Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid jemförelsen med de i Stockholm och andra större städer gällande pris, 12 sk. banko qvadratalnen, för golfinläggning, synes, att det, som, efter förutgångne täflande anbud under hand, blifvit i Christianstad bestämdt och antaget till 8 sk. qvadratalnen, kan anses vara ganska billigt ; hvartill kommer, att samma räkningar, som upptaga detta i berättelsen omtalade pris, hvilket betalts för omsorgsfullare inlagda golf, visa, att sämre golf blifvit inlagda efter 6 sk. qvadratalnen, hvilket allt. vittnar att vid ackorders uppgörande, med skyldig hänsigt till pålitligt, arbete, som auktion ej kan tillförsäkra, prisen blifvit så lagt nedtvingade, som billigen kunnat fordras. O §. 15. Med anledning af det förhållande, att af de för Kungsholms fästning åren 1848 och 1849 tillsammans anvisade 18,662 R:dr 41 sk. 3 rst., till aflöning för fortifikations öfveroch underbefäl, under samma tid utgått 1,849 R:dr 12 sk, anföres, att, då en lika stor inspektionspersonal torde vara tillräcklig för att leda ett vida större arbetsföretag, vore det önskligt, om ej mindre vid Kungsholmen, än på andra ställen, der sådant utan olägenhet kan ske, anslagen så fördelades, att ett arbete i sänder kunde så snart möjligt är fullbordas och derigenom besparing vinnas uti kostnaden för inspektionsbefälet.
Tonen var dämpad och melankolisk. Prisse kände sig vek om hjärtat. “Om jag blott visste någon lefvande råd! “ Du har ju en ny bonjour!“ — Orden kommo sakta, med ett uttryck af mild förebråelse. “Den tjänsten kan du väl göra mig att sätta in den — bara till i morgon — då skall jag lösa ut den, för då får jag mynt.“ Prisse gick tyst en stund: “Ja, ser du — den här rocken — inte för det jag är pjunkig af mig, men gumman mor min — du vet att hon är fattig hon har suttit och knogat ihop till den här rocken — och så måste jag lofva henne att aldrig sätta in den — förstår du — gumman känner sin son! — Han skrattade till för att visa, att han icke var på något sätt sentimental. “Kors, att du var så hjärtnupen. Det har jag aldrig märkt förr“, sade Henning i en ton af bitterhet och hån. “Asch — så du pratar! Jag hjärtnupen?“ “Nå, då kan du väl när du får den igen i morgon! Du begagnar väl inte bonjour om natten?“ Gör du själf det, tänkte Prisse. Högt sade han: “Är det säkert, att jag får den igen i morgon?“ “Visst fan är det säkert! “ — Det lät mycket trovärdigt. “Nå, så tag den då!“ — Prisses ton var missbelåten. “Jaså, du är ond? Då ska’ vi naturligtvis inte tala om saken. — Henning släppte hans arm och började hvissla Boccaccio-marschen i accelereradt tempo. “Ond? Nej för fan!“ Prisse blygdes öfver att vara genomskådad, och för att reparera saken antog han en munter ton och erbjöd sig frivilligt att ställa om alltsammans. Man hade under tiden hunnit till hörnet af Nybrooch Hamngatan. Där hölls ett ögonblicks rådplägning. “Tror du, att man kan få en tia på den?“ tillfrågades Sven, som hade mycken vana vid att värdera. “Inte på stora stampen“, lydde hans utlåtande. “Nå, då pallrar jag mig väl till någon af småmammorna!“ — Prisse var nu ifrig att visa sin offervillighet. “Tjänis, gossar!“
Ehuru jag ieke är jurist, kan jag nemligen klart fatta hvad besvär, som deraf kommer att förorsakas domare å landet genom de mångfaldiga uppgifter, hvilka de enligt l:o i afdelning a) åläggas att ingifva. Det finnes nemi. många domsagor inom landet, der fastigheterna ofta ombyta egare, och särskildt vet jag en i Wermland, der i medeltal omkring 600 lagfarter årligen ega rum. Man måste också besinna, att det knappt finnes något slags embetsmän i riket, som äro så öfverhopade med göromål, som domarena å landet. Jag kan icke heller anse alla dessa uppgifter nödvändiga, ty vanligen är en egendoms försäljningspris kändt i orten, och i annat fall kan ju Beredningens Ordförande af Domaren särskildt infordra upgift derom; men att föreskrifva detta som regel för Domaren anser jag vara för långt gånget. Jag anhåller derföre att denna § måtte till Utsk:t återremitteras. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Till en början ber jag att få instämma i Hr Fåhrasi yttrande ang:de 5:te punkten. Hvad beträffar l:sta afdelningen, tror jag, att de der föreslagna upgifter skola blifva ganska nyttiga. I afs:de ä litt. b. mom:t 1, synes det, då detta nya förslag går derpå ut att jordvärdet skall blifva oförändradt för 3 år, vara onödigt besvär att för hvarje år infordra dylika upgifter. Komitén får ju då en massa handlingar, hvaraf den ieke kan och icke får göra något bruk, hvadan jag tror, att dessa årliga upgifter, såsom onödigt betungande för vederb:de, kunna undvaras. Detsamma torde också kunna gälla om 3:dje mom:t litt. b). Dervid förekommer likväl att, då i städerna alltjemt nya hus upföras, upgifter å brandförsäkringsvärdet kunna vara nödvändiga äfven under mellantiden, hvadan det torde vara lämpligt att göra en modifikation af sistnämnde mom.
Jag har dertill ett ytterligare skäl, meddeladt mig helt nyligen af en aktad ledamot, nemi. att den inom PresteSt. väckte motion om utarbetande af ny kaleches, blifvit remitterad till Ståndets enskilda Utsk., och mycket tvifvel lärer vara, huruvida denne motion någonsin kommer längre. I mitt sednaste yttrande förglömde jag att upgifva detta skäl för en återremiss, hvilken jag anser vara af serdeles vigt, för att en gång få denna fråga afgjord på ett tillfredsställande sätt. Gr. Liljencrantz: Då jag icke kan frångå min öfvertygelse, att R. o. Ad:s blifvande beslut i denna fråga, är för allmogen af yttersta vigt, utbeder jag mig öfverseende, för det jag ännu en gång upträder. I anledn. af Hr Thams yttrande, att orsaken till läseriet inom Norrländske provinserne, skulle vara den Lindblomska katechesen, ber jag få erinra, att just på grund af detta förhållande utfärdades 1841 års K. bref, hvarigenom medgafs begagnandet af katecheser med bibelspråkens nuvar:de ordalydelse. Men jag hemställer, om, då detta K. bref var en undantagslag till fördel för ofvannämnde provinser, och tillkom för att undanrödja de olägenheter, som begagnandet af den allmänt antagna katechesen ansågs medföra, det skulle vara lämpligt, att nu öfvergå till en motsatt ytterlighet, nemi. att förbjuda bruket af den uplaga utaf katechesen, hvilken man upmanat den nu lefvande generationen af allmogen att begagna, och efter hvilken de undervisa sina barn, och om en sådan ytter - Den 25 Januari. 225 ytterlighet bör tillgripas lill fördel för endast en ringa del af befolkningen inora landet. Utsk. har derföre med fullkomlig kännedom om förhållandet ansett sig böra förmedla de stridige åsigterne.
Och när han så tänkt länge på den långa resan och hur väl mor och ungarne behöfde andas landtluft, så tog han brefkortet och låste ner det i det lilla skrinet, där han bevarar mors och sina, kanske en smula svärmiska bref från förlofningstiden. D. v. s. för vår prosaiska ungdom. 262 IDUN 1898 som jag vill hafva fram och som jag vet må finnas i den, för att den skall blifva förstådd, som den bör, och för att den skall passa in i karaktären Men så händer det lika ofta (som att det alldeles misslyckas) att jag på spelaftonen plötsligt får en lycklig inspiration och replikerna kunna slå ned och med ens taga fart med en verv och ett lif, som jag själf blir helt öfverraskad af och som tar publiken med storm. Ja, sådana ögonblick äro för en skådespelare en stor hänryckning; man känner sig så obeskrifligt glad och väl till mods; glömd är all strid och allt arbete, löst hvarje tvifvel; man njuter den underbara konsten i rikt mått. » Och slutet på denna bergspredikan om konstens hänryckande makt ligger i hennes polemik mot påståendet, att skådespelarens konst är ringare, därför att den blott njutes för ögonblicket och därför lätt glömmes. Hon talar om att skådespelaren icke efterlämnar något sj^nligt minnesmärke som målare och bildhuggare. Så vill man fråndöma honom samma betydelse som andra konstnärer. Men hon kan icke gå in på denna rangordning. Låt vara att de andras verk stå där till förhärligande af deras namn för eftervärlden. För henne är skådespelarens konst dock den rikaste. Och hvarför? » Vi kunna dagligen gifva nya gestalter med ande, kött och blod, som ögonblickligt lägga beslag på människorna med långt större verkan än ett dödt konstverk. Det är dock väl intet i världen, som på det sättet kan tala till hjärtat som en förädlad, stor och fullkomlig människa. En människoröst, som går till hjärtat, vare sig i sång eller tal, är ju det fullkomligaste och kan efterlämna intryck, som man aldrig glömmer.
R:dr tunnan, särskild ersättning borde från Allmänna indragningsstaten vederbörande löneinnehafvare tillkomma, Stats-kontoret upplyst, att Riksmarkegångspriset utgjort: eller i medeltal 8 R:dr 14 sk. 4 rst; och hemställde Herr Departements-chefen alltså, att det pris, hvarefter ofvanberörde ersättning skall utgå, måtte föreslås till 8R:drl4sk. tunnan; och enär, efter hvad Stats-kontoret jemväl upplyst, beloppet för är 1851 1852 1853 7: 28 8: 41, 8: 22, 20 Kongl. Maj-.ts Nåd. Prop. om Statsverket !S53. af den spanmål, som inbegripes under löner och pensioner för äldre, före år 1841 utnämnde Embetsoch Tjenstemän, utgjorde 19,000 tunnor, skulle således till omförmälda ersättning erfordras ett anslag, förslagsvis beräknadt till 25,000 R:dr. Då, efter iakttagande af de ifrån sednaste Stats-regleringen inträffade förändringar, Allmänna Indragnings-staten vore beräknad till sam manlagdt, omkring R:dr 322,200: samt härtill lades dels det belopp, hvarmed den uti sistnämnda anslags-summa inberäknade spanmålsförhöjning för vissa låntagare, uppgående tillhopa till 3,000 R:dr, understege den summa af 25,000 R:dr, som, på sätt ofvan är omförmäldf, skulle vid nästa Stats-reglering för sådant ändamål erfordras, eller 22,000: — —- dels ock de nu ifrågaställa nya anvisningar å Allmänna Indragnings-staten, uppgående till ett sammanräknadt be lopp af 7,483: 1. 8. 29,483: 1. 8. skulle allmänna indragnings-statens slutsumma blifva 351,683: 1. 8. Och ansåg Herr
Ytterligare hafva Utskotten tillstyrkt: att det reprefnitalie a myntet, i likhet, med hvad det enligt 1821 ars Rdiken flatper, funnits utgörande, dd Bankens och, R i ksg aids Cort to i reis Sedlar% dessa sedpare evalverade. till Bankomynt, sammanräknas niel hällas vid en Sedeljiock af virga 5o millioner Jf:dr B.co; och för det tredje: att dernt'öfver> RancqsedelStpckcn ej md. okas annorledes, ari eniot inlemnad valuta uti. myntbara metaller, genom Icyi d exportable ejfecter, utöfver hvad hjtlills, per medium ifrån och med 1817 till yoo Ven 14 Julli e, hh ech med 1822, vanligt varit, eller län å LdneBancoCapitaler, pä fått Rikets Ständer finna tjenligt förordna. Dessa båda grunder åro endast hår upptagne, och finnas endast hår, ej uti de sårskilte åtföljande betånkanden, åtminstone ej uti något som kan ändra principen. Ej eller kan jag annat ån vara nöjd med dem , och på sådan grund tillstyrker jag, att alla grunderne nu måtte antagas, med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att särskilt få utlåta sig öfver alla de detailler, som i de sårskilte bilagorne finnas upptagne, och ej hår åro utredde. Jag tror, att härigenom betydeiig tid skulle vinnas j jag tror att Ridderskapet och Adeln bör söka tillfredsställa den långe väntande Nationen , som efter 6 månaders förlopp, ännu år i osäkerhet, och att skålig uppmärksamhet bör fästas vid att gå dess önskningar till mötes, samt att betänkandet således bör antagas. Jag tror, att detta leder till målet, så vidt målet nu .kan sökas. Jag kan icke förena mig med den värde Talaren, som först yttrat sig att en realisation nu kan verkställas.
— Sedan Ridderskapet I IO Den 4 December f. m. och Adeln nu bifallit Utskottets förslag i afseende på totalsummans belopp, anhåller jag, på grund af det redan fattade beslutet om inrättande af både Afskrifningsoch Obiigations-räkning, alt summans fördelning mellan dessa båda räkningar nu måtte bestämmas, och får i sådant afseende föreslå den proposition, att halfva beloppet upptages på hvardera räkningen, likväl med rättighet för BancoStyrelsen, alt, derest den ena räkningen ej skulle begagnas till fulla beloppet, men den andra derutöfver anlitas, i sådant fall ändra proportionen efter omständigheterna. Jag anser detta tillägg så mycket nödvändigare, som jag är öfvertygad, att upplåning mot Obligationer, ställde på 3 procents ränta och 2 månaders uppsägning, icke skall blifva möjlig. Herr Cederschjöld: När man besinnar, att allt, som upplånas på Afskrifnings-räkning, skall vid anfordran återbetalas, men att Banken sjelf åter utlånar på tid, som ännu icke är bestämd, och kanske kommer att bestämmas till 4 eller 6 månader; så hemställer jag, om det icke är vådligt att upptaga allt för mycket på en sådan Afskrifnings-räkning. Jag tillstyrker derföre, att ej mera än en million må bestämmas för detta slags upplåning, det vill säga en tredjedel af totalsumman, hvilket synes mig aldeles tillräckligt. Den 4 December f. m. 111 Herr Lefren: Sedan fråga nu uppställ, alt hfes lii mm a, huru mycket af totalsummans belopp skall upptagas pä hvardera räkningen, sitter man åter fast på samma punkt, sorn jag förut antnärkt; ty om den serskildta fonden af 5oo,ooo R:dr blifver använd såsom reservfond, är ingen fara alt upptaga på Afskrifnings-räkningeii hulu mycket sorn helst af de 3 millionerne, emedan man då vet, hvarmed Banken skn 1 i betala sina förbindelser h vista. Men ulan att veta, om någon reservfond skall finnas, kan jag ej bestämma mig, och jag nödgas förklara, att den ordning, Utskottet valt för sina framställningar, blott tjenar att åstadkomma tortur vid tankans uttalande.
För patenter (privilegia exclusiva) hafva Rikets Ständer förhöjt stämpeln frän det i nu gällande författning, pag. 12, bestämda belopp, 22 R:dr 50 öre, till 23 R.dr. 1 afseende på primavexlar, hafva Rikets Ständer, sorn olörändradt bibehållit den i nu gällande förlaltuing, pag. 38, införda tarif, gjort en nödig redaktionsförändring samt uteslutit stadgandet om stämpling af utländska vexlar, som inom riket presenteras. Skuldebref, godkända räkningar, vexlar och enskilda assignationer skola, enligt nu gällande författning, pag. 37, då de för domare eller exekutor uppvisas, förses med stämpel i förhållande till kapitalbeloppet, nemligen lill och med 100 R:dr . 15 öre samt för hvarje fulla 100 R:dr derutöfver 30 „ Expedit io nsFlsk o t tets Förslag till underd. Då denna grund för stämpela(giften försvårar beräkningen, hafva Rikets Ständer bestämt afgiften till 30 öre för hvarje fulla 100 R;dr af kapitalvärdet. De i denna § medgifna undantag från de uti nästföregående fyra §§ förekommande stadgan den äro nästan helt och hållet lika med dem, som uti 7 § af nu gällande författning (pag. 27—33) finnas intagna. Beträffande sjelfva rubriken, är iakttaget, att beloppet af den i undantagen icke inbegripna stämpel, som motsvarar fordna kansligebuhren och sigillpenningarne å E. K. Maj:ts resolutioner, utslag och domar m. m., blifvit bestämdt utsatt till hvad det nu i verkligheten utgör, eller 10 R:dr 50 öre för hvarje expedition. De olikheter, som i öfrigt uti denna § förekomma mot föreskrifterna i nu gällande författning, torde icke behöfva närmare förklaring. å «•
Lorichs myntssmling, se mynt och medaljer. Lots, angående befrielse för ångfartyg att taga lots, se Ångfartyg. Lotshemman, om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 17 September 1783, angående åtskilliga friheter, förunnade åt — Bd. 247 4 2 9 — b. 21 Febr. b. 21 Febr. b. 25 Febr. b. 25 Febr. Lotsocä Fyringsstaterna, angå- ende anslag till 1 4 i 81 30 Se Femte HufvudTiteln. Lotstaxa, angående ändring i — Rg. 259 8 — 51 — b. 7 Febr. b. 28 Jan. b. 7 Febr. g 7 Febr. Lotterikollektorer,om förekommande af verksamheten inom riket hos utländska — lid. 319 8 — 95 — b. 14 Mars b. 14 Mars b. 11 Mars b. 7 Mars Lule-elf, angående anslag till kanalij A. 157, Bg. I | 103.Bd331 ) sering af 4 i 141 42 Se Stats bidrag till strömrens ning. Lund, om anslag till en observatoriebyggnad i, se Universitet. Lur enär ejer i, om skärpning af an33 svaret för — Bd. 311 7 2 — b. 16 Okt. 1863 b. 17 Okt. 1803 b. 20 Okt. 1863 g. 20 Okt. 1863 Lysning och vigsel, angående åliggande för civil-domaremvndighet att hädanefter uteslutande pröfva vilkoren för — P 4 7 1 15 — b. 10 Jan. b. 10 Jan. b. 10 Jan. b. 10 Jan. Lyth, om pension för oförsörjda 153 barnen efter Konrektor J. E. — P. 157 4 1 F 12 Se Nionde HufvudTiteln. Lånekontor, Rikets Ständers Ranks i Göteborg, Malmö och Wis. by, se Rank, Rikets Ständers.
Jag finner åtminstone detta sä princip-enligt och vida rättsenligare än det andra förhållandet skulle vara, att jag ej kan annat än tillstyrka bifall lill hvad Flsk. nu föreslagit. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag betviflar att man med rätta kan beskatta efter den grundsats, som Hr von Hartmansdorff nämnt, så att Staten skall af vissa löner kunna påräkna en viss bevillning; ty det händer ofta nog att löner stå vakanla i flere månader och under den tiden kan bevillning deraf icke utgå; och således är det icke heller af lönen, utan af tjenstcmannen sorn upbär den, som en sådan bör erläggas. Jag är alltså älven af den mening, att det förslag, som Bevilln. Ulsk. afgifvit, är bättre än det nu gällande, enär det verkligen innefattar en lindring i löntagarnes beskattning. Om en tjensteman har 1,600 r:drs lön, skall han efter gamla författningen, i bevillning för året erlägga 48 r:dr och om lian frän denna lön afgår under halfåret och således ej åtnjuter mer än 800 r:dr, betala 24 r:dr; hvaremot om det nu upgjorda förslaget antages, han, under samma omständigheter, för de upburna 800 r:drne, icke kommer att erlägga melån 13 r:dr d. v. s. har en behållning af 11 r:dr. Jag grundar äfven min öfvertygelse om billigheten och riktigheten af Ulsk:s nu afgifna förslag på hvad i slutet af 3 mom. förekommer, som icke angår andra frågor än då den upgifna inkomsten icke utgått till hela sitt belopp. Orden lyda nemi.: ”om nämnde inkomst sedermera icke till hela beloppet utfaller, må rättelse uti debiteringen, eller restitution, derest afgiften hlifvit erlagd, i laga ordning ega rum; börande dervid bcvillningen för det upburna beloppet beräknas” etc.
«Min sötta ven må allti väll – jag vill mäd Några få radder Låta dig vetta at jag gud Ske låf har hälsan, såm är dän dyrBarastä gåvan och så ska jag beräta dig at resan geck Löckelit å vell såm, hermed Intygass, nu Längtar jag så möcket ätter dig min sötta goda ven larsSon som, är mitt gärta så kär Och guD alena i himelen gjör dig så löckelig såm jag önskar Dät önskar din goDa ven i döden men när döden kommer mäd Sin lia så skördar han Både likt, och olikt och då får vi inträda i himelenS glädje Min goda ven och älskadde larson och nu Så skal jag säga att jag Riktit uträtat din kåmmiskon Såm ska bli altisamans Nerskikat åm guD vil, snart män hästkamarna kan inte bli färdia mäd guds hjälp för än om en fjorton dagar män inte behöver du til å Tvivla på mäj åm de för de har aldri vari min Sak och gud i himelen alLena är mit vitne här På gjorden att dät är bara löjn me Dät der som di bjö til å säta i flikorna Hema angåandes at jag skulle ha vatt otrogän Emott dig min sötta larSson – nej må i min kårta ungdomstid mina säla Lefnadsdaggar dröga och må larson tänka up på mig när såm håpets blommor knåpas följa dät önskar jag af sant och oprigtit järta Lisa greta olsdåter, män nu så har jag varit på jurgårsOpran för jag och köxan fick tjugefyra skilling å frierrinna och der var så grant För di spella en spetakelspjäs och du Kan inte tro va di Spella väll för di greto och slog sig För bröstet män nog är det bra ynklit Att göra säj så dära te ett spetakel för mennision men stakare di har väl inte anat at Föda säj mä
I afseende å aflönings-behofvet inhemtas af Departements-chefens betänkande, alt anslags-tillökningen afser förbättrad aflöning för Sjukhus-läkarne, Sjukhus-kommissarien, Sjukhus-skrifvarne och Sekreteraren samt förböjda traktamenten för Under-läkarne och sjukhusets Apothekare; att den sjukoch ekonomi-betjeningen genom Kongl. Brefvet den 12 Januari 1856 i Nåder lillagde förmån all. utom sin nuvarande aflöning, tills vidare få från sjukhusets kök dagligen kostnadsfritt erhålla en matportion in natura, lika med den, som åt konvalescent utdelas, skulle älven för framliden fortfara, hvarföre den härigenom för sjukhuset uppkommande ökade kostnad, beräknad för ett antal af 19 personer efter 97 R:dr för hvarje person, borde å stat uppföras; all denna 12 Expedilions-Ulskotlets Förslag till linderö. Skrifvelse N:o 494. personals dagtraktamenten skulle förhöjas med 124 öre, utom för en baderska, som ansages böra erhålla 6 sk. Banko eller omkring 19 öre Riksmynt i daglig tillökning; alt den lill tjenstgöring å sjukhuset anställde Väbel och jourhaivande Under-officer borde hvardera erhålla en matportion in natura om dagen och kostnaden derför i staten beräknas elter samma grund, som för betjeningen, samt att de af Eders Kongl. Majit särskildt beviljade och nu utgående tvänne arlvoden af 150 R:dr hvardera, det ena för de månadlliga räkenskapernas granskning och det andra tor den hos Direktionen antagne Vaktmästare, äfven borde å stat uppföras. Bikels Ständer hafva, vid granskningen af den föreslagna aflönings-staten, icke funnit något att erinra mot der uppförda tillökningar, hvadan desamma blifvit beviljade.
(kommer ut ur kolkojan). Tänk, att mor min tjufmjölkar! Och hon som har svurit så heligt – (Ropar.) Karl Johan! Karl Johan (utanför). Hvad är det om? Lena. Kom hit, vet jag, så jag får tala med dig. Karl Johan (in). Jag var tvungen att se om milan ett tag. Lena. Jo, nu redde du dig bra. Karl Johan. Jag försökte ju tala reson vid dem. Lena. Reson? Skällde gjorde du. Och det som en bandhund ändå. Tror du inte, jag hörde hvart enda ord där inne? Nej, det skulle ha varit jag, som hade träffat dina föräldrar. Då skulle du ha fått se. Karl Johan. Hur skulle du ha gjort då? Lena. Jag skulle ha lagt hufvud på sned och sett så blid ut. Och så skulle jag ha sagt! God afton mor Karolina. Det är ett för vackert väder, I är ute och går i i dag, skulle jag ha sagt. Karl Johan. Och hvad tror du hon skulle svarat då? Lena. Ja, det är då riktigt sant, lilla Lena, skulle hon ha sagt. Och så skulle jag ha tagit Jan Anders i hand och sett på honom se så här – och så skulle jag ha sagt, att jag hade hört, att han fått in skörden före alla andra. Karl Johan. Ja, men om han då hade blängt på dig och bedt dig dra’ åt helsinge, hvad skulle du då ha svarat? Lena. Då skulle jag ha låtsat, som om jag ingenting hört. Och så skulle jag ha gjort mig så söt och rar i mun och frågat efter hur Karolinas katt mår. För det är det raraste, hon vet på hela jorden. Men inte skulle jag ha varit så dum som du och frågat efter far min för att reta honom. Karl Johan. Nå, hvad skulle du ha gjort mer då? Lena. Jo, se’n skulle jag ha sagt som så, att min far och min mor har alltid varit bra otäcka, emot er, skulle jag ha sagt. Men det är nu så gammalt, skulle jag ha sagt, så det bryr jag mig inte om längre. Men jag har alltid stått på eran sida.