Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skada emellertid att man såg en elegant, nära medelålders dam utföra detta stycke, och ej den lille » Mignon », Pauline Lucca gifver till bästa på scenen i denna rol, medsin svajande barett, sin koketta broderade hvita atlasdrägt och den lilla konfektsöta runda purpurkappan Derpå sjöng Lucca » Erlkönig », oeh det är ej tu tal derom att hon icke förstår tolka Schubert som de främsta tyska romanssångerskorna, Amalia Joachim t. ex. Det är den romantiska grundstämningen, som saknas under Luccas romanssång, den svärmiska koloriten, anden Lucca är icke nog fin musicienne för att skilja emellan olika musikbranscher. Den episka och romantiska sångens plastiska kynne förbises helt och hållet af denna sångerska, som i stället deri inlägger ett pittoreskt element, lånadt från teatersången, hvilken hon sålunda blandar in i en fremmande konstart. I ofvannämnda ballad är det dramatiska lynnet emellertid så starkt uttaladt, att Luccas egendomliga manér just i den mindre stöter musikvännen än i diverse andra saker, specielt Mozarts » Violblomma », som af Lucca gjordes till en glödande passionsros och det med en talang som skulle varit allt beröm värd, om den ej varit i musik-estetiskt hänseende så grundligt — malplacerad. I röstprakt, sångmetod och mekanisk virtuositet har Lucca alltid hört till andra rangens sångerskor. Det som gång efter annan böjt henne upp au niveau med Nilsson och Patti har varit — » le diable au corps », som vi här ofvan antydde. Dertill arbete. Lucca har arbetat mycket med sin just icke öfverlägset tacksamma stämma, hvilken hon i tidernas lopp fatt ganska underdånig de skiftande intentioner, improvisationer — kanske inspirationer, men med säkerhet de — capricer, som hennes lättrörliga sinne ingifvit henne. Ty hon känner lifligt och starkt, och hon vill att hennes åhörare också skola göra detta.
Skilnaden mellan 3 B:dr Banco per Tunna och Inköpspriset; graverar Districtet, hvars Innevånare sjelfve sälja sin Spannemåi till sitt Magazin, och gagnas, af denna Inrättning, sorn de kunna grundlägga genom anslag ifrån sina (nu ofta och mångestädes skadliga) Socken-Magaziner, eller genom eget Säd-tillskott, eller Sädsalu emot 3 Enir Banco per Tunna, under något sådant år, då sädtillgången är stor, så att afsättandet af dels. Tunna på personen ej medför någon afsaknad. Då säljaren framgent, äfven, på visst sätt eger den Säd han insatt i Magazinet, emot uppbärande af 3 R:dr B:co per Tunna;, bör denna Magazinering förefalla liotiQin ganska förmånlig. Statsoch Banco-Utskottens Utlatanden. ci,xiv Inköps-summan ansvaras af de hemman, hvilkas egare ingått i Magazins-inrättningen inom Districtet, under vilkor af osvikelig säkerhet. Ingen ränta erlägges eiler kari någonsin komma i fråga ; utan må denna Räriteuppoffring vara något för ett stort ändamål. Spannemålen begagnas af ansvarige hemmansegare i mån af ansvarigheten. Begagnandet sker emot köp, till pris af något öfver Markegång, eller ett stadgadt medelpris; t. ex. om Markegången vöre Sex R:dr Banco, sa tillätes utdelning mot 6f R;dr Banco per Tma, Man kunde säga, att salupriset borde vara endast d medelpriset; men Magazinernes åter-upprättande emöt full betalning per Tma, sedan de en gång kommit i Stånd, är, lättare, då salupriset uppgår till hela medelpriset. Likväl kunde salupriset endast småningom höjas till medelpriset.. Priset är dock ingen hufvudsak, blott att salupciset öfverstiger inköpspriset, på det att inrättningen bär sig sjelf. Pengarne insättas för Magazinets, räkning i iVUmän (lassa, (t, ex. Ränteri) och intagas till nytt inköp, hvilket likväl ovillkorligen skall uppgå till första Tunnetalet, Skulle vinst uppkomma, då sådan fullständig upphandling skett, må beloppet fördelas, på de ansvarande.
Må vi dä icke sora flugan glömma, att det en gång blir vinter; att missväxt och krig någorstädes i Europa, sällan länge uteblifva; att en klok hushållare, vid tillfälligt öfverflöd grundlägger en besparing för tillfällig brist; att Spannemål om våren år 18:0 annu stod högt, och att sedermera våra norra provincer behöft anlita utländningen, derest de icke genom våra egna upplag kunnat räddas från hungersnöd. Det skulle vara en skön hugnande syn, att se Fäderneslandet på en gång evärdeiigen tryggadt mot hungersnöd, och mot behofvet af utländsk spanmål. Än mer, att se detta nordliga land, genom sin odling, genom sina besparda förråder, komma i tillfälle, att vid andra Folkslags krig eller missväxt, kunna afyttra sitt öfverflöd tili mildare Zoner, emot ett pris, som elen höga Coursen skulle göra ganska fördelaktigt. Det skulle höra till storverken af Carl Johans tid, att ge Sverige förvandladt från en spannmålsköpande till en säljande Stat -— hvem känner icke sitt bröst vidgas vid denna tanke? Att dessa millioner sedelmynt, med syn - Den 21 Februarii, t»r och flyttbar fond, skulle inom landet upp; häfva förlägenheten i allmänna rörelsen, skulle återgifva den lif och verksamhet, skulle sätta lummansägaie i förmåga, att bära Staters skatter, att till skäligt pris afyttra sina skördar, och äfven, om han det önskar, att kunra finna en köpare till sin jord, vöre emedlertid d n första och af behofvet högt påkallade vinsten af denna Inrättning, som, h vilande på egen grund, icke skulle åstadkomma den ringaste finnarciella oreda . Ett närmare utvecklande af ämnet i dess, organiska och reglementariska delar, b!ef för denna gång allt för vidlöftigt; må det likväl tillåtas mig erbjuda en och annan grundsten, till byggnadsämnen ffir en skickligare hand, såsom i:ol Att olika uppköps och salupriser borde bestämmas i olika sädesrika provincer, jämförligtvis dem emellan, efter ledningar af liera års. markegång i hvarje ort. 0:0.
St. afgifna nåd. prop. om Statsverkets tillstånd och behof, har jemväl H. Ex. Hr Just.-Stats-Ministern vid föredragningen af Stals-Regleringen rörande Just.-Deparhtet yttrat: ”att önskningarne om förbättrade lönevilkor för Hofrätternes ledamöter och tjenstemän förtjenade att serdeles afses: att såvida lagskipningen skulle kunna af Ofver-Domstolarne behörigen utöfvas, oundvikligen fordrades, alt lefnadsvilkoren för de der tjenstgörande icke förblifva så knappa, att farhågorne för saknad af framtida tarflig bergning och för betungandet af svåra näringsbekymmer under trägen och mödosam tjenstgöring, afskräcka män med utmärktare lagkunskap, erfarenheten och skicklighet att vid dessa Domstolar söka anställning: samt att, om det missförhållande, som för det närvar, egde rum emellan Hofrälts-ledamöternes aflöning och de vexande anspråken pä deras duglighet, arbetsnit och uteslutande egnande åt domare-göromålen, längre lid finge fortfara, skäligen kunde befaras, att sagde egenskaper, som borde af Ofver-Domstolarne företrädesvis innehafvas, snart nog torde komma alt der blifva mera sällsynta än nyttigt och önskligl vore.” På dessa skäl, hvilkas sanning och grundlighet icke torde kunna bestridas, har K. M. ock i nåder funnit godt, att till R. St. aflåta ett förslag till förhöjning i Hofrätternes ledamöters och tjenstemän*lönevilkor; men ehuru jag såsom medlem af en utaf dessa Domstolar djupt erkänner och underd:st tacksamt värderar detta vedermäle af K. M. nåd. och högst välgörande afsigler, vågar jag likväl inför R. St. framlägga ett ytterligare förslag i detta ämne, hvarigenom K. M:s, i Dess propos. antydda, nåd. vilja skulle än vidare afses och befordras.
Det blef således nödvändigt att använda häcklad Hampa, och att, genom bykning och blekning, befria densamma ifrån de ämnen, som gåfvo papperet det obehagliga utseendet. — Till blekningen användes chlor, så vä! ensam sorn i förening med kalk , och det befanns, att Hampan derigenom kan erhållas fullkomligt hvit. — Jag anställde flera blekningsförsök, af hvilka jag fann Chlor-kalk vara det bästa bleknings-ämnet, oeh det lyckades mig att finna en method, hvarigenom blekningen kan verkställas fort och fullständigt, utan alt Hampan derigenom blir betydligt skörare. Olyckligtvis beredes Chlor-kalk ej hos oss i stort, och såsom handelsvara, hvartill ingredienliernasdyrhet i vårt land är orsaken. Om Sedel-papperet här skulle komma att tillverkas af Hampa, torde det derföre bli nödvändigt att, till blekningen, införskrifva Chlor-kalk ifrån England, eller ock ifrån Rouen, der den beredes Fabriksmessigt för Blekeriens nas och Cattuns-tryckeriens behof. Hampan kan visserligen fås hvit genom repeterade bykningar och solblekning, men denna utväg blir troligen icke i något af - 16 Bil. till Banco-Utskotlets Memorial N.o 96. seende fördelaktigare än användandet af Chlor-kalk, hvars införande dessutom är af högsta vigt för Pappers-fabricationen i allmänhet , emedan man derigenom icke allenast af den finaste lumpsorten kan erhålla ett hvitare papper än vanligt, utan äfven af oblekt och gröfre lump kan tillverka fina och hvita Pappers-sorter. I Englands, Hollands och Frankrikes större pappers-fabriker är chlorblekningen allmän, och derpå beror, till en stor del, dessa fabrikers öfverlägsenhet i lill verkningen af vackert papper. Finhäckiad och sedan bykt hampa, blekl med chlorkalk, ger ett genomskinligt papper, alldeles likt det Franska så kallade papier <vegetal. Då hampan ej valsas för fint, blir detta papper ganska segt. Det kan äfven göras mycket tunnare än någon annan papperssort, men, i anseende till sin genomskinlighet, torde det, utan en serskild beredning, vara mindre användbart till sedlar.
St. i denna fråga främst afsett kopparslagarnes förmån, och de många motioner, som i detta ämne blifvit inlemnade, tyckas visa, att deras förmån är det, som vid denna riksdag mest varit afsedd. Det betänk., som nu är föredraget, tror jag hafva uppkommit genom tre motsatta åsigter. Den ena är philantropien , hvilken velat minska brännvinsbränningen för att derigenom förbättra sedligheten. Denna afsigt kan jag ej klandra, men tror den oförsigtighet dervid hafva blifvit iakttagen, att man ej betänkt, huruvida ej denna åsigt kommit i rak strid med det oeconomiska interesse!. Jag tror, att man måste akta sig för denna strid, emedan philantropien då alltid blir underlägsen. Den andra har velat hylla fabriksinteresset och, såsom i andra länder, hänföra allt till stora fabriker samt bortrycka brännvinsbränningen från jordbruket. Deremot liar jordbrukarens interesse mäktigt upprest sig och fått hela BondeSt. med sig, hvilket bragt saken derhän, att man fått ett så grundlöst betänk., som det nu förevar. De, som velat motarbeta BondeSt., hafva trott sig vinna en stor seger genom den stora taxatiouen. De Den 7 Juli. f. m. i75 liafva ej märkt, att detta skulle tvinga ner brännvinsbränningen till de små pannorna och göra dem till de enda möjliga att använda. Jag har trott, att brännvinsbränningen, alltsedan K. GuslaflH afstod från att anse den som ett monopoliura för Kronan, i Sverige ar att anse såsom en jordbrukets rättighet, och jag hemställer, om det är rätt att på en gång våldsamt eller genom undergräfvande deraf borttaga denna rättighet från jordbruket. Jag tror således, att den ena grunden för brännvinsbränningen bör sökas i jordbrukets interesse, rätt förstådt och rätt tillämpadt. Dernäst tror jag, att den andra grunden bör sökas i en frihet för näringens vidare utveckling, utom hvilken ingen näring äger bestånd, men hvilken frihet vi synas aflägsna oss ifrån och icke kunna göra gällande.
Ett ibland de första tecknen till galenskap är en i högsta grad drifven osnygghet, och redan detta afhåller mången. Hvad särskildt beträffar det fall, jag i mitt första anförande omnämnde, så försöktes att få densamme mannen från sina föräldrar förflyttad till någon, som bättre kunde vårda sig om honom; men detta lyckades ej, och jag är öfvertygad att med undantag af det folk, hos hvilket han från barndomen vistats, och hvilket på sednare tider til! följd af ålder och oförmögenhet att vårda honom icke längre kunde hafva honom i sitt hus, ingen egde de egenskaper, som erfordrades för hans skötande. Slutligen får jag till de skäl, jag förut anfört för beredande af större utrymme vid hospitalen, tillägga, det jag anser staten vara skyldig att draga försorg örn den sinnessjuke, för att om möjligt återställa densamme till förståndet; ett förhållande, 124 Den 22 November f. m. som nu ofta till följd af bristande utrymme icke kunnat ske. Ej sällan inträffar, att en person, som under första början af sin sjukdom kanske ganska lätt kunnat återbringas till sina sinnens fulla bruk, måste lemnäs i sämre vård, tills plats på hospitalet blifvit ledig, och att genom denna mindre ändamålsenliga vård sjukdomen blifvit mer elier mindre obotlig. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Af den diskussion, som förevarit mellan Gr. af Ugglas och Hr Huss, skulle man kunna antaga att ett visst antal platser böra vid hospitalen stå vakanta för emottagande af de vansinniga, hvilka kunde komma att anmälas såsom våldsamma och derigenom vådliga för allmänna säkerheten. Dertill gifver dock icke reglementet för sinnessjukas vård af den 5 Mars 1858 anledning. Enligt detsamma skola sinnessjuka intagas på hospitalen, så långt utrymmet det medgifver, meri de, som derstädes icke straxt kunna emottagas, vårdas å länets lasarett, tills plats på hospitalet blifver ledig. Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh.: Jemte det att jag instämmer i hvad Gr. af Ugglas yttrat, ber jag att få tillägga, det jag i Skåne haft erfarenhet af ett dylikt förhållande, som det af Hr Gr.n omnämnda.
Utskottet likväl de i bär förevarande fall förekomna omständigheter vara af så ömmande beskaffenhet, att Utskottet loranlåtes tillstyrka, att Landshöfdingen Hedenbergs enka må för sin återstående lifstid få, på sätt Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, å allmänna Indragnings-staten åtnjuta eu pension af 600 R:dr årligen. Uti 27:de punkten bade Utskottet afstyrkt Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj :ls nådiga framställning om pension åt framlidne Landshöfdingen P. Sandelhjelms enka, Sofia Dorothea Zetterman. Denna punkt, som af Bonde-ståndet blifvit bifallen, är deremot af de öfrige 3:ne Riks-stånden återremitterad, hvarvid anmärkts, att Landshöfdingen Sandelhjelm, som uti 56 år varit i rikets tjenst och derunder ådagalagt utmärkt verksamhet, efterlemnat sin enka och en sjuklig dotter i torftige omständigheter: varande, på gruud häraf, och enär Landshöfdingen Sandelhjelm, som, vid sin död, uppnått en ålder af 75 år, egt att, vid 65 års ålder, begära afsked med 3,000 R:dr i årlig pension, men, genom sitt qvarblifvande i tjenst, besparat statsverket 30,000 R:dr, inom bemälde 3:ne Riks-stånd vrkadt, att ett belopp af antingen 250 eller 200 R:dr måtte, såsom pension åt Landshöfdingen Sandelhjelms enka, å Indragnings-staten uppföras. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, tillstyrker Utskottet, att Landshöfdingen Sandelhjelms enka Sofa Dorothea Zetter - 32 Siats-Utskottets Memorial, N:o 155. man, måtte få för sin återstående lifstid å allmänna indrag nings-staten åtnjuta en pension af 250 R:dr ärligen. 35:le punkten, deruti Utskottet afstyrkt bifall till gjord framställning om ett årligt pensions-understöd af 300
Men att de, hvilka tro pil helgden af löftet att &amp; ka i Iiist och nöd, och som betrakta det deraf beseglade äktenskapet sisoin det innerligaste och heligaste att de kunna yrka, af alla etiska förhallanden nienniskor emellan, att denna förbindelse under vissa förhallanden IIIS inisshriikas till en lumpen, osann förevändning för tillfrcdsstbllande af en falsk opinion och en oYkta ritttskiinsla, det ha vi s \ .9rt att fatta. Det kan förklaras endnst genom antagandet, att man af gamni: il \ ' ana vid fm Sta&amp; princip satt qrinnan endast hm att underkasta sig opinionen *, förgiiter huru oriitrnrdig denna opinbn b. Detta synes oss fru Agrell p9 ett sl5ende siitt Iiahn frainh5llit. Visserligen. liar. i ensam,. likasom i allniänhet i den moderna dikten, det uppstilda spö jsmiilet om rätt och orätt drifvits till sin spets. Sadana prol&gt;lcm soin det ifr5gavarande appstd kanske ej ofin i det verkliga lifvet; men de 18mp sig dock fönriiffligt till profning af den under dcbatt stiiIda principens hallbarhet. Principen kan här uttryckm som följer: ~Verlden bör viigra att erkiinna s9soin hederlig hvarjc q \ .inna, som Cdlit, har hon iin sonat sitt fe1 nied ett lin@ lif af renaste kärlek och pligttrohet; men samma verld bör rma redo att godkiinna som aktningsvärd denna qvinna, sa snart hon, genom att rid altaret afligga ett falskt löfte, gifVit sig sken af att vara en föraktlig mans hustru.~ Ilet är denna vrinciii. som verlden tilliiinnat cent emot Thom och Iitit med iinnii ' stör;; grynihet drabba hinnes oskyldiga barn; det är den. som i&gt;rotokollsekreterarc~i Iivllm.
Under sådant förhållande, och då R. o. Ad. ansett frågan om särskildta anslag för 2:ne pensionsrum, att tilldelas district-generalbefälha fvare och inspecteurer, förfallen på grund deraf att 3:ne Stånds beslut strida deremot, och alt således äfven den derom föreslagna voter:s-propos:n borde förfalla; samt dertill kommer att Hr Frill. o. Landtm., på sådan grund, vägrat propos. lill antagande af voter:s-propos. härom; så vågar jag, på det ej någon vidare tvist må af missförstånd uppkomma, vöidsamt föreslå: ”att R. o. Ad. ville, med anleda, af 69 $:n Reg.F:n, förklara sig frångå dess först 36o Den i3 November. fattade beslut om ökade pensionsriim för generaler, och således instämma i BondeStrs första beslut ; hvarigenom således denna fråga, såsom förfallen, ej vidare kan under någon synpunkt blifva underkastad votering, och hela tvisten dermed slutas;” hvarom jag anhåller om proposition Frih. Cederström: Den siste talarens förslag, för att få frågan att förfalla, är i sanning märkvärdigt nog. Man skall f. ånga sitt beslut för att skapa en annan cathegori, då redan Ii. St:s beslut är fntladt oell enligt grundlagen skall gälla; ty det är ett factum, att 3 Stånd afslagit K. M:s propus, om 2 pensionsriim. Delta beslut kan således icke genom omotionerade vid betänkandets föredragning särskildt fattade beslut af RiksSl.-n, alt genom indragning af district-generaler bilda tillfälle i framtiden för 2:ne pensionsrum, få rubbas. Det är således den frågan om K. M:s propos., rör:de 2:ne pensionsrums bildande, som är slutligen afgjord för denna riksdag genom 3 Stånds beslut, derigenom alt de alslagit densamma, och det är R. o. Ad., som ensamt dertill lemnade bifall.
Anmäldes och inbeledsagades Hr Stats-Rådet Carl Magnus Thulstrup, hvilken å K. M:s höga vägnar öfverlemnade 2 K. Propos:r till R. St:r, nemi. l:o ang:de med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Scheldetullen m. m.; samt 2:o ang:de pension för framlidne Bergmästaren, Öfverintendenten m. m. F. A. von Schéeles enka. Sedan Hr Stats-rådet utbeledsagats, blefvo de K. Proposme föredragne och lagde på bordet. Föredrogs ånyo Högv. Preste-St:s den 26 och 29 sistl. Augusti bordlagde prot.-utdrag N:o 379, innehållande inbjudning till R. o. Ad. att biträda Preste-St:s beslut i afseende å 8:de och I9:de punkterna i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 8:de hufvudtitel. Frih. Armfelt, Magnus: Jag anhåller att Riddarh.-Sekret. måtte meddela upplysning om R. o. Ad:s beslut i dessa punkter. I aid. häraf tillkännagaf undertecknad, att R. o. Ad. afslagit Stats-Utsk:ts hemställan i 8:de punkten af Utlåt:t N:o 139 och Den 2 September. 157 antagit det förslag, som Prosten Sondén i en vid punkten fogad reservation framställt, samt alt l9:de punkten i samma Utlåt, blifvit af R. ö. Ad. återremitterad. Frih. Armfelt: Hvad 8:de punkten beträffar, förefinnes ingen annan olikhet mellan R. o. Ad:s och Preste-St:s beslut, än det af Preste-St. gjorda tillägg; och då detta innefattar en förbättring, anhåller jag om bifall till denna del af inbjudningen. Vidkommande derefter 19:de punkten, hafva såväl PresteSt. som R. o. Ad. afslagit Utsk:ts afstyrkande Utlåt. ang:de Gr. Hamiltons motion. R. o.
Kort efter sedan de lemnat huset, blefvo Ole Andreas Olsen och Henrik Nilsen i snöyran skilda från de öfriga, som drogo kälkarne. Dessa sistnämnda kommo nu öfverens att draga lott, om de skulle återvända till huset eller fortsätta vandringen, och då lotten utföll för det senare, läto de den råda och gingo alltså söder ut.193 Deras ställning var nu högst förtviflad. När de lemnade huset, hade de ungefär ¼ kilogram renkött och litet späck hvar. Vädret var förfärligt, illa voro de klädda, och de saknade vatten. Följaktligen blef det endast helt små dagsresor de kunde göra. Om nätterna gräfde de ned sig i snön, och medan de öfriga sofvo, höll en man ständigt vakt, för att hindra att de andra öfversnöades, samt för att hålla björnar på afstånd. Emellertid höllo alla ut till den sjette natten. Då dog Amandus Hansen. De öfriga måste lemna honom i snön och fortsätta resan så godt de kunde, men de hade småningom blifvit så kraftlösa och utsvultna, att de, efter att antagligen hafva tillryggalagt omkring 100 kilometer, för det mesta längs kusten, måste lemna äfven kälkarne och det mesta af hvad de hade med sig. Den sjunde eller åttonde dagen fingo de se litet uppstapladt bränsle samt spår efter en kälke i snön. Genom att följa detta spår ungefär 10 kilometer träffade de på ett litet hus, hvilket de funno bebodt af samojeder, som genast togo vänligt emot dem och förplägade dem på bästa sätt. I synnerhet visade de sig omsorgsfulla mot Nils Andreas Foxen, hvars tår voro förfrusna och som ock i öfrigt var mycket medtagen. Dessa samojeder, tre män, tre qvinnor och en gosse, talade ryska. De hade slagit sig ned för vintern på södra delen af Gåslandet för att skjuta säl och hvalross. De hade med sig en stor barkass, förutom några små samojedbåtar, och voro jemförelsevis väl försedda med renkött, mjöl, te, socker m. m. Deras bössor voro gamla flintlåsgevär, men de sköto säkert.
Hans nära sextioåriga ansikte hade ännu det återsken af ungdom, som två klara, ständigt sökande och ständigt otillfredsställda ögon någon gång kunna sprida öfver en åldrande världsmans af vällefnad något kolorerade hy. Öfverste Vellingk satt vid värdinnans sida; konsuln hade fört fru Weber till bords. Tomas Weber hade fått Märta Brehm till sin högra granne. Han hade en violbukett på frackuppslaget. Han hade varit tillsammans med Ellen hvarje afton sedan lördagen och var yr i hufvudet af lycka, men också en smula blek. För att förklara, hvarför han icke kunde gå på Märtas bjudning, hade han just dukat upp en historia om en examensfest, som en af kamraterna hade gifvit, och vid hvilken han varit tvungen att närvara, emedan han eljes lätt kunnat få en ovän. Märta hade nyss frågat honom, om han hade haft roligt på sin kamratfest. »Det var afskyvärdt tråkigt,» förklarade Tomas trovärdigt. »Jag längtade därifrån hela tiden ...» Märta knep ihop ögonen som hon brukade och smålog oskyldigt maliciöst, som om hon icke trodde honom mer än jämt. Märta Brehm var aderton år. Hennes vidjeslanka gestalt var smal som en sextonårings, men liniernas mjuka, själfmedvetet afvägda lek jäfvade likväl icke hennes ålder. Hon hade en crêmehvit klädning med långa, vida tyllärmar, i hvilka de späda jungfrulemmarnas böjningar och sträckningar skymtade drömlikt frestande. Kring halsen hade hon en helt liten urringning; i skärpet och i det blekbruna håret bar hon violer. Bordeaux’n serverades, och de stötte leende sina glas tillsamman. Midt emot dem sutto Hall och Greta. Greta hade sin porslinsklädning, som hon kallade den; det var en ljus, blommig sommarklädning i ett blått och hvitt mönster, som erinrade om gammalt porslin. Hon hade i början en ansträngdt städad min och kastade då och då en skygg blick på en stor, blekgrön orchidé, som Hall hade i knapphålet, och hvars underliga former nästan skrämde henne.
Varandes af åtskillige ledamöter äskadt, att, i afbidan å sportelregleringen, antingen den af Kongl. Maj:t äskade summa, eller ock ett högre belopp, måtte af Rikets Ständer ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att, under nästa Statsregleringsperiod, i form af arfvoden användas till förbättrande af tjenstemännens aftöningsvilkor, med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t vid nästa Riksdag täcktes till Rikets Ständer aflåta Slats-Utskottels Utlåtande. Jtä 181. 3 förnyad Nådig Proposition i ämnet, åtföljd af fullständig utredning angående sportlerna.