Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palthiel, Assans son, Försten för Isaschars barnas slägte. Ahihud, Selomi son, Försten för Assers barnas slägte. Pedahel, Ammihuds son, Försten för Naphthali barnas slägte. Desse äro de som Herren budit hafver, att de skulle utskifta Israels barnom arfvet i Canaans land. Och Herren talade med Mose på de Moabiters mark, vid Jordan, in mot Jericho, och sade: Bjud Israels barnom, att de gifva Leviterna städer utaf sitt arfvegods, der de måga uti bo; dertill förstäder omkring städerna skolen I ock gifva Leviterna; Att de skola bo i städerna, och hafva sin boskap, gods och allahanda djur i förstäderna. Vidden till förstäderna, som de skola gifva Leviterna, skall vara tusende alnar utifrå stadsmuren allt omkring. Så skolen I då mäta utanför staden, på den sidone österut, tutusend alnar; och på den sidone söderut, tutusend alnar; och på den sidone vesterut, tutusend alnar; och på den sidone norrut, tutusend alnar; att staden skall vara midt uti. Det skall vara deras förstäder. Och ibland de städer, som I gifven Leviterna, skolen I gifva sex fristäder, att den som någon ihjälslår må fly derin; derutöfver skolen I ännu gifva dem två och fyratio städer; Så att alle städer, som I gifven Leviterna, blifva åtta och fyratio med deras förstäder; Och skolen gifva dem mer af dem som mycket äga ibland Israels barn, och mindre af dem som mindre äga; hvar och en, efter hans arfvedel, den honom tillskift varder, skall gifva Leviterna städer. Och Herren talade med Mose, och sade: Tala med Israels barn, och säg till dem: När I kommen öfver Jordan in uti Canaans land, Skolen I utvälja städer, som fristäder skola vara, deruti fly må den som någon med våda ihjälslår.
StrméenS mauriel. Strogen. tägganbe af allmänt nyttig inrättning, bele» änbrtttg i 30 $ab. i § 9tättegångé Slrmeenö fåmäl inbelbta flam trubb er forn bemäringémanffab I) a frua årligen marit fammanbragne till mabenöfitittg; be förra få långt möte& 2öaftidningen i fäjlningö Sftågot ftörre öf Sfteb bemäringbmanflabet Ijafma åtffilliga nöbiga befunna jentfningar blifmit mibtagua uti beit förfta bn förföl tidämbabe förbetningen af betta manffab emellan arntcenb märfmabe od) inbelbta trubber. ©erffilta fomntenberingar ur inbelbta armeen fmfma ettbafi utgått för garnifottdförfiärlning, fångbetädning eller fåttg Slrttteend materiel fjär blifmit uttberf)ållett nteb be berför tiClgäng (Stiligt ett af $ottgl. 9)taj:t faftftällb troffblan, [fola nemligen alla fåmäl fara(leri Sitt beftribanbe af anffafftiingé Stya iit Sif flcmar' benna tittmerfniitg tillfommer .fpuöqmarna gemärö Äronotyaftoriet alltfå äfmett i benita omftäni»igf)ct utöfmat ett förbelaftigt inflytaitbe yå gemärö Majit iutommit, ett antal af nära 22,000 fåbana gemär blifmit föränbrabt titt fTagtåö Huber famina tib ^afma emtring 40,000 gernar blifmit mefanifft ffottftällba, famt emtring 23,000 ge Majit, meb anmifaitbe af influtna mebel för for Hiet i hernös fanb förlagba I4:be GSiga artitteri
Härigenom skulle Riddarhus-Sekreterarens fasta lön på Riddarhusets stat utgöra 2,400 Riksdaler ntom det för honom upplåtna Boställe; hvilken reglering skulle taga sin Början från och med år 1867. 1 sammanhang härmed och då Riddarhusets Vaktmästare fortfarande, jemte 350 Riksdaler årlig lön från Riddarhus-Cassan, serskildt uppbär 25 Riksdaler i ljuspenningar, hvilken löneförmån i öfrigt å samma stat upphört, hemställer Direktionen, att med indragning åf nämnde ljuspenningar Vaktmästarens lön må i jemn summa från och med år 1867 bestämmas till 400 Riksdaler årligen. Stockholm den 16 Oktober 1865. G. A. SPARRE. C. Leijonhufvud. Carl Bennet. R. Cederström. F. W. Leijonancker. J. A. Tornérhjelm. W. F. Dalman. Riddnrhus-Utskot tets Utlåtande N:o 15. Fortsall Utlåtande (ingående ordnandet a/ liidd a rh osets gårds plan. Vördsamt Memorial! Sedan Högloft. Ridd. och Adeln under sistlidne gårdag, med bifall till Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 11, förklarat sig icke vara hugad att för närvarande afstå hela eller någon del af den norrom Riddarhuset belägna Ridd. och Adeln tillhöriga tomt, tillkommer det Utskottet att afgifva hufvudsakligt yttrande rörande ifrågavarande tomts ordnande eller bebyggande. Utskottet har redan uti sitt Utlåtande N:o 11 redogjort för de till Riddarhusgårdens ordnande framställda särskilda förslag, äfvensom angående de preliminära åtgärder, Utskottet funnit nödiga för utredning af ifrågavarande ärende, hvarföre det torde tillåtas Utskottet att uti berörde hänseenden åberopa hvad Utskottets förenämnde Utlåtande innehåller.
Men månne icke då samma Grundlag hade förbudet hvarje Representant, att omtala och utsprida det, sorn inom Ståndet förefaller, samt Tryckfrihetslagen hvarje tidning6skrifvareÄ att; 673 Dan Ii Marlii, meddela hvad som ej ännu gerom Protocollsjusteringen vunnit häfd? men et t sådant Föri bud igenfinnes likväl cj i någon aF Grundlagarne. Deremot stadgar 78 §• Riksdagsord - ningen en bestämd Fonn, under hvilken juridiskt ansvar För Riksdagsmannens yttrande kan åläggas. Vid fråga om detta ansvar äger blott Frotocollet vitsord, och enligt 58 § Riksdagsordningen, är Protocollet endast den justerade uppfattningen af hvad som förefallit. Hvad framtidens dom angar, som är den tredje, så äger tydligen en officiel act mera vitsord inför den, än ett tidningsblad, som sällan uppnår framtiden. 1 två fall således njuter Riksdagsmannen, om motionen amages, lika skydd som förut af justeringsrätten; i det tredje har han aldrig njutit någon sådan ; det torde således icke kunna med skäl påstås, att 58 §• Riksdagsordningen genom denna motion blir till sin kraft och verkan upphäfven. Men icke blott frågan huruvida den i Grundlagen stadgade justeringsrätten, skulle, genom offentlighetens införande, förnärmas, tillhör Utskottets undersökning; Utskottet anser sig äfven böra upptaga frågan huruvida i samma justeringsrätt, sådan den nu begagnas, och bör begagnas, härigenom skulle ske nå* got intrång. Frågor om förändringar i yttranden uppstår vid och för Protocollsjusteringen i tre fall > dictionens förändring till det som i Talarens tanka är mer vältaligt; uteslutandet af per-; Ben IX Martil. «79 sonliga invectiver, och uttagandet af för stränga omdömen om sak; i båda sednare fallen äfven möjligen uteslutandet af en hel debatt, uppkommen i anledning af hvad sorn skulle ur Protocollet utgå. Dictionens förändring till vältalighet har Grundlagen ganska visligen icke omnämnt.
Denna sistnämnde räkning emottog den 2 Januari i år i5o,ooo R:dr från Banken på förra årets inbetalning från StatsVerket, och emoltager i år hela 1828 års anslag å Banco-vinsten, utan att äga nu mera, sedan alla de beviljade anslagen blifvit bestridda, andra utgifter än liqviden af mindre betydliga skulder till Banken och på 3-procents-räkningen. Denna fond måste således kunna lemna disponibel behållning. Den andra omständigheten är, alt just nu befinnes RiksgäldsContoret äga de största förskotterne till StatsVerket å Statsbrist-summan, då från början af nästa månad Bevillningen, som skall betäcka dessa förskott, börjar att inflyta. Härigenom stiger också Cassabehållningen å räkningen N:o 1 från sitt nu af Herr von Hartmansdorff uppgifna låga belopp» Den 26 Mars e. m. 147 under sommarn, till 1 million R:dr och derutöfver. — På alla dessa skäl, och då vidare kommer, alt för det oförmodade fall, att vid hufvudfrågans slutliga pröfning Rikets Ständer skulle afslå ytterligare bidrag till Canalens fullbordande, Bolagets ägande effecter erbjuda full säkerhet för den af Beredningen tillstyrkta förskotts-summa af 100,000 R:dr, kan jag ej annat än på det högsta tillstyrka detta förskott och får sålunda anhålla om återremiss. Herr Hjerta, Gustaf: Jag hade ämnat, att söka besvara äfven de anmärkningar emot Götha Canal-företaget i allmänhet, som här blifvit gjorde, ehuru (jag tillstår det) med ledsnad, då jag måste skilja mig ifrån en person, med hvilken jag delar tänkesätt, så att säga, i alla allmänna frågor; och orsaken till denna min afsigt var känslan af min pligt, då jag, såsom Ståndets Fullmägtig i Banken, och af BancoSlyrelsen fyra särskilda gångor hedrad med förtroendet att, å dess vägnar, deltaga i Revisionen af Canal-arbetet, torde vara bland de få, som äro i stånd, att, med kännedom om, jag vågar säga, alla local-omständigheter, bedömma detsamma.
Bergverken försäkrad så ”väl i kraft af det för anläggningen oumbärliga behofvet, som 1 stöd af flere allt ifrån ”1600 talet och äfven i sednare tider tltgifné ”Kongl. Förordningar och Ständers försäkran j ”att under sådane omständigheter, Riksens Ständer ansett det vara ostridigt, att, i kraft a£ ”dessa författhingar, Staten lika så litet kari ”ovilkorligen disponera om de till Bergver”ken upptlåtne recognitionsskogar j sorn dessa ”kunna äf Bergverken, utan förbehåll af Stä”tehs äganderätt begagnas: att härutinnan huf”vudginndörna funnos som böra bestämma för”hållandet emellan Staten och Bergverksidkare, ”den förre betraktad sorn ägare4 och den sednare som innehafvare af Recognitionsskogar^ ”och att Riksens Ständer derföre ansett Berg”verken ovilkorligen berättigade, att behålla, så ”mycken skog, som för verkens drift och smi”dets underhållande tarfvades.” När nu Riksens Ständer, i deras vid sista Riksdag fattade beslut i detta ämne, yttrat, att de Bruksägare, soni ej anmälte sig till skattelösen af deras skogar, inom två år efter Riksdagsbeslutet, skulle haf» va recognitionsskogarne förlorat, och desse säljas på öppen Auction till den mästbjudande j så frågar jag, om detta icke var ett olagligt beslut, hvilket Kongl. Majit, såsom skedt, icke kunde elier borde sanctionera? Hvad Riksens Ständer dessutom beslutat, har Kongl. Majit ur de flere skäl, som i den Kongl. Propositionen innefattas, ansett mindre billigt, och derföre på t)en li Augusti t, tft, 399 samma gång trott sig böra underställa dehn Riksens Ständers närmare granskning och bepröfvandej de hafva ock hos Utskottet vunnit det afseende, dem efter min tanka bör lemnäs. Jag har i öfrigt hört anföras och omtalas > huru mycket Riket skall hafva förlorat på de skatteköp af recognitionsskogar, hvilka sedan skedt.
Då sade Saul till Ahia: Bär fram Guds ark; ty Guds ark var på den tiden när Israels barn. Och som Saul ännu talade med Prestenom, förökade sig sorlet och löpandet uti de Philisteers lägre. Och Saul sade till Presten: Tag dina hand af. Och Saul ropade, och allt folket, som med honom var, och kommo i stridena; och si, då gick hvars och ens svärd emot den andra, och var ett mägta sorl. Och de Ebreer, som tillförene hade varit när de Philisteer, och hade varit uppdragne med dem i lägret allt omkring, gåfvo sig intill Israel, som voro med Saul och Jonathan. Och alle män af Israel, som sig förgömt hade på Ephraims berg, då de hörde att de Philisteer flydde, följde de efter med de andra till stridena. Alltså halp då Herren Israel på den tiden, och slaget stod allt intill BethAven. Och då Israels män försmäktade på den dagen, besvor Saul folket, och sade: Förbannad vare hvar och en, som bröd äter intill aftonen, att jag må hämnas på mina fiendar. Så smakade ock allt folket intet bröd. Och hela landet kom i skogen, och der låg hannog på markene. Då folket kom in i skogen, si, då flöt der hannog; men ingen lät honom med handene komma till sin mun; ty folket fruktade sig för eden. Men Jonathan hade icke hört, att hans fader hade besvorit folket; och räckte sin staf ut, som han hade i sine hand, och doppade med ändanom i hannogskakona, och vände sina hand till sin mun; så vordo hans ögon frisk. Då svarade en af folkena, och sade: Din fader hafver besvorit folket, och sagt: Förbannad vare hvar och en, som något äter i dag. Och folket var förtröttadt. Då sade Jonathan: Min fader hafver bedröfvat landet; ser, huru min ögon äro frisk vordne deraf, att jag af denna hannogen något litet smakat hafver. Hade folket i dag ätit af sina fiendars rof, som de funnit hafva, så hade ock slagtningen vordit större emot de Philisteer.
Hon blef så natten öfver i berget; men andra dagen skulle en af mor Bertas pysslingar visa henne vägen. När nu morgonen kom, att sol rann östan upp, var prinsessan inte sen att åter gifva sig på färd, och en af berg-pysslingarne var hennes följe-svenn. Vid hon så skulle skiljas ifrån den gamla berg-qvinnan, tog käringen till orda: »mycken lycka på resan! och önskar jag dig allt godt, ehuru jag väntar att vi aldrig mer få se hvarandra. Likväl, eftersom du gjorde mig den hedern och kallade mig ~kära mor~, ber jag att du vill emottaga denna spinn-rock till en hug-komst. Men så länge du har den spinn-rocken behöfver du aldrig lida nöd, ty den spinner ensam lika mycket garn som nio andra.» Ja, konunga-dottern tackade för gåfvan, såsom den väl det kunde vara värd; ty spinn-rocken var allt igenom af skärt gull. Derefter skildes hon ifrån berga-qvinnan, och gaf sig på färd såsom tillförene, och vandrade öfver berg och djupa dalar, hela Guds långa dagen i ända. Men när det blef serla på aftonen, kommo de åter till ett högt fjäll, och deruppe glimmade ett ljus som en liten stjerna. Då sade pysslingen: »jag har nu visat dig vägen, såsom jag lofvat; ty här bor farmors syster, och är nu tid att jag vänder hem igen.» Dermed lopp han sina färde. Men prinsessan letade sig fram öfver stock och sten, ända tills hon kom upp i fjället, och fann en håla hvars dörr stod öppen, så att eld-skenet lyste rödt genom mörkret. Konunga-dottern besinnade sig nu icke länge, utan trädde in i berg-stugan, och fick hon se hvarest en stor mängd troll, både män och qvinnor, voro samlade omkring elden; men längst fram satt der en gammal, gammal gumma, som tycktes vara husbonde för alla de andra. Käringen var liten till växt och stygg till utseende, och så ålderstigen, att hennes hufvud runkade af och an. Häraf tyckte konunga-dottern sig väl kunna veta att detta var mor Bertas syster, hon gick derföre fram, och helsade höfviskt: »god qväll, kära mor!»
5 Motionären liar vidare ansett, alt, om skolan och kyrkan upplälos fritt så väl för Philosophiae Magistrar, hvilka skulle kunna få flera år for sin grad, som ock för icke graduerade prestman, hvilkas ordination bör vara en borgen för kunskap atti Trivia'-skolor kunna undervisa, skulle, genom gåfvornas och anlagens olika rigtniug hos olika individer, hvarken skola eller kyrka komma att sakna duglige lärare, förutsatt, att lönerna för skolans tjenstemän höjdes till fullkomlig likhet med kyrkans af lika tjenstår. För att tillgångar till en sådan jemkning af lönerna må kunna beredas, och till ersättning för den förhöjda tjenstbeiåkningens borttagande har motionären föreslagit: l:o att Trivial-skolorna i flera småstäder böra indragas; 2:o alt, då i hvarje Stift gifvas, om icke mångå , dock några Ecclesiastika beställningar, så väl lönade, att de, vid inträffande ledigheler, kunna tåla ett afdrag till skolans förmon, så borde ett sådant afdrag vid slika tillfällen göras. För öfrigt hoppas motionären, alt det anslag till Läroverken inom Riket, hvarom Regeringen redan gjort Nådig Proposition, mätte beviljas till det belopp, att icke blott Lärares billiga anspråk må uppfyllas, utan ock en pensionsfond bildas för emeriterade skicklige skollärare, hvilka sakna håg och anlag för prest-embetel, och som nu nödgas ”kasta sig i kyrkan*, såsom enda räddningen mot nöd på ålderdomen. Vid föredragningen hos Högv. Preste-S'åndet af denna motion hafva Doctor Anjou, Contracts-Proslen Sandberg och Corn ministern Bergstrand önskat all framgång åt motionen och uttalat sin klagan öfver orättvisan af den föi höjda årsheräkningen. Contracls-Prosten Gumcelius och Biskop Holmström hafva yttrat sig visserligen instämma i buf vudsyftningen af motionen ; men de önskade rättvisa icke blott åt kyrkans tjenstemannapersonal, utan ock åt skolans, och hvad de skattade af ännu högre värde, icke blott åt kyrkan, utan ock åt skolan.
– I alla fall, ingenting är försent, kom hem – Och hvad tror du ert lätta lif är för mig nu? – Louise såg upp, hon skalf spasmodiskt – Du vet inte hvad det är att lefva, det är inte något man kan skaka af sig – jag menar när det käns, käns till botten, då är det som döden, – det är att gå utom sig själf – hela tiden och in i något annat – främmande, som växer och växer – dödar. Det är lifvet Ada – lifvet är en långsam, gränslös död ... En stund efter passerade Tore Hultman vid vägskälet ett ljuslockigt, elegant fruntimmer, som kastade på honom en främlings flyktiga blick. Han blef stående med sin mattina. Jaså – det var hon – och här gick han. Han behöfde icke ha gått här, om icke hon ... pah fan, det en ska bli, det blir en. På kvällen berättade Louise helt kort om besöket. – Nåå – sade Tore skyggt. – Åh, hon sade att ingen bildad människa kan umgås med handtverkare, det var kvintessensen, sade Louise hvasst. Men innan den stingande udden hann verka, slog hon om, fattade Tores arm och ropade ur sitt djupaste: – Tala, tala då med mig, aldrig tala vi samman, aldrig ligga våra själar öppna – bara jord och jord och jord – det är det som gör mig galen – hvem är du, hvem är jag? hvad älska, hvad tänka, hvad drömma vi om? För Jesu skull ge mig något att lefva på – jag dör. Tore stirrade förskräckt in i hennes förvridna ansikte. – Hvad ska vi tala om? Jag tycker jag talar om allting nästan, men du vet, att jag har svårt att uttrycka mig. Och medan han sade dessa ord lugnt, litet trögt, stormade det inom honom af syner och tankar och kval. Men han gömde på allt, så som han gjort hela sitt lif och hans far och hans fars fäder före honom, tills bördan af all denna tystnad blifvit för tung att aflyfta. Dagen därpå saknades Louise. Tore fann henne ute på prärien vid en dikeskant. De sågo på hvarandra med blodsprängda ögon.
Academien, ej bör hädanefter anses såsom ökande beloppet af de Fi ia Konsternas Academies Stat, Således utgör det verkliga anslaget för Academien allenastR:d. 6745. Men det återstår mig ännu att vidröra det sednare ämnet uti Höglofl. StatsUtskottets Betänkande, det nemligen, som angår nya anslag for Kongl. Ofver-Intendents Embetets Canzli. Uti mitt underdåniga Memorial till Kongl. Maj:t, och hvilket Memorial Konungen täckts till SlatsUtskottét i Nåder remittera, var begärd en lön För en Secreterare, till lika belopp med den Ian, Embetets Kammererare åtnjuter, eller 4°o R:d., en lön för en Canzlist, lika med den mindsta Gonducteurslönen , det vill säga 135^ R:d., samt 100 R:d:s förhöjning å de, såsom Expensmedel och mot vanlig redogörelse, anslagna 200 R:d. Högloll. Ridderskapet och Adeln torde villja sig erinra, att 1809 års Ständer till Kongl. Maj:ts Nådigsta fastställelse föreslago inrättandet af en Slottsbyggnads-Direction, sammansatt af Konungens RiksMarskalk, Öfver Den 2 Juli e. m. 123 Ståthållaren i Stockholm samt Öfver-Tntendenten — alla utan särskilda inner eller arfvoden för denna befattning, Dentia Directfon skulle af Kongl. Öfver-IntendentsEmbetets Tjenstmän beij nas, for de löner, desse förut innehade, och hela Inrättningen grundade sig så helt och hållet på ingen den ringaste utgift för Statsverket, att till och med Öfverlnlendents-Embetets Expensmedel blefvo tillika SlottsbyggnadsDirectionens. Detta Verk vänn Kongl. Maj:ts Nådigsta bekräftelse och sattes i behörig activiiet. Sedan mer än £ år har jag den hedern att i denna Direction vara en Ledamot.
Herr Anckarsparre, Ingemar August, uppläste följande: Lag-Utskottet har ej ansett det tillhöra sig att lemna någon åtgärd till de af mig gjorde Anmärkningar vid dess Betänkande, i frågan om Sjö Lagens förbättrande, hvilka Anmärkningar Högloft. Ridderskapet och Adeln benäget behagade anse ledande till Betänkandets återremiss. Den undersökning jag vördsamt föreslagit till upplysnings vinnande huru långt *66 Den 4 April. man hunnit med Lagarnes öfverseende och förbättrande, förmodar jag just tillhöra det Utskott, som af Rikets Lagstiftare har sig uppdragit alla med Lagverket sammanhang ägande Mål. Att ställa ofvannämnde öfverseende och förbättrande på till och med hvad Lag-Utskottet nog olämpligt kallar beting , anser jag vara nödigt derföre att det är högst vigtigt för det Allmänna, att snart få se och erfara de lyckliga följderna af detta grannlaga Arbete, för hvilket en större drift så mycket mindre kan vara menlig, som man väl aldrig kan vänta sig Riksens Ständers godkännande af arbetet, om det i något fall blifvit vårdslöst behandlat. De öfrige jme RiksStånden hafva bifallit Utskottets Betänkande; det afgör väl verkan af Ridderskapecs och Adelns beslut, men bör ej leda detsamma, emedan hvars och ens öfvertygelse hör yttras oagtadt andras stridiga mening. Höglofl. Ridderskapets och Adelns ogillande af Utskottets Betänkande kan ej ändra sakens utgång, men om jag vågade vördsamt önska ett sådant ogillande är det blott för att, i händelse vid en sednare Riksdag detta så magtpåliggande Lagarbete möjligtvis ännu stod på samma punct, som det nu gör, Ridderskapet och Adeln då kunde visa att från dem kommit både de Förslag och det Beslut, som kunnat leda till det så vigtiga och högst efter, längtade målet, en för närvarande tids språk, seder och behof, lämpad redning af det LagChaos vi nu genom otaliga hvarannan upphäf - Ben 4 April B.67 vande och förklarande Förordningar och Förklaringar äga.
S* D: Föredrogs å nyo och bifölls Stats, samt Allmänna Besvärsoch OeconomieWtskottens, den 5 dennes, under N:o 123, afgifna och, den 11 derpåföljde e m., på bordet lagda Utlåtande, i fråga örn Rusthåll 2i6 Prot,-Utdrag den ? i Februarii 1830. Jares skyldigheter, i afseende å uppsättning gen af nya Munderings persedlar. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats, samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 19 sisil. Januarii, under Nio a 18, afgifna och, den 1 dennes e. m., på bordet lagda ytterligare Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens, under N;o 94, förut meddelade Betänkande, angående jemkning i den Proviricen Skåne ålagda ordinarie Rotering, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med afslag å berörda Utlåtande, besluta: att en ny, af rättvisa och billighet påkallad och af föregående Stander begärd, allmän jemkning i den år ,1811 verkställde extra Rotering äfven måtte öfvergå Provineen Skåne, utan afseende på den derstädes för närvarande provisoriskt bestående ordinarie Rotering, hvilken sålunda upphäfves; men att, efter skedd och i laga ordning stadfästad jemkning med hela extra Rotehållssky Idigheten för 2,572 nummer inom de tvänne Uänen, de extra Roteringsskyldige måtte Sockneeller Häxadsvis höras, hvar och en för sig, öfver den Proposition att, emot erhållande af en tredjedels minskning i sin extra Rotehållsskyldighet, åtaga sig det ständiga Knecktehållet , sålunda till eu tredjedel i numeraira Prött-Uturag den 22 Februarii 1830. 217 beloppet nedsatt; och att den, som från de utlyste sammankomsterne för detta ändamål uteblifver, lemnar intet, eller vilkorligt svar, måtte anses icke hafva uppå förslaget ingått, utan alltså vilja förblifva vid ilen oförmedlade extra Roteringsskyldigheten j dock att under tiden den närvarande ordinarie