Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
wilja heller hemma i huset eller granskapet göra enskilt gudstienst, än i kyrkan, för nogon afläg[s]enhet och olägenhet skul: hälst i alla byar mäst postillor äfwen finnas. Hwar til widare förmanades, och warnas jemwäl för otidig gång och kringdrifwande om sönoch högtidsdagar af ungdom och andra. Se visit. acten af d. Begärdes af sochnemännerne at bönedagarna, tå här ingen tienst blifwer, måtte räknas i predike-ordningen: hwilket upsköts til Rödöns sochnestemma. 7. The som wid gudstjensten röka tobbak i sochnestufwan eller på kyrkiowallen och der omkring, skall gifwa ut 2 styfwer till kyrkan. Om bröllopsordning war sochnens män nögde, såsom ther om widare i Rödön komma at afgöras. Se § 5 Rödöns sochnestämmoprotokoll. Aspås 12 maj 1751 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 160, ÖLA. I Aspås d. Kyrkräkningen. Om klåckstapelen som är gammal och förfallen, kommo sochnemännerne öfwerens, at til nästa wår, wil Gud, wercke der til anskaffa. [3. Saknas] 4. Påmintes om borggården, som begynner mäst på södra sidan, luta. Kyrkio-tiden observeras effter kyrkolagen och såsom i andra församlingarna, äfwen om them, som wårdslöst och uthan förfall äre borta eller komma för sent til kyrkorna. Wid ringningen ware 4 borta, som ej behöfwes i stapelen. 6. Til at understödja sina medbröder wid moderkyrkan, hwars prydning äfwen tilbär annexa-församlingarna heder och fägnad, utläto sig sochnemännerna, jemte en el. annan collect, och litet kyrkiokorn om 2 kappar säd, Lundsjöboerna och en el. annan, eljes om 1 kappa til organistlön. 7. Åt lappmannen Jon Nilsson, som ligger i Rödön lemnas ej bränwin, emot Kongl. förordn. Gärdgången. Bröllopen.
skrattade allt j e m t. att till min Jag säga Han s:knlle, o m möjligt, undvika att låta att » H a ha Gigspelaren står på blickar hit genom en jettestor kikare. hennes förefaller mig alldeles ej för högt! » der vitna, men j a g måste i alla händelser stå bredvid. och min mig Så k o m det till, Se b l o t t! ha h a! » och med måst betala den med femtio vid. förfogande. ha! jag, jag som alls ej var värd ... » » M i t t förbindligaste t a c k! » sprang u p p. nästan » Äh, som obetänksamhet, hade knappast genom den kastat en b l i c k som oeh derför har j a g förlåtit er så lätt. trogna väktare anföll er hotande — betänkligt, härifrån. » framtog ur fickan en liten teaterkikare; — » vildt allt bråk man gjorde Hon inser det a l l t s å? » » Nå kom Domaren o r d e n: hyllning — först och J a g gjorde artighet ... » andra påstodo; alltsammans hade förefallit mig en i för domaren, att ni alldeles ej så sade hon, » d e r ligger vår villa. D e n lille, torre hofmästaren » Det ofta gerna spelar skulle flickor. Då lire! » af ni, » ser den ganska bra terassen till han hoppades, att J a g hämnades på honom, i det förklarade uppfört dertill; hofmästare, med sin solfjäder pä en verkligen på fattiga kyss ' att visade stod » Priset att jag gick dit för bojor, hvilka hon ville att hon hade rätt. » » Ni nej, » ni var mig icke osympatisk! förträffligt Ni jag mig » Men ej sjelf reda derför, men jag kände instinktJa då de men hon vexlade skickligt samoch » Ser Man utbrast hon derpå i varmare ton, » jag kan icke gick till polislokalen oeh bekla^ föreföll er bära mig, punkt nere i dalen. min person g r å », svarade hon malitiöst. er, blifvit gäckadt.
— De organisationsförslag åter, som till Utsk. genom motioner inkommit, hade jag trott böra till Besvärsoch Ekon.Utsk. afgifvas, i enlighet med 53 och 8g §§:na i Reg.Fm samt 34 §;n Riksd.Ordn., och att, i förening med detta Utsk., StatsUtsk. bort dessa ärenden företaga. K. M. äger högsta befälet öfver Rikets krigsmakt till lands och sjös, efter i4 §m i Reg.Fm, och då således nationen lemnat landets försvar i Dess händer, är det ock af Dess vishet, erfarenhet och förutseende vi böra vänta de organisationsförslag, hvilka för Svenska krigsmakten kunna anses behöfliga. Hvad jag nu vördsamt anfört, rör egentligen ingressen till förevar, betänk. Jag har ansett mig böra förutsända dessa ord , och förbehåller mig att muntligen få göra de anmärkntr, jag vid en och annan punkt finner skäl att afgifva. Den j Maj c. m. 355 Hr Roy, Jolian Fredr., anförde skriftligen : StatsUtsL liar uti sitt utlåt. N:o 44 antydt indragning of a:dra sqvadron af K. Jemtlands Hästjägare-corps. Då jag liar äran vara chef för jägarne till häst och fot uti Jemtland, samt någorlunda känner förhållandena inom denna provins, har jag ansett mig höra hafva skyldigheten att vid detta utlåt. lemna de upplysningar mig synas tillkomma. Jemtlands reg:te är för det närvar, sammansatt af 2Ine sqvadroner, hvardera örn 90 man, och a:ne bataljoner af B compagnie!' nära 600 man , utomdess 4 SL 6:?? canoner. Under detta reg:te hörer bevärm uti Ingermanland och Medelpad samt Jemtland och Herjeådalen, beräknade efter 5 classen, till omkring 4,200 man. Det liela utgör således en corps, sammansatt af cavallen, artilleri, infanteri och jägare, som under krig kan beräknas till 5ooo man combattanter.
Till yttermera visso håfve Wi detta underskrifvit och med Wära insegel bekräftat, som skedde i Stockholm den 9 November 1844. Stockholm den 9 Nov. 1844. Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 9 Not. 1844* Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den g — —■ Bonde-Ståndet den g Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående regleringen af utgijterne under Riks-Statens usta Hufvud-Titel. (Stats-Utskottets Uti., N:o 34.) S. A. K. Med anmälan om verkställd reglering af utgiflerne under Riks-Statens Irsta Hufvud-Titeln, innefattande anslagen till Kongl. Idofoch Slotts-Staterne, få Rikets Ständer underdånigst tillkännagifva, det Rikets Ständer bifallit hvadE. K. Mrt i Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof i afseende å denna Hufvud-Titel föreslagit, nemligen: lro Alt, såsom en följd af de efter E. K. Mrs, uppstigande på timonen, inträdda förändrade förhållanden, i stället för det högre anslag af 150,000 Rrdr, som E. K. Mrt och Dess Höga Gemål, i Deras förra egenskap af Kronprins och Kronprinsessa, egt att för Sig uppbära, och hvilket, jemte det serskilda handpenninge-anslaget af 20,000 Rrdr, ej vidare komtne i fråga ali utgå, Expeditions-UtskoUets Förslag till und. SkriJvelsCj IV.-o 3o. Si måtte till Hofhållnings-summa för H. K. H. Sveriges nuvarande Kronprins anslås ett, efter Dess närvarande inskränktare behof lämpadt, belopp af 25,000 R:dr, samt för DD. KK. HH.
Sannt är väl att Banqucn äger rätt att uppsäga Banco» Lånen, och då kail föreskrifva vilkor, men detta är i verkställigheten en död bokstaf och sora icke borde kunna tillämpas annorlunda, än i lika förhållande till alla Låntagare; sannt är äfven att förlusten för deni som skulle in» betala Silfver icke blef betydelig, men när det gr fråga om rättsgrund, bär man icke tillåta sig afsteg ifrån rättvisan, för det att orätt» visan träffar mindre hardt, och hvarföre skall en tvångslag mera träffa deni, som lill Ban» quen ingifvit deras Lånehandlingar några da» gar senare, och således icke ännu äro be rät» tigade att uttaga de Lån de likväl äro ovilkorligen berättigade att inom tvänne år er» bålla, än dem, som, i grund af samma före» skrifter, sådana redan erhållit, och enär det saunolikt inträffar, att de sorn härefter utbe» komma dem tillkommande Lån, komma, jern» likt Utskottens Betänkande Pag. 22 att erläg» ga en större afbetalning på sine Lån, än de gom dem redan erhållit, och större än Riksens Ständers föreskrift vid 1815 års Riksdag dem ålägger, anser jag nu varande Riksens Ständer icke, i förening nied rättvisa, nu deri kunna göra någon ändring. Vidare, och då jag fin» lier utgifvandet af nytt skiljemynt vara uppta» git ibland medlen att bereda stadga i mynt» Den i5 April. 487 värdet, får jag, med instämmande i hvad Utskottets Ledamot Herr Lector Fröberg derom sig yttradt, framställa min tvekan att denna Inrättning, att på föreslagit sätt likasom leka realisation, kan i något afseende bereda en förmodad nytta, och förekommer mig icke kunna på Myntvärdet äga den ringaste inflytelse, hvaremot Myntningskostnaden blir en säker förlust, samt i den mohn Silfver dertill ifrån Banquen uttages, förbållandet emellan SilfverFonden och BancoSedlarne försämrat.
33 flere än en församling, men till omfång och folkmängd så små, att de presterliga göromfllen af en prest försvarligt kunna skötas, äfven der befintliga komministraturer må på samma sätt kunna indragas»; samt »att intilldess en ombildning af komministraturerna till sjelfständiga pastorater hunnit försiggå, eller, der Komministrar bibehållas, i de pastorater, sorn lemna sin pastor minst 3.500 R:dr R:mt i inkomst, bostället deruti inberäknade den till sådan Pastor anslagna »vederlagstionde» dä bör öfverflyttas på Komministern i pastoratet, så vida dennes lön eller inkomst ej uppgår till 1,200 R:dr R:mt.» Pehr Nilsson i Espö. i den af honom väckta motion, bland annat, att följande stadganden borde göras: »Pastoraterne skola hädanefter som hitintills utgöra trenne klasser — och Pastors lön bestämmes: i 1 :sta klassens pastorater till 400 tunnorspanmål; uti 2:dra klassens till 300 tunnor, samt i 3:dje klassens pastorater till 200 tunnor, hvilken spanmål bör utgå med J:del af hvardera de tre sädesslagen: råg, korn och bafra. Till grund för hvarje jordegares bidrag till Prestens aflöning skall läggas jordrymden. efter tunnlandtalet vedeibörligen uppskattad i mån af jordens större eller mindre godhet; och i proportion derefter, samt efter omständigheterne lämpade be räkningsgrunder gälla för alla öfriga församlingsboernes bidrag till detta ändamål; samt Om något pastorat betalar mer än den i förestående punkter föreslagna lönen, så eger samma pastorat rättighet att använda öfverskottet till upphjelpandet af sina folkskolor eller faltigförsörjnings-anstalter.» Friherre Cederström: »att, vid reglering af Komministrars, Socken-adjunkters och Kapell-predikanters aflöning, ett tillbörligt afseende fästes ej allenast å de i Kongl. Maj:ts Proposition omförmälde förhållanden, men äfven å dessa tjenstemäns olika utsigt lill befordran, inom olika stift.
Skrifvelse, A':o 119. 251 ring, endast i ringa män erhållits, om hvilket allt intyg af trovärdiga personer blifvit meddelade, eftergift mätte, i betraktande af Lundblads härigenom förorsakade brydsamma belägenhet, honom beredas af halfva spanmåls-arrende-beloppet för år 1852, utgörande 66 tunnor 28] kappar råg, 66 tunnor 28]- kappar korn och 51 tunnor 16 kappar bafra; så har E. K. M:t, enär berörda omständigheter vore för Lundblad särdeles ömmande, behagat genom Nådig Proposition och i öfverensstämmelse med hvad de i ämnet börda Embets-mvndigheler underdånigst tillstyrkt, i Nåder föreslå Rikets Ständer att bevilja Lundblad den med E. K. M:ts Befallningshafvande» i länet förord begärda eftergiften af 1852 års halfva sparimåls-arrende för Strömsholms Kungsladugård, samt tillika lill Strömsholms Stuteri, åt hvilket arrendet vore anslaget, anvisa ersättning af statsmedel, till fyllande af den sålunda uppkommande brist i 1852 års arrende-belopp; i sammanhang hvarmed E. K. M:t i Nåder tillkännagifvit, att, med anledning af Lundblad» derom särskildt gjorda underdåniga anhållan, E. K. M.t godtfunnit bifalla, att, intilldess Rikets Ständer i ämnet sig yttrat, Lundblad finge tillgodonjuta anstånd med erläggande af omförmälda arrende-medel, under vilkor, alt hans löftesmän fortfarande iklädde sig den af dem för samma arrende-belopps utgörande ingångna ansvars-förbindelse.
Ad. måtte anmoda Riddarh.-Direktm att upprätta och Ståndets pröfning vid nästa riksdag underställa fullständigt förslag till ordnande af Riddarhusets gårdsplan och de deromkring varande byggnader; äfvensom i sammanhang dermed alternativt afgifva Utlåt., huruvida och under hvilka vilkor det ändamål må beredas, att nämnde byggnader framdeles kunde alldeles borttagas. Hade Utsk:t fästat sig vid den sednare delen af R. o. Ad:s beslut vid förra riksdagen, så tror jag att Utsk:ts Utlåt, blifvit helt annorlunda. Man ser nemi, såväl af motionen som af R. o. Ad:s beslut, att det icke varit absolut fråga om några nybyggnader, och likväl tillstyrker Utsk:t att i anseende till den betydliga skuld, hvarför Riddarhuskapitationsfonden häftar i och för de å Riddarhusbyggnaden redan verkställda reparationer, och den ytterligare skuldsättning, som skulle erfordras i och för de gamla byggnadernas borttagande och andra byggnaders uppförande i stället, Höglofl. R. Den 21 Mare. 255 o. Ad. mätte till nästblifvande riksdag uppskjuta beslut i denna fråga. Jag anser att R. o. Ad. genom sitt beslut vid förra riksdagen uttalat sin önskan att någonting borde vidtagas till ordnande af Riddarhusgården, och om man nu beslutat att borttaga de gamla byggnaderne, samt planera och plantera gården, så hade detta kunnat verkställas för en ringa summa och således Riddarhuskassan sluppit att vidkännas någon betydlig utgift, och man hade då äfven enligt min tanke gått R. o. Ad:s uttalade önskan till mötes. Nu har flertalet inom Utsk:t uteslutande fästat sig vid Riddarh.-I)irek:ns förslag, nemi. det att uppföra 2:ne mindre byggnader.
Palmstjerna anfort, och dels derföre, att detta stadgande innehåller, från hvilken tid beräkningen skall ske, nemi. från år i835 eller det år, dep nya statsregleringan tager sin början; men derjemte anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en reservation, som en ledamot i StatsUtsk., Hr Santesson, bifogat Utsk:s utlåt., deruti reservanten anför, att då man stadgar, alt anslaget skall utgå med Jalel årligen, följden blefve, förutsatt, att Ständerna icke samrnankomtoe förrän i84o och att den nya statsregleringen icke vid toge förrän iS/p-, alt alla de arbeten, som äro ställda på årliga anslag, skulle sakna tillgångar för 6:te året. Hvar och en torde inse, att denna anmärkning icke är utan betydenhet; och jag hemställer derföre, om icke det tillägg bör göras, att anslaget skall beräknas fr. o. m, år 1835 eller det år, den nya statsregleringen börjar, intilldess derpå följande statsreglering vidtager. Hr Rosenblad: Efter den upplysning, Hr Gr. o. Eändtrn. behagat lemna, finner jag, att min anmärkning förfaller, emedan R. o. Ad. redan vid början afl, detta utlåt beslutat, att summan frän Riksg.cont. skall utgå med D cn 6 November c. m. 59 -Jrdel om året; men derigenom torde också vara afskuret att bevilja, hvad Hr af Billbergh önskat, nemi. att tillägga ett f i: t c åi-, för hvilket anslag äfven skulle utgå till' sådana arbeten, som äro ställda pä årliga anslag. 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade stadga, att den beviljade anslagssumman skall börja att utgå, på sätt R. St. beslutat, samma år som den nya statsregleringen vidtager.
Derjemte torde 8 Ståls-Utskottets Utlåtande N:o 163. ej heller den omständigheten härvid höra förbises, att samma orters allmännaste och betydligaste afsättnings-artiklar utgöras af skogs-produkter, hvilkas transporterande på jernbana under en längre vägsträcka icke kan ske utan att en alltför stor del af deras i närheten af produktions-orten egande värde medtages genom frakt-kostnaden. Då invånarne inom Kronobergs län, hvars folkmängd för närvarande lärer öfverstiga 145,000 personer, af ålder gjort sig allmänt kända för synnerlig idoghet och en ihärdig arbetsamhet, skall beredandet af hittills saknade a.fsättnings—tillfällen utan tvifvel framgent komma att utöfva ett högst välgörande inflytande på denna befolknings ekonomiska ställning samt framkalla både i enskildt och allmänt hänseende gagnande näringar; hvarjemte jordbruket derstädes sannolikt skall komma att i flerfaldiga riktningar vinna en önskvärd förkofran. I betraktande af nu antydda förhållanden och då en jernbana mellan den ifrågaställda vatten-kommunikationens södra ändpunkt och Carlshamn bör, i förhållande till sin längd och anläggnings-kostnad, blifva ganska fördelaktig både för den allmänna rörelsen och för de enskilda intressenterne i detta företag, samt utförandet deraf är ett oeftergifligt vilkor för vinnandet af de med sagde vattenkommunikation åsyftade ändamål, anser Utskottet Rikets Ständer ega tillfyllestgörande skäl att, för kanaloch jernvägs-anläggningen mellan Asa-sjön och nyssnämnde stad, jemte dertill hörande arbeten, bevilja det stats-bidrag, som erfordras för hela detta företags utförande i öfverensstämmelse med derför uppgjorda och af Kongl. Maj:t fastställda arbetsplaner.
Damerna hade nu ordnat sig med sina arbeten i salongen o c h lyssnade, under dämpadt samtal, till fröken Helena, som nu på pianot utförde ett smäktande » s a l o n g s s t y c k e ». Nästan alla kastade då o c h då oroliga blickar på postmästarn, som närmat sig pianot, för att vända bladen åt fröken Helena — o c h de började äfven hviska till hvar andra att sådant der flackt, ytligt klingklang väl aldrig kunde anses för musik — • då en tjenstflicka inträdde o c h anmälde att fröken Granström var der ute o c h frågade o m hon vore välkommen. N u uppstod det 1-ifligaate samtal; den ena af damerna öfverröstade den andra — ty alla ville yttra sig öfver denna oförsynthet. » » N e j, så oartiga kunna vi ej vara » — och fröken Barbara skrattade, aom o m hon tänkt » på något mycket lustigt — att vi låta henne stå i tamburen. B e d fröken stiga i n! » Jungfrun gick ut — o c h strax derpå visade sig den unga damen, som i sin smakfulla, men enkla drägt, såg skär o c h fraiche ut, som den unga våren — något som alla damerna motvilligt inom sig medgåfvo. Fröken Barbara skyndade hjertligt emot henne och önskade henne välkommen — h v i l k e t väckte allmän häpnad — hvarpå postmästarn bad att några ögonblick få taga damernas uppmärksamhet i anspråk. Ögonblickligen uppstod djup tystnad i församlingen. » E t t ämne, som i afton upptagit våra tankar och tungor är — fröken G r a n s t r ö m. » A l l a damerna häpnade öfver detta nya bevis på postmästarns » originalitet »; somliga trodde att han helt rätt o c h slätt ämnade utvisa den brottsliga. Alla sneglade bort åt fröken Granström, men den djerfva hade tydligen förlorat all blygsel; hon hade antagit en riktig frimodig, oskyldig och på samma gång skälmsk min. » fortsatte postmästarn. Efter denna fråga uppstod djup tystnad.
Man har tyckt sig finna, alt comiterade sträckt deras verksamhet utöfver gränsen af uppdraget, som förmenas hafva inneburit allenast fattigvårdsfrågan, och att comiterade, i följd af sådan utsträckning, kommit att behandla en mängd andra föremål; så att deras betänk, och afgifna förslag ingripit utiden inre administrationens vigtigasle delar. Jag instämmer icke i denna förut fattade mening, utan tror tverlom, att comiterade härvid ganska riktigt insett de behandlade frågornas nästan oskiljaktiga sammanhang; och för min del håller jag således comiterade rak - 4 Den i April. ning för deras bemödande att reda begreppen om dem alla, hvarmedelst dyrbara materialier äfven blifvit sammanförda för det stora ändamål, alt, på en gång, efter helgjutna principer ordna communalförvaltningen till hvad den bör vara — en väsendtlig stödjepunkt för samhälls-inrättningen. Emot möjligheten alt ernå detta syfte har jag nog all* mänt hört invändas, att fo|ket ännu skulle sakna sinne, bildning och håg för de offentliga bestyr, communal-förvaltningen erbjuder åt medborgarens verksamhet inom hemorten. Jag delar ej heller denna åsigt; utan har erfarenheten öfvertygat mig, att nyssnämnda n,ödiga elementer i allmänhet ej saknas, •— att de skola ytterligare utbilda sig i den mån de tagas i anspråk, och att det derefter ej skall länge dröja, innan man med tillförsigt kan utvidga de locala communal-myndigheternas verkningskrets till nya föremål, t. ex. förlikningsväsendet, förmyndarevården m. rn. För närvar., och innan dessa myndigheter, om de nu varda ändamålsenligt organiserade, hunnit pröfva deras krafter på de ämnen, som af ålder tillhört communal-förvaltningen, bjuder försigheten att dervid stanna och att, derutöfver, åt dem endast uppdraga det polisbestyr till ordningens och säkerhetens vidmakthållande inom communen, som redan af behofvet högt påkallas; ty laglig ordning i allt, jemte allmän säkerhet till person och egendom, måste alltid utgöra grundvalen för hvarje annan utveckling.
Vid de beridne indeite CavalleriRegementena , såsom , med undantag blott för 500 snan af Smålands dåvarande Dragon-Regemente , redan förut emellan KoJ ritingen och Rusthållarne öfverenskoinmen , och, förmodligen af denna orsak , i Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse alldeles icke omförmäld, sedermera blifvit, i afseende å ©umbäiliga ytterligare tillskott af de Rustande , med hvarje Regemente serskildt re-» gierad» Efter sålunda inhemtad kännedom orri det sätt, hvaruppå denna principfråga redan tillförene blifvit behandlad , ankommer å Rikets Ständers upplysta pröfning , om icke (Mit till Riks-St. Nioy2, de beslut, sorn , i fråga om Mötespassevolancens förnyande för en ytterligare tid af 15 år, vid denna Riksdag, kunna fattas, böra tilläggas samma förbindande kraft orh verkan, som af 1813 års Ständer åt Deras beslut lemnades. Om det är en obestridlig sanning, hvad nästan alla Talare öfver detta ämne vid nu påstående Riksmöte medgifvit, att det underhållssätt och den vård Soldaten , under den tid Passevolancen fortfarit, vid mölen och marcher, erhållit, i alla afseenden ega ett afgjordt företräde framför det äldre sät-et att matsäckskista till mötet medföra, örn Rikets Högloflige Ständer, med erkännande af denna sanning, önska att åt indelta Arméen bibehålla förstnämnde uppå dess tjenstbarhet högst fördelaktigt inverkande an. stalt; och om slutligen ej nekas kan, att den af Kongl.
Det är ej utan tvekan jag begärt ordet vid denna punkt, då jag försport den stora enighet, som R. o. Ad. visat vid genomgåendet af detta vigtiga Betänk. Utan att mot de anslag, som blifvit begärda och af Utskrt tillstyrkta, vare sig till följe af K. M:s Nåd. Propos. eller med ani. af enskilda motioner, hafva gjort några anmärkningar, bär R. o. Ad. tvärtom med frikostiga händer och god vilja lemnat anslag till de ändamål, för hvilka sådant blifvit hegardt. Men om vi blicka tillbaka på de näst föreg:de punkterna, så finna vi att R. o. Ad. beviljat i 73:dje punkten en summa af 12,000 rdr till inrättande af nya provincialläkaretjenster, i den 74:de punkten ett reservationsanslag af 6000 rdr till löneförbättring åt vissa läkare, samt i den 75:te punkten 10,000 rdr till löneförbättring åt 20 ordinarie provincialläkare. Det kan då förefalla den, som ej har djupare kännedom i förhållandena, nog långt gånget att begära ytterligare 24 nya arfvoden åt personer, som skulle hafva öfverinseendet öfver sundhetsvården i hvarje län, öfver apotheken, m. m. För öfrigt har landshöfdingen vid sin sida inom lasarettsdirektionen en person, af hvilken han i de fall, då sådant är nödigt, kan hemta råd och upplysningar, alldenstund provincialläkaren ju alltid är sjelfskrifven ledamot inom berörde direktion. Man har sagt att en säkrare kontroll skulle utöfvas öfver de förut varande läkarne, genom antagande af detta Frih. Ugglas förslag. Med den skicklighet, som utmärker vår läkarekorps, är enligt mitt förmenande en sådan kontroll alldeles icke nödvändig, likasom den icke skulle blifva mycket verksam. Icke heller kan jag föreställa mig att den läkare, som är kallad att inom ett visst distrikt hafva sin verksamhet, skulle på ett fullt tillfredsställande sätt fylla denna sin kallelse, om åt honom uppdroges inspektörsbefattningen öfver huru de andra läkarne inom hvar sitt distrikt fullgöra sina skyldigheter.