Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. N:o 4, om Statsverket 4856. jag redan förut gjort underdånig anmälan, blifvit liemställdt att, till befrämjande af Skeppsgossarnes så väl fjsiska som moraliska utveckling genom tidig och jemn tillsyn öfver dem under uppväxten, åldern för gossarnes antagning måtte, i stället för nu stadgade 13, bestämmas i allmänhet till 10 å 11 år, samt alla gossarne förläggas i kasern, för hvilket ändamål den nu befintliga, som rymmer blott 140, borde, likasom kokhuset, tillbyggas; att, då en uppväxande gosse behölde lika stark föda som en fullvuxen karl, så vida icke bans utbildning skulle hämmas, för Skeppsgossarne malte, i stället för nu efter blott f af manskaps underhåll beräknade utspisningsslal, få med några jemkningar tillämpas den för kaserneradt manskap gällande spisordning, samt således jemväl brödportionen för dem höjas till hvad manskap bestås eller 2 skalp, dagligen för hvardera; att i Skeppsgossarnes nuvarande, för bevarande af deras helsa och bibehållande af snygghet, otillräckliga heklädnadsstal måtte tillvägabringas sådan ändring, att hvarje gosse årligen erhölle en klädesbeklädnad och, utom redan bestådda 2:ne skjortor af blångarnsväf, ytterligare en lärftsskjorta med blå krage, saint att, i stället för kavajer af grått kläde, anskaffades sådane stortröjor, som brukas af Matroskorpsen och Bätsmanshållet, på sex års brukningstid; att till beredande af ärlig öfning i sjö- och artilleri-exercis åt sä många skeppsgossar, som dertill kunde ifrågakomma, ett nytt fartyg af uppgifna större dimensioner, än det hittills för ändamålet begagnade, mätte varda anskaflädt, samt att stadgandet i gällande Reglemente för Skeppsgossarne om deras karlskrifning jemväl till Timmermansoch Handtverks-Staten måtte borttagas, helst erfarenheten visade, alt duglige varfsarbetare bättre bildades genom lärlingar, antagne efter håg och fallenhet för de särskilda yrkena.
Vöre nu förhållandet, såsom Utsk. och de värda talarna här antagit, att den lika arfsrätten snarare skulle förekomma än befordra jordegendomarnas minskning, hade Lagcom mitteen handlat inconsequent eller emot sitt eget syftemål. Jag tror således, att man med temlig säkerhet kan antaga, att alla de skäl, sorn blifvit uppställda emot den satsen, att lika arfsrätt befordrar jordens klyfning, äro mindre riktiga; ty i de flesta fall mäste det vara tydligt, att då jorden delas i lika lotter, biifva lotterna i det hela mindre. Utsk. har väl sagt, att mannen kan få ersättning med sin hustru; men detta måste Vara högst problematiskt, såsom hvjlande derpå, att hustrun icke allenast skall medföra förmögenhet, utan äfven lika stor förmögenhet, som mannen hommer att gifva till sin syster. För det andra mäste äfyen ihågkommas, att brödren nu vanligen utlöser sin syster och att detta blifyer syårare iden mån systern erhåller större Jott, På dessa skäl har jag ej 22 Den 2 0 c t o b e r f. m. kunnat annat än motsätta mig Utskrs förslag, som, efter min tanka , i längden skulle komma att medföra betydligt men såväl för allmogen som för R. o. Ad. samt slutligen för hela landet. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att Ståndet må benäget ursägta, det jag ännu en gång upptager tiden med ett yttrande i detta ämne. Jag gör det under förhoppning, att icke alla på förhand fattat deras beslut så bestämdt och orubbligt af motskäl som Frjh, Ehrenborgh, ocb emedan jag anser det vara min pligt såsom riksdagsman att anföra allt, sorn kan motverka ett så förderfligt beslut, sorn bifall till ifrågavar. betänk, skulle, efter min förmening, vara. — En ledamot har sagt, att lian skulle vilja ogilla förslaget, men att då man redan kommit så långt på orätt väg, lönade det icke mödan att gå tillbaka. Sådan) är förtviflan? språk, och jag är af alldeles motsatt mening, Då man s,er sig vapa på en afväg, bör man genast yänfla om och söka återkomma på den rätta.
De kunna undvikas, åtminstone i allmänhet, genom antagande af den så kallade delnings-principen, enligt hvilken det åligger en hvar, sorn gifver eller täger inteckning i flera fastigheter, att bestämdt utsätta för hvad belopp eller del af fordringen inteckningen i hvarje serskild fastighet skall gälla. Jag har derföre påyrkat tillämpning af denna princip och hittills icke fått skäl, som föranleder mig att frånträda densamma. Man har emot delnings-principen anmärkt, att, ehuru den skulle leda till en serdeles förenkling af uppkomna rättsförhållanden, den likväl komme att lägga allt för tunga band på den frihet i aftal, som, serdeles i kreditfrågor, är af yttersta vigt. Må man närmare undersöka dessa band och jag vågar tro, att deras tyngd skall fullt uppvägas af de förmåner de bereda: ordning och säkerhet, som i kreditfrågor torde vara af icke mindre vigt än friheten. Den egentliga om icke enda olägenheten af delningsprincipen, skall vara svårigheten för egare af flere i sambruk varande eller eljest gemensamt förvaltade fastigheter, hvilka skola belånas, att ådagalägga hvardera fastighetens särskilda värde. Men denna svårighet torde icke vara oöfvervinnerlig. Om långifvaren icke vill fördela lånet på de serskilda fastig - Lag-Utekottete Betänkande, N:u 95. 17 fastigheterna i mån af deras taxeringsvärde, en delningsgrund som uti förevarande lagförslag blifvit antagen, så må han förskaffa sig en närmare kännedom om de serskilda fastigheternas värde medelst infordrande af uppgifter, som kunna grunda en tillförlitligare värdeberäkning. I allt fall lärer det icke vara svårare för en blifvande pantegare än för en köpare, att förskaffa sig besked om en ifrågakommen fastighets värde; och hvarje fastighet, som kan serskildt säljas eller annorledes afyttras, bör således äfven kunna åsättas serskildt värde då den intecknas. Hvad i öfrigt blifvit anmärkt emot den så kallade delningsprincipen, synes mig icke erfordra vederläggning. Att den icke är tillämplig då en för bestämdt belopp intecknad fastighet styckas, ligger i sakens natur.
M. aflåta en så beskaffad skrifvelse, som den Hr von Hartmansdorff föreslagit, är den, som egentligen utgör föremålet för mitt anförande. Ordalydelsen af Reg.F:s 114 § är nog i allas minne; det vore öfverflödigt att här upprepa den. I följd deraf kan ingen jemkning eller förändring ske i afseende å något RiksSbs privilegier, förmåner, rättigheter och friheter, förutan samtlige Ståndens öfverenskommelse och Konungens bifall. Så, ej annorledes, må de jemkningär och förändringar vidtagas, som (välförstående) Rikets behof kunna fordra. Att ifrågavarande stadganden ufi gällande lag, om giftooch arfsrätt, utgöra för R. o. Ad., ja, för hvarje RiksSt., äfven ett privilegium, skulle det vara lätt att med etymologiska och juridiska skäl bevisa, om delta bevis vore nödvändigt för att ådagalägga, att i dessa frågor erfordras samtlige RiksStms bifall. Men jag vill antaga, utan att hafva medgifvit det, att nyssnämnde stadganden icke må benämnas privilegium. Nog af, om de äro för R. o. Ad., eller för något annat RiksSt., en förmån, en rättighet. I förbigående sagdt: — efter allmänna föreställningssättet, lärer erkännas, att en förmån xux Itoyjjv, hvarförutan ingen annan 7 H. 23 178 Den 8 Februari f. m. förmän lärer blifva särdeles båtande, är den, alt vara till. För min del är jag viss, att om ifrågavar. förändringar antoges, skulle Adeln, i följd deraf, långt snarare än annars, upphöra att vara till; och det egna är, att denna öfvertygelse, utan minsta 'tvifvel, alldeles delas af förändringarnes rätta upphofsman. Men äfven härom vill jag nu icke tvista. Antagom att Adeln, äfven med dessa förändringar i dess arfsrätt, kunde i all evighet förlänga sin politiska tillvaro. Medgifvandet är, jag bekänuer det, nog starkt; men lika godt.
Riksgälds-kontorets hufvudbok samt derstädes bokföras intilldess lånen varda tillfullo betalde, helstRiksgälds-kontoret har åliggandet att bestrida utgiften för de annuiteter, som äro erforderliga till ränta och amortering af det eller de lån, som för jern vägsbyggnaderna skola upptagas samt, i följd deraf, bör ega att disponera hvad som genom inbetalning å de utlånta medlen inflyter. § 222, angående utgifning från trycket af utdrag ur Riksgälds-kontorets räkenskaper, och 8 223, angående upprättandet af årliga liqvider mellan Riksgälds-och Statskontoren; äro lika lydande med §§ 238 och 239 af sednast utfärdade reglemente. $ 224, angående antalet af de Fullmägtige, åt hvilka Styrelsen öfver Riksgälds-kontoret är uppdragen; § 225, angående uppkomna ledigheter bland Fullmägtige, och § 226, angående Suppleanters inkallande; äro lika lydande med §§ 240, 241 och 242 i 1860 års reglemente.
Han har sagt, alt sedan man begärt på bordet såväl Frih. Raabs förslag, som den af Hr Lagerhjelm väckta fråga om de öfrige Ståndens inbjudande, så skulle de stöd hafva förfallit, på grund af hvilka man önskade afslag å nu öfverlemnade lag för enskilde banker, och att man derföre borde bifalla samma lag. Jag erkänner visserligen, att skulle min begäran om afslag icke grunda sig pä annai än hvad Hr von Hohenhausen anfört, så skulle lian hafva rätt; men såväl jag som andre talare hafva fästat uppmärksamheten pä, att det linnes många särskilda föreskrifter i den ifrågavarande lagen, som Den 23 April f. m. 43 äro af beskaffenhet, att densamma alldeles icke kan antagas, silvida raan ej betraktar densamma som en omskrifning med en mängd onödiga ord, af del enda ordet förbud att inrätta enskilda banker. Då man sammanställer den låga sedelvaleuren med det stora maximum af grundfond, så är omöjligheten redan bevisad att sammanskalfa en så betydlig fond af personer, som, ulan afseende på vinst, skulle vilja tilda en privatbank, och då man sammanställer det stora antalet af actieägare med det dryga ansvaret för sjelfva hankdirectionen, så blir det likaledes en omöjlighet att få någon direction, som vill ikläda sig ett personligt ansvar för bemälde actieägare. Jag förnyar min anhållan om propos. till afslag å den ifrågavarande punkten. Manga ledamöter hördes ropa på proposition: Gr. Posse: Förutseende nödvändigheten af att genomgå hvarje § för sig och att söka få förändring i denna lag, söm lägger ovillkorliga hinder i vägen för möjligenheten att nuvarande privatbanker skulle kunna fortsätta sin rörelse, var äfven jag ibland dem, som yrkat bifall till 1 §, med förbehåll all fä göra mina anmärkningar mot de öfrige; men jag inser nu ganska väl att rätta methoden är att begära afslag å densamma, då vi ej kunna få lemna ett generelt utålande öfver hela lagen. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrande 11. Ex. Hr Gr. o. Land tm., att ätskillige ledamöter yrkat bifall till ifrågavar. *§, att Frih.
Dessutom får jag vid detta, som alla öfrige fall, angående indragning af Fora Privilegiata, i ödmjukhet fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på innehållet af sista Momentet af 16 §. RegeringsFormen, som bjuder: Konungen läte en hvar blifva dömd af den Domstol, derunder han rätteligen hörer och lyder. Detta grundlagsbud har tillkommit just för det Fora privilegiata existera; ty annars hade det varit öfverflödigt, och så länge det ej är upphäfvit, anser jag också något upp - IO Den 26 Octo her f, m. bäfvande af vissa Domstolar icke böra äga rum, emedan detta grundlagsbud annars skulle qvarstå utan betydelse innefattande blott tomma ord. Af alla dessa skäl får jag ödmjukast föreslå, att LagUtskottets ifrågavarande Betänkande må intill nästa Riksdag bordläggas, eller snarare sagt skrinläggas; men då Ridderskapet och Adeln behagat detsamma till Utskottet återremittera, anhåller jag ödmjukast, att detta mitt anförande må åt föl-, ja återremissen. Hans Excellence Herr Grefven och Lan dt Mar skalken hemställde, om Ridder-. skåpet och Adeln behagade tillåta, att Herr Rothliebs anförande, som innefattade anmärkningar vid LagUtskottets under N:o 89 afgifue, och den 20 dennes e, m, af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitterade ofvanberörde Betänkande, finge till Utskottet åtfölja den redan beslutade återremissen. Bifölls. Föredrogs å nyo ExpeditionsUtskottets under N:o 167 afgifne och den 21 sistlidne September f. m. på bordet lagde, Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit angående inställande af all indelning till ordinarie Rotering af hittills oroterad jord; och blef Expedi - Den 26 O c t o b e r f. m. tionsUtskottets berörde förslag af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Af solen fick de sin frukost och tårar var deras qvällsvard. Nog var de sedesamma menniskor och innerliga mot hvarandra. Syskon sade de sig vara; Gud ska veta hur det var, ty hvad behöfde såna der resande att säga sanningen. En gammal man hemtade dem hit och densamma förde dem härifrån. Med tårar skiljdes de ifrån honom, mod glägje emottogo de honom. Gud välsigne dem, hederliga va de emot mig. Sörja gjorde de, stackars flickor. Sy kunde de, och det var också deras arbete. Men intet kan jag säga herrn, hvar de nu är Jag lemnade gumman, som, ehuru ifrig att upplysa, dock icke kunde gifva mig några upplysningar af vigt. Jag ämnade gå hem, då jag under vägen träffade den hemlighetsfulla gubben, med hvilken jag, som läsaren torde påminna sig, engång kom i samtal på ett värdshus. Gubben hälsade vänligt på mig, påminte mig om vår sista sammanvaro och bjöd mig enträget på societéten för att dricka ett glas äggtoddy på aftonqvisten. Jag tackade för bjudningen men afslog den, emedan hans sällskap föreföll mig mindre angenämt, ja vidrigt. Han bad mig då besöka sig i hans qvarter, hvilket, på hans beskrifning, var i samma hus, som de unga flickorna bodde. Jag skiljdes ifrån honom, men följde på afstånd hans steg. Gubbens väg ledde åt Nikolaitorget framåt Arseniigatan. Vid hörnet af ett större hus stod en resvagn och en betjent vid vagnsdörren med en lykta i handen. Af skenet tyckte jag mig se och igenkänna Emilia Kindblad. Jag förmodade, att min förtrollerska skulle, måhända för alltid, lemna staden, och var just i begrepp att hälsa, då en bekant röst ropade: "god afton bror Hamster." Det var Robert P. med sin fru, min halfsyster Johanna, hvilka just kommit till staden i sällskap med Snabbstedt. Notarien skulle nu söka att åvägabringa förlikning mellan far och barn. Men den förre önskade process, ehuru barnen ville godvilligt afstå det mesta åt honom.
Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Den 19 Juni. S. D. Oedan Hedervärda Bonde-Ståndet genom nu ankorntnet och uppläst Protocolls-Utdrag af dea 35 i denna månad, blifvit underrättadt, att-Höglofl. Ridderskapet och Adeln lernfi at til! Allmän, na Besvärsoch Oeconornie-Utskottets den 6 Ju. ni allfina Memorial, örn tillstånd att 1'å antaga en än ytterligare ökad Betjening, sitt bifall, med tillägg att då Utskottet upplyst, hvilken rnängdaf göromål till dess handläggning blifvit hänvist och Kongl. Maj:t, uti Dess Nådiga skrifvelse om Riksdagens förlängning, önskat skyndesam behandling af ännu oafgjorda ärender, bernäldte Utskott ägde antaga så talrik betjening, att det kunde sammanträda och arbeta på Sex Afdelningar; beslöt Bonde-Ståndet att i detta tillägg instämma. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Upplästes ett från Vällofl. Borgare-Ståndet nu ankommet Protocolls-Utdrag för den 13 i denna manad af innehåll, att, vid föredragning af Stats-Utskottets den 7 Juni afgifna ytterligare utlåtande, om Organisationen af en Comité till reglerande af Statens Embeten och Tjenster, Vällofl. Borgare-Ståndet beslutit, att, ehuru de örige Respective Riks Stånden bifallit Utskottets förra Betänkande, inbjuda dem, att likväl nu instämma med Borgare-Ståndet i det tillägg, att Gomitéen borde bestå icke blott af Embetsman, deta, Den 19 Juni. dem Kongl. Majit förodnär, utan ock af Rikets Sländers ledamöter, hvartill Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contöriret elier af Riks Slån, den kunde uts^s.
Ville man säga att de Säterioöh Frälse-friheter, som vissa hemman åtnjuta, blifvit förvärfvade utan fullt vederlag, förmedelst Kongl, nåd, och fördenskuld göra en skattejemning, samt alltså förklara dem för kronoskatte: så beginge man våld emot nuvande innehafvare, hvilka icke haft godt af fordna egares möjligen otillbörliga vinst, med mindre de förre vore de sednares ende arftagare. Hafva arfvingarne varit flere: så böra äfven de öfrige, fastän numera icke säteri-egare, dock deltaga i förlusten. Hvar skulle man återfinna dem? och huru skulle storleken af deras andel i ersättningsgifvandet, kunna utrönas? till hvilka efterforskningar och reduktions-anspråk skulle icke sådant leda? äfven om det vore möjligt att utreda hvilka Säterier eller Frälsehemman, som otillbörligen blifvit, med sina friheter begåfvade, något, som nu mera torde vara alldeles ogörligt, i det gamla Sverige. I de eröfrade landskapen, skulle det, hvad tiden före 1660 beträffar, vara stridande mot de villkor, hvarunder de blifvit afträdda. Ansåge man sig, allt sådant oaktadt, kunna anställa en efterräkning med frälse-egare: så borde man anställa motsvarande räfst med skattehemman, då få torde blifva fria från efterräkning, utom egare af rena skattehemman, som aldrig förändrat natur. Hvilka dessa äro, lärer nog kunna, af äldre jordeböcker, utrönas. För huru många skattehemman, hvilka tillförene varit kronans, och de utgöra ungefär halfva antalet, hafva deras innehafvare gifvit henne fullt vederlag? äfven bland dem hafva, såsom historien lärer, somliga blifvit af Konungar bortgifna, för ringa orsakers skuld, t. ex. för det att fordne egare hållit ett par djerfva björnhundar *), o. s. v. Dessutom har skatte-köpeskillingen utgjort 6,3, t. o. m. 1 års ränta, efter kronovärde.
Anslaget lör anskaffande af4,000 st. nya infanterigevär, 80,000 R:dr dito, (61 § 3 mom.) Anslaget för tillverkning af pistoler, 5,333 R:dr 16 sk. dito, (61 § 4 mom.) Anslaget för äldre infanterigevärs förändring för slagkruts antändning, 20,000 R:dr dito, (61 § 5 mom.) Anslaget för tillverkning af slagkrutshufvar och dertill behöfliga machiner, 11,000 R:dr dito, (61 § 6 mom) Anslaget för bestyckning af IFaxholms fästning med tillhörande strandverk, 26,666 R:dr 32 sk. dito, (61 § 7 mom.) Anslaget till bestyckning af Carlstens fästning, 13,333 R:dr 16 sk. dito, (61 § 8 mom.) Utaf anslaget för fortsättning af befästningsarbetena vid Carlsborg, 30,000 R:dr årligen, eller för 3:ne år 90,000 R:dr, hvaraf förut utbetalts ett års anslag (61 § 9 mom.) — vid Carlsteiij 31,000 R:dr årligen, hvaraf förut utbetalts ett års anslag, (61 § 10 mom.) 62,000: — ■*— Utaf anslaget för befästningsarbetena vid Carlskrona, 24,000 R:dr årligen, eller för 3:ne år 72,000 R:dr, hvaraf förut utbetalts ett års anslag, (61 § 11 mom.) 48,000: Utaf anslaget för befästningarne i Stockholms skärgård, 50,000 R:dr dito, dito 150,000 R:dr, hvaraf förut utbetalts ett års anslag, (61 § 12 mom.) 100,000:
Betänkanclen. men som jag tror, att det är ett skadligt miss* tag, bör jag ej dölja det. Vid det årets Riksdag lemnades väl till Rikets Ständer en nådig Ihop osirion, som visade, att Regeringen ville att oredan skulle hjelpas, men icke att hot) kände sin rätt, eiler ansåg sorn sin pligt, att fordra dess afhjelpan<!e. Och man måste beklaga, att så litet gjordes för att göra den nådiga propositionen fattad, granskad och bifallen af Ständerne. Emedlertid uppkom under den Riksdagen en process emellan Banquen och en enskild nian; som lagligen fordrade silfver för innehafvande Banquens sedlar. Då befanns, att hela vexlingsinställelsen i Banquen icke var lagenlig. Ständerne skyndade då att afhjelpa denna brist af lagligt skydd för Banquen, genom en underdånig anmälan, ”att Banquens vexling fortsatt instäides. Konungen cormnu. nicerade Svenska Eolket denna Ständernas anmälan i en utfärdad nådig Kungörelse, titan att omnämna sitt nådiga bifall dertill. Och således är ännu den Svenska medborgaren oviss, om Svensk lag, det är af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag, skyddar Banquens rätt att neka uppfyllandet af dess skuldförbindelsers ordalydelse.
Den sedelstock, som skall inlösas med silfver, ökas derföre icke genom Obligationerne; och den stadgade proportionen emellan den och silfverfonden rubbas således genom dessa aldeles icke. Med Herr Tham förenar jag mig i frågan om minitnisumman på Afskrifningsräkningen, och med Herr Hjerta i afseende på storleken af Obligationerne. Friherre Cederström: Jag trodde det vara klart, att man vid fördelningen af Obligationernas valeurer skulle afse en lätt ränteberäkning för Bankens betjening, och att man sålunda valde sådane ziffertal, att räntan per dag blef någon viss mindre summa utan bråk af skillingar och runstycken. Detta har helt enkelt varit orsaken till den föreslagna fördelningen, men Herr Cederschjöld har uppträdt med den redan 5 å 6 gånger framställda satts, att hvad sorn 5a H. io* i48 Den 4 December e. m. ökar rörelseCapitalet, äfven ökar sedelstocken. Det må vara honom förbehållet, att utleta rapporten emellan sedelstocken och rörelseCapitalet, men det måste falla af sig sjelf, att de utelöpande Obligationerna icke äro Bankens sedlar, emedan de icke i Banken inlösas med silfver, utan måste först utbytas mot sedlar. Jag tror oss bäst komma ifrån denna öfverläggning, om vi, enligt Herr Hjertås förslag, antaga Obligationerna på 125, 25o och 5oo R:dr; då är ränteberäkningen enkel och jemn för dag, månad eller år. Herr Hjerta: I frågan om proportionen emellan sedelstocken och rörelseCapitalet, göra Obligationerna ingenting; i8a3 års Ständer ansågo icke Obligationer såsom sedlar, emedan de föreskrefvo, att sedelstocken skulle vara 3o,ooo,ooo; men decreterade derutöfver 3,000,000 Obligationer, såsom verklig statsskuld, hvaraf nu blott 3o,ooo R:dr återstå. Detta bevisar, att Obligationer ej äro farliga, och att det är rena dunster man vill slå oss i ansigtet, då man säger, att Obligationer äro detsamma som sedlar.
För det andra, och nu kommer jag till själfva hufvudskälet hvarför jag på det hela studerat så litet, var och är min tid så olycksaligt splittrad. Du kan invända att detta beror på mig själf och att jag, då jag ännu var flicka, kunnat indela min tid lika väl som en yngling alltid gör det. Men här är det traditionens underbara makt, som lagt hinder i vägen. En yngling tänker sig aldrig möjligheten af att han skulle kunna gå och göra ingenting, emedan han från barndomen får lära sig att han måste ägna sig åt något bestämdt kall i lifvet och att han måste använda sin ungdom för att bereda sig till detta kall. En flicka åter igen får aldrig höra talas om att hon har någon annan uppgift än att kläda sig väl och vara behaglig (samt möjligen sy och spela litet och »taga fram» i skafferiet) för att kunna få sig en man. Om hon också ej direkt får höra detta i hemmet och ej heller medvetet gör det till sitt lifs uppgift, så ligger det dock så att säga i luften, och hela det sätt på hvilket hennes lif inrättas från hennes sextonde år, bidrager att beröfva henne all lust för något egentligt arbete. Hennes lif blir ett slags mellantillstånd, ett slags väntningstillstånd utan mål, utan några bestämda, bjudande plikter. Och hur kan man begära, att ett 16 års barn, utan andra kunskaper än de mest primitiva, skall äga nog själfständighet, nog omdöme, nog karakter att inse det skefva i sin ställning och skapa sig en annan tillvaro? Nej, hon följer med strömmen, hon kläder sig, går ut och går, läser romaner, syr tapisseri, m. a. o. hon splittrar sin tid, hon uträttar ingenting, utan att därför någonsin sitta med händerna i kors, hinner ingenting, utan att någonsin ha något att göra. Och detta lättsinniga och oförsvarliga bortslösande af en dyrbar tid lämnar sedan för hela lifvet en fläck på kvinnans karakter. Hon har aldrig fått lära sig att en människa icke har rättighet att lefva utan att arbeta för ett bestämdt mål, att det ligger något förnedrande i sysslolösheten, hvilket däremot hvarje någorlunda aktningsvärd man är klart medveten om. Och denna fläck på hennes karakter får dock inte så mycket tillskrifvas henne själf som inte mera tidsandan.