Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I tändstocken finnas hak anbragta för att gifva stöd åt drillpinnen och kanske för att underlätta bildandet af det halfförkoladeElddrill. 1/8 af nat. storl. trämjöl, som vid drillningen lösslites från tändstocken och i hvilket glöden uppstår. Då med detta redskap eld skall uppgöras, bestrykes nedre delen af drillpinnen med litet tran, ena foten håller tändstocken stadigt mot marken, bågsträngen slås om drillpinnen, venstra handen trycker med drillbrickan pinnen hårdt mot tändstocken, och derpå föres bågen af och an, ej synnerligen hastigt, men jemnt, stadigt och oafbrutet, tills eld uppstår. Ett par minuter pläga härtill åtgå. Qvinnorna tycktes vara mer vana än männen att begagna detta redskap. Ett förbättradt slag af detta elddon bestod af en träpinne, på hvars nedre del en linsformad och genomborrad träklump var fästad. Denna klump tjenade som svänghjul och tyngd. Öfver träpinnen löpte en genomborrad tvärslå, som med tvenne senor var fästad vid dess öfre ända. Genom att föra denna tvärslå af och an kunde pinnen kringvridas med stor hastighet. Redskapet synes mig så till vida anmärkningsvärdt, som det visar ett nytt användningssätt för de genomborrade stenoch tegellinser man så ofta finner i grafvar och på gamla husplatser från stenåldern. Hos tschuktscherna, liksom hos många andra vilda folk, hafva tändstickorna fått äran att vara det första af bildade folks påfund, hvars företräde framför deras egna obetingadt erkännes. Anhållan om tändstickor var derför ett af de vanligaste tiggerier, hvarmed våra vänner vid Beringssund under vintern plågade oss, och de voro villiga att för en enda låda offra jemförelsevis ganska dyrbara saker. Beklagligen hade vi icke någon öfverflödig tillgång på denna nödvändighetsvara, eller kanske man snarare bör säga lyckligtvis, ty om tschuktscherna under några år skulle kunna tillbyta sig ett par tändsticksaskar för en hvalrosstand, så tror jag, att de med sin vanliga sorglöshet snart skulle alldeles bortglömma bruket af sina egna elddon.
43 naden, slutligen tillvägabringa en för framtiden varaktig hamn-anläggning, uppbjudit all sin förmåga; Efter erhållna remisser å högstberörda Rådiga Skrifvelse,- får Stats-Utskottet upplysa, att de 2:ne lån, det ena å 25,000 r:dr oeh det andra å 5,000 r:dr, om hvilka nu är fråga, blefvo af Rikets Ständer beviljade under 1840 oeh 1841 samt 1844 och 1845 års riksdagar, hvarvid stadgades, att det förra under år 1843 från Riksgälds-kontoret utbekomna lånet borde, sedan 5 år derefter förflutit, liqvidera» medelst årlig inbetalning af 5 procent utaf det ursprungliga kapitalet, och med beräkning af 3 procent årlig ränta för kapital-återstoden, samt att det sednare lånet, hvilket utanordnades under år 1845, skulle under 14 J års tid, räknad från slutet af år 1850, återbetalas genom erläggandet af 8 procent årligen af hela låne-summan, som, jemte derå efter 2 procent upplupen ränta, komme att anses härigenom vara fullt betald. Men under 1847 och 1848 års riksdag medgåfvo Rikets Ständer anstånd till 1850 års slut med de föreskrifne ränteoch kapital-inbetalningarne å det först eller år 1843 lyftade lånet, samt under 1850 och 1851 års riksdag anstånd intill 1852 års utgång med inbetalningarna å begge Lånen, dervid doek fastades det vilkor, att Cimbritshamns magistrat oeh dervarande borgerskaps äldste skulle, i stadens namn och å dess vägnar, till Riksgälds-kontoret afgifva en ny för begge lånen gemensam ansvarighets-förbindelse i afseende på de, efter anstånds-tidens förlopp, förestående inbetahiingarnes behöriga fullgörande; hvilket vilkor också, enligt hvad fullmäktige i Riksgälds-kontoret uti sin vid innevarande riksdags början till Rikets Ständer afgifna berättelse anmält, blifvit vederbörligen fullgjort. Enär Rikets
Efter min innerliga öfvertygelse är likvisst denna sednare del af frågan, om ej för philosophen, dock åtminstone för den praktiske lagstiftaren den ojemförligt vigtigaste af de två; den stränga, logiskt construerade fullkomlighetstheorien blir för denna sednare möjligen alltid något som han städse bör hafva i tanken närvarande såsom det mål, hvilket han sträfvar att slutligen hinna; men må han akta sig för försöket att vilja föra det folk, hvars varaktigt beståndande lycka han önskar befrämja, för hastigt emot detta mål; allt menskligt framskridande på fulländningens väg måste, för att vara säkert, ske långsamt och betänksamt, och hvar och en, vare sig individ eller folk, som blindt och hejdlöst löper till storms att med våld tillrycka sig hvad som endast genom vaksam och ihärdig ansträngning kan vinnas, stötes skonlöst tillbaka, och pliktar ofta Den 3i October c. m. 65 ofta med fullständig tillintetgörelse, alltid med en derigenom annu vida längre fördröjd framgång, för det fruktlösa förmätna försöket att trotsa denna naturens eviga lag, tecknad på hvarenda sida i folkens tidehöcker. Jag nödgas erkänna, att jag tror Gonst.Utsk. ej härpå hafva fästat det noga afseende, som jag anser mitt fäderneslands sanna väl kräfva; jag tror, att hellre än att, efter en blott flyktig och öfvergående inblick i vår nu bestående Svenska samhällsorganism, ställa upp en om än aldrig så riktig theori för det i allmänhet mest rationella .representationssätt, förr hade man bort i aldra främsta rummet sätta sig in i våra närvarande förhållanden, för att derefter ur dem söka utveckla den hästa och den mest förnuftsenliga reform, som vid innevarande tidpunkt möjligen för oss står att erhålla, utan att kasta oss in på revolutionernes olycksdigra bana; denna måste vi Svenskar särdeles akta oss att beträda, ty dertill hafva vi en alltför nära och alltför mäktig fiende öfver oss med svärdet hotande vändt emot vårt bröst, färdigt att stöta till vid första tecken till svaghet, som vi förråda.
Hvad skulle nu resultatet blifva, om den al Hr af Klint uttalade åsigt härvid tillämpades? Jo, att man afslagit frågan om utländningars rätt att i Sverige idka handel, undantagande med afseende å Kyska undersåter;— ett resultat, hvartill jag dock ej tror, att representationen skulle vilja komma. Het går icke an att rycka ut vissa bitar ur ett förslag, sorn af ett eller annat Stånd bifallits, och sammansätta dem, med förklarande, att det skall anses vara representationens beslut; ty det är ganska tänkbart, att ett Stånd skulle vilja medgifva den föreslagna rättigheten för utländingar i allmänhet, men deremot ej för en viss stats undersåter, såvida endast fråga derom blifvit bragt å bane. Jag tror, att detta exempel tydligen ådagalägger omöjligheten och oriktigheten af att tillämpa den af Hr af Klint uttalade åsigt. Då diskussionen ännu icke gått på djupet af frågan, inskränker jag mig för närv:de till hvad jag nu haft äran nämna. Frih. Raab, Adam Christian: Jag har begärt ordet endast för att i största korthet beröra frågans formella del. Gr. Sparre har dock enligt min tanke så fullständigt ådagalagt, att IJtskit vid frågans behandling rätteligen förfarit, att föga i detta hänseende för mig återstår. Jag ber dock att få tillägga, att K. o. Ad. för endast några få ögonblick sedan gifvit ett prejukat i denna fråga, i det R. o. Ad. bifallit Banko-Utsk:ts Mern. N:o 19, med afseende hvarå dock en reservant gjort samma anmärkning, som Hr af Klint nyss framställt, nemi. att 2 Stånd stadnat emot 2, hvadan frågan för närv:de borde anses hafva förfallit. Genom detta beslut har således det Höglofl. Ståndet äfven erkänt riktigheten af det förfaringssätt, Ekon.-Utsk:t nu iakttagit, och hvilket jag anser vara i full öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift. Lika med Gr. Sparre vill jag nu icke yttra mig i sjelfva hufvudfrågan, utan inskränker mig till hvad jag haft äran påpeka. Frih. Liljencrantz, Johan:
Uti 14:de punkten hade, i enlighet med af Banko-fullmägtige afgifvet förslag, Utskottet hemställt om ett så lydande stadgande: »Den tjensteman eller vaktbetjent, som till borgenärers förnöjande sin egendom afträdt, bör genast från tjenstgöring i Banken afbållas, och skall, om honom icke genom slutlig dom cessionsförmån tillerkännes, eller han, sednast sex månader efter det inställelsedagen i konkursen inträffat, styrker sig vara från borgenärers kraf befriad, skiljas fran sin vid verket innehafvande tjenstebefattning.» Som emellertid detta förslag, hvilket blifvit af tre Riks-Stånd återremitteradt, erfordrar någon förändring för att bringas i öfverensstämmelse med gällande konkurslagstiftning, föreslår Utskottet, att detsamma må, komma att lyda sålunda: 5:o. Den tjensteman eller vaktbetjent, som till borgenärers förnöjande sin egendom afträdt, bör genast från tjenstgöring i Banken afhållas, och skall, om han icke sednast sex månader, efter det inställelsedagen i konkursen inträffat, styrker sig vara från borgenärers kraf befriad, skiljas från sin vid verket innehafvande tjenstebefattning. Stockholm den 11 Maj 1866. Banko-Utskottets Memorial N:o 26. Ank. till Exp-Utsk. den 11 Maj 1866, kl. 5 e. m. Memorial, rörande bestämmelserna i 8:de artikeln af Banko-reglementet om Diskontoch Lånekontoren. Första afdelningen af denna artikel bestämmer organisationen af Styrelserna öfver Diskontoch Lånekontoren samt lemnar föreskrifter angående förvaltningen af dessa kontor.
Hvarför min lydnad nu straffas, fattar jag icke; men jag böjer mig för den högre visdomen som går öfver mitt förstånd! Paus. Det var min guddotter! och hennes far var min vän, hvars hufvud jag måste taga. O, grymma lif som måste lefvas likafullt! Paus. Bulta igen! MARCUS resklädd, in från höger. Ers nåde! På knä. KUNGEN. Är det flera? MARCUS. Budskap från Herman Israel! GUSTAV VASA KUNGEN. Ändtligen! Tala! MARCUS. Herman Israel har denna eftermiddag lyftat ankar vid Elfsnabben och seglat hem till Lübeck. KUNGEN reser sig. Då är jag förlorad! Gud hjälpe mig! PRINS J. Och oss alla! De gå. MARCUS fram till tavernen och knackar i bordet. AGDA ut. Är det Marcus? MARCUS. Ja, Agda, det är jag. AGDA. Hvar är Jakob? MARCUS. Han har företagit en resa, en mycket lång resa. FJÄRDE AKTEN AGDA. Hvart? MARCUS. Det kan jag icke säga; men han bad hälsa dig och lämnar dig denna ring. AGDA. Är det som ett minne eller som en fästegåfva? MARCUS. Läs på den! AGDA. läser. Stafva kan jag litet! »För evigt» står det. Hvad betyder det? MARCUS. Det betyder nog: farväl, för evigt! AGDA skriker. Nej; det betyder att han är död! MARCUS tiger. AGDA. Hvem har dödat honom? GUSTAV VASA MARCUS. Lagen och hans brott. Han uppreste sig mot sin fader och förrådde sitt land. AGDA. För att rädda mitt land! Hvad skall blifva af mig? MARCUS rycker på axlarne. Tja! Så är det här i världen! Bara försåt och osäkerhet! AGDA. Ve mig, han var lik alla andra! MARCUS. Ja. De är sig tämligen lika, mänskorna; och är de inte sämre, så är de inte bättre heller. Adjö! _______ FJÄRDE AKTEN till vänster. Magister Olaus Petri's arbetsrum. Dörr till höger och
Sergej skakade betänksamt på hufvudet; han höll på att ge sig, men då han såg på Kajsas röda kinder och vackra fylliga gestalt, morskade han upp sig. Han ville gifta sig, och det genast ... så fort som möjligt, ju förr dess hellre. Om tre veckor vigdes de båda. I ryska kyrkan på Sveaborg, och så hemma hos herrskapet af svenske presten. Ordentligt gifta skulle de vara. Kajsa var mycket nogräknad och stram, hon gaf icke efter. Hon hade sina bestämda åsigter om rätt och orätt. Icke ens kärleken gjorde henne vacklande. Som gifta bodde de lika som förr. Kajsa inne med barnen, han i köket. På hösten flyttade herrskapet in till staden, Sergej med. Kajsa måste stanna en tid i sitt rum på Torparbacken, hennes son var sjuk. Han låg i fem veckor. Skarlakansfeber först, så följderna. Hon vakade natt och dag. Det blef höst. Oktober gick och november kom. Sergej var ute hos henne på söndagarne, han rodde med Fiskar-Annas båt och for hem på morgonen, i mörker och blåst, klockan 5 eller 6. Så fort lille Weli blef frisk, skulle hon in till herrskapet igen. De skulle då blifva lyckliga, fullkomligt, oblandadt lyckliga. Men hösten kom tidigt, kom med frost och köld. Drumsö besöktes den tiden af inga ångbåtar. Isen lade sig. Den var för svag att bära gående, för stark att forceras med båt. Så bröt stormen upp den om nätterna, men blef på morgonsidan öfvermannad af tio graders kyla. Isen slog vågorna i bojor om dagen, men det blef samma historia igen om natten. Så fortgick det i fjorton dagar. En skymningsstund några dagar före jul kom Sergej ut, gående. Han var nedstämd, frusen och vid dåligt lynne. Kajsa kunde ännu icke följa honom till staden, barnet var ännu för sjukt för att flyttas. Han talade hela tiden, med rynkade ögonbryn och lifliga gester. Hon förstod ingenting. Men hon var ledsen, hon också, han hade på länge icke gifvit henne några penningar och hade för resten alls icke brytt sig om henne sedan de första veckorna. Hon förebrådde honom hans kärleks korta varaktighet, hon talade svenska, och han förklarade på sitt språk hvad som hindrat honom att komma.
Sjukbesök. Teckning af Fanny Chrysander. (Forts. o. slut fr. föreg. nummer.) Sakta öppnade fröken Hanna dörren till torparen Sörmans stuga, och sakta trädde hon oeh fröken Ros ditin. Vid spisen satt en bredaxlad man oeh stirrade med en slö, frånvarande blick på den hög af sillben och potatisskal, som låg framför honom på spishällen. Den brödbit och den sillstjärt, han höll i handen, gåfvo tillkänna, att han ännu var sysselsatt med sin middag. Vid sidan om honom stod en ung, smärt flicka, som vid de främmandes inträde förlägen och rodnande stack sin brödbit under förklädet. På en bädd längst fram i rummet, halfsittande mot den höga hufvudgärden och flämtande efter en nyss öfverstånden hostattack, syntes husmoderns tärda, utmärglade gestalt. Den klara, men hvassa blicken ur de insjunkna ögonen, den gulbleka hyn, den djupa ihåligheten på kinden oeh den bjärta röda fläcken på själfva kindknotan, allt antydde, att hon aldrig mer skulle uppstiga från denna bädd. Ehuru andfådd oeh flämtande, ropade hon dock ifrigt: » Åh, si så rart främmande! Att fröknarna gjort sig besvär att gå så långt! » Mor Sörman hade alltid vetat, huru hon skulle skicka sig bland » bättre folk ». » Klara, flicka, sätt fram ett par stolar, torka åf dom för all del! » Och utan att gifva akt på frågan, huru hon befann sig, fortfor hon i samma ifriga, irriterade ton oeh med den oroliga blicken flygande hit oeh dit: » Kära barn, så ostädadt här sir ut. Inte har du satt på mej nå ' n Cakes o. Biscuits \ S T O C K H O försändes öfver hela riket. / 17 Norrlandsgatan L M, 17. nattröja, å inte har jag fått rent örngått, åj, åj! Fröknarna kan rakt tro » Men så kom hostan igen oeh därefter en stunds andhemtning, hvarefter hon på nytt började, hes oeh andfådd: » Kära hjärtandes, jag tror pappa sitter å äter bara sill å potatis.
Lonroirels förlägenhet bör äga stt egenteliga förswar; men wid närmare granskning af Fullmägkiges upgist pä den öfwerdrifna winst och besparing som, efter deras förmenande, borde genom Län.. ^msigsmerinALN Onroirsr tilfalia, har Hemliga Uiskottet funnit, at Omvirer dera, ulan at nämna den provision, som biifwit betald a stera i Amalgams xlansn inbegripna, dels nyst förut omfatta och dels icke förr än efter flera är förfallna Län, afwen sä wal skutte kunna sa »vidkännas förlust, om genom tidernas förändring, en lindrigare omfattnings kroviston och ränta framdeles skutte kunna betingas; hwarföre ock den upmärkfamhet och noggranhet af Fullmägtiga bordt kunna wantas, at fåken uri stt ratta skick blifwit framställd för dem, hwilka skola granska Fullmägkiges göromål och förwaltnmg. Endast söp cn ganska korrt lid har (lonkoirsk til drageligr pris kunnat åtkomma sina Warel.-behof; men i allmänhet har penningestattningen warit sadan, at Ccmroiror til hög Oours och ^gio mäst förskaffa sig de Wäplar, som til utrikes orter skolat remmers? I den förmodan at kunna styra Laur? och ^gio, hafwa Fullmägkige företagit hwarjehanda Waxel-O^ersrinnér, dels genom ^rsslerinZ och dels genom anställda Wäpel>bylen pä Raurtsn i Stockholm. Desta Opersiioner hafwa i det hela icke haft annan werkan och påföljd, an at Lonroirer derigenom ädragit sig de mest bctydeliga förluster.
Man har likväl icke rättighet att gå till afsigterna, utan blott till det yttre utseendet, och då kan jag icke neka, att det förefaller mig förundransvärdt, att man såsom oundgängligen nödvändiga framställer så stora fordringar som vid denna riksdag, utan all garanti, att dessa anslag skola vara tillräckliga. I flera afseenden, t. ex. anslagen för fästningar, kan man tydligen skönja, att de icke skola blifva de sista. Ett anslag anser jag vara af största vigt, i fall man kan befara något anfall från Östern, det nemi., som afser befästandet af Stockholms avenuer; men öfver kostnaden härtill hafva vi icke erhållit någon uppgift eller någon plan för befästningssättet. Deremot hafva vi fått propos. om anslag för föremål, som man, snart sagdt, aldrig hört talas om. Jag tror således icke, att det, på sätt Hr Lefre'n förmenat, är en grundsats hos Styrelsen att under fredens lugn bereda sig på krig, emedan det skulle vara en oförlåtlig förseelse af .Regeringen att under 20 års fredstid icke hafva tänkt på försvaret, utan lemnat det å sido, intilldess Europas ställning blifvit så brydsam, att ett fredsbrott kunde befaras. För min del anser jag likväl icke ställningen nu mera brydsam, än den var för 20 år sedan. Jag vågar tro, att Sverige väger ganska tungt i den politiska vågskålen. Jag vågar tro, att Sverige blott med sitt ord, utan att dertill behöfva lägga sin väpnade arme', kan gifva ett ganska betydande utslag i den oförmodade händelsen af ett inträffande krig, en händelse, som innan nästa riksdag Den 3 November e. w. s7 icke är att befara, emedan uti Europas närvar, politiska förhållanden ligger ett bestämdt interesse för alla magttr att bibehålla fred. Då man ser med hvilken ömtålighet man undvikit hvarje anledning till krig; då man icke vågat en intervention i Schweitz; då man icke vågat göra ett kraftigt steg till en intervention i Spanien och Frankrike, är det icke tänkbart, att man skulle våga något så Europeiskt afgörande som att anfalla Sverige.
uti dess reservation* i ofvanberörde hänseende föreslagne förändringar måtte, såsom mera ändamålsenliga, antagas. Att, på sätt Utskottet uti dess Betänkande yiirot, noggrannare controller öfver denna Författnings efterlefnad, än nu ego rum, äro af behofvet påkallade, har icke kunnat ifrågasättas; hvarföre och då de anmärkningar, som, jemlikt hvad här ofvan omförmäles, blifvit rigtade e mot - Bevillning s-UtsJzottels Utlåtande, N'.o 4;0- mot Utskottets, för beredande af detta mål, framställde förslag, sä vidt Utskottet kunnat inse, hvarken ådagalägga de föreslagne' controllernas mindre verksamhet eller omöjligheten af desammas* användande, finner Utskottet, som icke kan antaga, alt de af Herr Westlinger föreslagne förätidrinsjar skulle medföra den säkerhet mot underslef, sorn dermed åsyftas, sig icke kafva skäl frånträda, hvad Betänkandet i denna del innehåller. 12:0 Jemlikt hvad Herr Prytz’s reservation vidare innehåller, har äfven inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet den åsigt uttalats, att redogörarne lör stämplade papperet inom Kongl. Majlis Canzli, hvilka hittills, enligt 18 §. i Författningen, fått såsom försäljningsprovision sig till godo beräkna endast 3 procent af försäljnings-beloppet, då deremot andre Charlas-Sigillatac-försäljningsmän i hufvudstaden erhålla 4 och i landsorterna 5 procent, måtte, med afseende å den vidlyftigare bokföring och de besvär, som med denna försäljning inom Canziiet för öfrigt äro förenade, tilläggas samma provision, som öfrige försäljningsman i Stockholm åtnjuta.
Dessutom innehåller Kongl, brefvet af den 2 December 1818 föreskrifter, huru de hingstar, hvilka af hingsthållarne anskaffas, böra besigtigas och approberas, innan de få till sqvadronshirtgstar antagas, hvadan, i Utskottets tanka, inga skäl äro för handen, att Rikets Ständer till Kongl. Maj:t ingå med en sådan underdånig anhållan, som den motionären föreslagit; och tillstyrker Utskottet derföre, att denna del af ifrågavarande motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Hvad dernäst beträffar samma motionärs förslag, att från stuterierna till hvarje station i riket, dit landtbeskällare skickas, äfven måtte sändas en eller två goda norrska hingstar, till förbättrande af landets åkerbruks-hästracer, så hade Utskottet, som icke kunnat förbise landets stora behof af alt erhålla dugliga arbetshästar, gerna instämt med motionären, om det icke haft sig bekant, att hästafveln i Norrige, som visserligen fordom varit serdeles god, i sednare tider genom bristande omvårdnad och felaktig behandling, blifvit till den grad försämrad, att man icke utan stor svårighet derifrån skulle kunna erhålla felfria boskällare, och att följaktligen det af motionären åsyftade goda ändamål 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, Aivi .12. korame att motverkas genom en sådan inskränkning, som hans förrslag innebär. Deremot anser Utskottet, att, då arbetshästracer bör upphjelpas, hvarje för detta ändämål tjenlig hästrace. som kan anskallås, må härtill användas; och får derföre tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Stuteriöfverstvrelsen mätte blifva anbefalld att tillse, det en och annan till arbets-hästracens upphjelpande tjenlig hingst må, så fort sig göra låter, blifva att tillgå vid hvarje station i riket, dit "landlbeskällare från stuterierna utsändas.
Fabriks-, Handtverkerioch andrs Slöjde-varor, af alla namn och slag, i denna Taxa ej specificerade . 5o 1 Flintor, huggna 5 ~ Agath 5 Flintsten, oarbetad % 5 Frugt — Jordfrugler, alla slag ej specificerade . xoo ] — Trädfrugter, alla slag ej specificerade , 5o 1 Färgor Krita, hvit, oslammad 1 ♦ slammad . lo röd och svart 10 — Kugellack . , , io H. Hattar alla andra slag , 5 35 1 Hirtz, se Spannemål, Horn Hjort, raspadt j . ; a 5 I lhtn Jj åugust i /, m ^ 2 Jern smidt, ankrar, ankarflyn och draggar, armboltar, hamrar, rodderjern, skeppsknän och smedje-städ, större eller mindre Stångjern platt, gröfre eller finare, rakt eller krökt, 5-8:dels tum tjockt och deröfver, af större eller mindre bredd och längd, fyrkant öfver 5-8; dels tum längre eller kortare Bultjern, rundt eller kantigt, och sänksmide af alla slag Knipp-och fyrkantjern af 5- 8:dels tum och derunder, smidt, skurit eller klippt med eller utan band . ... Bandoch plattjern under 3-8:dels tums tjocklek, smidt, skurit eller 100 100 100 100 fUn 1| Augusti f, nH >S C 3 E7C cS 3 ^ T3 0? -1 oo §1 3 5 5 3 s 3 o * a> valsat i stänger eller stycken, med eller utan band IOO 1 *•— Gallerjern och Salt-panns-plåtar lOO I . Manufactur-smide jernplåtar, oförtente, enkla och dubbla, takoch spjellplåtar, samt spik af alla slag 100
Den i afseende på denna artikel föreslagna voter.propos. N:o 35 blef af R. o. Ad. godkänd. 33:dje punkten, ang-.de förtullningen af "Fosfor.” Hr Rosenblad: Jag får vördsamt anhålla om propos. på instämmande med de öfriga Stånden. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller vördsamt om motsatsen, eller att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. vidblefve sitt förut fattade beslut och godkände 36 voter.propos. Ropades starka ja, blandade nied nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han trott sig hafva funnit att ja öfverröstat nej. 34:de punkten, ang-.de artikeln ”Fransar, Galoner och Snören.” Frih. Palmstjerna: Då denna artikel är af ganska ringa vigt, och R. o. Ad. dessutom icke förut haft frågan under öfverläggning, så hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att instämma i Presteoch BondeSlms beslut och låta Gramauer inkomma under denna rubrik. Den 2 A p r i 1 f. m. 21 R. o. Ad. instämde i de öfrige RiksSt:ns beslut, att vid denna artikel skulle tilläggas ordet Gramaner, och ansåg i följd deraf 37 voler.propos. förfalla, men godkände 38 voter.propos. 35:te punkten, ang-.de för tullnit) gen af artikeln ”Garn, Bomulls-”. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, alt R. o. Ad. i detta fall måtte antaga inbjudningen och förena sig med de öfriga Stånden, hvarigenom denna voter.propos. förfaller. Gr. Cronhjelm: Om jag icke missminner mig, så utgjorde just denna fråga föremål för discussion då tulltaxan här afhandlades. Jag kan icke minnas huruvida saken gick till votering eller icke; men jag tror mig ihågkomma, att discussionen härom var temmeligen vidlyftig.