Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S.D. Waldes bonden Mathias Moberg i Österåsen, att såsom fullmägtig för Häggenås socken, inställa sig å lands-cancelliet i Östersund den 13:de i denna månad kl. 12 på dagen, för att gemensamt med landets öfrige deputerade rådgöra och besluta angående bron öfver Åsans forsen och huru kostnaden derför skall utgå samt om det lönebidrag som hittills utgått till herr provincial läkaren och riddaren Rissler, fortfarande skall utgifvas, förklarade socknemännen sig nöjde med hvad fullmägtigen dervid gör och låter. Datum ut supra. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. S.D. Emedan anmält blifvet, att f.d. bonden Pär Mårtensson Sann blifvit så sjuklig, att han icke kan skjöta sig sjelf utan behöfver i allt andras biträde, så anmodades Mårten Blom i Munkflohögen, att tillfråga Sanns dotter Brita, som nu lärer vistas på Ede i Hammerdahl, om hon medgifver att dennes högst obetydliga egendom bestående af några korgar af vide samt del uti en ko, finge tillfalla denne sockens fattig-cassa? Och i händelse nämnda Brita dertill samtyckte, medgaf församlingen att Sann, i egenskap af rotehjon finge njuta föda och skjötsel inom socknen, och skulle början dermed ske i Munkflohögen, hvarest Sann nu, liksom en längre tid förut, vistas. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 31 januari 1847. S.D. Anmälte efterskrifvna hemmansegare sig hafva sistl. år tillverkat saltpetter neml.
Ridder skåpet och Adeln j (enligt Protocolls-Utdrag den 4 Februarii i83o). alt, jemte det RiddarJius-Directionen anmodades att, för år i83o, å Ridderskapets och Adelns vägnar, utse en Revisor och dess Suppleant vid Låne-Contoiret i Götheborg samt en Revisor och dess Suppleant vid Låne Contoirel i Malmö, uppdrogs åt Riddarhus-Directionen att äfven hädanefter ”intill nästa Riksdag” hvarje år, å Ridderskapets och Adelns vägnar, utvälja de Reviserer och Suppleanter, hvilka böra deltaga uti ifrågavarande årliga Revisioner. Högvördiga Preste-Ståndet, (enligt Protocolls-Utdrag den 5 Februarii i83o). att, i afseende pä de årligen ”intill nästa Riksdag” inträffande Revisioner, stadgade Ståndet följande ordning: Bihang till R. För Discont-Contoiret i Götheborg: "för i83o, från Dahlsland, under Carlstads Stift; för 1831, från Skara ”Stift; för j832, från Götheborgs Stift; för i833, från Dahlsland, under ”Carlstads Stift, och för i834 åter från Skara Stift.” För Discont-Contoiret i Malmö ”utses en Revisor hvarje år från Lunds Stift.” Hvarjemte Ståndet beslutat, att vid alla dessa val tillika inom Stiftet utsåges en Suppleant, hvilken, i händelse al ordinarie Revisorns bortgång eller förfall, genast egde alt i dennes ställe inträda. Fällojliga Borgare-Ståndet, (enligt Piotocolls-Utdrag den i5 Februarii i83o). alt då Stadgad Ordning, i afseende på val af Ledamöter oell Suppleanter till de årliga Revisionerne vid Låne-Conloiren under mellanliden “intill nästa Riksdag” komme att fortfara.
Jeg længes aldrig efter noget Menneske. Men da jeg var ung ” Ja, så måste jag låta honom gå. Det sista visdomsordet var: ”Det er fornuftigere at slaa ihjel end at elske et Menneske.” Han kom den följande dagen, men var trött och nervös af tidningsstriden. Sedan var det två dagar, då jag icke såg honom alls. Jag började tro att jag skulle få resa utan att säga farväl. Ingeborg var hos mig när han kom. Det var temligen sent och skymde starkt. När vi blifvit ensamma gingo vi fram till mitt skrifbord, der han satte sig vid det öppna fönstret och jag tog plats i skrifstolen. Han var trött och förstörd. ”Jeg har altfor mange Fjender.” Han berättade att han föregående afton varit i för dåligt humör för att vilja komma. Han hade fått ett anonymt bref fullt af hotelser och de gröfsta oqvädingsord. Det hade legat inuti ett bref till hans hustru, hvilket var så groft att hon icke ville visa honom det, ty det handlade om honom. Hon hade blifvit så upprörd deraf att hon känt sig alldeles sjuk och måst gå till sängs. Han hade varit ute och gått och kunde icke begripa hvad som stod på. Han trodde henne vara sjuk af värmen. Men Edith hade mycket snusförnuftigt kommit och sagt att det icke var det, utan ”moer,” hade fått ”et saa bedrövet Brev.” Så hade han frågat och fått veta alltihop. Han var rar, som han alltid är när han är ledsen. ”Selv Edvard, der ellers ikke har for meget Hjærte, siger, det er da uværdigt at du skal staa ene i den strid. Tro ikke at Hörup en eneste Gang skulde spidse sin Pen for den Skyld.”262 Han talade om Edith. ”Hvor jeg da elsker dette Barn!” Hon är så mjuk och fin och nervös. Hela hans hysteri har hon ärft efter honom. Hon kan få tårarne i ögonen för ingen ting. Han var sjelf färdig att gråta; han böjde sitt ansigte gång på gång ned öfver mina händer för att dölja att tårarne ville stiga upp. ”Stryg Haaret af min Pande,” sade han så.
Jag anser det allmännas fördel fordra, att dessa ordförandebefattningar, så vidt de afse den borgerliga kommunen, af en och samma person utöfvas. Kraft och 113 enhet blir deraf en följd. Magtmissbruk bör så mycket mindre kunna befaras, som ordföranden eger blott en röst, och omval till befattningen hvart fjerde år skall ega rum. Jag föreslår derföre antingen, att ordförande i kommunalstämma skall utöfva enahanda befattning ibland kommunalfullmägtige och i kommunalnämnd samt att en hvar af dessa församlingar må inom sig utse vice-ordförande, eller åtminstone, att ordförandeskapet i stämman och ibland fullmägtige må förenas och Socknenämnden berättigas att sjelf inom sig välja ordförande. § 64. Obestämda stadganden i en förordning böra, så vidt möjligt är, undvikas. Af denna anledning föreslås att föreskriften om utgiftsoch inkomst-förslagens öfverlemnande till kommunalstämmans ordförande »så tidigt, att de till granskning må kunna framläggas å »den stamma, som under loppet af Oktober månad hvarje år hållas bör», må utbytas emot orden: före den 1;ste Oktober hvarje år. 63. Af enahanda anledning föreslås, att de i sednare momentet af § 63 införda ord: »till nämnden i god tid ingifvas», må utbytas emot: till nämnden före den 1:sle September ingifvas. § 71. Till denna paragraf föreslås följande tillägg: För sålunda indrifna och lefvererade medel ege Kronofogde att beräkna 3 procents uppbördsprovision. Den tillökning i förut öfverhopande göromål, som, genom indrifning af resterande kommunal-utskylder, skulle påläggas Kronofogdarne, kommer att för dem medföra långt mera besvär, än som, genom den af mig föreslagna ringa ersättning, kan anses godtgjordt. Endast sådana kommunalmedlemmar, som verkligen sakna tillgång, lära nemligen undandraga sig att till kommunens uppbördsman sina utskylder erlägga. Den executiva indrifningen kommer att afse de egentligen fattiga. Restsumman för hvarje socken, ehuru fördelad på många händer, blir obetydlig; besväret med och obehaget af indrifningen så mycket större.
Det är visserligen sannt, att ej alla simmerskor lyckas utbilda sig till den skicklighet, att de kunna utföra de svårare simprofven, dit simning i fruntimmerskläder ooh räddning af drunknande otvifvelaktigt höra. Men må ingen därför underskatta simkonstens betydelse äfven för kvinnan! Oafsedt att medvetandet att kunna hjälpligt simma alltid skall vid tillfällen af sjöolyckor gifva ett lugn, som ensamt för sig mycket bidrager till farans öfvervinnande, så har ju simkonsten flere andra obestridliga fördelar och behag. Såsom gymnastik åstadkommer den, i motsats till flera af våra vanligaste kroppsöfningar, t. ex. skridskoåkning och rodd, en synnerligen harmonisk utveckling af kroppen genom att armarne och benen arbeta likformigt, på samma gång bröstkorgen vidgas. Våra simmares och simmerskors figurer pläga ock bära vittne därom, helst om de redan från barndomen öfvats i simkonsten. Vidare medför denna konst behaget af att kunna bada i djupare och därför äfven friskare vatten än en bassäng kan erbjuda, man blir oberoende af badhus och långgrunda stränder, och man kan, då man rör sig i simmarens jämna tag, bibehålla kroppsvärmen i vattnet vida längre än eljes och sålunda förlänga njutningen af badets svalka och vederkvickelse. Äro vi nu någorlunda ense såväl om nyttan och behaget af simkonsten för det kvinliga könet som äfven om möjligheten för detta kön att inhemta och öfva sagda konst i nästan lika stor utsträckning som det manliga, så komma vi till frågan: Huru skall kvinnan lämpligast lära sig denna konst? Jo, svara vi, på samma sätt som mannen, d. v. s. helst genom god undervisning, vare sig i en simskola eller privat. Det blir därigenom bättre metod, hvaraf åter följer mer uthållighet i simningen, än om man på egen hand lärt sig att » hålla sig uppe », som det heter. Simskolar för fruntimmer finnas numera i vårt land nästan på alla de ställen, där en motsvarande anstalt för män inrättats. I Stockholm erbjudas två läroanstalter i simning för fruntimmer, nämligen den vid Skeppsholmsbron belägna, af ett antal intresserade personer för länge sedan upp" rättade, och den s. k. Stockholms stads allmänna badoch siminrättning bakom Strömsborg.
Innom Landet har man längesedan blifvit liknöjd för Silfver-skiljomyntet, och man finner Småsedlarne vida beqvämare i den mindre rörelsen. Ett underhaltigt Skiljemynts utspridande, utan stadga i Myntvärdet eller föregången Realisation, skulle ej heller göra detta gångbart. Ifrån Banquen storde det genaste vägen vandra till Guldsmedens digel, eller af våra fordna Landsmän, Finnarne, be. gärligt inväxlas och utföras, hvarvid jag åberopar Prosten Fröbergs yttrande i ämnet och med honom mig förenar. Skiljemyntets utgifvande vore i sakernas nu varande skick endast .en Amortissement af Rörelse-Capitalet, under en ny skepnad. Deremot är Koppar-skiljemyntets prägling till den valeur Utskptten föreslagit, i min tanka, oundgängeligen nödvändig. ' Sluteligen får jag vid den allmänna öfversigten af Utskottens Betänkande anmärka, att ingen säker öfvertygelse deraf kan hämtas, hvad disposition sorn skall träffas för att hålla nu varande Sedelstock i circulation till nästa Riksdag. Efter 1820 inflyter årligen till Ban, quen ij Millioner, hvilket .p* 3:ne år utgör Fy, Den 15 April. ra och en half Millioner. Af dessa äro ständiga och ärliga bidrag, enligt Betänkandets project, 300,000 R:dr till Götha Canal, 250,000 R:ir Odlings-lån, och 500,000 R:dr distinerade till Silfver-Fondens okande, tillsammans 1 100,000 R.-dr; för öfrigt är det blott temporatra förslcotter, och det finnes lätt deraf, att Banco-Fullmägtige verkeligen hafva i sin magt att efter behag minska Rörelse-Capitalet med 1^ Millioner. Skulle det nu hända, att Magazins Directionen något år inskränkte sina operationer till den passiva, att blott inc^ss^ra utestående fordringar, hvarigenom Creditivet bljfver obegagnadt, uppkommer en ytterligare minskning af 2:ne Millioner.
Den sednare eller begränsande åsigten har, enär den i enlighet med dess grundidce och benämning uppfattas, den fördelen att ovillkorligen genom inskränkning i fabrikation Indraga till undin, rödjande af alla, med skäl öfvei klagade, fysiska oell moraliska olägenheter, sorn öfyerflödet af brännvin bil lills medfört, och vinnes, efter min tanke, endast genom följande medel, nemi. 1:0 inskränkning i tid, från tex. 2 till 5 å 6 månader, tiden relativt lämpad eller hvarje hemmans tippskatlningsvärde tillerkänd begränsad afverkningsrältighel; så att, ju större medgifven redskap eller bcskatlningsrättighet, ju kortare tid, och vice versa, ju mindi e medgifveu patina eller tillverkningsmnjlighel dess längre lid, — m. e. o. så alt plus et minus dervid göra enahanda resultat; och 2:0 anser jag rättigheten, bestämd i nannaps kanfield!, vara oriklig och ändamålslös i bredd med egenskapens — af kannans innehåll — förändrande i högre classer, ulan torde en lämpligare, rättvisare och för ändamålets vinnande mer ledande princip erhållas, otn hvarjes—till brännvinsbränning berättigad — rättighet bestämdes i viss gifven beskattning, hvarutöfver han ej må utsträcka sin tillverkning, men med lemnad rättighet att inom denna beskattningens gräns välja hvad redskap lian behagar, som i tariffen ej öfverstiger det skattebelopp, hvartill han ar berättigad. Dermed vanns äfven den outsägliga vinst, alt mången hellre använde en för godt pris åtkomlig enkel panna med 4 gänget större kanneinneliåll än dess nu medgifna rättighet tillåter, än alt med en minös kostnad förvandla sin t. ex. till 3o kannors panna begiän atle rättighet, lillen 3o kannors dubbel pistorisk med ånga, hvars menliga följder i kostnad och öfverflöd af brännvin ej alltid så noga calculeras af ägaren.
Ett betydligt fel hos vår nu gällande Grundlag är att deri finnas uptagna en mängd småsaker, en mängd mindre väsendlliga detaljbestämmelser, såsom ang:de Ulskins tillsättande etc. Häraf upkorama 2:ne olägenheter. Man måste nemi. antingen qvarstå vid de befintliga stadganderna, om äfven förändrade förhållanden göra dem mindre lämpliga, hvaraf följer att Grundlagen genom dess stelhet och oböjlighet blir förhatlig, eller också företaga sig att ständigt lappa på densamma, hvarigenom dess helgd förringas. Const.Utsk. har velat undvika båda dessa ytterligheter genom att föreslå, att alla sådane mindre vigtiga bestämmelser skulle intagas i Riksdagens arbetsordning och såsom en garanti emot obetänksamma förändringar af denna ordning, tillika föreskrifvit, att densamma skulle stiftas och beslutas på samma sätt som allmän lag. En af mina motståndare har yttrat att R. o. Ad. borde hålla sina en gång fattade beslut i helgd. Jag är honom tacksam för detta yttrande, ehuru jag ogillar hans sätt alt vilja komma ifrån conseqvensen deraf, då det är fråga om ayt vidblifva den åsigt, R. o. Ad. genom detta förslags antagande till hvilande vid sistlidne Riksdag uttalade. Han har nemi. antydt, alt R. o. Ad. egentligen ej skulle haft någon annan afsigt med detta beslut, än att dymedelst på det lämpligaste sättet komma ifrån saken, eller, med andra ord, att beslutets fattande endast varit en manöver för tillfället. För min del tror jag, att R. o. Ad. alttid har fullt alfvar med sina beslut och alt endast förutsättningen derom, att så ej skulle vara förhållandet, innefattar något för R. o. Ad. i hög grad förnärmande. Det har blifvit ett talesätt att kalla Staten för en byggnad och man talar ofta om Statsbyggnaden. Till upförandet af denna byggnad på en fast och säker grundval har den Svenska Adeln i främsta rummet varit behjelplig. Då det gällt att försvara den mot inre och yttre fiender, har R. o. Ad. alltid slått i främsta ledet.
I afseende på den sednare, så hafva R. St. under flera riksdagar önskat en sådan lags utarbetande, och detta arbete pågår. Jag ser således icke något skäl, hvarför icke R. St. skulle önska detsamma i afseende på en grundlag. Genom den föreslagna skrifvelsen skulle R. St. visa, alt de önskade denna frågas opartiska bearbetning. Jag är likväl icke ibland dem, som hafva mest brådtom i denna sak, utan skulle tvertom hafva önskat, att man icke gått så brådstörtadt till väga; men då det skett, så vill jag sä vidt möjligt är förekomma den storm, som hotar, och jag anser, att detta bäst åstadkommes genom det förslag, som Utsk. här har framställt. Går delta förslag icke igenom, sä torde tiduingarne ytterligare bearbeta representationsfrågan på ett sätt, som är mindre behagligt. Vet åter nationen att saken på Dm 22 Maj. 653 mer eller mindre direct sätt _ handlägges af Regeringen, tystna tidningarne med sitt gräl. Annu i denna stund yttra dc icke någonting emot Regeringen; men delta lycksalighetstillstånd räcker väl icke länge, och det är således skäl att begagna tiden. Jag tror verkligen, att ju mera man visar förtroende på ena sidan, desto mera vinnlägger man sig på andra sidan alt göra sig delta förtroende värdig, och jag fruktår ingenting af Regeringen, ulan är tvertom ganska säker, att någonting godt skulle uppkomma genom Regeringens handläggning af frågan. Jag vill icke godkänna Hr Lagerhjelms förslag, så vida det icke vinner öfvervägande bifall af Ståndet. Jag anser orden: ”på säkra grunder”, mindre behöfliga. Jag anser, att Ståndet, genom bifall till Utsk:s förslag, tager ett värdigare steg, än det, som man nu hört omtalas alt BorgareSt. beslutat, och tror, alt detta vore enda sättet, att stadga och lugna tänkesätten. Jag förnyar således min anhållan 0111 Hr Gr. o. Landtnäs propos. till bifall på Ulsk:s förslag, med den förändring, jag tagit mig friheten föreslå. Hr Ekströmer, Carl Johan:
Coiueiret icke är nägon Tjenst pä Contoirets Ordinarie Stat, utan blott en temporairc befatkning, hwilket Herrar Fullmägkige uti deras förklaring öfwer lingberZs wid förra Revisionen anförde Beswar aswen medgifwil. 8cttender§s företrädare haswa egemeligen warit Kammarstrifware, ty dä nuwarande Kammereraren Laäovius, ester hwilken SLkcnberZ sätt tjensten, den io Augusti I7V7 flyttades lill i fräga warande befattning, erhöll han blott personelt Bokhällare - namn och tour samt Femtio R:dr tillökning tills widare pä extra Stat eller tillhopa med Kammarstrifware - lönen pä Stat 2OO R:dr ärligen. Dernäsi förekommer, alt SckenderA hwarken före eller efter 1820 ars Riksdag innehaft eller ens bestridt nägon Ordinarie Syflla inom RiksgäldsWeckel, utan blott hast prvvisionelie förordnanden - Det ZV86 Den i 8 November. Det är tvål sank, att 8c!ronberA är 7790 bliftvit antagen till Extra Cancellist uri Herra! Fullmägtiges Cancellie, men det ar lika jäker art 8cneuderi;, enligt Herrar Fullm igtiges Protocoll för den 7 April 1791 , för försummad tjenstgöring b,-svit afförd pä Förtekningen öfwer Werke's Extra-Ordirrarier; och utmärker äfwen Herrar Fullmägr.iges Protocoll för den zo Mars 1792, att, 8c!aenber§ icke såsom en inom CoMoiret kand Tjensteman, ritan, i stöd af ett ifrän f. d. Kongl. Utrednings - Commissionen erhållit Betyg, blifwit antagen till Contrcllbefattningen riki det provisionelle Departement, som, i afseende pä liqviden af f. d. Kongl. UtredningsCommissionens Od iqationer, inrättades. Befattningarne uti berörde
:o 208, anfebbe fuutma, 1,169,077 9t:br 34 (5. 3 rft., ett below af • 4:o Sif SSanfenS bebållna wiitjt för år 1828, reban till fttt fulla be* lopp, 170,918: 3.7. infatt i 9iifö S5tatJ*Utffofiet< Siranbport 1,520,000: jamt 5:o af Sidin. 23et»illiiittgen: 15o,ooo 9t:br ärligen, Broilfafeban år 1823 inbetalt? tift larifen, liten åter derifrån tift 9tif'?gälb?*Contoiret aflemnatå, på 5 år från od) mcb år i83o tift od) meb år 1834 < • SR* 75o,ooo 60,000 SR. årligen, fnnit Ä. Tlay.t tillBanba, till bet Be* lopp Bmarje år, font Ä. SWaj:t finnér Böra, i ett eller annat affeenbe, aitroäitba? för görfn>arS*32?erfetS ijiånb* fättattbe, od), efter SRåbig foreffrift, af it. @tat?*Contoi* ret marbcr regoirerabt; Broar jent te Utffottet, enär betta attjlag ide motfroarar bet font Ä. SDiajut tilt görfroar3*2Serfet? iftåitbfättanbe anfett erforberligt, fbrejlår: att ytterligare, i bett tttol)it roib SD?agaäiit3*fonbcn? ut* rebttittg tneblen inflyta ocB i SRif?gätbl*<&>ntoiret infät* ta?, od; font, enligt Btuab Bifogabe Calcul närmare ut* camtr, utwtfmtDc
Öl. oafgjord, R. o. Ad. måhända skulle finna skäl att, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, återremittera förslaget till Exped.Ulsk., på det att det måtte återkomma lill pröfning sedan den frågan blifvit afgjord, nemi. om åldern då skyddsafgiften skall börja att erläggas; hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad, ansåg alt förslaget på denna grund borde återremitteras. Ropades ja. Vidaie föredrogs Exped.TJlskts den 18 och 'li dennes på bordet lagda förslag, N:o >48, till R. Sits und. skrifvelse till K. M., i fråga om näringsfriheten. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Detta förslag innehåller, såsom rätt är, en berättelse om hvad sig i ämnet tilldragit under föregide riksdagar. Men emellan dessa factiska uppgifter äro inflickade flera betraktelser och yttranden Öfver de särskildta Ståndens privilegier samt öfver de särskilda meningar, eller, som det heter, tvister, hvilka ägt ruin Stånden emellan. Jemväl förekomma deri anmärkntr öfver det sätt, hvarpå communicnlionen af frågan till embetsverken behandlats, och slutligen hvilka olägenheter, som kunnat undvikas, ifall Konungen förr behagat afgöra frågan. Denna sista framställning innebär en indirect förebråelse mot konungamakten öfver det sätt, hvarpå saken blifvit behandlad. Alla dessa tre särskilda afvikelse!' från hvad vanligt är, vid underd. skrifvclsers afgifvande, vill jag anmärka, för att hos R. o. Ad. vördsamt anhålla om ålerremiss af detta förslag, på det att Utsk., med frånskiljande af de oegentliga delarna i skrifvelsen, måtte bibehålla blott hvad som hör till saken och derefter återlemna förslaget till Ständernes godkännande. På det att ingen må tro, att dessa mina uppgifter äro blotta föregifvande!!, anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på följande:
Under hösten 1858 led sädesbrodden af den ihållande bristen på nederbörd och skadades under vintern, då marken förblef bar samt föga tillfrusen. Våren 1859 var torr och kall och befordrade sålunda ej synnerligen växtligheten hos den jemförejsevis svaga höstbrodden. Vårsådden försiggick under torr och kall väderlek, och såväl höstsom vårsådden, men isynnerhet foderväxterna, hämmades i sin utveckling genom den tidigt inträdande och nästan hela sommaren ihållande starka torkan». 1 trakten af Upsala föll ifrån den 21 April till den 6 Juli icke något regn, och den äfven längre fram på sommaren fortfarande starka torkan skadade icke endast höstoch vårsädet, utan gräsväxten å de insådda vallarna samt å beteshagarna och ängarna, hvarföre man vid Ultuna nödgades frampå sommaren upplåta vissa delar af den oslagna Kungsängen till bete åt stamholländeri-djuren, då de vanliga, annars tillräckliga betena voro alldeles förbrända. Genom torkan minskades öfverallt i länet höskörden högst betydligt och vid Ultuna blef minskningen så mycket större, som omkring en tredjedel af den naturliga ängen måste i brist på annat bete uppoffras till kreaturens underhåll före höbergningen Följden häraf blef att för ladugårdens underhåll följande vinter vida större kostnader än vanligt fingo vidkännas, och dessa, i förening med den knappa sädesskörden, som under året erhållits, torde lemna tillräcklig förklaring till det ogynnsamma resultatet med Ultuna jordbruk under år 1859. Under detta år sammanträffade sålunda flera »mera ovanliga förhållanden», hvilka gjorde att jordbruket^ icke ensamt vid Ultuna, utan vid de aldra flesta egendomar inom länet gaf förlust, såsom villigt torde medgifvas af alla ortens jordbrukare, hvilka fört räkning och bok öfver sin hushållning, ^ så att de kunna tillförlitligen med hvarandra jemföra inkomster och utgifter för sagde år.