Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ma rs 1842 utfärdade instruktion och tjenstgörings-ordning nied deruti sedermera beslutade ändringar och tillägg att tjena till efterrättelse, under Fullmägtige likväl förbehållen rätt alt tills vidare rörande den vid Riksgälds-kontoret anställda tjenstemanna-personals och vaktbetjenings tjensteåligganden meddela de ytterligare eller förändrade föreskrifter, som för ärendenas vederbörliga handläggning samt fullgörande af de uppdrag och göromål, Riksgälds-kontoret fått sig ålagde, kunna anses erforderlige. § 274. A/löningen för Riksgälds-kontorets tjenst emanela-personal och vaktbetjening utgår enligt den af Rikets Ständer för nämnde Verk fastställda aflönings-stat, hvilken icke får öfverskridas; varande nedanstående vilkor och förbehåll stadgade för tillgodonjulande af den dels under sednast förflutna och dels under innevarande riksdag beviljade löneförhöjning för bemälde tjenstemanna-personal och vaktbetjening: l:o. Innehafvare af de ökade lönerna inom Riksgälds-kontoret äro underkastade den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet eller den jemkning i åligganden, som antingen vid en blifvande förändrad organisation af detta Verk eller eljest kan varda i allmänhet stadgad; och böra de fullmagter, som för Riksgälds-kontorets tjenstemän utfärdas, innefatta förbehåll om vederbörandes skyldighet att åtaga sig de nya eller förändrade göromål, hvilka kunna dem åläggas. 2:o. Sådana uppdrag och bestyr, som, till följd af Rikets Ständers förfoganden, böra af tjenstemännen vid Riksgälds-kontoret förrättas, skola, oaktadt särskilda arfvoden för enahanda uppdrag och göromål tillförene utgått, hädanefter inbegripas under vederbörandes bestämda tjensteåligganden; hvadan alltså den framtida vedergällningen för sagde uppdrag och bestyr kommer att innefattas i den aflöning, gällande stat upptager. 3:o. De tjenstemän och vaktbetjenter, som, till följd af Rikets Ständers under innevarande och sednast förflutna riksdag fattade beslut, kommit i åtnjutande af löneförbättring, äro icke berättigade att vidare uppbära s. k. ljuspenningar.
Hr Munck af Fulkila, Claes Johan. N:o 351. Frih. Rehausen, Fullm. Frih. Manderström, Carl Adolf; „ 212. Hr Lind af Hageby, Carl Ludvig August; „ 279. Hr Gjös, Fullm. Hr Mörner, Hampus Gabriel; och , 833. Hr von Werdenhoff, Fullm. Hr Tham, Sebastian Mathias. Banko-Utskottet: efter N:o 394. Frih. Nordenskjöld, Fullm. Hr Sandels, Lars Gustaf. N:o 25. Hr Walkendorff, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Slen Axel. Lag-Utskottet: att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 1115. Hr Gyllenhöök, Fullm. Hr Weidenhjelm, Ernst August, beviljad 3:ne veckors ledighet från och med den 30 dennes räknad. Hr Geete, Sten Porse. i Den 31 Maj e. m. 405 r> Uplästes ett af Hr Akerman, Fredr.: inlemnadt sålydande mern. I anseende till en förestående resa, får jag härmed äran afsäga mig den plats såsom ledamot i BankoUlsk., hvilken jag, i följd af H. R. o. Ad:s förtroende sedan riksdagens början innehaft, under vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. biföll denna anhållan. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Gr. Wachtmeister, Alarik, som haft 3 veckors ledighet fransin befattning såsom ledamot i Const.Ulsk., anmält sig vara hindrad att till hufvudstaden återkomma vid permissionstidens slut, samt derföre anhållit att få, med bibehållande af riksdagsmannarätt, afsäga sig sin befattning såsom Utsk:s-ledamot, lemnade R. o. Ad. härtill sitt bifall; hvarefter H.
Komitén var verkl. betänkt på en sådan åtgärd, men vid närmare eftersinnande fann man, att densamma skulle åstadkomma så mycket besvär och tidsutdrägt samt så stora kostnader, att man ansåg sig böra afstå derifrån; i synnerhet som man trodde sig kunna på en annan väg komma till ett resultat, som, om också icke bestämdt det rätta, dock skulle slå iu på några få millioner när. Det var blott för att lemna denua upplysning, som jag begärde ordet. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Jag har icke för af sigt att ingå i någon analys af hvad här blifvit yttradt; jag bekänner att jag dertill saknar nödiga insigter. Men jag har dock af det anförda kunnat hemta någon ledning för mitt omdöme, och frågan är för öfrigt af för stor vigt, att man icke skulle yttra sig deröfver. Jag vill då förklara, att jag anser Frih. Bondes anföranden, både i dag och förra gången, högst sakrika och kunskapsrika, mera än man kan vänta at en enskild person, som ej kan ega tillgång till alla de källor, som stå ltegm till buds. Hr Gripenstedt fällde i slutet af sitt anförande ett yttrande, som jag måste göra en anm. emot. Han sade nemi., att Sverige f. n. befinner sig i en utvecklings-process; jag tror deremot, och just på grund af hvad som timade vid sista riksd., att vårt land är uti en invecklings-process; och det är derföre vid denna af största vigt att tillse, huru Statens utgifter ordnas. Jag har derföre för afsigt att föreslå, det allmänna sammanträden af alla 4 Riks.Stm skola ega rum, så snart någon af hufvudtitlarne från StatsUtsk. inkommit, äfvensom i Den 3 December f. m - 161 äfvensom ang:de de föreslagna Statslånen; och jag anhåller att få i nästa Pleuurn aflemna min motion derom, skriftligen affattad. Med ani. af Hr Stjerusvärds yttrande förklarade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, att, sedan det deri väckta förslag blifvit skriftligen upsatt och aflemnadt, detsamma skulle lt. o. Ad. föredragas.
Kvinnodräkten bevarade dessa hufvuddrag ett godt stycke in i » frihetstiden », då andra former började göra sig., gällande. Fontangen försvann från hufvudet. Öfver det hårdt åtdragna snörlifvet bars det likaledes tätt åtsittande klädningslifvet, som var försedt med halfärmar och mycket urringadt. Kjorteln, på hvilken vid festliga tillfällen sattes draperier af tunnt tyg, gjordes vid medels en ställning af ståltråd o c h fiskben, ordnade i flere ringar. Man smyckade sig med puder, smink, halsband och armband, buketter, muffar, solfjädrar o. s. v. Några år efter sin tronbesligning sökte Gustaf III att införa en nationel dräkt. Visserligen på bjöds den ej såsom lag, men konungen ställde uppmaning till folket att nyttja den från o c h med år 1778. Kvinnorna skulle bära en underklädning, nedtill omgifven af veckade band, ett förkläde med ett tvärgående veckadt band å den nedre delen samt en öfverklädning, framtill öppen, tillbakadragen o c h försedd med släp. De korta ärmarne voro uppskurna, så att man kunde se underarmen. Klädningens balsöppning var fyrkantig, begränsad af en veckad remsa. Håret var uppstruket. — Till en början efterkoms konungens önskan allmänt nog, ehuru förändringen af många ogillades såsom ett intrång i det enskilda lifvet; men efter Gustaf Ilbs död bibehölls dräkten blott vid hofvet. Vid slutet af förra o c h början af innevarande århundrade rådde i Sverige den största omväxling i kvinnomodets värld. I allmänhet hade dräkten hos Sveriges kvinnor vid tiden för 1809 års statshvälfning fått en enkel, naturlig och behaglig form: en i lediga veck nedfallande kjortel; ett lif, som, utan att blotta kroppen, återgaf dess form; vidare långa ärmar, formade efter armarne; en halsduk eller en framtill korslagd, baktill knuten större duk med nedhängande ändar. Men denna rena smak bibehöll sig ej länge. Under franskt inflytande uppkom under Karl XIILs tid en mängd förkonstlingar och osmakligheter i kvinnodräkten, hvilka sedan, undan för undan, aflöstes af nya påhitt.
Hor till Banco-Uklottels Utlåtande N:o 16. 19 Då jag, a ena sidan, håller före, att strypning, hvarmed jag förstår del nuvarande rörelse-capitalets minskning, ehuru, enligt Bank-principer, riglig, vore för vår svaga industri högst skadlig, och således äfven med uppoffring höra undvikas, och att Banco-Fullmägtige borde anbefallas att, först sedan det ena eller också båda utländska creditiven vore anlitade, begagna de för sedelstockens indragning nu utan något förbehåll tillåtne medel, så anser jag deremot, å andra sidan, på förr anförde grunder, en utvidgning af Stats-Bankens Låne-rörelse vara för vår industri temligen likgiltig, och dan senare vida mera betryggad, om genom disponible medlens användande till silfverköp, rörelse-capitalet förökas _, och genom Bankens consoliderande, den vinner ökad styrka, att jemväl under mera vidriga conjuncturer kunna hjelpa, och gifver åt vårt myntväsende en säkrare garantie, hvarigenom det hundradefaldigt starkare understöd, som industrien, genom enskilda creditens anlitande, mäste vinna, vore densamma försäkradt. Småsedlarnes bibehållande anser jag vara emot all god princip för realisationen , och för Banken alltför kostsamt. Utan alt nu vilja tillstyrka deras aflysande, anser jag dock, äfven med bibehållande af ifrågavarande realisa tionsplan, att ifrån den dag silfverutvexlingen börjas inga nya skillingssedlar böra tillverkas. Den nuvarande Discontrörelsen anser jag, lika med Utskottet, för industrien föga båtande och således så småningom böra förminskas, och medlen till andra för laudet vida nyttigare lånevägar öfverflyttas. De från Discont-creditivet till årlig indragning föreslagna 200,000 B:dr B:co böra således, i min tanka, under intet vilkor dit återgå. Då spanmåls-associationerna i nästföljande punkt erhållit sitt rum framför Ilypotheks-föreningarne, synes det mindre conseqvent, att i denna 2o:de punkt hafva gifvit de senare ett bestämdt anslag, som de förra sakna.
Stockholm den 16 Julii i8ad, Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Höglofl, Ständers sammansatt^ Stats-, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott den 50 Junii IS23. S, D. Friherre Cederström, Jacob, anförde: ”Då Stats-och Ekonomi-Utskottens Betänkande, rörande Recognitions-Skogarnes användande, bereder stora fördelar åt enskilde , på bekostnad af Statens tillgångar , så reserverar jag mig emot detsamma och hänvisar till Riksens Ständers Beslut i ämnet vid sista Riksdag, såsom i alla afseende med mera noggranliet uppfattadt, så i afseende på Statens interes-. sen, som enskildes rätt, och då ämnet är af natur, att tillhöra Riksens Ständer, att ensamme afgöra och icke fordrar Konnungens Nådiga sanetion, så och då inga giltiga grunder blifvit framstälde för ändring af Riksens Ständers beslut i ämnet vid 1818 års Riksdag, anser jag Utskottens Betänkande böra afslås och Ständernas vid 1818 års Riksdag fattado beslut blifva gällande. Ut Supra. Ex Pvotocollo AFryxell, Betänkaiulen, 4o5 Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Höglo!]. Ständers Allmänna Be-‘ svärsoch Ekonomi-Utskott den J6 Julii 1825. $. D. Föredrogs och justerades Förslag till Högloft. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma Utlåtande, angående Recognitions-Skogame i Riket. Herr von Törne åberopade sin den 16 Julii ingifne reservation, hvaruti Friherre Ridderstolpe instämt, att han ansåg Riksens Ständers år 1818, fattade beslut om Recognitions-Skogarncs behandling vida nyttigare, än det nu tillstyrkta.
Jag har trott mig på dessa skäl böra reservera mig emot hvad Utskotten i ofvannämnde afseende tillstyrkt.” Med Herr von Strussenfelt förenade sig Herr Hessle. 2:0 Af Herr Rubin: ”Hufvudsakligen på de skäl Herr v. Strussenfelt anfort, reserverar jag mig emot Utskottets beslut, och får blott tillägga: att om, på sätt Utskottets pluralitet beslutat, Landtmätaren, Skiftesmännen och Joidegarne skulle ega rättighet sjelfva bestämma, huruvida egorne skulle laggas i 3 eller 4 skiften , skall utan tvifvel Skiftesmannen, för hvilken det måste antagas såsom beqvämligare att få välja den senare skiftesläggningen, alltid dertill råda och således motarbeta den enda och välmenande afsigt lag - Lagsamt Albri. Besa.- och Oecon.- Utshrs Betänkande N:o 21. n3 stiftaren velat antyda, då åt EgodelnMigs-Rätten ensamt uppläts rått igli e ten att medgifva detta senare alternativ, hvarmed så sparsamt som möjligt borde förfaras till lättnad för jordbruketoch såsom ett medel att närma sig en fullkomligare utveckling deraf.” 3:o Af Peter Nilsson från Skåne: ”Vid behandlingen af väckte frågan om ändring i 1 och 2 §§. 11 Cap. i 1827 års Skiftesstadga, rörande egograderingars verkställande vid laga Skiftes-förrättningar, hafva Höglofl, Lagoch Oeconomie-Utskotlen stannat i ett beslut, som jag ingalunda kan godkänna, likasom icke heller underlåta att deremot vördsamt afgifva denna min reservation. För att väcka den nödvändiga och nyttiga uppmärksamhet på denna fråga, som dess stora vigt osiri digt påkallar, anser jag mig böra ådagalägga, huru densammas ändamål, användande och påföljd varit under mer än ett halft århundrade, och hvad den under senast e sex åren i sådant afseende visat sig vara. Vid betraktande af 1783 års Kongl.
St. und. skrifvelse!- till K. M., nemi.: l\:o aag, i fråga om navigations-skolors inrättande ; N:o 233, ang:de förtydligande af 1 cap. 2 §:n Straff-b:n och K. brefvet den 25 Sept. 1777. yttrade Mc Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag vågar hos R. o. Ad. Den 10 Februari f. ra. begära att StatsUtsk:s utlåt. N:o 421 måtte blifva framflyttadt främst på listan till nästa plenum; anhållandes om propos. härå. Delta utlåt, rörer förskottsmedel, som StatsUtsk. tillstyrkt för fästningsarbetenas förberedande bedrifvande, och är det således angeläget att detta mål kunde ju förr desto hellre afgöras. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då den skyndande beskaffenheten af detta mål är nogsamt bekant, så vågar jag hemställa, om icke propostn måtte blifva den, att nämnda utlåt, finge föredragas näst efter det som i dag är st ii I d t främst på föredraga.listan. Det kunde nemi. hända, att öfverläggningarne angtde folkundervisningen droge ut äfven öfver nästa plenum, hvarigenom dröjsmålet med behandlingen af det utlåt., Hr Lefrén omförmält, blefve alltför stort. Hr Lefre'n: Såvida Pv. o. Ad skulle tillåta en sådan åtgärd, som den siste talaren föreslagit, samt Pir Frih. o. Landtm, icke anser sig förhindrad att en sådan propos. meddela, så vore jag dermed särdeles belåten. Målet är enkelt, tillstyrkt af StatsUtsk., och torde icke möta särdeles motstånd, icke heller gifva anledn. alt tala om surpris när helst det företages. Pir Frih. o. Landtm, yttrade, att det visserligen icke kunde mola något hinder alt ställa StatsUtskts utlät.
Bokhållaren nu upplåtna åkerstycken emot innehafvarne i stället tillerkänd tillökning i utfodrings-staten; så och enär en dylik åtgärd, enligt Utskottets tanke, icke skulle vara förenlig med Rikets Ständers genom bifall till Utskottets Utlåtande N:o 40 vid denna riksdag fattade beslut, hvarigenom Fullmäktige blifvit bemyndigade att af den jord, Tumba Bruk redan eger, eller som, genom byte med närmaste grannar, kan för Brukets räkning anskaffas, kostnadsfritt upplåta planteringsland åt Brukets arbetare och de af dess tjenstemän, som deraf äro i saknad, finner Utskottet sig icke kunna Fullmäktiges förslag i denna del biträda. Vid Fullmäktiges tillstyrkande af ett personelt årligt arfvode till Verkmästaren Bladin, mot skyldighet för denne att lemna erforderligt Byggmästare-biträde vid Tumba, har Utskottet väl icke haft något att erinra; men på det att icke nämnde arfvode under något vilkor måtte sammanblandas med den ordinarie aflöningen för Verkmästaren och den derå nu föreslagna tillökning, hvaraf möjligen skulle kunna inträffa, att en blifvande innehafvare af Verkmästare-befattningen, som ej egde de egenskaper, hvarför Bladin arfvodet erhållit, kunde derå göra anspråk, och då samma arfvode skulle fortfarande utgå äfven om den ifrågasatta löneförhöjningen komme att upphöra, anser Utskottet berörde arfvode böra till någon jemn summa bestämmas och får i sådant afseende föreslå ett belopp af 250 R:dr B:ko, eller 375 R:dr R:mt.
Obestridligen äger detta förhållande rum inom största delen af länet, nemligen fasta landets skogstrakter och ön Öland. Inom skogsbygden uppfödes och försäljes årligen en mängd slagtoxar, om än afsättningen derifrån af smör och ost är jemförelsevis obetydlig. Från Öland säljes i vanliga år ett stort antal Landsh.-Emb. uli Calmar län und. ber. för åren 1856—1860. 3 18 Calmar län. Markegångspriser å ladugårdsalster. Ottenby Stuteri. ungii hästar, hvarjemte under de senare åren derifrån afyttrats en icke ringa mängd kor. I strandtrakterna af fasta landet deremot kan förbrukningen af ifrågavarande alster icke på långt när fyllas af ortens egen produktion. Hudar och talg äro de förnämsta ladugårdsprodukter, som från andra orter införas till länet. Tab. Litt. o. Markegängspriserne å ladugårdsalster och ökedagsverken hafva under perioden förhållit sig, som i nedanstående tab. Litt. 1). uppgifves. Det visar sig häraf, att de hufvudsakligaste alsterna af boskapsskötseln stått i ett jemförelsevis ganska högt pris under åren 1856 och 1857, men derefter icke obetydligt fallit. Detta prisfall kan antagas vara orsakadt af det genom klen höskörd uppkomna behofvet att minska de underhållna kreaturens antal. Tab. Lia. e. Hästafveln, synnerligast på Öland, fortfar att göra vackra framsteg, hvartill förnämsta anledningen torde böra tillskrifvas Ottenby stuteri. Af der befintliga beskällare hafva några årligen under betäckningstiden varit stationerade i olika trakter af länet, och allmogen på (liand låter ofta betäcka sina ston vid stuteriet. På hvarje Ölands-marknad förekomma nu till salu, jemte en mängd medelstora, flera väl uppfödda unghästar af 9i qvarters höjd och deröfver, och det är icke sällsynt, att dessa hästar betalas med omkring 300 R:dr Runt stycket.
Boyes hänvisning till correctiven i ett följande betänk., som jag icke läst, bekänner jag, att med den kännedom jag äger om olägenheterna af nuvar. inrättning, betviflar jag, att LagUtsk. påfunnit något arcanum för att förekomma dessa olägenheter, så länge inrättningen qvarstår; och jag bekänner, att jag icke förstår, huru samma Utsk., sorn här föreslagit lagmansrätternas afskaffande, kunde i ett annat betänk, framställa skäl för deras bibehållande. Den 6 Augusti c. m. 213 Gr. Mörner: Till en början får jag förena mig med Gr. Cronhjelm deri, att ingen partiåsigt leder mig, och jag alskar ej heller tidsutdrägt i rättegången. Jag har tvärtom förklarat, att jag till förekommande deraf önskar flera lagmansting om året, eller att någon anstalt, om lagmansrätterna skola borttagas, måtte fogas att förhjelpa rättsökande till sin rätt i hofrätten, utan att de må behöfva sjelfva der inställa sig; ty att nu borttaga lagmansrätterna utan sådan anstalt, hvarigenom parter ända ifrån Torneå eller Wermland kunna undvika att antingen sjelfva infinna sig här i Stockholm eller skaffa sig sådana relationer, som erfordras för att alltid hafva tillgång på rättegångsombud härstädes, anser jag obilligt. Man har sagt, att motioner om lagmansrätternas borttagande blifvit gjorda inom BondeSt., och detta vill jag ej bestrida; men utan att tala om det bekanta sättet, hvarpå motioner ofta meddelas i BondeSt-, torde förklaringsgrunden lätt kunna igenfinnas deri, att BondeSt. väl känner olägenheterna af nuvar. förhållande, men icke gjort sig reda för det tryckande af det i stället föreslagna. Hr Dalman har sagt, att rättegångar borde hindras genom ökade kostnader; men derpå kan jag icke ingå, ty det vore att hindra de fattigas rättegångar, icke de onödiga. Det enda sättet att bevara allmogens rätt är således, att man sönderdelar hofrätterna och sätter dem i lagmansrättens ställe; och om detta är meningen, må det så vara.
M e d klappande hjärta läste h o n de ord, s o m m e d en fin, prydlig handstil stodo tecknade under detsamma: » Lef väl, lef väl, unga brud o c h blif lycklig! » I ett nu fattade h o n allt tog b l o m m o r n a, böjde vänligt på hufvudet och budbäraren försvann. O m ständigheterna hade åter gynnat Anna. Doktorinnan, införlifvad m e d grannarna på sin andra sida, märkte först efteråt buketten. ce » Jo, ser man på. Så underbart vackra b l o m mor. Den majoren, han g l ö m m e r sig då aldrig, 09 ty n o g äro de naturligtvis från h o n o m? » Som musiken i detsamma började, behöfdes intet svar. Cl Visitkortet hade den unga flickan hastigt g ö m t undan, o c h det k o m därigenom att denna afton hvila vid hennes hjärta. Ensam fick hon nu utkämpa sin strid, ty en sådan ägde h o n att bestå — h o n s o m förut var så alldeles outvecklad och opröfvad. ti St Ja Det täcka sagospelet började. Om det än för våra dagars publik kan synas sentimentalt, är n det d o c k i högsta grad intagande. Och huru väl m utfördes det icke af alla vid sitt första fram o trädande. Men, hvad s / &gt;m likväl beredde detta styckes nästan exempellösa framgång, var återgifvandet af den egentliga hufvudrollen, hvaruti en af våra mest såväl musikaliskt o c h dramatiskt s o m äfven estetiskt begåfvade konstnärer firade sina första glänsande triumfer. En sådan hänförelse som då har man knappast förr eller • ö - p senare hört omtalas, o m icke möjligen just i O u dessa dagar. °J o * A n n a satt där till det yttre helt stilla m e d blommorna i handen. Deras doft nästan berusade henne. Och besynnerligt, allt hvad s o m tilldrog sig inne på scenen, tog verklighetens gestalt o c h förekom liksom direkt talädt till henne. Den unga makans strider för att undgå de försåt och faror, s ö m utlades i hennes väg, blefvo A n n a s egna.
I stället hafva sträfvandena allt sedan gått ut på ett ensidigt ökande af denna sist nämnda makts befogenhet, utan att man visat sig lika angelägen om att förse sig med motsvarande garantier för att makten icke skulle komma att missbrukas. Det kungliga prero-gativet blef ett slagord / desto lättare att bruka, som dess betydelse aldrig varit klart bestämd. Och det bar som bekant också blifVit brukadt både på det ena ocb det andra sättet. Orefve Arvid Posse, som var den förste att med Öppen stats-mannablick öfverskåda en sida af sakernas ftya läge efter representationsreformen, var egendomligt nog också den förste att med betydligt mindre klarsynthet upptaga frågan om den form det kungliga prerogativet för framtiden skulle komma att få. Den första kammar-riksdagens förhandlingar hafva knapt kommit väl i gång, innan han manar på regeringen att ioke lenma obegag-nadt det initiativ, hon måste hålla oförkränkt i sin hand, » så vida det konstitutionela. samhällsskicket skall till landets lycka och gagn utvecklas ». Egendomligt nog tyckes ingen förskräckt stämma hafva afbrutit den ädle grefven med att ängsligt ropa: parlamentarismen är lös! Ty i sjelfva verket var ju just detta ingenting annat än ett öppet proklamerande af parlamentarismens grundprincip. Samma tal har oekså sedermera utan påminnelser fått föras från andra håll, och man har lfitit sig det väl bekomma. Men saken är, att detta tal endast rör den ena sidan af parlamentarismens väsen, så att säga den belöning, hvilken i ooh med det parlamentariska styrelsesättet tillfaller den regering, som till sitt ursprung och sina sträfvanden står i en organisk förbindelse med representationen. Man lemnar icke den parlamentariska minittérens prerog&amp;~ tiv åt en regering, som icke erkänner sig bunden af några deo parlamentariska ministérens förpligtelser. Deremot ligger det i sakens natur och motsvarar säkrast det allmänna bästa, att man gör så, der representationens flertal känner ein ministfer och representationen i sin helhét icke behöfver frukta att se sin kontrollerande myndighet öfver honom satt å sido. John Stuart Mill uttryckte en gång detta i följande oförstälda ordalag.