Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åf denna anledning fäster kommissionen uppmärksamheten på, att erfarenheten har visat, att hos oss på landet herrskar ett temligen allmänt ringaktande af skattepåbuden, när de afse bränvinsbränningen, samt en afgjord benägenhet att kringgå desamma, hvilken anmärkning kommissionen tror, att dea knappast kommer att gälla i sin fulla utsträckning, när bränvinsbränningen endast tillåtes uti så stora brännerier, som kommissionen föreslagit, hvarigenom denna handtering skulle komma att öfvergå i bättre händer, än när den sönderstyckas i en massa småbrännerier. Kommissionen antar derföre, att hvarje bränneri komme att ställas under en daglig kontroll. Men derigenom skulle kontrollutgifterna blifva så betydliga, att det blefve en nödvändighet, att inskränka bränvinsbränningen till endast så stora brännerier att afgiften af desamma kunna tåla att bära de med kontrollen förenade utgifterna. Med hänseende till bränneriernas storlek antar kommissionen, att inga mindre brännerier böra tillåtas, än att uti desamma kunna tillverkas minst -1500 potter bränvin dagligen hvarvid den antager, att denna minsta dagliga produktion bestämmes i öfverensstämmelse med de förutsättningar, som ligga till grund för bränvinsapparaternas rymdinnehåll uti lagen af den 4 Aug. 4845; ty om än med en pistorisk apparat om 200 potter man under en påskyndad afverkning kap producera mera än 4500 potterom dygnet, så anser kommissionen likväl, att detta, under en mindre foreerad afverkning, ej kommer att blifva fallet. Med hänseende till den dagliga produktionen yttrar sig kommissionen för öfrigt som föjer: »När här talas om daglig produktion är det ej så att förstå, att föreskriften derom »skulle anses fullgjord derigenom, att ett bränneri, hvilket här vill säga en destillerings»apparat, endast drefves vissa timmar om dagen, eller en dag i sender med en mellantid »af en eller flera dagars overksamhet, hvilket lätteligen, såsom hittills skett, kunde blifva »fallet.
Ivoni;l. 5lsj:t l)elis«!xle, Usn>s 8tst8-1lsdets underdsni^s till8t^rlisn, i häller lzikslls, l,vsd sk lie^srt6ment8-6Iieken i de88s delsr Irlikvit i underdsniAlret I,ein8tslldt oelr kore8lsAet; oelr 8liulle till k^insnee Depsrteinentet expediera utdrsA sk?rotoeollet, i lrvsd det sn^ioli ilon 8slunds lre8ttiinds re^lerinAen sk ut^ikterns under Kili8- 8tsten8 5:te Ilukvrul-titel oelr derkor erkorderliAS rnedel. O. 1"orzZ-k, t//e/,'er» er/ ^/'o/oeo/Zet ö/^e,- /7E7-^/'e,re/e?r^ /ree//sL rrr/ö/' //errr^ Mr/./ /vowr/rZ-M r ä/er/^-Zerre/c-/ er ^oe^/ro/m^ L7ott e/e/r -o ,/ee/e l^är varancle:
Melen, Prost och Kyrkoherde i Thorslunda Pastorat af Calmar Stift. L. S. O. Arrhenius, Prost och Kyrkoherde i Nors Pastorat at Carlstads Stift. L. S. O. H. Schröder, Contracts-Prost och Kyrkoherde i Wisnums Pastorat af Carlstads Stift. L. Schagerberg, Comm:r i Nors Pastorat af Carlstads Stift. C. s. Joli. Adolf Säve, Theol. Doctor, Prost och Kyrkoherde i Tuna, Attmars och Stöde församlingar af Hernösands Stift L S. And. Sidner, Prost och Kyrkoherde i Grundsunda af Hernösands Stift. II. Lylli, Tli. Doctor, Prost och Kyrkoherde i Hafdhems Pastorat af Wisby Stift, la. S. Matthias Klintberg, Prost och Kyrkoherde i Kähr och Lau Församlingars Pastorat af Wisby Stift. L. S. tvnf|ttor: Gustaf Dolm. L. S. Klo i. för Stockholm. A. M. Brinck. L. S. N:o i. för Stockholm. Joli. And. Biörck, L. S. jN;o 1. för Stockholm. J. F. Eklund. L. S. lN:o 1. för Stockholm. J. F. Gråå. L. s. N:o i. lor Stockholm. Frans Schartau. L. S. jN:o för Stockholm Aud. Berg. i„ s. 3Sf:e i. för Stockholm. K. A. Almgren. L. S. N:o 1. förjStockholru. C. F. Spångberg. L. S - ]Ni:o 1. för Stockholm. Jacob Weslin. L. S. £f:o i. för Stockholm. C. G. Gustafsson. L. S. iN:o§2. för Götheborg. Eric G. Lindström. L. s. iN:o 2. för Götheborg. C, Fr. Waern j:r.
Detta måtte i hufvudsaklig mån bero derpå om det icke blir lättare att skalfa sig de vexlar man behöfver, genom att tillåta Deputerade alt anskaffa sig dem genom enskilda aftal med dem som innehafva vexlar att aflåta, än om Banken ingår i direct handel med bestämda pris. Jag för■enar mig med dem, som begära återremiss af betänk. Hr von Hohenhausen: Sedan så mångå ledamöter här yttrat sig i den syftning, att få betänk, återrcmittcradt, så afslår jag alldeles frän det förslag jag först gjorde, då jag trodde saken verkligen vara så enkelt deducerad att man här i Ståndet gerna genast hade kunnat densamma företaga och afgöra, helst man vid första punkten med lätthet skulle kunna hafva afgjort hela principen och sedan derefter lätt kunnat rätta det andra. Resultatet i hufvudsak af detta BancoUtsk:s förslag om vexelköp blifver, om det anlages, att cursen icke gerna kan falla under 128 sk.; ty sådana utomordentliga tilldragelser, att vår handelsställning skulle blifva så fördelaktig, att öfverskottet af hvad vi hade alt fordra pä utrikes handeln vore så betydligt, alt det öfverstege Bankens förmåga alt inlösa derpå utgifna vexlar, är icke att förvänta, ty det gränsade lill underverk. Resultatet af antagandet blefve alltså, att, cursen icke kunde gå under 128 sk. Detta är skälet hvarföre Utsk. icke fixerade vexelinköpct till lägre pris, och icke ville binda händerna på Fullmäktige att ej vid detta pris fä köpa vexlar. Det är samma förhållande härvid som med det bestämda priset för silfverköpen, till hvilket transportkostnaden får tilläggas, och Hrr:nc torde considcrera, att det just är denna omständighet, nemi. att cursen ej kunde falla under 128 sk., som föranledt Utsk. att icke binda händerna på Fullmäktige genom alltför bestämda uttryck.
St:rs Bank af den 1 Mars i83o, jemförd med §§. 1 och 2 i Lagen angående myntbestämningen af samma dag, Bankens ovilkorliga skyldighet att, enär så påfordras, dess sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa, efter den grund, att 128 sk., eller 2| R:dr i Bancosedlar, eller 4 R:dr Courant, gälla lika med en R:dr i silfver, efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot. 2:0 De attester, som från Kongl. Myntverket utställas öfver derstädes för Bankens räkning till myntning levereradt silfver eller guld, skola af Banken inlösas med den myntsort, hvarå de lyda. Bihang till R. St. I 35:te Häftet. 1 Banco-Utskottets Memor ial N:o 111. 3:o Det Svenska silfvermynt, sora vid Låne-Contoren i Götheborg och Malmö kan ingå, må jemväl derstädes i låneeller vexlingsrörelse åter utgifvas, efter ofvan stadgade grund; dock utan någon skyldighet för LåneContoren, att silfvermynt tillhandahålla. 4:o Derest en eller annan hos Banken, eller någotdera Låne-Contoret, för tillfälligt behof sig anmäler, till erhållande af sådane utländske silfvermynt, som, till följd af stadgandet i nedanstående §., dit influtit, vare utvexling af desse silfvermynt tillåten, emot den ringa förhöjning i priset, som härhos bifogade Tariff N:o i bestämmer.
Rikets Ständer anse äfven för sin del med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att ralions-ersättningen för de Officerare, hvilka böra vara med tjenstehästar försedde, bestämmes till ett belopp, sorn motsvarar den kostnad, hvartill häslarnes fouragering verkligen uppgår; men i afseende ä sättet lör ersältuingens bestämmande synes det Rikets Ständer lämpligare, alt ratiunspriset fastställes för en längre lid till visst belopp, än alt detsamma skall årligen vara underkasladt förändring efter prisen vid de inför Artilleri-regementenas Fouragerings-direklioner skeende uppbandlings-auktioner, hvilket sednare ock konime att medföra besvär med uppgörande af årliga uträkningar öfver den för hvarje löntagare belöpande ialions-ersällning. Rikets Ständer hafva derföre ansett ralionspriset böra för flere år på en gång fastställas och till grund för beräkningen deraf lagas medeltalet af prisen å ifrågavarande lourage-artiklar under en tidrymd af 10 år. Och då. efter hvad Rikets Stander inhemtat, de förflutna åren 1845—1855, för hvilka medeltalet af löuragerings kostnaden för manskapets hästar, med undantag af dem vid Kronprinsens Hussar-regemente, här ofvan är uppgifvet, varit i afseende å prisen dels dyrare dels billigare i ungefär lika förhållande, samt berörde kostnad vid Kronprinsens Hussar-regemente kan antagas vara enahanda med den vid Wendes Artilleri-regemente, har medium af den uppgifna föuragerings-kostnaden för nämnda år, utgörande 269 R:dr, funnits lämpligen böra med en lill 270 R:dr jemnad summa för nu ingångna slatsreglerings-period bestämmas såsom värdet af hvarje ration, beräknad, i enlighet med Eders Kongl. Majits förslag, till 12 skålpund hö, o kannor bafra och 4 skålpund halm.
Sekreteraren och de uppvaktande presterna hade aflägsnat sig. Månen, som gått upp öfver Lykabettos, göt sin glans på den vestra pelarraden i den öfvergifna aulan. Petros var ensam i sin studiekammare, genom hvars enda, glugglika fönster månljuset inströmmade, kämpande med skenet från en lampa, som stod på ett tungt, i bucklig form arbetadt bord, och hvars strålar medelst en skärm voro så riktade, att de föllo på en derbredvid uppslagen bok. I grannskapet af bordet stod ett i samma stil arbetadt skåp, som tjenade till underlag åt ett bokfack, innehållande några band och papyrusrullar. På väggen midtemot bokfacket hängde en karta öfver jorden, ritad i enlighet med Ptolemäos’ åsigt om ländernas och hafvens läge. På denna karta hade biskopen med fina, men tydliga bläckstreck utmärkt gränserna för de kristna moderkyrkornas områden: man såg, huru österlandet var deladt mellan Konstantinopels, Korinths, Antiokias, Jerusalems och Alexandrias patriarkater, huru dessa trängdes med hvarandra på denna sida af jorden, medan resten bildade ett ofantligt helt, som omfattade Italien, Afrika, Mauretanien, Hispanien, Gallien och Brittanien, med sin medelpunkt i Rom. Roms blotta namn var ännu en magt. Skyggande för de frihetsminnen, som spökade der, hade den förste kristne kejsaren flyttat hofvet derifrån till den nya hufvudstad han anlagt vid Bosforen. Han hade slösat verldens skatter, för att gifva denna sin skapelse en glans och storhet, som kunde täfla, om möjligt öfverträffa den gamla Tiberstadens. Han hade beröfvat tusen städer deras konstverk, för att dermed smycka denna enda. Han hade kallat sin stad Nya Roma, för att den med namnet äfven skulle ärfva det gamlas anseende och dyrkan. Men i folkens ögon var och förblef det gamla Rom verldens hufvudstad, och i trots af Konstantini ansträngningar hvilade det nyas värdighet ytterst på intet annat än den lösa sägen, att hälften af de gamla senatorliga och patriciska slägterna hade ditflyttat och bosatt sig inom dess murar.
De bevisa detta genom det första förslag af denna vidlyftiga beskaffenhet, som förekommer, nemi. förslaget till ny criminal-lag. Men om det bevisas, då man skall öfverlägga om den nya criminal-Iagen, att detta svårligen låter sig göra inom våra fyra Stånd, så blifver det med detsamma bevist, att lika så stora svårigheter möta vid behandlingen af andra lagförändringsförslag af samma omfattning, som det, hvarom nu är fråga. Jag tror således att man bör finna, att ett sammanhang äger rum emellan nu förevarande förslag lill förändring i grundlagen och det förslag lill förändrad criminal-lag, som hvilar pä R. St:s bord, och jag kan på dessa grunder icke finna något skäl, hvarför man nu skulle bestrida det begärda uppskofvet, hvilket jag för min del tillstyrker R. o. Ad. att bevilja. Hr von Hartmansdorff: Frih. Raab har bemödat sig alt visa, huruledes inflytandet verkar i olika riktningar. Det tror jag mig också känna; men just derföre, och i fall det kan utöfva något inflytande på H. Ståndet, att 2:ne af de öfriga redan godkänt betänk. får jag deremot lemna den upplysning, att Högv. PresleSt. förklarat detsamma oanlagligt. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag ber att i R. o. Ad:s minne få återföra, huru vid föregående riksdagar sådane frågor som denna blifvit behandlade. Man har ansett det icke vara riktigt, att förändra föredragningsämnena i samma plenum som de förekomma, emedan detta icke vore delicat handladt emot de af Ståndets ledamöter, hvilka utom detta rum icke kunde beräkna en sådan Den 18 April e. m. 547 förändring; men man liar deremot ansett det vara både billigt och riktigt alt vid det ena plenum öfverenskomma om en sådan förändrad föredragning till ett kommande. Om icke denna åtgärd varit vidtagen vid denna riksdag, så är det verkligen ett frångående af den princip, som förut i dylika fall gjort sig gällande; och då dessutom för närvarande det icke finnes något skäl, sora talar för den ifrågasatta omflyttningen, så yrkar jag för min del, att föredragningslistan måtte fä förblifva orubbad.
Den 8 December e. m. hvaraf åtminstone hälften är sjövant folk. Hvad behofvet åter fordrar, får jag anföra alt delta är icke mindre än förr, och i det förhållande att samma skärgårdsstyrka till resultat, nemligen i verkligt Canon-antal sorn 1790 utrustades, kan nu framställas med nära hälften mindre antal folk eller besättning; detta torde förefalla Friherren märkvärdigt nog och bevittnar, att upphofsmännen lill skärgårds-vapnet, ej ens anat den fullkomlighet det erhållit dessa sednare åren. Det måste vara påtagligt, att det första och det sista skottet vid ett krig för Scandinavien blifver lossadt på sjön , ty jag tror aldrig att ett anföll öfver is till Sverige kan försökas, än mindre lyckas; och då jag tror att man ej skall förebrå hvarandras yrke mer eller mindre historisk tillit, i anseende till livarderas bidrag såsom hufvudsaklig försvars-anstalt, utan när krigarn uppfyller siri pligt, må han tillhöra hvilket vapen som helst, så bör lian åtnjuta fosterlands-vännens erkänsla och aktning; får jag dock skärskåda detta historiska, och då vi betragta de i Europeiska Stater brukliga sätt att belöna krigaren, återfinna vi, att de vackraste vedermälen af tapperhet en Svensk krigsman kan bära, är dem som stiftades efter tvänne Sjöbataljer, nemligen Riddare af SvärdsOrdens Stora Kors och SvensksundsMedaillen; och att ännu en gång Sveriges fred kan dicteras genom segrar af dess flotta. Den 8 December e. m. »47 J;ig reserverar mig för öfrigt till rle af Friherren på slutet anförde åliggande för StatsUtskottet, emedan jag i Grundlagen icke kan igenfinna, ali det tillhör någon annan än Kongl. Majit, att besluta om planer till Rikets försvar. Friherre af Nordin3 Carl Johan j uppläste följande:
Ridder fkäpel och ÅdeXnx ilo Ett Memorial af Friherre Wrangel, Henning Gustaf, hvaruti föreslås en Jorvagnseller postvagns-inrättniog, hvilken, förenad med den vanliga brefpo3ten, skulle gå emellan Rikets större Städer, samt till och fran de platser, som utgöra förenings-puncten mellan Sverige och det öfriga Europa; varandes derjemte föreslaget, att å desse vagnar, hvartill skulle nyttjas så kallade Hollsteinare, skulle hvarje gång Jernnäs rum för 4 resande, af hvilka en hvar skulle erlägga betalning å 8 sk. B:co milen, samt egde medhafva saker af 2 vigt, hvarförutan så många paquetter skulle medtagas, som utrymmet i öfrigt medgåfve, och har Friherre Wrangel uppgifvit så väl den Tariff, hvarefter afgiften för Resi). och Ekon. tltsk. Retankanden. 78g paquetterne skulle erläggas, som jemväl det hufvudsakligen reglementariska för inrättningen samt ändtligen, genom upprättade caleuler, sökt ådagalägga, att en sådan inrättning ej allenast skulle bära sig utan förlust för Post-verket, utan ock kunna be* reda nämnde verk någon behållning; vanander vid detta förslag anmärkningar gjorda af Friherre Carpelan, Wilhelm. 2:o Ett Memorial af Herr Montgomnierie, Gustaf, hvaruti yrkas nedsättning a£ den sednast stadgade skjutslegan, hvilken, öberäknadt den kostnad, den tillskyndar Staten, dess Ämbetsmän och andra resande, numera hvarken skall vara föranledd af den tillfälliga foderbtisten, som förorsakat förhöjning, eller medföra någon verklig förmån för de skjutsskyldige, som dymedelst mera sällan få tillfälle att genom skjutsning förtjena. Ifrån Vällofl. Borgare-Ståndet. 3:0 Ett Memorial af Herr P.\ Winbladh, hvaruti yrkas verksam behandling af den hos Riksens Ständer vid förra Riks* dagen väckte och till Kongl. Maj.t i underdånighet hemställde fråga, angående en forvagnseller postvagns-inrättning.
N:o 44 innefattar: ” 15:de punkten, Kronprinsens Husar-reg:te.” Hvad K M. i Dess nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof i detta afseende föreslagit, nemi. att, förutan det redan på stat varande anslaget på reg:tets personella stat, måtte ytterligare uppföras i32i r:dr 3g sk., och till förökadt gage för den tjenstgörande styrkan 2335 r:dr 18 sk. b:co, bifölls. Utskrs yttrande om en sqvadrons förläggande till Norrland ansågs förfalla. R. o. Ad:s prot. för den 5 Aug., hvilket är justeradt, innehåller derjemte: ”Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i i5:de punkten. Ropades nej.” Derefter förekommer framställningen af de propostr, hvarom R. o. Ad:s beslut finnas uppfattade i prot.utdraget. Frih. Cederström: Ehuru StatsUtsk. lätt kunnat från R. o. Ad. få den upplysning, som nu af Ridd.Secretm blifvit lemnad, ifall Utsk. derom gjort anmälan; så anser jag mig, då detta förhållande ej inverkar på saken, kunna förbigå, att det i StatsUtsk:s nu upplästa betänk, ser ut, som hade R. o. Ad. icke beslutat i denna fråga. Nu är det upplyst, att R. o. Ad. beslutat i likhet med PresteSt., och då denna fråga om indragning af hästar tili vinnande af besparing icke involverar annat än en organisationsfråga, som icke tillhört StatsUtsk., icke blifvit remitterad, och således icke blifvit i laglig ordning behandlad, får jag för min del begära propos. till afslag å den föreslagna voter:s-propos:n. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag är äfven af den tanke, att detta är en organisationsfråga, äfvensom att den, då 2 Stånd stannat emot 2, måste förfalla.
Vi bafve nu dels sedlar, dels silfver och koppar i rörelsen. Sedlarne äro både i riksgäld och banco, de sednare försedda med dubbla påskrifter, för begge slagen; valeurerne äro många, särskilda för riksgälds och särskilda för banco med olika färger. Vi hafva dessutom 5 eller 6 olika slags privatbanksedlar, dessa också med dubbla beräkningen af riksgälds och banco samt af olika valeurer både sig emellan och med bancosedlarne, samt af olika färgor. Kopparmynt finnes både i banco och riksgäld, sig emellan olika. Skulle vi nu innan allt detta förut vore undanröjdt eller ordnadt få nya sedlar och kopparmynt, så blefve mångfalden och oredan så mycket större. När nu dertill kom mer, alt allmogen i somliga landskap räkna daler silfvermynt, i andra äler daler kopparmynt, samt på somliga ställen mark, styfver och ören, månne ej (lera än den stora mängden skulle af allt detta trassel blifva förbryllad? Jag kan ej linna, att 10-räkningen har sä mänga fördelar, att den på något sätt kan uppväga de olägenheter, som af hennes införande skulle härröra, och hvilka jag ej på långt när har fullständigt uppgifvit, för att icke trötta Ståndet. Jag är således af den mening, att man icke bör gä längre, än alt antaga riksdalern riksgäld till enhet, men låta honom fortfarande fördelas i 48 sk. och hvarje sk. i 12 r:st. Om något annat namn skall begagnas än det hittills brukliga, så tor de krona, såsom varande allom bekant, måhända böra helst antagas. Det utländska uttrycket cent, som Utsk. har velat begagna, är mig såsom sådant vidrigt; men mätte åsyfta, att en gäng för alla gifva Svenska folket tillkänna, att räknesättet i tiofalder är infördt från utländningen.
Det är naturligtvis en svår sak att finna den rätta summan att kläda sig på, ty detta beror på en massa omständigheter såsom: hvar man bor, hvad man har, hvad man gör, o c h hvar man umgås, m. m. o c h » last but n o t least », ens egna naturliga anlag för sparsamhet o c h aktsamhet. Hufvuduppgiften i klädpenningfrågan är väl den att få en sakkunnig o c h sannfärdig utredning, hur man på billigaste o c h bästa sätt kan kläda sig under olika förhållanden. Men bort med alla vilseledande uppgifter! Do-Ki-Sanna. Äfven jag djärfves göra mitt lilla inlägg i klädpenningdiskussionen, fast min erfarenhet i facket ej är mångårig o c h jag själf ej vidare ålderstigen, och jag hoppas, att de gamla bepröfvade fruar, som läsa Idun, ej misstycka min tilltagsenhet. — I några af de föregående insändarne har jag med undrande beundran läst, att man kan kläda sig både snyggt o c h fint på 130 kronor o c h därunder. Jag får väl tro h v a d de förmodligen trovärdiga författarinnorna påstå, m e n nog förefaller det mig gåtolikt; kanske det kan gå i Stockholm, där man har så m y c k e t att välja på, men i Göteborg (där jag b o r o c h vistas) undrar jag just o m det kan gå. Jag är verkligen sparsamt anlagd o c h får ofta bannor af min kära fru mamma för att jag går för länge m e d mina gamla klädningar, och, s o m jag har ett visst klädapanage o m året, är det af högsta intresse för mig att spara, m e n kläda mig för 150 eller ens 200 kronor, se det går rakt inte! Mitt apanage är 300 kr., o c h detta tror jag däremot b ö r räcka någorlunda. I sista numret af Idun uppträdde en dam, hvars klädräkningar gå till m e r än 500 kr. o m året; förlåt mig, men har hennes far mer än en sådan dotter, är han i ekonomiskt afseende beklagansvärd, o m han ej har mer än 10,000 kr. i inkomst, det må jag säga. Ja, att använda m e r än 500 kr.
Ollerström trodde altsa något afseende icke kunna göras uppå Friherre 8mels motion utan densamma endast kunna såsom hans enskilda önskan uti krotocollot antecknas. Herr dloräenstolps, ^näers, instämde Uti Friherre 8taels motion med den tilläggning Hans Lxceilsuce Herr Grefwe lluutlr derwid föreslagit, sq mycket häldre, som han trodde icke något exempel pä Afton-?l6NL hos de öfrige Riks-Standen ffulle kunna anföras. Herr Landtmarskalk en förmälte sig hafwa sig wäl bekant, at sädane hos dem flere ganser inträffat. Gref» 540 Den iz Mars. Grefwe hamilton, ^xel. Dä Höglost. Ridderskapet och Adeln synes icke wilja bifalla Fri* herre 8cLel8 motion om cletermineraä tid för Eftermid» dags-klsnL, anhäller jag at fä göm en annan, nemligen, at Riddarhus-Utskottet mätte anmodas inkomma med utlärande, om icke Riddarhussalen kunde förses med kakelugnar, pä der Ridderskapet och Adeln åtminstone mätte slippa at frysa. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde haruppä xro^osition, hwilken Friherre kiljencrantr, ^oban Willielm, frägade, hurudant beflucet skulle blifwa öfwer Friherre 6tLsl8 motion, hwilken han för sin del godkände , med den af Hans Lxceltencs Herr Grefwe klinck föreslagne tilläggning. Friherre Legerström uprepade sina deremot ofwan anförde stal, at Ridderskapets och Adelns rätt ej borde wara inskränktare än de andra Srändens, och ar en enskild Ständs-Ordning icke borde kunna innefatta nägonting stridigt mot Riksdagsordningen. Herr Grefwen och Landtmarskalken frägade, om icke Ridderskapet och Adeln anjag denna fräga böra förfalla. Bifölls.