Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ånyo föredrogos och lades till handlingarna förstärkta StatsUtsk:s den 17 sisth Oct. på bordet lagda memorialer: N:o 339, ang:de anställd omröstning öfver åtskilliga till statsregleringen hörande frågor; N:o 34o, ang:de verkställd omröstning i anledn. afRiksSt:ns olika beslut, i fråga örn löneersättning till adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt; N:o 34t, ang:de verkställd omröstning, i anledning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut i fråga om beräkningen af statsverkets inkomster; N:o 342, angtde verkställd omröstning, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut ronde förlängning å arrendet af Edeby hemman; N:o 343, angtde verkställd omröstning, i följd af RiksStms olika beslut rör:de sökt prolongation å arrendet af Söderby hemman; N:o 344? anglde verkställd omröstning, i följd af RiksSt;ns skiljaktiga beslut, ronde sökt prolongation å arrendet af Barkarby kronohemman. Den 16 November f. m. 39 Föredrogs ånyo BancoUtskis den 19 sistl. Oct. på bordet lagda mera. N:o 100 till PresteSt., med anmälan af dess fattade skiljaktiga beslut, i anledn. af Utsk:s utlåt:n N:is 21 och 65. Hr Frib. o. Landtm, yltrade, att, dådetta mern. vore stäldt till PresteSt., R. o. Ad. för sin del torde finna, att det icke erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Frih. Gederström, Jacob: Af Hr Bolméers reservation synes, att uppfattningen af PresteSt:s beslut kan vara tvifvel underkastadt.
Så länge icke försvarsverket erhållit alla de medel, som K. M. och Hans Rådgifvare hafva förklarat nödvändiga, anser jag det vara alldeles orättvist och oriktigt, ja nära nog lättsinnigt af StatsUtsk. att tillstyrka anslag, som kunna minska tillgångarne för nyssnämnde vigtiga ändamål. Hr Tersmeden: Det är endast i anledn. af några här framställda anmärkmr, som jag begärt ordet. Frih. Klinkowström har häntydt på möjligheten af upkommande tvister emellan Thorshälla qvarn-egare, och det blifvande banal-bolaget. Jag får uplysa, att sådana tvister redan äro å bane emellan qvarn-egarne och gevärs-faktoriet, just i anledn. af den trånga passagen, som hämmat flodvattnets fria aflopp. Menar man åter, att genom ifrågavar:de kanal-anläggning, vattenbrist skulle upkornma för dessa qvarnar, så inträffar visserligen understundom en sådan brist, och alla lida i sin mån mer eller mindre deraf; men ägarne af qvarnarne och Nyby Valsverk, tillgodonjuta i alla händelser det valten, som drifver Eskilstuna nitton vattenhjul. Ingen gillig anledn. till klagan synes sålunda förefinnas emot kanalen, der dessutom vid hvarje slussning ej kom me att åtgå mera vatten, än som behöfves att för några minuter drifva ett enda hjul, och denna vatten-qvantitet är ringa emot det läckvatten, som genom de otäta dammarne och rännorna vid Thorshälla bortrinner. Man har antydt, att detta mål icke skulle vara tillräckligt utredt, men jag hemställer om det icke är utredt, när kostnadsförslag blifvit af Distrikts-Chefen uprättadt, och Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader deröfver afgifvit Utlåt. Man har äfven sagt, att det icke vore upgifvet, till hvilken delta Utlåt, afgafs.
Den 7 Maji e. m. söner ställas under förmynderskap, och pä sådant sätt lagligen betagas möjligheten att af egne medel fullgöra ingångne förbindelser, (hvilkas ingående följaktligen alltid borde såsom bedrifvande af svek och list anses, enär någon skyldighet till deras uppfyllande icke kan lagenligt åläggas) så anser jag omsorgen för allmänna säkerheten förtjena så mycken uppmärksamhet, att ett sådant förhållande årligen bör kungöras, helst de skäl Utskottet för sin motsatta tanka uppgifvit, på intet sätt motsvara de fördelar och den trygghet, som i allmänhet med ett sådant kungörande åstadkommes, Sedan denna åtgärd sålunda vore stadgad och iakttagen, tror jag att man med mera skäl kunde begagna Utskottets yttrande i 3 punkten, nemligen: ”att det beror af hvars ”och ens omtanka och försigtighet, att ej ”ingå aftal med någon annan än den, om ”hvars person och medborgeliga förhållan”den han eger tillförlitlig kännedom,” men dessförinnan anser jag det vara omöjligt, att taga sig till vara för sådane bedrägerier; och Utskottets afslag å min Motion lemnar ovedersägeligt bedragaren hädanefter som hittills öppet fält för deras bedrifvande, hvilket nu både borde och kunde förekommas. Af dessa skäl vågar jag vördsamt anhålla om återremiss af Betänkandet. Den 7 Maji e. m. juJS Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: De anmärkningar, som blifvit gjorde mot detta Betänkande, synas mig framställa endast den ena sidans skäl, men alldeles förglömma och utesluta den andra sidans. Det är nemligen ett ganska obehagligt förhållande, då en lill myndige år kommen person skall sättas under förmyndare; mendet behöfves, ty värr ofta; och ej sällan beror en hel familjs väl derpå. Utskottet har trott, att om man ökade den med en sådan åtgärd förenade nesa, skulle man motverka det nyttiga ändamålet att förmå en person, som icke kan vårda sig och sitt gods, att sjelfvilligt underkasta sig en annan persons förmynderskap. Att genom Lagbud tvinga dertill, är svårt och ofta fruktlöst.
Den sakägare, som i en rättegång på detta sätt redan blifvit af domaren förnärmad, och genom felaktighetens angifvande ytterligare ådrager sig hans ovilja, kan onekligen vara att beklaga, när han icke desto mindre måste underkasta sig en sålunda uppretad vedersakares, en alldeles uppenbar oväns domsrätt, hvars missbruk till en verklig förföljelse hvarken är omöjligt eller ens kan förmodas vara utan exempel. Och man menar kanhända det icke kunna skäligen fordras af en rättsökande, alt han härigenom, i stället för rättvisa, skall åtnöja sig alt erfara endast orätt och förnärmelse, ofta så svår att godtgöra eller ens vid klagomåls anförande ådagalägga. Att söka förringa viglen af denna olägenhet, vore förgäfves; och den kunde visserligen icke lemnäs utan afseende, i fall dess afhjelpande vore 40 }'■ St. Just. Oinbudsm. Emb.-Berättelse för år 1848. möjligt, ulan alt framkalla en ojemförligen svårare. Men om annat val ej finnes, än elei imellan ofullkomlig rättvisa och fullkomlig rättlöshet; så har vid detta val någon synnerlig tvekan ej synts mig böra äga rum. Olyckligt är det, om domare linnas, hvilka hvarken samvetet eller en rättskaffens och kraftig allmän lagskipning förmår att tillhålla tili en pligtmässig förvaltning af deras kal). Men ännu olyckligare vore, om Lill afstyrande af sådana domares ofog, hvilkas antal dock icke bör utgöra flertalet, man följde en jäfslag, hvarigenom domaremakten kunde i de flesta fall efter en sakägares välbehag göras overksam. Emot den enstaka domarens orättrådiga framfart gifvas dock lagliga medel lill rättelse, hvilkas verkan må medgifvas vara vida mindre fullständig, än den samvetet hos den rättsinniga sjelfmant åstadkommer, men hvilka medel likväl, någorlunda omtänksamt använda, måsle kunna, med ganska få undantag, blifva verksama både till den lidandes upprättelse och till varnagel mot exemplets efterföljd.
orri tillställningar, ämnade att af ett större antal menniskor bevistas, blefve anmälta under en tid, da smittosam sjukdom härjade 16); samt om erfarenheten visat, att förlustelser, i stället att afse en oskyldig vederqvickelse, af tillställaren vöre beräknade endast på sedeslöshetens befrämjande ,s); anseende Öfverståthållareembetet, att i dessa och flera likartade fall, äfvensom då sjelfva föremålet för deri allmänna tillställningen vore olagligt, hvilket till exempel skulle inträffa med tillställningar för bedrifvande af hazardspel, anställande af lotteri och dylikt, det vöre embetets pligt att hindra företaget och följaktligen 7) Öfver allt detta kan man rätt val vaka, utan makt alt tilidia eller förbjuda, endast ingen tillställning får äga runi, utan alt vara hos polismyndigheten anmält. 8) Hvilket också ieke bestrides. v) Hvilket deremot är en helt annan sak. r>) Jian skulle då blott velat tilja deli godtyckliga makten, ulan att utöfva den. Så skulle likväl all dylik makt kunna urskuldas. Icke ordnas på detta sätt ett lagbundet samhälle. ") Derföre klandras också endast användandet af andra medel, än deni Öfverståthållareembetet verkligen, d. v. s. laglikmätig!, äger. 12i Dock mäste väl äfven de tillställningar sålunda behandlas, hvilka blifvit tillåtna, men i verkställigheten urartat till olagliga och vådliga. Skulle då missnöjet öfver deras upplösande blifva mindre, derföre att de förut varit tillåtna? o; llohörves det, i sådant fall, alt först barva vägrat tillåtelse, för alt kunna lägga hinder för verkställigheten? Och låter aldrig detta senare sig göra, hvad gör man då, i fall tillställningen, efter vägrad tillåtelse, ändock företages? “) Men om detta först utrönes, sedan man gifvit tillåtelse? Bör man då icke kunna hindra verkställigheten? Och i fall man det kan, skulle man då mindre kunna det, när ingen tillåtelse är gifven? 1S) Are de icke vid sådan tid allmänneligen förbudna, och behöfves likväl ett sådant förbud; sä är det väl detta, som bör gifvas.
Hessa skola köpa och consumera landtmannens produeter, och i samma mån de stiga i välmåga, i samma mån vinner landtmannen. Jag tror, att vi länge missförstått denna städernas invånares och landtmännens vexelverkan på hvarandra, och att från detta missförstånd, att skilja den ena classens fördelar frän den andras, det stationära skick har uppkommit, hvaruti så väl landtmannasom stadsmannanäringarna sig befinna. Om således Utsk. icke är hindradt af formen att inkomma med nytt och motiveradt betänk., skulle jag önska, att Utsk. ville begagna detta tillfälle att efter en återremiss gifva R. o. Ad. tillkänna sina tankar öfver detta vigtiga ämne; och jag anhåller derföre, att förevar, betänk, må blifva återremitteradt, och att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen. Frih. Boye: Jag anhåller att, i anledning af hvad de tvenne sista värda talarne framställt, få göra några erinringar. Den anmärkning, som ordföranden i Bevilln Utsk. gjort, kan jag icke anse förtjena afseende. Jag har aldrig ämnat följa och aldrig hittills följt den princip, att de andra Ståndens behandlingssätt af våra öfverläggningsämnen bör inverka på R. o. Ad:s beslut. Om tvenne Stånd bifallit delta betänk., har dock ett Stånd, nemi. PresteSt., återremitterat det, och genom en återremiss från R. o. Ad. får Utsk. en förökad anledning att bättre eftersinna frågan. Gr. Frölichs anmärkning hindrar mig således icke att qvarstå vid min anhållan om återremiss. Till Frih. Ehrenborgh står jag i förbindelse och hembär jag min tacksamhet förden anledning, han gifvit mig alt närmare förklara ett yttrande,som jag nu finner kunnat tagas i annan mening, än jag velat uttrycka. Jag har aldrig trott, att de föremål, som uti Frih. Sprengtporten ifråga var. motion aro uppgifna, icke tillhöra staten. Det vore en orimlighet att säga, det Stockholms slussar mera enskildt, tillhöra Stockholms stad än Strömsholms sluss; och staten är så mycket mera förbunden att draga försorg om deras uppförande, som landsorterna deraf hafva större fördel än Stockholm.
De förre söka naturligtvis den största frihet i lumpsamlings-rättigheten, och dea senare ater önskar dess inskränkning, för att undvika de olägenheter, sorn lumpsamlares kringstrykande, enligt erfarenheten, förorsakar. Ifrån desse olika synpunkter Ilar OeconomieUtskottet betraktat målet, och i Betänkandet trott sig finna en medelväg. Yäl har jag nu hört åtskilliga anmärkningar deremot af en värd ledamot framställas; men de halva icke förändrat mina åsigt er i detta ämne, helst preemisserne och conclusionen i anmärkningarne stå, efter hvad jag fattat, icke rikligt tillsammans. Den värde talaren har först klandrat, att OeconomieUtskottet velat inskränka lumpsamlings-rättigheten; mea sedermera förenat sig med Friherre Cederström, som inom Utskottet varit af olika tanka med pluraliteteö, och gått vida längre än Utskottet i nämnde rättigheters inskränkande. Den värde talarens första anmärkning al' riktad mot Utskottets hemställan, att lumpsamlarne icke skulle f å öfverskrida gränsen af det Län, af hvars styrelse de i föreskrifven ordning erhållit pass till lumpsamlirtg. Det är dock visserligen icke Utskottets mening, att förbjuda lumpsamlare mera än andra välfrägdade personer, att färdas öfver länegränsen; men Utskottet har velat motverka, att de icke i egenskap af lumpsamlare, hvilket • oftast är detsamma som med pass försedde lösdrifvare, skulle kunna un Ridd. o. Ad. Fröt. 3 Band, 23. 554 Den 14 April. der en längre tid, och utan att vederbörandé möjligen kunde å deras vandringar fästa nödig uppmärksamhet, fara ifrån gård till gård omkring hela Riket; för ätt, såsom ofta skett, bedraga den lätt-trogna allmogen. I öfrigt har den värde talaren anmärkt; att det ej vöre behöfligt, att till visst antal bestämma de för hvarje Pappersbruk erforderlige lumpsamlare. Jag tror deremot, att denna åtgärd är högst nödig; och j:ig grundar denna tro derpå, att inom Östergöthland, der den redan är vidtagen, erfarenheten visat dess nytta.
Då den första talaren icke har velat ingå på motionärens yrkande i sin helhet, att de 2 nedersta klasserna af elementarskolan skulle sammanslås med folkskolan, så hemställer jag till honom, om han icke skulle vilja afstå från sitt yrkande om lista klassens förening med folkskolan, enär den friheten att kunna upptaga ynglingar från folkskolan i 2:dra klassen, alltid qvarstår för elementarläroverken, äfven om Utsk:ts hemställan vinner R. St:rs bifall. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag vill ej yrka bifall till motionerna, ehuru jag verkligen anser, att motionärerna haft grundade skäl till sina framställningar; ty det måtte väl vara rätt i sig sjelft, att undervisningen utgör ett sammanhängande helt; men sedan Ekon.-l!t'k:t$ ledamöter satt sig emot, att ett särskildt Utsk. skulle tillsättas för behandling af läroverksfrågorna, är det icke värdt att tänka på att få något sammanhang i detta ärende. Till följd häraf skulle jag vilja föreslå, alt R. o. Ad. behagade, med ogillande af Utsk:ts motivering, helt enkelt afstå motionerna. Hr af Sillén: Som jag nyss yttrade, är det min åsigt, att man gerna kunde förena l:sta klassen af elementarskolan 110 Den 10 Juni f. m. med folkskolan, emedan detta redan i praktiken är gjordt. Frih. Cederström har anmärkt, att detta skulle öka folkskolelärarnes löneanslag och sålunda vara till mehn för statskassan; men det tror jag icke, ty i samma mån, som folkskolelärarnes antal ökades och deras löner förhöjdes, skulle anlalet lärare i första klassen af elementarskolorna minskas och lönerna indragas. Gr. von Rosen, Fredrik: Jag anser det vara högst nödvändigt, att så mycken enighet och sammanhang i undervisningen som möjligt eger rum. För samma orsaks skull anser jag äfven, att det är en gifven fördel, om all undervisning kan inhemtas vid ett och samma läroverk och af samma lärare. Om nu den tidigare undervisningen skulle meddelas i folkskolan och den sednare i elementarskolan, så blefve enheten och sammanhaugot i undervisningen brutna.
Ehrenborgh omnämnda contraförslag, vill jag blott anmärka, att i händelse R. o. Ad. afslår §., kommer någon anmälan till K. M. icke att äga rum, och torde således just antagandet af detta ofullkomliga förslag vara säkraste utvägen att från K. M. erhålla ett bättre. — Ytterligare får jag fästa uppmärksamhet derpå, att de öfriga 3:ne Stånden antagit förslaget; hvadan, och då detsamma icke Den 24 Mars f, m. 4i7 icke direct inverkar på detta Stånd, jas» skulle tro, att R. o. Ad. icke gör rätt, om R. o. Ad. hindrar förslagets antagande. Frih. Ehrenborgh: Då jag först begärde ordet för att yttra mig i detta ämne, förklarade jag, att det icke var mot §:s innehåll, jag ville göra någon anmärkning. Den siste talaren har fullkomligt uppfattat andan af hvad jag ville säga. Jag trodde, att den nya §. innebar så betydliga redactionsfel, att det vore svårt att antaga den; men genom samme värde talares framställning har jag blifvit öfvertygad, att man handlade orätt emot de tre RiksSt., som gillat förslaget, om man hindrade dem att få ett stadgande, som inverkar på dem och icke på oss. Jag har den öfvertygelse, att §., såsom den nu är redigerad, icke uppfyller, hvad som är nödigt för dessa Stånd; men då de önska dess antagande, vore det mindre grannlaga af oss att hindra det. Jag har dessutom den förtröstan till Regeringens omtanka, att om också R. o. Ad. antoge denna §., skulle sannolikt från Konungen komma en contraproposition, hvilken uppfyllde alla de fordringar, som de, hvilka representeras, hafva, att de valda icke må hafva alltför kort tid att bereda sig på deras uppdrag. På denna grund har jag, fastän jag förut klandrat redactionen, icke någon betänklighet vid att nu tillstyrka bifall till denna §. Hr Cederschjöld: Nyss uppkommen, vill jag blott taga mig friheten att försvara grundlagsförslaget mot några anmärkningar, sorn sednast blifvit gjorda i afseende på redactionen. Man har såsom en motsägelse klandrat följande mening:
Först och främst må det tillåtas mig att i anledning af Herr Lefréns anmärkning att anteckningar öfver den nya Adelns närmaste anhörige, böra i RiddarhusCancelliet å Genealogierne införas , nämna, att sådana anteckningar icke från Presterskapet inkomma och icke eller äro anbefallte. Hvad sjelfva hufvudmålet angår, tror jag, efter discussionen , det vara bäst att jemte de gjorda snmärkningarne återremittera frågan till Riddarhusutskott, som sedan deröfver vidare får yttra sig. Herr von Hohenhanfen: I afseende på den af Herr Friherre Cederström anförde satts att RiddarhusOrdningen tolkat Grundlagen olika emot dess bokstafveliga innehåll, får jag blott nämna, att man väl lärer kunna uttrycka samma sak med olika ord. Efter honom måtte, ef. ter de många skäl jag hört anföras ke kunna betyda annat än efter hany död. tet stadgande finnes i motsatts härmed, ty §. innehåller tydligen: Hvad äter vidkomm le Åtter, hvilka efter Regeringsformens aiitagandi lif vit med Adelfkap, eller Greflig eller Friherrlig rdighet , får länte, fä förhåller med deni efter de m i Re gerings Formens 37 jf. finnes Jladgadt. 10 §:n, hvilken ock blifvit tillämpad, stå. dock iagttages alltid härvid, hvad 2 §, Järfkilt förefkrifver., För öfrigt får jag förena mig med Herr Grefve De la Gardie, i den anhållan att för att slu - Den 11 Junii e. in. S61 ta detta ämne, Betänkandet måtte återremitteras, då det i alla fall icke nu lärer i sin helhet kunna till slutligt afgörande företagas. Friherre Boije: Jag begär blott att få er inra , att om jag fattat origtigt Herr Cederschjölds yttrande angående rätta förståndet af 1809 års Riddarhusordning; så har jag dock, i det hufvudaakiiga det vill säga, i frågan otn rätta förståndet af 37 §. Regeringsformen, rätteligen uppfattat både §:ns och Herr Cederschjölds mening. Grefve Spens:
Derföre, att hela Samhället icke personligen deltager i denna Lagstiftning, blir vis Å serligen ingen hvarken mindre fri i sitt verk * ningssått, eller mindre säker om åtnjutandet af den borgerliga Friheten, och lika så litet som den senare kan skiljas ifrån hvarje Medborgare i Sam - hållet, lika så litet år det ovillkorligen nödigt, att den förra skall af hvar och en personligen utéfvas. Med den omfattning Europas Stater fått för det närvarande, år detta så mycket lyckligare, som i annat fall ingen Stat skulle kunna gora anspråk på Friheten, och de skulle nödsakas ifrån början bygga sin Stats förening på andra villkor, ån dem Theorien gillade. Om Rousseau gifvit akt uppå, att den allmänna viljan icke år annat, ån en abstraction af de enskiltas uti vissa punkter öfverensstämmande interesse, hade han lätteligen fnnnit, att detta colle&iva interesse kan lika val kannas och iagttagas af en Corps dertill valde Befullmågtigade, som af hela Nation personligen. Hela frågan hvilar endast derpå, att de colledliva interessen. som utgöra de hufvudsakligaste foreningspunkterne för Synhållets enskilta viljor, blifva uti dess National-Representation i ett motsvarande förhållande uptagne och inforlifvade. Dessa interessen grunda sig på Samhällets allmännast kånda behof, och riktigheten af Nalional-Representations sammansättning, kan blott efter denna sénare måttstock bedåmmas. Härvid år dock frågan endast om de allmänna behof, hvilka som en följd af menniskans natur, af dess med okad odling utvidgade allmänna fordringar, och af Samhålls-inråttningens ändamål, åro i Sakernas närvarande ordning att anse såsom oskiljaktige ifrån hvarje Borgerligt Samhälles trefnad och bestånd. Det år en ganska riktig anmärkning af Rousseau, att då Lagen bor vara ett uttryck af allmän vilja ofver ett gemensamt föremål, år en Corps’s vilja såsom sådan, lika litet som den en - skilta menniskans, den som i ett sådant fall bor komma i fråga. Det år blott så vida, som en sådan Corps’s vilja nalkas det allmänna Stats-Interesset, som den får riktighet.
GratifikationförbestridandeafRegementspastorstjenst vid Svea lifgarde 89: 28. — Extra aflöning till Gardesregementena under mötet, å Ladugårdsgärdet 861: 20. Dito för dito i Haparanda 732: 730: Taffel och fouragepenningar för Generalbefälhafvare!» i 5:te militärdistriktet 250: Till anskaffning af nya kapotter för ett indelt infanteriregemente, samt till ersättande af från Kronans förråd inlemnade remtygspersedlar till Lifheväringsregementet - 17,372: 2. 10. Kostnader för Invalidkorpsen å Carlshamns kastell 40: 15. — 40: 15. — Arfvode åt Intendenten vid Christianstads utredningsförråd a 050: 650: Dito dito vid Götheborgs dito - 050: 050: Dito åt en Tygförvaltare vid Fredriksskans 75: 75: Ofverföring från oförutsedda utgifterna: arfvode för Presidenten i Krigskollegium -— 1,333: 10. — 2,000: För iståndsättande af ett förrådshus i Götheborg... 3,200: Besparingar till Arméens pensionskassa samt begrafningshjelp - 5,299: 23. 2. 0,862: 43. 5. — Summa 49,232: 31. 10. 44,041: 4. 2. å S:le hufvudtitcln: Arfvoden till Kongl. Sjöförsvars-departementets e. o. kanslister 133: 10. — 133: 10. — Dito till e. o. Kammardrängen Wannberg för tjenstgöring Till Expeditionschefen Gunther, för samlandet af flottan rörande författningar, 800.
1 Underdånig Berättelse för åren 1832, 1833, 1834, 1835 och 1836, angående Elfsborgs Läns tillstånd, synnerligen i Statistiskt och Ekonomiskt afseende. Inl edilin g. Elfsborgs Län, omfattande hela Dahls Land, som hestår af fem Härader med en Stad och fyratiotre Socknar, samt vestra och södra delarne af Westergöthland, eller tretton Härader med fyra Städer och ett hundrade åttatio Socknar, förutan åtskillige socken-andelar i hegge Landskapen, hvilka tillhöra Socknar inom andra Län, — är vidare indeladt uti en Lagsaga med sex Domsagor, och uti sex Fögderier med tjugufem Lähsmans-distrikt. Länet, gränsande i norr och nordost till Wermland och Norrige, i vester till Götheborgs och Bohus Län, i söder till Hallands Län samt i öster till Jönköpings och Skaraborgs Län, skall innehålla uti areal-vidd ungefärligen 120 qvadratmil, deraf sjöar, strömmar, träsk och kala bergsträckor anses upptaga omkring femtio, så att den jordyta, som är odlad och möjlig af odling, eller är skogbeväxt och till plantering tjenlig, samt för öfrigt har vegetation, torde svara närmast emot 70 qvadratmil. Denna beräkning af areal-rymden är grundad på Hermelinska kartan och andra äldre kartor: enligt af Forsells nyare karta öfver Skandinavien, skall deremot Elfsborgs Läns areal-vidd endast uppgå till något öfver 114 qvadratmil, hvilket äfven torde vara det rätta, när den del af Wenern, som kallas Dahlbo-sjön, och eljest lian; lill Länet räknas, från beräkningen uteslutes.. §: i Läncts allmänna beskaffenhet. Tossbo och Wedbo härader, sorn å Dahlsland gränsa till Wermland,. Norrige och Bohus Län, bestå af höga och skogrika bergsträckor, som emellan sig bilda större och mindre dalar, hvilka, i afseende på jordmånen, äro af ganska skiljaktig beskaffenhet.