Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutet af 1 moni. i denna § innehåller: ”Vapnens bruk ”upphöre då civila myndigheten det bjuder.” Ordagranna tolkningen häraf innebär, alt sedan militära makten blifvit salt i verksamhet, så skulle den icke la sluta, förrän civila myndigheten derom lemnade tillsägelse. Denna föreskrift torde man finna overkställbar; ty civila myndigheten lärer icke med sin uppmärksamhet kunna följa t. ex. en choc för att se när den bör upphöra. Detta inom. torde derföre lämpligare kunna uttryckas så: ”Vapnens bruk får ej fortfara, sedan civila myndigheten bjudit alt det skall uppföra. ” Sista mom. af denna § stadgar: ”Lag samma vare ock, då upplopp öfvergå till våld å person eller egendom.” Uti K. M:s propos. står detta tillägg: ”eller då dellagarne i det ”upplopp ställa sig till motvärn emot offentlig myndighet, ”sorn dem skingra vill.” Det skulle nemi. kunna hända, alt de som göra upplopp väl icke begå våld emot person eller egendom, men underlåta att skingra sig och uppkasta barrikader, hvilket icke innefattar våld, hvarken emot person eller egendom, emedan de sjelfve kunnat medtaga de ämnen, som dertill erfordras, och de skulle således äga alt sätta sig i fullt försvarstillstånd, utan att hvarken civila eller militära makten ägde hindra det. Det är af sådan anledn. som orden ”eller ställa sig till motvärn emot offentlig myndighet,” finnas uti förevar. § af det K. förslaget, såsom motsvarande sådana företag, som den omnämnda förskansniugsåtgärden, enär den innefattar en förberedelse till motvärn. 9 §:n i Utskrs förslag är alldeles ny. Den handlar om ansvar för embetsmyndigheter, som förgå »ig. vid stillande af Den 17 O c t o b e x f. m. uppror ellér upplopp. Mot denna § kunde mångå anmärknlr göras; men jag anser mig icke böra besvära R. o.
Jag har iakttagit en djup tystnad under det fråg3n om finanserna utgjort föremål för Högloflige Ridderskapets och Adelns pröfning, dels emedan jag icke ansett mig äga er-i Din 8 Junii j. m. forderlig insigt i detta ämne, dels emedan fler re värde Talare tillräckligen utvecklat det. samma j m n då frågan nu uppstått om unders stöd åt Jordbruket, uti hvilket ämne jag tilla äfventyrs icke saknar all upplysning, nödgas jag bryta denna tystnad, och utbedja mig Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod lör några ögonblick. Man har visserligen ta-t lat både mycket och vackert om näringarnes uppmuntrande, och om productionens befrämjande, men då man slutligen skolat bestämma beloppet af det allmänna understöd, man ämnat ät Jordbruket, synes mig känslan för Jord* brukets intresse hafva varit ganska svag. Man har anslagit åt Jernhandteringen en million, men åt OdlingsLåneFonden endast något öfver 300,000 R;dr Jag frågar , om denna proposition kan anses lämpelig. Inga tillskott åt någon näring lemna snarare ersättning, än de, hvilka meddelas åt Landtbruket. En värd Ledamot Herr Påhlman har yttrat, att Odlingar icke böra företagas i stort, utan endast så småningom, samt hälst med egna tillgångar. Få äro de lycklige, som blifvit födde med penningar. Desse behöfva visst icke låna understöd inen den stora mängd Jordbrukare, som icke är vorden född till penningar, och således icke har förmåga, att, der localen medj gifver, ingå i odlingsföretag, bör af S^ten underhjelpas genom allmänna Låneanstalter. Att endast vända spaden kan icke kallas att odla. Dermed förstås, att omskapa mossor, tufvor och mader till en fruktbärande 'mark. Denna odling kan icke gerna företagas i smått. 5 4'3 Den 8 Junti J. m. utan mäste ske i det hela.
Jag tillstyrker derföre bifall till hvad Hr von Hohenhausen föreslagit, att orden ”samt deras hustrur och barn’’ böra borttagas, samt anhåller att SLåndet måtte taga i öfvervägande livad jag anfört om de barn, hvilkas föräldrar äro häktade, huruvida icke något särskildt stadgande i afseende på dem borde meddelas. Frih. Cederström: Jemte det jag fullkomligt instämmer med Hr von Hohenliausens förslag till redaction af a:a punkten i detta moni., får jag i afseende på i:a punkten begära den rättelse, att'i stället för orden ”ehvad de äro i tjenst eller afskedade” må införas ’’d å de vid fyllda 5o år blifvit afskedade-,” ty då en soldat till fyllda 5o år varit i Kronans tjenst och då måste afskedas, bör han af K. M. och Kronan försörjas. Tager han åter afsked i sin fulla mannaålder, är det icke billigt att han på gamla dagar faller K. M. och Kronan till last. Lian bör då i mångfalldiga år förut kunna försörja sig och tillhör på ålderdomen den församling, uti hvilken han vistas. Med denna rättelse får jag anhålla om propos. till bifall å detta morn., med den redaction Hr von Hohenhausen föreslagit. Hr von Rosen: Man har här klandrat, alt detta mom. vore för obestämdt. Utsk:n hafva dock sökt att, så mycket möjligt varit, få bestämdt hvilken skall försörja dem, som behöfva fattigunderstöd. För min del har jag äfven funnit nu ifrågavar. stadgande örn fattigunderstöd åt värfvade arni e'ens personal vara det riktigaste i hela författningen och liar så mycket mera skäl för mitt omdöme härutinnan, som företrädesvis de, hvilka skola handhafva författningen och sätta den i verksamhet, vai it mycket angelägne alt få något bestämdt stadgande meddeladt i detta afseende. Också inträffade inom Ulsk:n, när denna fråga förevar, att visserligen tankarne voro mycket delade, men att erfarenheten från de orter, der värfvade corpser blifvit förlagda, uttryckte tydligt behofvet af något stadgande i detta fall.
Stats-, Lagsamt Alim. Bese.- oell Ekon.-Utsk. Bet. Jtys 29. all ledighet till vinnande ai extra inkomster saknas, utan jemväl, enligt motionärens förslag, rättigheten att förvärfva sadan inkomst skulle vara Landtmäteri-direktören förmenad. Men, ej nog härmed. De föreslagna resepenningarne, 200 till 300 R:dr, skulle sannolikt komma att, i än större män än lönen, visa sig otillräckliga, enär Landtmäteri-direktörens biträde och kontroll vid förrättningar, såsom icke medförande någon kostnad för den dem påkallade, otvifvelaktig! komme att, sä i tid sorn i otid, tagas i anspråk. Utskottet tror således ej blott lönens belopp, utan jemväl resekostnadsersättningen böra betydligt höjas utöfver hvad Herr Grefve Anckarsvärd föreslagit, med mindre det med förändringen afsedda mål skall förfelas och Landtmäteri-direktörsplatserne komma att beklädas af personer, ingalunda vunne det dem lemnade förtroende. Vid detta förhållande, och då således äfven otti Andre Landtmätaretjensterne indragas, — det vilkor hvarunder den af Herr Grefve Anckarsvärd föreslagna aflöning skulle kunna, mot det uppgifna anslaget, Landtmäteri-diroktörerne beredas — berörda anslag ändock komme att befinnas otillräckligt, hemställer Utskottet att förslaget om Förste Landtmätare-befattningarnes förändrande till Landtmäteri-direktörstjenster samt om anvisande för berörda ändamål af en ärlig lön af 3,500 R:dr Runt åt dem hvar, jemte 200 till 300 R:dr i resepenningar, ej ina vinna Rikets Ständers bifall. Genom den föreslagna indragningen af Andre Landtmätaretjensterne komme den utväg till biträde åt Förste Landtmätarne, och till företrädande af (lesses ställe vid hinder af jäf eller sjukdom, att gå förlorad, som nu, med föranledande af 2:dra Artikeln i Landtinäteri-instruktionen, torde kunna anses ega rum.
Hans karaktär, som fick fritt utveckla sig på grund af drottningens idé att låta honom uppväxa utan några band eller regler och därför snart visade ett odrägligt själfsvåld, lär dock haft åtminstone två goda sidor, nämligen en obegränsad tillgifvenhet för drottningen och en viss diskretion i afseende på de tilldragelser inom hofvet, till hvilka han var vittne. Han dog 1822. Gyllenborgs tragedi »Sune jarl eller Sverkers död» uppfördes första gången på Drottningholm d. 21 augusti 1783; trycktes i »Teaterstycken af Gyllenborg» Sthm 1797. Karl Fredrik Pechlin, född i Holstein 1720, död på Varbergs fästning 1796, den bekante partigängaren. Han var vid den tid, som här är i fråga, öfverstelöjtnant vid Kalmar regemente. Fredrik Axel von Fersen (1719–94). Han var landtmarskalk vid riksdagarne 1755–56, 1760–62, 1769–70, hattpartiets ledare under Frihetstidens senare skede och oppositionspartiets främste man under Gustaf III. Hans efterlemnade skrifter utgåfvos i 8 band 1867 –72 af R. M. Klinckowström. Fredrik Ulrik von Rosen. Han blef landshöfding, sedan riksråd. † 1793. Olof Håkansson (1695–1769) var under 8 riksdagar talman i bondeståndet, i hvilket han utöfvade ett öfverväldigande inflytande. Den förut s. 4 nämnde landshöfdingen i Stockholms län Jakob Johan Gyllenborg. Karl Reinhold Berch, kansliråd, sekreterare i antikvitetsarkivet. Han var en stor myntkännare och har efterlemnat afhandlingar i numismatik och kulturhistoria. Sekreteraren vid Upsala akademi Karl Klingenberg, kusin till fru Nordenflycht, dog 1757, vid hvilket tillfälle fru N. öfver honom författade ett skaldestycke. »Skuggan af en förlorad vän». Han var medlem af Tankebyggarorden.
(Bläs> ocf porcellrttnesfårfdljare, Bofcstfe ocf flabigt ttJtfianbe på wige tia fåban fSrfdljning af konungens föefaaningéfafroanbe utfebbe ji4l* len, i $rt>å Sloget: g6rga Slogen _ _ — stf-.bt 10: Stnbra bito 5; ^nfpectotct, ^aciorer, Cogetiter, BoHjeUlflte ocf Sf rifvare, lifa meb bern i §. 27. WlaBmåfiave, Bpggmdflare, £ammorfrm6ec meb flere anbre Slrbeftf» f6reflånbare roib S3ruf ocf SBergroerf, i £re Pläger: gargå (Slagen SMr 5' ttnbra bito 3*. Srebje bito ~ i2' HljSlnate, fe Carnat. t tTlä(iev> 0toenner 1: iC. tndftsre roib gabrifetne ocf öfrige Snråffningat, i gern (Slaget: g6rfla Slagen Stör 8: Slnbra bito 6: (BegSUer »ib bege 2BerF, fc ©efdfler i ©fdfcerne. pceötfanter, Bruts, i Små Slaget: gorga Slagen g: Stnbra bito —- 2: 33 Sfrt. II. §• §. 33—34* •WeftgSthM, ocf f<Sbane Contingentborgare, forn tbfa ©drbfari' jankel, [5 frami Denna ^anbel Pommer att fortfara, i gern Slafer:' gorfa Slaten 9J:fcr 20: Sintra Dito 15: Srebje Dito 10: gjerte De, forn dga att fjefftoe effer genom omfut iDfa terör* te fanbel, för fmarje perjon (Pola erldgga:
Uti det af arbetareförsäkringskomitén afgifna betänkande ing&amp;r en rätt utförlig framställniog af några främmande länders lagstiftning ang&amp;ende försäkring mot olycksfall i arbetet. Däijämte har doktor A. Raphael i en monografi, Arbetsgifvare och arbetare, förlikningsmetoder vid deras intressetvister i England och Amerika1, lämnat en framställning af en bland de vigtigaste frågorna inom detta omr&amp;de. Men detta är, om man tillägger en afhandling af dr J. Östberg, nästan allt hvad v&amp;r literatur har att bjada på arbetarelagstiftningens omr&amp;de och ingen af dessa publikationer var egnad att vinua en större krets af läsare, hvilka förtjänster de än i öfrigt må ega. Ingeniör Fredholms arbete är däremot af den natur, att det hör kunna tränga fram till en betydligt större allmänhet. Det utmärker sig för en koncentration, som gjort det möjligt, 1 Anmäld i denna tidskrift, aprilhäftet 1889.att på mindre än tvåhundra sidor lämna en klar och sakrik sammanfattning af arbetarefrftgans uppkomst och nuvarande ställning i Europas vigtigaste länder, utan att framställningen, oak-tadt det omfattande material den lämnar, ett ögonblick verkar tröttande. För öfrigt gör arbetet ett intryck, som åtminstone är anmälaren dubbelt behagligt, därför att det i vår literatur är sft sällan man får det, ett intryck af att vara den erfarne och praktiske mannens inlägg i frågan. Teorierna framhållas med en korthet och klarhet, som de teoretiske herrarne från högskolorna aldrig drömt om och därpå öfvergår förf. till yttre, fakta — man känner sig på säker mark och slipper för en gång ifrån de quasi-djupsinniga utredningar, som gjort lite hvar studiet af hithörande frågor så krångligt. I bokens första afdelning redogör förf.
» Välkommen få Tåget hade stannat för att efter e n m i n u t jag drig var det väl kaprifoliedoften, s o m kunför men kunde den det väl? Fru Mörk anade den instinktivt; det var Han sjuk? » l o g p å sitt s j ä l f u l l a, s o r g s n a leende, borde det icke ett något i blunda för, ett sägas att B o väckte gamla om. e n s o m m a r mörka friskare leende, » Ja, » men jag då gled det s o m en ordlös Men läppar. tror H u r är jag. » Bo skötte egendomen själf, så mor och landtbrukare o c h tyckte, de kunde son de alltid hem frän det var kaprifoliebersån, då B o kom badresan, sade h o n smekande, ser så, l e d s e n i på axeln: ut, o m j a g bara visste, hvad kära min Bo, d e t är åt d i g. A t t Ringar, Broscher, s o m h o n ville i hans blick, s o m hos henne, minnen d å allting v a r vackrare o c h oemotståndligare mörka ögon emot henne, tvifvel, tusen än lyste ^nnars. Fru Mörk nästan skydde kaprifoliebersån Armbaud, Kedjearmband, Kedjor. Nålar, Bref besvaras sitt: » Minns omgående. håret. » de mantiljen Sofie! behöfver ma tals det gick frun, » det var en lång s o m m a r d a g, m e n när d e n slutligen dalade, v a r fyra Kuylen stier na. * 371 grönmålade och försjönk soffan i tankar. vid mannens graf » H o n o m o c k s å, skall jag mista honom också, » mumlade hon motvilligt. » Jaså, tycker, gosses att du jag lycka. tycker skall Ja, det, Gustaf, tänka det gör jag, m e n du, d e t är svårt, att bli alldeles Hon med vaggade det gråa långsamt hufvudet, Silfverarbeteu, Bordsilfver. du först p å m i n ensam. » fram o c h tillbaka böjde sig sedan Modernast. Solidast! Billigast!
Ridderffapet och Adeln, med bifall af Stats-Utskottets hemställan, hänskjutit delta ämne till Bewillnings - Ulstottec att bereda Fond för ifrägawarande Inrättning genom förhöjning af Tullen ä nägon utrikes ifrän inkommande »para, samt lätit harwid ätfölja sä wäl ett af Herr Ofwerste-Licutenanten Larl Lustaf UeuterllLÖlft, som ett af Herr Profestor Larl trafvenfelt inlemnadt yttrandeAtt Högwördige Preste-Ständet likaledes updragit ät Bewillnings-Utskottct att genom lämpelig afgift ä nägon wist öfwerflödswara, säsom till exempel Utländska Tobaks.blader, anskaffa de medel som till förestående ändamäl kunde blifwa bewiljade: Art Wällöf!. Borgare - Ständet jemte gjorde anmärkningar emot Beswärsoch Oeeonomie-Utffotteis Betänkande i hufwudfrägan, samt förnämligast att Underhälls Summan mätte nedsättas till tretusende trehundrade och trettiotre Riksdaler 16 st. om äret och endast fortfara till nästa Riksdag, öfwerlemnat ät Bewillnings-Utffottet att föreftä medel till delta behof uti lämpelig afgift ä något» isrän Utrikes Ort hiiförande Consumtions-wahra; och att Hederwärda Bonde-Srändet, likwäl utan närmare fastställande af det uti Oeconomieoch Beswärs-UlffottetS plan up - Den 5 Zebruarii. 327 Zifne understöds belopp och wiktorén för dest meddelande, instämt uti de öfrige Tre Respective Ständens Remist till Bewillnjngs - Utskottet, pä det delta Utstött kunde komma i tillfälle alt upkaga ärendet till wcderbörlig handläggning.
F6rsIagets vanner betonade, att d i trlngseln af amnen i skolan ar stor och med ratta öfverklagad, borde nigot Smne bortrensas, och hlrtill lampade sig bland andra ilmnen det tredje spraket. Sprikstudiet i och för sig skulle ocksb vinna genom koncentration. Förslagets rnotstindare stödde sig förnamligast p i " förtildrarnas önskningar och de praktiska behofvenn och menade, att man ej som. vilkor för anslags erbiilande borde förbjuda en skola att undervisa i. Förutom dessa frigor, som narmast beröra .skolans organisation, var det naturligt, att de bida frigorna om " samskolan " oah " sMjden ", dessa de noderna pedagogernas skötebarn, skulle blifva föremtll för ett lifiigt menjngsutbyte. Mötet hade p i sitt program upptagit frggan, om huruvida det tir Iampligt, att de allmanna laroverken, i vissa mindre samhällen, enligt flickskolekomit6ns förslag, ombildas till samskolor .. Detta förslag tycktes icke vinna mötets sympatier! Atminstone i sitt nuvarande skick. Det vore ej i sm&amp;st&amp;derna ensamt man bast gjorde erkrenheter, och de ekonomiska fardelarna torde ej blifva s&amp; stora. som komiterade menat. Eburu det ej strangt taget hördo till iimnet att diskutera fragan om samskolan i och för sig, hennes fördelar och vanskligheter, var det niistan naturligt, att diskussionen snart lemnade d e 32 stadernas omrhde och kom in p&amp; sjhlfva samskolan. Och si % börde vi %ter de gamla betankligheterna: om huru det skulle g&amp; vlra flickor i de förskrackliga gosskoIorna och de viil grundade bettlnkligheterna, huruvida vAra flickor tala att läsa lika mycket som gossarna. Samskolan hade ocksh sina varma föresprhkare, och mer an en larare kunde vitsorda det goda inflytande som gossarna och flickorna nt8fvat p&amp; hvarandra. Af andra, som varmt intresserade sig för saken, belystes fragan frhn olika ' sidor.
Med hvad sålunda blifvit anfördt, tror jag mig hafva visat, att, äfven om de ordinarie statsinkomsterna kunde enligt grundlagen underkastas förstärkta Statsutskottets voteringar, de af Utskottet nu beslutade propositioner likväl böra ogillas, såsom blandade med lagstiftningsförslag, hvilka skola enligt 3 Stånds beslut afgöras, samt emedan deras godkännande kunde hafva till följd åsidosättande af ej blott ståndsprivilegiers och indelningsverkets helgd, utan ock af enskild eganderätt». Häruti hafva instämt herrar Rääf, L. F., Lind af Hageby, Ridderborg, Nordensvan, friherre Adelsvärd, Erik Seth och af Georgii, samt i reservationens hutvudsakliga delar: biskop Hedrén, doktor Björkman, professor H. G. Lindgren, doktor Wallin, domprosten Laurenius, prosten Lundblad och prosten Berlin. Af herr professor Agardh: »Då Rikets Ständer ensamt och oberoende af den andra statsmakten uppgöra statsregleringen, vill det synas som de i Stats-utskottets betänkande N:o 242 upptagne frågor, för hvars afgörande erfordras båda statsmakternas sammanstämmande beslut, icke kunna vara af statsreglerings natur. Att vilja bestämma beskaffenheten af en fråga endast från synpunkten af dess inverkan på statens inkomster eller utgifter, vöre att draga snart sagdt alla frågor, der 2 Stånd stadnat mot 2, under omröstning i förstärkt Stats-utskott, då nara nog alla mer eller 32 Slals-Utskotlels Memorial, N:o 519. mindre, fjermare eller närmare, inverka på statsbudgeten. Sålunda skulle en lagfråga rörande större eller mindre böter kunna hänvisas till dem, som röra statsregleringen, enär dess afgörande tydligen inverkar på statsverkets inkomster, och sjelfva det nya representationsförslaget, hvari riksdagsmännens arfvode är bestämdt att utgå af statsmedlen, skulle, från denna synpunkt betraktadt, kunna dragas under omröstning i förstärkt Stats-utskott, då dess antagande tydligen och betydligen ökar statsverkets utgifter.
Visserligen skall ännu uti 15 till 20 år, efter det s. k. nya systemets antagande, det nybildade skärgårds-artilleriets officerare komma att fullgöra alla billiga anspråk man på dem kan hysa, då de flesta redan nu ega någon sjövana; men huru denna offieerskorps, efter nämnde tidrymd, skall se ut, derom får man ett klart begrepp, i händelse man genomläser det »Underdåniga förslag till utbildning af officerare vid det inre sjöförsvaret, som af utsedde komiterade afgafs den 9 Februari detta år, efter hvilket förslag officern skulle bibringas sjömanskap genom alt i 3 år, några månader om året, tjenstgöra dels å mindre ångfartyg utan stående tackling, och dels å segelbåtar med ruff', samt deltaga uti de expeditioner, som ej lemna Stockholms skärgård. Mer än en gång under dessa ögonblick tror jag mig hafva lemnat bevis för, huru uti Hr Sjö-Ministerns »Grunder för ombildning af Sveriges sjöförsvar» motsägelser förefinnas, hvilka förvilla det begrepp man utaf de anförde motiverna borde kunna bilda sig om beskaffenheten och karakteren af de båda flottorna. Det heter, troget begagnande Hr Sjö-Ministerns uttryck, »personalens åligganden böra så fördelas, att Svenska sjö-officern ej pålägges större börda än i andra länder tilldelas hans yrkesbröder, och han således fritages från det mångstudium, okändt inom andra mariner, som nu fordras hos oss vid Kongl. Maj:ts flotta, der anspråken äro att samma officer, som skall kunna manövrera våra största krigsskepp och föra dem ute på de aflägsnaste haf, äfven skall veta att leda försvaret uti våra svårkända och för vårt land helt och hållet egendomliga skärgårdar och inre farvatten», och att på denna grund, »utan fördelning af arbetet, det numera icke är möjligt att åt något yrke gifva, eller inom detsamma vidmakthålla en tidsenlig fulländning».
Det kommer troligen deraf, att hvar och en uppgjort sin öfvertygelse. Det vore således förgäfves, och icke passande för mig såsom en ovan talare, om jag försökte att utveckla några skäl emot Friherre Sparres anförande. Jag vill blott i korthet gifva tillkänna, att jag i yttersta grad är tillgifven allt hvad offentlighet är, och i synnerhet i afseende på allmänna angelägenheter. Yi behöfva blott gå några steg tillbaka i vår historia, för att se, af hvad gagn den hade varit för oss, i afseende på förhållandet med vår Bank, som nu är så intrassladt. Jag hemställer till hvar och en, som känner den behandling Banken undergeck, innan styrelsen blef offentlig, om den hade varit tänkbar, i fall besluten varit offentliga. Vid förra Riksdagen har blifvit nämndt, hvad som här tilldrog sig år 1789. Jag är för ung för att hafva erfarit det; men jag har läst protocollerne derom, och läst dem med den öfvertygelse, att den menighet, som varit van att höra Carl Adam Wachtmeister, Claes Lewenhaupt, F. iherre Duwall med flere, aldrig skulle hafva insulterat Svenska Riddarhuset. Nu tror man sig hafva omgifvit vår frihet med sådane former, som skola försäkra dess bestånd. Jag lemnar derhän, af hvad värde Den 3 Februarii f. m. dessa former äro, så länge möjligtvis ännu sjelfva väsendet ligger uti sitt embryoniska skick, och väntar på den medborgerliga uppfostran, hvilken ensam förmår att gifva detsamma den första afgörande väckelsen till lif och kraftyttring; jag hyser dock vördnad och tillgifvenhet för dessa former, för Grundlagens bokstaf, uti hvilken den constitutionella friheten uttalar sig. Men denna vördnad och tillgifvenhet hos mig är ej äldre, än sedan jag af egen erfarenhet funnit, af hvad vigt iakttagandet deraf kan vara vid vissa tillfällen. Här inträder ej på långt när det förhållande, att allmänheten kan finna sig belåten med tryckta handlingar. En öfverträdelse af Grundlagens bokstaf är revolution, och man lärer akta sig för att under allmänhetens ögon sanctionera revolution.
Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens innehåll. Hvilket förstärkta Stats-Utskottet härigenom skolat anmäla. Stockholm den 22 November 1854. jV:o Ank. till Exp.-Utsk. den 22 November 1854, kl. 2 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning i frågan om understöd till Tullstatens enskilda Pensions-inrättning för enkor och barn. Sedan, N:o 355 framställde 3:ne voteringspropositioner, de 2:ne sednare förfallit, genom Preste-Ståndets antagande af den i nämnde Memorial till samma Stånd gjorda inbjudning, så har Förstärkta Stats-Utskottet denna dag anställt votering öfver den återstående, af samtelige Riks-Stånden gillade, propositionen, så lydande: Den, som anser, att, på sätt Stats-Utskottet föreslagit samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, Kongl. Maj:ts Nådiga förslag att, af Kronans andel i de till Tullverket inflytande konfiskationsoch bötesmedel, 50 procent må anvisas såsom årligt statsbidrag till fullstatens enskilda pensionsinrättning för enkor och barn, att från och med innevarande år pen_ sionsinrättningen tillgodokomma, icke bör af Rikets Ständer bifallas, röstar Stats-Utshottets Memorial, N:o 366. 3 Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, till betäckande af den i nämnde pensionsinrättning möjligen uppkommande brist, beviljat en summa af högst 5000 R:dr att för hvardera af åren 1855, 1856 och 1857 af Tullmedlen utgå. Denna omröstning, vid hvilken en sedel kasserades har utfallit med 65 Ja och 55 Nej_, hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat härmed tillkännagifva. Stockholm d. 22 November 1854. ii. man:>sfjo.'. btiigjeiöl isiU?d HT:o 366.