Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som i dessa afsigter helt och hållet instämt, har icke heller vid den af Konungen föreslagne redaction gjort andre anmärkningar än som kunde tjena att ytterligare bestämma föreskrifterna. Då Utskottet icke funnit någon betänklighet uti att med afseende på Thronens försäkrande bifalla, både att Konungen måtte vara myndig vid Aderton år och att, enär Thronföljaren icke denna ålder uppnått, personalet af Riks-Styrelsen måtte af Företrädaren kunna bestämmas, har Utskottet likvål i anseende till den, som skulle blifva en omyndig Konungs Förmyndare, ansett nödigt bestämdt uttrycka, att han åtminstone skulle hunnit till den ålder, vid hvilken man i allmänhet anses till myndiga år kommen, utan att likväl allmänna Lagens stadgande om Förmyndares ålder blefve på honom tillämpadt, och i afseende på en afliden Konungs Testamente, att det skulle äga kraft ej blott till nästa Riksdag, men till dess Riksens Ständer hinna sig deröfver yttra. Utskottet har icke dess mindre instämt i den tanka, att en således förordnad FörmyndareStyrelse icke skulle vara ovilkorligen förbunden att genast sammankalla Riksens Ständer, utan, derest inga trängande omständigheter det fordrade, äga att afbida deras nästa Lagtima sammankomst. Utskottet har trott, att en sådan mellantid skulle vara lika svarande emot ändamålet att förekomma de vid en Regents timade dödsfall möjligen inträffande oroligheter, som att lemna den nya Regeringen tillfälle att vinna och förtjena Nationens förtroende; men längre än till nästa Riksdag har Utskottet icke ansett sig böra sträcka kraften af den aflidne Konungens förordnande, så snart icke en Prins af Memorial N:o 14. 493 Kongl. Huset kunde genom sitt anseende understödja det; emedan i sådana fall, då Nationens representanter vore församlade, det allmänna behofvets och förtroendets inflytande alltid skulle blifva kraftigare än hvilka bokstafliga föreskrifter som helst, enär häfderne och erfarenheten vittna, att, äfven utan närvaro af en sådan Lagstiftande Corps, aflidne Konungars Testamenten sällan vunnit oförändrad efterföljd.
StatsUtskottets : Angående Medels anslående till Reparationer å Kongl. Theateihusen: Angående Löuförbättring för Corn ministrar, ne i Stockholm» 355 Den 35 April Angående tillökning i anslaget för fria Konsternes Academie. Angående tillökt antal Löner för JustitiaeRevisions-Expedition. Angående Medels anslående till RiddarÄolms-Kyrkans åståndsättande. Angående Stats-Verkets tillstånd och behof under Riks-Statens Första, Andra, Sjunde och Åttonde Hufvud-Titlar. Angående Majoren Florus Tolis Accordsersättning. Angående bestämmande af Hennes Maj:t Drottningens Underhålls-Summa, i händelse af Enkestånd samt om dispositionen af Rosersbergs Kungsgård. Angående reglerande af de Kongl. Hofvens Stats-Summor. Angående Medel till fullbordande af den utaf Professor von Breda påbörjade Tatla öf* ver Högstsalig Konung Carl XIILs Kröning. Stats* samt Oeconomi aUtskottens: Angående dels upprensning, dels igenfyIlning på allmän Bekostnad af åtskilige in* • nom Stadens områd belägne Vattendrag. Den 25 April, 357 Banco-Ut skottets I anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse om Banco-Verkets Styrelse och förvaltning, med undantag af den punct i Betänkandet , som rörer omsättningar i BancoDiscont-Verket. Angående Medel till Jernhandteringens och Bergslags-rörelsens upprätthållande. CönstitutionsUtskottets : Med förslag till ändringar i 4 Rege-t rings-Formen och 38 §. Riksdags-Ordningen. Serskilta Utskottets t I frågan om indragning af öfverflödiga Embeten och Tjenstår. 2-o Angående Ogillande af Stats-Utskotfefs Utlåtande öfver frågan om Kronans Ränte.Hö och Halm, sorn är anslaget till utfordringen vid Kongl. Hof-Stallet, 3:0 Angående Återremiss af Lagoch Oeconomia’-Utskottens
Man har framställt 1809 års lagstiftare, ulan att göra sig reda hvarken för sak eller lagstiftning, och man har utgått från den synpunkt, att den moraliska ansvarigheten är af noll och intet värde. Sådan var ej 1809 års lagstiftares tanka och kunde ej vara den, ty de voro rättskaffens män. Jag tror, att det moraliska ansvaret är den största controll mot magtmissbruk, och att det i sin högsta potens bör sökas hos regenten i ett constitutionelt land. Han dör ej, ty hans minne lefver i häfderna, som skola stämpla bans handlingar. Den enskilde rådgifvaren dör och begrafves, och hans minne är sällan så utmärkt, att det uppväger det moraliska ansvaret hos regenten i ett constitutionelt land. Det kunde väl vara möjligt, om en sådan ordning infördes, att de rådgifvande blefve de styrande, att en och annan kunde finna rum i häfderna för det goda, de uträttat; men det är bestämdt, att flera skulle finna det för det onda, de åstadkommit. Derom vittna de länders häfder , der styrelsen ligger i händerna på ministrar. Svenska folket har ej misstagit sig, att det är bättre att styras af en Konung med omoralisk ansvarighet, än af ministrar med en juridisk. Derifrån utgingo 1809 års lagstiftare, och man har ej velat förstå dem, då man icke ansett den sauning, att intet lands författning kan framvisa en större juridisk ansvarighet för Konungens rådgifvare, än 1809 års Reg.form, och 1809 års lagstiftare hafva ej heller misstagit sig deri, att Svenska folket ej skulle missbruka sin magt. Folket har der en egen actor, hvilken kan anställa åtal emot högre och lägre embetsmän. R. St. hafva rätt att enl. io3 § Reg.F., genom ostracism, om jag så får uttrycka mig, utvotera ur Konungens Högsta Domstol en fjerdedel af ledamöterna och begära entledigande af Konungens rådgifvare, mot hvilka anmärkning blifvit gjord; och jag finner ej något spår i grundlagen, att tillämpning af 107 § berodde af Constit.Utsk.
— Desamma innefattas uti 7 § af 1798 års ofvanåberopade författning, hvarigenom är vordet stadgadt: l:o att Konungens befallningshafvande må, då ett utsökningsmål, såsom tvistigt, enligt 5 § 2 kapitlet utsöknings-balken, skjutes under domaren, tillika sätta så mycket af gäldenärens egendom, som mot det fordrade svara kan, under qvarstad, att ej skingras, med förbindelse för sökanden att inom den i berörda lagrum bestämda tid, eller natt och år efter målets förvisning, taga stämning å sin vederpart eller vara all talan i thy mål qvitt,- ock 2:o att, om Konungens befallningshafvande känner gäldenären skyldig att utmätning undergå, men lemnar honom fritt att hos domaren söka sitt igen, gäldenären bör, vid talans förlust, jemväl inom natt och år derefter stämma om återvinning. Hvad nu angår förstnämnda stadgande, så har föreskriften för sökanden att inom viss tid instämma, har ett dubbelt ändamål, nemligen bevarandet af så val fordringen som den vunna qvarstaden. Men ehuru bevarandet af sistnämnde rättighet ki'äfver sakens fullföljd inom någon kortare tid, torde likväl, vid närmare undersökning af rättighetens beskaffenhet, inses, att underlåten bevakning af samma rättighet icke rättvisligen bör inverka på sjelfva fordringens giltighet. En sådan förvexliug af begreppen är ej heller förenlig med den grundsats, sorn i 1734 års lag gjort sig gällande i fråga om qvarstad. Denna lag, hvilken uti 8 kap. utsökningsbalken lemnat Konungens befallningshafvande rätt att, på en borgenärs begäran, sätta hans gäldenärs gods i qvarstad till säkerhet för den förres fordran, föreskrifter nemligen i samma kapitels 3 §, att den, som fatt qvarstad å gäldenärs gods, är skyldig att genast begära Konungens befallningshafvandes utslag, eller saken hos domaren vid nästa rättegångsdag angifva, om den ej så klav är, att utmätning derå följa kan, vid påföljd, att qvarstaden i annat fall går åter.
Ehuru pleniprot. för d. 27 sisth April ännu icke blifvit justeradt, liar derföre Utsk., som funnit denna omständighet, i följd af den från R. o. Ad. erhållna remissen, icke kunna lägga binder för hufvudsaklig pröfning af frågan i dess närvar, skick, begärt och erhållit del af det nämnde dag bos li. o. Ad. förda memor.prot., deraf Utsk. inhemtat ett sådant förhållande: att under uppkommen discussion om obehörigheten af ett utaf Frih. Klingspor vid ett föregående tillfälle, med tillämpning på Regeringens bemödanden i lånefrågan, nyttjadt uttryck: per fas et per nefas, Hr Crusenstolpe erhållit ordet och straxt i början af sitt anförande yttrat: ”Jag gillar ej, att Frih. Klingspor nyttjat ett utländskt uttryck. Jag skall begagna mig af ett Svenskt. Det finnes 101 Den "j Maj. ”ordet skälmstycke, och jag ber att få genomgå en liten ”tafla af Regeringens förhållande sedan 180g;” — att talaren vid dessa ord blifvit afbruten såväl af starka stampningar från många håll i Ridd.salen som af Landtförs klubba, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., under åberopande af go § Pieg.F., förklarat sig icke kunna tillåta, hvad Hr Crusenstolpe begärt, samt att i anledn. häraf någon fortsättning af Hr Crusenslolpes yttrande, i omedelbart sammanhang med det nyss anförda, icke heller ägt rum; och har derjemte af de
Sparre har sökt att ådagalägga, all Ulsk:s eger företräde. Det är möjligt att så är. Men i allt fall, hvilketdera förslaget sorn än antages, fylles derigenom pä godt sätt en nu existerande brist i vår lagstiftning; och deruti anser jag för min del det hufvudsakliga bestå. Jag tror ej att någon vän af allmänna ordningen tvekar att erkänna nödvändigheten af en lag mot folksamlingar, hvarigenom de civila myndigheterna vid dylika tillfällen må hafva något alt rätta sig efter, hvilket nu icke är händelsen. Det beror vid dessa tillfällen oftast på, huruvida embetsmannen vill våga sin plats eller möjligen sin existens, och någon gång kommer han bäst ifrån det genom att, i brist af lag, göra alls intet; men huruvida den allmänna säkerheten vinner derpå, torde hvar och en lätt inse. Då det visserligen med tillsättandet af ett förstärkt LagUtsk. kan gä så fort som Gr. Lagerbjelke omförmält, men det äfven, enligt erfarenheten, kan gå så långsamt ali riksdagen dessförinnan hinner afslutas innan lagen hunnit blifva afgjord; så förenar jag mig med dem, som önska att R. o. Ad. mätte antaga inbjudningen. Gr. Sparre: Jag anser för en pligt, alt inför R. o. Ad. tillkännagifva att Hr von Hohenhausen gjort mig orätt, då han påstått att jag inom Utsk. motsatt mig R. o. Ad:s förslag. Det är alldeles motsatsen tili verkligheten. Jag har tvertom inom Utsk. sökt framhålla denna mening, och hemställt huruvida Utsk. derå ville fästa afseende, och del är endast med förutseende af utgången, som jag redan förra gången, då frågan här förevar, vågade förutsäga att Ulsk. ej skulle komma att frångå sitt beslut. Jag vill blott tillägga, att jag icke är tillräckligt envis för att, dä mitt Stånd förklarat sig för en mening, jag ej derpå skulle söka alt inom Utsk. fästa allt möjligt afseende. Sä har ock verkligen förhållandet härmed varit. Gr. Lagerbjelke: Jag medgifver visserligen att det kan vara högst osäkert om R. o. Ad:s mening i förstäkt LagUtsk. skulle gä igenom; men jag tror likväl utgången ej vara så gifven som tvenne talare här hafva föreställt sig.
Domaremagten nu mera icke utöfv»s af Konungen personligen i dess Råd, utan är anförtrodd åt en särskild corps af Domare, kan jag likväl icke annat finna, än att upphäfvandet af den åsyftade inskränkningen skulle bidraga till högsta Domaremagtens ytterligare fördelning och den deraf härflytande skadliga påföljd. Det Sr aagdt, att vilkoret af Revisionsskillings nedsättande, ehuru för den mera förmögne Parten lättare att uppfylla , likväl för den mindre bemedlade blifver betungande, i den mon, det i högsta måtto försvåras och såmedelst äfven kan afskära möjligheten för honom, att af Besvärsrättigheten sig begagna. Häremot invändes, att om den mindre bemedlade kan utan olägenhet fullgöra sammanstämmande Domar, erlägga lösen förhandlingarna och anskaffa borgen för kostnad och skada, så lärer han ock kunna anskaffa 66j R:dr, till Revisionsskilling, så vida hans sak är rättvis. År åter en part så fattig, att han icke mägtar någotdera, har han rättighet till talans fullföljande utan penningar. Om likväl den fattige skulle, genom stadgandet om Revi - Den 15 jffaji e, m. sionsskillings erläggande, någon gång verkligen hindras att fullfölja talan emot en orättvis Dom, så torde också någon gång denme» ra bemedlade, genom samma stadgande, afhållas ifrån att fullfölja talan emot en rättvis dom, till uppehåll i den fattiges rätt. Jag anser derföre stadgandet om Revisionsskillings nedsättande böra bibehållas, men tror deremot den ändring vara lämpelig, att den i 6 §. af So Capitlet utsatte summa af 500 Daler eller 166^ R:dr ökades till tre eller fyra gånger detta belopp, då förhållandet blifver billigare. Hvad angår tiden för missnöjes anmälande emot HofRätts
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att PresteSt. äfven i afseende på denna artikel vidblifvit sitt förut fattade beslut, hvarpå Hr von Hartmansdorff förklarade sig deruti instämma och R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, godkände voter:s-propos:n N:o 91. 33:o Blommor. Sedan Hr Gr. o. Landtm, upplyst, att PresteSt. äfven i fråga om denna artikel vidblifvit sitt beslut, samt Hr von Hartmansdorff förklarat sig deri instämma, vidblef R. o. Ad. sitt härom förut fattade beslut samt godkändes voter:s-propos:n N:o 92. 34:o Bly. Hr Gr. o Landtm, tillkännagaf att PresteSt. antagit Utsk:s till R. o. Ad. samt PresteSt. framställda inbjudning att instämma i Utsk:s af de öfrige RiksStånden gillade förslag till tullbestämmelser för ifrågavar. artikel, hvarefter R. o. Ad. antog denna inbjudning samt fann att till följd deraf voter:s-propos:n N:o 93 hade förfallit. 35:o Den 15 Juli f. m. 97 35:0 Blyertspennor. R. o. Ad. godkände den i fråga om denna artikel föreslagna voter:s-propos. N:o 94. 3ö:o Blår. Sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att den i afseende på förevar, artikel till R. o. Ad. samt PresteSt. af Utsk. gjorda inbjudning, blifvit af sistnämnde Stånd antagen, yttrade Hr Printzensköld: Jag förutser visserligen att R. o. Ad. skall antaga den inbjudning Utsk. framställt, men jag anser mig likväl icke kunna underlåta att vid detta tillfälle anmärka såsom en egenhet hos Utsk. och såsom ett bevis på dess förkärlek för egna förslag, att Utsk., fastän dess framställning endast af ett
Den har i det närmaste vunnits genom de åtgärder, sorn sedermera blifvit vidtagna, och jag är nöjd med, att utvexlingen med den reella fond, som lili finnes, må äga rum; men samma åsigter, sorn då föranledde mig att yrka en så hög proportion, äga numera icke rum. Sedan utvexlingen blifvit börjad och nyhetsbegäret tillfredsstäldt, skall man finna, alt silfret åter insattes; och om R. St., då de besluta realisationen, vidtaga de åtgärder, som stå i deras magt för att öka exporten och minska importen, är jag öfvertygad, att realisationen icke blir underkastad någon fara. Sedan utvexling äger rum, anser jag proportionen 5 till 8, äfvensom 2 till 5, vara för hög och att ett sådant stadgande icke bör intagas i instruetionen för Bancofullmägtige; hvaremot man bör lemna Fullmäglige öppet att, när reella fonden fallit till | af sedelstocken, vidtaga åtgärder till silfverfondens förstärkande, i fall de finna omständigheterna lämpliga; men de böra icke vara nödsakade att göra det, hvilket skulle föranleda till kostnader och skada. Om dock någon bestämd föreskrift skall lemnäs, anser jag en lägre proportion böra bestämmas. Jag saknar erfarenhet för att bestämma, huruvida \ eller •§• del af sedelstocken vore det rätta; men mig synes obestridligt, att proportionen 2 lill 5 är alldeles för hög. Jag föreslår derföre, att den må nedsättas. Såsom Hr Cederschjöld föreslagit, vore det kanske bäst att stadga ett visst qvantum silfver såsom minimum, hvarigenom alia tvetydigheter skulle und - Den 5 Maj f. m. lindvikas; men om man ej går in på att stadga ett sådant minimum för reella fonden, tror jag, att, vid beräknandet af sedelstocken, man bör afdraga 3,000,000 r:dr för sådana sedlar, som icke kunna presenteras till inlösen. Hr af Ekenstam: Jag bar begärt ordet för att förena mig med de Hrr, som yrkat nedsättning af den föreslagna proportionen 2 till 5 emellan silfvercassan och utelöpande sedelstocken efter vexlingens början.
Natten gick och åter en lång dag, ännu en natt af förfärlig oro. Tidigt morgonen derpå gick den förtviflade generalskan upp till Halfdans rum för att, för väl tionde gången, genomsöka hans gömmor i hopp att der kunna finna någon sorts upplysning om hvart han tagit vägen, tänkande att hans flykt möjligen grundade sig på något förut fattadt beslut. Med en djup suck beredde hon sig att åter lemna rummet, då en flyktig blick mot Halfdans bädd kom henne att studsa och uppgifva ett rop. Der hvilade ju det ljuslockiga hufvudet mot kudden, synbarligen försänkt i lugn slummer. Generalskan böjde sitt knä vid bädden, höjde de hopknäppta händerna och den af tårar skymda blicken mot himlen och framstammade en tacksägelse så varm, så innerlig, att Halfdan, som låg vaken oaktadt de slutna ögonlocken, greps af en hittills ovan känsla af nästan vek rörelse och för ett ögonblick kände sig starkt manad att resa sig upp i bädden, linda armarna om mormodrens hals och gråtande bedja om tillgift. Men i nästa ögonblick var denna känsla besegrad; hvad vore det för ömklig svaghet af honom, stora 14 års gossen, som inom kort skulle blifva en fri och oberoende man! Och dessutom, om någon blifvit förorättad så var det väl han, hvars frihet så ofta blifvit kränkt, och som så ofta varit utsatt för en så ovärdig behandling! Det var rättvist att morföräldrarne fingo lida för sitt behandlingssätt mot honom; måhända skulle de derigenom lära inse sin orätt. Då Halfdan ett par timmar sednare inträdde till morföräldrarna i frukostrummet, hvilade kyligt trots på hans panna. Han visste att en storm väntade honom, men han var beredd att möta den med detta retsamma lugn, som är helt olikt underkastelsens tystnad, och hvarmed han så ofta drifvit sin häftige morfars vrede till det yttersta. Generalskan reste sig lifligt upp vid hans inträde och uträckte armarna, som ville hon, utan ett ord af förebråelse, sluta det återfunna barnet till sitt hjerta; men generalen uppmanade henne med ett tecken att förhålla sig stilla och vände sig derefter med satiriskt krökta läppar och olycksbådande moln på sin panna till Halfdan.
Vid de Kyrkoräkningar, som af mig härstädes blifvit uppgjorda och af samtlige Kyrkornas Syssloman afslutade, har bifogats Förteckning öfver Kyrkornas lil 1 hörigheter både af böcker och andra saker, enligt det In ventrrieprotokoll, efter hvilket jag af Herr Härads Prosten emottagit dessas tillhörigheter , och de derefter tillkomna böcker och handlingar m. m. hafva uti Inventarieförteckningen uppförda blifvit. Vidare heter det: ”För Malmöhus, Christianstads och Blekinge Läns ”Kyrkor; Revisorerne hafva, hvarken i Kongl. Instruktionen den 12 April ”181 5, eller i Räkenskaperna, funnit orsaken för de utgifter, som till af”loningar utgått i flera Församlingar, dels åt Kyrkoherdar, Skollärare, ”Orgelnister, Klockare, Orgeltrampare och Barnmorskor.” Af Stora och Lilla Slågarps Kyrkor hafva icke utgått några utgifter till lön åt Skoilärarne , Orgelnist, Klockare och Orgeltrampare; icke eller åt Kyrkoherden, så vida icke det obetydliga af En Rdr 24 sk., under namn af notariat och skrifmaterialier, som af hvardera Kyrkan utgått i mångfaldiga år, kan dertill räknas. Denna utgift synes hafva åtminstone någon grund i ofta åberopade Kongl. Instruktion den 12 April 1815, då det på ett ställe i i^:le punkten deraf heter; ”Kyrkoherdars arfvode för Räkenskapernas förande” — och ytterligare: ”utbetalta medel till nödiga skrifmaterialier” etc. £- 456 -2 Deremot finnes häruti icke antydd någon lön åt Barnmorskan, ehuru en sådan utgift af Kyi korna inemot Fyratio års tid utgått, och detta säkerligen på grund af Kongl. Brefvet den n3 Augusti i3o5, rörande antagandet af examinerade Barnmorskor. Af det nu i djupaste underdånighet anförda torde synas, att de af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningar icke egentligen kunna tillämpas i afseende på dessa Kyrkors Räkenskaper för sednare åren, eller falla dessa Kyrkors nuvarande Syssloman tili last.
Inbyggare meddelade oell till ett belopp af 50,000 R:dr från Ranken utlemnades, hvars återbetalande nästa och' påföljand» år, eller 1816 och 1817 mäste fullgöras, lemnaross, såsom de hvilka öfvervarit krigshändelserna i Westerbotten under loppet af 1808 och r8og-{ tillfälle att inför Thronen få närmare uppgifva tillståndet i detta Land, så väl under nämnde tidrymd, som ock under de påföljande åren 18 1 o och 1812, då genom de svåraste missväxter, den eria olyckan följde den andra och alla händelser liksom förenade sig, att försätta Landets inbyggare i det utblottade tillstånd, derifrån de icke på en längre tid kunna återhämta den trefnad och välmåga, som på de. flesta ställen 1 förut hos dem träffades. Redan 1808, ifrån Mars månads början, måste Allmogen besörja de betydligaste transporter - §o? jPen 29 Maj, (er af Ammunitions-, Trossoch Utredning*- persedlar samt Proviant förrader till Österbotten , hvilket äfven fortsattes påföljande år 1809 tills henden inryckte i Landet, och detta, jemte utskrifningen af Proviant och Fourage, förringade Allmogens Boskapsskötsel och medtog Spannmålstillgångaroa, som i anseende till 1808 års mindre fördelaktiga skörd funnos nog inskränkta, Allt Hemmansbruk samt skogsförädling miste dessutom , i anseende till de stränga skjutsningarna, försummasDetta kunde dock icke egentligen blotta Landets Allmoge, som villigt utgjorde allt det bidrag den kunde 3, stadkomma til! Finska Arméen , men snart Lief den, vid fiendens infall 1809, i slutet af Mars månad, ett mai.för våldsamma tillgrepp af fipndtl.igä soldater, utslcrifna Contributioner af Boskap, Säd, Mjöl, Brännvin och Fourage, på hvilket sednare redan då, ehuru med en-mycket förmindskad Boskap, den största brist sig yppade, och NederTorneå Sockens Kongl.
När de två äldsta sönerna, efter att ha gjort sina förmiddagsvisiter hos kamrater, kommo hem, möttes de derför i tamburen af modern, som ville passa på att meddela dem den märkvärdiga underrättelsen. »Tst», sade hon då de stojande och skrattande kommo in, »Marianne är förlofvad, fästmannen är der inne.» »Åh tusan!» kom det i olika tonarter i det studentmössor och rockar hängdes upp. »Hur har det gått till?» Frågan kom från den äldste, en stor och blond ung man med korta hvita hårstrån på öfverläppen, någonting som kunde bli mustacher med tiden. »Jo, Marianne hade bref härom dagen och nu har han friat ordentligt.» »Ja, vi märkte att något var å färde», sade den yngre af de två, en blek ung man med mörkt, tättklippt hår, »men det skulle ju vara så rasande hemlighetsfullt. I detta ögonblick slets dörren upp utifrån och in störtade en pojke på en sexton år, med filthatt på hufvudet och käpp i handen. »Hvad hålles här riksdag om?» utbrast han och studsade, när han fick se alla dessa vigtiga miner. »Marianne är förlofvad», upplyste den yngre af studenterna. »Schut – så det var då ändå det!» utbrast den sistkomne med en hvissling och slängde upp sina ytterplagg i det han sade: »det var ju kiligt af Marianne». »Har han något?» Det var den äldste. »Rik», sade modern i en ton af vördnad. »Tjo!» jublade tyst den yngste och gjorde ett danssteg. Han hade ljust, småknollrigt hår, som stod rätt upp. Med sitt feta, runda ansigte och smala hals var han lik en halffjädrad fogelunge. »Hvad är det för slags karl?» frågade den mörke. »Han är landtbrukare», svarade modern i dämpad ton, som om hon vore rädd att någon skulle höra henne. »Hvad skall Marianne med den? Hon som är så stilig!» utbröt skolpojken. »Du är dum», tillrättavisade Karl; det var den blonde. »Det skall du tala om – träskalle – fähus!» ropade den yngste.