Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt jemna ett sådant missförhållande vore väl icke egentliga afsigten med laga skifte och stadgan om sättet för dess verkställande; men då denna stadga skulle tillkommit i anledning deraf, att man insett, huru många olägenheter de s. k. storskiftena medfört, syntes det motionären icke vara för Skiftesstadgans ändamål alldeles främmande, om man kunde vid ett laga skifte, äfven i nu antydda hänseende, bereda rättvisa åt dem, som vid äldre skiften af annan art blifvit lidande; och han har fördenskull hemställt, att vid ifrågavarande § måtte införas ett tillägg af följande innehåll: »Visar dock ägare af hemman eller hemmansdel med klara skäl, att hans hemman eller hemmansdel vid föregånget storskifte fått i förhållande till öfriga lägenheter mom skifteslaget för litet odlingsbar mark sig tillagd, så att märkelig orätt detsamma tillfogats, varde sådant, äfven om storskiftet vunnit laga kraft, vid laga skiftet rättad t» Utskottet nödgas äfven här upprepa, att begreppet laga kraft icke tillstädjer en större rubbning i häfdvunna rättigheter, än som af Skiftesstadgans egentliga ändamål: spridda ägoiotters sammanförande uti ett för jordens häfd förmånligt läge, oundgängligen orsakades. Att niaga skiften skulle i vidsträcktare bemärkelse, än häraf framgår, blifva ett nytt laga fång, var alldeles icke och kunde icke vara meningen. Men att så skulle blifva förhållandet, derest Tjernlunds förslag bifölles, torde vara uppenbart. Det synes dessutom Utskottet, som skulle förslaget oftast, i stället att afhjelpa en orättvisa, föranleda en ännu större. Ty om man för sådana hemman, som förut undergått delning genom storskifte, hvilket vunnit stadfästelse, upphäfde innehafvet såsom delningsgrund och i stället dertill antog skattetalet, skulle, i anseende till de om möjligheten alt verkställa uppodling, fordom såväl som ännu, rådande olika föreställningar, ett hemman, som i sjelfva verket kunde vara af lika eller större naturlig god - Sammans. Lagsamt Allm. Best'.- och Ekon.-V tskottets Betänkande JW 14.'
Emot pluralitetens mening , ansåg Herr Cancelli Rådet von Hartmansdorff besvär öfver Landshöfdingens utslag rörande kalkbränning på Gothland endast så vida tillhöra Kammar-Collegii pröfning, som de anginge beskattningen af denna näring; äfvensom Herr Cancelli-Rådet reserverade sig mot Utskottets mening, att arbetets förrättande på fördelningar i Kammar - Collegium vore öfverflödigt; hvilket Herr Cancelli-Rådet deremot, på grund af göromälens mängd och beskaffenhet, ansåg oundgängligt. Härmed förenade sig Herr Friherren och Ordföranden samt Herr Biskopen Doctor Wallenberg. Vidare blefvo mot pluralitetens mening, att Stats-Contoiret borde med en särskild Advocat-Fiscal förses, reservationer anförde af Herrar Borgmästare Hagander och Hjertström, som ansägo Advocat-Fiscal endast vid verk med Domstols-befattningar erfordras, och följakteligen funno en sådan ämbetsman för Stats-Contoiret, såsom endast förvaltningsverk, alldeles öfverflödig. Slutligen och i afseende på beslutet rörande Ledamöternes antal i Kammar-Rätten , anmärkte Herr Assessor Danckwardt, att, i anseende till detta verks hufvudsakliga egenskap af Domstol i räkenskaps-frågor, Utskottet icke borde anse sig tillständigt att utlåtande derom meddela, enär sådant rätte - 281 ligen vore föremål för en allmän Domsfolsorganisation. Ex Protocollo P. IV. Poignant. Lil t. A. Vördsamt Memorial! Sedan Höglofl. Ufskottet yttrat sig om skillnaden emellan näringsoch drätsel-ärender, återstår att afgöra, till hvilka departementer dessa ärender skola förläggas. Jag bör icke dölja de betänkligheter , hvilka hos mig uppstått i afseende på verkställigheten af den grundsatsen , att näringsärenderna skulle hafva sin särskilda Förvaltnings-chef, och likaså drätsel-ärenderna.
Skulle det då hända, att någon riksdags StatsUtsk. ansåge sig böra lia Den 4 November e. m. uppställa sina betanien så, att de "gjorde det dåvar. statsskicket omöjligt" så leinnades tillfälle för hvarje StatsUlsk. att söka skaka detta Rike i sina grundvalar, så vidt det på ett StatsLJtsk. kunde bero. Om detta förslag åsyftar att förbereda möjligheten till alt framdeles indraga den indelta armeen och båtsmanshåll^, likasom mannu försökt att indraga gardes-reg:tena och 0111 vi genom samtycke dertill satte alla indelningshnfvande em betsoch tjenstemän i samma beroende af StatsUtsk., sorn de penningelöntagande; då frågar jag: hvad säkerhet hafva de samtlige om sin tillvaro, hvad trygghet liar Riket för beståndet af sitt försvarsverk? Någon rättelse i Rikets grundlagar, ledande derhän att Statens sönderryekande och det helas förderfvande ilia kunna af Konungen förekomma» genom ett veto, anser jag böra vidtagas, innan vi samtycke till en förändring, som skulle gifva ett egenmäktigt StatsUtsk. än mera utrymme för sin verksamhet. Hvad PresteSl. beträffar, så har det vid flera riksdagar yrkat att få behålla sina inkomster in natura, eni. sina privilegier. Om man bestrider att denna fråga rörer deni, så är jag färdig att uppläsa den 4 §!n deraf. Slutligen anser jag detta betänk, vara oriktigt derutinnan, att det icke försvarar de rättigheter, som ägas af frälseräntors innehafvare, hvilka på dem äga fasta. Huru kunna då Ständerne besluta att undandraga dem deras inkomster in natura för att i stället gifva dem penningar? Utsk. började med att föreslå, det innehafvare af augmentsräntor också skulle laga lösen i penningar och det vore öfverensstämmande med den allmänna grundsatsen. Men Utsk. har likväl gatt derifrån i sitt sednare betänkande. Hvarföre har Utsk. så handlat? Troligen derföre att nugments-räntornas innehafvare vanligen äro bönder.
jemte lönen, äfven taffelpenningarna, såsom pension; hafvandes dock Utskottet ej ansett sig kunna något till - Den 28 Timi. e. m. 663 styrka utöfver hvad uti dess samma dag ’ afgifna Betänkande, angående lönn rödjningen för penning-löntagande Embetsoch Tjenstemän, är "tillstyrkt. 9:0 Från Lagsamt OeconomieUtskotten, af den 16 Juni, i anledning af väckt fråga om rättighet tiil anläggande af Svanshamrar eller Husbehofs smedjor, äfvensom Stampverk till valkning af valmar och andra ylletyger; samt om HallRätternas indragande; och hafva Utskotten föreslagit dej afseende på Svanshamrarmvoch Stampverken nödiga stadgandet!, men i afseende på frågan om HallRätternas indragning ansett den böra lill LagComitéen ötverlernnas. 0:0 Från Lagutskottet, af den 14 Juni, angående väckt fråga om inrättande af Correctionshns i alla Län; och tillstyrker Utskottet, att sådana åtgärder skyndsamt må varda vidtagne, hvarigenom ej mindre de redan i Carlscrona och Norrköping varande Correctionsoch Arbetshus varda utvidgade, än äfven en ny sådan inrättning i Gefle för norra delen al
Så länge Malmö Discont utlånte goda Assignationer, fournerade den Provincen med nödigt RörelseCapital; men sedan 1812 har Disconten blott utlånt Directionens egne Assignationer, hvilka kostade 18 proCent i Ränta, hvarigenom icke allenast Possessionater, utan äfven Bönder blifvit i betydlig måtto skuldsatte. Under öfvertygelse, att utflyttningar, föranledde af Enskiften , äfven böra hänföras till odlingar, förenar jag mig med de Ledamöter, hvilka tillstyrkt, att största delen af det åt MetaliLåneFonderne bestämde anslag må tilläggas Odlings LåneFonden, samt det återstående af samma anslag användas till unjj derstöd för Sillfängsten; en näring, hvilken icke allenast bereder födoämnen, utan äfven understundom export, samt således omedelbarligen verkar till förbättring af Sedelmyntet. Herr Heijkensköld, Carl Fredric} upplär ste följande: Uti en tid då allmänna omdömet synes Den 8 Junii f m, 55g ■ medgifva, att det endast är genom Jordbru» kets rätta och driftiga skötsel, samt inhämska Näringars uppmuntrande, som Rikets vältref. nåd kan vinnas, och den försvuodna förmågan återfås, har det varit en värdig omtanka af de sammansatta Statsoch BancoUtskotfen, att föreslå ett biträde af 600,000 Riksdaler åt Bergshandteringen, som otvifvelaktigt intager första rummet efter jordbruket, till hvars uppkomst den ock hufvudsakligen bidrager, då Jordbrukaren innom Bergslagen fimer afsättning för sin Spannemål ock öfriga producter, som dit till afsalu föres, och Bergshandteringen tillvärkar Rikets förnämsta och säkraste exportvaror.
Först kommer en versifierad fortsättning af hans » Sömn-gångarnätter ». Den trotsige bildstormaren som åt alla håll riktade sina berserkshugg mot det traditionshelgade, fann hemmet för trångt och drog ut i främmande land. Han slöt då i förkänslan af morgongryningen och uppvaknande: vSe kring dig, tvitiare, hur andarne vakna, Och medärfdt högmod skall ödmjukt spakna, Och d&amp; skall tron till sist krypa fram, Och gör den ej det, så vore dig skam. Irrfärden har slutat, och han återkommer fullt vaknad, med inånga illusioner gäckade, med brutet berserkmod, men med obrutna krafter; efter genomkämpad » Sturm und Drang », finner han sig hafva nått ett stycke högre upp på ett oteigtsberg, liknande det i skizzen » Upp till solen * skildrade, där i lu^n klarhet vidsträcktare, mindre ensidigt fattade vyer öppna sig. Till den solbelysta höjden har han ej hunnit, men han känner sig på väg dit. » Jag har ingen barometer med mig », tänker han, » men känner ändock, att jag stigit, att töckenlagret minskats och att jag nalkas ren luft ». På » sitt utsigtsberg » står han också vid hemkomsten, och han far af Stockholm samma vemodiga intryck, som mannen plägar fa, när han efter långt bortovaro återser sittbarndomshem, men då finner stället förändradt och människorna helt andra. Sa finner S. äfven att » allt är likt sig och dock så annat ». Mest. förefalla honom människorna främmande. » Langs med husens rader han strofvar, Väntar fånga en vänlig nick. Då och då sitt minne han pröfvar När han möter en slöjad blick. Endast främmande, nya typer långsamt skrida mot bönhus och bank; böjd är nacken och steget kryper, släckt är ögat, och hyn är krank. Ser han skymta i myllrande skaran ungdomsvännen, så för den brådt * visar ryggen åt kättarn och faran, bleknad kind och håret i grått. &gt; I hans forna hem » hålles nu ett magasin »; han känner den hemlöses hela bitterhet: Och när röfvame hafva kulor
Jag yrkar nu, i motsats emot Frih. Cederström, attil. o. Ad. ville fatta det mera grannlaga och med den uppmärksamhet RiksSl:n äro hvarandra skyldiga, mera öfverensstämmande beslut, alt låta denna fråga i motionsväg remitteras lill BevillmUlsk. Frih. Palmstjerna liar sagt, alt man skulle stanna i någon motsägelse, om man biföll della betänk., och att Frilun derföre icke skulle vilja understödja Hr von Nartmansdorffs motion, om den nu gällande chart.sigill.afgiften, hvilken för detta fall blifvit af Utsk. oförändrad bibehållen, skulle på minsta sätt träffa Norrska undersåter. Jag skulle måhända dela Friluns tanka, 0111 icke författningen nämnde diplomer för ”consul, generalconsul och agent, ehvad med dessa beställningar erhållas tractamenlc och andra förmåner eller icke; men diplom för consuler i Afrikanska staterna och för de agenter, generalconsul!' och consuler, hvilka annars benådas roed tractamenle eller lön till det belopp, att 5 proc. deraf öfverstiga ofvannämnde afgift, belägges med stämpladt papper till 5 proc. af den beställningen tillagda aflöningen.” Här finnes således icke eli enda ord derom, att dessa embetsmän'äro anställde äfven för Norriges räkning. Jag medgifver, att delta är en ofullständighet af föregide riksdags ch.sigill.förordn., men åtminstone kan man icke säga, att grannlagenhelen på något positivt säll emot Norrmännen blifver åsidosatt, då författningen nu bihehålles på samma sätt som den var innan Sverige och Norrige ingingo deras statsförbund. Författningen har nemi. alldeles icke ett ord derom att consulerna äfven representera Norriges intressen. Om man nu vill bifalla Ulslcs betänk, så gör man icke något annat, än att man bibehåller § sådan som den är. Antager man då på samma gång Hr von Hartmansdorffs motion, så låter man det nuvande förhållandet fortfara, men utbeder sig hos K. M. lillvägabringandet af ett bättre.
Föredrogos ånyo och biföllos följande Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 12 sistlidne Januarii afgifne, och den 22 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o 115. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om uppbörden och förvaltningen hädanefter af Kronans spannemålsräntor. I anledning af återremisser å Utskottens under N:ris 78 och 74 förut meddeldte Betänkande?!, angående lindring eller understöd för Rustoch Rotehållare inom Jemtland. Då nu ånyo föredrogs Statsoch BancoUtskottens den 3:dje sistlidne December, under N:o 42 afgifne, och den 25 derpåföljde Januarii eftermiddagen på hordet lagde Betänkande, i anledning af väckt motion om inlösen af några f. d. Filial-Disconternes, vid sistlidne Riksdag presentera - Den 4 Fe b inar ii e. ni. de Assignationer, Lief berörde Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet. Föredrogs ånyo Högvördige PresteStåndets den u5 sistlidne Januarii aflåtne och den 27 i samma månad e. m. på bordet lagde Protocolls-Utdrag, innehållande att PresteStåndet beslutat anmoda StatsUtskottet, att innan den 3 dennes till RiksStånden inkomma med Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till. Rikets Ständer, , i anledning af väckt fråga örn lättad utväg till lånbidrag åt fastighetsägare; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med Preste-Ståndet förena. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att StatsUt* skottets ifrågavarande Utlåtande denna dag till Ridderskapet och Adeln ankommit, och hemställde, om Ridderskapet och Adeln, till följd häraf, ansåg den af PresteStåndet framställde inbjudning numera böra förfalla, samt ProtocollsUtdraget endast böra läggas till handlingarne. Bifölls.
Från den så upprymda tonen öfvergick det till en nästan torr granskning af vissa detaljer och skiften, som vi vexelvis framdrogo, hvarefter vi slutligen utbytte våra manuskript utan att kunna ens gissa eller spå, i hvilkendera högen de lyckligt lottades vinster kunde finnas. Den ene liksom den andre trodde sig ha en kandidat-hjelte eller kandidat-hjeltinna att åtminstone sätta på förslag. Efter denna vår affärsmässiga afdelning skulle vi just skiljas åt, med gladt mod talande om ett nytt möte, då vi råkade komma in på ett annat kapitel, nemligen om icke den ene eller andre af oss skulle träffa på ett manuskript, som finge antagas vara af någon bland de så kallade »större författarne». Det syntes oss, att första täflingspriset, 1,000 kronor, utom vanliga honorariet, var tillräckligt frikostigt och lockande för att kunna tro detta. Men ingendera ville medgifva att ett sådant opus fans i det af honom genomgångna, hvilket ej hindrade att någon af de andra kunde finna ett dylikt. Huru som helst kommo vi på en helt naturlig väg in på prisskrifter för teatrarne, hvarifrån vägen icke blef lång till de dramatiska skalderne. Hunna dit, ett ämne som intresserade oss alla, särdeles Ridderstad, som sjelf skrifvit för teatern, blef diskussionen liflig, kryddad med karakteristiska drag och anekdoter. Då det kom till fråga om Börjesson och hans stora dramatiska diktverk, erinrade jag mig en rätt kuriös enskild omständighet, som jag säkert berättat, om vi ej af främmande – ty nu var gudstjensten slut – blifvit afbrutna. Detta afbrott då hindrar emellertid icke att jag nu här meddelar denna lilla händelse, ty från dessa skizzers början har det blifvit vana att förtälja äfven hvad som kan benämnas hvarjehanda inom författarlifvet. Börjesson, min värderade och illustre landsman, hade några gånger under sitt vistande i Stockholm nämnt till min man, att han ärnade besöka sin landsmaninna, och han hade äfven gjort det, men det blef så motigt att jag ej var hemma, eller var det något annat hinder. De glada litterära cirklarne voro efter året 1852 temligen inskränkta.
Mörner har gjort en framställning om olämpligheten deraf, att berättelsen skulle gifvas den fullständighet, som Utsk. föreslagit, så vill jag erinra att om Gr:n jemför den 5 § i detta förslag med 22 Kap. 1 § i 11. B., så finner Gr:n att Utsk. egentl. icke gjort något betydligt tillägg till hvad som stadgas i delta Kapitel. Utsk. har endast sagt, att de frågor, som äro underkastade Hofrättens pröfning, skola bestämdt utsättas, och lämpligheten af denna åtgärd vitsordas derigenom, att så med fördel praktiserats i Högsta domstolen. Då emedlertid på sätt jag anmärkt ett förslag af den vigt för rättsökande, som det ifrågavar:de, bör omsorgsfullt behandlas, så skall jag icke motsätta mig en återremiss. Jag vill blott nämna, i fråga om Gr. Mörners erinran vid 1 §, att Utsk. visserligen icke afsell uphäfvande af det stadgande, Den 4 Juni f. m. 461 som du förefinnes om handlingarnes insändande i konkursmål, men dtå en särskild föreskrift derom fanns i konkurslagen, så ansåg Utsk. icke nödvändigt alt i detta förslag, som innehåller bestämmelser, rörande mål i allmänhet, inlaga de särskilda undantagslagar, som äro införda i en särskild författning. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Afven jag motsätter mig ingalunda en ålerremiss af betänk., men som, om en sådan kommer att äga rum, jag icke är närvarande i Utsk., då densamma der kommer alt handläggas, så tager jag mig nu friheten att besvara tvenne anmärkn:r, som blifvit gjorda af Gr. Mörner. Den ena afser föreskriften om berättelsen i 5 §. Det var fråga väckt att hafva en kontrollerande referent i målet, så att det skulle blifva 2 referenter i st. f. en. Jag var icke af den åsigten emedan jag icke ansåg möjligt för Hofrätlens ledamöter att bestrida handläggningen af sina egna mål utan derjemte vara kontrollanter i kamraternas. De skulle derigenom blifva så öfverliopade af göromål att ärendena kommo att gå långsammare än hittills.
Vid påseende af denna §. lärer den värde Ledamoten kunna öfvertyga sig, att för min så beskaffade Motion, Praescriprions tiden alldeles icke är förliden, och att det vant mm rättighet att densamma nu väcka, likasom jag tror att den både kan och bör blifva upptagen. Grefve von Lantingshausen, Albrect: Jag ämnar icke fästa mig vid det af Utskottet föreslagna straff för skrifne Assignationers utgifvande utöfver ett visst belopp, utan endast vid sjelfva Aasignationerne, hvilka jag icke anser vara skadliga, då Penninge-rörelsen redan är alltför mycket inskränkt. Om Ridderskapet och Adeln nu ej behagar afslå Betänkandet, anhåller jag att, i likhet med hvad en värd Ledamot redan förut yttrat, detsamma ytterligare får hvila på bordet till nästa Plenum, hvarigenom man får tillfälle att närmare undersöka detta vigtiga ärende. Herr Grefven och LandtHJarskalken yttrade, att då flere Herrar Ledamöter yrkat Återremiss af Betänkandet, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade Betänkandet, jemte de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisa ; hvilket bifölls. Företogs till pröfning Lag-Utskottets den 27 sistledne Februarii afgifne , samt den 24 sistledne Martii eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående den uti serskildte till HögvÖfdige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet ingifne Memorial, väckte fråga om skärpande af det nu för tjufnader stadgade straff in. m. Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, uppläste följande: Ikn t April< Vöre jag öfvertygad om rigtigheten af den Lagstiftnings-principe, att hårda straff iörekomma brott, och afskräcka från deras utöfning, skulle jag intet ögonblick tveka att instämma i det förslag till Lag-förändring Utskottet nu tillstyrkt.
Bysättning eller förlust af gäldenärs personliga frihet kan ej betragtas eller rättfärdigas såsom ett straff för gäldenärs oförmåga alt sin skuld betala, utan är ett medel att tvinga gäldenär alt förnöja sina borgenärer med alla de tillgångar, han eger j men i denna egenskap utgör oek bysättning, efter Utskottets tanka, ett nödvändigt villkor för befästande af förtroendet enskildte emellan, serdeles i pen n i nge-a fha nd l in ga r, samt således äfven för befrämjande och bibehållande af allmänna crediten, emedan, om detta tvångsmedel ej funnes, bedragares försök ait undanhålla sin egendom från ett rättmätigt användande till gälds betalning’, ofta skulle lyekas, hvarigenom åter ett allmänt misstroende skulle uppslå bos capitaiisterne och minska utvägarne äfven för de redlige alt erhålla penninge-lörsträckningar. Det vore derföre, enligt Utskottets öfvertygelse, i högsta måtto betänkligt att afskaffa bysättning, hvaremot Utskottet anser både rättvisa och mensklighet påkalla sådana förändringar i bysätlningslagen, att ifrågavarande tvångsmedel icke må utsträckas längre, än ändamålet oundgängligen brafver. Biand de förslag, som i sådant afseende blifvit framställde, kan Utskottet dock ej gilla dem, sorn gå derpå ut, att en fordran bör uppgå till visst belopp i penningar, för att kunna ådraga gäldenär bysättnissg, eller att häkte för skuld skall inom viss tid begränsas. Den, sorn eger en ringa fordran, bar samma anspråk på lagens biträde för dess utbekommande, som en större fordringsägare, och denna likhet inför lagen får ingalunda upphäfvas derföre, att det understundom kanhända, att en bemedlad person håller en fattig gäldenär i fängelse för en ringa skuld. Äfvenledes skulle den verkan och det ändamål, som åsyftas med bysättning, upphäfvas, om någon annan tidsgräns derföre stadgades, än den, sorn ligger i naturen af densamma, eller att tvångsmedlet upphör, så snart anledningen till dess begagnande ej mera linnes. På dessa skid hemställer
— N:o 293. angående gjord framställning om ett kreditivs afsättande för upköp eller belåning af Svensk spanmål. XII. B. 246, 320, 341. A. 342. — N:o 294. i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 189, angående upbörds-arfvode till Skepps-Ombudsmannen vid Stockholms Sjömanshus för derstädes sedan år 1848 debiterade och redovisade krono-utskylder. XII. B. 246. A. 320. — N:o 295. med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående Kongl. Majus Nådiga Proposition om framlidne förre Departements-Chefen i Kongl. General-Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-Råd ådömdt ersättningsansvar i målet rörande den efter aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans. XII. B. 362, 403. A. 404. XIV. U. 19. A. 45. E. 243. — N;0 296. i anledning af erhållen återremiss i Betänkandet N:o 242, angående väckt fråga om ersättnings beviljande åt AdvokatFiskalen i Kongl. Kammar-Rätten, Protokolls-Sekreteraren C. Printzensköld för det aktorats-arfvode, hvaraf han gått i mistning genom den, Presidenten J. P. af Billberghs Sterbhusdelegare, medgifna befrielse från Presidenten i lifstiden ådömd ersättningsskyldighet för en del af aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér iråkade balans. XII. B. 362. A. 404. — N:o 297. angående liden för nästa revision af Stals-, Bankooch Riksgålds-verkens förvaltning och räkenskaper. XII. B. 362. A. 404. XIII. E. 204. — N:o 298. i anledning af väckt motion rörande den från Andrarums alunverk i Christianstads