Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, Olof Olsson från Östergöthland, Anders Andersson från Vesterås Län, Nils Magnusson från Calmar Län, Gustaf Apelqvist och Olof Jeppsson från Blekinge, Nils Månsson från Malmöhus Län, hvars yttrade tanke flere Ledamöter förmält sig gilla, Anders Olsson från Stora Kopparbergs Län , Jan Peter Jansson från Stockholms Län, Hans Jansson från Elfsborgs Län, Petet Ekebom, Anders Andersson och Johannes Christoffersson från Skaraborgs Län, Lars Larsson från Elfsborgs Län, Nils Strindlund från Vester-Norrland , Lars Larsson från Skaraborgs Län , Peter Persson Och Johan Andersson från Jönköpings Län, Olof Lindbeck från Halland och Anders Brisman från Skaraborgs Län. De framställda anmärkningarne kunna hufvudsakligen uppfattas under följande punkter: i:o att i ett land, der så olika local-förhållanden inom serskilda provincer förekomma, som i Sverige, det vore olämpligt, att utfärda en Stängsel-Författning, att gälla för hela Riket, utan borde för hvarje province en serskild för densamma passande Stängsel-Lag stiftas; 2:0 att målet icke inom Utskotten skall erhållit den fullständiga behandling, som ämnets vigt syntes fordra, helst de i Betänkandet förekommande skäl för afslag å den Kongl. Propositionen icke i någon måtto skola vara tillfredsställande, hvadan med åberopande, så väl af högstberörde Nådiga Proposition, Högsta Domstolens Utlåtande i ämnet och de af LagComiteen i motiven till 5 Cap. Byggn.-Balken af Civil-Lag-Förslaget angifne skäl, som den af Herr von Strussenfelt afgifne vid Betänkandet fogade reservation, är vordet yrkadt, alt Förfaltnings-förslagct, med de modificationer nämnde reservation innehåller, måtte af Rikets Ständer antagas; varandes för att ytterligare ådagalägga olämpligheten af hemmantalets bibehållande såsom stängsel-delnings-grund anfördt: a) att i sådant fall skulle stängsel-skyldigheten för ett hemman, som icke förändrar egare, förändras hvarje gång ett tillstötande hemman klyfdes, styckades eller förenades med ett annat hemman.
I måndags begynte med Mosarts » Don Juan » en serie gästföreställningar af Francesco d ' Ändrade, den kontinentalt ryktbare artisten, hvilkens utsökta konst från hans föregående besök Mrstädes räknar talrika och varma beundrare. Dessa hade också manngrant mött och bereddes en teaterafton af den mest odelade njutning; en fläkt af den verkligt stora konsten lyfte för några Bidrag mottagas med tacksamhet. Log-ogryf. Då nu han ändats, vinterns mörka natt, och våren kommit uppå ljusa vingar, en nattens stjärna lik, jag strålar gladt och gladt en hälsning jag åt våren bringar. Jag samlar till mig alla barn i byn; i lust och gamman de kring mig sig ringa. Då stiga lefveropen högt mot skyn, och muntra sånger ut i rymden klinga. Af åtta länkar må du kvickt och lätt min gåtas kedja foga hop — men rätt. a - n De höga gudar som i Vallhall trona. I kulen nord en efterlängtad gäst. En reslig konung med en ståtlig krona. Den lätta prydnad, du kring halsen fäst. En liten farkost uppå vattnets yta. Hvad stundom strålar ifrån bergets häll. Det fasta band, man ej har rätt att bryta. En allas mor. Ett prydligt blomsterställ. Ett blodigt gap. En kråkas sång du här me! Vid höga titlar säg ett brukligt ord. Jag vet en famn, som gifver lif och värme. Jag vet en odlad och en fruktbar jord. I tidens haf en våg, som snart försvinner. Af blod en ström, rivars bölja hastigt rinner. Carl timmar på det damm, som lätt samlar sig i vrår, aflägsna från den stora världens vindar. Och en sådan vrå är nog — säga hvad£man vill — i mångt och mycket vår kära opera. En don^Juan med sjudande sydländskt blod i sina ådror, i spel och sång, med den spanska solens och den spanska lidelsens glöd i minsta gest och fras — det är d ' Ändrades don Juan. En sådan don Juan blir ej endast trovärdig, han blir öfvertygande, han rycker med sig med nödvändigheten af en naturkraft, och vi förstå först nu till fullo denna passion, som hänsynslöst krossar allt i sin väg för att till sist falla på sig själf.
Det vore lika farligt att afskära honom denna utväg att komma sig något för, som att så ställa tili för honom i fängelset, att han finnér vistelsen der angenäm, och med lätthet der kan samla kapitaler. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Då K. M:s Nåd. Propos. ang:de mord, dråp och annan misshandel vid förra riksdagen utgjorde föremål för R. o. Adis pröfning, var jag en bland dem som yrkade att det absoluta dödsstraffet för mord borde bibehållas. Jag var nemi. af den mening, att det innefattade en allt för vidsträckt och betänklig latitud att åt det betydliga antal unge oerfarne män, hvilka ofta fungera såsom underdomare i brottmål, öfverlemna valet af straffbestämmelse i en så ömtålig fråga, som den hvilken gälde lif eller död. Också beslutades uti förstärkt Lag-Utsk. vid förra riksdagen ett så lydande 2:a mom. till lista §:n i kapitlet om mord. »Ar brottet under synnerligen mildrande omständigheter föröfvadt; då må till straffarbete på lifstid dömas;» hvilket tillägg jemväl af Iv. M. sanktionerades och utgör nu gällande lag. Enahanda tillägg finnes äfven i den K. Proposin och har blifvit af Högsta Domstolen enhälligt tillstyrkt. Icke desto mindre bar Lag-Utsk:ts pluralitet, utan att bibehålla en så beskaffad ledning för domaren, som genom ifrågavide tillägg antvdes, föreslagit helt enkelt det alternativa stadgande, att för mord dömes antingen till lifvets förlust eller till strallärbete på lifstid. För min del tillstyrker jag likväl bifall till K. M:s Propos., hvilken åtminstone icke öfverlemnar helt och hållet åt underdomarens arbitrium eller tycke och smak att döma antingen till lifvets förlust eller till straffarbete — en latitud, som i min tanke kommer att medföra en betänklig splittring i lagskipningen och således verka ganska menligt på den allmänna föreställningen om påföljden af så grofva brott som dem hvilka äro belagda med lifsstraff. Beträffande den så väl i den K.
O I gudar, given detta en lycklig utgång för både mig och henne! Med denna bön styrde han kosan till en grupp pilar, som växte vid bäckens rand. Här stannade han och såg sig omkring. - Skulle hon hava avlägsnat sig? tänkte han,då han ingenting såg, och allt var tyst omkring honom. Sårades hon av mitt dröjsmål eller förskräcktes hon för mörkret och ensligheten? Dess bättre! Men nej, jag får icke låta behaga mig, att det nödvändiga uppskjutes, hur oangenämt det än må vara. Är hon nu borta, så måste jag i morgon söka ett annat tillfälle till förklaring. Vad som skall ske, bör ske snart. Hon underhåller en oupphörlig oro i min själ. Detta tillstånd måste brytas. Karmides ropade med dämpad röst Rakels namn. I nästa ögonblick hörde han ett prasslande i sitt grannskap och upptäckte en skepnad i skuggan av pilträden. Det var Rakel. Karmides kände, då han fattade flickans hand, att hon darrade. - Har du väntat mig länge? frågade han. - Jag vet icke, svarade Rakel, men det är väl, att det är du. Jag satt i mina tankar, då jag såg din gestalt. Jag tyckte i mörkret, att det var min fader. - Du fryser, Rakel, sade Karmides. Jag känner, att du darrar. Låt mig svepa min mantel kring dig. - Nej, nattvindens köld är behaglig. Den kommer icke ifrån ett kallt och otroget hjärta. För övrigt vad bryr du dig om att jag är sjuk, att jag snart skall dö? - Rakel, huru kan du fråga mig så? - Det är du ... du Karmides ... som ger mig döden. Äro mina ord då hårda och orättvisa? - Rakel, du är upprörd och betänker icke vad du säger. Samla dina tankar och låt oss tala med lugn! Vi mötas nu för sista gången. Låt oss då nyttja tillfället för att skiljas som sig bör: lugnade, tröstade, stärkta i en ömsesidig, varm och varaktig vänskap. Sätt dig här vid min sida! Låt oss tala om de lyckliga stunder vi skänkt varandra och om den hårda nödvändighet, som bjuder oss skiljas.
Under 15 års tid, eller åren 1830 t. o. m. 1844, hafva bristerna å detta anslag i medeltal uppgått till 18,777 r:dr 18 sk. Grefven anmärker vidare, att ett anslag begäres för ett sappör-kompani af 60 man. Egentligen skulle den ärliga kostnaden för sappör-kompaniet blott blifva 9,621 r:dr 42 sk. och icke 18,616 r:dr, ty den begärda uppsätlningskostnaden 8,995 r:dr är ju blott behöflig för en gång. Grefven säger: Svenska soldaten är, visserligen mera än de fleste nationers, väl bekant med yxans och spadens begagnande. Att Svenska soldaten både i följd af arbelsvana och ihärdighet är ett ypperligt biträde vid utförandet af i fält förekommande krigsarbeten och förrättningar, är högt och allmänt erkändt; likväl fordra dessa arbetens utförande såväl kunskap om det, som skall åstadkommas, som en viss handtverksfärdighet hos arbetaren, hvilka soldaten endast genom undervisning och öfning kan inhemta, men utan hvilka han endast är eli villigt, men otympligt biträde, som oftast gör mera skada än gagn. Det är derföre nödvändigt, för att i fält kunna draga nytta af Svenska soldatens allmänna arbetsfärdighet, att han vid de för honom derunder förefallande ovanliga byggnader och arbeten ledes af arbetsförmän, hvilka genom dem förut bibringad kunskap och öfning äro i tillfälle att under sjelfva arbetets verkställande meddela arbetarne den dertill nödiga undervisningen. Det är såväl för detta ändamål, hvarigenom ett stort antal vanliga och mindre kunniga arbetare kan under ledning af sådane arbetsförman med fördel sättas i hastig verksamhet, som för alt under fiendens eld utföra konstigare och svårare byggnader, såsom sapper, minor och gallerier, hvartill hvar och en vet, att både mod och stor konstskicklighet erfordras, som i alla länder ingeniör-trupper blifvit inrättade. Den 30 November f. m. förut under olika benämningar och mer och mindre dugliga uppställningssätt funnits.
R:dr för hvartdera året, att användas till hemfärdspenningar åt sjuklige afskedade soldater af garnisonen i Stockholm och andra Regementen Räkenskaperna hafva för båda åren granskats uti Kongl. Kammar Rätten utan anmärkning; och innestod vid slutet af år 1845 en behållning hos redogöraren af 7 R:dr 25 sk. 6 rst. Ilongl. Krigs-Vetenskaps-Akademien. Räkenskaperna, granskade uti Kongl. Kammar-Rätten för båda åren utan anmärkning, utvisa: Debet. år 1§44. år 1845. Balans frän föregående året: Uppbörd: Kongl. Credit. Utgifter: Det anslag, stort 800 R:dr, sorn denna Akademi, på grund af Kongl. Brefvet den 27 Februari 1830, årligen uppbär, har under båda revisionsåren utgått med 600 R:dr af 4:de hufvudtitelns anslag för oförutsedda militärbehof och med 200 R:dr från Kongl. Förvaltningen af Sjöärenderna. Inyalidluis-Foiideii, bildad genom indragning af Adelsfane-Regementets indelningar och afsedd för inrättande af Invalidhus, har under åren 1844 och 1845 förhållit sig sorn föijer: Debet. dr 1844. år 1845 Balans från föregående äret: Balans till påföljande året: Balans från föregående äret: Balans lill påföljande äret: Af förestående tabell visar sig, att fonden under båda dessa år vunnit en tillökning af 21,555 R:dr 28 sk. 1 rst, oaktadt alla de indelningar, som, enligt Rikets Ständers beslut vid 1812 års Riksdag, skulle till densamma indragas, ännu icke dit ingått. Kostnaderna för Invalid-inrättningen ä Ulriksdal bestridas jemväl af denna fond, hvadan förestående tabell också innefattar redogörelse för berörde inrättning. Denna sednares räkenskaper, hvilka i Kongl Kammar-Rätten granskats för båda revisionsåren med anmärkningar, utvisa: Debet. Balans från förgående året: Tillgångar Uppbörd: — Lefver erin g: Balans från föregående äret: — Utgifter: Balans till påföljande året:
Om frakthandel vore en här i landet föga begagnad näringsgren, och man ville inleda speculationen härpå, emedan densamma otvifvelaktigt för oss är högst nyttig och gagnelig, kunde det visserligen vara nödigt att bibehålla dessa tull-lindringar, men jag får fästa Hrrmes uppmärksamhet derpå, alt vårt deltagande i den stora verldshandel egentligen består i forsslande af varor från en hamn till en annan, eller frakthandel, och denna handel kunna vi lättast bedrifva, emedan den fordrar mindre kapitaler än den egentliga handeln eller varors uppköp på en ort för alt dem, med beräkning af vinst, ä annan ort försälja. Vära handlande äga icke erforderliga kapitaler, för att kunna komma i täflan på den stora verldsmarknaden, men väl till idkande af frakthandel, hvilken äfven länge och med fördel varit, begagnad. Om nu fartyg gå på utrikes orter, men icke erhålla fördelaktiga fragter eller för andra orsaker behöfva återvända, taga de en retour-last hem, och Staten får då genom tull-lindringarna godtgöra denna brist på frakt, och dymedelst uppmuntra till en ofta umbärlig import. Sådant anser jag onödigt och jag delar derföre fullkomligt Utsk-.s uttalade åsigt, att vår frakthandel vunnit den utvidgning, alt serskild uppmuntran icke vidare behöfves. Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten derpå, alt en icke obetydlig tillökning i tullen kommer att tillvägabringas genom upphörandet af dessa tull-lindringar, och på grund af dessa skäl, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag. Gr. Gyldenstolpe: Då R. o. Ad. redan återremitterat §:n synes mig som R. o. Ad. äfven borde återremittera frågan om den und. skrifveisen. Det torde vara så mycket angelägnare, som Utsk:s beslut kan vara beroende af sättet, hvarpå redactionen blir uppställd.
Om Regeringen genast hade fattat sitt beslut; så att hvarken talaren eller andra för saken nitälskande män fått tillfälle att göra sina anmärkningar, förrän efter den nya organisationen; så hade, om denna ansetts för felaktig, det ju varit mycket värre, än nu då Talarens m. fl. meningar kunna komma i öfvervägande före sakens afgörande. Men det synes icke heller vara verksamhet å Regeringens sida, som Tataren åsyftat, emedan han salt i fråga, huruvida det vore rätt, att Styrelsen befattade sig rned Läroverken, och beklagat, att Committeen ej tagit denna fråga under pröfning. Commilteen trodde, alt denna fråga redan var hos Styrelsen afgjord; ty ämnade hon icke befatta sig med Läroverken, så var det utan ändamål att af en Committee begära förslag till bästa sättet att dem vårda. Den framställda frågan synes följakteligen icke hafva hört till Committeens profning. Hvad min enskildta mening derom beträffar; så skulle jag anse för en olycka, om Styrelsen öfverlemnade åt slumpen att afgöra, om och hvarest Undervisningsverk i Riket skulle finnas, eller icke; om den ena hade Den 14 Augusti f. m. 5i öfverflöd och den andra brist. Erfarenheten visar ock, huru det tillgår i Länder, hvarest Undervisningsverken så behandlas, (nemligen i Norra America) och jag vill derpå anföra ett märkligt exempel. Då den store Washington anslog medel till ett Universitets anläggande efter sin död, dröjde det öfver tjugu år, innan någon åtgärd vid togs, emedan Regeringen förklarade, att den alldeles ieke ville sig med saken befatta; och ännu lärer organisationen af denna Högskola vara mycket ofullkomlig. Likaså förhåller det sig med den lägre undervisningen. Hon bedrifves der, såsom brobyggnader här, nemligen på entreprenad. De, som vilja vara Lärare, erbjuda sig öfver hvarannan, att på en otroligt kort tid för ett ovanligt godt köp bibringa förvånande kunskapsförråd, alldeles som vi bär sett böcker utbjudas, genom hvilka man skulle lära sig att på to minuter inhemta den ädla ridkonsten. Alt framgången i förra hänseeudet varit lika säker, som i det sednare, kan man lätt föreställa sig.
Rikshufvudboken, som är en sammanfattning af samtliga förvaltande Verks redovisningar, kan icke utgöra hufvudbok för Kongl. SlatsKontoret, hvars speciella förvaltning endast är en integrerande del af Rikshufvudboken. Revisorerne kunna icke inse hvarföre, genom upprättandet af en dylik hufvudbok för StatsKonloret, Riksbokslutet skulle behöfva fördröjas, enär detta sker ett år och 8 månader efter det år, för hvilket redogöres, och StatsKontorets hufvudbok bör kunna inom nämnde period fullbor - — 23 — das lika tidigt, som andra förvaltande Verks redogörelser. Enligt Revisorernes tanke, skulle, i och med detsamma denna hufvudbok inrättades, de särskilta redogörelser blifva öfverflödiga, hvilka nu årligen upprättas öfver StatsVerkets spanmål och öfver Charta-sigillata-afgiften, hvaremot deras innehåll, efter omständigheterna och ämnenas natur, skulle upptagas dels i Kongl. StatsKontorets hufvudbok och dels uti de redogörelser, hvilka af andra förvaltande myndigheter, isynnerhet Länsstyrelserna, afgifvas. Den förstnämnde eller MagasinsKontorets hufvudbok utgör endast en sammanfattning af alla Krono-magasinernas räkningar, och om någon grund för denna hufvudboks tillvaro funnes, borde ock, af lika skäl, redogörelse upprättas för alla andra slags förråder och kassor. Likaså förutsätter Gharta-sigillata-hufvudboken, att öfver hvarje annan StatsVerkets inkomst-titel särskild räkenskap borde uppgöras. Genom ifrågavarande hufvudböckers upphörande, skulle ock minskning i tjenstemannapersonalen beredas och tillgång möjligen vinnas för bestridande af de ökade göromål, som medelst införande af hufvudbok öfver StatsKontorets speciella förvaltning blefve oundvikliga. Att vidare denna Kongl. Stats-Kontorets hufvudbok granskas i Kongl. Kammar-Rättens Öfver-Revisions-Departement, synes äf\enledes vara ej blott nyttigt, utan äfven nödvändigt, af det skäl alt hela den specialförvaltning, som tillhör Kongl.
Jag tager mig i anledning håraf friheten att inför Höglofligc Ridderskapet och Adeln återväcka en motion, rörande Herr Ministern Lagersvårds fordringsanspråk å dess ännu hos Kronan Sverige verkelig» innestående fordran, uppkommen genom mindre billiga liquidations-grunder för dess andelar uti det så kallade Genuesiska Statslånet. Detta ämne har så utförligt vid sistliden Riksdag genom Herr G. A. Silfverstolpe blifvit utveckladt, att jag blett tager mig friheten hånvisa till dess Anförande, för att deruti lemna den utförligaste upplysning öfver förhållandet. Jag anser mig blott behöfva upptaga, att det fordrings-anspråk till hvars gäldande Ministern Lagetsvård anropar Riksens Stånders rättskänsla för en Svensk medborgare, som utom eget förvållande eljest skulle blifva alltför mycket lidande, för det nit, och den omtanka, att i den varande Styrelsens åsigter tjena och gagna sitt Fädernesland ännu utgör en summa af 57,932, 8, 11 Genuesiska Lire fuori di Banco. StatsUtskottet har vid förra Riksdagen afslagit Ministern Lagersvårds fordran å full ersättning för sine innehafvande delar uti det Genuesiska lånet, på den grund, att Herr Lagerevärd möjligtvis kunnat tillhandla sig dessa låneactier till en lägre cours, ån den, hvarefter han fordrat deras liquid. Härvid tyckes först visa sig 94 Den i Marliit den obilligheten, att man dömt efter möjlighe - ten, utan några lagligt grundade bevis på ett verkligt förhållande; för det andra synes ordalydelsen af det skrilteliga löfte om återbetalning, som vanligen innefattas uti en skuldförbindelse, böra vara den för liquiden ensamt gällande grunden. Herr Lagersvård har dessutom genom bevis, sorn härmed bifogas, styrkt, det han verkeligen varit delägare i dessa lån långt före den epok då betalningen inställdes. Om han dessutom någon gång skulle till credifens uppehållande uppköpt sådane papper vid tillfällen då förtroendet till dem börjat falla, så har han ju genom en sådan sin omtanka, vid den tiden, gjort Fäderneslandet en tjenst, hvaraf han vid denna, icke bör få vidkännas något lidande.
Registrators-tjensten icke voro lämpade efter det dermed förenade arbete och ansvar, hafva Fullmäktige, i enlighet med Direktionens framställning, ansett arfvodet för denne tjensteman böra från 200 R:dr till 400 R:dr förhöjas; äfvensom Fullmäktige, för deras del, gillat Direktionens hemställan om Kanslist-lönens bestämmande till 400R:dr; samt' då lönen för en tjensteman i lägsta tjenstegrad icke syntes böra understiga sistberörda belopp, eller 400 R:dr, dertill upptagit Kontors-skrifvarens aflöning. Utskottet har, vid öfvervägande häraf, skolat, hvad först beträffar löneförmånerne för Banko-Ombudet i Götheborg, anföra att, enär denna befattning, i afseende på ansvar Banko-Utskottets Memoria!, N:o 67. 15 och göromål, är att jemföra med de högst lönade befattningarne inom sjelfva Bankoverket; så synes det ock, som skulle de löne-inkomsler, hvilka blifvit föreslagna för Bankens Kommissarier eller sammanräknade 2,400 fi:dr, böra för bemälde Banko-Ombud bestämmas. I fråga dernäst om den för Låne-kontoret i Götheborg föreslagna tjenstemannapersonal och dess lönevilkor, har Utskottet funnit det icke vara med rättvisa och billighet fullkomligt öfverensstämmande, att för Ombudsmannen, hvars befattning erkänts vara särdeles besvärlig och maktpåliggande, och hvilken tjensteman för närvarande i sammanräknade löneförmåner åtnjuter 960 B:dr, blifvit ifrågasatt förminskning af 60 R:dr; utan deremot ansett aflöningeu till Ombudsmannen böra utgå med ett belopp i lön och arfvode af tillhopa 1,000 R:dr. Utskottet, sorn i öfrigt instämmer uti hvad Fullmäktige föreslagit, får, på grund häraf, tillstyrka: 8:o att, i stället för de uti 97 § mom.
Hus och Byggnader, sa i Stockholm som Lands-Otterne, hafwa Riksens Ständer ansett Kongl. Majus och Kronans höga rätt och förmon fordra, ar en omstandelig berättelse och upgift om alla desse Hus och Byggnaders beskaffenhet och antal blefwe af weder - Den 17 Mars. 78z börande afgifwen,'pa det deraf utrönas matte, om och huruwida Kronan kan aga flere sadane Byggnader, an som kunna anses för dest behof nödige, da någon anstalt tst deras nyttigare anwändande, til förman för Stats-Werket kunde widtagas; men som en sadan berättelse och upgift icke kan hinna meddelas under narwarande Riksdag, hafwa Riksens Stander trott sig böra detta ärende hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, med underdånig anhällan, det täcktes Eder Maj:t i Räder anbefalla Krigsoch Kammar-Lolle^ierns, at, efter infordrade uplysningar fran wederbörande, med berättelse til Eder Kongl. Maur i underdånighet inkomma, da Eders Maj:t Nädigst torde täckas dermed widraga sädane anstalter, som kunna befordra den förmanligaste förroaltning af desse Hus och Byggnader, dels genom utbyrande, dels genom försäljning af dem, som för Kronans Egit behof finnas öfwerfiödige; hwarefter Riksens Ständer wid nästa Riksdag om de ännu vförsalde Husen kunna taga en närmare kännedom, och sig dä widare i detta ämne utluta. Riksens Ständer framhärda rc. Stormägtigste Mernadigste Konung! Med afseende ädel lidande, som oskyldigt drabbar de Medborgare, hwilkas Skepp och Gods wid urbrottet af ett krig, antingen i Fiendens Hamnar , eller eljest genom upbringningar förloras, hafwa Riksens Stander funnit billighet och rättwisa pukulla en Författning, hwarigenom 784 Den 17 Mats. sadane förluster kunde för enssilte göras mindre kanbare.
December, i anledning af väckt fråga dels om upphäfvande af de, enligt 24 § af underrättelserne till nu gällande tulltaxa, medgifna tull-lindringar vid varuinförsel från transatlantiska hamnar, dels om afgiftsfri naturalisation af Engelska fartyg, sorn öfvergå till svensk egendom. T. f. Departements-chefen, Stats-rådet Gripenstedt, tillstyrkte i underdånighet, att, hvad förut angick det ifrågaställa upphäfvandet af de, enligt 24 § i underrättelserna till nu gällande tulltaxa, medgifna tull-lindringar, Kongl. Maj:t, med afseende å hvad Kommerse-kollegium och General-tullstyrelsen underdånigst upplyst och anfört, måtte täckas till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig proposition derom, att, på sätt kollegium och tullstyrelsen i underdånighet hemställt, omförmäldte lindringar vid så väl införsel från, som utförsel till de i nyssnämnde § uppräknade orter, må för framtiden upphöra, ej mindre för de med svenska fartyg ineller utförda varor, än ock, i följd deraf, för varor, ineller utförda med sådana främmande fartyg, hvilkas laddningar i svensk hamn äro underkastade enahanda afgifter, som inhemska fartygs; hvarvid dock, beträffande tiden, då ifrå - Kongl. iluj:ts Nåd. Proposition, Jtä o4. 5 gavarande förändring borde träda i verkställighet, t. f. Departements-chefen, som ansåg något längre rådrum i detta afseende, än hvad Kommerse-kollegium och tullstyrelsen föreslagit, skäligen böra trafikanterne medgifvas, i underdånighet hemställde att omförmälde förändring måtte först med 1853 års början vidtaga.