Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båda, språket och representationen , äro de ovilkorligen nödvändiga uttrycken af dess högsta väsendtlighet »eli individuella lif; formen, så för det ena som den andra, måste således, i det liufvudsakliga, allt jemt förblifva enahanda, så länge Stats-medlemmarne förblifva samma folk. Jag tror så Ridd. o. Ad. Prot. VI B. II Afd. 47 > 4^- Den 37 Maji. ledes att närvarande project högeligen förtjenar gillas derföre, att det i allt det hufvud* sakliga Bibehåller samma representation som Svenska Folket hos sig utbildat allt ifrån den tid det började tala Svenskt mål, och Klef en Europeisk Christen Nation. Det kan nemligen för ingen, som någorlunda sett sig om i fäderneslandets häfder, vara obekant, att från uråldriga tider öfverlade Konungen med Riddare och Svenar, Cierkerij, menige Röpstadsmän och Allmoge om Rikets angelägenheter och bästa. Det är sannt, sättet af denna representation, dess, om jag så får säga, yttre och timliga uppenbarelse, har visserligen undergått förändring, likasom Svenska Språket antagit en annan utdaning, än det hade under Folkungarnes dagar, och dylika modificationer kan den visserligen i oändlighet emottaga. Men det hufvudsakligen väsendtliga, den innersta roten och stammen måste alltid förblifva densamma, emedan den är national, emedan den sorn Svenskar tillhör oss och caracteriserar vår Stats individualitet. Dock icke blott för det Svenska Folket, af ålder, blifvit representeradt af Bönder, Borgare, Presterskap och Adel anser jag det vådligt att vidröra denna författning, utan i dubbelt mått derföre, att jag tror att denna construction af Ständerna i Stats-theorie.n är fast grundad. Statens inre lif utgöres af inbyggarnes arbete och inbyggarnes personliga värde, och då det nu är icle'en af detta Statens inre lif, som Ständerna skola representera, måste dessa båda principer i deras legislativa författning T) en 27 Maji. 371 uttala sig.
Det är hufvudsakligen på grund af detta skäl, som jag önskar att minimibeloppet bör bestämmas till hvad Frih. Tersmeden nyss föreslagit, och vidblifver jag min förra anhållan att få instämma i denna haus gjorda framställning. Hr Reutersvärd: Hvad den omständigheten beträffar, att, i händelse bränneriernas antal skulle förökas, det skulle upstå svårigheter att anskaffa tillräckligt många dugliga kontrollörer, ett skäl, som blifvit at Hr Hjärne, som bevis för minimibeloppets böjande, anfördt, tror jag icke densamma bör förtjena något alside, alldenstund jag är förvissad om att i Sverige väl finnes hundradetals pålitliga personer, som för sådant ändamål vore att tillgå, helst som ganska stora ekonomiska fördelar med en sådan plats vore förenade. Det tillkommer nemi. Landshöfdingarne att bestämma dagtraktamentet ända till 8 rdr om dagen. 'Hvad åter angår den upgiften, att en kontrollör ej skulle kunna öfvervaka mer än ett bränneri, eger denna sin riktighet, om nemi. brännerierna voro långt aflägsna från hvarandra; men, i händelse Utskits förslag vunne framgång, vet jag ingenting, som hindrar, att flere åboer kunde slå sig tillsammans om ett eller flere brännerier inom samma ort, hvilka, om de ligga närbelägna, kunna ställas under en och samma kontrollör. < Jag yrkar fortfarande bifall till Utskits förslag. Frih. Raab: Som jag anser denna fråga vara en lifsfråga, tager jag mig än en gång friheten fästa Hrrnes upmärksamhet på den förut af mig uttalade åsigten, att det enda ändamålsenliga korrektiv, som finnes emot öfverdrift, vare sig i produktion eller konsumtion, är skatten, och att denna öfverdrift deremot icke förekommes derigenom, att man bestämmer minimibeloppet högre än till hvad Utsk:t har föreslagit. Sedan öfverläggningen nu ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Grm o. Landtm., att, i afside å den förevide 4 §, yrkats dels bifall till densamma, hvarjemte Frih.
Prof. 1834- 4 Sami. 1 Afd. 3 10:de Häftet, 18 Stuts* samt Allm. fltsv, och Oecon -Utsi* B (.tänkande IV. o få-. att, genom inköp eller nybyggnad af Caserner för ofia ombvilige behof, belasta Staten med obestämda utgifter; och borde, intill dess detta lmnde bringas tili fullkomlig verkställighet, de städer, hvilka under liden måst upptaga lån af allmänna medel för Casernoch Stallbyggnader, tillerkännas befrielse att derå göra ränteeller eapitalafbetalningar, saint derjemte tillåtas att å lånen afskrifva beloppet af den till inqvarleriiigen årligen, utgående kostnad utöfver beloppet af i hvarje stad uppburen inqvartelingstolag. I anledning fff Herr Hattings motion, hafva inom Välloflige BorgareStåndet sig yttrat; aj) Herr Biörck, som, förenande sig med Herr Hatting, anhållit, alt serskild uppmärksamhet mätte /ästas på förhållandet med inqvartering»» besväret i Stockholm, i afseende hvarå upplystes, att inqyarteringssumman derstädes uppgick år 1822 till 42,000 Rdr och växte påföljde år lill öfver (10,000 Rdr samt utgjorde, efter det gravationsförslag, som för detta år vore uppgjord t, mera an 81,000 Rdr. Visserligen åtnjötes, till kostnadens betäckande, en andel i tolagen, men förhållandet emellan utgifter och tillgångar vöre sådant, att Stockholms Borgerskap detta ur mäste betungas med eli tillskott af mera än <7,000 Rdr; och enahanda belopp uttaxerades å husegarne, dock för dem med afdrag af p.ooo Rdr, sorn af Brandförsäkrings-Contoret betaides. Efter år 1810 hade Caserner för Gardes-Regementena inrättats, ulan att någon fördel deraf tillskyndats inqvarJeringsgifvarne.
Det talas nemligen om, att denna inrättning dels är alldeles förfelad, dels ej motsvarande ändamålet. Men då får felet sökas i skolans och dess styrelses sammansättning, och ej i sjelfva inrättningen. Såvida folkskolan är rätt organiserad, läraren nitisk och skicklig, är här ej mer att önska. Men det kan hända och händer äfven, att Skolstyrelsen låter sig ledas af partianda och småintressen och är drifven af en alldeles motsatt anda. Häraf upkommer splittring och delade åsigter, och skulden fäller på folkskolan såsom en mindre lämplig inrättning. Detta inverkar menligt. Man anser då bättre, att barnen få upväxa handlöst, till den stund de utgå i verlden såsom sina egna, eller såsom nya exemplar af den odugliga tjenarepersonal, som ho3 oss nu företer 112 D en 5 November. ett varnande exempel på, hvad råhet i förening med högmod och fåfänga kan uträtta, och hvilken syn nu djerft företer sig. Oaktadt folkskoie-inrättningens nuvärde ofullkomliga utbildning och de brister, som vidlåda densamma, får man en klar öfversigt af hvad godt den redan uträttat, då man jemför tiden nu med tiden under Carl XI:s regering. Det var Han, som befallte, att hvarje Sveusk medborgare skulle lära sig läsa i bok, och det var det första jettesteg, som Sveriges allmoge tog ur mörkret och vidskepelsen. Man behöfver ej gå längre tillbaka än till år 1842, då ännu ingen ordnad skolundervisning fanns för allmogens barn, utan att blott på sin höjd, en och annan byskola fanns, der den s. k. läraren eller klockaren hade ganska ringa förmåga att meddela barnen den första undervisningen. Att folkskolan är en god inrättning, lär väl icke kunna bestridas. De densamma vidlådande brister torde böra sökas dels i dess organisation, dels i dess styrelse. Hvad organisationen vidkommer, får man medgifva, att i alla likasom i detta fall, det som årtionden tillbaka syntes vål upfylla sin bestämmelse, nu verkligen kan vara bristfälligt, i följd af tidens verkningar och variationer. Organisationen af denna inrättning måste alltså gå sin utbildning till mötes, för att slutligen bli en fullkomlig man.
En och annan lärospån får man säkert betala, men så samlar man också Udde häktade nu Maria och insatte henne Bartholomseusdagen 1705 i fängelse i Svartsjö slott. Vid näst påföljande ting ransakades i detta mål, men &gt; som uppå et slikt brott intet något visst straff i Guds och Sveriges lag skall finnas utsatt », afgaf tingsrätten till hofrätten en förfrågan. Äfven hofrätten tyckte sig ej kunna reda ut målet själft ', utan förde det till kungs medels följande resolution: » Allthenstund denna Maria Johansdotter, som förklädt sig uti mansfolkskläder, har någon tid med samma klädebonad farit omkring landet och betjänt sig af et oriktigt pass samt therunder på et och annat ställe igenom des förhållande gifvit åtskilliga andra kvinnfolk anledning fatta de tankar at vilja hafva henne till man, och ibland them jämväl en i så måtto styrkt i then meningen, att hon tagit af henne åtskilliga små persedlar, som hon henne förärt; hvarefter samma kvinnsperson varit på vägen at sig själf lifvet afbända, för det hon icke vidare velat förklara sig til äktenskap med henne; förthenskuld som thetta et ovanligt mål är, på hvilket ingen egentlig lag finnes, så hemställes hans Kongl. Maj:ts nådigaste godtfinnande underdånigast, om icke hon, Maria Johansdotter, för ofvanbemälte des begångne förgripelser kunde beläggas med 8 dagars fängelse på vatten och bröd samt uppenbar kyrkoplikt. » Litet om frösådd i boningsrum. U r notisboken. Vensionsfouden för sjuktilsöfershor. Undertecknarne af inbjudningen till bildande af en pensionsfond för sjuksköterskor sammanträdde här om aftonen å Fredrika Bremer-förbundets byrå. Förslaget till stadgar förelåg därvid. Hvad man i förslaget först fäster sig vid är, att stadgarne äro uppstälda så liberalt, att så väl de högst utbildade sjuksköterskorna som de, hvilka fått enbart en minst 2-årig praktisk utbildning vid sjukhus (en stor kontingent af vid våra landsortslasarett verksamma sköterskor), äga rätt till delaktighet i kassan. För erhållande af pension fordras att ha fyllt 50 år, att ha till kassan inbetalat minst 5000 kr.
Nådiga författningar redan är vordet stadgadt. Vidkommande åter Herr Öfverste-Lieutenantens yttrande, det afgift för den vid Soldat-Tor-* pen tilläfventyrs befintliga jordrymd utöfver hvad Knekte-Contracfen utsätta, ej matie kunna betalas; så finner Utskottet, af hvad här förut blifvit tillstyrkt, ostridigt följa, det rättighet till ersättning för sådan jord'icke i något fall må kulina beviljas, och sådant desto mindre, som, enligt 5:te punkten uti Resolutionen pä Allmogens Besvär den 2& Juni 1731, redan blifvit stadgadt, att alla Ryttares, Soldaters och Båtsmäns inkräktningar vid sina Boslällen, utöfver det, som i Knekte-Conträden och författningarna bestås, borde utläggas; hvilket Herrar Bnndshöfdingarne, när klagan skedde, till verkställighet skulle bringa. Och hvad slutligen angår Herr Ofverste - Uieute-’ naniens önskan om underdånig begäran hos Kongl. Maja, det Nådig Befallning kunde gifvas åt vederbörande, att alla tilläfventyrs började Rättegångar i d.etta ämne borde hvila till Riksdagens slut, eller till dess bestämda föreskrifter hunne vidtagas och göras kunnige; så anser Utskottet i detta afseende vara mest lämpligt, att Riksens Höglofl. Ständer, ju förr desto hellre, i 2-a B. N:o 31, 32. 84* Den 17 April. i underdånighet anmäla detta för Rotehållare angelägna mål hos Kongl. Majit, som i Nåder lärer täckas, så fort KonglMaj:t nödigt pröfvar,^* sin uti ämnet meddelande Nådiga Författning utfärda. Hvilket alltsammans till Riksens Höglofl. Siänders eget närmare ompröfvande vördsammeligen öfverlemnas. Stockholm den 5 April 1S15. På Höglofl. Ridderskapets På Högvördig! Prest, och Adelns Ledamö- Ståndets .Ledamöters ters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Brynolf Hesselgren.
Då likväl den förbättrade organisation, som Tullbevaknings-personalen redan undergått, samt den säkra förhoppning Utskottet hyser, att en af Rikets Ständer uttryckt önskan, att controlerne emot tullförsnillning måtte ytterligare skärpas, icke skall af Kongl. Majit lemnäs utan afseende, gifvit Utskottet anledning förmoda, det risquen för tullförsnillaren hädanefter skall betydligen ökas samt begäret för denna oloflliga handtering derigenom minskas, så mycket mera, som, enligt hvad Utskottet trott sig känna, opinionen hos kustboerne tagit en rigtning i detta afseende, hvarigenom förbrytaren emot Tull-lagarne af dem kan påräkna mindre skydd; så har af desse skäl Utskottet ansett sig kunna gå deras önskan till mötes, hvilka yrkat en ytterligare förhöjning i införseltullen å Bränvin, samt får derföre vördsamt föreslå, att Bränvin och Sprit af alla slag af till och med 12 graders styrka må beläggas med en införseltull af 1 R:dr kannan, och det af högre gradtal med 1 R:dr 24 sk., samt derjemte att den för Sprit till Luktvattens beredning i Utskottets förslag tillstjukle serskilda förtullning må upphöra och denna Sprit, i förhållande till dess styrka, draga enahanda tull sorn annat Bränvin. Det af en anmärkare uppgifna förslag, att Rum matte beläggas med högre tull än de öfrige Bränvinssorterne, bar Utskottet icke kunnat under - i6 Revilln.-Utskoltets Utlåtande JV.o jfS. stödja, enär sådant ovilkorligen skulle gifva anledning till förblandning oeh origtiga uppgifter vid förtullningen.
En annan senare förordning återkallade till fäderneslandet sådana svenska undersåter, som olofligen afvikit och nedsatt sig på utrikes orter, med löfte att om äfven de ville idka saltsjöfisket och till den ändan välja sådana ställen som voro tjenliga för fisklägen, ville kongl. maj:t draga försorg derom att nödigt utrymme för dylika inrättningar måtte blifva dem till everldlig tid upplåtet samt nödiga hus och fiskarkojor på kronans bekostnad för dem uppbyggda. Men icke nog härmed. Premier utlofvades äfven, och dessa premier voro så underbart stort tilltagna att de utgingo med icke mindre än 3 daler silfvermynt för hvar tunna sill, som insaltades. Emellertid befanns den anslagna fonden snart blifva otillräcklig, hvarför premierna 1758 nedsattes till en daler silfvermynt, och slutligen måste de alldeles upphöra, sedan man dock först användt det medlet att neka premier till alla, som icke saltade i tunnor af ek. Fonden var då i en skuld af 851,841 daler och 12 öre kopparmynt. Döttrarnes hemgift ligger på Grönland. Såsom man lätt kunde förutse, skulle alla de personer, som väntat sig premier och så länge blifvit afspisade med undanflykter, råka i högsta uppror, när dessa gåfvor, hvilka snart ansågos som bestämda rättigheter, totalt upphörde; och då kronan nu hade en sådan mängd besvärliga fordringsegare, måste hon vara betänkt på att kasta åt dem, om icke annat än en chimär-förhoppning, hvilken – om det så ville sig – äfven kunde förvandlas i verklighet. Ett kompani eller slutet bolag till idkande af hvalfiskfångst vid Grönland inrättades i Göteborg 1774 genom subskriberade aktier, och kronan begagnade detta tillfälle att göra sina premiefordrare till aktieegare i det grönländska kompaniet, sålunda att kronan betalade vissa procent af de sillpremiemedel, för hvilka hon för egen del subskriberat. För detta kompanis grundläggning och bestånd gjorde regeringen verkliga uppoffringar.
Denna anmärkning gäller Fullmäktiges beslut att icke fästa afseende på det af Herr J. W. Smitt den 3 Mars afgifna och den 10 Mars hos Fullmäktige handlagde låneanbud. Visserligen har Herr Smitt uti sin derom ingifna och den io Mars föredragna skrift, hvilken är handlingarne bilagd, åberopat »underhandlingar om lånet, som med honom under den sednare tiden skulle hafva egt rum», och Herrar Revisorer hafva icke försummat att återgifva detta åberopande; men Fullmäktige måste här förklara, att de om sådana underhandlingar lika litet egde någon kännedom som om Herr Smitts benägenhet för lånet i allmänhet förr, än hans anbud inkom. Huruvida han enskildt åt någon bland Fullmäktige gifvit sina tankar i ämnet tillkänna, är en sak, som, derest förhållandet äfven vore sådant, dock ej kunnat leda till någon följd, innan han uppträdde öppet. Då detta skedde, hade emellertid, såsom protokollet den 3 Mars § 1 gifver vid handen, en preliminär öfverenskommelse blifvit med Herr Heinemann träffad, rörande amorteringstidens reduktion till 54 år, hvaröfver hans principalers definitiva svar till den 9 Mars skulle afvaktas; och som detta svar inom behörig tid ankom, godkännande reduktionen, kunde Herr Smitts anbud ej vidare komma under pröfning I afseende å detta anbud anmärka dock Herrar Revisorer ytterligare, att de af Herr Smitt uti sin skrift meddelade sifferuppgifter hade bordt föranleda Fullmäktige att granska, »huruvida hans anbud icke i verkligheten vore billigare, än det genom Herr Heinemann gjorda». Äfven detta har emellertid skett, och utbedja sig Full 19 - — 146 — mäktige nu att här fä framlägga resultatet deraf.
Sedan sålunda förberedande åtgärder blifvit vidtagna, så har jag föreställt mig att ordförandena i samtlige kommunalnämnder i de socknar, sorn skulle betala expropriationen, borde sammankallas, för att med länets styresman rådgöra i denna fråga. Sedan dessa ölvervägt saken och gjort de ändringar, sorn de funmt lämpliga, så skulle de utse ett visst antal personer, hvilka skulle utgöra en interimsstvrelse oell ännu ytterligare genomgå förslaget och deri göra de förbättringar, som kunna vara af behofvet påkallade. Derefter föreställer jag mig alt saken lättast skulle genomdrifvas, om samtlige kommunalmännen inom de ifrågavarande orterna distriktsvis sammankallades och den bildade interimsstyrelsen sammanträdde med dessa kommunalmän på olika ställen, för att afgöra saken. Lyckas det denna direktion och landshöfdingen att öfvertyga kommunalmännen om riktigheten af förslaget, så betviflar jag ingalunda att det blir bilället, ty jag är ölvertygad att när en sak är rättvis och billig och den framställes på ett ändamålsenligt sätt, så går deri igenom. Skulle äfven den första eller andra kommunalstämman gifva ett alslag, så hindrar icke detta att en ny kommunalstämma kunde sammankallas, der direktionen kunde närvara för att ytterligare utreda frågan; men om det nu ändå skulle inträffa att en eller annan kommun sade Den 9 Maj e. m. 181 nej, så återstår ju alltid en utväg, hvilken äfven Frih. af Ugglas omnämnt, nemi. subskription. Jag har nu framställt ett sätt, hvarpå, efter min öfvertygelse, denna expropriation bör kunna verkställas. Jag anser att Utsk:ts förslag har billighet för sig, och att, om det skall godkännas, så bör det ske nu, då man skall börja en ny stambana. Alven ber jag att lä fästa uppmärksamheten på den icke obetydliga besparing för statsverket, som häraf skulle uppkomma. Jag har icke framställt detta förslag för att bestämdt yrka på bifall till detsamma, utan egentligen endast för att utreda de skäl, hvarpå Stats-Utsk:t stödt sin hemställan, samt för att visa på livad sätt detta skulle kunna verkställas.
Med anledning af hvad sålunda förekommit, vill Kongl. Majit föreslå, det måtte Rikets Ständer medgifva, att till bestridande af kostnaderna för ombyggnad af det gamla numera förfallna och vanprydliga gymnastikhuset vid gymnastiska central-institutet, enligt förut nämnda ritning och kostnadsförslag, må få användas erforderligt belopp af öfverskottet å det för gymnastiska central-institutet vid sistlidna riksdag beviljade byggnadsanslag. De till detta ärende hörande handlingar skola tillhandahållas Rikets Ständers vederbörande Utskott; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL. F. F. Carlson. Utdrag Kongl. May.ts Nådiga Proposition N:o 80. 9 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 2 Februari 1866. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Departements-chefen, Statsrådet Carlson, uppläste derefter till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 4:o) angående användande af å byggnadsanslaget till gymnastiska central-institutet uppkommande öfverskott till ombyggnad af gamla gymnastikhuset derstädes. Och behagade Kongl. Maj:t, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, samt befallde, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo A. J. Olde. Alik. till Exp.-Utsk. den 17 Febr. 1866, kl. 12 midd. Kongl.
Det tyckes vara Herrar Revisorers mening att fasta uppmärksam heten derå, att bevakningen af etablissementet och föstningarne, som derunder lyda, skulle kunna tillvägabringas för mindre än den åberopade kostnaden, men då någon inskränkning häruti för närvarande icke lärer kunna ske, och de trupper, som till denna tjenstgöring användas, äro i stat upptagna, samt det för öfrigt beror på Kongl. Maj:ts nådiga vilja att dem använda, är denna anmärkning ej af beskaffenhet att fordra någon särskild förklaring af Befälhafvande amiralen. I afseende på inspektionsresa af Rikets Ständers Herrar Revisorer, så kan Befälhafvande amiralen ej deremot hafva något att invända, utan får tvertom yttra den åsigt, att det vore lyckligt, om Rikets Ständer på något sätt skulle kunna vinna kännedom om Flottans dyrbara hufvudstation, jemte de många och betydliga arbeten, som der utföras. Carlskrona den 12 Februari 1852. NORDENSKJÖLD. G. Trägårdh. Befälhafvarens vid Stockholms station utlåtanJe, i anledning af 1851 års Revisorers anmärkningar vid Flottans räkenskaper. Till Kongl. Förvaltningen af sjöärendena! Till utlåtande öfver det med skrifvelsen den 29 sistlidne Januari hitsända och nu återföljande transsumt af Rikets Ständers Revisorers, efter granskning af Femte hufvudtitelns räkenskaper för åren 1848 och 1849, till Kongl. Majit i underdånighet aflåtna berättelse, får jag äran meddela: Beträffande den uti lista gjorda anmärkning, att ett belopp af 2,379 Ridr 9 sk. 4 rist. banko blifvit uti 1849 års hufvudbok, såsom en stationens inkomst under nämnde är oriktigt uppförd, har Kontorschefen inkommit med hosföljande förklaring i ämnet, hvarvid jag finner mig icke hafva något att för egen del anföra. Hvad angår det uti 2 §. anmärkta förhållande i afseende på kostnaden för medikamenter och sjukvård vid stationen åren 1848 och 1849, har jag häröfver infordrat
R:dr öfverstege de förra, anhållit att, som den pension, hon kunde påräkna från Civil-statens Pensionskassa, jemte ett henne af Wermländska Bruks-societelen tillförsäkrad t understöd, icke försloge alt bereda nödtorftigt uppehälle åt henne och en ännu oförsörjd dotter samt en ålderstigen moder, Kollegium måtte hos Kongl. Maj.t göra underdånig framställning om någon lämplig pension åt henne af allmänna medel; vid öfverlemnande af hvilken ansökning Kommers-Kollegium anfört, hurusom Bergmästaren von Schéele, hvilken den 20 sistlidne Juli aflidit i en ålder af 67 år, deraf han tillbragt 48 år i Statens tjenst, under denna sin långa tjenstemannabana med sällsynt nit omfattade och sökte befrämja allt hvad han ansåg leda till det allmännas gagn, samt att det nyttiga, han sålunda åstadkommit, äfven rönt offentligt erkännande och således icke behöfde af Kollegium vitsordas; och då det understöd, hans enka förmält sig hafva Bih. till B. St. Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 2 Häft. 1 3 StatsUtskottets Utlåtande N:o 174. att påräkna ifrån Civil—statens Pensionskassa samt af Wermländska Bruks-socieleten, svårligen torde komma att emotsvara behofvet för hennes lefnadskostnad, hade Kollegium ansett förevarande fall kunna jemföras med de flera dylika, då en i knappa omständigheter stadd enka efter en utmärkt tjensteman funnits höra hugnas med särskild pension af statsmedlen, hvadan Kollegium i underdånighet hemställt, det Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska beviljande af en årlig pension för sökanden.