Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kollegium under de första månaderna af år 1862 utlånat, från förenade mötespassevolans-fonden 32,500 R:dr och från trosspassevolans-fonden 27,000 R:dr; samt hvad beträffade militie-boställskassan, att då åtskilliga större reparationer å karaktershus vid militie-boställen redan voro beslutade och flera att emotse samt förberedande åtgärder för fullgörande af de genom Kongl. Brefvet den 16 April 1861 föreskrifna nybyggnader af karaktershus å dylika 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. boställen af Kongl. Kollegium vidtagits, nödig försigtighet fordrade, att ej utlåna den för året uppkomna behållning förr än de i och för nybyggnader och reparationer erforderliga kostnader blefve närmare kända. Vid jemförelse af kassans räkenskaper för åren 1861 och 1862 visade sig ock att dessa arbeten för förstnämnda år kostat 14,031 R:dr 44 öre och att kassans hela utgiftsbelopp utgjort 30,169 R:dr 61 öre, hvaremot för år 1862 nybyggnader och reparationer medfört en utgift af 23,126 R:dr 7 öre eller 9,194 R:dr 63 öre mer än 1861, och således nära nog medtagit den för sistnämnda år uppkomna behållning samt hela utgiftsbeloppet för år 1862 uppgått till 40,215 R:dr 1 öre; och hade den kontanta behållningen, efter verkställd utlåning under sistnämnda år af sammanlagdt 52,500 R:dr, nedgått till 46,051 R:dr 27 öre. Efter tagen kännedom häraf, anmälde 1864 års Revisorer att, ehuru de kontanta behållningarne uti de anmärkta kassorna väl under revisionsåret 1862 betydligt nedgått, dock, hvad särskildt militie-boställskassan beträffade, dess vid nämnda års slut innestående kontanta behållning, 46,051 R:dr 27 öre, syntes fortfarande varit större än som, såvidt af räkenskaperne kunde inhemtas, för bestridande af kassans utgifter erfordrades.
Jag måste fortfarande vidhålla detta yrkande; ty i ett samhälle, der åt Regeringen för sådant ändamål lemnäs så ringa medel som i vårt, der är det, efter min förmening, icke skäl alt äfven betaga henne detta. Jag torde icke behölva ånyo upprepa alla de olägenheter, som deraf skulle uppkomma både i afseende på militära och civila tjenster. Den enda önskan, som jag skulle kunna anse lämplig, vore, om R. St, ville anhålla, att titlar ej måtte beviljas åt dem, som icke äro i Rikets tjenst. Derigenom skulle titlars värde förhöjas för dem, som vore i tjenst och dermed benådades. Jag tillstyrker således vördsamt, att R. o. Ad. ville afslå denna punkt i Utskts betänk., och antaga den förändring jag nu föreslagit Frill. Nauckhoff, Joli. Otto: Älven jag har varit i tillfälle att så väl skriftligen som muntligen yttra mig i en detta förslag motsatt riktning, nemi. då bevilln.stadgan här förevar; och sorn mina åsigter i detta fall alldeles öf - Den s December. verensstämma med den siste välde talarens, förenar jag mig i den begäran han framställt. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag instämmer så myckel hellre i hvad Nr von Hartmansdorff anfört, som jag icke anser någon fara vara vid fortfarandet af den rättighet, sorn Konungen i detta afseende hittills begagnat. Om en fullmakt gifves åt en, sorn icke är fulleligen värd denna K. nåd, så ankommer det mera på den, som erhållit denna utmärkelse, än på den som beviljat densamma, om ett sådant ynnestprof skall hafva någon betydelse. Är det oförtjent, så kan det omöjligen göra något ondt, ty om en person också erhållit titel af assessor eller råd, så begär ingen hans råd, 0111 lian icke är så qvaliiicerad, att han kan gifva något råd. Nationens upplysning har numera sligit till den grad, att inga dislinclioner kunna bedraga. Fåfängt söker man med en titel, ett hand eller en stjerna dölja en fläck.
motsvaras af sista per. tillhör Ordn.-St. motsvaras af mom. 1 tillhör i öfrigt R.-F:n (enligt Förslaget § 81). Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse , N:o 83. 51 Nuvarande RiksdagsFörslaget till ny ordning. Riksdags-Ordning. § 44 mom. 4 . sista per. utgår. „ „ 2och3 utgå. § ™ § 46 sista per . motsvaras af % 130. »» det öfriga tillhör Ordn.St. § 130. § 47 tillhör Ordn.St. 8 48 motsvaras al § 108. § U2. § 49 mom. 1 ii ii andra per. förfaller. „ 2 motsvaras af sista per. tillhör Ordn.-St. § 114. 3 o. 4 motsvaras af »1 § 107. » sen. S S 59 5 tillhör i öfrigt Ordn.St. § 60 tillhör R.F:n (enligt Försl. § 81). 61 motsvaras af « 134. § 135. s § 62 »» 52 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. Nuvarande Riksdagsordning. § 63 morn. „ 2. § 71 § 72 § 73 § 74 § 73 § 76 § 77 § 78 § 79 § 80 § 81 § 82 >motsvaras af tillhör R.F:n (enligt § 82). motsvaras af tillhör R.F:n (enligt Förslaget § 88). motsvaras af sista per. förfaller, motsvaras af Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 83- 53 Förslag till Regerings-Form. $ i Sveriges rike skall styras af en Konung, och vara ett arfrike med den arfsföljd, som i Successions Ordningen är stadgad. § 2. Konungen skall förklarad är. § 3- Konungens Majestät åtal fredade. § 4. Konungen eger Evangeliska läran. § 5. Statsrådet skall bestå af tio ledamöter, hvilka ega att — •— af Statsrådet. § 6.
Ridderskapet och Adeln inbjudit sina medständer till instämmande i det Beslut, att, genom en deputation hos Hans Kongl. Höghet Ex Protocollo, Olof Werlin Ex Protocollo, Olof Werlin; ankommet och uppläst Proto - Kron - Den x Augusti 33 Kronprinsen i underdånighet anhålla, det täcktes Hans Kongl. Höghet, efter iphämtadt tillstånd af H ans JVfaj:t Konungen, Nådigst åtaga sig särskild vård och inseende, så väl öfver anläggningens skyndsamma fullbordande, som att det, af Riksens Ständer till detta stora företag beviljade betydande biträde måtte med noggranhet blifva till sitt bestämda ändamål användt. Men Hedervärda Bondeståndet, öfvertygadt att Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl, Höghet Kronprinsen, åt detta stora företag, lenina samina Nådiga vård och uppmärksamhet, som åt an-, dra allmänt nyttiga och riksgagneliga anstalter, ansåg förberörde underdåniga anhållan mindre lämplig och forklaräde sig af detta skäl ej kunna uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns Beslut deram instämma. Ut Supra. Ex Erotocollo Olof Werlin S. D. X-Jplästes och lades till handlingarna: iro En afskrift af Kongl. Majus till Riksens-Ständer på Riks-Salen sistlidne dag haline Nådiga tal, hvaruti dels lemnäs Nådig fastställelse å flera af Riksens Ständer fattade Beslut, dels uppgifven skälen, hvarföre andra Beslut ej kunnat bifalals. 2:0 Stats-Utskottets Memorial af den 30 Juli, angående Förstärkta Stats-Utskottets beslut, om afskaffande af Extra Chartss-Sigillataa-stämplingen i Stockholm. 3:0 Dito af samma dag, innehåll Ian - 14 Den 1 Augusti lande underrättelse huru åtskilliga^ till Förstärkta Stats Utskottet hänskjutne frågor om allmänna Be« villningens utgörande',' blifvit afgjorde. 4:0 EagUtskotiets Berättelse af den 28 Juli om förhål-' landet med de från Utskottet aflemnade Betan-1 kandern Ut Supra.
Och strax öfver oss hänga stora, ofantliga stenblock ned från klipporna, ögonskenligen färdiga att hvilken stund som helst falla ned och krossa vårt lilla nötskal. Skog kan ej växa här på branterna, men i skrefvorna frodas grä- set tillsammans med låga buskvä-xter och ett slags vackra hvita blommor, oeh här och der nere vid stranden böjer sig en liten björk ut öfver vattnet. Här tycks inga andra varelser än foglarne kunna bygga och bo, och dock — hvad synes väl deruppe på afsatsen? Är det ej en menniskoboning? Jo, en af roddarne omtalar, att der ligger en gård, en af de rikaste här på trakten. Vi fråga naturligtvis, hur man kan komma upp dit. Jo, en väg är inhuggen i den nästan lodräta klippan; på den måste man klättra upp. Förr fans här ' en hängbro, men den är nu borttagen. På vintern kan ingenting bäras ned här, och då nå- gon dör, måste liket saltas och förvaras på gården, ty först på våren kan det föras ned och begrafvas. Barnen bindas under de första åren med tåg vid stugan, så att de ej skola gå för långt ut på branten. Här komma vi till ett ställe, der ett stort stycke tycks ha fallit ur berget — ja, för några år sedan gick här verkligen ett snöskred, som tog med en bit af sjelfva fjellet. Svallvågen blef så stark, att en mil derifrån, i Hellesylt, gick vattnet nio famnar upp på land. En båt var just då ute på fjorden och vände tre gånger kölen i vädret, men menniskorna räddade sig genom att hålla fast i årtullarna. Litet längre fram kommo vi till » Prsekestolen », en besynnerlig, utskjutande klippa, passande till talarstol åt bergakonungen, och strax derpå till ett jättestort klippansigte, » hellige Olav ». Nu nalkas vi en af Geirangers vackraste punkter, systerforsarne eller » de sy v söstre. » Här kommer en fors ned, hvilken högt uppe på branten delar sig i sju armar, så att hela klippan täckes af en hvit, rörlig slöja.
N:o 233, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 148, angående väckt motion om upplåtelse åt Kongl. Seralimer-ordens-lasarettet af plats för tvättinrättning från Kongl. Majlts och Kronans, af Kongl. Karolinska Mediko-kirurgiska Institutet disponerade, egendom N:ris 1 och 2 i qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, samt i sammanhang dermed beviljande åt nämnda Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyrt?safgift, som för nämnde plats nu erlägges, bifölls; Prot.-Utdrag den H Augusti 1854. 383 N:o 234, angående upplåtande af rum och lägenheter inom Rikets Ständers hus mellan riksdagarne, bifölls; N:o 235, i anledning af väckt fråga om understöd för Riksgälds-kontorets Enkeooh Pupill-kassa, bifölls: N:o 236, angående utdelningen af de till Riksgälds-kontoret aflemnade tryckta Riksdagshandlingar, bifölls; N:o 237, angående kostnaderna för tryckningen af protokolierna vid innevarande riksdag, jemte dertill hörande Bihang, bifölls. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo: Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 11 dennes till Rikets Ständer, angående skatte-försäljning af åtskilliga lägenheter under Elfsborgs kungsladugård i Götheborgs och Bohus län. Remitterades, jemte ett anförande af Herr Björck, till Stats-Utskottet; och Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 15 dennes till Rikets Ständer, angående hegardt understöd för fullbordandet af Norbergs jernväg. Remitterades, jemte ett anförande af Herr Rettig, till Stats-Utskottet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 238, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 151, angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-Departementets handläggning.
Riksdagsman njute, för resan till och ifrån Riksdagsort Ny §. ten och för vistandet derstädes, af Statsmedlen ersättning efter de grunder, som å föregången Riksdag blifvit bestämda. §. 60. Underlåter Valdi strid alt ställa de Riksdagsmän det bör, |R. O. $. IG. vare förfallet till det vile, som Riksförsamlingen bestämmer. Försummar utan laga förfall den valde alt sig till Riksdagen i rättan tid inställa, vare arvode för den tid, han uteblifvit, förlustig och böle derutöfver ett lika belopp. Med sådana vitén och böter gånge sedan, som Riksförsamlingen förordnar. §• 61. Riksdagsmännen skola, dagen efter den, som för Riksdagens Jfr. II. O. $. sammanträde är bestämd, sina fullmagter uppvisa inför den äldste 21, period. 1, af Hög sta Domstolens ledamöter, som icke af laga förfall hindras ; ~ oc^ samt Riksförsamlingens fullmägtige i Riks-Banken och RiksgäldsContoret, hvilka inom tre helgfria dagar böra undersöka, huruvida samtliga fullmagterna äro utfärdade i den form, Vallagens 14 stadgar. Riksförsamlingen äger derefter sin rätt förbehållen att pröfva, sä väl de anmärkningar, hvilka emot fullmagters form blifvit under ofvannämnda granskning gjorda, som ock alla andra frågor, hvilka om Riksdagsmans behörighet blifvit Riksförsamlingens pröfning underställda, antingen af Riksdagsman, med stöd af Vallagen, eller af annan person, enligt samma lags 3y Saknar Riksförsamlingen nödiga upplysningar, äge den infordra sådana och äfven, der så nödigt finnes, äska undersökning vid laga Domstol, der ock alla Constitulions-ZJIskottets Memorial, IV.-o 68. frågor om fällande till något i Vallagen utsatt ansvar böra upptagas. Den, som Riksdagsmanna-fullmagt uppvisat, utöfve derpå grundadt uppdraga oagtadt gjorda anmärkningar, till dess Riksförsamlingen om bans rätt ändtligt beslut fattat. §. 62.
Den enkla prakti.ka orsaken, hvarföre det i grundlagen stadgas att frågor örn författningars stiftande eller andi ing anses vara af vigt, är den, alt missbruket af den arbitrage, sorn eljest skulle ligga bos den auctoritet, hvilken skulle bedömma orri författningen eller förändringen vöre af vigt eller icke, anses vara vådligt och böra undvikas. På samma sätt synes mig bär äfven denna fråga böra betraktas. Det har aldrig fallit Const.Utsk in, att alla R. St:s önskningar skola vara af vigt, men Utsk har varit af den tanke, alt missbruket af dm arbitrage, sorn skulle kunna finnas hos den auctoritet, som skulle bestämma om de vöre af vigt, skulle kunna vara vådligt, och alt, om icke det vore vådligt, skulle dock fruktan för detta missbruk vara vådlig. Const.Utsk. liar ihågkommit, att vid R. St;s önskningar och deras förhållande till Styrelsen fäster sig eller kail möjligen i tidernas längd fästa sig ett parti-förhållande, och att vid sådant skick det skulle vara godt och nödvändigt att hafva ett bestämdt stadgande, som gjorde att man icke kunde skylla Regeringen i en framtid inom ett Const.- Utsk. för ett alltför lösligt behandlande af dessa önskningar. Hr Rosenblad, Bernh.: Den siste värde talarens anförande har tillräckligt ådagalagt, att äfven ibland de mål eller frågor, ehvad de kommit från R. St. eller icke, sorn kunna blifva föremål för öfverläggning i Statsrådet, och der, efter den i edaetion, sorn Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle fordra behandling af det större antalet ledamöter, kunna förekomma ganska många mål af ringa vigt och betydenhet. Måhända skulle äfven det exempel, jag vill icke säga det beslut, som Hr von Hartmansdorff här åberopat, kunna hänföras dit; men då äfven sådana frågor som denna stå intagna uti ifrågavar. cathegori, så är det så mycket mer ådagalagdt, att alla de R, St:s önskningar och framställningar, sorn kunna fordra denna noggrannare pröfning, redan finnas i alla fall inbegripna i denna cathegori.
Då får man anyo höra att kvinnan ej bör tringas iii i kommunals institutioner, dar hon ar bunden af mer eller mindre stela former, i stiillet bör mall lata hennes eget hjiirta och förstånd få asfgöra hur hon vill utöfva sin valsignelsebringa.ide verksamhet, och framför allt ' vore ' det betanlligt att l i t a hennes lättrörda sinne deltaga, i bestkmmandet af fattigvårdsmedlens anviindande och anordningar inom de under densamma stå- ende inrättningar o. s. v. Som bekant ' handhafves hufvudstadens fattigvsrd af tv&amp; från hvarandra ganska fristående myndigheter: fattigvkds-. iliirnnden och de särskilta territorialförsamli~gari~es fattigv&amp;rdsstyrelser. Fattigv~rdsnäiniideii, som htses &amp; f stadsfullmaktige, utgör enligt instruktionen e11 öfversty relse föy fattigvasendet. Den förvaltar fattigvårdens medel, bevakar stadens rätt i förhiillande till andra kommui ler, uppdrager å t. sar skildte dele - gerade att s i frågor om barnavird och uppfostringshjälp s besluta med namndens rä,tt, öfvervakar de särskilda barrnhertighetsinrättningarila, och eger i öfrigt att pk tjänligaste sätt ordna; och besörja den Jlmiiiilla fattigvarden, jämte aden dgrmed förenade tillsyn öfver sedlighet och ordnings, samt med hansyn till allt detta meddela de föreskrifter » som finnas lampliga och af behof påkallade s. Under dessa af nämnden meddelade föreskrifter arbets de sarskildta f örsamliagarnes fattigvirdsstyrelser. Deras ledamö - ter utses af niimndeii, - endast församlingem kyrkoherde är sjalfskrifven ledamot - och hendhnf va s des närmaste och omedelbara tillsynen å och varden om de fattiga inom församlingen D. Till sitt biträde iiger skval nämnden som fattigvårdsslJ relsen att anlita rotemännen. Dessa skola blaiid annat i den fattigvården spela samma roll som inom F. V. O. de s. k. besökarne.
Utsk. hade tilläfventyrs då funnit, alt grunden för fideicommiss-stiftelser eller majorats-inrättningar är både moraliskt och statsoeconomiskt oriktig; att de äro en för vårt land och våra institutioner alldeles främmande lagstiftning, uppkommen för att rädda en till sin undergång redan lutande aristokrati, hvilken likväl nu synes vara så ohjelpligen fallen, att den föga förmår upprätthållas af denna bräckliga pelare. Utsk. skulle hafva funnit, att der omtanka och förstånd finnas hos innehafvare af betydlig egendom, der behöfves ej fideicommissbrefvet, för att skydda eller förkofra denna; men att, der dessa egenskaper saknas, fideicommiss-pergamentet föga mer än annat pergament kan bevara egendomen från vanvård och fideicommissarien från trångmål och elände. Utsk. skulle i detta afseende kunnat hemta talrika exempel från de sednare arens bedröfliga erfarenhet. Utsk. skulle tilläfventyrs jemväl hafva insett, att det föga öfverensstämmer med billighet att genom lag stadga, det en fader skall sakna rätt, antingen att emellan sina barn fördela eller till den mest dugliga eller mest behöfvande disponera sin egendom, utan att eu fullkomlig slump skall afgöra, hvem som skall blifva ägare derafi Utsk. skulle sannolikt vidare erinrat sig, hurusom mången fideicommissarie, i stolt förlitande på en stor orubblig förmögenhet, ofta ansett detta vara ”vinning nog” och sålunda ej sällan underlåtit att förvärfva sig bildning eller ens insigt i sättet att sköta sin egendom.
Dä för de i Tryckfrihets-förordningens 3 § 5, 6 och 13 mom. omförmälda förbrytelser straffbestämmelser äro utsatta i Strafflagens 9 Kap. 5 § 2 mom. och 8 § samt 18 Kap. 12 §, har i förslagen till ändringar i dessa mom. hänvisats till allmänna lagen. I den nya redaktion af nyssnämnda grundlags 3 § 9 morn., som föranledts deraf, att i detsamma åberopas lagrum, hvilka genom Strafflagen komme att upp häfvas, har Utskottet, då den i samma mom. omnämnda förbrytelse ej är i Strafflagen så bestämdt rubricerad, att icke tvekan möjligen kunde uppstå vid tillämpningen, funnit sig böra hänvisa till Strafflagens 8 Kap. 28 §, såsom närmast hänförlig till ifrågavarande fall. Enär den i första stycket af 3 § 10 mom. Tryckfrihets-förordningen omnämnda förbrytelse äfven omfattar deu i sednare stycket af samma mom. upptagna, och denna sistnämnda tydligen blifvit särskildt omförmäld endast med hänseende till den skärpta straffbestämmelse, som förekommer i 1 Kap. 5 § Missgernings-Balken, så har, då Strafflagen i 8 Kap. 19 och 18 §§ upptager båda fallen, Utskottet ansett det sednare stycket af ifrågavarande grundlags-moment kunna uteslutas, då hänvisning skett till allmänna lagen. Den i Tryckfrihets förordningens 5 § 15 mom. omförmälda, i Strafflagen ej förekommande straffart, fästning för lifstiden, har af Utskottet föreslagits att utbytas mot straffarbete på lifstid. Då den i samma moments sednare del stadgade förvandling af böter är väsendtligen skiljaktig från den i Strafflagens ‘2 Kap. 10 och 11 §§ föreskrifna, men någon skälig anledning till en sådan skiljaktighet ej synes förefinnas, har Utskottet i sitt förslag till ändring af detta mom. hänvisat till allmänna lagen. Likaledes har 16 mom. i samma grundlagsparagraf, hvarest en annan fördelning af böter är föreskrifven, än i Strafflagens 2 Kap. 8 §, blifvit föreslaget att ändras till närmare öfverensstämmelse med detta Strafflagens stadgande.
Att fullt instämma häri, kunde dock Fru Lenngren blott ett par gånger lockas (se ”Bordvisa” och ”Sång i ett gladt sällskap”); hon var dertill, i grunden, både för glädtig och för qvick. Förträfflig såsom maka, var hon äfven i allmänhet ett mönster såsom husfru; och således för sitt tjenstfolk snarare en moder, än en herrskarinna. I blandadt sällskap noggrannt (ehuru ledigt) afvägande orden, och gerna försigtig ända till slutenhet, befanns hon i egentliga vänskapsförhållanden alltid lika öppenhjertig, som tillförlitlig. Den makt, hvarmed hon var begåfvad att i lyckans hemvist förhöja glädjen, bytte sig, med samma beredvillighet, i sorgens boning till en makt att sprida tröst och hjelp. Med en för all nöd känslig godhet, som njöt af hvarje obemärkt tillfälle för välgerningar, förenade hon vid utöfningen både den starka vilja, som beredde utväg, och det klara förstånd, som förebyggde missbruk. Hennes utseende (ty förmodligen vill man äfven derom någonting höra) kunde, utan att vara egentligen oskönt, likväl ej kallas vackert. Men det gaf ett intryck af stilla behag, hvarvid den alltid enkla och alltid vårdade klädseln sammanstämde med anlet och gestalt till en angenäm helhet. I det allmänna umgänget tycktes ej mindre utseendet, än sättet och tonen, tillkännagifva en temligen vanlig Kommers-Rådinna; endast simplare, än de flesta. Stundom sågos dock äfven i sådant umgänge hennes ögon uppglänsa af en qvickhet, som hotade med ett epigram; men oftast återhölls det då af hennes läppar med ett mildt halflöje, eller följdes af en genast försonande mine, som antydde, att det fina saltet af hennes infall ej utströddes af begabberi eller skadefröjd. Också undföll det henne ytterst sällan bland dem, hos hvilka hon kunde vänta sig att det skulle missförstås eller såra. Glömde hon sig understundom, då hon frestades af en alltför oförsynt närgångenhet eller en alltför omotståndlig löjlighet, så väckte det i hennes inre strax ett långvarigt missnöje öfver afvikandet från en grundsats.
Lagerbjelke lemnat, torde R. o. Ad. finna, att det vore olämpligt att nu bifalla ett förslag, som tillkommit genom enskildes motioner, då man har att förvänta en K. Propos. i samma ämne, hvilken kommer att af samma Utsk. behandlas. Redan häri ligger ett ganska giltigt skäl för återremiss. Men sjelfva förslaget är så föga svarande mot hvad erfarenheten visat vara beböfligt och ändamålsenligt vid jordens afdikning, att äfven deruti innefattas mer V H. 41 642 Den 16 Maj. än tillräcklig anledn. för dess underkännande. Gr. Sparre har visserligen medgifvit, att i många fall det är behöfligt att lägga dikena djupare än 6 qvarter, meri ansett detta djup i allmänhet tillräckligt. Jag kan derpå svara, att afloppsdike i alla fall erfordras 2 alnar djupt, äfven om underdikning icke begagnas, såvida man vill draga full afkomst af jorden. Gr:n sade äfven, att underdikning icke vunnit så allmän tillämpning i vårt land, att de lagar som utfärdas böra hafva afseende derå. Detta yttrande får jag helt och hållet bestrida. Underdikning är redan ganska allmän i södra Sverige. Om jag icke bedrar mig, torde en Skåning, som begärt ordet näst efter mig, besanna denna min upgift. I Skåne är verkligen underdikning vorden så allmän och så stora kostnader nedläggas derpå, att det vore ett stort, misstag af B.. St:r att stifta en ny lag om afloppsdike, utan att fästa upmärksamhet vid denna nu allmänt pågående förbättring i jordbruket. Om för underdiknings verkställande skulle erfordras de omgångar Utsk. föreslagit och Gr. Sparre understödjer, så skulle den förbättring som derigenom afses, kunna upskjutas i många år, medan ert vanlig rättegång hunne utageras. Hvad Hr Grin i afseende å lutningen anfört, att nemi. Utskrs förslag öfverensstämmer med nuvide lags stadgande, kan ej ens gälla som en ursäkt, ty deri ligger icke något bevis på att den är riktig.