Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RegeringsFormen bjuder att StatsSecreterare-Embetet skall beklädas at Civil person, eller 15 §. hindrar Konungen att af ConstitntionsTJtskottets Betcinkanden. 289 sin Rådgifvare i CommandomåJ. tillika göra sin StatsSecreterare eller Minister för Krigsärenderna, synes detta tysta medgifvande närmast instämma med Konungens köga rätt alt fritt välja sitta Ämbetsmän, hvaremot ett positift stadgande härutinnan, hvilket Utskottet icke vågar föreslå, skulle ålägga Konungen ett olämpligt, Hans värdighet förnärmande tvångsband. Då sålunda hufvudsakligen den grund forsvunnit, på hvilken särskildta Utskottet lyggt förevarande förslag, tror Const tutiosUtskottet sig böra, med afseende derjemte å en enda Förvaltningschefs tillräcklighet, äfvensom å nödig besparing i Statens utgifter, och det icke mindre nödiga sammanhanget i Rikets försvar, vördsam, ligen tillstyrka Landtoch Sjö- KrigsArendenas fortfarande föredragning genom samma Ämbetsman, under namn af KrigsMinister. 5:0 Att de icke Föredragande Stats kadens antid, med inberäkning af JlofCancelleren , skulle inskränkas till Fyra, dier Ire Civile och En Militaire. Bihang till R. S. Fröt. 3:äje Sami. 37 ego Constitutior.s-Utskottets betänkanden, Wiel betragtande af SratsRådets lika vidsträckta som ansvarsfulla befattning, linner Utskottet den projecterade inskränkningen icke nyetig och icke ens möjlig, i synnerhet om, som troligt är, Förvaltnings Cheferne ej alltid få tillfälle, att öfvervara hvarandras föredragningar , och om en af StatsRåden sammansatt Beredning kommer att erkålla constilutionel egenskap. Då desutom det utgör en af Nationens förnämsta garantier, att Konungen,ej må sakna Rådgifvare, och då Han, enligt 43 §.
En hvar torde nogsamt känna, hvilken svårighet man i allmänhet har att finna personer, hvilka äro villiga att åtaga sig kommunala bestyr och en af de förnämsta orsakerna dertill är utan tvifvel den, att dermed icke är förenad förvaltningen af några allmänna medel. Den Fransyska nationen, hvilken allt sedan revolutionstiden haft sitt kommunal-väsende ordnadt, har inrättat detta kommunalväsende på ett, enligt min öfvetygelse, ganska tillfredsställande sätt. Vi veta, att för hvarje kommun finnes ett municipal-råd, för hvarje arrondissement ett arrondissement-råd — arrondissemen terna svara mot våra Härader — och för hvarje departement ett departements-råd eller s. k. Conseil général. Hvarföre äro dessa platser så eftersökta? Svaret härå finnes, då man tager i betraktande den omständighet, att, då Statens budget upgöres, bestämmas tillika de summor, kvilka skola af hvart och ett departement utgöras, samt att det sedermera åligger general-konseljerna att fördela dessa summor på departementernas arrondissemenler och arrondissements-råden att fördela de på hvarje arrondissement sig belöpande summor å de särskildta kommunerna. Detta är ett åliggande, som i allmänhet fordrar ett ganska stort medborgerligt förtroende och derföre äro dessa platser särdeles eftersökta. Dertill kommer att i Frankrike finnes en beskattning benämnd centimes addilionels, d. v. s. att för hvarje franc, som man skattar till Staten, bestämmas vissa centimer, som man skattar till kommunen. Det är de under denna benämning sammanbringade summor, hvarmed de kommunala myndigheterna i Frankrike hafva att röra sig. Då man således har medel att disponera, har man äfven förmåga att utföra för kommunerna nyttiga företag, hvilka eljest stanna inom de fromma önskningarnes område. Detta är orsaken, hvarföre kommunal-väsendet i Frankrike blifvit med nit och värma omfattadt, Jag betviflar att man, utan att ställa några medel till Läns - 384 Den 21 luli. nämndernas förfogande, kan upnå det åsyftade ändamålet att återupväcka vårt samhälles aftynande kommunal-lif.
Ectähkanäen. grannskapet af näringslöse städler, nödgas att på längre håll söka en afsättning för sina varor, som han icke i jemn ordning ban i dessa städer vinna, och att sådane ståder, då marknader der hållas, äfven sjelfva draga fördel genom befordradt utbyte och försäljning af köpmannaoch handtverkeri-varor, samt således ernå ett medel till trefnad och välstånd, torde också vara ganska säkert. I följd häraf, och då, hvad Utskottet ofvanföre anfört, inträffar på städerne Skenninge och Grenna, samt den kringliggande sädesrika landsbyggden, anser Utskottet sig ega skäl tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit i Nåder til. låta, att, utom de, berörde städer nu medgifne, frimarknader, sådane årligen måtta få hållas i Skenninge och i Grenna, i medlet af Februari månad. Dock varder detta Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 5 April 1823. Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanäen. Ankom den 9 April 1823. Utlåtande, rörande yrkad skyldighet för KronoBetjeningen, att utan ersättning förskaffa Konungens BefäUningshnf v andes fastställelse å vederbörligen fattade Socknestämmo beslut och dem till verkställighet befordra. M,a remiss från Hederv. BondeStåndet laar Utskottet fått emottaga ett dit ingifvet &å lydande Memorial: Församlingarnas öfverenskommelse och beslut vid Socknestämmor, angående Kyrko» byggnad och andra allmänt nödiga och nyttiga företag inom Socknen, böra väl icke anses vara enskildta ärender och såsom sådana i afseende å verkställigheten behandlas. Likvisst mäste stadfästelsen å desse beslut och hvarje executiv åtgärd, som i anledning deraf erfordras, i enskild väg, eller genom Commissionair hos Konungens Befallningshafvande, sökas.
Deraf synes att Utsk. har i denna § endast tänkt sig sådana mål, som äro i Hofrätt från Underrätt fullföljde men icke sådana, som äro till Hofrätt instämde, och detta förefaller mig äfven troligt, af det skål att det icke finnes föreskrifvet huru det skall tillgå i sådana saker, derest vittnen deruti behöfva höras. I 6 § står det: ”Vill part i vädjad sak höra vittnen eller förete annan bevisning”, men här nämnes intet om instämda saker. Jag tror således att min anmärkn. står fast. Gr. Sparre: Denna strid blir obetydlig och för R. o. Ad. tröttande. Jag vill blott anmärka emot hvad Gr. Mörner anfört, att har icke Underrätten dömt i frågan, så kan det väl ej ifrågakomma att Hofrätten skulle intaga i sin berättelse hvad Underrätten dömt. Delta måste vara så klart, att någon ordstrid derom här icke borde behöfvas. Uppå härefter framställd propos. förklarades de emot ifrågavar:de punkt af Ulsk:s betänk, gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. 4:de punkten, innefattande hemställan att Ii. St. matte anhålla att K. M. täcktes låta utarbeta samt utfärda en lämplig och för alla Hofrälter gemensamt gällande arbetsordning. Bifölls. Föredrogs LagUtsk:s d. 24 sisth Maj på bordet lagda betänk. N:o 26, i anledn. af väckt fråga om inrättande af serskilda domstolar för behandling af brottmål rör:de häktade personer. Flere ledamöter hördes begära att detta betänk, mätte ånyo bordläggas. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Till dem af det Högh Ståndets medlemmar, som begärt detta betänk, på bordet, hemställer jag om det icke Hnge nu afgöras i sammanhang med det föregående. Skiljes det derifrån och förekommer efter Tulltaxan, så torde beslutet dröja länge. Efter beskaffenheten af det tillstyrkande, som deri är gjordt, synes mig ingen längre öfverläggning derom kunna komma i fråga. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
På dubbelt tvegifte lägges blott fängelse i 5:te eller 6.te grad. Dubbelt hor har från gamla dödsstraffet blifvit nedflyttaclt till fängelse i lägsta eller dess närmaste grad. Det enkla till straff mellan 1 r:dr Deli 18 December f. m. 251 buler eller högst (i månaders fängelse. Lönskaläget är fullkomligt. benådadt, blott mannen ej later lagsöka sig för barnets underhåll. Sannt är all få samhällen, och dessa endast under kortare perioder, kunnat bevara sina seder i denna väg fullkomligt oladeliga, och klokast hafva de folk handlat, som afskildt och utmärkt en prostituerad klass af qvinnor, hvarigenom sederna hos alla de öfriga blifvit oantaslade och i helgd hållna. Men dä detta icke af ålder hos vår nation vunnit, eller troligen någonsin kan vinna häfdens starka inflytande, borde åtminstone icke lagen borttaga begreppet om brott och fel, qväfva blygseln och föröka fräckheten. Jag minnes ganska väl i mina barndomsår, innan Gustaf lilis mildringar hunnit särdeles verka på folklynnet, huru en ogift ((vinna, som i omständigheter befanns, strängligen hannades af husbonde, föräldrar och slägt; hvad uppseende i hela orten väcktes; luiru djup hennes blygsel var; huru hon skydde alt visa sig bland andra. Ett par decennier sednare nekade hon ännu temligén ihärdigt och grät, när förhållandet ej längre' kunne döljas. Nu mera fäller bon ingen tär, och omtalar sjelf otvunget sitt tillstånd, såsom en naturlig verkan af la forcc des ehases, den ingen motstå kan. Se, sådant inflytande äga olämpligt milda lagar! Deras lättsinnighet öfvergår till sederna, och liksom de, till en stor del, åstadkommit kommunismen i könsförhållandet, så skola de ock lill yttersta målet drifva samma lära i egendomsrätten. Några allmänna anmärkmr torde jag få tillägga. Lagstiftare uti gammalt samhälle äger icke mera än en väg att gå, om han önskar uppnå sin goda afsigt. Ilan måste hågkomma att ju äldre en lag är, ju mera är den inpräglad och vördnadsbjudande.
Dessutom lärer en hvar inse, alt det egentligen är under praktiken, som den stora allmänheten lättast lärer sig ett D en 19 A ugu s ti f. m. 41 dylikt nytt räknesätt. Vi hafva t. ex. genom tidningarne sett upgifvas huru i Helstein, der ett nytt räknesystem nyligen blifvit införd!, allmogen och allmänheten inom några få dagar blifvit fullkomligt vane och hemmasladde i dess användande. Man såg enhvar, sora gick på torget för att handla, hafva en jemförelse-tabell med sig, enl. hvilken uträkningen skedde, och efter några få dagar hade allmänheten på della sätt gjort sig förtrolig med det nya räknesättet. Med början af år 1856 kommer den nya skatte-regleringen att träda i verkställighet, och jag tror, alt nödvändigheten, att såväl härå som å öfriga förhållanden tillämpa det nya räkoesystemet, är så oafvislig, afl endast detta skäl är tillräckligt för att motivera ett bifall till Utsk:s hemställan. Men äfven så många andra skäl hafva i detta hänseende blifvit förebragte, att jag endast inskränker mig till att förena mig med Gr. Lagerbjelke. Hr Printzensköld: Jag vill visserligen icke bestrida, att den skyndsamhet må ega rum, som man önskar i fråga om verkställigheten af det nya råkne-systemet. Jag tror mig dock vara pligtig att fästa en nuvande och en f. d. Landshöfd-.s upmärksamhet på ett förhållande, som likväl torde förtjena något afseende. Vi veta nemi., att de markegångs;taxar, som uprältas i Nov. månad år 1855, äro de, som blifva gällande för hela året 1856, intill dess andra uprältas. Det torde således blifva nödvändigt att serskildt förordna -derom, huruvida dessa taxor skola år 1855 utfärdas efter det nya systemet eller efter det gamla för att blifva gällande år 1856.
Berätta mig, Sara, oförställt ... du talade nyss om hur människan av inre bekymmer och själens plågor kan bli ful; och det hade du visst rätt i. Vi skall låta bli sådant. Men Sara, säg ... du kan inte någonsin bli ful? Det syns mig omöjligt ... Till själen, Albert, behöver du och jag aldrig bli fula: och det tycker jag gör tillfyllest. Men till kroppen vet du väl, att då man blir gammal, så ... även utan att plågorna tar. Vad betyder åldrade drag då en god och sann ande speglar sig rent i ögon och alla lineamenters uttryck. Det är av denna himmel jag drags och hänrycks. Så tycker även jag. Gudskelov, du är inte en narr, Albert. Och även kroppens drag förfaller sent, först ganska sent, så framt en god, livlig och verksam ande bor i dem. Så tror jag, Sara. Det har jag sett på moster Gustava, inföll hon. Låt oss då ha det så, Sara, att var och en av oss styr för sitt. Jag skall inte låta dig ha hand över mitt, likasom du inte ge mig makt över ditt. Vi skall endast ha vår kärlek gemensam. Men tänk, om endera av oss kom i behov, så att det egna inte förslog till liv och uppehälle? Vill då inte kärleken ge bistånd? frågade hon och spratt upp. Kom du i nöd, Albert, skulle inte jag skänka dig av mina medel, så länge jag hade, och jag fann att du inte var en förskingrare, en usel en. Och blev jag mycket fattig, så kan det ju även hända, att du ... att du skulle vilja skänka mig något? Gud, så du frågar, Sara! Men när det är så oss emellan på bägge sidor, har vi inte redan då våra medel gemensamma? Nej, det är en himmelsvid skillnad. Om jag skänker dig en gåva, i penningar eller annat, så gör du sedan därmed och hanterar det allt som du vill. Därav kan ingen förargelse uppstå; det blir ditt, liksom det du hade förut; och frågar du mig till råds om hanteringen därmed, så skall jag svara dig, och du gör sedan också med rådet efter som det syns dig bäst. På det sättet är du, oaktat skänken, lika fri, oförtryckt och oförstörd.
Jag anser dessa bägge saker icke jemförliga. I England är det förbjudet genom lag för åhörare att inträda, och det fordras blott Den ii IVIars e. m. alt En Ledamot påfordrar verkställigheten. I Frankrike åter är samma förhållande, sorn vi ämna här införa. Jag frågar derföre, om det icke är skäl att nyttja samma qvantum röster här, som i Frankrike, då erfarenheten visat att der behöfves 5. Hätjemte erhåller jag om ett ännu vigtigare tillägg, nemligen, att så väl LandtMarskalken, som de ibland Ledamöterne, på hvilkas yrkande äliörarne aflägsnas, skola till Protocollet uppgifva sina motiver; dock utan rätt för någon att göra dessa till föremål för vidare discussion. Herr Munck af RosenschöldEberhard: Jag tror det af Grefve Frölich proponerade amendement, Vara så mycket nödigare, som publiciteten i sin första början icke kommer att sakna en mängd motståndare, hvarföre några personer lätt kunna sammansätta sig, att för hvarje plenum åstadkomma, det ingen publicitet blir af. Härtill kommer, att i de citerade länderna, Frankrike och England, Lagstiftande Makten har andel i val af ordförande, hvilket här icke äger rum. Man bör icke glömma en framfaren tid, och det kan möjligen hända i en tillkommande, att LandtMarskalken tillsättes med afsigt att så mycket möjligt är inskränka så väl yttranderätten, som publiciteten; då blir det i sjelfva verket detsamma, som om Regeringen godtyckligen både kunde af65 H. aa * 3o8 Den ii Mars e. m. visa åhörarne, och dela ut biljetter till åhörare; men om han är föranlåten att säga sina skäl till Prolocollet, så har man åtminstone något correcliv. Grefve Gyldenstolpe: Då §:n icke innehåller annat, än att LandtMarskalken må anbefalla främmande åhörares aflägsnande, och Grefve Frölich icke bestridt denna princip, får jag först anhålla om proposition på denna §. Sedan kommer den 3 §:n, huru många af Ståndets Ledamöter skola erfordras till utöfvande af samma rätt.
Visserligen är det Landsh. medgifvet alt förklara en fråga ligga utom gränsen för nämndens verksamhet, men om olika tankar inom nämnden uti delta hänseende upstå, och pluraliteten anser frågan tillhöra nämndens pröfning, så återstår för Landsh. endast den utvägen, att uplösa nämndens sammanträden. Jag öfverlemnar åt hvar och en att bedöma, i hvilken oangenäm ställning Landsh. härigenom försattes lill länet. Äfvenledes har Landsh. fått sig ålagdt, att till vederbörule Slals-expedilion insända alla de nämndens beslut, som röra länets allmänna ekonomiska stadganden, äfvensom reglementariska bestämmanden, som med dem hafva gemenskap Landsh. skall härförutan icke allenast hafva tillsyn öfver efterlefvande och verkställighet af nämndens laga kraftvunna beslut, utan äfven infordra och hålla nämnden tillhanda berättelse och redovisning ifrån hvarje förvaltning eller styrelse öfver de allmänna arbetsföretag m. m., som stå under nämndens tillsyn. Af alla dessa af mig nu anförda Den 21 December. 101 omständigheter inses lätteligen, att Landsh. på detta sätt göres egentligen till en Expeditions-chef för Läns-nämnderne med förbindelse derjemte, att vara kontrollant öfver verkställigheten af de fattade besluten, och jag hemställer, huruvida sådant är eller kan blifva förenligt med hans nuvar. åligganden. Slutligen har motionären föreskrifvit, att Landsh. skall utaf under hand varande medel utbetala traktamente och arfvode ät Sekret, och dess biträden samt kostnaden för protokollens tryckning. När man på ett annat ställe i förslaget efterser, hvilka medel nämnden eger att upbära, sä finner man i 4 mom. af 20 § stadgadt, ”att Läns-nämnden bestämmer de bidrag, som i och tor länets gemensamma inrättningar och företag af länets innevånare erfordras samt grunderne, hvarefter de uti arbete eller penningar skola utgå”. Dä denna § ingentig innehåller, som häntyder på nyss åberopade utgifter, torde med fullt fog den slutsats kunna dragas, att prot:ns tryckning m. m. skall af statsmedel bekostas.
Vid Utskottets hemställan i berörde Memorial, att det må uppdragas åt Hrr Fullrnägtige att om försäljning af de till RiksgäldsGontoiret, enligt R. St:rs beslut vid 1823 års Riksdag, öfverlemnade Actier uti Götha Canal, jemte en härifrån tillkommen Motala Verkstads Obligation, gå i författning, på det sätt Hrr Fullrnägtige pröfva lämpligast, dock så, att tillfälle beredes för Speculanter att derå göra anbud och åt Hrr Fullmäktige förbehålles att anbuden antaga eller förkasta; —■ har inom V. BorgareStåndet blifvit anmärkt, att det jemväl borde stadgas, att Hrr Fullmägtige skulle, så vida ej nämnde Actier kunde, före den l5:de instundande April, försäljas, dessförinnan fullgöra den å Aktierne, vid insättningsrättens förlust, föreskrifue inbetalning af 1 § procent, emedan i annat Betänkande n, N:o 437. 615 fall dessa Aktier skulle förlora en betydlig del af deras värde; hvilken omständighet, oaktadt den förmenats hafva utgjort föremål för StatsUtskottets öfverläggning, blifvit uti det föreslagna beslutet förbisedd; — och har V. BorgareStåndet, med anledning så väl häraf, som af den derstädes tillika gjorde erinran vid gr §. af ofvanberörde Reglemente, att försäljningen af omförmä'lte Actier borde emot hvad pris sorn helst af Hrr Fullmäktige verkställas, nämnde Memorial och till Utskottet återremitterat, Likaledes hafva emot stadgandet uti 98 §. af det föreslagne Reglementet, att behållningarne af de till extra StatsRegleringen hörande medel böra, så vidt ske kan, i Banken förräntas, på sätt för långifvare af allmänheten varder bestämdt, och att den härigenom möjligen inflytande ränta äfven får till extra anslagen användas, den anmärkning blifvit, så väl inom bernälte PiiksStånd, som ock inom II.
Oscarshamn hade icke, såsom andra städer i vårt land, vid anläggningen Stats-Utskottets Utlåtande M 193. 7 erhållit några särskilda, till lättnad för dessas första bebyggare afsedda förmåner, icke heller någon för aflöning af stadens magistrat, öfrige embetsoch tjenstemän samt andra kommunala behof afsedd stadsjord, till följd hvaraf alla i och för detta ändamål nödiga medel måst genom en dryg grundskatt åstadkommas. Härigenom hade afgälden för tomtegare uti Oscarshamn blifvit högst tryckande och delta utöfvade icke allenast ett menligt inflytande på välståndet bland samhällets nu varande innevånare, utan verkade äfven såsom ett stort hinder mot inflyttning till staden, således mot dennas utveckling och emot tillkomsten af flere deltagare i de nedtyngande gemensamma bördorna. Det hade derföre ofta varit ifrågasatt, att staden skulle söka förskaffa sig ett amorteringslån, för att dermed inlösa de till egaren af Kikebo, Humlekärrshult och Nynäs utgående årliga tomtöreafgifter, men ett sådant lån kunde icke erhållas på billigare vilkor, än att den årliga räntan och den årliga kapitalafbetalningen i det närmaste uppginge till hvad nu årligen i tomtöreafgift erlades. Någon lättnad kunde således icke härigenom beredas den närvarande generationen af tomtegare, utan först dem, som lefde i en aflägsen framtid och hvilka, befriade från en mängd bördor, som stadens nuvarande innevånare i och för samhällets ordnande burit och framgent komma alt bära, vida bättre än de nu lefvande, borde kunna erlägga den ifrågavarande afgiften. Under det andra släder i vårt land vid deras första anläggande erhållit flera förmåner, bestående dels i skattefrihet under flera år, dels deruti att Staten lemnat medel till uppbyggnad af deras publika byggnader och dels deruti att de erhållit ej allenast den för sjelfva staden erforderliga grunden fri, utan ock för aflöning af magistrat och öfrige embetsman, betydliga jordsträckor, uppgående för åtskilliga af landets städer till flere mantal, hade Oscarshamn icke åtnjutit någon af dessa fördelar.
Återbetalningar af tillsvidare förräntade medel, tillhörande dels anslagen för statens jernvägsbyggnader och dels de för jernvägslånen bildade liqvidationsoch arnor tissementsfonder, R:dr 4,078,200: — samt å dessa medel upplupna och inbetalda räntor 369,198: 76. 4,447,398: 76. Tillsammans inkomster R:dr 13,289,281: 45. Jemte denna inkomstsumma, har för de utgifter, som genom utassigneringar från ofvannämnda bankoräkning bordt bestridas, Transport: 13,289,281: 45. Transport: 13,289,281: 45. kunnat användas den å samma räkning vid 1861 års början inne stående behållning R:dr 1,393,474: 24. De under år 1861, jemlikt samma räkenskap, bestridda och deruti redovisade utgifter hafva varit: Utbetalda anslag för fortsättningen af statens jernvägsbyggnader R:dr 6,750,000: — Bestridda kostnader för 1858 års jernvägs lån 3,149: 73. Utbetalningar till ränteoch amorteringsliqviderna för begge jernvägslånen, nemligen : för köpta vexlar å B:ko mark 115,175, R:mt 154,871: 56. för allmänna Hypotheksbankens till Riksgäldskontoret utfärdade anvisningar å Bankirhuset H. J. Merck et K:o samt Nordtyska Banken i Hamburg, Th:r 425,000, 1,130,727: 88. 1.285,599: 44. Kapitalbeloppet af utlottade och under år 1861 till inlösen förfallna 4^ procents obligationer, tillhörande Rikets Ständers Bank, 6.100 Th:r, Runt 16,266: 67 11 äntå för icke utlottade, Banken tillhöriga, dylika obligationer 63,864: — 80,130: 67.
Han håller henne i ett slags fdogelse, der hon får träffa endast » doktorn och presten ». Skilsmessa har hon inte rättighet att söka, och han vilt ingen skilsmessa. Axel är också banden. » Han får inte råda öfver sig sjelf. Ni vet hur svag han är ». * » Hinner hon förvrida hans hufvnd en gång till, då är han förlorad », säger betjenten, som känner unge herrn. Och Axels mamma svär, att han ej skall komma inom hennes trollkrets en gång till. Madeleine är förkrossad. Till råga på eländet kommer Axel och spelar hög emot henne. Han har ångrat sig och blifvit tagen till nåder, och na känner gossen ett inre behof att taga Madeleine i allvarlig upp * tuktelse. Och publiken sitter med gapande mun öfver hans logik eller snarare öfver denne ädle ynglings utomordentliga förmigt att förfåkta hederns sak och moralens, — hvartill han ju onekligen är den rätte mannen. Han visste, att han handlade orätt, när han lät sig förföras. Men hon trodde och tror fortfarande på den sjelfviska kärlekens rätt och dess seger öfver allt. Hon är felande men hon tror på honom, och hennes kärlek till honom är allt igenom sann och varm och hel. Den är alls inte något sinnesrus, Madeleine är ingen siren. Derför står han som domare öfver henne, före * brående henne att hon satt missförstådda rättigheter högre ia » heder, samvete och tro ». Det upprör den ädle Axel att hon kan framhärda i sina åsigter, han talar om hennes förnedring, * Som Fru Madeleine Bunge ej, då detta skrifves, har utkommit på tryck, har granskaren antecknat de här citerade uttrycken under representationen. Något oriktigt eller vilseledande citat finnes q, äfyen om möjligen ett eller annat biord blifvit uteglöm dt eller omkastadt.om hennes förvirrade begrepp etc. Men det ftr ej författarens mening att alla dessa betecknande fraser skola döma eller gissla Axel. Nej, det är ja han, som har rätt, oinskränkt rätt, den åsigten är mera än tydligt understroken.