Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Första punkten i programmet lyder: URose de France ‘ ‘ har till ändamål nzonarkiens dteruppruttande och försvaret a f de konseruativn intressena. Ligan skall omfatta alla samhällsklasser, utan afseende på trosbekännelse och mottager äfven inanliga niedlemmar. Hon vill försvara de konservativa intressena mot radikalismen, den religiösa friheten mot trosförföljelsen, fami1.jefädernas rätt att fritt råda öfver sina barns uppfostran, samt arbetets och egendomens intressen. ’ Efter denna utveckling af sitt program, tillägger ” Frankrikes r o s ’, att den till sin princip traditionella, men genom sin organisation moderna monarkien skall vela s i väl skydda ofvannämda rättigheter och intressen, som främja folkets materiella och moraliska framåtskridande. Ligan är indelad i tiotals-grupper; och i spetsen för livar och en sådan grupp står en så kallad “ dame dizainiere ”. Föreningsmärket är en ros. Till Maria B. Den 18 Juli 1887. i dag, J a g nyss lanr hört det ordet. Om. det är sanning, vet ej j a g N e n sant är, artt j a g tror det. I mängd bu7cetter läy d u få: Jag vågar smyga, j a g också, Ett blad p å kafebordet. u f y l l e r tretton å y leons bekanta svar till m: me de Stael såsom den bästa vederlgggning af damernas nya anspråk. 238 B i n d f r i s k a rosor i ditt l&amp;, Som dem dzc bär p &amp; kinden; Och fröjda dig åt lifvets vår, Sii f r i son8 sonmuarvinden! N ä r glädjen, följd af nytt behag, Sona gäst besöker dig hvar dag, T a g honont mot vid grinden! Och car en hjelp d t f a r och mor Sic länge än d u trifves B l a n d hästar, grisar, höns och kor. Ej bättre f r ö j d det gifues Ä n gå omkring med y i f m i l d hand Och mätta hungrig n6bb och tccnd, O m ä n den bits och rifvcs.
IX. B. 561, 563. A. 567. E. 600. — iN:o 331, angående definitivt fastställande af förslagsberäkningen å de till Biks-Stalen hörande indelningar. IX. B. 561, 563. A. 567. U. 586. A. 591. — N:o 332. med förslag till irenne §§ i det nya reglementet för Riksgälds-Contoret. IX, B. 564. A. 569. — N:o 333. angående öfverlemnande! till Kongl. Maj:t af det nya reglementet för Riksgälds-Contoret. — N:o 334. angående aflöning för den hos Hemliga Utskottet anställda Cancelli-personal och vaktbetjening. IX. B. 583. A. 584. U. 60t. A. 602. — N:o 335. angående omtryckning af Irsla bandet utaf Valiofliga Borgare-Ståndets protocoller. — N:o 336. angående en förändring i Riksgälds-Contorets pensionsstat. IX. B. 583. A. 585. — N:o 337. i anledning af erhållen återremiss å Memorialet N:o 331. IX. B. 586. A. 591. — N:o 338. med uppgift å Statsfyllnadssumman samt det för Riksgälds-Contorets utgifter erforderliga belopp. IX. B. 586. A. 591. — N:o 339. angående den upprättade nya Riks-Slaten. — N:o 340. med ytterligare upplysningar, i fråga om återbekommandet af förbindelserna för de fordna Svenska statslånen i Holland. IX. B. 601. A. 602. — N:o 341. i anledning af Friherre Jonas Alströmers motion om inlösandet af åtskilliga, honom tillhöriga Riksgälds-sedlar.
I sammanhang härmed, har Utskottet tagit i öfvervägande en af Enkefru Ek hos Utskottet serskildt gjord ansökning om någon lämplig gratification, i ett för allt, till godtgörande af den skuld, som hon efter hennes mans frånfälle varit nödsakad ådraga sig, i anseende till otillräckligheten af hennes i Riksgälds-Contorets Enkeoch Pupill-Cassa egande pension af 250 R:dr, eller endast hälften af det pensionsbelopp, som hennes aflidne mans vederlikar inom Banco-Verket åtnjöto af dervarande Enke-Cassa. Vid öfverlemnandet af denna ansökning till Utskottets synnerliga behjertande, hafva Fullmägtige fästat Utskottets uppmärksamhet på det förhållande, att tjenstemän vid Rikets Ständers Verk icke, såsom Statens öfrige tjenstemanna-personal, hade att påräkna några bidrag af det allmänna till sina enkors och harns pensionerande, utan måste för sådant ändamål afsätta en del af sina egna löner. Derjemte hafva Fullmägtige yttrat den förhoppning, att den gratification, som kunde varda sökanden tilldelad för den från hennes mans död förflutna tid och till dess hon finge sig något årligt understöd anslaget, måtte bestämmas, i förhållande till mannens ovanligt stora och redbara förtjenster om Riksgälds-Verket.
„Jag ville icke vara nyfiken“ svarade Margareta, leende. „Eller också vet Bonne Amie, att jag i alla fall, ej kan tiga länge – Ja – jag har gått och tänkt på hvad Bonne Amie sade härom dagen, när jag talade om det der, jag ville blifva, och jag kan icke hjelpa det, jag tycker att Bonne Amie och Hedda äro lyckliga. J kunnen göra något för Er Mor, gifva henne af de penningar J sjelfva förtjent, och laga hennes mat och passa upp henne. Hvad kan jag göra för Mamma, för Pappa? Allt hvad jag kunde gifva dem, skulle jag ju först fått pengar till af dem, och de behöfva dessutom ingenting. Ja, vet Bonne Amie, jag är nästan säker, att om jag än aldrig så gerna ville, fick jag ej en gång vaka hos Pappa, när han har sin gickt.“ „Du har ännu i dag sagt, att du håller af mig.“ „Tviflar Bonne Amie derpå?“ Tårar kommo i Augustas ögon vid denna fråga. „Nej visst icke, men jag ville gerna veta hvarföre du håller af mig.“ „Det skall blifva det lättaste i verlden att säga. Jag håller af Bonne Amie, för det Bonne Amie är så god, att – jag – omöjligt kan låta bli att hålla af Bonne Amie.“ „Jag har ändå aldrig passat upp dig, gifvit dig penningar eller kläder Tvertom – det är för din skull, som dina Föräldrar gifva mig lön och föda.“ „Jag ber om förlåtelse, Bonne Amie bäddade min säng och vakade hos mig, när jag var sjuk.“ „Ett par gånger – ja – Är det blott för deras skull du håller af mig? „Hur kan Bonne Amie fråga på det stygga sättet? Bonne Amie vet nog hvarföre jag håller af Bonne Amie, och hur kan Bonne Amie tala om lön och föda, när alla penningar på jorden icke kunde löna Bonne Amie för sin beskedlighet emot mig?“
– Min vän, jag har aldrig tvekat att bifalla er begäran, såvida blott någon utsigt finnes att verkställa den räddning, ni åsyftar. Jag har blott öfverlagt med mig sjelf, huru det bör ske. Spetsgården bildas sannolikt af en betydlig truppstyrka, och afrättsplatsen uppfylles af en nyfiken, fanatisk folkmassa. Såvida vindstillan fortfar hela dagen, är det för öfrigt min afsigt att kasta ankar icke här, men blott en fjerdedels mil härifrån, utanför den strand, som mina fäder af ålder egt. Jag vill säga deras vålnader och min ärfda borg mitt sista farväl. – Ha, utbrast Adolf, i detsamma Scylla passerat förbi de skär, som undanskymt stranden, från hvars betydligaste, ett stycke inåt landet belägna höjd, några rökpelare uppstego mot den klara morgonhimmelen. – Fort! Ser ni! – Hexbålen äro redan tända, sade Drake. – Vi komma för sent. Men icke destomindre ... Han gaf manskapet befallning att väpna sig och sätta ut båtarne. I detta ögonblick uppsteg i hans minne bilden af den sköna, bleka flicka, han en gång sett, då han på sin väg till Bengt Skyttes eremitage aflagt ett besök i Ingrids stuga. Han visste, att denna flicka och hennes mor voro i de olyckligas antal, och ehuru han inom sig förbannade hela denna tillställning, till hvilken han endast samtyckte för att göra Skytte sig förbunden, beslöt han dock att rädda de begge qvinnorna, om han ej komme för sent och detta kunde ske utan för stora vådor. Båtarne sattes i sjön. Drake och andre löjtnanten åtföljde expeditionen. Ruys stannade med en del af manskapet ombord å Scylla, som lades bakom det skogbevexta skäret på det sätt, att dess kanoner i händelse af förföljelse, skulle kunna skydda manskapet, då det åter stege i båtarne. Karlarne voro försedda ondast med sådane vapen, som de kunde dölja i kläderna: med knifvar och pistoler.
Det torde vara förmätet af den, som första gången bevistar en riksdags-sammankomst, att uppträda för att tala uti ett så vigtigt ämne, som det nu under öfverläggning varande, deri så många vidt frejdade talare på ena och andra sidan yttrat sig; men jag kan icke förmå mig att tillbakahålla min enskilda öfvertygelse, grundad på hvad jag anser grundlagen tydligen bestämma. Jag får förklara, att jag fullkomligen instämmer i Ulsk:s beslut, att Nummer-lotteriet bör afskaffas, såsom varande en inrättning, hvilken icke öfverensstämmer med Statens värdighet och ändamål; men jag tror icke, att sådant kari tillvägabringas på det sätt StatsTJtsk. föreslagit, att derom endast anmälan borde ske hos Konungen och Dess nåd. sanction icke erfordrades. Jag tror icke heller, att Utsk., vid fattandet af ifrågavar. beslut, haft den tanke, Gr. Horn här uttryckt, ty att en motsatt tanke hos Utsk. varit rådande, derom vittna icke blott de utlåt, vidfogade reserva - l32 Den 8 April f. m. lionel-, utan äfven de Iiär af Hr Anckarsvärd oell Frih. Sprengtporten gjorda framställningar. — Hvad angår de af Ilr Anckarsväid fällda yttranden, som skulle Svenska folket pa grund af §:n Reg. F;n äga all sig beskatta, och i följd deraf äfven att förfoga om de ordinarie inkomsterna, samt att delta skulle tydligen synas af jj, 74, , 76, 77, 78 och 79 §§:na Reg.Ftn; så är det redan äfen värd talare ådagalagdt, att de föreskrifter, dessa §§ innehålla, icke innefatta någon rätt för R.
5 Jemte förmälan, det Kevisorerne af Intendentens på Gripsholms slott underdåniga förklaring öfver en vid 1858 års statsrevision framställd erinran, rörande nämnde lustslotts räkenskap för år 1856, inhemtat, att de af nästlidne års Revisorer anmärkte 244 Riksdaler 22 sk. 4 r:st., utgörande behållning å det extra anslag, som vid 1853 och 1854 årens riksdag beviljades för arbeten till förekommande af eldfara vid detta slott, komma att i 1858 års räkenskaper uppdebiteras, få Revisorerne tillkännagifva, att vid räkenskapen för innevarande revisionsår icke något varit att erinra. Ulriksdals Kongl, lustslott. Af räkenskapen vid detta slott, i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning granskad, inhemtas följande: Debet. Balans från år 1856: Uppbörd: Statsanslag 5,500: — Arrende-medel 1,669: — 25. Tillfälliga inkomster 591: 8. - Från Hans Kongl. Höghet Prinsen-Regentens enskilda kassa 14,350: 22,110; 33. Balans till år 1858: Utgifter: — Balans till år 1858: Bland de, enligt räkenskapen, Ulriksdals slott tillkommande tilfälliga inkomster, utgörande för revisionsåret tillsammans 591 Riksdaler 8 sk., finnes upptagen en post å 400 Riksdaler, under rubrik: »Kronofogden Hellhoff, i afräkning å auktionsmedel»; och då Revisorerne af räkenskapen ej kunnat inhemta, hvarken huru stor auktionssumman är, eller från hvilken försäljning densamma uppkommit, hafva Revisorerne ansett sig böra å detta förhållande fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Strömsholms slott. 1 afseende å denna räkenskap, i Kongl, Kammar-rätten granskad utan anmärkning, inhemta» följande: Debet. Balans från år 1856: Tillgångar Ig. 35 Uppbörd: Balans från år 1S36‘: Balans till år 1858:
Grefwe körner, HZrlolpN Oöran, befarade allenast, at sädant kunde gifwa anledning til votering om fjelfwa xropositionsn. Friherre Lerlerström, ^sacob, bewifade at delta genom Riksdags-Ordningen wore förbubit, hwarefter alla inwändningar förfölle, och §. gillades. 54, 55 och 56 §. §. gillades. Företogs pröfningen af den til detta förflag bifogade särffilta Stadgan. Herr Klingspor, 6erät, önffade at någon plikt utsattes för den som sune pä en annans bänk. Herr Den 6 Mars. 227 Herr 6ocK instämde häri/emedan, om man kLLpLÄLrsäe Drdning i ek, borde den res^eÄeras L alt. Herr Llir>Z8por, Herr Lock och Herr 6^Ilen8VLgn yttrade/ at böter matte Utsättas, för den som ginge ifrän en ril en annan bank. Herr cleclei-8trnm, ^gcok, anlag ben förestriften riktig, at man ej borde tala frän annan än egen bätik, men et stadgande hwar man just beständigt skulle sitta/ syntes honom öfwerfiödigt, Friherre ^lktnnei-beim trodde det tovre häst, at först fullständigt afgöra Riddarhus-ÖrdNingen. Det blefwe sedan tid nog at gransta Stadgan, Herr GrefweN och Landtmät skalken gaf hartil sit bifall, Herr 6vtlen8v^kn. Dä syftemålet med in ny Riddarhusordning läker wara, at hädanefter inom Riddarhuset fä alla möjligen inträffande oordningar hämmade, fär jag anmäla, det Min ranka är, ar dä alla af Ständet hafwa tilfalle ar pä Gator.
Detta senare blef ocksH en uppgift, &amp; t hvilken hon fick infinga tillfallen att agna sig under sin .lbnga lefnad, och icke sb siillan lyckades hon iifveu di-impa .gloden hos sin hetlefrade fmnilj. Under bekymrens dagar utvecklar sig diirjiimte hos heme en egenskap, som hon ofverdref, namligen en sparsamhet, griinsande till gnideri. )) Ron ar snkl solu en bondhustru,)) sager Taine. Kejsaren sjalf forargnde sig sedermera ofver hvad han kallade henries ~bconomie .passionnBe~. ~ H o n var lbjligt sparsama, yttrar han om modern. i sine memoarer. Men han tilliigger: %Dock skulle denna kvinna, friln hvilken - det var sH svdrt att lock8 en Pcu, ha gifvit allt hvad hon ii.gde for atthjalpa mig efter Elba och K a t e r l o o. ~ SP forhall det sig iifven. Och. det s p i d e r ett forsonande skimmer iifver &gt; h e Letizias ofornekliga snWhet. ?dot de fattiga kunde hon ocks5 visa godhet. Napoleon gjorde h e m e till wprotectrice gknkalew for d l a valgorenhetsinriittningar i Frankrike, och hon visade s o u sddari lifligt intresse och deltegande fiir de hjalpbehofvande. ~ H o n gaf utan njugghet,~ sager en samtida, omen som vi i Frankrike aro vana ntt se darner af h6g rang kasta pengarne ut genom fiinstret, sfi viickte Madames Aterhbllsainhet i detta fall niigon forvbning, och man anklagade h e m e anart for girighet.)) Men, for ntt Aterg&amp; till ett tidigare skede af hennes lif, var det val sii. underligt, ow hon larde sig randa pb styfvern och hillla h k d t om borsen,.
Norrige belägna orternas behof bäst öfverensstämmande. Sedan Kommittén, med anledning af dessa uppgifter, låtit anställa prelirninäruudersökningar för stambanans anläggande från Kristinehamn öfver Karlstad till Arvika och derifrån alternativt öfver Sulvik till Skillingsmark och öfver Eda till Magnor, samt Kommittén under sina resor genom dessa trakter tagit närmare kännedom om deras terrängforhållanden, och dervid funnit, att nästan oöfvervinnerliga hinder äfven på Svenska sidan skulle ligga i vägen för en jernbanas anläggande från Arvika mot Skillingsmark, men att deremot en jernväg från Arvika mot Kongsvinger icke mötte några svårare naturhinder, samt att den för trafiken mellan båda rikena vore förmånligast, h ide Kommittén antagit denna linie och, i samråd med de Norske Jern vägsingeniörerne, ansett föreningspunkten mellan Norska och Svenska jernvägslinierne böra förläggas på gränsen bredvid landsvägen, '/« mil norr om Eda glasbruk, hvarjemte Kommittén förmälde sig anse lämpligast, att banan från Kristinehamn fraindroges öfver Degerforss till vestra stambanan. Uti sin vid 1856—1858 års riksdag aflåtna nådiga Proposition angående utförandet af de större jernvägsanläggningar inom riket, hvilka borde af allmänna medel bekostas, förklarade Kongl. Maj:t Sig anse den nordvestra stambanan böra utgå från någon punkt på vestra stambanan mellan Porla och Hjulö i vestra Nerike, samt i den rigtning. som efter noggrannare undersökningar kunde finnas fördelaktigast, dragas öfver Kristinehamn, Karlstad och Arvika till riksgränsen emot Norrige. Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. JV2 47, 21 l enlighet med denna åsigt erhöll ock den af Kongl. Majrt år 1858 nedsatta Jernvägskommilté föreskrift att anställa närmare undersökningar rörande ifrågavarande stambanas utstakning i den angifna sträckningen.
Att vid sådant förhållande besluten utfärdas i Hans namn, kan hafva något skäl för sig. Det har äfven en annan grund, nemi. den omständigheten jag redan förut omförmält, att R. St:r icke velat tillåta Konungen träda nr Högsta Domstolen, till följd af Svenska folkets urgamla mening och önskan, att Konungen bör vara lagens högsta tolkare. På den tiden Geijer var konservativ yttrade han de ord, jag bär vill anföra, emedan de uttalades vid en Riksdag (1828—1830), dä jag tror, att R. o. Ad. delade hans tänkesätt. Han sade: ”Den grundsats, som framför all annan är, varit och troligen blifver fundamentet i all Svensk författn. är denna: Svensken erkänner ingen, tål ingen emellan sig och sin Konung; d. v. s.: ingen, som skulle förmena honom att i sista instansen i sina angelägenheter få bero af sin Konungs beslut, för Honom framlägga dem, säga sin tanke och höra Hans.” Det må vara, att det är en förvillelse för allmänheten, att man i Konungens namn utfärdar domar, i hvilka Hau icke deltagit. Men denna förvillelse blefve än större, och jag må säga oförlåtlig, om man i Hans namn utfärdade utslag från en Rätt, der Han icke har någon röst, eller ens inträde. Ser man åter på kostnaden för denna af 7 ledamöter bestående myndighet, så tror jag ej att den kunde aflöpa med mindre, än att hvarje ledamot finge lika lön med ett JustitiaeRåd eller 5,000 R:dr. För 7 Regeriugs-Råd blefve kostnaden alltså 35,000 R:dr, och aflupe följaktligen icke med små-snnilor. De kon - 204 Den 12 Juli f m. sultativa StatsRåden hafva 6.000 R:drs lön, således 18,000 R:dr för de 3, eller ungefär hälften af hvad RegeringsR:n skulle kosta.
St. beslöto, att endast en uppbördsstämma om året skulle hållas, synes det mig, som om Utsk. saknat skäl att afstyrka bifall å Frih. Ridderstolpes motion. Man bör nemi. undvika att bibehålla ett lagstadgande, som innefattar en onödig och onyttig föreskrift; och som den nu ifrågavar. är af denna beskaffenhet, förenar jag mig uti den begäran om återremiss å ifrågavar. punkt, som af Frih. Palmstjerna blifvit framställd. Frih. Raab: Jag har begärt ordet endast för att förklara, att jag, långt ifrån att vilja motsätta mig återremiss, tvet tom förordar den, enär jag icke kan annat än erkänna riktigheten af den emot förevar, punkt gjorda anmärkn. Jag tror att Utsk:s beslut härrört af ett förbiseende utaf tiden för markegångssättningen. R. o. Ad. ansåg de emot denna punkt af Utsk:s betänk, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss. 16:o Ang:de 130 och 131 §§. R. o. Ad. lät bero vid hvad Utsk. i afseende pä dessa §§ yttrat. 17:o Ang:de 136 §. Härjemte upplästes den af Utsk. föreslagna förändrade redaktion af ifrågavar. §:s lista mom. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt ytttrat äfvensom förenämnde redaktions-förslag. 18:o Ang:de 137 §; och 19:0 Ang:dc 138 §■ R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt. Den 12 April f. m. 139 20:o An g: de 143 §. Efter uppläsning af Utsk:s förslag till denna §:s redaktion, blef detsamma af R. o. Ad. godkändt. 21:0 Ang:de 144 §. Hvad Utsk. i afseende pä ifrågavar. § yttrat, blef af R. o. Ad. godkändt. 22 :o An g: de 145 §.
Väckas frågor om andra anstalter af sådan beskaffenhet, som i sednare hälften af 22 §. omnämnes, erfordras trefjerdedelars pluralitet. 27 §. Alla utgifter, sorn Länseller Socken-nämnden besluta, få ej beräknas annorlunda än efter vissa skillingar å Riksdalern af Bev.-Artik. II. 28 §. Uppbörden af dessa medel, äfvensom de af Socken-nämnderne särskildt pålagda, besörjes i sammanhang med kronoutskyldernas uppbörd qvartalsvis af Sockennämnderna genom deras ordningsmän, och aflemnas de uppburna medlen till Församlings-nämndernas Utskott samt af dessa till Läns-nämndernas Utskott. 29 §• Sistnämnda Utskott sammanträder så ofta Landshöfdinge-Embetet påkallar dess biträde till vidtagande af någon för hela länet eller för någon viss del deraf gällande ekonomiskeller polisförfattning. Yppa sig skiljaktigheter i meningarne emellan Landshöfdinge-Embetet och Utskottet, gäller Landshöfdinge-Embetets mening, när ärendet tarfvar serdeles skyndsamhet och olägenheter förmenas uppkomma genom dröjsmål. Erfordras ingen sådan skyndsamhet, hänskjutes ärendet till Läns-nämnden, hvilken inom en månad bör sammankallas. 30 $. Om vid sådana frågors afgörande, som ofvanstående omförmäler, Länsnämnden biträder Landshöfdinge-Embetets mening, blifver den gällande. Biträder åter Nämnden Utskottets tanke, och Landshöfdinge-Embetet dermed icke åtnöjes, underställe det saken Regeringens afgörande. 31 S yid alla församlingsoch Läns-nämndernas samt deras Utskotts sammanträden bör behörigt protokoll finnas, och utdrag derur mot lösen eller deras afskrifvaude Almänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVi 110. 19 får ej nekas, i enlighet med hvad Tryckfrihets-förordniugen stadgar om offentliga handlingars meddelande. 32 §.
Dansvisorna voro än af erotiskt innehåll än af satiriskt. I nyssnämnda saga berättas, huru Kolbeins följeslagare, som då voro med Brand Kolbjörnsson, brukade sjunga satiriska danssånger (dansageörd) och det kom till Thords öron och han tyckte ej derom, men när Brand fick höra deras smädelser (flymtan), bad han dem ej fara med slikt otyg, utan upphöra dermed, ty deraf kunde blott ondt och ej godt komma17. Att med ordet ”dansageörd” här menas en satirisk sång, synes af hela sammanhanget, enär ordet sättes liktydigt med ”flymtan” (libellus famosus, calumnia); och att just detta ord blifvit valt som uttryck för satirisk sång, tyder på, att dessa sånger användts eller kunnat användas som dansvisor. Troligen hafva de dansande äfven med miner och åtbörder gäckande härmat den eller dem, som visan syftat på. Den helige Jon Ögmunders saga omtalar kärleksvisor (mansöngsvisur) såsom begagnade till dans, och synes det af sättet, hvarpå dessa omtalas, som om de utförts som växelsånger emellan män och qvinnor. Det heter: ”Innan den helige Jon blef biskop fanns en allmänt omtyckt lek, hvaruti karl skulle under dans sjunga mot qvinna vekliga och oskickliga sånger och qvinna mot karl kärleksvisor;” i en annan redaktion af denna saga kallas dessa visor ”fula, hånande och sådana, att man icke kunde höra på dem”18. Biskop Jon uppträdde med stränghet mot dessa lekar, afskaffade och förbjöd dem öfver allt. Dock vore det kanske förhastadt att på grund af denna beskrifning anse danslekarne hafva varit anstötliga ur sedlig synpunkt. Nyssnämnda ogillande uttryck ådagalägga blott den helige biskopens eller hans likasinnade biografs uppfattning af dansen. Andra bevis föreligga, hvilka styrka, att biskop Jon varit en sträng ifrare mot verldsliga förströelser af ganska oskyldig art. Så säges, att kärleksvisor ville han icke höra eller tillåta sjungas, dock, tillägges det ganska naivt, fick han detta icke alldeles bortlagdt.
Det fordrades den noggrannaste försigtighet att få dem att icke snafva och att hålla sig rätt der gubben gick förut. Thorsten var flere gånger nära att slinta, men Bolla, som stod vid nästa tufva och med uppmärksamhet följde hans rörelser, räckte genast ut sin stör till honom, så att han kunde fatta uti den och återvinna jemvigten. Han blef nu uppmärksam på den förundransvärda vighet och ledighet, hvarmed hon framskred. En så smidig vext, som hennes, hade han än aldrig sett; och oaktadt den ytterst torftiga drägten, var det i hela hennes gestalt ett behag, som icke behöfde rikedomens glans för att blifva märkbart. Hans blickar, fulla af tacksamhet för hennes biträde, blefvo dock sällan besvarade, emedan hela hennes uppmärksamhet var upptagen af omsorgen för deras säkerhet. Redan hade sällskapet, efter otroliga ansträngningar, hunnit öfver mer än hälften af kärret, då gubben ånyo gjorde halt. Sedan han länge skådat åt alla sidor kallade han båda karlarna fram till sig. Bolla och Thorsten måste hålla deras hästar. En tyst rådplägning hölls, hvaraf Thorsten icke kunde höra något, förrän gubben högt sade: "Kärret är alldeles uppblött. Vi måste vända om. Gud hjelp oss! Det ser mörkt ut att komma tillbaka och än mörkare att komma fram." "Nej, framåt måste vi!" ropade hastigt den ena gumman, Bollas mor. "Låt mig gå före! Kom ihåg källdraget der borta; det har brutit af vägen bakom oss. Det är möjligt att vi kunna komma fram, men tillbaka är omöjligt." Hastigt hoppade gumman af hästen och ledde honom till gubben, medan hon med sina små röda ögon plirade omkring i den gråa slöjan af hällregnet. Åter hölls en öfverläggning. "Stig af hästen och led honom, min gumma!" sade Ollikainen. "Vi måste framåt, säger Svägerskan. Ser hon rätt så ha vi en skogsudde icke så långt borta åt detta hållet!" Han begynte derefter åter att skrida framåt. "Kom icke för nära hvarann!" sade Anders. "Marken bär icke flere tillsammans. Akta att stiga på samma tufva som hästen!" Han tog vid dessa ord tygeln ur Thorstens hand och ledde sjelf sin häst.