Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I spetsen för sina män skyndade konungen rätt ut i handgemänget, och de, som icke kunde följa honom, försvarade sig med ryggen mot muren. Döende och döda föllo vid hans fötter, och öfver hans hufvud möttes de fäktande huggvärjorna i en spets likt ett tält af blankt järn. Snafvande på sporren trycktes han till marken och öfvermannades, så att vapnet ändtligen kunde vridas ur hans hand. – Annorlunda hade den dansen lyktat, – sade han, – om alla stannat på sin post. Nu var det ingenting att tala om. Så snart han hade rest sig, slocknade den ljungande glansen i hans ögon, och han utdelade som belöning alla sina dukater åt de janitsjarer, som mäktat att afväpna honom. Oigenkänneligt svärtad af röken, med ena skörtet bortslitet från den sönderhuggna rocken, steg han upp på en purpursadlad turkisk skimmel, och omsusad af jubel som hade alla Islams fanor nyss blifvit lagda till matta under hans gångares hofvar, red han mot Bender och fångenskapen. Han vände sig icke ens för att se tillbaka mot det flammande bålet. Hela natten bredde lågorna sitt ljus. På askhögarna i det rykande Carlopolis stodo turkarna med sina spadar, men redan i dagningen begynte Varnitsas kvinnor att vid svenskbrunnen fylla sina krukor med det kristallrena vatten, som de i kommande tider skulle bjuda främlingen och som gjorde den drickande hård mot både kärlek och kulor. Rundt om under mullbärsträd och växande vinstockar sofvo de hemlösa krigarnas sista nedmyllade speciedukater med hjältekonungens bild i prägeln, och ännu långt efteråt, när herdarna och deras hustrur i stormiga höstdagar skördade af frukten, trodde de sig förnimma ur jorden ett muller af svärdsklang och kämpalek. EXCELLENSEN. Trumpeternas skräll hälsade mellan Moskvas festsmyckade hus den från Poltava hemvändande tsaren. Framför honom tågade i led vid led, med urblekta och dammiga munderingar, de afväpnade svenska krigsfångarna.
I afseende å den vid senaste Riksdag väckta fråga om upphörande af de afdrag och innehållningar å Embetsoch Tjenstemäns-löner, sorn till förmon för vissa inrättningar äga rum, yttrade väl Rikets Ständer, att ehuru billigheten och ordningen talade derföre, att StatsVerkets utgifter och inkomster sa afpassades och beräknades, att af det underhåll Staten består sine Embetsoch Tjenstemän, någon del icke återtogs eller till Staten åter indrogs, ”de ifråga komne afgifter och innehållningar af lönerne” likväl ”tills vidare äfven måste fortfara:” men då Rikets Ständer vid samma Riksdag framställde angelägenheten deraf, att mera enkelhet och bättre system infördes i åtskillige Verks räkenskaper, bör StatsContoret, i fall den uti förena inde hänseenden föreslagne men af Rikets Ständer tills vidare uppskjutne reglering icke heller vid instundande Riksdag varder bifallen, fästa Eder Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att företrädesvis den såkallade Centonalen varder afskaffad. Denna afgift utgår till följd af Kongl. Majrts förnyade ordning och påbud angående Wadstena Krigsmanshus-Cassas inkomster af den 3i December 1689, samt Eders Kongl. Majlis Nådiga Kungörelse den 23 Januari 1811 med en procent af löningar och arfvoden m. m. Innehållningen af Centoual-medel verkställes vid hvarje lönebelopps utanordnande; och beräknandet, uppbörden och redovisningen af denna afgift åstadkommer ej allenast betydligt besvär för de fleste redogörare ( 47 ) utan äfven vidlyftighet i räkenskaperne och omgångar vid redovisningen, hvarjemte icke obetydliga förvaltningskostnader äro med uppbörden af desse medel förenade.
Sedan förestår den detailie rade slutliga reparation mellan hemmantal och personer af den Bevillningssumma, som på förenämnde sätt sig belöpt på hvarje Stad, Härad eller Socken Hittils har deo Statlfti[ka kännedomen behöfts blott approximando iakttagas, äfvensom gmnderne för fclfvu Btvillningens utgörande: nu förestår, afhåra, neraJ ligen af den Staliflifka kännedomen och Bevillning! gruv der ne. ett närmare och afgörande användande; hittills har man sökt rättvifani billigheten-, nu skola båda finnas och sedan de äro funne, med vätma omfattas och noga följas Och då tror jag den klagan blir undanröjd, som yttras äfven i Allmänna Journalen för den 10 dennes, att nemligen ”bland dc orsa”ker, som mest välla allmogens förlägenhet, 5,bör utskyldemas ojemna och origtiga fördel?’niug förnämligast räknas.” Denna klagan måste så mycket hellre dä försvinna, som ingen bättre och nogare kan känna och följa alla sig företeende undantag och mer eller mindre local eller andra fördelar, än just Stadens, Häradets och Sockens mest upplyfte och redligajle personer sjelfva, de der skola fördela och efter serskildta omständigheter tillämpa Bevillningen på per faner och Jord inom deras orter. Den praktiska Statifli(ka kännedomen går då hand i hand med tillämpningen, och detta sätt öfverträffa ju vida i rättvisa äfven den mest noga Theoreti/ka kun~ Den 12 Maji f. ni, ‘{kap, sora icke, i likhet med den förra medger iakttagandet af tillfälliga förändringar.
Nidingar skulle nemligen kunna påsätta en oskyldig detta märke, och om han vore en främling på orten, ser jag knappt huru han skulle kunna bevisa sin oskuld, och ännu mindre, huru brottslingen, i händelse han om illgerningen blefve öfverbevist, skulle efter Svensk Lag straffas. Jag vågar derföre tillstyrka afslag af Betänkandet. Herr Stråle'. Då Herr Cederskjöld icke bestrider dödsstraffets nödvändighet, så tror jag att de skäl, han för öfrigt anfört icke äro gällande. Jag delar visst den tankan, att lifs tidsfängelse är ett olämpligt straff, men då man kan antaga, att den, som stulit frenne gån? ger, icke står att förbättra, så gifves ej annan bestraffning, än dödsstraff, fängelse eller depori tation. Deremot kan jag icke gilla den grundt sats, att anse friheten af mindre värde än lif-' vet, och ännu förledit år hade vi exempel derpå, att en, som var dömd till döden, men blef af Kongl. Maj:t derifrån benådad, i stället för att undergå bestraffning af fyratio par spi Den 21 Maji, 35 samt lifstidsfästning, hellre valde dödsstraffet j hvilket också å honom verkställdes. Herr af Brinckman, Gustaf: LagUtskottets Betänkande innehålller trenne särskilta tor allmänna säkerheten väsendtliga föremål, hvilka hvar för sig torde böra framställas och granskas. Det första är straffets skärpande för tjuf, som till Iifstidsfängelse dömd, derifrån rymmer och å nyo begår lika brott. Jag tror visserligen, att hvarje Samfund äger gifva sig sådana Lagar, sorn freda det ifrån våld och mistning af hvarje SMedlems enskildt» egendom, och erfarenheten bevittnar lika säkert, att tjufvar i sednare tider med oförsynt fräckhet och en tilltagsenhet utan like utöfva deras vanart. Det dödsstraff, Utskottet iörelagit, ärit således i min tanka lik» grundad', som rältvist. Men då tidens anda ailtmera rigtat sig åc afsky för dödsstraff, och den af Kongl. Majit i Nåder förordnade Lag.?
Vid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer väl inhemtat, hurusom domkyrkan i Kalmar fått sig, genom Kongl, brefven den 10 Oktober 1841 och den 27 Augusti 1844, tillagde 500 r:dr, att årligen under tio år, eller till och med 1854, utgå af arrende-inkomsterne å Kalmar f. d. fästnings jordlotter; dock sorn det tillika förekommit, dels att detta anslag, äfven i förening med domkyrkans öfriga inkomster, är otillräckligt till bestridande af kostnaderne för årligen erforderliga reparationer å kyrkan samt till afbetalning af dess skuld till Rikets Ständers bank, dels ock att ifrågavarande jordlägenheter blifvit genom stadens innevårares omsorg uppodlade och derigenom kommit i sådant skick, att deraf kan hemtas en icke obetydlig afkomst, hvilken, enligt KongL brefvet den 21 Februari 1826, odelad tillfallit domkyrkan, men numera, med undantag af omförmälda 500 r.dr, ingår till fjerde hufvudtitcln, så hafva, med afseende äfven derå, att denna domkyrka, egentligen ämnad till begagnande af amiralitets-församlingen, under en tid, då den del af flottan, som sedermera förlädes till Carlskrona, varit stationerad i Kalmar, blifvit uppförd till en storlek och prydlighet, vida öfverstigande stadens innevånares både behof af utrymme och underhållsförmåga, samt att dessutom kyrkan, såsom en af byggnadskonstens skönare företeelser, tvifvelsutan är förtjent af statens mellankommande omvårdnad, då sådan icke annorlunda kan i erforderlig mohn erhållas, Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M.. täcktes i nådigt öfvervägande taga, huruvida icke, för någon längre tid, eller intilldess kyrkans i banken erhållna lån, till kapital och ränta, blifvit till fullo gulldi t, dessa fästnings-lägenheter, hvaraf liela inkomsten är för domkyrkan behöflig, kunna till densam - ExpeditionsUt sk ottcts Förslag till and. Skrifvelse, Bl.o 44•
Jämnlikt hvad Banco-Fullmägtiges Protocoll för den 15 Junii 1826 omförmäler, hafva Eanco-Fullmägtige på förekomne anledningar, och i sammanhang med den reglering, som för Målens och Ärendernas lämpeligare fördelande f mellan Bankens Commissariat och Cancellie-Commissarierne blifvit antagen, funnit sig böra af Bonco-Fullmdgtige. 65 böra underställa Höglofl. Banco-Utskottets bepröfvande om icke, på sätt förr brukeligt varit, Commissariatets Protocollsförande må benämnas Prolo-Notarie, och tilläggas högre Lön än som för Notarierne är på Stat anslagen; och de till Cancellie-Protocollels förande behöflige 2:ne Ordinarie Notarier (af hvilka den ena nu för tiden benämnes: Äldste Cancellist, och har mindre Lön) undfå lika Lönevilkor båda ; hvarförutan nyttigt och behöfligt anses, att Commissariatet måtte, i fråga om Ordinarie Notariers tillsättande, erhålla enahanda pröfningsrätt af competente Sökanders serskilda fallenheter , skickelighet och pålitelighet, som enligt 1823 års Banco-Reglementes 3 Art. a Afd. 4 §. är Commissariatet tillerkänd , i afseende på tillsättandet af Referendarie-tjensten och Casseurs-befattningarne samt äldste Bokhållaresysslan vid emoltagnings-luckan i Wexel-Banken. Frågor, som sedermera blifvit väckta, angående en förkortad method för Protocollsföringen, så hos Commissariatet sorn CancellieCommissarierne, äro ännu ej hos Banco-Fullmägtige slutligen handlagde. Derest i något al förenämnde hänseenden anledning till förändradt tillstyrkande skulle i sammanhang härmed sig förete, kommer sådant att hos Höglofl. Banco-Utskottet serskildt anmälas, §. 18.
Henna *ak synes mig icke heller nu vara med vederbörlig noggranhet för Riksens Ständer berättad. Sjelfva frågan var äfven, i förra Betänkandet rigtigt uppgifven, men Bolagets svar var alici rig, som det likväl ännu påstås, hvarken obestämdt eller intiefattande blotta anspråk, blotta Statsoch Besvars-Utskottens Betänkanden. 1177 fordringar på ytterligare biträden af Staten. Svaret var bestämdt, ty Bolaget erkände ganska klart sin oförmögenhet, att utan temporärt biträde af Lagstiftande Magten genast liqvidera sina Skulder och fortsätta sin Biscont - rörelse. Annat är äfven att med anspråk fordra ett biträde, oell annat att anmäla sitt behof deraf med uttryck af hopp om Lagstiftande Magtens benägenhet att understödja ett företag, hvars tillvarelse den *sje 1 f hade beslutat, och ett Bolag som med förtroende och vågade uppoffringar hade gått Konungens och Riksens Ständers yttrade’ afsigter till mötes. En fullt opartisk Bomare skall i Bolagets Svar icke finna förmätna eller pockande anspråk, men väl kanhända den värdiga och manliga ton, i hvilken man, under känslan att äga en god sak, mel förtroende yppar sina behof för Nationens Representanter och framlägger de skäl till räddning och understöd, man tror sig kunna hämta från billigheten, från icke tvetydiga löften samt från sådana maximer i Stats - Hushållningen, som i längden säkrast befordra allmän oell enskild välfärd.* 3:0 Som skäl att neka Bolaget några förmåner under benämning af ersättning för den Biscont-rätlighet, man fråndomer Bolaget, anföres i närvarande Betänkande, att man ej kan begära ersättning af den, som icke vållat Biscontens obestånd; att Banken icke vållat detsamma; — icke heller Staten, o. s. v. Härtill vagar jag svara, att hvarken Bolaget eller dess Directioner vållat detta obestånd," 1178 Stats■ och Banko-Utskottens Betänkuriden. Utskotten hafva sjelfve bestämt yttrat den öfvertygelse, att i sjelfva
Spens den frågan, huruvida icke grundsatsen först borde afgöras och derefter tillämpningen; men denna hemställan underkändes såsom ett arbetssätt, vanligt inom Utsk., meri oförenligt inom ett Stånd, hvarest blott fråga är att uttrycka en gemensam tanke, sorn skall D t n a; O c t o b e r f. m. ^40 skal! lill Utsk. förvisas; och då Hr Frih. o. Landtm, rätteligen yttrat, alt, i den nian som en framställd tanke icke af Ståndet godkännes, en annan af dem, som blifvit föreslagna, kommer alt föredragas ända till och med den sisla, hvarefter Utsk:s betänk., ifall inga vidare amnärkutr gjordes deremot, skulle blifva bvilande lill nasta riksdag, kan således icke, i händelse af ett alsing å Frih. Sprengtporten förslag, något af de efterföljande förslagen, de må slå i strid med det Sprengtportenska förslaget eller icke, komma under R. o. Ad:s särskilda pröfning, hvarom R. o. Ad. redan fattat sitt beslut genom bifall till Hr Frih. o. Landtnäs framställning, och någon annan föredragning tror jag icke vara laglig. Jag för min enskilda del anser onödigt yttra något öfver dessa på sidan om Coust.Utsk:s betänk, framställda förslag; men olver formen för öfverläggningen tror jag mig äga rätt att yttra mig, och den är lättast iakttagen på sätt Hr Frih. o. Landtm, föreslagit. Hr Rosenblad: Då jag icke ser någorstädes i grundlagen förbjudet att ett Stånd genom flera beslut sammansätter sin gemensamma tanke, så ser jag icke heller någon ovillkorlig skyldighet alt följa den ordning, som Gr. Frölich föreslog, hvarföre jag tror det rättaste vara att följa den ordning, som Hr von Troil aulydt; men jag får bekänna, att 0111 jag lätt fattade den propos., som Hr Frih. o. Landtm, uppläst, så tror jag, ull derigenom skulle ske en obillighet emot dem, som icke delat de allmänna grundsatser, sorn Frih. Sprengtporten förslag innehåller; ty om jag icke fattade orätt, så I öi be håller ja-propos:n
Jag saknar icke anledning till den förmodan, att åtminstone vid andre förvaltande verk, Riksens Ständer eller deras Revisorer skulle ännu kunna finna så kallade fynd, hvarvid, i anseende till dispositionen af allmänna medel, nationens rättighet ännu icke blifvit begagnad, hvarå representanterne, blygsamme i sine anspråk, under de menlösa liderne, icke alltid gjort sina rättigheter gällande, förmodeligen i förtröstan att genom den mindre nog - Sen y ApHl e. mi 125 gfannheten, förvärfva ytterligare trygghet, för deras tillgodonjutande i allmänhet; men, deraf följer icke att rättigheter blifvit eftergifne, för det att derasbegagnande blifvit uppskjutit, och lyckligtvis kan ett tigande ConsiitutionsUtskott blott befria ifrån ansvar, men aldrig, genom tystnad, i constitutionella förhållanden verka någon rubbning. Jag föranledes till denna reflexion af den värde anmärkarens e~ get tillkännagtfvande, att han, i egenskap af StatsSecreterare contrasignerat Konungens når diga Bref, i afseende på Åbofondens disposition, utan att någon anmärkning dervid blifvit af ConstitutioDsUtskottet gjord; och ehuru jag, som högaktar Friherre Wirsén äfven för dess nitälskan för Riksens Ständers constitutionelle rättigheter, visserligen icke fäster någon erinran, vid dess, ifrån min skiljaktiga åsigt, i afseende på dispositionssättet af ifrågaBtäldte medel, kan jag likväl icke undgå förklara, det jag anser ett godkännande af administrativa åtgärder icke derifrån kan hämtas styrka, att deremot icke blifvit af ConstitutionsUtskott anmärkningar framstäldte, alij draminst af t8r2 års Riksdags ConstitutionsUtskott, som synts mig lika så litet tjena till eftersyn för ConstitutionsUtskott, som samma års Riksdag till eftersyn för de efterföljande, hvarjemte, och i anledning af det anförde yttrandet i Konungens förenämnde nådiga bref, att nämligen ”detsamma icke innehåller att ifrågavarande
Ropades starka Ja, jemte några Nej. Den 7 Octoher f. tu. 233 I följd hvaraf Hans Excellence förklarade, alt, som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den sist framställde propositionen. Grefve Horn samt Friherre Anckarswärd och Herr Anckarsvärd, August reserverade sig mot Ridderskapets och Adelns beslut. 16 Punkten. Wermelands FältjägareRegemente. Friherre Anckar swärd: Här är åter fråga om ett högre anslag för Wermelands FältJägareRegemente. Det är visserligen väl, att alla vilja hafva högre anslag, men jag kan ej gilla Utskottets slutsats, att man bör bevilja detta anslag derföre, att Regementet ändock är mindre dyrt, än andra Regementer. Jag kan ej frångå min öfvertygelse, att man i detta afseende bör förblifva vid 1823 års Stat. Dessutom tror jag, att Regementets verksamhet är inskränkt till så få dagar om året, att man äfven bör taga det i betraktande. Jag anhåller om afslag å Utskottets Utlåtande. Friherre Fleetwood, Carl; Då Utskottets första Betänkande förevar, gjordes anmärkning vid den olikhet, som är emellan lönerne vid Wermlands Jägare och Hallands Beväring; men Utskottet har, stödjande sig 234 Den 7 Octo ber f, it). på den förment höga passevolancen, icke fästat något afseende derå. Jag kan för min del hvarken dela Utskottets tanka vid principens tillämpning, ej eller grunden, hvarpå den är byggd} ty, efter nain förmening, kunna passevolance-vilkor, sorn äro grundade på minimipriser, ej vara för höga. Hvarje år anställes entreprenad-auction så väl i Stockholm som i Carlstad, då dessa priser utrönas, och dermed få passevolanteurerne åtnöja sig. Uppkommer sedan någon vinst, måtte den hafva sin grund i hvars och ens omtanka, och kan således hvarken blifva obillig eller öfverdrifven.
Mera än en omlastning skulle således höra tili undantagen, om bibanorna utfördes med mindre spårvidd; och om fördelarne af att bygga dessa banor på detta sätt med omlastning *) *) Mots(äniIarne|lill bibanornas byggnad med mindre spårvidd — eller, iparenthes sagt, så, sorn de tlestaldylika banor antagligen komma att utföras, enär pluraliteten inom de för sådana företag bildade privalbolag nog på förband gör sig reda för hvad som är bäst och mest vinstgifvande — hafva framhållit de stora svårigheter, kostnader för magasinering, tidspillan och öfriga olägenheter, som genom omlastniugen skulle uppkomma, och i synuerhet har den under byggnad varande Borås-jernvägen, såsom den lörsta »smalspåriga» bibana, gjorts till mål för alla de anmärkningar, som man ansett kunna göras emot principen i allmänhet. Omlastningen vid Herljunga föreningsstation kommer att ske på det sätt, att Statsoch Borås-banäns lastade vagnar genast vid ankomsten (så sorn tillgår vid hvarje bangård) inskjutas under ett skjul bredvid och i jemnhöjd med hvarandra, der omlastningen verkslälles, oberoende af väderleken, direkte frän vagn pä vagn och tyngre pjeser medelst kran.
Kandsböldingai innebaft sädsne försäkringar örn seeords-ersättningar, som ioke utan lörnäimande ak laglig rätt kunnat rubbas, bär Kongl. Naj:t, som för änclamälets vinnande, al enskilda tillgångar uppoMat mera än bälften af den summa, hvartill de ännu oinlöste Kandsböldinge-aeeorden uppgä, j öbigt mäst inskränka 8ina tillgöranden dertill, att, efter fiirekommande serskilda lo, bälianden, viel inträlkade ledigbeter af Kandsbofdinge-bsställningar, reglera our aoeordens suoeessiva förminskning, i nion af deras belopp oeb de vid ljensterne varande större eller mindre löneförmoner. l?ä sädant 8ätt balva ook vid ätskilliga bandsböfdinge-beställningar soeorden uppbörd, men viri flere andra äro c!e ännu i^varstäende, sä att de, sä vida ej någon vei Ii 8a rum a re utväg kunde vai <la vidtagen, i en längre följd af Zr 8liulle komma alt utföra liinder fö, verkställigbeten al den utaf Kongl. Naj:t den 2/j l/ebruari ,83^ beslutna reglering af Kandsböldinge-lönerne inom dertill befintliga tillgängar 8amt för uppkallande af Kongl. Naj:ts önskan att vid befordran till de88a magtpaliggande embeten kunna uteslutande alse skiekligliet oeb förtjenst, utan bäii8igt till wöjligbeten eller beredvilligbeten att anfalla de tilläfventyrs erlorderlige större eller mindre aeeord8-8ummor. Kongl.
R:dr — » förtente 1 centner — » 50 » Bondeståndet har, med godkännande af Utskottets förslag i öfrigt, beslutat att Plåtar, förtente och oförtente, skola draga införsels-tull af 'I R:dr centnern Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af sitt nämnde skiljaktiga beslut, godkänna Utskottets förslag, samt B onde-ståndet att, i afseende på Bevillnings-Utslcottets Memorial M 27. 21 Plåtar, instämma med de båda Stånd, som antagit Utskottets förslag om tullfrihet derå. Skulle dessa inbjudningar icke antagas, får Utskottet föreslå följande omröstningar: 31:o. Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, tullfrihet skall ega rum vid införsel af Jern: gjutet, Tackoch Barlastsamt kasserade kanoner, bomber, mörsare och kulor, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, för ifrågavarande slag Jern att stadgas införsels-tull af 20 öre centnern. 32:o. Den som bifaller Utskottets af tre Stånd gillade förslag, att Jern: smidt eller valsadt: Stång-, Plattoch Band-, Jernvägs-skenor, Bult-, Galleroch Sänksmide, rundt eller kantigt, Knippoch Fyrkant-, samt Skäroch Klippjern, äfvensom Smältstycken, skall vid införsel befrias från tull, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages, i enlighet med hvad Ridderskapet och Adeln beslutat, för nämnde slag Jern följande tull-bestämmelser:
Memorial till Adeln, om hufvudsak - 88 89 ligt beslut i målet, Vilis 1536, bes Vara tit IX 3 s 469. ExecutionsMagten, om inskränkning i; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s ii56. Se Författningar, ceconomiska. Expeditionslösen, om afskaffande eller betydlig nedsättning af, vid Domstolarne; Motioner, remitt. till Lagutskottet, II s ii54, n83, 1197. Utskottets Utlåtande, VII 1. s 226 — _23p, bif. af PresteStåndet, IX s 3o8, återrem. af BorgareStåndet, IX s 33a, af Adeln, IX 3. s 396, af BondeStåndet, II s 1333. BorgareStåndet beslutit anmoda Utskottet att snart inkomma med Svar å återremissen, IX 3 s 106. Utskottets Memorial till BorgareStåndet, i anledning af denna anmodan, VII 3. 2. s 9, 10.— BorgareStåndets beslut, i följe deraf, IX 3. Förnyadt, IX 3. s 379. Ytterligare Utlåtande, VII 3. 2. s 108 — 116, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 445, af BorgareStåndet, IX 3. s 44p> af BondeStåndet, IX 3. s 4^2, af Adeln, IX 3. s 456. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 44’ — Sättet, angående, af Kongl. Maj:ts nådiga Resolutioner i Besvärsmål; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 1196.