och den höga norden alstrat i denna riktning; i sin barnsliga renhet äro de i sanning upphöjda samt utgöra en tröstebok för alla lidande på jorden. » Sedan boken utkommit och väckt allmän häpnad i Bukarests literära kretsar, började en folkvandring till Dimbowitza-dalen, men nu tego de landtlige barderna. August Bungart har satt musik till de flesta af dessa Dimbowitzasånger.
Likaledes hafva, i enlighet med Utskottets tillstyrkande, tre Stånd ansett “Kreatur, alla slag,“ böra fortfarande få afgiftsfritt införas, men Bonde Ståndet deremot antagit följande tullbestäinmeDer, nemligen: för hästar, utom hingstar 10 R:dr stycket „ oxar 6 „ „ „ kor och ungboskap 4 „ „ „ kalfvar och får • 2 „ st, samt „ svin, utom fargaltar • 4 „ stycket. Utskottet inbjuder Bonde-Ståndet, att, med frånträdande häraf, instämma i de öfriga Ståndens beslut, men föreslår, i motsatt fall, att deröfver må röstas sålunda: 41:0. Den som lika med hvad Utskottet tillstyrkt och tre Stånd beslutat, anser “Kreatur, alla slag,“ böra vid införsel vara fria från tull, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer tull vid införsel, af nedannämnda slags Kreatur att erläggas till följande belopp, nemligen: för hästar, utom hingstar 10 R:dr stycket „ oxar 6 „ „ „ kor och ungboskap 4 „ „ „ kalfvar och får 2 „ st. samt „ svin, utom fargaltar 4 „ stycket, d) Kött, för hvilken vara Ridderskapct och Adeln samt Presteoch BorgareStånden bibehållit tullfrihet, såsom af Utskottet blifvit tillstyrkt, men hvarå Bevillnings-Utshottets Memorial N:o 13. 15 Bonde-Ståndet, beträffande andra slag deraf än färskt, stadgat en tull af 2 Riksdaler centnern. Derest sistnämnda Stånd icke antager den inbjudning Utskottet härigenom framställer, att, med frånträdande af sitt berörda beslut, instämma i Utskottets och de öfriga Ståndens mening att Kött, alla slag, bör tullfritt få införas, lärer härom böra röstas sålunda: 42:o.
Jag vill icke bestämdt påstå, att så förhåller sig, men jag har mycken anledn. att förmoda, att, inom många trakter af Sverige, särdeles i de provinser, der mycket privilegierad jord finnes, säterisamt rå och rörshemmans-ägure alldeles icke undandraga sig att sjelfmant deltaga i detta bestyr. Af reservationerne skulle man snart kunna föras på den tanken, att meningen vore att delta bestyr skulle åläggas hemmans-innehafvarne personligen, äfven om de tillhörde sådana samhällsclasser, hvilkas lefnadsvanor och förhållanden icke öfverensstämde med utöfningen af ett sådant bestyr. Så har jag icke uppfattat att vid verkställigheten af förslaget borde tillgå, utan förmodar jag att den, som erhölle ett sådant uppdrag, finge på annat sätt fullgöra detsamma. I alla fall visar det sig i sådant afseende alldeles likgiltigt, om denna skyldigket utsträckes till säterier samt rå- och rörs-hemman, likasom till de hemman af annan natur, hvilka densamma nu åligger; ty det är icke hemmansnaturen, som bestämmer innehafvarens egenskaper eller qvalification för att kunna uppfylla en dylik befattnings åligganden. En säteriägare kan vara ganska lämplig dertill, och en kronoskalte-hemmans-ägaie skulle kunna anse ganska besvärligt för sig att uppfylla ett sådant uppdrag. Dessutom, om en sådan skyldighet verkligen kunde anses såsom personlig, skulle en säteriägare, som tillika innehade skaltejord eller annan sådan jord, hvilken denna skyldighet nu vidlåder, icke på något sätt genom nu gällande stadganden vara derifrån befriad. Här är således blott fråga om hvad som är rätt och billigt. Om det må anses billigt, att, på sätt jag förut haft äran nämna att förhållandet lärer vara i flera delar af riket, ägare af sådan jord, som ej hafva i4 H. 4, 3i'i Den 14 Octo bert. m. fjerdingsmanna-bestyret sig ålagdt, likväl deri deltaga, så smes en sådan skyldighet genom en författning kunna utsträckas längre lin genom R. St:s föiegide beslut, hvilket sträckte skyldigheten till frälsehemmanen, sorn förut voro derifrån befriade.
En dylik föreskrift är i motsatts mot den eljest antagne principen, att jordvärdet är mätaren för tillverknings-beloppet. För mig är det obegripligt, hvarföre en jordegare till en egendom med 28,000 R:dr värde ej får begagna större panna än den, som har en egendom med 14,000 R:dr taxeringsvär le. Älven reserverar jag mig emot att en egare af flere lägenheter ej får förena flere pannor till en, med högre belopp än 90 kannors rymd, utan nödsakas, så vida han vill begagna sin rätt, använda flere apparater på serskilda ställen, för att producera den qvantitet, sorn kunde tillverkas med en enda apparat och således tvingas att använda större capital och större qvantitet råämen, än som tarfvas för produclionen. Jag medgifver visserligen, att denna föreskrift i viss mon är i sammanhang med liusbehofvet; men den bevisar derjemte hela systemets grundlöshet och uttrycker helt enkelt, att detta system stödjer sig hufvudsakligasi på misshushållning, så väl för det allmänna, som för den enskilde. När Utskotten pröfvat hemmanens minimi-värde, under hvilket någon tillverkning ej medgifves, frågas med skäl, hvarföre detta värde blifvit bestämdt till 3oo R:dr. Om man blott i någon mon känner förhållandet med så små hemmansdelar, känner man också, hvad råämnen en sådan åbo bar ,att förvandla till husbehofs-bränvin. Men Utskotten hafva ej lyssnat till påminnelsen härom och hafva liksom ej velat blicka ner lill ali den nöd och uselhet, som dessa hushåll iråka genom begagnandet af denna rätt, för att låta Staten och enskild barmhertighet sedermera komma med undsättning, den nöd till hjelp, som utan bränvinet ej inträffat. Jag reseryerar mig äfven emot den rättighet, som är gifven åt hemmansegare, hvilka, i följd af för ringa .hemmansvärden, äro fråntagne egen lill - Be.villn. och Ekon. Utskottens Betänkande, K'.o a. 49 tillverkningsrätt, att förena sig för att erhälla denna rätt.
Sömnen började snart infinna sig, men den käcke korporalen kämpade manhaftigt mot denna fiende. Innanför det lilla rum, i hvilket de båda vandrarne först inkommo, fanns ett större. Utan att säga ett enda ord stötte mannen med lyktan upp dörren till detta inre rum, sköt först in sin följeslagare och gick derefter också in. De hade knappt hunnit inkomma då Ernst Odowalsky kom emot dem. "Af med kappan", sade han med en viss häftighet till mannen, som bar den. "Här behöfves ingen förklädnad." Mannen lät kappan falla, och vi igenkänna nu augustinermunken Clemens. Hans följeslagare var slottsfogden Fuchs, räfskinnet kallad. När Fuchs gjorde miner af att gå, sade Odowalsky: "Stanna qvar, du. Jag har lika mycket att säga dig som denne munk." Sedan alla tre intagit sina platser fortfor Odowalsky i det han vände sig till pater Clemens: "Nå, hvad tycker ni om vistelsen under slottet?" Pater Clemens gjorde en ful grimace. "Jaja", inföll Odowalsky skrattande, "jag förmodar att den inte är så riktigt angenäm, men som ni vet att det ej är genom min tillskyndelse som ni kommit dit, så har ni ingenting att förebrå mig. Jag sjelf är långt ifrån säker på mitt eget slott. Den svenske ryttmästaren är en barsk karl, och skulle han komma på mig med något snedsprång, så finge allt jag göra er sällskap. Men, det var ej för att tala härom som jag låtit hemta upp er, pater Clemens, utan om något helt annat." "Du känner kanske i ditt samvete en oro öfver att du ej ingått i den katolska kyrkans sköte? Är det ej så, min son?" utbrast pater Clemens och himlade med ögonen. Ett spotskt leende spelade vid denna fråga kring Odowalskys läppar. "Nej fromme fader", sade han derpå, "jag måste uppriktigt bekänna att det ej är denna oro, som marterar mig." "Men, den kan nog infinna sig", inföll pater Clemens, som redan smickrade sig med att kunna rycka en så rik man från de hatade kättarleden.
M:t blifvit i tillfälle att efter 1826 års missväxt medgifva lösen till markegångspris af all Kronans behållna afradstiondeoch arrende-spanmål, hvarigenom icke allenast en betydlig lättnad i omsorgen för brödföda för invånarne i flera orter af Riket beredts och spanmålsprisernas ytterligare stegring till en del motverkats, utan ock, vid Kronospanmålens lösen efter höga markegångspris, en opåräknad tillökning i Statsinkomsterna inträffat, som icke hade ägt rum derest samma spanmåls infordrande in natura och användande för allmänna behof icke kunnat undvikas, så skulle genom StatsContorets försorg en liquid uppgöras öfver den vinst, som uppkommit genom begagnande för nämnde behof af de införskrifne qvantiteterna Råg och Korn, i stället för motsvarande qvantiteter af Kronans behållna spanmålsräntor, som eljest måst in natura lefvereras, vid hvilken liquid upphandlingsprisen å den utländska spanmålen, med tillägg af alla omkostnader, men utan beräkning af tull och convoyafgifter, komme att jemföras med markegångsprisen å Råg och Korn i de Län, der de införskrifna qvantiteterna af dessa sädesslag blifvit för allmän räkning använda, och att den sålunda uppkommande behållna skillnad skulle af lösningssumman för 1826 års spanmålsräntor godlgöras och tillfalla Creditif-fonden för spanmåls upphandlingar till minskning af inträffande förluster å undsättningarne efter sistberörde års missväxt; men att deremot värdet af den utrikes upphandlade Hafren skulle påföras 3:dje och loide Hufvud - Betänka nden, N:o 208. 341 Titlarne efter inköpspris med tillägg af omkostnaderna och likaledes utan beräkning af tull och convoyumgälder.
I ett Land, der idoghetskrafterne, inom g66 Den i5 April. de hufvudsakligaste Närings-grenarne, äro ställde under förmynderskap; der man t. ex. ej får blåsa större qvantum Tackjern eller smida större qvantum Stångjern, än Förmyndaren behagat tillåta; der man ej får lika successivt öka sin Production, som behållna vinsten på första Productionen erbjuder medlen dertill; der raan t. ex. ej får öka sitt jordområde i den mohn, som den enas förmåga och den andras behof dertill föranleda, utan i det förhållande blott som Förmyndarens Bokhålleriordning det medgifver; der således besparingarne icke i den molin som de göras, och på den en gång beträdda idoghetsbanan kunna göras frugtbara; der man således, för att kunna till ytterligare förkofran använda sina besparingar, måste skuldsätta sig, eller också för att få ihop den summa, under hvilken ingen ny hemmansdel kan förverfvas, måste emedlertid nedlägga den i den Nationella Cassa-kistan, med våda att återfå den till hälften försämrad; fins der hvad som kan mana till sparsamhet? Jag anser derföre för Riksens Ständers ovilkorliga pligt mot hemmavarande Medborgare och mot Efterkommande, att, då de meddela Kongl. Maj:t sina beslut i afseende på allmänna Penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, de ock i underdånighet bos Kongl. Maj:t bönfalla, det Kongl. Maj:t täcktes ju förr dess hälldre undanrödja de binder för idoghetskrafternas fria begagnande, som ligga uti kraftägande inskränkande Författningar, så vidt deras häfvande af Kongl. Majrt beror; samt att Den i5 April. 5 67 Kongl. Maj:t täcktes till nästa Riksdag låta utarbeta Förslag till häfvandet af sådana, vissa Corporationer och Stånd tilldelade Privilegier, sora äro hinderlige för Näringsfriheten, men ej utan deras begifvande kunna återkallas. Inför en Konung, hvilken som Gustaf Wasa öppnat en ny tid för Svenska Folket, torde Rikets
Hvad statsmedlen angår, hafva Revisorerne dessutom funnit, att under denna benämning sammanfattas flera fonder, hvilka, hvar för sig, borde på särskilda conti framställas; och anse Revisorerne, att, i afseende på dessa förhållanden, nödiga rättelser vid uppgörande af planen för en ny Riks-lmfvudbok borde iakttagas, på det en lättare och redigare öfversigt af de särskilda fondernas ställning måtte kunna erhållas. Stats-Kontoret får härvid göra den erinran, att tili naturen af hvarje riktigt uppgjordt bokslut hörer, att alla i detsamma ingående fonder, som erhålla sina fullständiga afslut i särskilda conti, icke med detsamma kunna synas i kapital-räkningen. Någon fond måste således för kapital räkningens formerande undantagas, med hvilken alla de öfriga hafva sina årsiiqvider uppgjorda; och naturligtvis blifver, efter en sådan fördelning, denna elen så kallade Slatsreglerings-jonden innefattande de egentliga, till ordinarie stat sregler ingen hörande stats - — 245 medlen. Visserligen förlorar kapital-räkningen härigenom den statistiska egenskapen att på ett ställe lemna en generel öfversigt af aila till allmänna föremål influtna intrader och bestridda utgifter; men Stals-Konloret medgifver dock, att den af lievisorerne föreslagna method är för redovisningen mera redig; och berörde statistiska öfversigt kan genom särskilt upprättade sammandrag vinnas. Uti de första, såsom redovisning gällande, Riks-lmfv udböckerna, hvilka började med den för år 1821, ingingo inga andra statsmedel, än de, sorn kunde hänföras till blott tvänne fonder, nemligen Statsreghrings-fa. den och den så kallade Grundeller Beserv-Jonden. Om redovisning i särskildt conto af den sistnämnde, utgörande ett lian äldre tider hopsamladt öfverskott i tillgångar, hvilket årligen användes till fyllande af Stals-verkets mot de sentidigt inflytande intradernas belopp svarande behof, har redan länge varit fråga.
Utdrag den 13 Mais 1829, S. D. V-id fö rf) ya (l föredragning af Sfats-Uisltottels Utlärande, N:n 67, i anledning af Rikets Högloflig© Ständers, åren 1825 och 1827 församlade Herrar Revisorers afgifne Berättelser om granskningen af Riksgälds Verket, General Assistance Contoiret och f. d. Fil ial-Discont-Inrätt ningar ne, blef detsamma af PresteS'åndet bifallet , Sorn tillika, i anledning af Utlåtandets 3 §, angående borgen för Testaments Re vill ningen , beslöt, att , i Händelse denna genom de öfrige Resp. Ståndens beslut hillver gillad, Revisorernes hemställan skulle öfverlemnas till Lagsaint Bevillnings-Utskotlens handläggning. Från Vällofl. BorgareStåndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 88, öfver de hos Högvördige PresteStåndet och Vallöf]!ge BorgareStåndet gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 48, angående aflöning vid innevarande Riksdag för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare , Canceller samt Vaktbetjente , blef sistnämnde Betänkande , som jemväl nu upplästes, med det uti Betänkandet, N:o 88, gjorda tillägg, af BorgareStåndet till alla delar bifallet. Prot. Utdrag deri 13 Mars 1829. 71 S. D. BancoUtskottets Memorial, N:o 19, i anledning af 1827 års Revisions Berättelse , rörande ändring uti 3 Art 2 §. 2 Morn. af det Reglemente för Odlingslån, som, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 40 Januarii i8'i4, blifvit till allmän efterrättelse utfärdadt , återremitterades, i det ändamål, att ärendet måtte behandlas af Bancooch Lag-Utskotten gemensamt.
Jag gör denna framställning till ett nytt förslag,' som jag begär på bordet, till det afseende detsamma kan fört jena y och skall jag framdeles, då det ånyo förekommer, yttra mig, till hvilket Utsk., Statseller Ridd.Utsk., remiss deraf bör ske. Gr. Frölich: Som det var min allvarliga mening, på sätt jag förklarat, att vinna ändamålet; så tog jag för af-, gjordt, att det var Hr Dalmans mening, då han yttrade, att det varit ändamålsenligare, om jag gjort så och så; hvarföre jag, med afseende derpå att Hr Dalman sjelf är tidningsredacteur, ansåg mig böra passa på tillfället att få honom att vara motionär, hvilket jag äfven trodde vara hans mening. Men då Hr Dalman förklarat, det ban icke haft för afsigt, att med sitt yttrande framställa ett förslag eller motion; så skulle jag funnit mig föranlåten att återupplifva min motion, derest icke Hr Bråkenhjelm framkommit med ett förslag, som han begärt på bordet, och uti hvilken anhållan jag instämmer, under förklarande, att min motion må förfalla, i händelse Ilr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. så tillåter. Hr Hjerta: För det första får jag betyga min tillfredsställelse deröfver, att Hr Frih. o. Landtm., under denna discussion, icke af enskilde personers eller corporationers omnämnande funnit anledn. att erinra örn go §:n Reg.Fm. För det andra får jag äran förklara, att jag på det högsta instämmer uti den önskan, som Gr. Frölichs motion innehåller, nemi. att en tidning borde utgifvas, som kunde både fullständigt och opartiskt återgifva R. o. Ad:s diseussioner. Jag tror, att det vore så mycket nyttigare, som Gr.
Bomullsvaror, alla slag, Bevillnings-Utskottets Betänkande M 6. 3 för hvilka skall erläggas hälften af den i hvartdera riket för sådana varor i allmänhet bestämda införsels-tull; Socker och Socker-tillverkningar; samt Tobak och Tobaks-tillverkningar, för hvilka varor hel tull erlägges. § 5. Utländska varor kunna landvägen införas från det ena riket till det andra, så framt deras införsel derstädes är i allmänhet tillåten: l:o) emot hel tull, när införsels-tull icke blifvit för varorna erlagd i det rike, hvar ifrån de utföras; och - 2:o) emot half tull, när varorna bevisligen dragit inkommande tull i det Rike, hvarifrån de utföras; dock skola socker och socker-tillverkningar samt tobak och tobaks-till verknjngar alltid vidkännas hel tull i det rike, der införseln sker. § 6. Vid färd öfver gränsen från ena till andra riket, må tullfritt och utan förpassning kunna så väl af Svenska eller Norrska tull underkastade, som af utländska varor inedföras följande mindre partier, nemligen: Arrac, Cognac och Rumm, tillsammans en half ankare, eller 20 buteljer, Caffe, 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Garn, af alla slag, tillsammans 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Risgryn, 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Salt, 3 tunnor, Socker, af alla slag, tillsammans 60 Svenska (50 Norrska) skålpund, Tobak, af alla slag, tillsammans 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Tråd, af alla slag, tillsammans 6 Svenska (5 Norrska) skålpund, Vin, af alla slag, tillsammans en half ankare, eller 20 buteljer, Väfnader, af helsiden, 2 Svenska (Norrska) skålpund, » af alla andra slag, tillsammans 12 Svenska (10 Norrska) skålpund, samt af alla andra varor, med undantag af de i § 3 nämnda förbjudna, till ett värde för hvarje artikel af Tjugu Riksdaler Riksmynt (5 Riksdaler silfver).
Komiterade hafva nemi. icke uppgjort det klandrade förslaget och deras förmåga att framställa förslager har således icke i delta fall varit ställd på något prof. Hvad sjelfva saken beträffar, är det redan anmärkt, att här icke är fråga om att göra någon förändring uti sjelfva rättigheten till skatteköp, utan blott sältet för verkställigheten. Förslaget, sådant det nu är framstäldt, sönderfaller egentligen i tre afdelningar. Den första afser, alt åboerna må kunna få lättare reda på, huru ringa kostnad, som erfordras för att förvärfva den för dem vigtiga skattemannarätten. Det är orsaken hvarföre man föreslagit att en uträkning på förhand borde ske och vederbör:de delgifvas. Detta tror jag vara ganska riktigt, emedan allmogen i allmänhet icke har kännedom om de räntor som stå i jordboken och således icke kan beräkna lösen för sina kronohemman. Denna åtgärd är af den beskaffenhet alt K. M. kan, utan att behöfva nå" got bifall af R. St., densamma vidtaga. Den andra delen af förslaget innefattar äter att, i st. f. att kammarcolhm nu utfärdar skattebref, så skulle K. hehde hädanefter komma att meddela de resolutioner hvarpå skatterätten skulle grunda sig. Jag vill icke bestrida, att det ligger en viss säkerhet deruti alt kammarcolhm äger att vid skatteköp tillse det författningarne blifvit iakttagna. Jag tror också att det är formenligast att, då kammarcolhm år det embetsverk, som har att förvalta Kronans egendomar, det äfven må fortfarande för framtiden komma att meddela skatteköp, så vida nemi. med skatteköp kommer att tillgå såsom förut. Helt annat hade förhållandet varit om genom allmän författning skattemannarätten tilldelats alla åboer utan lösen. Jag vill derföre hemställa till de värde talare som föreslagit att K. beftdes beslut i dylika frågor skulle underställas K. kammarcolhm om det icke vore lämpligast att låta förblifva vid hvad som nu år, nemi. att ärendet anmäles hos kammarcolhm, som då utfärdar skattebref.