Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bar nyligen läst huru en person sökte bevisa, att om man icke skatfade sig bra borgenärer, hade man icke roligt: verlden bade ej interesse för den, som icke vore skuldsatt och interesserade sig icke för honom. Om principen är riktig i afseende på statsskuldsystemet, så måste den äfven vara det i afseende på den enskilda mannen ; och till de Hrr, som ifra för statsskuldsys t em et och hvilka jag förmodar alla hafva goda affärer, tager jag mig friheten hemställa, om de icke ville för ett ögonblick föreställa sig, att de hade lånat mycket, bade stora skulder, dagligen oroades af borgenärer och att deras tid vore upptagen med omsorgen för deras skulders betalande. Jag frågar, huruvida de skulle anse detta vara en så saliggörande sysselsättning och något, som skulle stärka deras credit, och jag tror, att det svar, som kan lemnäs i fråga om detta enskilda förhållande, kan tillämpas på statens förhållanden; ty statens affärer böra ordnas efter samma principer, som gälla för den enskildas hushållning. Man har sagt, att man ej skulle få lån, då de oundvikligen behöfvas, om man icke förskaffat sig lån förut, då de icke så starkt behöfvas, eller att man icke skulle få eredit, då landet vore i fara, utan att förut vara tillräckligen skuldsatt. Denna sats synes mig innebära sin egen vederläggning. Den som icke vill låna till staten vid en sådan krisis derföre, att vi icke skuldsatt oss, innan faran var öfverhängande, den skall, enligt mitt förmenande, icke vilja låna till staten, om förhållandet vore detsamma, d. v. s. att faran vore öfverhängande och sjelfständigheten på spel, men vi derjemte förut hade stora skulder. Mig tyckes, att det under sådana omständigheter bör vara en fördel att vara skuldfri; tv då visste hvar och en, att om vår sjelfständighet upprätthölles, skulle han vara den, som i första rummet erhöile sin fordran, emedan vl icke hade några andra skulder. Man har för - Den (5 Augusti f. ni. i45 förklarat alla skäl mot statsskuldsystemet vara falska och oriktiga; men jag tror, att man med mera skäl kunde från motsatta sidan framställa samina beskyllning.
Alla öfriga delar af detta Utlåtande lades till handlingarne, med förklarande, hvad angår 8:de och 25:te punkterna, att Ståndet vidblifver sina derom fattade beslut. N:o 187, med anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 87, i fråga om aflöningen för Presidenterne i vissa rikets Kollegier. Med afslag å Utskottets i Utlåtandet N:o 87 gjorda och här vidhållna hemställan, beslöt Ståndet, att lönerne för Presidenterne i Kammar-kollegium, Stats-kontoret, Kom merse-kollegium och Kammar-rätten må ökas till 4000 R:dr hvardera, emot det att taflelpenningarne för dessa embetsmän minskas med ett lönetillökningen motsvarande belopp. 311 Prot.-Utdrag den 26 Juli 1S34. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 176, i anledning af erhållnb åferremisser 5 Betänkandet N:o 64, angående beräkningen af Stats-verkets inkomster och vissa till samma Betänkande hörande bilagor. Första yttrandet, angående ordinarie eller ständiga inkomsterna. Lades tilt handlingarne. Andra yttrandet, angående den vid l:a punkten: Ordinarie räntan, af Utskottet gjorda hemställan. Lades till liandlingarne. Yttrandet i anledning af återremiss af 2:a punkten: Afrads-spanmålen och 3:dje punkten: Tionde-spanmåien. Lades till handlingarne. Yttrandet i afseende å 5:te punkten: Arrende-medel af Kungsgårdar och andra lägenheter. Bifölls. Utlåtandet, angående 8:de punkten: Tiondeoch Hammarskatts-jernet. Ira momentet gillades, med bifall lill hvad Utskottet hemställt i Utlåtandet N:o 61, Litt. C. I anledning af 2:a momentet godkändes den af Utskottet i S:de punkten af Utlåtandet N:o 64, uppgjorda beräkning. Yttrandet angående 9:de punkten: Alun-tionden. Lades till handlingarne.
Uti 67 §. stadgas, det Under-Styrelsen skall vid hvarje halft års slut företaga en allmän granskning af Extra Ordinarie Listan och derefter ej mindre inom Fullmägtiges Expedition, än vid Verkets samtlige Afdelningar och Contor, så jemnka placeringarne för nästföljande halfår, att ett både för Verket och Extra Ordinarierne sjelfva behölligt ombyte af tjenstgöring må kunna vinnas. Då emedlertid, serdeles under sommarmånaderne, ganska många af de Banco-Slaten tillhörande embetsoch tjenstemän vanligen äro dels för enskilde angelägenheter, dels till en svag helsås förbättrande och dels för andre orsaker permitterade, samt till följd dera! de fleste af Bankens extra ordinarie tjenstemän äro förordnade till ordinarie tjenstgöring, har berörde föreskrift, efter hvad Utskottet inhemtat, icke kunnat efter dess ordalydelse fullgöras; och då härtill kommer, att inom flere af Bankens Departement mången icke kan på den kortare tid af ett halft år inhemta fullständig kännedom af der förekommande ärenden, hvarigenom äfven ändamålet med föreskriften lill en del förfelas; har Utskottet funnit sig böra tillstyrka,' alt ofvanberörde §. mätte erhålla följande förändrade lydelse: På det alt Bankens Extra Ordinarier mätte komma i tillfälle alt inhemta närmare kännedom om de olikartade göromål, som förekomma i Verkets serskilde Afdelningar samt förvärfva en viss färdighet och vana uti de derstädes förefallande olikartade förrättningar, åligge det Under-Styrelsen att, Baneo-Ltskottets Memorial, N:o i■J7. »7 alf, när så nödigt pröfvas, vid Verkets samtlige Afdelningar och Contor så jemnka placeringarne, alt ett håde för Verket och Extra-ordinarierne sjelfve behöfligt ombj te af tjenst göring raå kunna vinnas.
13 kontoret livad tilläfventyrs kunde erfordras för sådana återbetalningar utaf samma medel, som i behörig ordning blifvit beviljade. Statsutskottet, som anser sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t sålunda i nåder föreslagit, får alltså hemställa, att nuvarande, äfvensom blifvande behållning utaf meranämnde medel matte, under det af Kongl. Maj:t föreslagna vilkor, komma att från statskontoret till riksgäldskontoret öfverlemna. Viljande Utskottet, derest denna hemställan varder af Rikets Ständer bifal len, vid uppgörandet af det nya reglementet för riksgäldskontoret, Föreslå erforderligt stadgande, i afseende på omFörmälde vilkors framtida iakttagande. Ank. till Exp. Utsk. d. 21 Juni 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af vackt fråga om den utaf lagberedningen begagnade boksamlings öfverlemnande till riksdagsarkivet. (Hg ds Af di) Då lagberedningen numera slutat sina arbeten och blifvit upplöst, har Herr G. F. Ekholm, uti en af Borgareståndet till Statsutskottet remitterad motion föreslagit, alt det, till begagnande vid lagförslagens utarbetning, af nämnde beredning och dess föregångare, med synnerlig omsorg och urskiljning, samlade bibliothck uti åtskilliga lagfarenhetens grenar måtte, enär dessa böcker vore med statens medel inköpta, Öfverlemnas till det i Rikets Ständers hus inrättade arkiv, för att vid förestående pröfning af de uppgjorda lagförslagen blifva att tillgå- För såväl 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 191. Lagutskottet sorn Riksståndens samtlige medlemmar, oell för alt inom samma arkiv framgent kunna behörigen vårdas och uti oförskingradl skick bibehållas. Med anledning af denna framställning, anser sig Utskottet böra upplysa, att Kongl. Majit nyligen förordnat, att omformälde boksamling, hvilken, jemlikt deröfver upprättad och till trycket befordrad förteckning, utgör nära 400 band, skall till Justitiae-statsexpeditionen öfverlennes, för att, intill dess af Kongl.
— Nto 25. angående anslag af allmänna medel till cathedralskolan i Lund, i stället för dertill anvisade 1047 tunnor klockare-helgonskylds-korn. VIII. 335. — N:o 26. angående öfverlåtande till Malmö fattigarbetsinrättning af Kronans rätt till ett derstädes fallet danaarf. VIII. 335. — N:o 27. angående väckt fråga om arfvoden åt rådhusrätterna för behandlingen af tullmål. VIII. 335. — N:o 28. i anledning af Majoren H. E. von Konovvs ansökan om åtnjutande af pension. VIII. 335. — N:o 29. angående beräkningen af tractamenten till städer nes magistratspersoner och borgare vid syner och andra förrättningar för Kronans räkning. VIII. 335. — N:o 3o. angående Lagmannen J. WulfFs ansökning om rättighet att vid afskedstagande! erhålla pension till fulla beloppet af innehafvande lön. VIII. 335. •— IN:o 31, angående ändring och förklaring i 2 och 3 §§ af 12 cap. Rättegångsbalken. VIII. 335. — N:o 32. om indragning af vexelcontrolleurs-befattningarna. N:o 33. förslag till Pukets Ständers förordnande för de utsedda ledamöterna i Comiteen till tryckfrihetens vård. IX. 172. — N:o 34. angående Stadsmäklaren J. Nordblads ansökning att lill skatte få lösa den under Ulriksdals kungsgård hörande lägenheten Stocksund IX. 172. N:o 35. angående Grosshandlaren L. Thydens ansökning om skatteköp af den under Ulriksdals kungsgård hörande lägenheten Sveden. IX. 172. — N:o 36. angående nådig förklaring af författningarna om lumpsamling. N:o 3y. angående 2:ne kronohemmans i Stockolms Län anslående till boställen för Landtstats-tjenstemän. X. i3.
Ytterligare Utlåtande, IY 1. s 434 > lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX s 120. — om anslag af medel till utförande af en vattenledning till; StatsUtskottets Betänkande, IY 5. s 489 — 5oi, bif. af PresteStåndet, IX s 1191, af Adeln, IX s 1215, af BorgareStåndet, IX s 1233. Underd. Cassa, Kongl. BergsCollegii, II s 422* — Skånska Hingst-prtemie-, II s ^22. Cassern å Skeppsholmen, byra för, I 1. s 84i. <— om anslag till reparations-kostnaden å Kongl. Svea LifGardets. StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 184—-188, återrem. af Adeln, IX s 646, bif. af BorgareStåndet, IX s 659, af BondeStåndet, IX s 675. Ytterligare Utlåtande, IV 4* s 767 — 769- Underd. Skrifvelse, X i. Casseurer, om tillökning i de för Bankens, bestådde Missräkningspenningar. Banco - 57 Utskottets Betänkande, VI t. s 187 — 191, bif. af Adeln, IX. s a38, af PresteStåndet, IX s 243, af BorgareStåndet, IX s 245. Casseurer, om tillökning för RiksgäldsContoirets, bestådde Missräkningspenningar. S ta tsU t skottets Betänkande, IV 4- s 831, 83a, bif. af Adelil, IX s 155, af BorgareStåndet, IX s l63, af PresteStåndet, IX s 171, af BondeStåndet, IX s 176.
Det må visserligen alltid vara vigtigt att tillegna sig förtjensten, men vigtigast är det dock att tillegna sig den utmärkta; och då vi sett huru många hinder som mött förut framställda förslag i denna syftning, har Utsk. ansett det vara bättre att begära mindre för att få något. Det exempel, som den siste värde talaren anfört om läkare under koleratiden, är så mycket mindre tillämpligt som det genom nuvar. stadgande alldeles icke är K. M. betaget att under en farsot använda utländska läkare, men hvad som är K. M. betaget är att nämna dem till någon tjenst på stat. Ordet ”likaledes”, som äfven blifvit af den siste värde talaren uteslutet ur dess förslag till beslut är äfven med flit insatt och af icke obetydlig vigt. För att så mycket mera uttrycka att ordet ”obetaget” endast refererar sig till K. M., står der: ”K. M. vare likaledes obetaget” och man har således genom tillsättande af ordet ”likaledes” velat påpeka att detta stadgande endast har afseende på K. M. och icke någon annan. Man har velat göra alldeles tydligt att ehuru grundlagen här har lagt hinder i vägen för K. M. att taga utlänningar i Rikets tjenst i vidsträcktare mått, än som här medgifves i denna §, så har man icke Den 25 Juli. 1 <J5 velat göra någon inskränkning i den rättighet, sora för närvar, finnes för direktioner att nämna utlänningar, vare sig att de äro utmärkte eller icke. Slutligen, om man medgifver att detta stadgande må vara något för trångt, så är det i alla fall mycket vidsträcktare än det nu gällande stadgandet och således en betydlig förbättring. Om nu R. o. Ad. på grund af de anmärkrar som hår blifvit framställda, afgifver en gemensam tanka i öfverensstämmelse dermed, så är det fara värdt att förslaget skulle komma att förfalla och derigenom hade man för att vinna en ännu större utsträckning i Konungamagten gått miste om den mindre utsträckning deraf, som detta förslag innehåller. Enahanda förhållande äger rum äfven i afseende på sednare punkten ; man kan lätteligen genom att sträcka sina pretensioner för högt få intet.
Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter, att, under godkännande af Herr Munck af Rosenskjölds vid sista Riksdag framställde princip i afseende å Bänkmännens afskafFande, pröfningen af berörde fråga likväl matte intill nästa Riksdag uppskjutas. Ropades Ja och Hej. Grefve Spens, C ari Gustaf: Jag hemställer,' om man ej bör låta 1815 års Beslut i denna Bak komma till verkställighet. Ora det vid en tredje Riksdag händer, att RiddarhusUtskottets förslag till ändringar i RiddarhusOrdningen ej förr än vid slutet af Riksdagen förekommer, så blir denna fråga an en gång öfverliggande, och en vana uppstår att uppskjuta den ifrån den ena Riksdagen till den andra. Till undvi-i Rande af detta farliga prejudicat för behandlandet af principer som man gillar, proteste rar jag mot det föreslagna uppskofvet, och a«* håller, att saken må till debatt företagas. 33 Den z Julli, Grefve De la Gardie, Jacob: Då nu Riksdagstiden är så långt liden och frågan om en förändrad representation för Riddersicapel och Adejn redan blifvit uppskjuten till nästa Riksdag , synes det vara mera i sin ordning att äfven uppskjuta frågan om Bänkmännens afskaf» fande, på det densamma må i sammanstämmig het med representationens förändrande, kunna vid nästa Riksdag afgöras Jag tror äfven att ett gådant behandlingssätt af ärendet, vore mera öfverensstämmande med Ridderskapets och Adelns värdighet, i det Ridderskapet och Adeln derigenom undginge obehagligheten att vid denna Riksdag falla Kongl. Majit besvärlig med anhåR lan om dess sanction på beslutet att Bänkman må försvinna och valet af Électorer utaf Ridderskapet och Adelö frjelf förrättas, och åter vid nästa Riksdag kanske begära Kongl. Majttg bifall till en förändrad form för RidderskaP ts och Adelns representation, hvarigenom det förra beslutet komrne att upphäfvas och sanctionen derå blefve utan ali verkan.
Och om deras demonstrationer icke kunde uppnå eller om de öfverskredo detta råmärke, var kyrkan i sin modersömhet redo att tygla deras förvillelser — med hjelp af den verlds-liga maktens arm, om så behöfdes. Stälda mellan dessa tvåT hade våra förfäder sålunda tillgång till en sammanhängande och fullständig lifsåskåd-ning. De fingo höra, huru verlden begynt och huru den skulle sluta; de fingo lära sig, att all materiel tillvaro var blott en lumpen och betydelselös fläck på den andliga verl-dens sköna anlete, och att naturen till syften och ändamål alltigenom var djefvulens lekplats; de fingo lära sig att men-niskan var de jordiska tingens polstjerna, och särskildt fingo de i sig inprägladt, att naturens förlopp icke beherskades af någon bestämd ordning, utan att det kunde förändras och verkligen ständigt förändrades genom inflytandet af otaliga andliga väsen, som voro goda eller dåliga, allteftersom de rördes af menniskors verk eller böner. Summan och innehållet af hela denna lära var att alstra den öfvertygel-sen, att den enda kunskap, som förtjenade eftersträfvas i denna verld, var kunskapen om huru man skulle kunna försäkra sig om den plats i en bättre, som kyrkan på vissa vilkor utlofvade. Våra förfäder hade en fast tro på denna lifsteori och handlade derefter i fråga om uppfostan likasom i fråga om andra saker. Bildning betydde detsamma som helighet — efter den tidens helgonsed; den uppfostran, som ledde dit, var nödvändigtvis teologisk, och vägen till teologien gick genom latinet. Att studiet af naturen — utöfver hvad som fordrades för tillfredsställande af de dagliga behofven — skulle hafva någon betydelse för menniskans lif var långt, ifrån de mäns tankekrets, som blifvit så uppfostrade. Eftersom naturenhade blifvit förbannad för menniskans skull, var det verkligen en sjelffallen slutsats, att de, som befattade sig med naturen, utsatte sig för en alltför nära beröring med den onde. Och om någon med medfödd vetenskaplig begåfning följde sina anlag, kunde han säkert räkna på att förvärfva en trollkarls rykte och sannolikt också på att lidq, en sådans öde.
Län upphöra, tillika föreslagit ett sådant stadgande, att den Hemmansägare, som vid förrättadt Storskifte fått sig tillskiftade på ilere ställen belägne och för honom obeqvämt liggande Egor, skulle vara berättigad att få berörde Storskifte af Landtmätare öfversedt i ändamål att utbyta Egor mellan grannarne, så att hvar och en finge sina Egolotter så nära intill hvarannan belägne, som görligt vore. 4,:to Af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson äfven från sistnämnde Län, hvaruti han söker ådagalägga, att, om än Enskiftes-delningar kunna vara nyttige för åboerne å de hemman, som äro belägne på Rikets Slättbygder, skulle deremot ett sådant delningssätt af hemmansegome icke vara användbart uti Rikets Skogsoch Bergsbygder , i hvilket afseeude Anders Danielsson upprepat de flere hinder, dem han ansett uppstå för fullbordandet deraf, och de olägenheter, som för hemmansegarne skola härflyta, genom anställande af besagde egodelningar i nämde orter; hvarförutan i öfrigt Anders Danielsson anmärkt, att det för Enskiftesinål fastställde Rättegångssätt, det desamme böra af Konungens Befallningshafvande i Länet j 3 J Lagoch Besviirs-Utskottens Betänk anden, upptagas och afgöras, skulle, efter hans tanke, vara helt och hållet olämpligt. Anders
Del. THEOTIME. D IEGO . Jag har med nöje hört, att den mannen, som lemnar mig tillflykt i denna hydda, är den vise Theotime, som tillvunnit sig allas förundran. Jag har gjort intet för att vinna menniskors förundran... jag skulle göra allt för att af dem vara glömd, om ej jag kände det hopp, att ännu någon gång kunna vara dem nyttig. Jag tänker som ni. Man bör tjena menniskor ... och förakta dem. Den sällhet, detta lugn eder skänker er vishet och dygd... Detta beröm tillkommer icke mig. All min vishet består i att se huru litet jag är visare än andra menniskor... all min dygd, att finna hur litet jag är dygdigare än de... all min sällhet, att glömma mina fordna olyckor och skild från verlden dem undvika. Vördnadsvärde man! Ert tal, ert utseende, allt ingifver mig för eder person en aktning, som jag ej kan uttrycka, ett förtroende, som jag än för ingen menniska känt... Ni ser i mig en olycklig, söndersliten af qval, som vördar edra grundsatser, men ej äger styrka att dem följa. D IEGO . T HEOTIME infaller. D IEGO . T HEOTIME . 99 T HEOTIME . Jag har trott mig ifrån första början af vårt samtal i edra ögon upptäcka ett hjerta, förtärdt af en hemlig sorg. Jag begär ej att veta ursprunget dertill; men jag har sjelf fordom känt mina plågor lindras, då jag gjutit dem i en väns sköte. Det är sant: jag är olycklig; men ett evigt mörker betäcker mitt öde. Min välfärd, min heder äskar att det förtiga. Ni finner sjelf huru mycket ni kan mig upptäcka, och jag, att man ingen rätt äger till andras förtroende, innan man lemnat sitt eget... Vet då, att under detta tak, hvars lugn ni synes skåda med afund, andas ett hjerta, fordom rof för de våldsammaste passioner, och som ännu, oaktadt det namn af vishet, hvarmed man mig hedrar, dagligen sönderslites genom blotta minnet af hvad det för evigt förlorat.
Med begagnande af den rätt 23 § Ridd.Ordn. medgifver hvarje enskild ledamot af Ståndet, att afsäga sig erhållen kallelse att vara ledamot i Utsk., får jag nu vördsamt afsäga mig det mig lemnade förtroendet att vara ledamot i Revilln.Utsk. Ilr Hedenstjerna, Wilh.: Det förtroende R. o. Ad:s Hrr Electorer visat mig, att invälja mig till ledamot i LagUtsk., är visserligen för mig högst smickrande; men dels i anseende till bristande erfarenhet för ett så maktpåliggande värf, dels ock hindrad af mina embetsgöromål såsom Landssekreterare i Skaraborgs län, nödgas jag, med stöd af 23 § Ridd.Ordn., afsäga mig den erhållna kallelsen. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att få göra hågra anmärkn:r vid den K. propos:n om Statsverkets tillstånd och behof, och den punkten som rörer 6:te hufvudtiteln. Der föreslås indragning af Bergsoch Comm.colhne samt andra embetsverks upprättande i stället. Här böra 2:ne spörjsmål tagas i öfvervägande: l:o huruvida ärendenas handläggning och 2:o om statsverket skulle vinna på den föreslagna förändringen? I afseende på ärendenas behandling bör man ihågkomma, att Colhne, såsom 2:dra instansen för förvaltningsmåls afgörande, ingå såsom 7* 100 Den 30 November e. m. en väsendtlig beståndsdel i Svenska statsförfattningen, fastän de icke blifvit i 1809 års Reg.F. specifierade, som de voro i den af 1723. Men de äro dock omnämnde i 102 § Reg.Ftn, der det är fråga om Riksrättens sammansättning. Om Collegtne skulle förändras till annorlunda beskaffade embetsverk, så skedde derigenom på säll jag redan antydt, en förändring uti det säll alt behandla allmänna ärenden, som Reg.Ftn förutsatt.
Jag ber endast att, i anledn. af hvad sedermera af en värd talare blifvit sagdt i motsats med detta förslag, få förklara, att jag så mycket hellre tror, att riksdagarna, med fördel för landet och Representationen, kunna och böra återkomma hvart 3:dje år, som jag är öfvertygad, att statsrevisionerna derigenom lunde försvinna, hvarom jag är så tnvcket mera öfvertygad, som dessa statsrevisioner aldrig varit uti i8oq års Reg.F. afsedda, utan voro en tillsats till denna grundlag, tillkommen under en sednare tid af i8oq års riksdag, en tid, som jag i allmänhet icke tilltror hafva haft företräde framför den anda, som var rådande, då grundlagen sklefs. Jag är af den öfvertygelse, att 0111 riksdagarna återkomma hvart 3:dje är, blifva, efter sakens natur, riksdagsmännen mera bevandrade uti de göromål, sorn tillhöra dem, och komma icke in i Utsk:n med en ovana, sorn förlänger arbetet; och redan detta är en vinst, som till en viss grad kommer att förkorta riksdagarna. Ehuru jag icke varit ledamot af StatsUtsk. föreställer jag mig likväl, att göromålen skola blifva vidlyftigare, då de omfatta en tidrymd af 5, 6 och någon gång 6^ år, än de för lika lång tid skulle blifva, om detta Utskrs arbete oftare inträffade och således hvarje gång omfattade en mindre tidrymd. Jag skulle föreställa mig, att, om en division af StatsUtsk.,» hvilken kunde vara ganska inskränkt, emedan jag anser Utskrns divisioner icke hafva sin fördel af talrikheten, linge det uppdrag att förrätta revisionen, och om då iakttoges, h-ad grundlagen medgifver, att StatsUtsk. inför sig genom HofCancelleren lät uppkalla de personer, mot hvilka en anmärkning riktats, och dessa genast under påstående riksdag finge afgifva sina förklaringar, revisionsåtgärden, af StatsUlsk. sålunda verkställd, skulle gå både fortare och bättre, än en sådan revision, som sker emellan riksdagarna och föranleder förklaringar, sorn komma efteråt, hvilket ofta haft till följd, att StatsUtsk. låtit anmärkningen förfalla.