Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Olle vek undan, men stod sedan och skrek retsamma ord, så länge Gunnar kunde höra det. – Hva’ ä’ det för en? – frågade Erik, när de kommit ett par hundra alnar ifrån Olle och Bengt. – Hvilkendera? – frågade Gunnar. – Kors den deringe, som skrek och väsnades så förfasliga, för den andre såg jag nog va’ en galanter en. – Jo, – svarade Gunnar ifrigt och ond ännu – det ä’ en förbannad lymmel, som jag tjenat i två hela år tillsammans med, men som jag intet kan lära mig att tåla röken utaf. Och det ä’ fasligt dumt af mig, ty med rätta borde en bra karl aldrig bli ond på ett kriatur, men jag kan aldrig hålla mig i styr, när jag får se ’en, för då förargar han mig på alla upptänkliga sätt och vis. Och en supare är han med, och en odåga på allahanda sätt. – Ja, se han borde gå in i nykterheta – anmärkte Erik. – Åh lappri! – svarade Gunnar – då gjorde han visst som gamle Olaus i Kärreboda, som lofvade med fingra’ på boka att aldrig supa bränvin, men se’n åt han bränvin med sked så mycket han orka. Och så blef det med Olle, för det ä’ intet annat än svek och bedrägeri i hela hans kropp; och ed och löften ä’ honom bara som en näsa snus. Nej, det är en riktig Judas ’en, med röd peruk. – J tycker intet om ’en – sade Erik leende. – Nej, jag ä’ så ledt åt ’en, som en menniska kan vara. – Nå, men må han ska’ ligga efter Elin, och bli närgången och näsvis mot henne, såsom han sa’? – frågade Erik, litet orolig och varm om öronen. – Åh strunt ska’ han ej! – svarade Gunnar. – Det ska’ bli mitt fel, att han ska’ låta bli ’na. Te Vika tror jag slättes intet han törs komma, och sticker han bara näsan dit, så ska’ jag dra ’en med en lä’rpisk, så han ska’ håga’t. – Ja, de’ va’ rätt – utropade Erik och drog andan så lätt, och anade icke att han långt närmare hade en vida farligare rival.
Bet. Wto 2o4) t » Extra Statsrcsk 104,000 826,000 Summa 10,548,000 — StatsVerkets ordinarie Inkomster med Restantierne (se Bet. Wto 2o5) 4,014,5oo Brist som med Bevillningar bör utgöras 6,533,5oo 10,548,000 Anmärkning. Räkenskapernc utvisa, att de under namn af Extraordinarie Inkomster upptagne Bevillningar, om de fortfarande komma att utgöras på sätt sedan sis " ' rum, kunna uppgå till ett medeltal af (se Betänk. N:o io5 .. Räkcnskaperne utvisa, att till RiksgäldsContoret ingående BevillningsMedel, sedan sista Riksdag, per medium årligen utgjort, i rundt tal (se Bet. Wto 118. -I r/v. :• . ■■■ ' : ' . :»■,/' ■><'.:• T,::;'. ' > • ... ' _» J .. Stati-Vtskottets {Jildtande N:o asj. I N:o 223. * Ani. till Exp.-Utsk. den 13 Augurti. Utlåtandej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss uppå gjord underdånig ansökning om upphörande af Tionde-afgiften för Aluntillverkningen i Riket samt jemkning i Tu/lafgiften å Alun. OA.) Hos Kongl.
Vill man icke det, så är det en helt annan sak, men önskar man utrota detsamma, må man då derlill använda alla möjliga lofliga och tjenliga medel, hvartill jag räknar rättigheten att få till vittne begagna sådana personer, sorn kunna i saken vittna. Gr. Lagerbjelke: I motsats till den siste värde talaren, anhåller jag om afslag, icke af det skäl, att hvar och en person, som super bränvin, vore lönnkrögare eller vittnesjäfvig, utan derföre att denna fråga icke tillhör den författning, som är under öfverläggning, ty den hörer enligt mitt förmenande till allmänna lagen. En värd talare har yttrat, att det vore förträffligt, att här blifvit upptaget sådana frågor som dem, huruvida en person, som supit, skulle vara viltnesgild eller icke. Om denna åsigt vöre riktig, borde ju äfven intagas, hvilka öfriga föreskrifter, som med afseende på vittnen böra följasv hvilka personer, som åro jäf underkastade, med mera dylikt, som uti Rättegångs-Balken förefinnes. Sådana frågor böra icke afgöras efter, i en författning som denna intagne speciella stadganden, utan efter de allmänna grunder, hvilka civil-lagen i Rättegångs-Balken omnämner. Således kan det hända, att en person, som pä en lönnkrog supit, förklaras vittnesgild, under det på samma gång en annan person, som närvarit, icke blifver det. Detta beror på förhållanden och omständigheter, hvilket domaren, på grund af de i Rättegångs-Balken upgifne reglor, eger att bestämma. Ett stadgande, sådant som det Utsk. nu föreslagit, tjenar till intet, och skall detsamma innebära, att en person, som supit på en lönnkrog, alltid skall vara vittnesgild, sä vore det en orimlighet. Jag fortfar i min vördsamma anhållan om afslag å §:n. Frih. Hjerta: I motsats med den siste värde talaren anhåller jag att få förena mig med dem som yrka bifall.
S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Stats-Utskottets den 29 sistlidne Juli och 2 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 194, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om upplåtelse ät enskild person af norra delen af Konung Cari den XIII:s torg i hufvudstaden, till be byggande och disposition under viss tid, emot tomtöre-afgift. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 2 dennes på bor det lagda Memorial, N:o 205, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 112. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde, den 2 dennes på bordet lagda, Utlåtanden: N:o 206, i anledning af väckt motion om pension åt aflidne Bruksidkaren Samuel Owens enka; N:o 20S, i anledning af väckt motion, angående civile och militäre embetsoch tjenstemäns pensionering; och N:o 210, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående pension, på Allmänna Indragnings-staten, åt tvenne Afvittrfngs-landtmätare i Norrbottens län, äfvensom rättighet till dylik pension för sådane tjenstemän i allmänhet. S. D.
Bönder; alt, om delta senare stadgas uti 52 §„ kunde 53 §. utgå; samt ali, då pastoratet består af minst ioo hemman, borde det hafva sin egen Taxerings-Comite. I afseende på Taxerings-Comite'ernes organisation, åberopar Utskottet Utlåtandet derom vid 4-9 §■; och då Utskottets alternativt framstållde förslag i afseende på dels antalet af laxerings-ledamöter, dels val utur andra classer, när tillgång saknas på de erforderlige Slånds-classerne, afse ej mindre behofvet att lämpa föreskrifterna efter olika local-förhållanden, än nödvändigheten att förekomma hinder mot verkställigheten af ifrågavarande förrättningar, samt Utskottet anser det vara tydligt och klart, alt, enär socknar i ett pastorat äro belägna inom serskildta Län, taxeringen skall verkställas af Comileen i det Län, der socknen är belägen; finnér Utskottet icke skäl att, i anledning af ofvanstående anmärkningar, tillstyrka någon ändring. 56. §. pag. 41 och \i. P? Inom B or gare-Stån det är anmärkt, att Utskottet från denna §., som svarar emot q6 §. i nu gällande Bevillnings-Stadga, uteslutit stadgandet, att, om Konungens Befallningshafvande eller dess ombud uteblifver vid samm anträde t till klockan i o på dagen, Comileen välje Ordförande bland sina ledamöter. Enligt Utskottets förslag, är Landshöfding icke Ordförande i Taxexings-Comitc på landet. Tillägget vid slutet af denna §., bar tillkommit endast för den händelse, att Landshöfding tillfälligtvis vore närvarande, då Utskottet ansett det icke böra honom förmenas att föra ordet i Taxerings-Comilen, som likväl, utan hinder af hans uteblifvande, eger börja och fortsätta öfverläggningarne; hvadan oell då det anmärkte stadgandet, afselt ett motsatt förhållande, på sätt 89 §. af nu gällande BevillningsFörordning utvisar, anmärkningen torde få förfalla, 57. §. pag. 42.
Han har slet ikke respekteret Lies - vi havde n s r sagt harmlöslied og neutralitet i politisk henseende. Han har tvertirnod holdt ikke blot patrz ' oien - derfor kunde vi kun vzre ham taknemelig - men politi7; waz Lie frem paa en inaade, som, mildest talt, man vaekke forundring, og ligesom rykker Lie ud af hans dimeiisioner og flytter ud maerkepaelerne for hans begraendsning og i s a r for hans indflydelse. Thi vistnok er det sandt, a t Lie har gjort det Garborg siger, sagt det Garborg siger a t han har sagt, men det Bar ingen raekkeridde Iiart, ingen straenge i nationen har vibreret derred, ingen steinninger, langt mindre begivenheder har forandret sig derved. Lie har raeret politiker og venstremand ganske vist, men hans udvikling betinges ikke af, gaar ikke jawnsides med, indvirker ikke paa landets politiske udvikling saadan soin Wergelands og Björnsons. I dette forhold ligger paa engang Lies eiendommelighed og hans begraendsning. Han er elskvserdig, Ingen slaaen paa inderlig, folkekjsr, men han er ingen 7~3 ' rdi~g. skjolde kan gjöre ham dertil. I hans elskelige begarelse, i lians privatlivs kampe, nederlag, soning og opreisning gjennem digterkaldet ligger hans genis historie og hans magt. Lie skrev vers alt som ganske ung og blev anseet for a t have Den pen liden aare ». Men saa blev han dog jurist og forretningsmand og mente, som han selv skal hare sagt, D i forretningerne a t Iiave fundet den egentlige poesi^. Det viste sig imidlertid a t forretninger ikke er poesi. Det blev til knald og fald med for~etningerne og faldet var stort - baade for hain og for andre.
Prot. 1840. 4 Sami. 2 Afd. 19 Ilaft. 2 lo Statssamt Allm. Besv.- och Ehon.-Ulskoltens Utlåtande, N:o 88. utvägar till bergning, har motionären ansett handelns och sjöfartens npplijelpande i dessa orter vara synnerligen bidragande, och motionären har derföre föreslagit: i:o att den år 1835, på 5 års tid, för Norroch Westerbottens Län medgifna befrielse från export-tull och skepps-umgalder måtte utsträckas till ytterligare 5 år; 2:0 alt alla för skepps-utrustning nödige inventarier och effecter mätte få tullfritt införas; 3:o att Skeppare, boende på landet, hädanefter kunde befrias från skyldigheten att taga burskap i stad, helst han ej med staden hade något att skaffa, och att oexaminerad landt-skeppare således mätte ega rätt att segla till alla hamnar inom östersjön och Ka t tega t; 4-'o att förhyrning af manskap till fartyg från landsorten mätte, till undvikande af ett alldeles ändamålslöst uppehåll, få ske antingen lius närmaste Kronobetjent, eller helst hos närmaste Tullbevaknings-station hvilket senare tycktes vara så mycket mera billigt» sorn ”Tullen”' vore den enda Auctoritet, hvilken egentligen hade att conlrolfera skeppsfarten,- 5:o att de redan öfver 100 år öfverklagade så kallade fribrefven, för å utrikes ort gående fartyg , mätte afskaffas, såsom, öfverflöd ige, och blott ledande till besvär, uppehåll och kostnad för sjöfarande; och 6:0 att, så framt andre Provincer, efter redan gjorde motioner, hugnades med Statsbidrag till de inre communicationernes förbättring, m. m, Westerbottens Län äfven måtte deraf blifva delagtigt. Hvad sålunda blifvit anfördt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad beträffar det i esta punkten omförmälde förslag, så få Utskotten upplysa, att Kongl. Majit» genom Nådig Kungörelse af deri g
Konungen skulle således kunna bestämma de frågor, söm vid dessa kyrkomöten fingo discuteras. Det är likväl en bland de kristna vedertagen sed att församlingen sjelf får taga initiativet i alla frågor, som röra kristendomen. Tillstädesvarande ledamöter af kyrkomötet borde således ega motionsrätt, men en sådan rätt är dem betagen. Vidare stadgas: »ej ege dock mötet i dessa mål någon beslutande rätt; utan bafve det allena att utlåt:n deri till Konungen afgifva.» När således kyrkomötet hvarken skulle erhålla motionsrätt eller beslutanderätt, så blef ju enda fördelen den, att en mängd personer fingo tillfälle att komma tillsammans för att hålla långa motioner i andeliga frågor, och att Konungen blef i tillfälle att inhemta ett allmänt kyrkomötes utlåt, i frågor, öfver hvilka K. M. sedan skulle komma att besluta. Genom antagande af detta förslag skulle vi endast komma i ännu större beroende af presterna, men vi stå redan alldeles tillräckligt under klereciets förmynderskap; ty församlingen kan icke en gång besluta öfver sina egna Evangeliska kyrkoböcker. Det är församlingen, som skall hafva makten, men icke presterna. Hela detta Betänk, står i strid med kristendomens sanna anda. Detta liksom alla andra Betanien i religiösa frågor, hvilka på sednare tider blifvit afgifna, tyckes afse att uprätthålla hierarchien. Utsk. handlade på samma sätt med afs:de på den motion som blifvit väckt att afskaffa Sakramental-lagen, hvilken tillkom på ett så förunderligt sätt vid förra Riksdagen. Prestväldet har i alla tider och är i närv:de ögonblick vårt lands olycka, men om några år hoppas jag att en brytning skall inträffa, så att vi erhålla en rätt andlig frihet, den enda grundval på hvilken en rätt borgerlig frihet kan byggas, hvarföre vi äfven för närv:de sakna en sådan. Vidare stadgas: »vid beslut till utlåt, ege hvarje mötets röstberättigade ledamot en röst; äskas omröstning, då skall den sluten anställas. Arfvode till mötets valda ledamöter så ock öfrige kostnader derför skola af allmänna medel gäldas.»
Men det blir också af dessa skål mera synligt, hvarföre den StatsRepresentation vore felaktig, dår allt af vissa särskilta Corpser skulle Ståndsvis afgöras, dår allmänna viljan ej kunde blifva annorlunda uttryckt, ån genom deras inbördes jämkning. Om hos de ena af dessa Corpser eller Stånd, i allmänhet skulle fattas uplysning, kännedom af allmänna årender, och nog kraftigt interesse uti bibehållandet af allman ordning; om hos det andra en besynnerlig förening af Embetsmannaoch Skråinteressen infördt småaktighet i synpunkter och egoism i deras bedömande; om hos det tredje, Embetsmanna-Privilegier och hierarchiska grundsatser, utgjorde deras förnämsta ognamårke; om ånteligen hos det fjerde, en talrik samling af olikartade ämnen, gåfve der anledning till en besynnerlig, men oberäknelig förening afenskilta kunskaper och enskilt ärelystnad, af Medborgerlighet och Aristocratie, af nit för allmänt vål och af esprit de corps; om, säger jag, dessa åro de allmänna felaktigheter som skulle vidlåda inrättningen af fyra sådana Corpsers särskilta åtgärd vid Lagstiftningen, månne icke resultatet deraf skulle oftare blifva en följd af deras inbördes strid, ån af Samhällets allmänna behof, och månne icke således Lagen vid en sådan Lagstiftning skulle snarare blifva ett uttryck af särskilta Stånds, ån af Samhällets vilja och önskningar? Att vid en sådan inrättning tillägga ännu en Corps eller ett Femte Stånd del uti Lagstiftningen, skulle i min tanka foga hjelpa saken. Det skulle lagga Decisionsråtten hos ett af Stånden, men det skulle kan hånda snarare oka ån minska inflytelsen af den esprit de corps, sorn utgjorde hufvudfelef i Lagstiftningen; ty det år en af erfarenheten bestyrkt sanning, att hvarje Corps blir mera innom, sig f5renad,jo mera den för sin magt eller sitt anseende såsom sådan har att befara.
Han ville resa sig, men det förekoms, ty i detsamma fick Albertina en vink att sätta sig i hans knä, och hon gjorde icke allenast det, utan började ruska honom i pollisongerna, och trugade på honom en kyss. Det blef ett skratt och klappande med händerna, att det genom de öppna fönstren hördes vida omkring Djurgården, och när presten nu fann det vara hög tid att draga sig undan, hade man gömt hans hatt. Presten hade slutligen ingen annan råd än att skrika om hjelp – med våld öppnades dörren utifrån, och – Alexis och Albert med flera af deras sällskap stodo i rummet. De som voro inne förut började att högt formalisera sig öfver det oanständiga i att tränga sig in i ett fremmande sällskap, och lägga sig i hvad som ej angick dem, och under det man å ömse sidor högljudt vexlade sina åsigter öfver hvad som var anständigt eller oanständigt, hade presten fått tillfälle att smyga sig ut, och var glad att när han åter fann sig på hemvägen hafva en uniformsmössa på hufvudet, ty sin hatt hade han lemnat till spillo. Sedan Alexis och hans sällskap vunnit sitt ändamål, att frälsa den stackars presten, aflägsnade de sig åter, och glädjen, som för ett ögonblick blifvit störd, fick nya vingar. Men Stellans humör kunde ej vidare återställas, ty han grubblade på hvad de obehagliga vittnena kunde skada honom, och ej en gång hans Malla, när hon slutligen kom, kunde förmå att drifva bort hans griller. Presten hade begifvit sig direkte till Packartorget, för att beställa skjuts, och reste inom några timmar från Stockholm, med föresats att aldrig mer dit återkomma. Emedlertid hade regeringen tappat en votering på riddarhuset, ty ett par af de unga ädlingarne, som voro med i sällskapet, hade ej hörsammat kallelsen att infinna sig i plenum.
Jag skulle derföre hemställa, om icke åt sednare delen af punkten kunde gifvas denna lydelse: "med det tillägg, att en räntetagare icke må anvisa samma räntegifvare att för samma år verkställa leverering på flera ställen. Frih. Cederström: Af den siste värde talarens yttrande, finner jag, att han icke riktigt fattat min mening. Den egentliga anledn. till mitt förslag om rättelse uti mom. lit. d var icke den alt förekomma, det en räntetagare icke måtte anvisa en räntegifvare att för samma år verkställa leverering på flera ställen, ulan att förekomma, det räntetagare icke måtte anvisa räntegifvare inom samma by, för hvilka räntan endast belöpte sig till några få kappar på hvardera, a.tt verkställa leverering pä'särskilda orter; för hvilket ändamål jag anhåller, att efter orden: med det tillägg måtte, med uteslutande af det öfriga i denna punkt, inflyta: att räntetagare icke må äga rättighet anvisa ränta fr ån by eller enskild räntegifvare till leverering å mera än ett ställe. Om R. o. Ad. bifaller detta, är det säkert, att all tvist upphör. Frih. Palmstjerna: Ehuru jag, för min del, icke kan inse, i hvad mån Frih. Cederströins förslag mindre ingriper i den äganderätt, som Hr Frih. i förmiddags försvarade, än det förslag, som då var i fråga, men afslogs, är jag likväl icke så ömtålig om denna äganderätt, att jag icke kan ingå på Hr Frih:s förslag till förändring i mom. lit. d. Hvad mora. lit. e vidkommer, har det tillkommit i auledn. deraf, att i vissa provinser förhållandet med tiondespannmålens utgörande är annorlunda än i andra delar af Riket.
För de följande åren af nu gällande statsreglering, då endast tre procent af Bevillningsmedlen äro anslagna, blir bristen naturligtvis ännu större, hvarföre jag vördsamt föreslår, att Rikets Ständer, i enlighet med bestämmelsen i 118 § af 1858 års Bevillnings-stadga, behagade för Westerbottens län anvisa ett anslag för innevarande år af 600 R:dr och för år 1863 al 800 R:dr att, af blifvande Pröfnings-kommitté i länet, jemte det redan bestämda, fördelas; samt att, för nästa statsreglering, dylikt anslag antingen beviljas eller ock uti Bevillnings-stadgan förklaras att den brist, som, efter Pröfnmgs-kommittéens bedömmande, uppkommer å de såsom skälige ansedda ersättningarne får fyllas af andra Riksgälds-kontorets medel. Såsom ett ytterligare stöd för min begäran får jag anföra det förhållande, som visar sig vid jemförelse emellan fördelningen af dylika medel inom andra län och Westerbottens; nemligen att då landskamerer och protokollsföranden i Pröfnings-kommittéen inom somliga län erhållit en ersättning uppgående till 300 å 500 R:dr, hafva desse tjenstemän i Westerbotten erhållit endast 45 R:dr hvardera. Om remiss till vederbörligt Utskott af denna min motion, anhåller jag ödmjukast. Stockholm den 29 November 1862. L. A. von Hedenberg. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Af Herr voin Hellen berg; Ijiidvis; Ausust, angående anslag för vidtagande af åtgärder till förekommande af Umeå elfs utskärningar vid Ytterhiske by morn Umeå socken. Redan från äldre tider har Umeå eif åstadkommit utskärningar å de ställen af de höga stränderna, der jordmånen varit mera lös. Förödelsen har dock på intet ställe varit så stor och de derigenom uppkommande förluster för de invid stränderna boende jordegare så hårdt drabbande, som för Ytterhiske byamän inom Umeå socken. Elfven har nemligen vid Ytterhiske by, belägen på norra stranden af densamma och vester om
Och deremot utöfver dess tillhörande befattning, sorn endast är, alt uppgifva bura mycket genom Bevillning bör iitgöräs, företagit sig,' alt sluteiigen i Betänkandet framställa förvillande uppgifter om det årliga belopp i8a3 års BevillningsFörordnirig inbragt till fyllande af Statens behofver. I Stället för att begagna dé i RiksgäldsConloret för StatsUtskottet tillgängéligä afslulade Räkenskaper, grundade på TaxeringsLängder och SpecialRäkningar, öfver hvarje års Bevillning från och med dr 1824 till och med år 1827 bar StatsUtskottet, för att, i Bevillningsbidraget erhålla en högre tillgåhgssummä än det någonsin utgjordt, antagit RiksgäldsContoiiets CassaRäkniiig för år 1828, till stöd för dess uppgift orri Bevillningsbeloppet, och dermed anser sig hafva ådagalagt, att Bevillningen för året kan beräknas till 2,3io,oooi R:drj ehuru den, efter bilagde Einbetsbetyg lrån RiksgäldsContoirets Commissariat, under de 5 år 1823 års BevillningsFörordning varit gällande, icke utgjordt i medeltal mera än 2,222,026 R:dr 12 sk. 4 r:st. om året. Men dock 52.,000 R:dr om året utöfver hvartill den beräknades vid 1823 års Riksdag. Om 1828 års af StatsUtskottet åberopade Cassa-Piäkning granskas, visar sig genast oriktighelen, att taga joo Stats-U ts k ottets den till grund för uppgiften om hvad årliga Bevillningen utgjort, emedan denna Cassa-Räkning innehåller RiksgäldsContoirets Inkomst, härrörande från oredovist Bevillning från 1825 och föregående åren 4^4? R:dr, från 1826 i3,l6g R:dr. Upphörd på 1828 års Bevillning go,348 R:dr. Observationsmedel 58o6 Il:dr.
Då tanten och Jenny inträdde, voro derföre endast två af de nya gästerna i salongen och dessa tycktes vara i begrepp att företaga en promenad för att bese fallet. Kavaljeren, som stod med ryggen åt dörren, yttrade just i detta ögonblick till den unga damen, ty ung och vacker var hon, det kunde Jenny genast se: "Jag har oaktadt det mäktigt manande dånet inte ens kastat en blick genom fönstren och jag skall helt och hållet underkasta mig fröken Ainas anordningar. Skall jag nu kanske binda en duk för ögonen?" "Det skall jag göra", klingade en munter stämma och Jenny sprang behändigt fram samt betäckte bakifrån med sina små händer den talandes ögon. Tant Agatha stod mållös af förvåning öfver den oerhörda frihet hennes ystra systerdotter tagit sig emot en främmande mansperson och den unga finskan, ty läsaren har väl gissat att det är Aina Ros, tog först ovilkorligen ett steg tillbaka, men hennes förvirring gaf snart rum för en skälmsk känsla af sympati och i det hon vexlade en tyst helsning med den leende Jenny sade hon: "Gissa, herr Stenrot, gissa hvem det är; jag nästan anar det." "Vid alla himmelens makter, jag befinner mig i trolleriets hemland! Jenny, vackra, tokiga, snälla Jenny, det kan inte vara någon annan än du!" utropade vår vän Erik alldeles "forbaused" af öfverraskning. "Men huru i himmelens namn befinner du dig här? Och", han hade nu fått ögonen fria, "hvad ser jag? Tant Agatha också! Jo, det var en nätt sommartur, det här!" Men ingen hörde på honom, icke ens tant Agatha, som nedsjunkit på en stol och med händerna i kors på sitt bröst blott yttrade de orden: "Erik alltså det var Erik; nå då var det inte så farligt." Ur Aina Ros' vackra öga föll i all hemlighet en hastig blick på Erik. Kanske hon ville utleta hvilket intryck den mångomtalade Stockholms-kusinens plötsliga uppträdande gjort på hennes artige reskamrat och hittills oinskränkt hängifne riddare. Emellertid vände sig Jenny till den unga finskan och sade: "Förlåt, fröken Aina men min kusin har ju redan presenterat mig såsom den tokiga Jenny? Fröken Aina Ros inte så?