Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och väl vetande, att de epokbildande snilleverk, hvilka utgöra en nationallitteraturs stolthet, ingalunda hafva framträdt genom blotta svängningen af en trollstaf, gör icke litteraturhistorien uteslutande till sin uppgift att påpeka dessas värde och uppvisa huru i dem skönhetsidén kommer till lefvande åskådlighet, utan hon söker fasthellre historiskt begripa dem, fatta dem på deras bestämda plats i den allmänna utvecklingens förlopp, fatta dem som de punkter, på hvilka de, under långa tiderymder utan samband arbetande krafterna samlats och bragts till full mognad, men ock såsom de, hvilka endast i detta bestämda sammanhang, endast som länkar i kedjan, finna sin förklaring och sin rätta uppskattning. Ty sammanhanget uti och utvecklingen af det hela är mer än det enskilta litteraturalstret denna vetenskaps föremål. Deraf kommer sig, att litteraturhistorikern så mången gång väljer forskningsområden, å hvilka mängdens ögon icke varseblifva annat än vissna strån, och att han dock der kan göra upptäckter, som sprida ett märkligt ljus öfver de dunkla stigar, dem den litterära utvecklingen följt på sin gång genom seklerna. De älsta perioderna äfvensom de s. k. öfvergångs-perioderna äro ur denna synpunkt af synnerlig vigt för kännedomen om ett lands litteratur, och de hafva äfven derföre hos de europeiska kulturfolken på sednare tider blifvit mer än förut underkastade en noggrann och trägen granskning. Särskilt hafva den dramatiska litteraturens älsta öden och utveckling utgjort ett under de sista decennierna i Tyskland, Frankrike och England med lifligt intresse behandladt ämne. Historien om Sveriges dramatiska litteratur är ännu oskrifven. Kanske menar mången, att den gerna må så förblifva; ty ofta har man hört upprepas — och det äfven af män, till hvilkas ord man med skäl må sätta lit — att svenskarna aldrig hafva haft någon sjelfständig dramatisk litteratur, ja, till och med att de aldrig kunna få en sådan. Att Sverige icke som Italien, Spanien, England, Frankrike, Tyskland och Danmark eger ett nationelt drama, detta är obestridligt.
Tänk på det då, och tag sedan fru Stjernfelts framtid på ditt samvete, om du vill! För öfrigt var det ett besynnerligt spetakel att se den nya fideikommissarien och baronen Brinck täfla med brännmästaren på fideikomisset om fru Stjernfelts ynnest. Och det offentligen, inför alla sockenbor! Det var löjligt, kära Fredrik! – helt enkelt löjligt! Men det vigtigaste är att du därigenom förstör dina apparencer på annat håll ... BARON. Åh, – tala inte om det ...! Det är chimärer! GENERALEN. Det är min käraste önskan, Fredrik! BARON. Jag är rädd för att den inte går i fullbordan, så vidt det gäller Elise, – och det är ju henne det gäller, eller hur? GENERALEN. Det är henne det gäller. BARON. Elise håller nog på att fästa sig allvarsamt på annat håll, om jag är aldrig så litet skarpsynt. GENERALEN. Åh – ett barndomstycke! Det går nog öfver med några genomblötta näsdukar! BARON. Ett barndomstycke! De ha inte känt hvarandra så länge! GENERALEN. Visst ha de det! Elise var som liten flicka mycket hos Vahrmans, medan de bodde i Helsingfors. BARON. Så–å! Farbror är inte mera inne i förhållandena –? GENERALEN. Hvad menar du? BARON. Har farbror värkligen gått med bindel för ögonen? Det har jag inte märkt på farbrors sätt mot honom. GENERALEN. Mot hvem? Mot hvem, frågar jag? BARON. Mot Segerstedt, naturligtvis. GENERALEN. (som fallen från skyarna, häftigt) Säger du det Fredrik? Tror du det Fredrik? Nej, – Gud förbjude –! BARON. (vaknande) Skulle det då vara sant hvad folk säger ...? GENERALEN. (går ytterst upprörd af och an med händerna kring hufvudet. Slutligen stannar han framför baron och tar honom hårdt om armen). Gud förbjude det, säger jag! Det kan inte vara möjligt! Nej, nej, nej – tusen gånger nej! (hemtar sig) I morgon dag ska doktorn ur huset.
Beträdande slutligen Herr Friherre T er smedens förslag att minsta sedelvalören, som efter det nya räknesättets införande komrne att af Banken u(gifvas, må bestämmas till 5 rdr riksmynt, och att utgifning af sedlar å 1 rdr riksmynt således ej må ifrågakomma, hvilket förslag vid sednaste riksdag föranledde en iillig meningsstrid hos Rikets Ständer och genom votering i förstärkt Banko-utskott afslogs; så är till stöd för samma förslag anfördt att, enär Rikets Ständer redan vid 1847—1848 årens riksdag beslutat att Bankens sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt skulle indragas, borde, i öfverensstämmelse dermed och såsom en fortsättning af det vidtagna beslutet, sedlar å 1 rdr riksmynt icke från Banken utgifvas; att det syntes böra leda till realisationens betryggande om silfvermynt funnes spridt i rörelsen och att så länge sedlar af så låg valör, som 1 rdr, vöre i omlopp, allmänheten icke förstode att uppskatta myntets värde eller rätt bedöma skillnaden mellan silfver och sedlar; att tillverkningen af ifrågavarande sedlar för Banken medförde betydlig årlig kostnad, som genom deras ersättande med silfvermynt kunde besparas, samt att de, efter någon tids cirkulation, stundom blefve så nötta och skadade, att de, till förlust lör innehafvaren, icke kunde af Banken inlösas. Beslutet om indragning af de s. k. skillingssedlarne vidtogs, bland annat, med afseende å den dryga kostnad, uppgående till omkring 40,000 rdr banko årligen, som med deras tillverkning var förenad. Den kostnad, Banken för tillverkning af nu varande 32 skillings-sedlar, motsvarande de blifvande sedlarne å 1 rdr riksmynt, får vidkännas, är deremot jemförelsevis mindre och synes alltså, vid bedömande af frågan om dessa sedlars utgifning, icke böra i lika mån komma i betraktande.
Flyttsaker: * Reseförnödenheter, af egaren sjelf medförda, då de af vederbörande Tullkammare eller Tull-Inspektion linnas ej öfverstiga hans behof under resan Fria. inkomna för sådane Svenske undersåters räkning, Fjcdrar, Ur-; hänföras till delar af Ur, ej specificerade. 1 Flugor, Spanska; hänföras under Apothcksvaror. Flottholz'; hällforss under Korkbark. i Förslag till Tall-taxa. Ii . - *- Qvantitet för Införsels-tull. Tullberäkningen. Riksmynt. Flyttsaker: som varit å utrikes ort bosatte, så framt de vid införseln finnas gamla och brukade samt, på särskild anmälan bos General-Tull-Styrelsen, pröfvas ej öfverstiga egarens behof . R:dr Fria öre. L öfrige inkommande gamla och brukade husgerådseller andra lösörepersedlar (hvilkas införsel, äfven såsom nya, ej genom denna Taxa är i allmänhet medgifven tullfritt, eller emot lägre tull än högst 4 0 procent af värdet., då sådan förtullningsgrund bör tillämpas) när de vid införseln, på särskild anmälan hos Tullkammare eller Tull-Distrikts-Chefer, vid 300 R:dr Riksmynts värde eller derunder samt hos General-Tull-Styrelsen då värdet öfverskjuter 300 R:dr Riksmynt, pröfvas icke öfverstiga egarens behof « It:dr 100 j j Riksmynt. > 40 Fläsk Fritt. Fnöske, beredt ... Fritt. Foglar, lefvande ... slagtade, hänföras under Kött. Folier, Tenneller Stanniol 4 skålp. Fria 45 Formar of jernbleck eller annat ämne för Sockerbruken, äfvensom Tryckoch Pappersformar, hänföras till Redskap och Machinerier. Fosfor 1 skålp. 45 Frugter och Bär, ej specificerade: friska 4 centner 50 inlagde i Bränvin eller Attika 4 skålp. 30 Flädermos och saft; hänföras under Apotheksvaror. Flätor till Hattar; se Hattflätor. Fogel-Km; hänföres under Lim, andra slag.
Vidare förmäler motionären hurusom, genom donationsbref den 20 Augusti 4632, Drottning Christina donerat åtskilliga i Halland belägna kronogods och hemman, med dertill lydande egor och lägenheter i hus, jord m. m. till grefskap för Grefve Axel Lillia att under adelig frihet och frälsemannatjenst ega, besitta och behålla för sig och efterkommande; »de 76 lispund smör likväl undantagne, som efter annotation in margine på Rikskammar-rådets uträkning blifvit till kyrkan förlänte.» Enligt anteckning i 4684 års jordebok hade denna donation återgått till Kronan, förmodligen genom Konung Carl den XI:s reduktion. — Samma Drottning hade genom gåfvobref den 46 Maj 1653 gifvit till Öfversten m. m. Jakob de la Gardies Grefvinna Fru Ebba Sparre, för dess oförtrutna tjenstgöring, åtskilliga i Hallands län belägna kronogods, att njuta, bruka och behålla under adelig frihet och frälsemannatjenst så länge, som provinsen Halland under Kongl. Maj:t och Kronan förblef; »dock tages i observantz, att den smörränta, som åtskilliga kyrkor af en del utaf berörda, uppsatte gods, njuta och dem förländt, är, dem blifver så härefter som härtill under berörda kyrkor alldeles förbehållne, och häfver bemälda Grefvinna eller dess arfvingar, sig med dem intet att befatta eller uppbära låta.» Då Grefvinnan De la Gardie sedermera allidit utan manliga bröstarfvingar hade denna donation till Kronan återgått. I afseende å omförmälde två donationer har motionären anmärkt, att obestridligt vore det de, såsom endast innefattande kronohemman, återgått till Kronan med sin krononatur, och likväl vore deribland hemman, som hade smörränta till kyrka, och hvilka sedermera, utan något giltigt skäl, blifvit förvandlade till kyrkohemman och för kyrkornas räkning bortarrenderade.
Lag borde för denna Riksdag hwila och endast hos Konungen i underdänighet anhällas om de hit lämpliga Lagars »verkställighet, tog Borgare-Ständet detta örende i öfwerwägande, dä tillika ofwannämde pä bordet lagda förslag äter förehades; och som Stän - Li6 Den 14 October. Ständet redan förut af flera ffäl funnit en sädan ny lag öfwerflödig, kunde det nu ej heller i pröfning af Förslaget ittgä, och beflöt alltsä, det skulle frägan förklaras hanlande, anseendes likwäl Ständet för sin del nägon underdänig anmälan boS Kongl. Maj:t i detta ämne cj wara af nöden, helst Srändet hyste den lyckliga rvisihet, att Kongl. Maut, utan att derom i underdänighet erinras, alltid lika ömt och kraf. tigt wakade ö^wer Lagarnes helgd och den all. wänna trygghetens bibehällande. Ur supra. Lx ?roroLoIIo I. O. Valerius. Utdrag af Protokollet, hältet H06 Bonde Ständet wtd Urtima Riksdagen i Arebro den 14 Oktober 1810. S. D. ^fter förnyad föredragning af Lag Ut. skottets wio sista Plenum pä bordet lagda Me. morial af den 12 dennes, innefattandes en yt. terligare redaction af desi den 19 sist! Septenr. ber asgifne, men frän Höglofl Ridderskapet och Adeln, Högwördige Preste-Ständet och Bonde.
Göromålen kunna ej helier annorstädes förvaltas, på sätt föreslaget blifvit, emedan consisto1-ierna äfven äro domcapitel och skulle sakna domfört antal ledamöter, om dessa blefvo för få. Man har sagt, att domprosten är öfverflödig i consistorium, emedan en lector kan fylla hans plats. Jag anser deremot domprostarnas bibehållande vara ganska vigtigt för consistorierna; ty domprosten är alltid prest och, under biskopens frånvaro, ordförande i consistorierna, hvilket en lector, som icke är prest, på sätt man exempelvis omförmält, ej lämpligen bör vara uti ett verk, som skall besluta öfver presterliga värf. Då consistorierna skola behandla mål både angående kyrkan och läroverken, och då sakkännedom inom hvarje verk är hufvudsakligen nödig, anser jag den blandning af prester och gymnasiilärare, hvaraf consistorierna för närvarande äro sammansatta, vara ganska riktig. En ledamot har yrkat, att biskopslönerna borde till förmån för läroverken nedsättas. Det är visserligen hvar och en obetaget att önska, hvad han behagar; men då önskningarna äro obelänkta, måste han ock nöja sig med att se dem förfalla. Vill man nedsätta biskoparnas löner, så bör man icke förvänta, att dugliga personer skola vilja åtaga sig så ansvarsfulla embeten. Nyligen hafva vi sett, att utaf alla 3, som varit uppförda Den 2 Maj e. m. 49 på ett biskopsförslag, har ingen velat emottaga förtroendet. En ledamots yttrande, att biskoparna sällan lemna förmögenhet efter sig, bevisar just, att deras utgifter äro så betydliga, att de nuvarande lönerna knappt svara deremot. Än värre blefve förhållandet, om de förringades. I sjelfva saken anser jag det likgiltigt, antingen återremiss beviljas eller icke, emedan saken dock icke lärer kunna slutas på annat sätt, än Utskottet tillstyrkt; men på det R. o. Ad. må i ämnet uttrycka en riktig mening, önskar jag, att betänk, nu måtte bifallas. Hr Dalman:
Det vill dock synas som om det ligger en lång utvecklingsväg mellan den yngling som vid hafsstranden så mildt och menlöst besjöng sin kära, och den man, som efteråt vände ryggen åt familjelifvet. Kanske hade hans stolta själ kommit i strid med samhällsandan och adelshögmodet, då han såg sig, oaktadt han kunde mäta sig med de förnämare i lärdom och storsinthet, omöjligen kunna öfverstiga den skranka, som då skilde frälse och ofrälse. Vi, som till och med i våra samfund hafva bevittnat deras olyckor, hvilkas äregirighet ej låter sig ledas af deras ställning, kunna knappt föreställa oss det förtviflade missnöjet hos sextonhundratalets så beskaffade män. Kanske också hans oförmåga att sätta sig in i ett bestämdt yrke eller hans motgång på embetsmannabanan drifvit honom till att af nederlaget göra sig en slags ära, allt nog, han begärde intet vidare af samhället, han förnekade der all framtid. Man ser, att han tidigt betraktat sin existens som förfelad och afskedat ungdomsintresset och hoppet. Han stod omsider ensam. Och hvad betydde ej detta, efter hvad vi förut visat, den tiden! Det är alltid svårt att skapa sig ett lefnadsmål, som samhället ej adopterat, och som derföre måste, oaktadt all vår egen tro, plåga oss med sin osäkerhet. Men att icke ega något mål alls! Att lefva för dagen som en kringvandrande student utan framtid, utsatt för de strängas tadel, de verldsklokas tysta spe, för allas förvåning och som det ständigt sker, då man ej förstår, för deras snara likgiltighet! Att sluta sin bana med just det, hvarifrån den unge debutanten sträfvar att komma, lifvet för stunden och vistelsen på källarena! En egenskap kom honom dock härvid väl till pass. Det är ett nytt drag i hans karakter, att han ej skattade det timliga goda högt, att han var nöjd med litet. Han sökte ej de mäktigas ynnest, han var för stolt att begära beskydd, han kände sig dragen till de ringare. Lyckan blef honom likgiltig. Och sist måste det egna högmod infinna sig, som envisas att bryta med menniskorna och hålla sig fast vid en förtviflad sak.
St., eller att Ständerne, på en så lös grund, kunna i creditiv-väg anslå en betydlig summa, utan att i någon män känna, till hvilka förbättringar och till hvilka behof dessa medel blifvit begärdta. Det förutsätter ett förtroende från Styrelsen till Ständerna, som de uteblifna K. propos:na ej gifva anledn. till att tro vara för handen. Jag får framställa den frågan, om det är under Ständernas styrelse och vård correcl.- inrättntna befinna sig, eller om det är under Regeringsmaktens. Då förefaller det strast besynnerligt, att ej undfå något förslag i ämnet fränden Statsmakten, som i första rum - Den 15 Februari f. ra. 45 met bör leanna behofvet; ty Ständerne, som ej äga en sadan detalj - kunskap oell kännedom, hafva anspråk att, såsom vägledning för deras tillgöranden, erhålla upplysning 0111 de åtgärder, som kunna vara af behofvet påkallade, och då bade vår discussion varit betydligt förkortad. — Det har blifvit yttradi, att vi skulle kunna förvänta en K. propos. i ämnet, men jag har icke lättat Frih. Åkerhjelms yttrande så; deremot har jag, till min stora förundran, af Hr Stråles yttrande inhemtat, att den delen af lagstiftningen, som rörer fångvårdslagarna, lärer vara under Högsta Domstolens pröfning, hvarvid jag icke kan undgå att yttra, det mig synes, att den lid af 6 år, som förflutit sedan sista riksdag, bort kunna vara tillräcklig alt förekomma det ”käringförhållande” som blifvit omnärnndt. Frih. Åkerhjelm har uti föregående plenum anfört såsom bevis på Styrelsens grannlagenhet mot R. St., att icke några K. propostr blifvit till Ständerna öfverlemnade i de mest vigtiga frågorna inom samhället. Det är denna Regeringens skygghet att framlägga dessa frågor, hvilka, enligt Frih. Åkerhjelms förklarande, äro af en så genomgripande natur, att han ansett Styrelsemaktens grannlagenhet kräfva, alt de blefvo helt och hållet öfverlemnade till R.
Maj:ts nådiga pröfning underställas, och de omförmälda nya iustruktionerne derefter utfardas, anser Utskottet, vid sådant förhållande, sig icke böra tillstyrka Rikets Sländeis bifall till den gjorda framställningen i denna del, utan hemställer, att densamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Vidkommande slutligen förslaget att i hvarje fögderi tillsätta en eller tvenne exekutionsfogdar för bestridande af alla utmätnings-förrättningar, så tror Utskottet, för sin del, att tillskapandet af dylika lönlösa beställningar, i stället lör att afhjelpa de öfverklagade olägenheterne, snarare skulle bidraga till deras ökande, hvarjemte statsverket komme alt vidkännas betyd liga utgifter i och för de lönförhöjningar för länsmännen, hvilka skulle blifva en nödvändig följd deraf, att desse tjenstemän sålunda ginge i mistning af en för deras bergning påräknad inkoa.st. Med afseende härå, och då nya instruk - Allm. Betv. och Ekon.-Utskottets Betänkandej JV.-o tit. 5 lioner för kronofogdar och länsmän, enligt hvad ofvan anfördt blifvit, snart torde vara att emotse, hemställer Utskottet, att berörde förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 27 Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 28 Juli, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om jernvägs-anläggningar i riket. Rörande delta ämne hafva hos Ridderskapet och Adeln tvenne anföranden blifvit ingifue och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets handläggning remitterade, nemligen: l:o af herr grefve von Rosenj A. E.> som anfört, att vidsträckta jernvägs-anläggningar blifvit uuder sednare åren fullbordade så uti Europa som annorstädes, och att skälen till deras uppkomst borde uppsökas uti den stora förkofran och tillväxt, som den genom dem beredda hastiga och mindre dyra kommunikationen åstadkommit uti handel, industri och näringar m. m.
En betydlig frigörelse hade derutinnan ägt rum, endast en hembudsskyldighet till hyttelaget var koltillverkarne ålagd; men som de af den vunna friheten lockades att vilja blifva qvitte jemväl den sista inskränkningen, hafva R. St. också begärt upphäfvandet deraf. Så ginge det kanske ock med tullsatserne, att de mer och mer nedsattes. Hr von Troil har tillagt, att han för sin del gerna sage, att man bifölle Utsk:s förslag i afseende å införseltullen, ehuru han derpå ej lade serdeles vigt. Der synes mig stångjernsintresset göra sig uppendagligen alltför mycket gällande. Jag återigen, som önskar skydda både stångoch tackjernstillverkningen, jag yrkar förbudets bibehållande å både utoch införsel deraf. Man kan visserligen invända, att den åsatte tullen ej är obetydlig; men emot förkastandet att härpå göra mycket afseende, har jag redan anfört, som jag tror, gällande argumenter. Jag förenar mig, på grund häraf, med Hr Lagerhjelm och begår bestämdt afslag å förberörde punkt, samt bibehållande af 1845 års tulltaxebestämmelser i denna del. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: Jag har begärt ordet för att besvara förebråelsen, att Utsk., i afseende på tackjern, gått ifrån hvad den K. propos:n härom innehåller, nemi. bibehållande af förbud. K. M. har dock i öfrigt föreslagit borttagande af förbud i tulltaxan, som tyckes bevisa att K. M. ansåg förbudens qvarstående, såsom skadliga i allmänhet. Bevilln.Utsk. utgående från den grundsats att förbud äro hinderliga för den allmänna rörelsen, trodde sig böra taga steget fullt ut samt af dessa orsaker borttog äfven förbudet för tackjern; men deremot åsatte en tullbestämmelse som lemnade fullkomligt skydd för bruksintreset. En talare bar ansett det farligt, att borttaga förbud för tackjern, af orsak alt, om man ock bestämmer hög tull vid denna riksdag, kan denna tull vid en kommande riksdag nedsättas och så vidare till skada för bruken. Men den värde talaren bör ihågkomma, att K.
Klockare, Organister och Folkskolelärare, om ändrade fö- reskrifter angående tillsättandet af — 7 2 18 — b. 30 Juni b. 30 Juni å. 4 Juli å. 30 Juni Svar på återremiss 7 2 36 a. a. 16 Okt. a. a. 10 Okt. a. a. 13 Okt. a. a. 10 Okt. Klockareboställen i Skåne, om antagande af särskild byggnadsordninor för 8 67 b. 21 April b. 21 April b. 21 April b. 21 April » i Halland, se Klockare i B alland. Klockarlägenheternas i Skåne befriande från erläggande af den så kallade Helgonskylden, se Helgonskyld. Knäreds församling, om eftergift af ett kyrkobyggnadslån, beb. 18 Juli viljadt åt — 4 1 132 — b. 17 Juli b. 20 Juli b. 18 Juli Kock, om en gratifikation åt Statskommissarien V — 4 1 212 — b. 16 Okt. b. 13 Okt. g. 16 Okt. g. 15 Okt. Kohlshult, om utbyte af Häradsskrifvareboställe! i Ostra hä- rad Hagebohl ^ mantal, mot t7c mantal, se Hagebohl. — 41 — o w 2* i ^ o? % W r2 £ s1 7? t» C-. cn r* ?r CTj > <z 3 2. 5551 So Riks-Ståndens Beslut. a 1- p cn? 2. 3 i Il ^ p ►4a 2 a td < o cd ra g* ° v) V ss‘ ö cu Po CD « C» 0 CD —- Cfi? CD p* K 2 r* Ridd. o. PresteBorgareBondesl c 1 N:0 Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. i N:0 § Kollekt och Stamboksinsamlingar 1 om upphörande af, se Kyrkobyggnader. Kolporlörsverksamheten i församlingen, se Lekmannaverksamheten. Komministerbostället Rätansbyn, om befrielse frän räntor för, 1 se Rätansbyn.
Den serskilda Summa af a,3oo II: dr som funnits er - Betänkan de n, N:o 355. 85 forderlig till Gratificationer för en gang, svarande emot 9 månaders lön, åt de personer, som icke finnas berättigade till pension, hafva R. St.T ansett kunna af den för innevarande år nppkommande besparing utaf Högts. H. K. Höghets underhållsSumma anordnas, för att, efter K. M:ts Nåd. godtfinnande, vederbörande emellan fördelas. 7:0 R. St:r hafva funnit olämpligheteu af en sådan Löneinkomst, som den Landshöfdingen i Kronobergs Län ännu uppbär i dagsverksskyldigheten tilL Kronobergs Kungsgård af visse Inhyses och Backstuguhjon inom Länet, hvilken dagsverksskyldighet, okänd i Rikets alla öfrige Län , äfven inom nyssnämnde Län nu mera endast utgöres af torftige, ålderstegne och bräcklige personer, hvilka ej åtnjuta någon förmån, motsvarande den bevillningsafkortning, som kommer de Inhyseshjon tillgodo, hvilka erlägga Mantalspenningar och Bevillning efter irsta Artikeln; och hafva R. Strr derföre, ansett berörde dagsverksskyldighet till Kronobergs Kungsgård, såsom till sin beskaffenhet obillig, helt och hållet böra upphöra, samt Landshöfdingen i Kronobergs Län, som, en ligt K. Mrt Nådiga Förordnande den 2 April 1828, äger att till i835 års slut uppbära förmonen af dagsverksskyldigheten, af Statsverket erhålla årlig ersättning för det belopp hvartill lösen derföre, efter medeltal af de 5 sistförflutna åren kan finnas uppgå; hvarföre en denna lösen motsvarande Summa förslagsvis med i5oo R:dr blifvit på denna Stat upptagen, hvarigenom äf - 86 Stats-Utskottets venledes BevillningsAfkortningen för Mantalsskrifne Inhyseshjon kommer att ej vidare äga rum. 8:0 Den pension af 800 R:dr, som It. St:r å denna Stat upptagit, till personelt åtnjutande af nu varande Ståthållaren på Stockholms Slott. Friherre Fr.