Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid' granskning af dispositionerne å Stats-medlen, hade jemväl ett på Riks-Statens 7:de Hufvud-Tittels anslags-Summa för Civile Statens Ämbetsoch Tjenstemän allvist belopp fästat Revisorernes uppmärksamhet, i så måtto, som Kongl. Maj:t uti Nådig skrifvelse till Kongl. Stats-Contoiret af den 23 Februarii 1820, uppå Kongl. Seraphimer Ordens Gillets underdåniga anmälan om Pension för afskedade Sysslomannen vid Nyköpings Hospital Lands-Kamereraren Daniel Myrénj med tillämpning af Kongl. Kungörelsen den 29 Junii 1798 och på den grund, att Hospitals och Lazaretts-Inrättningarnes fond, hvaraf Myrén njutit aflöning, icke kunde, emot dess be - 334 Stat s~Ut skottets Betånkanden. stämmelse och ändamål, för elt så beskaffadt behof användas, tillagt honom Pension uppå herörde anslag, och då härvid förekommit, att Myrénj så väl som andre Tjenstemän, hvilke af nämnde Inrättningars fond lönas, icke borde hänföras till ofvanberörde Pensions-Stat, utan, då de pröfvas till understöd berättigade, dermed förses af det Verks medel, hvartill de höra, hälst RiksStatens anslag, afpassadt efter Tjenstemanna-Personalen på samma Stat och i alla fall otillräckligt sedan Lön-tillökningarne tillkommit, för sådan utgift icke lemnade någon tillgång, utan med förfång för dem, som egenteligen blifvit af Kongl. Maj:t hugnade att derutaf njuta förmon, hade Revisorerne, enär Siats-Verket sålunda blifvit belastadt med en Pensionair, hvilken, efter anförde grunder, icke bordt af dess medel erhålla understöd, ansett sig dess hälldre böra sådant hos Riksens Höglofl.
Den har sin rent praktiska betydelse, ty der intet försummas, förfares eller förstöres, der allt från det största till det minsta regelbindes, der, om någonstädes måste välståndet rota sig. Det heter ju också: ordning och sparsamhet! Den har äfven sin pedagogiska eller moraliska betydelse, i det den icke blott utvecklar ordningssinnet hos barn och tjenare och fostrar dem till dugliga menniskor, utan också • — har sin stora inflytelse på peri, sonligheten i öfrigt och mäktigt bidrager att göra tygellöshetens och osedlighetens stigar mindre tilldragande för de unga. Den har vidare sin estetislca betydelse, ty genom ordning i allt kan det torftigaste hem blifva ett trefvet, öfver hvilket ögat hvilar med välbehas, och der man alltid känner sig väl. Skönhetssinnet, som förstår att bereda hemmet till en ljuf rekreationsort för den i arbetet uttröttade, kan endast vid sidan af ordningssinnet rätt utvecklas. Slutligen har ordningen sin stora sanitära betydelse, ty intet främjar så helsa och välbefinnande hos stora och små som ett väl ordnadt, regelbundet lif, och ett hem der med ordning och trefnad både sol och GÖSCHL, Wien. luft i rikt mått insläppas. Alltså, kära läsarinna, ordning i hemmet! Gör det på så sätt behagligt för dig sjelf och för de dina samt dina vänner. Och kom i håg! Du arbetar derigenom i icke ringa mon för hela vårt folks både andliga och timliga välstånd. C — / C — n. Förnya prenumerationen så fort som möjligt, på det ej något afbrott i tidningens expedition till Eder må behöfva ega rum! Manuskript, som ej antages till införande, återsändes, så vida porto bifogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. En livsuppgift. Berättelse af Ernst Landquist. UpPröken Henrika eS-Sb vid Götgatan, Berner rådde om det hus der hon bodde. Der hade hon lefvat i enslig tillbakadragenhet, allt sedan hennes föräldrar afledo för aderton år sedan.
I afseende på frågan, huruvida Domkyrkan för närvarande äger några contanta tillgångar, får jag utur samma Tidning för den i Januarii detta år, uppläsa följande Annonce: ”Utaf Lunds DomkyrkoCassa kan er”hållas Lån, i början af nästa Mars må”nad, 5 å 6000 R:dr Banco, uti en eller ”flere poster, emot nöjaktig säkerhet och ”6* procents ränta, samt på tid och vilkor, ”sorn uppgifvas af Domkyrko-Inspectoren, ”Kamereraren och Riddaren G. Mengel i ”Lund.” Hvad Den 16 Mars f. m. 3o5 Hvad Hen’ Crusenstolpe för öfrigt anfört, tjenar för det mesta icke att vederlägga, utan snarare att bestyrka, hvad jag framställt. Att en stor del, eller öfver hälften, af Domkyrkans hemman blifvit försåld till Skatte på 1760-talet, har jag sjelf anfört; men att de återstående hemmanen blifvit, som ock han säger, upplåtna till arrende på offentlig auction, är ett bevis för mitt påstående, att de sednare åren Kyrkan blifvit mycket förmögnare än förr, och jag tror icke någon kan bjuda till att förneka det tydliga factum, jag uppgifvit såsom grund för motionen, nemligen, att Domkyrkan nu har flere tusende tunnor Spannmål i årlig inkomst, då den för 20 år sedan icke hade en tredjedel. Jag har för öfrigt icke klandrat reparationen af den Östra rundelen, eller alla skedda reparationer, ulan blott sagt, att en del af dem varit onödig, ja skadlig. Jag har i min motion klagat öfver, alt Domkyrkans tak blifvit förvandladt från Götiskt till Italienskt. Men nu måste jag äfven klaga öfver, att det Italienska taket blifvit i RiksdagsTidningen, hvartill Herr Crusenstolpe är en Redactör, förvandladt till Chinesiskt. Alt denna re Earation föregått, som lian säger, innan jag lef fodd, borde jag kan hända önska vara sant, ty då skulle jag vara flere år yngre än jag verkeligen är.
Sjuksköterskor ha anskaffats i 384 fall. A otalet delägare i sjukkassan har höjt sig till 208, och i sjukhjälp ha utbetalats 3,477 kr. Stipendiikomilén har erhållit två större donationer, en å 10,000 kr och en å 5,010 kr. Donationsfonderna .ha ökats med 43,000 kr., som af fröken Ellen Bergman skänkts till den af henne stiftade » släklstipendiifonden ». Full ansvarsfrihet beviljades styrelsen. Vid därefter företagna val återvaldes styrelsen. Handarbetets vänner har för befordrande af det med dess verksamhet afsedda ändamål af regeringen beviljats ett understöd för år 1893 af 1,200 kr. Ett kvinnligt original. Fröken Olive Constance Caroline Tronnett, 60 år gammal, skrifven i hofförsamlingen och sedan 21 år tillbaka boende i n:r 9 Ariillerigatan härstädes, afled hastigt i förra veckan. Vid 4-tiden på torsdagseftermiddagen hade en i huset boende person i hennes bostad afiämna t mjölk och bröd, därvid den gamla, som vanligt, varit uppe och tagit emot. Då samma person ett par tre timmar senare kom upp, låg fröken Tronnett död på golfvet. Den döda var i hela trakten känd för den stora fattigdom, hvari hon lefde, och den hemlighetsfullhet hvarmed hon omgaf sig. Hon ville ej mottaga besök af någon, men kunde ej hindra, att i huset boende personer togo notis om henne och aflämnade det för lifvets bevarande nödvändiga i matväg. Nå- gon läkare ville hon aldrig höra talas om. Då efter hennes död vederbörande polistjänsteman sKulle taga reda på hennes prästbetyg, fann han delta i ett kuvert, omlindadt med — en 100-krone-sedel. Den aflidna hade dessutom flere dyrbara silfverpjä- ser och, enligt hvad en person, som länge känt henne, tror sig veta, öfver 10 000 kronor i pangar. Som ofvan nämnts, var hon, ehuru sedan ett par decennier boende på Östermalm, fortfarande skrifven i hofförsamlingen. Hennes fader lär nämligen haft någon anställning vid slottet, inom hvars mantalsskrifningsområde äfven dottern fått kvarstå.
För min del tror jag att det är Ridderskapet och Adeln fullkomligt vår-: digt att bifalla BondeSiåndets begäran: och jag kan så mycket mindre antaga Herr Hjertås förslag, som BondeStåndet just derföre att det sist fick ett sådant svar, nu återkommit med förnyad begäran, hvarpå alltså ett annat svar synes böra följa. Om jag icke fattat Herr Hjertås mening orått, så skulle det svar han föreslår lätteligen kunna anses vara: att BondeStåndet vål har rätt, men att vi derföre icke vilja förhjelpa Ståndet att få rått, och till hvarje Ledamot af detta Hus ötverlemnar jag om ett så dant svar, vore oss värdigt att gifva. Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolph Gåran: J*g tror rnig vid detta till fälle böra påminna om den praxis, sorn i detta afseende vid förra Riksdagar ågt runi, för att derigenom visa grunden till det, som vid innevarande Riksmöte skedt. I 2 4 §. Riksdagsordningen der det stadgas, att Konungen tillkommer utnämna Secreteraren för Bonde-Siändet, finnes alldeles icke något sagdt, hvilken åger att tillsätta den öfrige Canzlibetjeningen. Då Grundlagen härom tiger måste det hittills gällande bruk tjena till rättelse, och usushar allt sedan Dan 24 Regements - förändringen varit, att Konungen nämnt BondeSlåndet Notarier; jag tror således, att man icke kan såga, hvarken att Konungen vid sin utnämning denna Riksdag öfverskridit sina rättigheter, eller att BondeStåndet haft någon ostridig rättighet att sjelf tillsätta sina Notarier. Den 24 §. Riksdagsordningen, sorn bestämmer de detailler S2 §. RegeringsFortnen icke kunde omfatta, måste anses såsom förklaring af den sednare och der båda ingenting stadgat, år praxis hår som i andra länder det enda rättesnöret. Jag hoppas emellertid att Kongl. Maj:t icke med misshag skall anse en framställning om rättighet för BondeStåndet att hädanefter tillsätta hela sin Canzli-betjening, med undantag af Secreteraren, då en sådan framställning sker i behörig ordning.
Sttr år 1823 angående Städernas Embetsmäns Pensionsrätt beslöto, står i förening med det då gifne anslaget, och åter, om det cj kan förnekas att nuvarande St:r icke äro bundne af de föregåendes beslut, så skulle i sådant fall det anslag, som för PensionsFonden år 1823 beviljades, nu å nyo underställas R. St:rs pröfning. — Jag anser Städernes Embetsmäns Pensionsrätt lika obestridelig, som det anslag af 25,ooo R:dr, sorn Pensionslnrättningen af Staten äger, bör vara det, och af samma egenskap som alla Statsanslag, att de ej utan ersättning kunna borttagas, Ora Betänkan den, N:o 28g. 4>5 ej Städernes Embetsman fått delaktighet i PensionsFonden så hade BorgareStåndet ej beviljat anslaget, ty det synes nog hardt, att då de öfrige Embetsman genom detta It. St:rs anslag njuta ersättning för den Centonal de betala, så skola icke allenast Städernas Embetsman utan all reciprocitet af sine Löner betala Centonal , ulan ock dessutom Städerne bidraga lill de 25,000 R:dr, som både Landets enskilde och de öfrige Embetsmännens PensionsFond är tillagd. Fingo Städerne återtaga för sine Embetsman den artdel de äga uti den sedan 1798 besparade Fonden, och efter hevillningsbeloppet disponera sin andel i ofvanberörde 25,000 Ittdr som nu af StatsVerket från Bevillningen utgår, så skulle deraf Städernes Embetsman få en vida större Fond än de behöfva. De skäl StatsUtskottet i öfrigt anfört äro så svaga, att de ej förtjena vederläggning. Motionen antyder, att Pensionsrätt endast sökes för Städernes Borgmästare, Rådmän, Secreterare, Casseurer och Vågmästare; alla desse äro af sine tjenster så sysselsatte alt de icke kunna tillika utöfva Borgerlig näring, hvilket äfven i Jagarne förbjudes.
Skrifvelse IV.-o 13. 19 öfvervägande tagit, erkänna väl den allmänna grundsats, att de tillfällen, hvilka med säkerhet kunna bidraga till ökad rörelse i den inhemska produetionens afsättning och till lättade varubyten, höra begagnas och gynnas såsom verksamma medel till befordrande af trefnad, välstånd och förkofran; men Rikets Ständer betvifla, huruvida ett sådant ändamål kan förväntas genom anläggning af en stad i Lysekihl, enär erfarenheten ådagalagt, att många af våra smärre städer förgäfves arbetat alt lyfta sig ur den vanmagt, hvari de sig befinna, och hvilket till en betydlig del torde böra tillskrifvas de betungande skyldigheter, som med stadsprivilegier och borgerlig rörelse äro förenade. Rikets Ständer anse derför de med motionen åsyftade fördelar, hvilka ostridigt förtjena uppmärksamhet, snarare vinnas, om vid Lysekihl enfri, af stad oberoende, handelsköping anlägges; men då en tillförlitlig pröfning af denna fråga förutsätter kännedom af sådane speciela och locala omständigheter, som af Rikets Ständer icke kunna förväntas, så tro Rikets Ständer sig endast böra i underd. anhålla, att E. K. M. täcktes i Nåder föranstalta om vederbörlig undersökning i afseende på hvad rörande detta ämne nu förekommit, samt att E. K. M., i händelse anläggandet af en sådan Handelsköping i Lysekihl skulle befinnas nyttigt, dertill behagade lemna Nådigt tillstånd. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm, den i5 April 1834* N:o 12. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 April 1834- Prtste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 15 — -7— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af öfverCommissarien Öijers ansökning, att vid af skedstagandet få å Allmänna Indragnings-Staten såsom pension uppbära sin nu innehafvande lön. (St. Utsk. N:o 20.) S. A. K. Sedan, uti en till E. K.
Den del häraf, som är anvisad till visse Tjenstemän, Stater och Inrättningar, beräknades af Rikets Ständer vid sednaste Riksdag till 104,520 tunnor och upptogs till ett värde af 6 R:dr tunnan, hvilket fortfarande kan beräknas, utgörande en summa af Den Kronan behållna andelen af Tiondespanmålen beräknades vid sednaste Riksdag af Rikets Ständer till 18,200 tunnor å 6 R:dr, eller 109,200 R:dr. Den har utgjort år 1847 16,856 tunnor » 1848 17,041 » » 1849 17,599 - » » 1850 17,200 » » 1851 17,208 » men till följe af vid sednaste Riksdag beslutad öfverflyttning af någon del förut indeld Tionde kan denna tillgång äfvenväl nu beräknas till 18,200 tunnor å 6 R:dr .. 4:o. Tion de-Sp anni als lösen efter bestämda priser beräknades vid sednaste Riksdag till Och kan således lämpligast upptagas fortfarande lill oförändrad summa 5:o. Arrendemedel af Kungsgårdar och andra lägenheter, som vid sednaste Riksdag beräknades till 128,000 R:dr, hafva utgjort: i penningar 1 i spanmål år 1847 15,181 R:dr 16,420 t:r » 1848 24,793 » 15,471 » » 1849 40,033 » .
Längre kan man ej komma, ty ehuruväl det egna området är en rälls-sfer, inom hvilken man har anspråk på att vara fredad för intrång, och grannen således är pligtig att afhålla små kreatur från ohägn derå, mäste likväl sättet, hvarpå detta åstadkommes, alltid blifva hans ensak, hvarom ingen annan eger bestämma.” ”Rättigheteu att fordra grannens deltagande i hägnad lärer således ej eller kunna ur eganderätten härledas.” ”Deremot torde så väl af sakens natur, som af de uplysningar våra äldre lagar lemna, det vara uppenbart, att denna rättighet haft sin grund i åsigterna om den gemensamma nylla, som derigenom skulle beredas jordegare.”- ”1 äldsta tider, då ännu landets odling var så ringa, alt byarne lago vidt åtskiljde, kom ej i fråga annat än att hvar by stängde kring sina egor efter behof. Småningom mölles byarne med sina odlingar, och de skiljda tegarne löpte tillsammans. Dä behöfdes ej någon mellanstängsel, så framt ej den ena byn ville bruka sin jord på annat sätt än den andra, eller eljest ansåg för sig fördelaktigt att hafva sina egor afstängda. Man antager ock att byarne i allmänhet begagnade sig af den härigenom vunna lindring i stängsel-^ 17* 260 Den 6 September, f. m. besväret och nyttjade jorden i sambruk; men om ena byn af ett eller annat skäl ville hafva sin jord afslängd, var sådant utan allt inflytande på den andra, och då gällde alltid såsom ursprunglig regel, att den, som ville hafva stängsel, borde hålla den sjelf. Ehuru således, vid det brukliga årsombytet med åkerjorden, behofvet af mellanslängsel, då en bys besådda åkergärde gränsade till en annans trädesgärde, var ömsesidigt, enär det träffade den ena byn det ena året och den andra byn det andra, beräknades likväl stängseln i början blott för ett enda år och borttogs sedan grödan blifvit inbergad, och landbo var då enl. lag berättigad att vid afflyttning laga gärdesgård med sig.
Friherre viibsn, ch Larl, conformerade sig med Herr kählnurn, och hemstälde om det wore Ml akt afskaffa Excrciiii'. Esqvadronerna, när de kunde inrättas pä ett sätt, som icke wvre kostsamt för Rusthållare. Oin till exemp. Regements'mören skulle hällas allenast hwark tredje är, och kostnaden i desi Den 28 November. i?77 i dest ställe anwändas lill Erercitii-Esqvadroner, blefwe dek utan afgift för Rusthällarena och Cavalleriet bättre exerceradr. Herr KlinZlporr, 6er6t. Jag tror att Cavalleriet war du.ligr förr, när inga Exercikii-Efqv adro« ner funnos, och vel kan wäl wara sä hädanefter också. Friherre Duben. Det Cavallerie som för längre rid tillbaka kunde anses dugligt är för det näcwarande odualigt. Genom rideknes förändrade skick har Krigskonsten blifwit ert studium, och Cavallen» eks anwändande en gren deraf som förutsätter alt Cavalieriet mäste aga en emot sitt ändamål swarande öfning. Under tiden hade bland Ridderskapet och Adeln mycken hetta uvkommit, h varunder åtskilligt ropades, som ej till Protokollet kunde fattas. Herr Grefwcn och Landtmarskaikcn erindrade om lugn wid öfwerlaggniuge», anmärkandes att genom sorl riden allenast borrirogos för angelägna göromål och önjkandeS, att ej alla wille tala pä en gäng dä ingen kunde höras. Sedan bullret afstadnak, ytirade sig Friherre Ltael von Döistein. Om del were aldeles nödwäudigt och afgjordt a<t Cavallerie ej kunde bli nyttigt uran denna inrättning, skulle jag wist ej neka till deh fortfarande, men ber förundrar mig a« hö - 1778 Den 28 November höra, att det dcstförukan skulle wara onyttigt.
Kommitterade hafva fördenskull, helre än att framkalla verkliga förut okända svårigheter af det indelda löningssättet, ledande till sannolika uppoffringar för arméen och löneregleringens säkra fördröjande, samt då de olikheter i aflöningsförmoner regementena emellan, som kunna uppstå genom den olika arten och tillgången af deras indelda löneinkomster, låta sig periodiskt utjemna, på sätt kommitterade skola i det följande visa, — funnit sig föranlåtne att, under bemödandet att söka uppnå meranämnda ändamål, stadna vid den inskränkning deruti, som innefattas i följande stadgande, hvilket kommitterade föreslå måtte såsom regel i omförmälta hänseende föreskrifvas: Aflöningen för hvarje regemente anvisas att i främsta rummet utgå af de indelda tillgångar, regementet eller corpsen genom 1833 års lönereglering fått sig anslagna; dock att, i den mon sådant lämpligen kan ske, indelda räntor och kronotionde böra utbytas regementen och corpser emellan på det sätt, att hvarje regemente och corps måtte få uppbära dessa sina tillgångar företrädesvis inom sin förläggningsort. I afseende å det öfverskott af indelda tillgångar, som ett regemente eller en corps, efter nyssberörda utbyte, möjligen kunde få utöfver eget behof och derföre böra till annat regemente trånträdas, så, enär ett dylikt öfverskott endast i några få fall och till jemförelsevis mindre belopp kan förväntas uppstå, samt då man helst bör söka undvika att, olika regementen emellan, införa kontroller och redovisningar, hvilka blefve af nöden om öfverskott uti indelda lönetillgångar borde afstås från ett till annat regemente med det omvexlande belopp, som olika, under olika år, vid de förra regementet inginge, anse sig kommitterade böra föreslå följande stadganden:
På fältet af Penningen OB LIBERTATIS AC RELIGIONIS VINDI CATIONEM. Vid sådant förhållande, som jag nu haft den äran anföra, då JubelRiksdalern endast vid Reformationsjubilaeum 1721 blifvit slagen, förnämligast såsom en compliment åt Konung Fredric, det följande Jubilasum redan år 1817 blifvit firadt, äfven med en för tillfället slagen medaille, och då : 821 således icke varit ansedt såsom Jubelår, anser jag ompräglandet af omnämnde JubelRiksdaler med detta årtal såsom olämpligt, och alstyrker det derföre. 268 Den 21 Maji e. m. Med mera anledning skulle en dylik penning kunna slås i år, som är det trehundrade ifrån Gustaf J:s utkorelse den 6 Junii j 523 till Konung i det af honom räddade Sverige, för att derigenom på det tredje Seculairåret lira minnet af utkorelsen afdenna redhart store Konung, sorn upplyfte Svenska Folket ifrån utländskt både medborgerligt och religieust förtryck, till frihet och ett utmärkt rum ibland Europas nationer. Kostnaden vore såsom BancoUtskottet anfört, ingen utom för stämpeln, om penningen gloges efter Riksdalers skrot och korn. JubelRiksdalern af 1721 skulle väl dertill kunna ompräglas med den förändring: att vår nuvarande Konungs bröstbild, med omskrift: CAROL XIV JOH. D G. REX SVEC.ETNORYEG. sattes på först» sidan och i afskärningen endast AN. 1823. Men Konung Fredriks mtdaillon bör efter min tanke alldeles icke tilli sättas på andra sidan. Med all åt en afliden Konungs minne skyldig vördnad, tror jag mig likväl oförgripligen kunna anmärka, att hans hild ej hör ställas jemte Gustaf Ps och Gustaf Adolphs. Då likväl denna af mig nu föreslagna Penning endast kan hafva afseende på Konung Gustaf I:s upphöjelse på Svenska Th rönen, är medaillonen af Konung Gustaf Adolph äfven öfverflödig.
Jag var inte mer hågad för en promenad den stunden än för att dansa slängpolska, men det hjälpte inte: ut måste jag! Det rägnade, och när vi kom hem på kvällen, sura och trötta, hade vi inte haft en enda smul roligt. Fjärde dagen riktigt brann jag af begär att få skrifva litet, men tror nå’n människa att jag kom åt! Gustaf satt som om han varit fastlåst i soffhörnet. Naturligtvis hade han kunnat gå sin väg, om han bara velat, men nu var han trilsk. Det sa jag också åt honom, och därpå flyttade jag in skrifdonen i det inre rummet samt började att skrifva. Men det gick inte alls bra. Bara det där medvetandet att det satt någon därute som undrade hvad jag gjorde var nog för att kväfva hvarenda inspirasjonssmula, och så fick jag inte vara i fred. Han kom efter naturligtvis. Jag kände mig riktigt utledsen. Men så fick jag en ingifvelse! Hvarför skulle inte min sug-djes-sjon kunna vara lika bra som doktorns? På kvällen, när Gustaf somnat riktigt godt, flyttade jag lampan i ett hörn, så att inte ljuset skulle väcka honom, och så smög jag mig fram till hans säng, iklädd tofflor, underkjol och nattmössa, ty prata hvad de ville om nattmössorna, så håller jag fast vid dem såsom både respecktingifvande och hårbevarande, och sedan jag öfvertygat mig om att han sof ordentligt, började jag att fara med händerna framför hans ansikte i alla möjliga riktningar, ty, tänkte jag, är det inte riktigt på ett vis, så är det väl riktigt på ett annat. Därpå sa jag i den strängaste ton jag någonsin kunde åstadkomma: »I morgon går du ut och går ensam, hör du ensam!» Gustaf snarkade. Det tog jag för ett godt tecken. »Och så spelar du biljard, hör du biljard, minst två timmar om dagen. Hör du?» Gustaf snarkade igen, Gud ske lof. »Och så dricker du öl – hör du öl – och blir som förr – hör du – som förr! Jag – vill – det!» Nu drog Gustaf en den allra raraste långa timmerstock, och därpå smög jag mig tillbaka till min säng förtjust öfver mitt tilltag, fast fasligt skamsen på samma gång.
N:o 167 hafva förfallit och godkändes votens-propos. N:o 168, med uteslutande af 2:dra alternativet utur nej-propos. 9:o IVäfnader Voter:s-propos:ne N:ris 172 och 178 befunnos hafva förfallit till följd af BondeShs beslut. Ifråga om Utsk:s härefter förekommande utlål:n rör:de Krediluplaget och transito-afgiften, gillades yttrandet ang:de artikeln Canel, lades framställningen ronde artikeln ohäcklad Hampa till handlin garne och godkändes votens-propos. N:o 182 ang:de införsels-tullen å häcklad Hampa. Slutligen förekommo och gillades Utsk:s framställningar ifråga om Tulltaxe-underrättelserne. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 12 och 15 dennes på bordet lagda betänk. N:o 33, i anledn. af väckt motion, ang-.de Förliknings komiléers inrättande. Frih. Cederström, Rudolf: Idéen att stridiga parter må sig förlika inan saken kommer till domstol, är ganska vacker; men jag befarar mycket, att man, genom antagande af ett förslag, sådant som det LagUtsk. nu framställt, allt för litet skall komma till det resultat, dit man sträfvar, med mindre förlikningar tillvägabringas på rättvisans bekostnad. Detta hafva reservanterne inom Utsk. Gr. Sparre och Hr Carleson, den sednare med anförande af Lagberedningens, serdeles tillfyllestgörande och väl utvecklade åsigter i ämnet, efter min tanka, ganska fullständigt utredt, hvarföre jag anhåller att få hänvisa till dessa reservationer, hvilka äro något för långa alt nu upläsa. Sorn jag hoppas att flertalet af 11. o. Ad:s ledamöter om desamma redan tagit kännedom, får jag endast i korthet anhålla om afslag å betänk. Skulle häremot göras invändningar, återstår för mig alt blifva något utförligare än jag nu varit. 178 Den 17 Juli. Uppå härefter framställd propos. hiet LagUtsk:s förevar, betänk, af R. o. Ad. afslaget.