Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sjelfva taket på kyrkan angår, så framställde ordföranden till sockne männens bepröfvande, om det icke vore förmonligare att täcka kyrkan med granspjelor såsom nu mera på flere ställen inom stiftet och sist på Frösön skettt, såsom mindre kostsamt och derjemte lika om icke varaktigare än med vanlig takspån af tall, men som församlingens ledamöter tycktes vara af delade tankar, kunde nu intet visst beslut derom fattas, utan skulle framdeles vidare härom öfverläggas. § 3. Inlämnades till socknestämman och upplästes en så lydande skrift: ”Som jag under tecknad har gått i borgen för sockenskrifvare Olof Dahl, för den tjenst han, rörande socken, sig åtagit, så uppsäges detta borgeslöfte. Häggenås och Grötom den 13 oktober 1833. Olof Hindriksson i Grötom. I anledning af föregående uppsägelse, s[tann]ar jag i samma förhållande, Olof Nilsson i Kougsta.” Hvarvid bonden Pär Ersson i Jonsgård yttrade den önskan, att då 2:ne bland Dahls cautionister uppsagt den ingångna borgen, socknemännen måtte bibehålla honom Dahl såsom sockenskrifvare utan löftesmän, eller att hela socken gemensamt ansvarar i händelse någon brist vid redogörelsen för omhänder hafde medel skulle yppas, men om detta förslag afgafs nu intet yttrande af socknemännen. § 4. Begärde bonden Carl Jonsson i Munkflohögen att efter 8 års sexmanskap blifva derifrån befriad, som beviljades, och valdes i dess ställe bonden Olof Håkansson i Munkflohögen till sexman. In fidem N. S. Edlund. 1833 den 10 november är förestående protocoll uppläst i allmän sockenstämma och erkändt, intyga på församlingens vägnar: Olof Nathanaelsson Häggest[a] Erik Svensson i Nygård Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid sockenstämman i Häggenås sockenstuga den 10 november 1833. § 1. Upplästes och justerades förestående protocoll som till alla delar erkändes. 53 Med anledning af utdrag af Kungl. förvaltningsutskottets \i Östersund[?
Ändamålet med hans vistande der var fullkomligt okändt och likväl umgicks han i de bästa socie-teter och hade ofta, det viste man mycket väl, audienser alldeles privat hos hennes majestät drottningen. Det berättades, att denne så kallade baron v. Bensheim visst icke usurperat en adlig titel, utan egde rätt till och med att bära ett ännu förnämare namn, som han dock ville kaschera för sitt umgänge i Stockholm. Han var mycket konungsk sinnad. och i synnerhet ifrig beundrare af den graciösa drottningen, hans landsmaninna, hvars särskilda ange gardien han sade sig vara, ehuru man log åt denna något anspråksfulla titel och menade, att hennes majestät visst icke vore i behof af någon anrian skyddsengel än sin egen nådiga älskvärdhet och den glans som omgaf hennes börd såsom e.n äkta vasaättling. Högst besynnerligt fann man dock, att denne baron * v. Bensheim, som icke blott affischerade, utan verkligen var en uppriktig beundrare af drottningen samt varm van af den kungliga familjen, äfven hade umgänge med hertig Karl, på hvilken naturligtvis ingen af de konungske riktigt litade. Detta umgänge hade dock sin origine, som F. sedermera trodde sig finna, mer i den omständigheten att baronen innehade en hög grad inom frimurareorden och derigenom icke kunde undgå att komma i nära beröring med hertigen af Södermanland. F. var sjelf frimurare, men hade aldrig bekymrat sig om att poussera sitt avancement, hvarfor han endast på något afstånd kunde observera förhållandet mellan hertigen och den tyske baronen — eller prinsen, såsom några trodde sig hafva upptäckt vara hans rätta titel. Baron v. Bensheim var en mycket högdragen person och umgicks aldrig med ofrälsé, så vid t de icke innehade någon högre grad inom frimureriet, men den afton, då uppträdet utanför Barnhuskällaren egde rum, tycktes han hafva omgifvit sigmed ganska simpelt folk, som på det grofsta förolämpade F. och hans sällskap.
Orsaken ltärtill ar att tinna till en det uti krist pä kildnings-snstalter tor klifvande skot-tärare oeti uti saknad controll öfver deras lallenket. oeti skickligltet, innan de antagas, men kufvudsakligast uti de ringa oek otitlräektiga lone-förmoner, k varmed dessa lärare i allmänket äro lorsedde. Kör att afkjelpa luisten pä skicklige lärare, ltvilket Kongl, Hlaj:t anser vara 8tatens åliggande, föreslär Kongl. lVlaj:t, att Ilikets 8tänder anvisa medel till praetiska killlningsanstalter f<>r klifvande skot-lärare, tiviika kora linnas i alla stilts-städer ock sättas i förening med någon dervarande vexelundervisnings-skola. Under uppsigt nela ledning al en serskild föreståndare, köra skollärare-eleverne derstädes utkilda sina anlag oeti inliemta nödig praetisk skickligket, kvarjemte eontroll vinnes ofver deras lallenket, framsteg ock kunskaper. Oa mängden af dem, k vilka komma att välja denna letnadskana, torde sakna egna medel oek tillgängar att underkälla sig under den tid» de kegagna ö-/-> O// /t. öi. 7'rol. r<?^o. - r ^/"dc/n. 4 //-t/i. 1 2 /r'o/?Aö /'ronvttbon, dtäo 7. denna undervisning, oela för alt uppmuntra ^ngre sbieblige nian att egna .sig ät det mödosamma ballet, anser Xongl. Naj:t äfven nödigt, att Dibets länder ansia medel till understöd för eleverne. Dessa bildniugs-anstaltei, inrättade pä statens bebostnad, sbola libväi ieire uppfylla sitt ändamäl» sä länge sbol-lärarnes löner förblifva otillräebliga. lvongl.
Hertigen af Northumberland försmår ännu att framtaga nr sin bureau den banknot på 100,000 £, som utgjorde en del utaf fädernearfvet. 43 proc. af Englands arbetsföra befolkning finner sin sysselsättning i manufaclurer och handel. Danmark exporterar jordbruksaktör till ett värde af 46 mil - Den 17 Mars f. m. lioner r:dr och förbättrar sina financer, oaklat bördan af en stalsskuld af 116 millioner riksbankdaler. Manufacturers och slöjders hastiga utveckling i Frankrike och Tyskland väcker redan Englands farhågor, och sjelfva vår östra granne har öppnat vattencommunicationer emellan de 3:ne kringliggande håfven, befaller med sitt herrskareord, att fabriker af alla slag skola uppstå, och sträcker sina jernvägar från Petersburg lill Moskwa. Vid tillfälle af en annan under förra riksdagen väckt motion om canalledning emellan Hjelinaren och Wenern har jag visat i hvilken gigantisk scala andra nationer framgått i utvecklingen af de inre communicationssystemerna, som utgöra oumbärliga vehikler för all industri. Jorden sönderskäres i alla riktningar af canaler och sammanbindes åter med korsande jernband. Jemförer man nu Sveriges frihet och lugn med dessa andra länders vida mindre gynnsamma politiska ställning, så blifver man i sanning frestad att tro, att inre skakningar, krig, despotism och statsskuld äro villkor för och medel till samhällens tillväxt. Måhända är det just en hög beskattning, så paradoxt det än må låta, som, pålagd consumtionen och väl använd, höjer nationers välstånd, derigenom att den förser med medel alt gifva arbetet sin belöning och att förbättra den såsom råämne emottagna jorden; den tvingar medborgaren alt afsätta en del af årsbehållningen lill det helas fördel, alt undandraga consumtionen en skärf lill insättning i den gemensamma sparbössan: samhällets utveckling och förkofran.
Hvad Utskottet uti 23 § tillstyrkt, afslogs, i det Ståndet, för sin del, beslöt, att posthemmanen i allmänhet skulle från erläggande af denna bevillning befrias, som följd hvaraf 145 § 7 morn., såsom vid detta förhållande icke fordrande någon åtgärd, lades till handlingarne. Utskottets hemställan pag. 12 uti 73 § lades af Ståndet, med vidhållande af sitt förra beslut, till handlingarne. Öfrige delar af Utlåtandet, såsom icke erfordrande vidare åtgärd, lades jemväl till handlingarne. Memorial N:o 16, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående dels frågan om de så kallade transatlantiska tull-lindringarnes upphörande och i sammanhang dermed förändrade tullsatser å vissa artiklar, dels ock åtskilliga andra tullbestämmelser. Utskottets hemställan uti ingressen, angående Ståndets beslut rörande tull-lindringarnes upphörande, blef af Ståndet bifallen; hvaremot Ståndet, med vidhållande af sina förut fattade beslut, afslog de af Utskottet framställda Ståndet rörande inbjudningar; men godkände samtlige voteringspropositionerna och lade, hvad Memorialet i öfrigt innehåller, till handlingarne. Prot.-Utdrag den 21 Juli 1831. 401 Utlåtande N:o 17, i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet N:o 0, angående stämplade pappers-afgiften. Hvad Utskottet hemställt angående § 4 punkten 3, § 5, § 16, bifölls, hvaremot Ståndet lät bero vid Utskottets afgifna yttrande öfver det af Johannes Nilsson från Skåne väckta förslag om adeliga bouppteckningars beläggande med stämpladt papper till serskildt belopp, motsvarande inregistrerings-afgiften för ofrälsemäns bouppteckningar. Utlåtandets öfrige punkter lades till liandlingarne. S. D. Vid skedd föredragning biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedanföljande
Hvad först angår den siste talarens yttrande, att K. M. ännu icke fattat beslut i ämnet, så anhåller jag att få upläsa några rader utaf det tillstyrkande, föredragande Depart:ts-chefen inför Konungen afgifvit: ”1 följd häraf anser jag mig böra underdigst tillstyrka, det E. K. M. ville göra nådig framställ/ ning till R. St. derom att för tillvägabringandet, ifrån och med näst - Den 13 Mars. 417 nästkommande år af förstnämnde förändring uti sättet för salpeterskattens beräknande uti de 3:ne Småländska länen, R. St. matté anvisa erforderligt anslag för att dermed godtgöra den minskning uti indelda räntor och anslag till serskilda inrättningar och fonder som derigenom upkommer” etc. Detta måtte väl antyda, att Konungen redan tillkännagifvit Sin höga vilja i frågan, (ten vi som vanligt väl icke vilja motsätta oss. Del förefaller mig högst besynnerligt, att den här omförmälda utredningen af ämnet skall vara så svår alt åstadkomma, ty man vill ju endast veta beloppet af de persedlar, som löntagare åro tilldelade, och jag föreställer mig, att vi ännu icke hunnit slutet af riksdagen sä nära, alt icke denna uplysning skall kunna erhållas. Jag anhåller dessutom, att få fästa upmärksamheten på ett förhållande, som möjligen kan inträffa, nemi. alt just löutagarne, hvilka fått sig anslagna större eller mindre del af räntan, komma att göra förluster, i händelse detta betänk. bifalles, ty befordras K. M:s nåd. beslut icke till verkställighet, sä erlägga räntegifvarne icke afgälden till det belopp, hvartill den förut upgått, och då R. St. icke anvisat några medel till ersättning åt desse löntagare, så är det ju tydligt, att de skola förlora. Frih.
Utgdranbe beha fummor tillhopa R:bt 4^,73?: 24. 6. '©efjutom fafroe 3Öi, fåfom utgifter föt en gång, till fjmarfe* hanbo anbamål ariflagit fammanlagbt R:br 38,747: 23.9., att af Rif!gdlb!* Sontoiret utbetala!, nemligen: 1:0. ^:ifl SEeplantering!*bftgat! anlagganbe, intill nafla Rif!bag, i ett fdt allt 2^000 R:br, att, i mån af bebofmet, till .^ongl. tylaj:t$ bt’!pofm tion utgå. 2:0. $ot upplåtne bpggnaber! intebning åt ^kfeeinauvintdffnmgen 5-,00o R:br. 3:0. (Såfotn förlofning i betalningen fdt granjFningen och annullerfngen af infomne fdrflitne fmdtte Ctebitfebfat, iftån 1824 åt! bot/an, 1,2if Ribt 10 jF. 6 tift. 4:0. SriU 33atifen, fdt att jemna het öppet af befi fotbtan bo! (Stat!* mettet, 1,432 R:br 13 )?. 3 mfl-, få att återfloben blit 4,400,000 Ribt 33xo. f:o. åt fotfattaren af (SmenfFa ^olfet! fiiftotia unbet åvonungarne af 3Bafa*Sttten, Sirinnholm, till unberfBb fdt famina atbete! fortfdttnina. 1:000 Ribt 33X0.. 6:0. Skattning åt 6fmerfle^ieuterranten De Mottoni, fdr bmab Dan, efter uppld!ningen af Regementet Royal Svedois, fete fatt uppbära af ben ufle tylajot!
Detta stadgande rörer således i sin rätta tillämpning egentligen förhållandet emellan inteckningshafvare och oprioriterade fordringsegare; men detta förhållande har genom den af Utskottet föreslagne redaction undergått en verklig forändriug. Enligt detsamma skall, äfven om alla de intecknade 1'astigheterne äro uti gäldenärens hand, en i58 Den 25 Maji. fördelning af den gemensamt intecknade gälden ske. Deraf belöper då blott en del på den fastighet, hvaruti ingen sednare inteckning finnes, och öfverskottet deraf tillfaller oprioriterade fordringsegare; hvaremot den del af panten, som är besvärad med sednare inteckningar, blifver till deras gäldande så mycket mera otillräcklig. Utskottet medger, att stadgandet uti 19 §. sådan den nu lyder, är rättvist; och det är då att förmoda, att Utskottet ej i sjelfva verket åsyftat den förändring, som af dess förslag skulle blifva en följd. För mig har det sy^nts, såsom borde de nu gällande 18 och 19 §§., mot hvilkas stadgande!! någon anmärkning icke egentligen blifvit gjord, förblifva oförändrade, och Lagförslaget inskränka sig till, alt fylla den lucka, som finnes, medelst saknadt stadgande om förhållanderne emellan inteckningshafvare sins emellan och egare sins emellan, dä fastigheter ne kommit uti olika egares händer, men att stadganderne skulle förblifva oförändrade, så snart de serskildt intecknade fastigheterne ännu befinnas förenade uti Gäldenärens hand. Den fördelning af intecknad gäld, som Utskottet föreslagit böra ega rum, så snart en del af panten är serskildt intecknad, skulle kanhända för mången inteckningshafvare synas vådlig och medförande osäkerhet för pantens tillräcklighet. Det kan nemligen hända, alt Den a5 Maji. i5g af flere hemman sorn gemensamt äro intecknade, det ena råkar att vara uppskattadt ganska högt utöfver det verkliga värdet, det andra långt derunder. Vid fördelningen kommer då på det förra en högre anpart af lånesumman, än som vid försäljning kan erhållas, och ehuru den öfriga panten hade varit fullt tillräcklig, blir fordringsegaren lidande på en del af sin fordran.
Det är väl lite trångt, men hvad gör det? Se så, mitt herrskap! först Celestine, så Albert – men vi veta ordningen förut. Den snälla Anna går flitigt omkring med tumlarn, och det kan alldeles ej observeras, att då tumlarn kommer till de unga, de icke göra några svårigheter att dricka efter hvarandra, utan snarare tycktes Albert och Alexis vara angelägna om att taga vara på hvarest deras hjertans älskade satt läpparne, för att dricka på samma kant. «Frökens välgång!» – hviskade Alexis till Nanna, i det han satte bägaren till läpparne. Nanna blott fästade på honom en lidandets blick, som väl tillkännagaf, att hon kände det välgång för henne numera måste blifva främmande, men tillika låg det något resigneradt och fridfullt deri. Omsider var den lilla måltiden slut, gubben läste högt en bordsbön, hvari de andra tyst förenade sig, och man gjorde sig färdig att gå ut omkring litet på holmen. Tant Ulla stannade inne hos gubben, och våra tvenne par sågo ej detta ogerna, ehuru visserligen ej tant Ulla var den, som hade velat störa deras ro, äfven om hon varit med. Hon hade sjelf genomgått kärlekens pröfningar, och var mild, emedan hon aldrig vant sig att betrakta kärleken som en affär. För första gången vågade Alexis bjuda Nanna armen. Hon tog den utan omsvep, Albert bjöd sin åt Celestine, och hur det kom till – men de begge paren hade olika smak vid valet af promenad. De kommo således att gå åt hvar sitt håll, och förr än Alexis och Nanna visste deraf, hade de kommit till ett ensligt ställe, der ingen kunde se dem utom Han, som ser allt. De satte sig ned på en torfbänk, som Anna der hade anlagt. Bien surrade i blommorna, och gökens enformiga, melankoliska sång hördes från andra stranden. En lång stund sutto de så tysta. Och hvad skulle de säga? Det är vid sådana tillfällen, som menniskan tydligast känner hur mycken ofullkomlighet, som vidlåder talförmågan. Nanna plågades af denna tystnad, men hur skulle hon kunna afbryta den!
Ifall Hr Landtm, täckes upplysa mig derom, så vill jag visst icke göra något, som kan mot grundlagen vara stridande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. i i §:n fattat följande beslut: ”Enskilde stånde det fritt att till bankrörelses bedrifvande med egna creditsedlar stifta bolag inom alla Rikets län. Uti länsstyrelsens residensstäder skola bankernes hufvudconlor dock alltid förläggas.” R. o., Ad. torde äfven påminna sig den discussion, som då förevar och huru i §:n antogs, sedan då förklarats, att icke något särskildt tillstånd utan blotta lagen skulle vara den sorn bestämde rättigheten för enskildta bolag att stifta privatbanker ulan något tillstånd. Om således orden ”stånde fritt” kunde behöfva någon förklaring, så vore den i R. o. Ad:s prof. gifven, ehuru Hr Landtm, för sin del trodde, alt, då ingen inskränkning eller intet förbehåll i i §:n vore gjordt i afseende på orden "stånde flitt”, dessa ord hade en sådan betydelse, alt någon inskränkning numera deri skulle vara alt upphäfva det R. o. Ad:s beslut, som i det afseende! blifvit faltadt. Hr Ribbing: Jag kan icke, lika med Hr Landtm., linna pröfning af mitt förslag på minsta sätt leda till upp - 644 Den 24 Februari e. ni. hafvande af hvad som förut är beslutadt. Jag finner tvertom, att i beslutet val står — ”staude fritt”, men icke att det skulle stå fritt alt emot lagen ingå bolag för bedrifvande af bankrörelse} och ändamålet med den §, som jag baft uran föreslå, är, såsom deraf val synes, att de bancoreglor, som skola lända bolaget till efterrättelse, skola vara i enlighet med banklagen, och innan, octroj utfärdas, granskas af någon auctoritet, hvilken jag anser böra vara den, som kommer alt utfärda octrojen efter K. M.
g &amp; fta får man i vår tid höra både den beW medlade och den i ekonomiskt hänseende mindre lyckligt lottade unga kvinnan yttra: » Om jag blott visste, på hvad sätt jag skulle kunna blifva till verkligt gagn, och åt hvad jag skulle ägna mig för att få en sysselsättning, som kunde skänka mig sann tillfredsställelse. » En fingervisning, ett svar på sin fråga, torde må hända en och annan af dem, som så tala, kunna få ur en artikel, rörande sjukvårdens ordnande pä landsbygden, af Esseide, hvilken stått att läsa i Fredrika Bremer-Eörbundets tidskrift, Dagny, fjärde häftet för i år. Sedan nämnda artikel redogjort för den brist på sjukvård, som föreligger inom våra landskommuner, och visat sättet, hvarpå den möjligen till en del kan afhjälpas, ställer densamma ett upprop till de bildade unga kvinnor, som hafva fallenhet och håg att ägna sig och sina krafter till sjukvården på landet. Vidare påvisar artikeln i fråga, att en sjuksköterska på landsbygden bör jämte sjukhuskurs äfven genomgå den kurs, som är erforderlig för att aflägga fältskärsexamen. Detta är enligt författarinnans åsikt så mycket nödvändigare, som en sjuksköterska på landsbygden icke alltid har en närboende läkares råd och befallningar att rätta sig efter, utan behöfver äga en viss vana att handla själfständigt, i synnerhet vid lifsfarliga olycksfall. Därför föreslås i nämnda uppsats, att sjuksköterskan må med sitt yrke förena fältskärens, och betonas, att dessa bägge yrkens sammanslagning kan blifva, till stort gagn för dessas utöfvare och för samhället. Och häruti tro vi, att de flesta skola instämma, ty sjuksköterskan får genom färdighet i fältskärsyrket mera vana att reda sig på egen hand och laglig rätt till vissa förrättningars utförande, som hon måhända i den privata praktiken nu utan minsta lagliga rätt stundom tvingas att utföra. Och allmänheten vinner äfven därpå trygghet i vissheten, att sköterskan-fältskären står under förste provinciallä- karens och medicinalstyrelsens kontroll.
Den önskan, Hr Gr. uttrycker uti 2:dra och 3:dje punkterna af förordet till sitt förslag till log för bolagsbanker, nemi. att statsbanken mindre må söka begagna sitt privilegium för att göra vinst, an för att förse enskilda bolagsbanker med medel, hvarpå de kunna grunda sin rörelse och slippa hålla guld och silfver, samt att, så snart tillräckligt antal enskilda bolagsbanker uppstår, statsbanken då indrager såväl sin lånerörelse som ock sin tillverkning af myntrepresentativer eller sedlar på mindre valör än 100 r:dr cou - Den 18 Augusti. rant, på det såväl lånerörelsen sora myntfabricationen må tillkomma de enskilda bolagen eller, rättare sagdt, bankspeculanterna. Så riktig denna önskan än är bos bankinteressenter, kan den likväl ej delas af den öfriga delen af nationen, emedan statsbankens vinst kommer alla till godo, så att ju större den kan blifva, dess bättre för samhället och de skattdragande. Statsbankens nuvar. årliga vinst äf circa ^ million r:dr b:co skulle, enligt Hr Gr:s förslag, i stallet att förökas till det högsta belopp, hvartill den kan uppgå, bortskänkas åt några enskilda speculanter emot 5 procls ersättning, som vore en alltför ringa ersättning för statsverket. Derjemte skulle, enligt Hr Gr:s förslag, olika myntrepresentativer, ej utgörande lagligt betalningsmedel, blifva gångbara inom provinserna i stället för ett allmänt och för alla gemensamt lagligt sedelmynt. Den oundvikliga följden häraf skulle blifva otaliga förluster, oredor och olägenheter uti den inre rörelsen, hvilka deraf föranledas. Jag måste derföre på det högsta bestrida detsamma, emedan jag anser det endast åsyfta enskildas inkräktning på det allmännas bekostnad. Jemte det, söm jag här yttrat öfver Hr Gr:s förslag i dess väsendtligaste delar, anhåller jag äfven få göra några anmärkningar vid detaillerna. Uti t § har Hr Gr. uttryckt en sanning, som jag till alla delar gillar, nemi. att privata banker väl må, under allmän lag, idka bankrörelse med egna eller upplånade medel, men förbjudas att utgifva tryckta eller graverade creditsedlar, af hvad namn de vara må.
Deremot anser jag det icke vara likgiltigt, om myntet, på sätt Herr Cederschjöld yrkat, skulle gifvas högre lödighet, än vanligt conlrollbart arbetssilfver; ty om ej silfret i myntet är lika lösligt med förenåmde arbetssilfver, under förutsättning, att slagskatten ingår i myntet, så befordras endast nedsmältning af myntet, till en icke obetydlig allmän skada. Herr Tham'. Jag tillstyrker bifall till Utskottens förslag, rörande lödigheten af det nya myntet. Derigenom vinnes, att småmyntet erhåller sådan storlek, att det Den 21 October e. ni. 181 kan handteras utan alt försvinna mellan fingrarne, äfvensom nedsmältningen motverkas. Men jag kan icke förena mig med Herr Rosenblad, att frågan skulle öfverletnnas till godtyckligt afgörande af Konungen ensam, enär det enligt Grundlagen tillhör Ständerne, att gemensamt med Konungen deröfver besluta. Herr Cederschjöld: Man fruktar att myntet skulle nedsmältas, och vill förekomma det medelst en större tillsatts af koppar. Men nedsmältningen förekommes icke på detta sätt; ty ingen större Guldsmed lärer finnas, som icke vet, huru mvcket fint silfver han måste tillsätta för att få blandningen controllbar. Myntet kan i allmänna rörelsen aldrig gälla mer, än i förhållande till det inneboende silfret. Men ju mer det är lojeradt, desto begärligare skulle det kunna blifva för mången Guldsmed, emedan han finge kopparen för intet. Föröfrigt synes mig oformligt, alt då man har en Lag, som förbjuder försäljning af oconlrolleradt silfver, man likväl skall tillåta ett mynt circulera, som icke är controllbart. Jag förnyar derföre min anhållan om proposition derå, att myntet åtminstone må blifva controllbart, eiler hälst fjorloulödigt. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd D e n 21 O c t o b e r e. in. proposition, biföll Ridderskapet och Adeln livad Utskotten i afseeendepå det nya myntets lödighet föreslagit.