Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är af sådan anledn. jag sökt ådagalägga, alt något hinder derför 1 denna grundlags-§ icke finnes. R. o. Ad. torde ej höra lemna utan uppmärksamhet, att vid 1837 års slut funnos bulancerade icke mindre än 1,427 mål, då likväl tio år förut denna balance endast var 5ig, således omkring -i deraf. Vid sådant förhållande synes det vara af behofvet påkalladt att vidtaga någon förändring, som leder lill det åsyftade ändamålet, nemi. dessa balancers utarbetande och afdömmande. Under närvar, förhållanden är det en lyckträff, om ett civilt tvistemål, som inkommer till Högsta Domstolens pröfning, blir afgjordt inom 2 ä 3 år; men ofta blir det qvarliggande till och med i 10 år. Jag vet då ej, hvarföre man icke bör vidtaga de åtgärder, som stå i ens makt, för att vinna ändamålet. Man har visserligen föreslagit det stadgande, alt domstolarne skola till vederbör, öfverrälter årligen insända förteckning på oafgjorda mål, hvarigenom jag tror, att det af mig gjorda förslag i öfrigt hufvudsakligen vinnes; men då Högsta Domstolen i detta fall, likasom uti andra, synes böra föregå andra med godt exempel och ej balancera sina mål, så trodde jag att man äfven borde vidtaga några åtgärder, som ledde till detta mål; ty i annat fall hafva underdomstolarna för sitt dröjsmål alltid en tröst och ursägt, då de kunna säga, att målet, då det kommer till Högsta Domstolen, får hvila der dubbelt så länge. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag visserligen ej skulle vilja lägga mig emot, att Högsta Domstolen komme all dömma på 2 divisioner, kan jag likväl ej anse annat, än alt sådant skulle strida emot 22 §:n Reg.Ftn. Den lyder sålunda: ”Uti Högsta Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af fem ledamöter, så ock af fyra, der alla fyra uro om slutet ense. Öfver vigtigare saker skola minst sju dömma. Ej må flere än åtta ledamöter, fyra frälse och fyra ofrälse män, på en gång tjenstgörande vara.
Landsorternas näringsidkare äro icke i samma goda ställning, som stapelstädernas grosshandlare. De sednare kunna hafva, och äga äfven vanligen på utrikes orter crediter, grundade icke allenast på det mynt de möjligen äga i sina cassakislor, utan pä förtroendet till deras soliditet i allmänhet. Dessa crediter anlitas, då de kunna göra fördelaktiga speculationer, hvartill deras cassa för momenten är otillräcklig, eller då de, under en ofördelaktig cqnjunctur för deras varulager, mäste ut med penningar, och icke vilja sälja till underpris. I sakens natur ligger, alt landsorterne icke kunna äga sådane crediter. I stapelstäderna kunna de väl någongång förskaffa sig dylika, men som dessa just äro de'bouche'en för deras effecter, kunna sådane crediter icke blifva annat än högst ofördelaktige. Sedan nu landsorterne löst det ganska svåra problemet, att inom sig organisera en creditrörelse, som motsvarar behofvet, och som icke gör intrång i hvarken Statens eller någon medborgares rätt, men som deremot spridt både liflighet och trygghet i våra vigtigaste näringsgrenar, vore det väl mindre betänkt af den lagstiftande makten att motverka någonting så nyttigt för det allmänna. Landsorterne mäste omhuldas; det är hufvudsakligast med de penningar, man der under flit och omtanka hopsparar, som statens alla utgifter bestridas. Med anledn. utaf hvad jag nu anfört, tager jag mig vördsammast friheten föreslå, att R. o. Ad. ville bifalla BancoUtsk:s förevar, betänk., i hvad det rörer frågan om nu befintliga provincjalbankers bibehållande. Den 16 April e. m. 475 H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Jag skall icke länge uppehålla R. o. Ad., utan endast med ett par ord genmäla de ledamöter, hvilka ansett, att privatbanker skulle komma att fortfara, äfven om den nya lagen skulle antagas. Jag har en alldeles motsatt öfvertygelse, grundad på 2:ne skäl.
Ulleruds kommun utfäst sig att tillhandahålla erforderlig mark utan all ersättning af Staten och Nyeds kommun beslutat att med 5,000 Riksdaler bidraga till expropriationskostnaden; emot hvilket sednare beslut besvär dock blifvit inom behörig tid hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anförda; samt i afseende å Carlstadslinien: att Warnums, Ölme, Wäse, Fogelviks, Grafva och Frykeruds kommuner förklarat sig icke vilja bidraga till inlösen af den för jernvägsanläggningen erforderliga jord; men att följande enskilde jordegare erbjudit sig att, utan ersättning upplåta dem tillhörig mark i banans linie, nemligen: inom Wäse socken, egarne af Hammars och Wälinge säterier samt ett mantal Bottenvik all skogs-, ängsoch betesmark, under förbehåll, att station anlägges inom socknen; inom Fogelviks socken, egarne till hemmanet Stafnäs skogsmarken samt Alsters bolag såväl inegor som skogsmark; och inom Grafva socken, handlanden O. F. Ahlmark all erforderlig skogsmark å hemmanet Bryngfjordens område; att vidare inom Carlstads landsförsamling landtbrukaren C. Stenbäck på Rud utan anspråk på ersättning upplåtit honom tillhörig mark, hvarjemte församlingen beslutat, att med en efter tusendet af taxeringsvärdet beräknad afgift bekosta inlösen af all för banan behöflig jord inom socknen, hvilket beslut dock hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfverklagats; att Kihls socken efter omröstning beslutat att med 5 öre på hvarje fyrk af alla beskattningsföremål årligen i fern år bidraga till exproprierandet af den mark, sorn erfordras för banans framdragande genom socknen i nu ifrågavarande sträckning, med befrielse från deltagande häruti för säteriet Carlslund, hvars egare, under vilkor att ej vidkännas någon annan utgift för ändamålet, afsagt sig l af den Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54.
Den 15 April. 475 skadt, då utveckling af i sammanhang dermed stående åtgärder nu saknas, får jag 3:0 Yttra min tanka huruvida Utskottens tvenne Betänkanden verkehren tillstyrka en så skonsam behandling i afseende på Disconternes Debitorer, som uppfylla detta första föremål för Disconternes utredning , och tror mig alldeles icke finna den, då Utskotten, genom filial . Disconternas upphörande, indragit innom få år, där varande Discont Lån till f å 6 millioner Riksdalers belopp, utan att för Låntagare derstädes öppna någon Låne-tillgåug att godtgöra dessa Lån. Detta förhållande är af den eftertänkeliga beskaffenhet och synes äga så vådeiigt inflytande på dan allmänna och enskilda välfärden, att en förändring i Utskottens Betänkanden till Gäidenärernas frälsning Jaf allmänna Röster påkallas, och då ofta förmodas att man hämtar skäl till omdömet ifrån beräkning af egen fördel, torde jag icke sakna anledning förklara, att jag icke har någon direct nytta af hvad i detta afseende stadgas , hellst mitt namn icke finnes i någon Discont. Följderna af saknad Låne-utväg för Disconternes Debitorer befarar jag framställa en ryslig tafla och då jag alldeles icke yrkar att Staten skall bereda Fåne-utvägar för vinglaren och den obetänksamme Hushållaren , tror jag likväl att i öfverensstämmelse med de.-s pligt och den allmänna nyttan sådana mesurer kunna äskas, som afböja, att icke den ordentelige men mindre förmögne Husliållaren får med dem dela lika öde, och vid nu varande ali - Den ry April, manna Penninge-forlägenhet och oftare på Landet inträffade utmältnings-Auctioner, skalf det intet blifva sällsynte händelser, att en Egendoms-Ägare af yoooo R:drs synbar förmögenhet, man blott skyldig tiondedelen deraf eller 5000 R:dr i en Discont, kan möjeligen komm-a på obestånd,och tvingas sälja sin Egendom till halfva värdet, men hvilket förhållande icke en gång för Capitalister i allmänhet vore förmånligt utan blott de få, hvilkas tillgångar till Egendoms-hanael kunde vara disponible.
Att då K. Mits Nådiga afsigt med handeln att från Flottan med fördel skilja Krigsskepp öfver år gamla, för att derigenom bekomma medel till nyas byggande, blifvit utaf H< Exc. Gen.Amiralen m. m. Hr Grefve Cederström, i egenskap af Flottans Chef, vid verkställigheten af handeln förbisedd, hade påföljden bordt blifva Hr GeneralAmiralens ställande under lagligt tilltal och ansvar, i händelse afoförmåga, att kunna nöjaktigt förklara förhållandet; Moni. i5. Att det Förslag Utskottet afgifvil att It. St.T måtte uti underd. skrifvelse anhålla det K. M:t täcktes besluta de åtgärder genom hvilka Staten må kunna af Vederbörande utbekomma de återstående köpeskillings-beloppen för Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman icke innebure den bestämdhet, som ovilkorligt borde innefattas uti sådane från Lagstiftningen utgående anmälanden ; att det syntes vara ett obehörigt bemantlande af hvad man i det hela velat angifva, då det ej gerna med vederbörande kunde menas någon annan än Gen.Amir. m. m. Hr Grefve Cederström, som ensamt baft sig handeln anförtrodd och således här äfven måste ansvara uti sin tredje egenskap af denna alfair eller såsom ensam varande Betänlanden. ]V:o 2:8. 4?f Commissionaire, och att i delta h/inseende mot bemälte Grefve förekomme oj allenast underlåtenheten att redovisa de snmmoi hvarå Contraclen lyda, hvilka utgjorde enda rättesnöret för R. St:rs k raf i denna del, ulan ock olikheten nli de om sednare handeln uppgjorde Contracler, hvarigenom vid handelns återgång, äfven uti ersättningsväg en förlust tillskyndats Staten, i händelse en sådan olikhet ej funnits, utan ersättningen, efter ordalydelsen i Säljarens Contract, för alla, i och for Fartygens utrustande bevisligen hafde utgifter, fått bestämmas Köparens anspråk på ersättning för utrustningskostnaderne, ej pål augt när skulle kunna stiga så högt.
Oden sprängde med Gungner genom deras slagordning och tryckte många Jotunheimssöner under Gungners udd och Sleipners hofvar. Tyr och Vidar bröto väg med svärdet. Störst var manfallet där Tor for fram med hammaren. Men jättefylkingarne slöto sig ständigt på nytt och splittrade på sina ställen Halfdans slagordning. Där Svipdag svängde hämdesvärdet, föllo icke färre Midgardskämpar än det föll jättar för Tors hammare. Svipdag sökte sig fram mot Halfdan, som slog med blodig klubba, men ditintills undvikit att sammandrabba med Svipdag, hvars styffader han ju var. Men då tvekampen ej mer kunde underlåtas, red han fram mot styfsonen. Klubban och hämdesvärdet möttes; Halfdans älsklingsvapen, pröfvadt i många strider, sprang sönder som träffadt af blixten. Och likt ljungelden flammade Valands svärd. För hvarje hugg, hvartill det lyftes, glänste ett sken öfver stridsvimlet och hela Midgard. Än ett hugg och Halfdans brynja var klufven och han själf sårad. Då kastade Tor sin hammare mot Svipdag. Han mötte den i flykten med hämdevapnet. Sindres bästa smide sammanstötte med Valands bästa. Nu stod den egentliga och afgörande domen öfver dem, och den lyktade så, att hammare och hammarskaft splittrades och kom i obrukbara stycken tillbaka i asagudens hand, men Valandssvärdets egg hade icke fått en skåra. Tor var vapenlös och måste rygga. Han tog den sårade Halfdan på sin skuldra och drog sig undan striden upp emot ett bärg, hvarifrån han och den blödande hjälten kastade stenblock ned mot fienden. Svipdag och hans jättehär drogo sig då tillbaka. Deras seger var ju redan vunnen. Oden och de andre gudar, som deltagit i striden, kvarstannade på slagfältet och hade åtminstone äran att vara de siste där. Mot asamajestätet skydde Svipdag att gå till tvekamp; angripa Njord eller Fröj ville han icke. Den ene var ju Fröjas fader, den andre hennes broder.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-utskottets utlåtande N:o 169, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 82, angå ende väckta motioner, rörande förhöjning i priset å salpeter. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Lag-utskottets betänkande!! och memorial: Prot.-utdrag den 22 Maj 1848. 395 N:o 47, i anledning af väckt molion om förändring af 5 § i 2 kap. Utsöknings-balken, så vidt den angår tiden, hvarinom lagsökningsmål, som af Konungens befallningshafvande förklaras tvistiga, böra till domstol instämmas. Bifölls; N:o 48, i anledning al väckt motion om förändring af vittnes-eden. Återremitterades; N:o 49, i anledning af återremiss af en punkt i Utskottets betänkande, N:o 35, öfver väckta motioner om ändring af 2 § samt upphäfvande af 5 och 6 §§ i 2 kap. Giftermåls-balken, angående dem, som ägtenskap med hvarannan ej bygga må. Lades tili handlingarna; och N:o 50, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 40, öfver väckta motioner, dels < m arfsrätt för oäkta barn, och dels om förändring af 8 kap. 7 § Ärfda-balken, angående underhåll åt sådana barn. Lades till handlin gar ne. S. U. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkanden: N:o 86, i anledning af väckte frågor om landsfiskals-ljensternas indragning. Bifölls; N:o 87, i anledning af väckt fråga om kronofogde-tjensternas indragning. Bifölls; N:o 88, i anledning af väckta frågor om bergsfogde-tjensternas indragning samt om upphörande af bergsfjgdarnes befattning med uppskattande af fast egendom i bergsslagen.
Diskont-verket häftar för 2:ne lån, upptagne det ena under JVs 348 i Handelsoch Närings-diskont-fonden å 6 750 Riksdaler, mot hypothek af Brukspatronen C. J. Ulfsparres revers å 7,500 Riksdaler, med borgen af Brukspatronen H. de Reverony S:t Cyr, förfallet den 18 October 1857, och det andra under M 3795 i Allmänna Diskont-fonden å 900 Riksdaler, mot borgen af bemälde H. de Reverony S:t Cyr och f. ö. Öfversten, Postinspektoren i Hernösand O. Ulfsparre, förfallet den 22 November samma år; att Diskont-verkets härpå grundade fordringsanspråk bevakats och till betalning fastställts i O. Ulfsparres konkurs genom Kongl. Svea Hof-rätts dom den 11 Augusti 1859, i Y. och C. J. Ulfsparres konkurser genom Kongl. Götha Hof-rätts domar den 29 Juni 1860 och i det efter S:t Cyr anhängiggjorda urarfvamål genom Wedbo Härads-rätts dom den 16 Augusti 1859, hvilken sistnämnde dom tillerkänner S:t Cyrs arfvingar urarfva förmån; att O. Ulfsparres och aflidne S:t Cyrs konkursmassor nu mera blifvit slutligen utredda och lemnat Diskont-verket en utdelning från den förres konkursmassa af 11 R:dr 25 öre och från den sednares af 554 R:dr 17 öre, samt att från V. Ulfsparres konkursmassa hittills influtit 50 procents utdelning med 3,825 R:dr och från C. J. Ulfsparres en utdelning af 10 procent med 771 R:dr 37 öre, så att å Diskont-verkets ifrågavarande fordringar, primitivt utgörande 7,650 R:dr, numera återstår i kapital 2,488 R:dr 21 öre, deraf 2,108 R:dr 84 öre å Handelsoch Närings-diskont-lånet och 379 R:dr 37 öre å lånet från Allmänna Diskont-fonden.
Mänga efter min öfvertygelse väsendtliga anmärkmr återstå ännu att göra, i anledn. af den K. propos:n; men då tiden, sedan det tryckta betänk, erhölls, varit så kort, och det torde vara angeläget, att ej för länge fördröja hvad jag ansett röra en af de vigtigaste artiklarna, hvarom öfverläggning snart torde förekomma i Utsk:s afdelning för tullmai, anhåller jag att fä fortsätta i ett påföljande plenum, och att emellertid detta anförande må remitteras till Bevilln.Utsk. Kalkyl pä Engelskt Bomullsgarn N:ris 8, 10 och 12. 1000 t? oblekt watergarn N:is 8, 10 & 12, E. S. G., c:a 6j d. £ 26: 10 sh. A 12 Rulr B:co 312: 25. 11. Tull ä 1070 ti Svensk vigt c. Osli 133:36.— Afgift lill Handels & Rulr. 16: 30. — Stämpelpengar 1 „ m. m. , 7: 24. — Vågpengar c. 2 sh. pr Lti „ 2: 10. — Packhuspengar , 24. — Engelska, specens, Sunds-Tull m. m. Emballering & frakt till Hull c. 35 sh. pr 1000 ti £ 1: 15. — Frakt lill Stockholm , — 16. 10. Assurance ,$ — 8. 2. Tolag, stämpel, vägoch packhuspengar 8^ d:o. Anmärkes. Dessa afgifter utgöra i Calmar 5 r:dr 3 sk., ungefärligen 1J procent, hvaraf synes att Calmare köpmän hafva silt garn för något öfver 6j procent billigare än Stockholms köpmän. Engelska specens, Sunds-tull m. m. utgöra öfver 16| procent. Sammanläggas alla dessa kostnader, utgöra tullomkoslnaderne öfver 354 procent af varans värde, och dä härtill lägges de utländska kostnaderna, 164 procent, utgöra de tillsammans öfver 71 f procent
Sedan Högloft. Riddcrftapek och Adelis den 8 dennes för sin del och jämte anmärkningars Meddelande updragit Jämkuingg-Utfkoltet aik inkom, Isig Med Zörflag till jämkning af Instruckiön för Justi - t6z4 Den 29 Decemöek. JustiiiD Ombudsmannen i de delar hwaruki Trenm Ständ icke sammanstämt, hade bemäldte Utskott, genom i dac; upläste Prokocolls Utdrag af förleden gårdag anmält sig icke kunna i »agön åtgärd rist jämkning inga, enär de öfrige Respeerive Skänden, under Instämmande i rcmitzen till Utffotlek icke skola hofwa tilikännagifwit hnrnwida nägra anmärkningar emot vmförmälde Jnstruction inom de .treune Ständen förekommit, och hwari desamma bestält, eller ock Hwad afseende blifwit fästadt ä de af Ridderskaper och Adeln wid meranämnde Jnstruction gjorde ernid» ringar. Och som Högloft. Riddcrskapet och Adeln fann det bero af de Nespcctive Mcd-Sränden sielsme att förklara, hurudan Deras Mening wid instämmandet i remitzen warit, allksä beflörs det skulle bemäldte Riks Ständ genom Utdrag af Prvkocollet wänligen anmodas akt de till ofwanbcrörde Jnstructi»«s stmeliga afgörande nödiga uplysningar meddela. Od §u^rs. S. D. I anledning af hos Högloft. Ridder, skåpet och Adeln gjorda tillkännagifwanden det Allmänna BeswärSoch Oeconomi^ Utskottet redan för siera mannder sedan blifwit anmodadt att sig utlaka i atskillige mål.
Nov sisth år, rörtde anslag till nya fängelser, vill R. o. Ad., på det att redan påbörjade ransakningshäklen mätte blifva fullbordade, samt de delar af riket, som ännu icke erhållit syftesenliga länsfängelser, måtte dermed blifva i mån af tillgångarne försedda, innan andra mindre behöfliga fängelsebyggnader företagas, anvisa, till förstnämnde begge ändamål, utöfver hvad R. St. redan till fängelser anslagit, 600,000 r:dr, att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850”. Hr Rääf, Leonh. Fredr.: Med Ilr von Hartmansdorff instämmer jag fullkomligt i den propos., som han föreslagit R. o. Ad. att biträda, men ingalunda i summans storhet. Jag bar redan, då jag i detta ämne en gång tillförene yttrade mig, framställt min åsigt om del mindre ändamålsenliga i dessa fängelsebyggnader, utförda på det sätt, som d. K. proposm innehåller. Jag bar deruti anlydt hvad som blifver mer och mer bekant och ovedersägligt, att dessa suramor, som tid efter annan beviljas, blifva ändock alldeles otillräckliga att utvidga fängelsesystemet till den grad, som i den K. propos.-n afses. Härvid bör äfven i betraktande lagas, att vi nu äro på väg att belasta riket med en krigsgärd, som snart nog förekommer till R. St:s pröfning, och då synes ingalunda tiden vara inne, att för ett ändamål som är så tvifvelaktit till sin beskaffenhet och sin nytta, så osäkert till sin utgång och så betungande, om det skall utföras med konseqvens, uppföra summor, som, oaktadt sin storhet, icke fylla det ändamål, som dermed åsyftas, och hvilka rätteligen borde till större och vigtigare företag användas. Jag får således tillstyrka R. o. Ad. att endast bevilja halfva summan. Hr Gu ni her:
För Ra och Rörs samt Insockne Hemman erlägges halsten emot det som för Utsockne här stadgas: Börandes, i händelse af Rustningens uppställande, ej mindre för Ra och Rörs än Insockne Heminan, samma afdrag äga rum, som för FrälseHemman faststaldt är: Och lakttages för öfrigt, att förestående afgijrer beräknas efter förmedladt Hemmantal. För de Postoch Lots-Hemman, som äro frikallade frän Rotering och Kronoskjuts, betalaö sarikildt, efter Hemmantalet, Twa RitSda A * ler 274v Den 18 Augusti. !cr för hwarje helt Manta!, och i förhållande dertill för de mindre; Men för dem, hwilka endast njuta frihet för Kronvstmts, minstas afgifken till halsten. ; Mom. Da all i Riket befintlig orotcrad Jord, som ar af lika beskaffenhet med sadan Jwd, hwilken hittills dragit ständig Notering, enligt Riksens Ständers Bestut, nu mera blifwit till Knekreoch Båtsmanshåll indeld, sa följer ock deraf, alt Rotefrihcts-asgiften, för alla fada ne nu med Exlta Notering belagde Hemnran och Lägenheter, stall upphöra; Men finnas någre sadane bland dem, svin annu icke hunnit bliswaRoterade, utan att utgöra någon nwt Noteringen swarande annan skoldag, het, erlägga de Notefrihets-afgift, efter Tolf Riksdaler för hwarje helt Hemman beräknad, och'i proportion deraf för de mindre. Hwaremot FrälseSäterier samt Nä och Rörs, för hwilka Ridderskapet och Adeln eller andre Innehafware ätagit sig Rotering under Krig, ifrån RoteftihetS-afgiftens erläggande undantagas, afwensom alla Boställen hwilka uri Noteringen redan ingått.
Premier för kreatur af utmärklare 177 slag i 4 I 165 29 b. 26 Juni b. 26 Juni b. 28 Juni b. 28 Juni Preskriptionstid, för några Riksgälds-kontorets äldre, lörfa 11 ne skulder 4 1 61 8 a. a. 12 Mars a.a. 12 Mars a. a. 10 Mars a. a. 8 Mars 210 » om samma ämne — 4 2 86 — b. 25 Aug. b. 25 Aug. b. 23 Aug. b. 23 Aug. » för redogörares och skattskyldiges ansvarighet, se Skatteförenkliug. Ci030 o ro pr 23 Riks-Ståndens Beslut. m G pr 3 -s a. || pr l/J ST TQ US p. -*» c < —V 2. C Ridd. o. Prest eBorgareSlåndct. BiindeN:o N:o | Sid. Adeln. Sl andel. Ståndet. N:o ¥ Prest, om rättighet för hvarje socken, sorn kan allcina egen sädan, att dermed varda försedd — 8 — 45 — a. 12 Mars b. 5 Mars b. 1 Mars b. 1 Mars 59 Presterlig tjenstårs-beräkning, upphörande af förhöjd sådan m. m — 8 — 9 — h. 29 Jan. b. 29 Jan. b. 29 Jan. b. 25 Jan. Presternas utlagor, utgörande af, se skattelörenkling. Presterskapef, oin föräudradt afiö- ningssält för — 8 — 44 — b. 12 Mars b. 1 Mars b. 5 Mars å. 5 Mars
N:o 48* hama uppskjutande stenrefvet lägger betydliga hinder i vägen för denna hamns förbättring, och, genom dess för ändamålets vinnande oundgängliga genomsprängning, förorsakar de fleste håde svårigheter och kostnader. Lovers Alun-verks Interessenler, häröfver hörde, hafva hufvudsakligen i underdånighet andragit, dels att de ansträngningar och kostsamma anstalter Interessenterne årligen fått vidkännas för Degerhamns vidmagthållajide ej vore förenliga med Lovers Bruks bestånd, och att, i händelse samma hamn skulle lemnäs åt sitt öde eller ytterligare försämrande, följden oundvikligen blefve icke allenast Brukets nedläggande och totala upplösning, till kännbaraste skada så för Interessenterne sjelfve, som för hundradetals hushåll, hvilka derifrån hemtat deras arbetsförtjenst och lifsbergning, utan äfven Eder Kongl. Maj:ts och Kronans påräknade inkomst af Tionde-Alun med hamnens upphörande förloras, serdeles som den sammas iståndsättande på Interessenternes bekostnad, i enlighet med det upprättade kostnads-förslaget, skulle uppgå till nära dubbelt af hela Brukets värde, dels ock, att de, i fall hamnen ej för Statens räkning uppmuddrades, sjelfve ville göra sista försöket till hamnens förbättrande och Brukets upprätthållande, derest Bruket beviljades Tio frihets-år från Tiondes erläggande, samt, efter dessa års föidopp, Tiondens nedsättning till hvar Trettionde tunna, i likhet med hvad andre Alun-verk skall blifvit förunnadt; förbehållande sig likväl Interessenterne, att sådant deras åta - Exp. litsle. Förslag till urul. Skrif v.