Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men obestridligt är, att, såsom vi ofvan (sid. 307) yttrat, härigenom ett nationelt element inkommit i våra dramer, och att dessa scener lemna månget bidrag till kännedomen om svenska allmogens seder och sociala tillstånd under denna tid. I Messenii ”Disa” äro bönderna införda endast för att å ena sidan åskådliggöra hungersnödens fasor och å den andra för att tjena till åtlöje. Men i de öfriga Messeniska stycken, der bönder uppträda, framstå bönderna icke såsom suckande under ett outhärdligt ok, utan mera som afkomlingar af den fria svenska Odalmannen, som sjelf hade en röst med vid frågan om det allmännas väl och ve. Redivivus” börja klagomålen öfver bondens träldom, klagan öfver skjutsskyldigheten, herregästningen, knektarnes våldsamheter. Om man undantager Prytz’ dramer, deri på grund af ämnets beskaffenhet den nyssnämnda Messeniska framställningen af bonden är den rådande, så hör man i de öfriga dramerna under århundradet blott den förtrycktes klagan eller hans bittra skämt öfver förtryckarna. I ”Troijenborgh” liksom här i ”Rebecca” uttalas frälsebondens harm öfver hans slafveri under herremannen, och bönderna tecknas sådana som de under ett dylikt tillstånd nödvändigt måste blifva: ovilliga, tredska, baksluga, slafvar under den råa njutningen, misstrogna mot de högre stående klasserna, gifvande sin ovilja mot dem luft i en bitter ironi, den förtrycktes enda vapen. Äfven hos Brask jemrar sig bonden öfver de ökade pålagorna, öfver skjutsning, gästning och soldaternas våldsamheter, och han skildras såsom sökande sin tröst i råa sinliga njutningar. Starkast ljuda dock klagoropen i de finska skådespelen, liksom äfven de der befintliga målningarna af bondens tillstånd äro de mest upprörande; mera än i moderlandet synes bonden der hafva varit hemfallen under tjenstemännens godtycke. Mellanspelet i ”Rebecca” är väl genom Ismael anknutet vid hufvudhandlingen, ehuru man rätteligen kan säga, att Ismael sjelf har med denna handling intet att beställa. Tvenne af dessa scener (II.
Till yttermera visso håfve Wi ofvanstående stadgandet) med Wära underskrifter bestyrkt och bekräftat. Stockholm den STOCKHOLM, TRYCKT IIOS JOIL BECKMAN, 1860. Förslag lill Instruktion för Taxerings-förrätlningarna, 4 Förslag till Instruktion för Taxerings-förrättningarna vid de under allmänna bevillningen inbegripna och af taxering beroende afgifters föreslående och fastställande. s Den i gällande Bevillnings-stadga föreskrifva taxering eller uppskattning af hvarje fast egendoms värde och hvarje skattskyldigs ärliga inkomst verkställes af de för sådant ändamål tillsatta Bevillnings-beredningar samt Taxeringsoch Pröfnings-kommitléer, hvilkas sammansättning och taxerings-områden genom .åberopade författning blifvit bestämda. § 2. Beloppet af den utaf taxering beroende fastighetsoch inkomsl-bevillning, som hvarje skattskyldig skall utgöra, föreslås af Bevillnings-beredningen, bestämmes och påföres af Taxerings-kommittéen samt fastställes af Pröfnings-kommitléen. S »• Bemälda Beredningar och Kommittéer böra, vid fullgörandet af sina erhållna Uppdrag, ställa sig till ovilkorlig efterrättelse de föreskrifter, Bevillnings-stadgan innehåller, samt, efter sorgfällig granskning och samvetsgrann pröfning af meddelade uppgifter och för öfrigt upplysta eller kända förhållanden, föreslå, påföra och fastställa den bevillnings-afgift, hvar och en skattskyldig bör erlägga, samt dervid noga iakttaga nedanstående, till ledning för dessa Beredningar och Kommittéer sammanfattade, närmare bestämmelser och stadganden. Uppskattningen af fast egendoms värde. % 4- Värdet af fäst egendom föreslås och bestämmes med ledning af: Bih. till R. St.
Frih:n har dock varit alltför hofsam i sitt yttrande om våra skattehemman; ty jag påminner mig den tid, då en annan Frih. på Riddarhuset förklarade, att egare af rusthåll satte lill på att vara rusthållare. Likväl bar man icke hört omtalas att något rusthåll nu för tiden blifvit skattevrak, ej heller att någon innehafvare af sådant hemman skänkt bort det, för att slippa den dermed förenade tungan. Jag tror fördenskull, att dessa beräkningar böra lemnäs derhän. R. o. Ad. torde i alla fall benäget erinra sig, att kronoskatte-hemman blifvit af Staten till innehafvarne bortskänkta för en spottpenning, kallad skatteköpeskilling. Det är således icke mer än rätt, om innehafvaren af ett hemman, som han fått till skänks, betalar något mera i skatt derför. Dessa fastigheter borde snarare hela arrende än skattehemman. Hvad jordens värde i Frankrike beträffar, så är det naturligt, att det måste vara högt på de ställen, der jernvägar stryka fram, och att förhållandet allestädes är sådant vid jernvägar. Men det är också uaturligt, att den skuld, som för dessa anläggningar vidlåder Fransyska statsverket, bidrager att nedsätta egendomsvärdet. Nedsättningen genom skattebördorna är så betydlig, att på de större egendomarne icke kan beräknas, om de skola säljas (hvilket nästan är ogörligt), mera än eli kapital, svarande mot 1 till \\ proc:s afkastning eller något dylikt. Det är endast de små jordstyckena som i Frankrike äro dyrare, emedan fattigare folk kan köpa dem. I ett land, der ständiga statshvälfningar förefalla, är en hvar angelägen om att förskaffa sig någonting som är fast, en jordlapp eller 310 Den 25 September. ett luis, dit lian, under stormarne, kan taga sin tillflykt; der måste ock fastigheterna stegras lill öfverdrifvet värde. Till följd häraf ser man äfven huruledes på de små täpporna byggas hus af mycket liten omkrets, men serdeles höga, så att de se ut, såsom fyrkantiga tom. Frih.
Kunna dessa beräkningar anses såsom fullt tillförlitliga, har häslarnes antal på 28 år ökats med 1,195 och boskapskreaturens med 13,314 st.; och jemföres denna tillökning med utsädet, så inhemtas, att under det utsädet af alla slags säd under samma tid ökats med nära 31 procent, hästantalet ökats med något öfver 9 procent och boskapskrealuren med något öfver 22 procent, eller tillsammans ungefär i enahanda proportion; dock kan tryggt påstås, att allt för liten vigt ännu fästes vid ladugårdsskötsel; och förr än ett bättre häri inträffar, når jordbruket icke den höjd, hvartill det bör äfven inom detta Län komma. Hästafveln. Jemte det jag åberopar hvad i förra berättelsen finnes anfördt angående denna näringsgren, får jag tillika nämna, att för hästafvelns förbättrande Hushållnings-Sällskapet år 1848 lät uppköpa 6 stycken Norska hingstar, hvilka placerades på olika trakter inom Länet. Af dessa hingstar blef en kollrig och en störtade snart. Ännu har ej någon synnerlig verkan försports af dessa bemödanden för hästracens uppbjelpande; men hvilka åtgärder än der - u För vidtagas, blifva de iner eller mindre fruktlösa, så länge allmogen ej kail förmås frånträda 2:ne inrotade vanor, nemligen att svälta fram unghästen och köra honom redan i 3:dje året. Från Flyinge hingst-depot i Skåne hafva ock heskällare hvarje år hitkommit i och för betäckning, men på sednare åren hafva dessa beskällare allt mindre och mindre anlitats, måhända derföre, att en eller annan af dem ansetts vara mindre god och duglig. Fårafveln. Antalet får uppgifves hafva under dessa 3 år ytterligare minskats med 1,645 stycken, hvartill inga andra orsaker kunna uppgifvas än de, jag i föregående berättelse antydt. Den Skoltska Cheviotsracen är mycket omtyckt, trifves väl och passar för klimatet. Det vöre derföre att önska att den kunde mera spridas. Skogar.
Om åter detsamma nu alslås, skalle deraf den följd uppkomma, att i händelse af en dylik anhållan, som den nyss omförmälte, skulle någon annan utväg ej återstå lör de blifvande Revisorerne, än att genom pluraliteten afgöra, om tryckning må bifallas, elier ej. ]ag tror derföre, att det rätta är att återremittera Betänkandet, på det Utskottet må blifva i till fälle att öfver ämnet närmare yttra sig. I afseende på sjelfva saken, tror jag, att tryckning af Revisorernes Berättelser kunde vara nyttig, äfvensom att Revisorerne för deras arbeten voro underkastade den allmänna granskningen. Jag har äfven trott det vara förenligt med vårt Constitutionella Regeringssätt, att all den Publicitet, som Regeringens eller Riksens Ständers enskilta Verks åtgärder kunde vinna, ej borde motarbetas. Ett förbud af RevisionsBerättelser. nas tryckning anser jag icke kunna lagligen af Riksens Ständer nu beslutas, emedan sådant skulle innebära en förklaring eller ändring af Tryckfrihetsförordningen, hvilken bör på annat sätt tillvägabringas. Ehuru jag sett saken ur denna synponct, medgifver jag likväl gerna, att omständigheter kunna inträffa, daen ovilkorlig skyldighet för Revisorerne att trye - Dm 25 Maji. 265 ka deras Berättelser in extenso, kunde någon gång medlöra 6vårigheter, och att tider möjligen kunna komma, då dessa Berättelsers utspridande bland Allmänheten under en tid, då ej Riksens Ständer äro samlade , kunde medföra 0(0 och bekymmer. Om Betänkandet å* terremitteras, får Utskottet tillfälle att närmare öfverväga allt dettas Grefve Spens, Carl Gustaf: I hufvud saken frågas här: är ändamålet att få Reviso. rerne till mer än Ständer? då kan det ej genare vinnas, än om man ger dem magt att göra bekanta missbruk, som uppkommit, eller olyckor, som något allmänt Verk iråkat, utan att ännu på flera år kanske Ständer komma tillsammans, som kunna afhjelpa olyckorna. Jag skulle alltid yrka ali slags Publicitet i Riksens Ständers åtgärder, men befarar framtida olägenheter af d' nna.
Ej eller må inmutning af så beskaffad fyndighet ske på mindre afstånd än SO famnar från sådan förut befintlig grufva, för hvilken visst utmål ännu ej i stadgad ordning hunnit utläggas, så framt icke den äldre grufvans innehafvare dertill samtyckt. Har deremot denne, sedan arbetet vid hans grufva så långt fortLagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JYi 28. 5 skridit, att mål derför, enligt 26 §, kunnat och bordt utläggas, under mer än ett år försummat att utmål söka, så må den nya fyndigheten inmutas, utan hinder af grannskapet med den äldre grufvan; och gånge sedan med utmål för begge, som i 32 § säges. SS Kap. Om mutsedel. § 3. Hvar som, å egen eller annans grund, någon till inmutning enligt 1 kapitlet lofgifven mineral-anledning med arbete belägga och sig tillgodogöra vill, skall derom hos Bergmästaren i orten göra skriftlig anmälan för erhållande af tillståndsbevis eller mutsedel. Uti denna anmälan, som gäller från den dag densamma till Bergmästaren inkommit, bör, jemte uppgift om inmutarens namn, hemvist och yrke, tillika upptagas ej mindre arten af den angifna mineral-anledningen, än äfven å hvilket hemmans egor eller annan grund den finnes, med så noggrann beskrifning på ställets belägenhet i öfrigt, att någon osäkerhet derom ej må uppstå; och skall det härförutan åligga inmutaren, der Bergmästaren så nödigt finner, att dels med två trovärdige mäns intyg styrka, att emot inmutningen icke möler sådant hinder, som i 2 § omförmiiles, och dels, så vidt den angifna mineral-anledniogen är blottad och åtkomlig, derå förete prof. Sökes inmutning af sjö- eller myrmalm, eller af varp, då skall sökanden ock uppgifva det område, han inmuta vill. § 4.
P. S. Candidaten Carl mår väl. Och kommer att besvara sin fråga134 falskt, men excellent. Upsala den 17 Juni 1788. Nådige Herre! – Jag lifligen erkänner M. N. Herres beskydd, i ämnet af formalitet. Men nu är allt hulpet. Ingen grad blir. Prof. Flygare vill – data på äldsta Skjutsordningar, definition på Landsväg, routine-ord in Oeconomicis för vissa orter etc. etc. Jag säger: drag en krets omkring er af de stora, nobla, och doctorala kunskaper! Han säger: nej! För att med sin pädagogi ej kunna stiga uppföre, stiger han nedföre: och är säkrare, att då synas stormyndig och herrlig. – Jag har föraktat allt detta. Och ingen grad blir. Ena examen till Juris Candidat, gjord och gillad, upptäckte för mig denna esprit hos min Professor, detta lynne af ett excellent tjurhufvud. Jag sade honom, att jag för andra examen kan hvarken besvara, eller ära mig af, dessa frågor. – Dermed allt slut. Flygare skulle ej skänka ett datum åt Drotzen. Jag vågar be om förlåtelse för denna hast. Jag fick M. N. Herres bägge bref. Skall taga mig den äran att skrifva mera nästa postdag, och är med djup och renaste vördnad m. m. Den katastroph, som i denna sista skrifvelse är berättad med yttersta brådska och korthet, finnes utförligare framställd i följande bref. Till Tham. Upsala den 4 Aug. 1788. — Sviones nämner Tacitus i German. c. 44 och 45 så, att det är omöjligt att misskänna. – Lycka till Platanus! Adam Afzelius är nu i Vestergötland. – Ingen Medicinæ Doctor135: ingen Juris Doctor; blott Juris utriusque Candidatus. – Hvad? – Jo: jag kunde icke ännu bringa Medicinen (en i sig sjelf gudomlig slöjd, men förvirrad) till vetenskap, klar sanning, en ärlig mans visshet; och ville icke göra fusk (den enda synd jag erkänner), eller, i de två stafvelserna ”Doctor”, heta en lögn.
Utskottet hemställer fördenskull: 37:o att den af ofvanbomälde motionär gjorda framställning om medels anvisande till det för sänkning af Lillån bildade bolag, icke må af Rikets Ständer bifallas. Bih. till B. St. Slutligen får Utskottet anmäla, att, till upplysning om de i detta Utlåtande af Utskottet tillstyrkta anslagsoch lånesummors sammanlagda belopp, en i tabellarisk form uppgjord förteckning å desamma finnes härvid bifogad. Stockholm den 8 Juni 1860. Reservationer: Emot 14:de punkten: af Herr Leijonancker, af Prosten Berlin. Emot 22:dra punkten: af Doktor Wåhlander: ”Emot Utskottets uti 22:dra punkten gjorda hemställan om afslag å L. M. Knutssons motion dels i fråga om anstånd med återbetalningen af redan erhållna lån för sänkning af sjöarne Asunden, Jernlunden, Öfre och Nedre llengen samt Emmern, Nimmern och Striern äfvensom för tillvägabringandet af en båtled emellan de fyra förstnämnda sjöarne, dels angående beviljande af ytterligare lån till detta arbetsföretag, får jag anmäla min reservation. Lika mod Utskottets majoritet anser jag visserligen att någon eftergift i afseende på fullgörandet af don betalningsskyldighet, strandegarne uti de redan afgifna skuldförbindelserna sig åtagit, icke bör beviljas, helst derigenom ett vådligt prejudikat för andra dylika fall skulle komma att meddelas; men deremot förmenar jag att nog ömmande skäl förekomma att icke afslå den del af motionen, som afser anhållan om beviljande af ett ytterligare låneunderstöd för ifrågavarande arbetes fullbordande. Man torde nemligen icke böra förbise att strandegarne, hvilka icke bekommit ett enda öre såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet, deremot vid arbetets påbörjande förutsatt att af Staten få låna hela den summa, sorn för dess utförande kunde blifva erforderligt, helst så betydliga belopp, som här äro i fråga, omöjligen kunna af en dylik menighet på annat sätt anskaffas, då hvarje delegares ansvarighet i förhållande till erhållen jordvinning icke kan bestämmas förr än arbetet vunnit fullbordan.
Om Gr:n vill draga sig tillbaka, må han göra det, men man får icke nedsätta sin nation och döma andra efter sig sjelf. Konungen tänker högt om sin nation och med förtroende skall han i farans stund ställa sig i midten af folket. Det är detta förtroende som gör, att Konungen sätter vapen i händerna på folket, för att skydda landel när fienden en gång nalkas. Den hänsyftning, som Gr:n gjort på generaler och det förtroende de kunna förtjena, träffar icke mig. Jag har icke varit 36 Den 2 Mars. i tillfälle visa, om jag, mot en fiende, bör förtjena stridskamraters förtroende, och har icke nog stor egenkärlek för att jägta efter popularitet, utan går min väg rakt fram, allenast fullföljande hvad jag anser vara rätt. Ätt jag skulle frångått de riktiga principerna för beväringens organisation, som Gr. Gyldenstolpe omfattat, är ogrundad!, ty jag har visserligen föreslagit att de skarpskyttar, som egde större skicklighet än första årets beväringsmanskap, skulle befrias från första årets beväringsmöte, men detta anser jag icke hafva varit till landets nackdel, utan till dess fromma. Jag har härmed velat till protolct nedlägga en protest mot de misstankar mot nationen, som blifvit framkastade. Talrika och starka rop på propos. hördes ånyo. Hr von Knorring: Till svar på Hr Gr. Mörners anmärk ning, att man icke skulle kunna påräkna att skarpskyttekorpserna skulle strida utom den socken de tillhöra, vill jag meddela, att åtminstone i tvenne kustprovinser i Norrland, enligt hvad jag särskildt har mig bekant, den öfverenskommelse blifvit träffad mellan skarpskytteföreningarne, att de ömsesidigt skola vid förefallande behof försvara hvarandras territorier inom hela provinsen. Försvaret blir sål. gemensamt, och den i detta hänseende uttalade farhågan torde få anses ogrundad.
_ Yid pröfningen af desse Motioner, hvilka Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten nu gå att, i ett sammanhang, besvara, hafva förenade Utskotten funnit, att Landtmannen, eller den Skattskyldige i allmänhet skulle tillskyndas en betydlig förmån, om honom tillerkändes Stats-Utskottets rättighet, att, på sätt nu föreslaget blifvit välja emellan Krono-utskyldernes liqvideran-* de i Penningar eller uti Spannmål; men, som härvid tillika förekommer, att Staten, till åtskillige utgifters bestridande, har penningar ovilkorligen af nöden: att Stats-Verkets Spannmåls-behof fylles genom de Sädes-intrader, som redan kunna påräknas; samt att, om alla Utlagor finge uti Spannmål afbördas, skulle Stats-Verket ej allenast sättas i förlägenhet vid Spannmålens förvandling till Penningar, utan ock, i den händelse, att Riks-Markegångs-priset, hvarefter Spannmålen borde emottagas, vore högre, än det, hvartill densamma sedermera kunnat alyttras, blifva blottstäld för betydliga förluster, oberäknadt åtskilliga alltid oundvikliga utgifter för Spannmålens vård och skötande; finna förenade Utskotten, af desse skäl, sig icke kunna tillstyrka antagandet af ifrågavarande Förslag; hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers eget närmare bepröfvande vördsamligen öfverlemnas. Stockholm den 16 Julii 1823. Ankom den 26 Julii i8a3. Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi IJt - Betänkanden. 153 Utskotts Betänkande, i anledning af de flere inom Hedervärda BondeStåndet väckte Motioner , om Fjerdingsmans aflönande m. m. Till Statssamt Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning har Hederv.
De voro båda friska, glada gossar, om visserligen också litet för mycket sjelfsvåldiga. Den ena var fem år, den andra tre. Men de åto mycket och ingenting ville förslå. Ständigt voro de hungriga och ständigt skulle de ha bröd att gnaga på. Och modren hade svårt att få dem att lyda; men fadren fruktade de ändå. När han röt åt dem ett hårdt ord, vågade gossarne ej andas; de satte sig då helt vackert afsides och tittade en lång stund under lugg. Modren hade hållit pannan varm på spiskanten. Hon slog nu i åt dem en liten tår kaffe och gaf dem hvardera deras andel af sockret. Gossarne bråkade sinsemellan om hvems bit som var större, och mätte och jemförde bitarne med hvarandra. Men de fingo snart brådt, då Hellu påminte dem, att kaffet kallnade. Modren bäddade sängen och städade rummet, och gossarne stego upp för att kläda på sig. De blefvo snart färdiga, ty de hade ej synnerligen många plagg. Petu hade ingenting annat än en gammal liten flickklädning, som borgmästarinnan gifvit; den var garnerad och utsydd med remsor, men mycket trasig. Knapparna voro borta bak; modren fäste klädningen med en knappnål upptill, och det gjorde ingenting, att skjortan tittade fram genom en lång spricka. Ingen skulle nu vetat, att Petu var gosse, men det brydde han sig sju om; klädningen var ju så grann i fållarne, och dem betraktade han med mycken belåtenhet. Ville hade i stället byxor, också dessa en skänk af en af stadens fruar, och de voro försedda med fickor, i hvilka Villes händer trifdes alldeles utomordentligt väl. Strax som gossarne voro klädda, började de med en mun begära bröd. Men modren bannade dem. Ni hinna inte väl få ögonen upp, innan ni redan äro hungriga, sade hon. Om ni helst för ett ögonblick skulle gå bort ur vägen för mig dit ut på gården, till dess jag städat rummet. Gossarne lydde den gången. De drogo sina gamla känghasor på fötterna och gingo, som snälla barn göra, utan att knota ut på gården. Modren sopade golfvet, ordnade spisen och städade undan i rummet.
Att minska antalet af ledamöter och Betjening i Collegierna och Styrelseverken, sådana de nu äro, blir nästan omöjligt. En omskapning måste ske, och såsom en hufvudregel för’ Comiténs befattning måste stadgas, att i bredd med denna omskapning måste äfven de dertill hörande Författningar jemkas och rättas. Men — innan jag vågar framställa mina egna åsigter i detta ämne, torde mig tillåtas nämna något om Collegiernas första organisation. Då, genom Regeringsformen år 1634, Collegierne bildades, utgjorde de icke några Instantier under StatsRådet, utan endast särskilte afdelningar af sjelfva Rådet, hvarföre de ock kallas Riksens Consilia (§. 30-58). De förnämste i Rådet voro Rikets Högste Embetsman : Drotset, Marsken, Amiralen, Canzleren och Skattmästaren. Desse ,5 Embetsman styrde hvar sin afdelning af Rådet, nemligen: 1:0 Drotset HofRätten (JustitiaeRådet) 2:0 Marsken, KrigsColIegium (KrigsRådet) 5:0 Amiralen, Amiralitetet, Sjöväsendet, t\:o Canzleren CanzliCollegium (Utrikes Departementet och Expedi. tionsRådet), och 5:0 Skattmästaren Kammar Collegium eller Räknekammaren (KatnmarRådet). Dessa Råds*afdelningar handlade å Kon - 6q6 Serskildta Utskottets Eetcinkandeiu langens vägnar, med skyldighet att årligen emellan Kyndelsmässan och Fastlagstiden, inför honom göra redo för sina åtgärder. Hvarje Minister i sin ordning uppstod då, och tillika med sina Colleger aflade Räkenskap för sin förvaltning, hvilken Konungen antingen gillade, eller ock rättade i d® delar, han ej fann för godt att godkänna. Man ser häraf, att RiksEinbetena, nied sina Collegier, ursprungligen icke voro an» nät, än hvad man nu för tiden kallar MinisterialDepartementer.
hvadan det skulle vara både den största misshushållning och oklokhet att indraga detsamma. Då, Stats-Utskottets Utlåtande, B: o 139. 9 Da, på sätt ofvan blifvit omförmäldt, 2:ne Riksstånd bifallit Utskottets ifrågavarande belänkande, har Utskottet funnit sig böra detsamma vidblifva. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 30 April 1651, hl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af crhållne återremisscr å Statsutskottets betänkande N:o 71 angående af majoren Bennich sökt ersättning för innehafde häst hemmanräntor vid f. d. Westg otha kavalleri-regemente. U. A. Enligt aflåtne protokolls-utdrag hafva Borgareoch Bondestånden till Statsutskottet ålerremitti rat dess under N:o 71 afgifue betänkande, deruti Utskottet hemställt, att Rikets Ständer ville medgifva att cn summa af 5,982 r:dr 43 sk. 5 r:st må till majoren Bennich från riksgäldskontoret utbetalas såsom ersättning för de lill lojtnantsbeställningen vid första majorens sqvadron af f. d. Weslgötha kavalleri-regemente anslagne och honom såsom kapten vid samma regemente för åren 1822 till och med 1840 tillkommande hästhemmansräntor.