Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
tJtskottet har haft detta ämne under öfver vägan - 2i84 Den 2 2 Juli. vägande; och ehuru val det icke lärer kunna bestridas det Fångskjuts skyldigheten på de orter, der Säteriernas och Frälse Hemmanens antal dfverstiger Kronoska te Hemmanens, mäste vara mera besvärlig än på de stallen, der de ta förhåller sig tvärtom; likväl och då "denna skyldighet är grundad uti sjelfva jordens natur, och säle es lika li ef kan åläggas de Hemman, sorn derifrån nu äro befriade, som ett annat Hemmans besvär kan tillkomma för, de Hemman , som nu utgöra Fångskjuts; så anser Utskottet sig hvarken böra eller kunna tillstyrka bifall till Riksdagsmannen Gustaf Larssons i ofvanberörde måtto gjorda begäran, heldst Utskottet har sig bekant att äfven Frälse-Hemman uti vissa orter icke äro frie från Fångskjuts utgörande. Hvilket dock till Riksens Högloft. Ständers ompiöfvande vördsaroligen öfverlemnas. Stockholm den jq Juli 1815. På Högl, Riddersk. och A.d. Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar J. Ek. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar And. Eredin. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Nils Mansson. M. M. Rosbeck. Riksens Den 2 2 Juli. 2185 Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Adeln den 22 Juli. Högvörd. Ptest-Stdndet aen 22 Vallöf!. eorgareS:5nrtet den 23 Hc-de.v. Bonde-Stånde. den 22 Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Occonoviie - Utskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga om nödvändigheten af en förbättring uti Organisationsoch Admini stråt iöns-sättet för Tullverket. Uti ett till Hoglofl.
Junii gillat Stats-Utskottets i forenämnde fråga meddeldte Utlåtande, påfordra de lios llögloflige Ridderskapet och Adeln härvid gjorde anmärkningar icke någon ytterligare åtgärd, då frågan enligt 6g §. uti Regeringsformen bör anses såsom redan afgjord; Hvilket Stats-Utskoltet får härigenom vördsamt anmäla. Slockholm den 4 September iSgä. Ankom den 15 Sept, 1823. ^/flätande, i anledning af Casseurens vid General-Assi«- sistance-Contoiret, tillförord - S la ts-U tsko 11 e t s B etä nk a n de n. 6o3 nade Casseurens vid Riksgälds-Contoirets Credit Sedel - /^erk, Kamereraren Israel Tingbergs ansökan om Afsked med Pension. Sedan hos Herrar Fullmägtige lili Riksgähls-Contoiret Kamereraren Israel Tingberg sökt, alt, i anseende till den ögonsjukdom, hvarmed, enligt företedde särskildte Liikarehetyg, Tingberg är besvärad, undfå afsked med bibehållande af dess nu, innehafvaude Lön, såsom tillförordnad Lasseur vid Riksgälds-Contoirets CreditSedel-Verk; Men Herrar Fullmägtige på sätt deras under den 29 sistl. Maji utfärdade Resolution innehåller, ansett sig, enär Tingberg icke styrkt, alt han för närvarande är till tjenstgöring oförmögen och icke heller alt hans ögonsjukdom är obotelig, ej kunna Tingbergs ansökning bifalla; sä har Tingberg, sorn under tiden den 5 derpåföljde Junii, uppå särskild, likaledes med Läkare-betyg beledsagad, ansökning, till .återställande af sin försvagade Synför - <3o4 S t a ts-U t s k o 11 e ts
Diverse Verks medel , . , . i og.5: 46. Omkostnader, af Sjötulls-medlen: Ordinarie AOöning . Indragnings-staten . Pensions-staten . Begrafningshjelp Arfvoden Reseoch Traktamentskostnader Tullhus-byggnader, reparationer jemte tomtören och hushyror . Postporto Ved och Ljus sa-mt Lyktors underhåll Skrifmaterialier, jemte Slämplings-, Boktryckerioch Bokbindnings kostnader, Diverse utgifter Kronooch Lotssamt Kanal-betjentes Gratifikations-fond Balans till påföljande året: När frän förestående upphörd af Sjötullsmedlen . 7. och från återstoden 2,893,630: 3. 3. 3,253,599:38, 10. afdrages hvad, enligt Hufvudböckerna, vid hvartdera räkenskapsårets slut, i Tull-Verket innestod 86,992:35. 1. 84»774: 4°* visar sig Stats-Verkels inkomst af Sjötullsmedlen Lill ett nettobelopp. ... 2,806,637:16. 2. 3,168,824:46. 3. hvilka summor, jemförda med de vid Statsregleringen påräknade, 2,388,000: 2,388,000: utvisa öfverskott af 4,8 637:i6. 2. 780,824:46, 3. De vid 1841 års slut utbalanserade behållnin garne och fordringarne 211,104.’3o. 10 utgöras af: Finerska balansen, hvilken, genom Kongl. Maj:ts nådiga Utslag den 7 Juni 1839, blifvit bestämd till 172,997 R:dr 3 sk. 5 rst., har, - 122 _ genom åtskilliga levereringar, för närvarande nedgått till 12 3,544: 15. L O.
Grufve-allmänningarne hafva derigenom blifvit betydligt sparade och endast anlitade vid behofvet af gröfre virke för grufvubyggnaderna. Det af ålder vidtagna aflöningssättet för grufarbetare är utan förändring bibehållet, så att hvarje arbetare, utom sin kontanta förtjenst, erhåller ett visst qvantum spanmål, hälften råg och hälften korn i månaden. Detta spanmålsuttag uppgår för en arbetare öfver 20 års ålder till 4 fjerdingar, för en emellan 18—20 år lill 3 fjerdingar och för en under 18 års ålder till 2 fjerdingar. Hvarje gift arbetare har dessutom en fjerding för hustrun och en fjerding för hvarje barn emellan 1—15 år, allt i månaden, emot ett, en gång för alla bestämdt, oförändrad t pris af 1 R:dr 32 sk. R:gs för tunnan. Derigenom att inkomsten således ökas i samma mån, som barnens antal tillväxer, är all nöd och fattigdom förekommen, helst verket sjelf drager försorg om sina orkeslösa arbetare och deras familjer. Till ulsoffring af den i grufvorna erhållne så kallade syltmalm hafva så väl de egne arbetarnes, som öfrige i granskapet afn verket boende personers, 14 barn blifvit använde. Antalet barn, för sådant ändamål sysselsatte, har årligen uppgått till 97, åt hvilka en summa penningar af 7,526 R:dr 24 sk. blifvit utbetald. Så väl för skogsbesparingen, som för att gifva arbelarne tillfälle till nytiig verksamhet under lediga stunder, är en belöning af 18 sk. r:gs bestämd för hvarje famn stengärdning, som på grufdrängstorpen af åboerne uppföres; och hafva under nu ifrågavarande tre år 1,925^ famnar sådan stängsel blifvit uppsatt. Den sammanräknade längden af alla sedan år 1835 på arbetarnes torplägenheter uppförde stenmurar uppgick vid 1850 års slut till 9,588 famnar.
Det var dessa skäl, den korta återstående tiden, och de vidlyftiga discussion ;r, hvilka jag förutsåg skulle derutaf uppkomma, sorn föranledda mig att böja min röst i ett sä vigtig! ämne, och då det icke var af någon absolut nödvändighet, att för närvarande afgöra detsamma, tillstyrka uppskof derutaf till en annan Riksdag, för att under denna tid underställa det den Nations pröfning, hvars hela organisation det angår. Man vill påstå, att ett uppskof ej är Grundlagsenlig^ men detta är art endast fästa sigvid orden, ej vid saken; ty jag hemställer, om icke en afslagen och en uppskjuten sak står precist på samma rad , då ett beslut, som för närvarande fattas , aldrig kan inskränka kommande Ständers rätt. Det enda man kan säga om uppskof, är att vi hänvise till den tid, som komma skall, det vi anse saken så vigtig, att vi ej tro oss genast kunna antaga, eller afgöra, den, utan vilje hafva den till en kommande tid noga begrundad, för att då med mera sammanhang kunna fatta ett bes'ut. Flere hafva före mig påmint om det nära sammanhang, hvari Den 14 December, ämnet står till de Grundlags-frågor, som ej förr än vid nästa Riksdag kunna afgöras, och att de äro den grund, hvarpå man måste bygga; Jag hemställer då , om vi böre likasom med ett tärnings-kast afgöra detta ämne; om vi då ej likna den Byggmästare man här citerat, som ville börja bygga ofvanifrån neråt. Att bygga ett hus utan grund , eller ett skepp utan köl, kan jag ej finna klokt, och aldraminst böre vi så handla här, då icke fråga är om någon brådskande nödvändighet; ty hvad som stått i iyo år, måtte väl ännu kunna stå i y, utan att rara]a. Jag vet, att om cck alla de skäl äro kraftlösa, hvilka jag hittills andragit, och hvilket jag öfverlemnar till hvars och ens pröfning , sa kunna vi likväl aldrig försvara, att hafva sagt ja till en omstöpning af hela vår organisation, som aldrig ännu undergått Ständernas granskning.
På grund af detta allt, hafva Rikets Ständer, med förbehåll att framdeles för de särskilda grenarne af jerntillverkningen bestämma de bevillnings-afgifter, som efter förändrade förhållanden kunna finnas lämpliga samt under vilkor, att ulförselstullen å tackjern och malm kommer att nedsättas åtminstone till hälften af den i nu gällande tulltaxa stadgade afgift, för sin del beslulit: l:o att stångjernslillverkningen inom hela riket skall frän och med nästa statsregleringsperiod från hammarskatt befrias; och 2:o att tackjernstionden af alla hvltor, belägna utom de privilegierade bergslagen, likaledes skall från och med nämnde tid upphöra; med underdånig anmälan hvarom Rikets Ständer derjemte i underdånighet hemställa, att, derest de privilegierade bergslagen derom skulle väcka fråga, E. K. Maj:t i nåder behagade låta verkställa en utredning af dessa bergslagers återstående privilegier samt derefter lill Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om och med hvilka vilkor befrielse från tackjernstiondens utgörande jemväl må varda dessa bergslager tillerkänd. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 7 Mars 1860. X o 35. (Se Skrifvelse-förslaget N:o 39 samt Expeditions-Ulskollets Memorial N:o 6.) Expeditions-Ftskotlets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Fehr. 1860. Preste-Ståndet den 25 —- — Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 25 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående anskaffande pä Kronans bekostnad af duckade lotsbåtar. (Statsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 4.) S. A. K.
maj: ts forslag valbetankt och beviljacle anslaget. Regeringen hade vidare foreslagit, att vid folkskolelarareoch folkskolel~rarinneseminarinm anstalld ordinarie rektor, ordinarie adjunkt och oidinarie lararinna rned a m kts tjdlrstgoring mitte Htnjuta ratt till pension 8 allmiinna ' in ' dragningsstaten en ' ligt samma grwder, som are. % eller vnrder stadgade for ' ordinnrie a.mnesliirare vid rikets allmanna lliroverk. Riksdagen godkande forslaget pB den grund, ' att det vore for undervisningen af vikt, att lararekgren .rekryterades med yngre liirarekrafter. Slutli ' gen godkir; de riksdagen regeringens forslag om pensionering nf l k a r e och liirarinnor vid ett par sm&amp;skol~larareseminclrier (Haparanda och Mattis). Daremot nedprutade riksdagen till 2,000 kronor den ' af kongl. maj: t begiirda pensionen af 2,700 kronor for myntgravoren vid myni; verket, fru Lea Ahlborn. For ' alla, som karina s %val fru Ahlborns stora konstniirsgfifvor, hvilka; gjort henne ryktbar lAngt iltom vA.1-t lands granser, som hennes plikttrohet och nit under sip l b g a ve~ksamhet i statens tianst, mbste denna sparsamhet mecl .allm&amp;nna ~nedel dB det galler en kvinna, som gjort Sverige sB stor heder och afslngit alla f6rdelaktjga anbud om anstallning i friimmande land; onekligen f oref alla tamligen opgkallad. Den ena nf de tv8 enskilda motionerna hafva vi redan omniilnnt, namligen herr J. Jansons i Djursat~.a motion i Andrn kammaren, att riksdagen mgtte hos kongl. maj: t anhslla, det kongl.
Spanmäl kommer att af Magasins-Werket, pä sätt hittills stedt, f amgent emottagas, bör tillätas, att de Räntegifware, hwilka häldre åstunda contant betala wärdet af deras Räntespanmäl, mätte efter förut stedd anmälan hos KronoFogden i orren, inom d. i November, samt efter det pris, som fastställes efter öfwerenskommelse emellan Directionen och Konungens Besallningshafwande i det Län, der Magasinet ligger, äga rättighet akt lösa SpanMälen med Penningar; dock under förbehåll, att ej någon Kronans högre eller lägre Ämbetsmän, som med Uppbörds-Werket äger befattning, fär älaga sig Spanmäls lefwerering för Allmogen. Och bör för de salunda inflytande contante Medlen Spanmäl af Magastns-Directionen uppköpas. Deremot mä, pä sätt här ofwan är tillstyrkt, den Rätttegifware som will betala sin Räntespanmäl in natura, alltid fä lemna den wid närmaste intill hans staktflyldiga Hemman belägne Krono-Magasin. I öfrigt wilja Utststten härmedelst »vördsammeligen tillstyrka, att Magastns-Directionen mätte äga fullkomlig frihet i sina operationer, enär de, med bibehällande af här ofwan föreflagne grundsatser, tjena till Werkets förmän. Således torde äf» rven Bränwinsbränning kunna tillätas, pä Directivnens answar, att den, angäende detta hushällningsärende, nu utkommande Författning ej öfwerträdes; hälst genom denna ätgärd blifwer en öppen utwäg att omsätta och till Werkets nytta anwända all stavad Spanmäl. De förestrister äter, som kunna wa - ri2 Den Z Lebruarri. wara nödige för en mera speciel befallning med Magasinernes förwaltning, äswensom Jnstrucrioner för de under Directionen lydande Embetsoch Tjensteman, önsta Utskotten mä, i likhet med hwad StatsUtfkotker för Riksens Högloft.
"Sigrid var ännu nästan ett barn, då han trolofvade henne", svarade fru Metta, undvikande ett direkt svar, "hon har nu länge fäst sig vid honom, såsom sin blifvande herre och man. Hon lider alltför mycket af den sorg och nesa han tillfogat henne, att icke hon gerna skulle vilja hafva allt godt igen." Mäster Sigfrid satt en stund i djupt begrundande. "Underbara äro visserligen vägarna! I sanning, icke förmå menniskor ändra hvad som förut bestämdt är. Icke ljuga stjernorna, icke bedraga handens tecken. Klarligen framstår huru fåfänga alla våra försök deremot äro! Och likväl beror det ju af menniskan att handla efter sin fria vilja, och icke bestämma stjernorna om vi skola handla rätt eller fördömmeligt, men fåfängt skall dock äfven detta aflöpa och just så mycket klarare för mig uppenbara förutseendets sanning, då jag sjelf vill arbeta på att förhindra dess uppfyllelse." Fru Metta stirrade på mäster Sigfrid under det han talade, undrande på hvad höglärdhet som kunde ligga i de för henne obegripliga orden. Men nu vidtog han åter: "Nåväl, jag vill vara eder till den tjenst jag kan och förmår, och skall för eder lägga mitt ord i vågskålen, till den tyngd det kan hafva. Dock hvad mäster Erik beträffar, så är han icke i stånd att denna gången för eder något göra; ty han är nu sjelf en fattig fånge, af hertigen inför riksdagen anklagad för högmål och andra brott, såsom den der stått på konung Sigismunds sida. Domprosten, herr Peder Melartopeus, är nu den som embetet förrättar." Fru Metta hade erhållit kallelse att inställa sig inför det högvördiga domkapitlet i Åbo. Herr Enevald Fincke var likaledes kallad för att besvara hennes påståenden. Domprosten hade redan infunnit sig i kapitelhuset, likaså ett par af de andra kapitelherrarne, men timman var ännu icke inne, sessionen icke begynt, hvarföre de andlige fäderne samtalade om ämnen, som icke berörde de löpande ärenderna för dagen. "Vördige herre", frågade nu en af kapitelherrarne, "hafven J icke försport något om hans högvördighets, mäster Eriks, sak?
Nio 72, rörlde universitetens representation; N:o 90. till BondeSt., anglde dess begäran om delfående af Constit.Utskls prot. i ett anmärknlsmål; Nio 91, med förslag till rättelse i 12 mom. 3 $ Tryckfr. förordn.; Nio 92. med förslag, att en del af 7 mom. och hela g mern. i 5 § Tryckfr.förordn. måtte uteslutas; Nio g3. tili PresteSt., ang:de grundlagsenligheten elier stridigheten af en fråga, hvarå Hr Talmannen vägrat propos:n; Stats-UtskottetI Wto 410. i anledn. af erhållen utSrremiss 3 Utskls betänk. Klo 397; Nio 4n. i anledn. af riksd.fullm. för staden Wadstenaf Hr Bååths motion om eftergift och afskrifning af 1000 ridr bico, som nämnde stad uti Östgötha läns landtränteri lyftat i och för cholera-farsoten; 20 II. 6 4* Deu a Mars c. m. Nro 412. öfver gjorda anmärknrr vid StatsUtskrs betänk. Nro 172, i frågan om vissa grunders bestämmande för Hofsta tsper son a lens pensionering; Nro 413. i anledn. af K. M:s nåd. remiss uppå PresteSt:s und. hemställan om en närmare förklaring af författningarna rörrde löningsafgifåerna lill comministrar; Nro 414- ' fråga örn upphörande af arrendet för ödelagda kronofisket i Sollefteå kronofors i Westernorrlands län; Nro 4f5. i anledn. af verkställd revision af de vid sista riksdagen beviljade extra statsanslag för försvarsverket till sjös samt Kungsholms och Drottningsskärs befästande; Nro 4>6* > anledn. af en utaf Frih. Palmstjerna, C. O., särskildt väckt motion i frågan om räntetagares och ränte gifvares uppsägningsrätt till leverering in natura; N:o 417- öfver anmärknrr vid betänk.
Den fullkomliga tystnaden, solljuset, som strömmade in genom de förfallna fönstren, den vördnadsvärda gubbgestalten, som så väl passade i denna omgifning, allt detta återgaf mig den stämning jag förlorat, och med lätt sinne började jag min vandring. Sedan jag beundrat utsigten från taket, förde mig min följeslagare trappa efter trappa nedåt; slutligen stannade han framför en rostig jerndörr, som han med en viss omständlighet, ja, med en viss stolthet öppnade, och han hade rättighet att vara stolt. Jag befann mig på den gamla klostergården. Af kolossal storlek, är den inhägnad af en fyrkant marmorkolonner — och hvilka kolonner! Luftig, fin, formskön, är hvarje pelare ett mästerverk och hvarje detalj en ny skönhet. Sammanbundna af bågar stå pelarne två och två tillsammans, och om man lägger ögat till den smala strimma, som skiljer dem åt, ser man tvärs igenom den långa raden utan att blicken stores af en enda rubbning i perspektivet. Hvarje pelares kapitäl är af olika arbete, ehuru de uppgå till öfver två tusen två hundra. I midten grönskade en yppig gräsmatta, och i ena hörnet var en brunn instängd inom fyrdnbbla pelarrader, ehuru vattnet nu har utsinat. Palermo eger så mycket verkligt skönt, att det skulle behöfvas månader för att kunna njuta af allt, och dock reser jag i morgon. Klimatets fuktiga värme passar icke alla. Farväl, älskliga Palermo! Jag hoppas, att Sicilien ännu skall hafva mycket vackert att erbjuda mig, men »första platsen» i mitt minne kommer du dock alltid att bibehålla! Mitt nästa bref blifver från Girgenti eller Syracusa — om röfvarena icke lägga hinder i vägen. Girgenti. Fata Morgana. — En parasollhistoria. — Grekiska templen. — Farväl. En kulen, grå halfdager hvilade öfver Girgenti. I öster arbetade sig dagern fram så småningom, som förbud skickande en smal, röd strimma, hvilken glödde som blod.
Man har väl icke bestämt något visst antal Svenskar, sorn skulle finnas vid en badort, för att en predikant skulle ditsändas — och en sådan bestämmelse torde det väl älven vara svårt att göra —; men behofvet af andlig uppbyggelse kan vara lika starkt hos en person, när han är ensam, som när han är tillsammans med ett visst antal landsmän, och hvarje badeller bruns-ort, som besökes af någon enda Svensk, kunde således anses böra komma i åtnjutande af förmånen att få Svensk predikant. Jag vet emellertid ingen Svensk badort, der staten bidrager till att underhålla predikant, och jag kan icke filina något skäl, hvarför Carlsbad skulle, framför andra badorter, förses med en sådan, i synnerhet när tillgång på religionslärare i allt lall å stället finnes. Det är brunsgästernas egen sak, att genom frivilliga bidrag underhålla predikant, och ju större antal Svenskar, som besöka Carlsbad, desto lättare måste det väl vara för dem att sammanbringa det erforderliga beloppet härtill. Nu vet man också, att denne predikant varit i Carlsbad endast en mindre del af sommaren, under det att Svenskar besöka denna badort redan tidigt på våren och många komma icke dit, förr än långt fram på hösten. Det har således blott varit de, som vistats der under högsommaren, som haft någon fördel af hans ditsändande. Den 14 Jannari f. m. 123 Att aflöningen blifvit tagen af de extra utgiftsmedeln, kan jag icke heller finna utgöra något skäl, hvarför anmärkning deremot icke får göras, i synnerhet när utgiften icke vidare har naturen af att vara tillfällig, utan ikläder sig egenskapen af att vara permament: Ändamålet med de extra utgifts-rnedlen är att bestrida oförutsedda utbetalningar, men, så vidt jag kan förstå, alldeles icke sådane, som äro afsedda att återkomma. Jag anser således, att Stats-Utsk:t haft grundade skäl till sin hemställan, och anhåller om bifall dertill. Hr von Ehrenheim, Per: Jag medger väl att denna fråga icke är af någon stor betydenhet, men å andra sidan anser jag att Stats-Utsk:t haft fullt skäl lill sin hemställan.
Arbeta samman med honom, höra hans stämma hvarenda dag, tänka blott för honom och hoppas för honom! Nu var hon lycklig igen med samma intensitet, under hvilken hon nyss vred sig i förtviflan – detta häftiga och omedelbara uppgående i det närvarande, som var hennes djupa, koleriska naturs egendomlighet. Hon följde honom med ögonen der han gick af och an i rummet, smekte honom med blicken och lyssnade efter hvarje hans ord som var det en återgäldad smekning. Han talade med sin egen röst och den var dämpad och vek, med mjuka öfvergångar – så olik den affekteradt tillspetsade, som var inlärd, för att stämma med den blaserade masken och tolka hans lifs-jargon. Han talade om den unga flickan. Hon hade bestämt sig för att stanna i Stockholm en tid och han bad modern taga sig af henne. »Det skall jag gerna, om du vill det. – De sista orden hade en undermening, som han förstod. »Ja, jag tycker mycket om henne», sade han. »Tycker om? Icke mer?» »Jag vet inte. Sådant vet man aldrig.» Modern såg nedslagen ut; det var en missräkning. Om han gett henne en del af sitt förtroende, hvarför kunde han då icke ge henne det helt.» »Jag tror inte det fins någon erotik med i spelet, åtminstone inte ännu. Ja, det fins kanske på bottnen ändå – en liten smula – men inte mer.» Det jublade till inom henne. Detta var mer än ett förtroende, det var en sjelfpröfning; och den bar sanningens omisskänneliga pregel. – Alltså ingenting allvarligt ännu, intet som skulle skjuta henne sjelf i bakgrunden! Hon reste sig upp och då han i detsamma kom emot henne tog hon hans hufvud mellan sina händer. Det var första gången hennes moders-ömhet vågat sig så långt fram som till en sådan smekning. Och han blef icke ond, stötte henne icke bort. Han tog henne kring midjan med båda sina händer och såg henne in i ögonen med en underlig blandning af värme och skälmskhet. Detta som bröt fram inom honom var ännu så nytt att skyggheten alltid måste hålla en bakväg öppen. Ännu vågade han icke vara menniska fullt ut, utan att i nödfall kunna reservera sig med ett smil.
Enligt Utskottets tanka, bör anläggningen af nybyggen icke i annan väg uppkomma, än till följd af utvecklingen af en orts naturliga förhållanden, men ingalunda derutöfver genom anslag befordras; och efter denna grundsatts hafva de nu utgående understöden åt nybyggare blifvit bestämde, såsom en hjelp till deras bosättning och underhåll, intilldess nybygget hinner uppodlas. Skulle åter, på sätt Motionairerne synas åsyfta, understöden, då bebofven sådant fordra, dels på en gång utgå till större belopp, dels utsträckas till flere, blefve sannolikt deraf följden, att, i förlitande på ett dylikt understöd, antalet af nybyggare väl komme att tilltaga, utan att derigenom deras bergning i allmänhet Liefve bättre försäkrad. Då i öfrigt, vid missväxttillfällen, understöd beredes dels genom den enskilda välgörenheten, dels oek genom Statens föranstaltande, finner Utskottet, med föranledande af ifrågavarande motion, icke skäl tillstyrka någon tillökning eller utsträckning i det nu, under benämning af uppfostringshjelp, till nybyggare utgående understöd. Stockholm den 16 Maji 1834- Stats-Ut skottets Utlåtande N.o to3. Ankom till Exp.-Utsk. den 17 Maji kl. 1 e. m.