Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti hvilken reservation, Herr Öfversten Lefre'n, J. P., samt Herrar Santesson, Winberg och Ståhle till alla delar instämt. Ullålande, i anledning af R. H. Strrs, åren i8a5 och 1827 församlade Hrr Revisorers 346 Stats-Utskottets afgifne Berättelser om granskningen af RiksgäldsVerket, GeneralAssistance-Contoiret och f. d. FilialDiscont-Inrättningarne. (R.-A.) Genom remisser från samtlige RiksStånden, hafva till Utskottet blifvit öfverlemnade It. H. St:rs, åren 1825 och 1827, församlade Hrr Revisorers Berättelser om den, sagde år, utaf dem förrättade granskning af RiksgäldsContoiret, det derunder lydande General Assistance-Contoir samt Götha Canal-Bolags, Götheborgs och Malmö f. d. Discont-Inrättningar; och får Utskottet, med anledning häraf, nu afgifva dess vördsamma Utlåtande öfver de i samma Berättelser till R. H. St:rs pröfning och afgörande hemstäldte ämnen samt öfver de af bemälte Hrr Revisorer tillstyrkte åtgärder. i:a Afdelningen. 182S ars Revision. §• «. Ang:de lefveren ingen till RiksgäldsContoiret af Öfver skotten på StatsVerkets förslagsvis beräknade Inkomster. Sedan, af den anledning, att ÖfverskottsMedel på StatsVerkets förslagsvis beräknade Inkomster icke blifvit från K. StntsContoiret lefvererade för något sednare ar, än år 18ig, Hrr Fullmäktige uti Skrifvelse till K. StatsContoiret af d. 26 Maji 1825 begärt, att sednast uti derpålöljande Septemb.|månad erhålla uppgift Betänkande n. 347 om och huruvida några ÖfverskottsMedel voro att förvänta, så hade K.
Ropades ja. 14:de punkten, ang:de vackla motioner om bevillningen för arbetsfolk i städerne och pu. landet. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att få uppläsa den korta reservation, som jag i ämnet afgifvit: ”Denna fattigdomen ålagde bevillning, som, enligt en motionärs välgrundade uttryck, ”endast bidrager att göra den fattige ännu fattigare” har likväl, besynnerligt nog, blifvit inrymd under art. afgift af lön, egendom och rörelse. Då för flera medlemmar af de bildade classerna finnes stadgadt, attingen bevillning ifrågakommer förr, än årliga inkomsten uppgår till 200 r:dr, synes mig så mycket mindre någon bevillning hafva bort åläggas medlemmarne af den samhällsclass, hvars bela capital uteslutande utgöres af den råa arbetskraften, som desse personer, oaktadt det trägnaste arbete, endast högst sällan kunna bereda sig en dylik inkomst, och således torde, genom mantalspenningarues och skyddsafgiftens erläggande, få anses tillräckligt ersätta det skydd, dem af samhället lemnäs.” Jag vet icke om jag mycket misstager mig om historiken af saken, men efter hvad jag haft tillfälle att inhemta, äro mantalspeuningarne den enda skatt, som från början allmänt utgått. Sedermera och vid trängande behof tillkom skyddsafgiften och derefter, vid ytterligare behof, den s. k. arbetsbevillningen. Om jag nu lemnar derhän den oformligheten, att denna bevillning blifvit upptagen under en artikel, dit han icke hörer, (ty man kan väl icke säga, alt en arbetskarl tillhör dem, som skola betala för lön, egendom och rörelse, då han blott betalar för sitt arbete), sä torde jag dock fä fästa uppmärksamheten derpå, att dessa tre afgifter, nemi. mantalspenningar, skyddsafgift och arbetsbevillning, jemte den sedermera tillkomne curhusafgiften, torde för en person, som arbetar för dagspenning, och icke har någon annan inkomst, vara mycket utöfver hvad han bör i och för det skydd, som staten lemnar honom, betala.
Efter min uppfattning af proposm, går den vida längre an det för nät var. är tillåtet att gå, och sådan var ej min mening, alt den understödja. Jag skulle tro, att proposm belt simpelt borde innefatta början af Hr Rosenblads förslag till och med orden: ”alt erfarenheten af privatbankbolag ännu vore för kort att medgifva en fullständig lagstiftning i ämnet;” och dermed punkt. Anhållan alt K. M. intill nästa riksdag ej mätte bevilja octroj för något nytt bankbolag är en särskild fråga, som ej bör hit, och jag hemställer till Hr Rosenblad sjelf, om lian ej finnér lämpligt att utesluta detta ur proposm; ty vi hafva alldeles icke rätt att tillägga denna nya fråga. Här är ej fråga om nya bankbolag skola inrättas eller ej, dertill finnes ej någon anledn. i ordalagen af den Ulskms tillstyrkan, som vi nu hafva att piöfva. Jag anhåller således, att Hr Rosenblad ville borttaga denna tillsats i sin propus.; eljest nödgas jag votera emot honom, ty' jag vill ej hafva detta tillägg. Hr Rosenblad: Frih. Boye måtte ej hafva uppfattat de skäl, som föranledde mig att anse för olämpligt att ingå Den 18 Februari f. m. i någon ny lagstiftning. Dessa skäl voro desamma, sorn föranledde mig lill det sednare tillägget, nemi. den varsamhet, sorn jag ansåg nödvändig tinder den fÖregrde tiden, innan man kunde framkomma med ett lagsliftningsFörslag, hvilket förtjenade att antagas såsom varaktig lagstiftning. Då likväl det yttrande, jag nu hört, måhända beröfvar mig utsigten alt För min mening vinna majoritet, så skall jag gerna låta min tanke blott stå i prot. och för min del återkalla min begäran örn votering. Gr. Frölich: Jag får endast öian hembära min tack samhet till Hr Rosenblad, sorn på ett så godt skäl, sorn det alt han gått miste om Frih. Boyes röst, har afslått ifrån voteringen. Frih. Roye:
Län torde tillverkningen uppgå till circa toll millioner alnar, hvaraf nio tiondedelar tillverkas af almogen; om den princip är rigtig, hvilken jag delat, att husslöjden företrädesvis bör skyddas, borde, i min tanke, förbud härom någorstädes varit stadgade. I fråga om linneväfnader förenar jag mig i Prosten Sidners reservation. ” Af Herr Grefve Possej F.\ ’’Då Hög-lofl. Utskottets beslut uti Betänkandet JN :o 2i fa trades, att endast Irenne städer skulle ega rättighet införa lill Riket de artiklar, som i nu gällande Tulltaxa äro med förbud belagda, men igenom den blifvande derifrån kunde frikännas, var jag af dem, som ansåg delta antal för inskränkt och trodde flere städer borde härtill utses, så att, nied bibehållande af nödiga controller emot lagbrott, en någorlunda jemn fördelning öfver hela landet kunnat ske. Nu deremot har Utskottets majoritet, alldeles frånträdande den förra principen, beslutat, att ifrågavarande varor kunna vid alla stapelstäder införas, och då jag anser detta beslut väcka oro hos de fabrikanter, hvilka frukta, att ej nödig controll allestädes kan till vägabringas samt deras tillverkningar, igenom oloflig införsel i prisen, nedtryckas, tror jag, att detta nu fattade beslut verkar ett större motstånd af de intressen, sora härigenom tro sig förnärmade, och att deraf det friare bande Is-system, som jag önskade se stadgadt, endast fördröjes, hvarföre jag härmed får afgifva min reservation emot r 3 Bil. till Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 3o. projectef, under öfvertygelse, att 8 å io vid kusten belägne städer bordt härtill föreslås. Vid sjelfva Tulltaxan äro äfven några artiklar, vid hvilka jag tror mig bära göra anmärkning, samt anmäla reservation emot besluten, nemligen Jpotheksvaror enkla, ej specificerade, äro beiagde med 10 procents tull, jag tror de bordt till införsel varit frie. Ben, oarbeladt, hade, efter min tanka, bordt bibehållas vid den utförsel tull,' förra förslaget innehåller, eller 4 sk.
I fråga om de i förslaget förekommande föreskrifter, angående det nya systemets bringande till verkställighet, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl till annan anmärkning, än att, enär, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, kännedom om och vana vid det antagna systemet lättare och säkrare bibringas allmänheten genom detsammas praktiska användning, än medelst theorelisk undervisning, och något skäl icke synes vara för handen att ända till år 1857 uppskjuta rättigheten för den enskilde att i sin handel tillämpa berörda system, denna rättighet torde kunna redan vid 1856 års ingång vidtaga, hvaraf skulle följa, att tiden för det gamla systemets begagnande blefve 7 år; alltså och emedan någon betänklighet icke mött mot antagandet af ofvannämnde Nådiga förslag i öfriga delar, hafva Rikets Ständer, för sin del, med godkännande i öfrigt af berörde här ofvan intagne föreskrifter, i fråga om femte punkten beslutat: att under loppet af 7 år från den 1 Januari 1856 det må stå hvar och en enskild fritt att i sin nandel och rörelse använda, efter eget godtfinnande, det hittills gällande eller det nya måttoch vigt-systemet. Slutligen har E. K. M:t täckts förklara, att, för den händelse det nya måttoch vigt-systemet varder antaget, E. K. M:t ansåge en jemförelse-tabell böra, på det att allmänheten om detsamma desto säkrare må erhålla kännedom, i nästkommande almanacha, s genom Kongl. Vetenskaps-Akademiens försorg, införas; hvilken åtgärd Rikets Ständer jemväl funnit, till vinnande af nämnde ändamål, böra vidtagas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Juli 1854. Expeditions-Ulskottets Pörslag lill underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adelil den 28 Juli 1854. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den i Aug. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående beviljande af stapelrätt åt staden Sölvitsborg. (Allm.
Hans Excellens Justitie-Stats-Ministern Herr Friherre De Geer. Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes ärenderna Herr Grefve Manderström. Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Ehnemark, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskjöld. Efter föregången justering af Protocollet öfver Ecclesiastik-ärender den 11 innevarande månad, föredrog i underdånighet Departements-Chefen, Stats-Rådet Thyselius: 31:o Wetenskaps-Akademiens underdåniga skrifvelse den 9 innevarande månad, Äng. förslag hvaruti —, efter det bemälde Akademi under den 13 November sistlidet år hos 'naderna°för Kongl. Maj:t framställt den åsigt, att de arbeten, som, med anledning af väckt Sveriges delfråga om en Medel-europeisk Gradmätning, inom Sverige vore erforderliga, borde /gfånrfera/en kunna medhinnas under loppet af fyra somrar, och att dessa arbeten lämpligen ifrågasiälld kunde sålunda fördelas, att redan instundande sommar föreioges ej mindre rekognop^f/f^radsceringar för att uppsöka passande terränger för uppmätning af grundlinier, än äfven måiningm.m. en resa till Christiania för uppgörande af en närmare öfverenskommelse med de Norska Geodeterna rörande lämpligaste sältet att kombinera de båda ländernas arbeten: att under sommaren 1863 sjelfva mätningarne af nämnde grund linier och deras konnekteringar med närmaste hufvudtriangel-sidor utfördes; att sommaren 1864 användes lill att på fältet revidera och förfullständiga Topografiska Corpsens vinkelmätningar i åtskilliga punkter, hvarest sådant kunde med hänsyn till det nya ändamålet anses behöfligt; slutligen alt de erforderliga astronomiska bestämningarne, och deribland longituds-bestämningar mellan Stockholm och Christiania, 6 Bil. N:o 7 c) till Kongl. Maj:ts Nåd.
Ståndet ansåg dessa puncter nu ej påkalla något yttrande. 3:o Det yttrande, som i Utlåtandet. N:o 337, pag. 19 finnes, i afseende på det uppförda bidraget till aflöningen för Beskickningen i Constantinopel, utgörande 14,720 R:dr, Lades till handlirigarne. 4:o Tolfte punkten i Utlåtandet, N:o 337, och den motsvarande i Utlåtandet, N:o 416, hvari afses en jemnförelse emellan Handelsoch Sjöfarlsfondens inkomster och utgifter. Ståndet fann dessa puncter icke påkalla något yttrande; och 5:o De återstående punclerna i Utlåtandet, N:o 337, och de motsvarande, jemte tillägg, i Utlåtandet, N:o 416. Ansågos, i följd af besluten vid fö.ista och andra punclerna , förfalla. I öfrigt lades Stats-Utskottets Utlåtanden, N:ris 337 och 416, tili handlingarne. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande:. N:o 27, angående väckte frågor om förändringar i Stängsel-författningarne, samt Utlåtande: K:o 28, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 3, angående grunderna och vilkoren för hemmans-klyfning, samt afsöndring af jord eller andre lägenheter från hemman. S, D. Lag-Utskottens Utlåtanden: Troi.
Brandalssundet, hvars ringa djup för närvarande utgjorde ett väsendtligt hinder för berörda syftemåls ernående, hade uti en från Borgare-Ståndet remitterad motion (N:o 167) Herr H. Vougt hemställt, det måtte Rikets Ständer bevilja ett anslag utan återbetalningsskyldighet af Åttatusen eller, om möjligt, Tiotusen R:dr Riksmynt, såsom bidrag till kostnaden för en sådan upprensning och fördjupning af omförmälda, från Saltsjön till Mälaren ledande inlopp, att detsamma utan tillökning af dess nuvarande bredd, som af strategiska skäl torde böra oförändrad bibehållas, erhölle ett djup af 16 å 18 fot vid lägsta vattenstånd, mot vilkor att Södertelje stad, ensam eller i förening med angränsande kommuner, hvilka utaf företaget kunna påräkna framtida fördel, iklädde sig ansvarighet, icke allenast för all den ytterligare kostnad arbetet erfordrar, utan ock för arbetets fullbordande och farledens behöriga vidmagthållande; och har motionären derjemte förbehållit sig att, då de rörande meranämnda företag pågående undersökningar ännu icke hunnit fullständigt afslutas, framdeles få till Utskottet inlemna hithörande kartor och kostnadsförslag. Då likväl några så beskaffade handlingar sedermera icke kommit Utskottet tillhanda, lärer 31 :o något afseende å ifrågavarande motion icke kunna fästas. Genom remiss från Borgare-Ståndet har till Utskottets handläggning blifvit öfverlemnad en inom nämnda Stånd väckt motion (N:o 174), deruti Herr L. V. Henschen anfört, hurusom segelleden från Stockholm genom Mälaren norråt Upsala dels vid Almarestäk dels ock vid Erikssund vore så grund, att fartyg, som äro mer än 8 fot djupgående, icke kunna der passera.
Under förklarande, att denna Afdelnings räkenskaper voro förda efter en mindre redig method och innehöllo åtskilliga dels förvillande termer, dels, som det ville synas, godtyckligt valda titlar, hvarunder utgifterna afförts, hafva Revisorerne vidare anmärkt: att år 1843, under titel ”auktionsmedel”, blifvit utbetalda dels 690 R:dr i lönetillökning för tjenstemän och betjening vid Utrednings-förråderna i Stockholm och Götheborg, dels 727 R:dr 16 sk. till Murmästaren Hedvall, för verkställd nybyggnad af ett besigtningshus å Skeppsholmen, äfvensom att Hedvall, fastän betalningen tili honom utgått på grund af kontrakt, fått ytterligare uppbära 782 R:dr, hvilka bokförts bland ”förskotter mot redovisning”, under hvilken rubrik alla utgifterna för Regementernas beklädnad jemväl blifvit afförda; att, enligt 1842 års hufvudbok, ersättningen för ”i Länen” förskjutna reseoch traktamentspenningar blifvit under året utbetalda, men under titel ”förskott mot ersättning” afförda; och att uti sistnämnda hufvudbok förekomme, dels under rubrik ”debiterade medel,” en på creditsidan utförd post af 1,212 R:dr 13 sk. 3 rst., med anteckning inom linien: ”efter afdrag af för år 1841 för mycket inbetalda 30 R:dr”, hvaremot på Underhålls-Afdelnings-conto uti debet utföres ett belopp af 1,242 R:dr 13 sk. 3 rst., nyssnämnde — 368 — 30 R:dr således deribland upptagna, dels uti ”uppbördsammandraget” en utöfver extra anslaget förskjuten summa af 9,151 R:dr 40 sk. 4 rst., hvilken sedermera å sidan 49 funnes slutliga summan af ”debiterade medel” fråndragen.
1 Sverige äro förhållandena helt annorlunda, och konsten att skrifva testamenten så enkel, att det t. o. m. sällan misslyckas ens för backstugusittare eller gamla gummor, då de gripit sig an med att göra testamenten. Jag anhåller fortfarande om afslag. Hr Dalman: Jag har endast begärt ordet för att nämna, att då jag fortfarande är af den mening att, för att närma sig till ett godt mål, man bör göra koncessioner, endast det sker i en rätt riktning, jag äfven i förev:de fall, (Ör att kunna vinna åtminstone något, inskränker mig till att yrka bifall till Hr Nordenfalks förslag. Hr von Koch: Jag har endast begärt ordet, för att, i likhet med Hr Dalman, yrka bifall till Hr Nordenfalks förslag. Gr. Sparre: Då jag nu begärt ordet, vore min mening endast att få besvara de föreg:de talare, hvilka, med förordande af ifrågav:de förslag, ej hafva ansett någon konseqvens nödvändig inom vår lagstiftning. Ett dylikt yttrande har i sanning förvånat mig. Jag hade nemi. föreställt mig, att hvad man af lagstiftningen framför allt fordrar, just är en orubblig konseqvens, samt att, då så icke är förhållandet, lagstiftaren befinner sig på villovägar. Såsom ett slående exempel härpå, behöfver jag blott påpeka det förhållande, att alla de talare, som yttrat sig för ifrågav:de förslag, och hvilka ej generat sig med iakttagande af någon konseqvens, stannat i olika resultat. En talare har t. o. m. förklarat, att han nöjer sig med hvad han kan få. Hvar skall man stanna, i fall ett steg blifvit taget i en orätt riktning? Om jag nemi., såsom de föreg:de talarne tyckas hafva antagit, förutsätter att arfsrätten icke är bunden vid familjen, utan vid blodsbandet; hvarföre, då man erkänt arfsrätten för oäkta barn efter modren, skall man då ej äfven tilllåta arf efter mormodren etc., eller, om jag erkänner arfsrätt efter modren, hvarföre icke också efter fadren?
Antalet af Landtdagsmäri inom hvarje Fördelning, har Utskottet sökt lämpa efter Länens folkmängd och, hvad Stockholms Stad angår, efter det speciela förhållande, att derstädes saknas Fjerde Valclassen och Fördelningen, hvars numeraire således skäligen kan och bör förstärka de öfriges, då, i allt fall, Landtdagsmännen för Stockholm ej öfverstege Trettiotvå. Bland Länen åter skulle, enligt Utskottets beräkning, Sex ställa Fyratio, Tio — Trettio, Fyra — Tjugufem, och Fyra — Tjugu Landtdagsmän. Slutligen och då Landtdagsmannakallet innebär ett medborgerligt förtroende, en verklig hedersutmärkelse, vida öfver all penninge-vedergällning, har Utskottet föreslagit, att Landtdagsman ej må tilläggas reseoch underhållskostnader, hvilka dessutom ej kunna uppgå till synnerligen högt belopp, enär, efter Utskottets tanka, Landtdagens fortfarande i högst en månad skulle erbjuda tillräcklig tidrymd för Ärendenas behandling. Stockholm den 4 September 1834* 4 Constitutions-Utskottets Meni. Vördsamt förslag till allmänna grunder för en Landtdags-Ordning. 1. Svenska Folket representeras äfven på Landtdagar eller genom Landtständer. 2. Hvarje år, då ej Lagtima Riksdag infaller, skola Landt-Ständerna Districtvis sammanträda på den första helgfria dagen af October månad, för Länen, i den Stad der Läns-Styrelsen har sitt säte, och för Stockholms Stad dersammastädes. 3. Samtlige Landtdagsmännen utses, genom val, af Fem Classer, och bilda sjelfve lika många eller fem Fördelningar. 4. Första Valclassen utgöres af Ridderskapets och Adelns, enligt Riddarhusordningen, till säte och stämma berättigade Ledamöter, som inom Val-Districtet erlägga bevillning af inkomst. 5. Andra Valclassen består af Prester med Ordinarie beställning samt Ordinarie Lärare vid Statens Allmänna Undervisningsverk. 6.
Men äfven om jerntillverkningarna fått tillgodonjuta den högre coursen, hvilket jag visat ej hafva varit förhållandet, så kunde en sådan förmån ej blifva varaktig; ty så snart coursen äfven började inverka på förhållandena inom landet — och blefve Konungs och Ständers högtidliga försäkran lemnad ouppfylld, så komme snart förtroendet till myntvärdet att alldeles försvinna —, skulle i samma förhållanden alla inrikes pris stiga, såsom på kol, körslor m. m. Då försvann vinsten, men olägenheten af en vacklande cours qvarstod i dess hela vidd. Under bemödandena att stämma opinionen mot realisationen, då man den ena dagen skrämt näringarna för låneindragningar, den andra capitalisten för nytt obestånd, utan att ens försöka att visa, huru i annan väg man kunde trygga någonderas anspråk, och der enda ändamålet varit att, under framställda fordringar af ett bättre, som ej då kunde vinnas, aflägsna det verkligen goda, man icke önskade se inträffa, har man särdeles begagnat satsen, att ingen realisation blefve beståndande, utan att öfverlemna Bankrörelsen åt enskilda (väl vetande alt detta ej nu lät sig göra), och att säkerhet vore omöjlig med Ständers lagstiftningsrätt; och sedan fråga uppstod oin nya 20Ö Den i? Februarii f. m. redactionen af 72 §., liar man med ett verkligt karakteristiskt förvillelsenit sökt uppjaga farhågorna för Konungens deltagande i denna slags lagstiftning, likasom i hvarje annan, på hvilken allas vår säkerhet till lif, ära och egendom, sedan urminnes tider hvilar. (Denna sista fråga uppskjuter jag till upptagande, till dess den snart här i annan ordning förekommer). Jag tror äfven, att den stora Bankrörelsen bäst hedrifves i enskilde mäns händer, men med vilkor, att om en Bank skulle missbruka sin magt, en annan lika mägtig snart skulle kunna uppstå till motvigt; men jag bekänner, att intill dess förhållandena blifva sådana i vårt land, jag ej skall kunna våga lemna alla våra creditförhållanden åt ineller utländska Rothschilders välbehag.
Födda tvillingar voro de hvarandra så lika, att man måste ha sett dem både två och tre gånger för att kunna skilja dem åt. Oftast såg man dem också tillsamman hand i hand eller med armarne flätade om hvarandras lif. Hvar och en, som såg dem, älskade dem — men föräldrarne älskade dem öfver allt annat. Aldrig hade de hört ett hårdt ord, aldrig hade något gått dem emot. De hade lätt att lära, lätt att skicka sig i alla lifvets förhållanden, och allt hvad de gjorde eller togo på sig klädde dem. Nyss fyllda aderlon år hade de redan haft friare af alla åldrar och stånd, men ej kunnat besluta sig för att skiljaä från hvarandra, från föräldrarne eller från det glada sorglösa lif de förde. Att skiljas från hvarandra?! » Hellre dö- den! » sade de ofta sinsemellan, och hur skulle en man kunna bli dem så kär, att de ens kunde tänka därpå? Så kom det en ung prästman som medhjälpare åt gamle prosten, som sällan orkade tjänstgöra nu mera, och honom träffade de allt oftare. Han var tyst, inåtvänd och allvarlig; men i de mörka milda ögonen brann en klar värmande låga, som drog människors hjärtan till honom. De båda systrarna tänkte snart endast på honom — • men ingen af dem sade det åt den andra. Att det fanns tre döttrar på Öboda visste nog lite hvar, men det var just ingen, som tänkte därpå. Den sjuttonåriga Anna Falk skulle blifvit ansedd som ful, hvar hon visat sig, men bredvid systrarna var hon fulare än någonsin. Ovänlig, butter, skygg och osäker på sig själf samt tafatt i rörelser och snäsig i svar skaffade hon sig ej många vänner och fick till slut namn om sig att vara rent elak. Det hade varit ledsamheter med henne allt ifrån födseln. Föräldrarne voro så förtjusta och öfverlyckliga i tvillingarne, att de ej hade mycken kärlek kvar för någon annan, och när då Anna var både ful, kinkig, häftig och osympatisk, vände de ofrivilligt sina hjärtan ifrån henne.