Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty just derigenom, -— dels att åtal af horsbrott, utom i det 4:de undantagsfallet uti först omförmälda lagrum, ej finge af allmän åklagare sjelfmant anställas, så vida ej den oskyldiga makan genom särskild angifvelse eller efter sökt ägtentkapsskilnad, samt domfäst kraf af barnaunderhåll, sådant lagförande mot den skyldige sjelf föranledt, — dels att för lönskalägcsbrott, enligt 9 § 18 Kap. ej heller finge till straff dömas och dessa således icke af allmän åklagare åkäras, i annat fall, än då mannen, efter lagsökning af qvinnan eller hennes målsman, ålägges att underhåll gifva till barn, hvarmed qvinnan i lägersmålet rådd blifvit: — genom dessa, i vår gamla lag hittills okända, men af en nyare tids jurisprudens förordadé, inskränkningar i åtalsrätten, lägges nu den för tukt och sedlighet i ett kristet samhälle så vådliga magteri, att förekomma och afvärja slika åtal samt hindra och borttaga de välförtjonta straffens både utkräfvande och tillämpande, medelbart och nästan uteslutande i den samvetslöse brottslingens egen hand. Lyckas han blott nemligen, att med lock eller hot, i godo eller ondo förmå den i hordomen oskyldiga makan, oller den i lönskaläget delaktiga, men dock, enligt lagförslaget, alldeles strafflösa qvinnan, att omsorgsfullt förhemliga lagöfverträdclsen och stillatigande fördraga lidandet deraf; så blir ju brottet då strafflöst. Utskottet har ryggat tillbaka, att vidare tillåta angifvelseoch åtalsrättens bibehållande emot horsbrotten, och det af uppgifven omsorg för familjeli/vets helgd, såsom om man, genom de förras undandöljande för åtal och straff, skulle på något sätt befordra den sednare! I de flesta och vanligaste fallen skulle det bero på den oskyldigas godtycke, säkerligen först regleradt af den skyldige, om angifvelse borde ske eller ej, och såsom grund för det sednare alternativet, eller åtals uteblifvande, lägger Utskottet en särskild vigt på förlåtelsens och försonlighetens välsignelser deraf.
Traktaten har således varit högst gynnande för Sverige, men just derföre, att man icke i Amerika gör ett sådant stadgande som nu här föreslås, nemi. att de fartyg som skulle få begagna tull-lindringen måste inom ett visst antal år hafva utfört laddningar derifrån. Bland de Amerikanska skepp, som komma till Svenska hamnar, skulle det vara en stor tillfällighet örn just samma fartyg inom 3 år förut varit här och härifrån utfört Svenska produkter och således äfven nu finge begagna samma rättighet som de Svenska fartygen åtnjuta i Amerikansk hamn. Att detta skulle göra ond blod i Amerika är alldeles obestridligt och jag kan icke vara annat än helt och hållet öfvertygad om, att den mening är riktig som Hr Bergman uttryckt, nemi. alt i händelse ett sådant stadgande skulle vidtagas här i Sverige, sä skulle ganska säkert följden blifva den att Förenta Staterna skulle uppsäga sin traktat och vi finge ganska dyrt umgälla saken, 266 Den 19 Augusti, och det så mycket mer som i de sednast afslutade traktater, t. ex. med Belgien, Förenta Staterne icke medgifvits en så vidsträckt reciprocitet. Jag anhåller om afslag till Utsk:s tillstyrkan i denna punkt, och jag tror mig efter hvad jag anser mig säkert vela, böra nämna, att BorgareSt. afslagit punkten. Om något prot.- utdr. derom inkommit, så anhåller jag att det må blifva uppläst. Sedan underl. R idd. se k re te ra re till följd häraf upplyst, att prot.uldr. i ämnet ännu icke ifrån BorgareSt. inkommit, yttrade Hr von Hohenhausen: I afseende på den fördelen som Svenska fragthandeln i Amerika skall åtnjuta, så anförde jag att våra fartyg der med afseende på krigsoroligheterne blifvit tillbakasätta och derom hafva rederier genom skeppskaptener fått underrättelser sä väl ifrån Brasilien som ifrån Amerika, då man nemi. der skall hafva föredragit Engelska fartyg för de Svenska. Detta i afseende derpå. Hvad åter beträffar
Sparre och hans reservation, för den sednare egentligen derföre alt han deruti slutande sig till 3 Stånds tankar, trott sig på ett lindrigare sätt vinna den relativa fördel att åtminstone kunna sätta det skadliga förslaget i verket; men då jag icke finner något skäl, som kan rubba den tanka, hvilken R. o. Ad. genom ett formligt och, såsom man torde få antaga, väl öfvervägdt beslut, hvilket, om jag ej orätt minnes, föregicks af votering, fattat rör:de de förenade Ulskms utlåt. N:o 14, torde vara bäst jemväl nu vidhålla enahanda grundsatser. Vi torde alltså lika litet instämma i Hr Rosenblads yrkanden, som i erkännande, såsom välgrundad! och riktigt, af hvad en annan talare för några dagar sedan yttrat rör:de den stora fördel sorn för del allmänna skulle vinnas genom stadgande af rättighet lill köp och ägande af jord till obestämd ringhet af vidd och värde; en obegränsad fastighetsklyfning med andra ord, hvilken R. o. Ad. vid omförmälde tillfälle visade sig icke hylla, och hvilken jag alltså hoppas lika litet lärer i dag på detta rum vinna någon seger. Hr Rosenblad: Jag ber om ursäkt alt jag förra gången jag hade ordet närande Gr. Mörner, i st. f. Frih. Cederström. I sitt nyss afgifna yttrande hänvisade bemälte Frih. till Irland. Erinrar han sig då icke all i nämnde land fauns för 2 år sedan nästan endast stora possessioner. Mera än f af Irland bestod af stora possessioner, som voro oförytlerliga, och först för 2:ne år tillbaka vidtogos åtgärder som tillälo styckning af de stora godsen och det var på dessa som den väl bekanta Irländska nöden upstod och der man fann de eländigaste backstugusittare raan kunde länka sig. Detta exempel tror jag alltså ieke var just så lyckligt valdt. De fattige hafva också anspråk på ett lyckligare samhällsförhållande; dessa måste tillfredsställas om man ej vill tillintetgöra hela samhällstillståndet, och det bästa sättet dertill är att i all lagstiftning, i alla demonstrationer vara lika så strängt rättvis mot den fattige som mot den rike.
I)å emedlertid 2:ne Stånd bifallit Betänkit och det tredje afslagit allt understöd för Borås-banan, återstår naturligtvis för mig ej annat än att yrka bifall å Betänk:t, hvarom jag anhåller om propos. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , biföll B. o. Ad., med frånträdande af förut fattadt beslut, Utsk:ts ifrågav:de hemställan. Utskits yttranden ang:de förslagen om statsbidrag för jernvägs-anläggningar dels emellan sjön södra Dellen och Ljusue-elf, dels ock förbi Hedens forssar i Luleå eif. Lades till handiingarne. Efter föredragning af StatsUtsk:ts den 11 dennes bordlagde Utlåt. N:o 206, i anledn. af Riks-Ståndens beslut rör:de StatsUtskAs i Betänk:t N:o 165 framställda förslag om inrikes skeende uplåning emot Svenska fonderade statsobligationer, begärdes detta Utlåt, af flere ledamöter ånyo på bordet, hvarefter anmälte sig och yttrade Hr Printzensköld: Jag tager mig friheten att vördsamt anhålla hos de ledamöter, som begärt bordläggning af nyss föredragne Betänk., att afstå från denna deras begäran. Hr Gr:n och Landtm, har nyss tillkännagifvit, huruledes K. M:t önskat att riksdagen skulle alslutas till den 27 denna månad. Ehuruväl mängden af ännu oafgjorda mål är så stor, att jag icke inser någon möjlighet för riksdagens afslutande vid den tidpunkten, så aflägsnas dock denna allt mer och mer, dels genom långvariga diskussioner, dels genom ärendernas bordläggning. Under sådane förhållanden kan man väl ej med fog beskylla Exped.Utsk:t för långsamhet i göromålens gång, om detta Utsk. förklarar, att det ej på så kort tid, som ännu återstår, d. v. s. på 10 å 12 arbetsdagar. kau medhinna att i lagenlig form upsätta alla de underd. skrifvelser, som innan riksdagens slut skola af Ständerna till K.
Skulle den anklagade utan anmäldt laga förfall efter fjorton dagar förut bevisligen undfången kallelse sig icke å tinget infinna till försvars afgifvande, så eger prostetinget icke desto mindre rättighet att målet till pröfning företaga och afgöra på de skäl som förefinnas, sedan så väl anklagelse-akten noga blifvit granskad och tillkallade vittnen blifvit afhörda. Befinnas dessa skäl och bevis tillfylletsgörande enligt nämndens enhälliga öfvertygelse, så skall den felande ifrån kyrkans förmåner uteslutas med förelagd bältringstid af minst ett halft och högst ett år, efter hvars förlopp han eger att sig hos sitt presterskap till aflösning anmäla. Skulle han efter undfången aflösning ånyo börja samma eller dylikt lefverne i ogudaktighet, så instämmes han ånyo inför prostetinget och ålägges då två eller tredubbel pröfvotid efter omständigheterna. 4:o) Hörer den felande till Kontraktsprostens församling, så öfversäudes anklagelse-akten till äldste Kyrkoherden, hvilken vid behandlingen af detta mål företräder Kontraktsprostens ställe. 5:o) Sålunda bannlyst person må, utan i dödsnöd, ingen kyrklig välsignelse åtnjuta, icke heller kristlig begrafning, derest han i sin ondska fortfar intill ändan, icke heller vigsel, då han vill i äktenskap ingå, så framt icke för sådant brudpar särskildt formulär inrättas. Ej heller må något uppdrag vid kyrkans heliga handlingar kunna åt en sådan anförtros, såsom att stå fadder m. m. Deremot bör han tillhållas att flitigt infinna sig der Guds ord läres och predikas. Sedan den bannlyste hos Pastor begärt aflösning, skall denne, efter att förut hafva inhemtat kyrkorådets yttrande, icke densamma förvägra, derest icke uppenbara bevis kunna förebringas, att den felande i sitt groft ogudaktiga lefverne fortfar; och bör, i händelse af vägran, kyrkorådet häröfver på begäran tillställa den felande protokolls-utdrag med förelagd besvärs-anvisning till det prosteting. som näst inträffar, å hvilket saken behandlas, som om bannlysning sagdt är.
Först teatern, så sånglektionerna hemma och därtill oron för och vården om en mycket sjuk och åldrig moder förtogo henne all möjlighet till egen hvila och rekreation. Sedan flere år har hon själf varit en hjälplös sjukling. O m och kärleksfull vård erhöll hon på Stockholms sjukhem, där hon varit de sista fyra åren. Sitt efterlämnade kapital har hon testamenterat till Artisternas och litteratörernas pensionsförening. Anna Willman var en helgjuten, sann, god och trofast personlighet. Fri från allt hvad ytlighet och flärd hette verkade hon såsom en representant för det i sig själf värderika och solida, såväl inom den konst hon utöfvade som i det enskilda lifvet. Rakt på sak, men vänligt sade hon sina elever sanningen, om så behöfdes, och hvar och en, om klandrad eller berömd, kände att det var en klarsynt vän som talade. Det var en natur m e d godt svenskt stål, som lockade fram den renaste malmklangen äfven hos dem hon k o m i beröring med. Vänner så väl som forna elever — af hvilka senare jagsjälf varit en — tror jag samfäldt med mig skola säga: frid öfver hennes minne! Vendela Kjellson. Någon fotografi af den aflidna så vidt vi kunnat utröna, icke. finnes, Bed. * Stockholmska bostäder. f l å g r a reflexioner i flyttftingstiden. För Idun af Bell. (Forts. fr. föreg. n:r.) Tack vare skärmar, draperier och en god vilja bildas nu hörn, där sådana ej finnas. Anordningen med dörrars förläggande så nära hörnen som möjligt och så, att de helst sammanstöta med fönster och kakelugn, är dock något gemensamt för stora och små våningar. Därvidlag tyckes hyrans storlek ej spela någon roll. De smärre våningarna stå mest i efterfrågan och ställa sig jämförelsevis dyrast, och dock, huru litet få ej hyresgästerna i dem nöja sig med! En jungfrukammare, om ock med sekundär dager, men med ventil i yttermur, borde finnas i hvarje våning. Jag har ofta undrat, i hvilken grad våra bostadsförhållanden orsaka den gängse ohyggliga sjukdomen kräftan. Sofoch toalettrum i köket midt ibland kokkäxlen kan ej vara för husfolkets hälsa gynnsamt.
Men för att komma till en annan slags jemförelse, torde jag få nämna att Franska ministern i Stockholm har 45,000 francs, eller 34.000 Rdr Rmt, således 30,000 mindre än den Svenska i Paris; Svenska ministern i Wien 44,000; Österrikiska ministern i Stockholm, Baron Langenau, den tid han var här,-18,000 gulden, eller 30,000 Rdr. således 14,000 Rdr mindre; Svenska ministern i Haag 3 2,000 Rdr; Holländska ministern i Stockholm endast 15,000. M. Hrr, det måste således vara en djupt inrotad öfvertygelse, då man nära i 40 år drifvit samma sats. Det är ungefärligen så länge, sedan jag tog mig friheten att inom detta rum, i afseende på vår representation, yrka att åtskilige af ministerposterna, som nu äro försedda med höga anslag, skulle ersättas af chargés d’affaires. Det har förefallit mig besynnerligt att med dessa högt aflönade ministrar, hvilka naturligtvis hvar och en, som står helt och hållet utom ringen,1 måste anse fullt qvalificerade att fylla sin plats, det oaktadt vid otaliga tillfällen utomordentliga sändebud blifvit affärdade lör att annoncera om en thronbestigning, ett dödsfall, rn. m. sådant, som ganska väl kunnat uträttas af ministern på stället. Deremot torde man svara att etiketten tillåter icke annorlunda, det måste så ske. Vi hafva likväl haft ett ganska färskt exempel på motsatsen; ty, så vidt jag vet, har England icke ännu besvarat den beskickning, som dit affärdades för att notificera om framlidne Konung Oscars död. Dessutom, M. Hrr, när de här ifrågav:de anslagen bestämmas till sitt fulla belopp, så inträffar likväl, att många platser stå lediga flera månader; missionsplalsen i Paris t. ex. var ledig 5—6 månader just vid den tid, då kongressen i Paris var samlad för behandlande af Donaufurstendömenas angelägenheter.
Dä man derjemte tager i betraktande att utländningen som skall inskeppa smöret, dessutom har så många afgifter, så anser åtminstone jag för min del, att Svenska landtmannen bör kunna i allo konkurrera med utländningen, och att han således bör vara tillräckligt skyddad i sitt intresse med en tull af 1 r:dr 24 sk. pr L&, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr Hjerta, Lars: R. o. Ad:s otålighet att få skrida till afgörande eller votering i denna fråga är ganska lätt förklarlig, men tullen på smör är ganska vigtig och jag tror att några ögonblick mer eller mindre icke af R. o. Ad. skola upptagas illa. Debatten om denna fråga bar emedlertid varit så fullständig alt jag icke skall fördjupa mig i någon detaljundersökning. Jag skall emedlertid begagna tillfället att relatera ett infall, som en värd lalare här hade enskildt, efter öfverläggning om tullen på artikeln ”fläsk”, då han nemi. sade, att R. o. Ad:s discussion i tullfrågorne äro ganska intressanta och i synnerhet märkvärdiga derföre, att man hör de flesta producenter tala för måttliga tullar men de flesta konsumenter för höga tullar. Detta synes mig, på ett särdeles förvånande sätt, äfven tilldragit sig nu i afseende på art. ”smör”. Det har gått så långt, genom ihärdighet och bearbetningar, att man stundom helt öppet har framställt den satsen att det alldeles icke betyder någonting om det också lurendrejas mer eller mindre, hufvudsaken är att skydd skall finnas genom de höga tullarne. Det måste anmärkas att det måste for - Den 5 Juni f. m. 415 dras starka skäl för att kunna gilla en sats, hvilken innebär i sig sjelf så mycken anledn. till demoralisation. En värd talare har sagt, att om skäl och facta här användes för att öfvertyga om nyttan af den modererade tullen, så skulle icke lian vara obeuägen att begifva sig dertill. Nu tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå huruvida icke facta och ziffror ligga i följande omständigheter. Flere ledamöter hafva nemi. bevisat att det vore en stor fördel för statskassan om tullen blefve nedsatt.
Gudstjenst eller andakts-öfning må ej inom slutna dörrar hällas. öfverträdas dessa föreskrifter, och kan sådant ej läggas föreståndaren till last; straffes presten eller den, som vid andakts-öfningen hållit föredrag, med böter från och med tjugo till och med trehundra Riksdaler, § 6. Ej tillåtes någon munkeller nunne-orden eller inrättande af kloster. § 7. Förvärfvande al fast egendom i riket vare främmande irosbekännares församlingar, inrättningar eller stiftelser förbjudet; dock må tillåtet främmande religions-samfund, hvarom i 1 § sagdt är, med Konungens tillstånd förvärfva eganderätt till den jord, som för utrymme till kyrka eller kyrkogård erfordras. Å allmänna begrafningsplatser må främmande trosbekännare hädanefter, likasom hittills, erhålla lägerstad för sine döde. § 8. Skolor och andra läro-anstalter, der undervisning ej uteslulande meddelas i särskilta öfningar och slöjder, må ej, utan Konungens tillstånd, af främmande trosbekännare för andra än bekännare af deras egen troslära eller deras barn inrättas eller upplåtas. Sker annorledes; varde skolan eller läro-anstalten stängd och föreståndaren för densamma dömd till böter från och med femtio till och med trehundra Riksdaler. Vid enahanda bot vare ock främmande trosbekännare förbjudet att vid sammankomst till andakts-öfning af Svenska kyrkans medlemmar hålla föredrag. § 9. Lysning till äktenskap skall, ändå att såväl mannen som qvinnan äro af främmande trosbekännelse, afkunnas i den till Svenska kyrkan hörande församling, inom hvars område bruden är boende; dock att lysningen, der begge äro medlemmar af tillåtet främmande religions-samfund, af dess föreståndare utfärdas. Vigseln må i det fall, att både mannen och qvinnan tillhöra främmande religionssamfund, som tillätet är, förrättas efter dess bruk. Är ingendera, elier blott den ena, medlem af sådant samfund, skall vigsel ske af Svenska kyrkans presterskap. Barn af äkta makar, som begge tillhöra främmande men tillåtet religions-samfund, må af föräldrarne uppfostras i den lära de bekänna.
Ty med som en en kär sådan d u j u, v e c k a e f t e r v e c k a, år u t o c h i n, till m i t t h e m, l i k s o m till så tusende andras; och för mig många åtminstone ligger d e t n å g o t så v ä r m a n d e o c h tilltalande i den växelåvägabringa som alla bildade utan att eller och därför till är detta ett sätt alla — du lyckats eller s å jämförelsevis någonsin språkrör någon mig samverkan godt vårt lands kvinnor, h ö g a låga, tande och mellan — för särskild något banalt. parti ring, som bäst ledning Om ställa närande; tillfredslitteräre finalltid s u n d a och dölja icke s m y g a n d e gift, ingen helt säkert de tvärtom. p å ditt b o r d, eller de dock äro sötma, just och för tusende den f ö d a, s o m bäst förmå tillägna och tillgodogöra en mera raffinerad främmande och vi smula anrättning de sig, då vore dem onjutbar. andra, s o m till följd af natur, och samhällsförhållanden nått en längre utsökt, i intellektuell utveckling doftande frukt, stärkande vin bjuder m å n g e t glas du att njuta Därför af är och det glädja alltid årens s i g åt d e t med en min fasta bästa. epokgörande den införnämsta Från Iduns läsekrets. Det är verk, du i sin i själfva verket ett halft underdär i åvägaAllt all som är stillhet l y c k a t s närmar människor ett g o d t, o c h e n hvar, mån verkar därför, är e n välgörare. Måtte du, länge få verka som en till som mänskligkära Idun, sammanbinoch sökande kvinnliga hjärtan — och måtte du, högt, som men hittills, för alltjämt ställa ditt d e n skull ej f ö r s m å de enklaste och anspråkslösaste mål äfven medel! och andlig f ö d a, har en stor och b e - S a n c t En liten varning till unga lärarinnor i hemmen. andra och så Skrifklåda.
Men dä den sanning star fast, att högsta rätt ofta är högsta orätt, sä hade fåken kanhända fakt ekt helt anne..' utseende, öswerensstämmande med billighet utan kränkning af Lagar om Ukskottei rinstyrkt Bytes-bristernas ersättning uran yrkande af Räntcberäkning af andre än dem som merkel igen ugburit och begagnat de Rämcpersedlar, som tillkommit Kronan, ty onekeligen är det hardt och gränsar till »våldsamhet akt kräfwa denna ersättning af personer som aldrig ägt desie egendomar, utan blott af deras förfäder innehafts, och har ivid desie hemulssragor understundom handt, Den i2 Zebruarii. handr, att hos en hemulsman ingen tillgång funnits, dä allt har drabbar en oskyldig. Der äkersiär derföre nu endast det hopp att wär Nädige och Rättwise Konung icke med sin sanction lärer bekräf a eir project som icke har någon mindre päföljd än den arr skilja Kronan »std ert päräknadt Capital af flere Tunnor Guld, rubbning i enskildas ägande rätt och utöfwande af en magt den Lagen icke tillagt Riksens Ständer, dä fsilfwa Konungen icke äger densamma. Jemte hämd nu blifivir anfördt anhäller fag fa uptäfa etr 1'tdrag af ve annu existerande Lytes-brister som befinnas till Kronans förman och äro med undantag af ett pär, till det mesta redan utredde; såsom ock att nämna en dylik sak som bewisar den orättwisa och den oordning, som genom hemulsfrågor af annan art kunna upstä om detta prvjeck gär i »verkställighet. Capitainen kckunsterkjelm har dels genom Cetzion af Wrestctka slagteri, dels genom enskilt öfwerenskommelfe med fine egne flägkingar bluivik innehafware af en fordran hos Kronan stor omkring io ooo R:d. wärde, härledande sig frän ett byte med en lidian Wreste.
Magazins-Xnrättningens hufvudsakliga värde ligger, efter min tanka, egenteiigare deruti, att den "finnes och att den kan göras activ, om det behöfs, än Uti sjelfva activiteten, hvilken oförsigtigt utsträckt, deremot kan blifva till sina följder vådlig. En annan Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln har klandrat, att Creditivet till Magazins-Difectionen blifvit intagit i beräkningen lill Jordbrukets fördel, under anförande, att det användes till Staternes underhåll med Brödkorn, för Brödpriset i hufvudsta.den m. m.; mea denna tanka saknar behörig grund ; ty Statens JBrödkorn efhålles af Krono-Tionde och Afrad samt andre Spanmåls-Intrader, och Magazins-Directionen har för öfrigt en egen Fond , tillräcklig för dess egentliga verksamhet i sitt sammanhang med Stats-Verket; sä att minst hela Creditiv-Fonden må anses ägnad och tillgänglig för den särskildta rörelse till upphandling och undsättning af Spanmål, hvarmedelst Magazins-Inrättningen ändamålsenligt kan och bör befrämja Jordbrukets fördelar. Ren tG Maji 1818. Herr Grosshandlaren Arfvidsson i Så val i följd af hvad jag inom liogtärade Statsoch Banko-Utskottens Betändanden. 517 Borgare-Ståndet och desse Höglofl. Utskotten haft äran yttra, som af min vid Höglofl. Utskottens Betänkande anrnäldre Reservation, får jag nu ytterligare framlaggade skäl, som hindra mig ifrån att biträda Höglofl.Utskottens tillstyrkan, att all Tull bör 1 Hamburger Batiko eller Silfver erläggas. Då allt Landets präglade mynt försvunnit, för* bjuder det sednare af dessa alterpati ver sig för närvarande sjelf. Det förra blifver såledesensatnt Utför* bart,och hvarvid jag således uteslutande fäster mig.
Jemte det jag instämmer i den siste talarens yttrande, ang:de nödvändigheten, att det lie - De 11 29 Augusti f. m - 3fiJ skydd fortsattes, som hitintills varit lemuadt i såväl ilen inrikes som den utrikes sjöfarten föreskrifha quarantäner, anser jag samma nödvändighet tala för alla de provinser, sorn annu äro för smittan bevarade. Alla våra norra provinser saint Skåne, blekinge, Calmnre och Kronobergs Ian äro ännu i denna lyckliga belägenhet, och jag vet ej, hvarföre de böra sorglöst lemnäs åt det grymma öde att emottaga farsoten. Norrköping är nu af quaranläner skyddudt, och jag kan ej förlika mig med den tunkan alt fråntaga dem detta beskydd. Olli spärrning är ej fråga, utan blott om quaranläner; och 0111 dessa anstalter lägga hinder i något enskildt interesse, bör väl det stora, allmänna interesse! gälla mera. Om quaranläner ofta ej varit nog tillförlitliga, hafva vi dock nära 2 års erfarenhet af ileras nytta, då vi för 3 år sedan af dem beskyddades. Jag vill antaga, att en och annan färdande kan smyga sig genom en quarantänslinie till lands; men det måste då vara arilhmetiskt begripligt, att en våda är mindre farlig än tusende; och i comparativt afseende är altså, 0111 något vinnes, detta något ett godt, att ej förkasta. Ej af räddsla, men af känsla för mina medborgare begär jag, att motionen endast må få tillämplighet till de orter och städer, som redan äga smittan inom sig, men ej lill dem, som ännu kunna skyddas. Gr. Frölich: FJr Lagerhjelm har velat finna en så stor skillnad emellan motionen uti det skick, den i går afgais, och det, hvari densamma nu befinnes. Jag tror, att denna skillnad består endast i ett förtydligande af samma åsyftning, sorn motionen i dess första tillstånd innefattade. Jag yrkade nemi. i går, att alla spärrningar å inrikes farleder matte upphöra. Jag tror visst, att TJr