Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ombesörj därför före afresan från Sverige, att en dylik person blifver noggrant underrättad, när reäan företages, samt telegrafera genast vid framkomsten till Newyork, hvilken järnvägslinie ni tager samt dag och timme, då ni ämnar anlända till Chicago. E n ensam kvinna kan icke gärna för någon längre tid, utan en mängd obehag, bo på hotell, utan skulle jag råda till inackordering i någon känd pri va t-familj. E n ensam kvinna kan knappast under några omständigheter utan manlig eskort besöka publika nöjen såsom teatrar, konserter m. m. eller andra sevärdheter. Under utställningen blir en manlig följeslagare en ren nödvändighet såväl som skydd, hvilket nog är af nöden, samt som vägvisare, ty afstånden här äro förvillande långa, och den personliga säkerheten lämnar redan mycket att önska. Chicago är i intet likt Europas större städer, där man möjligtvis kan reda sig på egen hand. I Chicago måste man hafva någon, som man kan lita på, att hjälpa sig till rätta. H v a d garderoben beträffar vågar jag råda att icke taga för mycket med, dock framför allt en varm promenadkostym, oumbärlig vid våra så föränderliga temperaturförhållanden. Första delen af sommaren, vanligen ända till midsommar, är kall och blåsig, då däremot i juli en nästan tropisk värme inträder. I min tanke äro maj och juni eller sista delen af augusti och september i afseende på väderleksförhållandena att föredraga för ett besök på Chicagoutställoingen. V a r försiktig med reskassan; ställ penningarne för uppehållet i Chicago på någon välkänd svensk bank. SIGNE ANKARFEU. Vår pristäflmj i * ^^duns Chicagopristäfling sysselsätter för närvarande allas tankar, hög och låg, ung och gammal, öfver hela Sveriges rike allt ifrån Ystad intill Haparanda. Att idéen har slagit lifligt an, därpå få vi dagligen allt talrikare bevis. Hvem kan för öfrigt undra därpå, att snart sagdt hvar enda en, som kan stafva till sitt » fosterland », vill vara med och fresta sin tur i en så ovanlig täflan, där Ju hvilken som helst kan vinna det värdefulla priset!
Almqvists lysande belysningar öfver ännu svårfattligare ämnen, så distraherades jag nu af de svarta takbjelkarna i rummet. Vi befunno oss nemligen på neutral grund, hos mamsell Bremers värdinna, som tillträdt ett litet hus, der jag icke varit inne sedan min barndom. Det var en temligen stor och djup, framför allt mörk sal, hvaruti vi uppehöllo oss, och hvem hade en dag bott i denna sal – jo, Carl XII, som under sina täta besök i staden gästade hos borgmästaren Kamp. Härifrån (»Strömstad den 8 maj 1718») skref han sitt bref till Kongl. rådet, grefve Tessin, angående fördelningen af qvarlåtenskapen efter enkedrottningen Hedvig Eleonora. Då jag tänkte på detta, och allt hvad denna hjeltesjäl i både stora och enkla minnen qvarlemnat efter sig, var det ju naturligt att jag måste synas något enfaldig, och jag fruktar att mamsell Bremer fann mig sådan. Nu ligger detta hus länge sedan, med hela långgatan, förbrändt till aska. Liksom det lilla röda huset i smedklefven, der Lannerstjerna skref sitt veckoblad, under det hans förgudade hustru gjorde »coiffurer» åt alla stadens fruar. Det har ofta förundrat mig, att ingen af de personer, som efter hvarandra egt borgmästare Kamps hus, dragit bättre reveny af det. Carl XII:s båda rum borde, om de visats för lämplig afgift, kunnat inbringa stora summor. Det var naturligtvis icke på detta jag tänkte medan Almqvist talade, men jag fick ofta, under alla uppehållen och betningarna på vägen, god tid till egna reflexioner och då kom åtskilligt för mig. Under sista delen af resan, talade Almqvist i ett nytt ämne, det gälde hans omätliga harm mot SturzenBecker, som dristat sig på att klandra ett af hans arbeten. Jag undrade öfver, för mig sjelf, att en så djuptänkande skriftställare kunde vara så ömtålig, och meddelade hvad Sturzen-Becker en dag yttrade till mig, då jag tillät mig nämna att han haft ett rent af osant omdöme öfver en sak i första delen af kyrkinvigningen.»
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 25 § 4- Borgarerätt i stad tillkom/me hädanefter utom dem, som särskildt förvärfvat burskap å handel, handtverk eller annan näring, jemväl hvar och en i staden bosatt välfrejdad person, som, enligt de i § 10 stadgade grunder, har rösträtt i allmän Rådstuga. 1 såväl de kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkomrdit bur skapsegande borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka sådana borgare ålegat, ega jemväl de, hvilka, på grund af hvad nu, är sagdt, borgarerätt i stad innehafva att hädanefter taga del. I följd af den utvidgning, som begreppet ”samfällda Borgerskapet” skulle erhålla, derest den af Utskottet förordade ändring i § 4 vinner bifall, torde ock andra momentet af förevarande §, för att bibehålla sin åsyftade mening, böra för ändras till denna lydelse: Den egendom, som särskildt tillhörer det bur skapsegande Borgerskapet, eller någon annan viss klass af stadens medlemmar, skall till dess annorlunda varder förordnad!, förvaltas och användas i enlighet med de föreskrifter, hvilka härutinnan gällande äro. § 7. De Kommitterade hafva i denna § föreslagit, att städer med en befolkning af öfver 2,000 personer, skulle vara förbundna att uppdraga sin beslutanderätt i kommunala ärenden åt Fullmägtige; att deremot städer med mindre folkmängd, skulle i detta hänseende ega samma valfrihet som landtkommun erna; men att, om en gång i en stad af sistnämnda slaget fullmägtigskapet blifvit infördt, det sedan icke finge åter afskaffas. Detta förslag innehåller bestämmelser, som, enligt Utskottets tanke, ej stå väl tillsammans med den frihet och sjelfbestämningsrätt i egna angelägenheter, som en kommun rätteligen bör tillkomma.
Sjelfva Hufvud-Summan enligt Tractateri för Pomems afträdande förminskades ; Preus. Gourtt 3 5 0,00 0: 3,678 Stäts-Utskottets Betänkandert. Hamburgske Banquierernes fordringsanspråk, hvilka göras gällande i afseende på Pomerska liquiden, utaf den Magt, som ännu har i sina händer motsvarande Summor, att till Sverige betala. Desse anspråk uppföras till 450,000 Ridr H:br Bico utom räntor och sålunda omkring - * 700,0001 Burande Kongl. Maj:t härvid icke obemäldt lemna, att denna fordring var för Kongl. Maj:t aldeles främmande och någon utgift i denna del icke påräknad. Den ofvannämnde Frankfurther Xuquidations-Summan, hvaruti Sveriges andel beräknades lill omkring - 500,000: förmodades äfven, ehuru med något afdrag ingå. Desse poster utgöra allena - Ridr 1,550,00 0: Preussisk Courant; hvartill än kunde läggas minskningen å beräknade intrader vid försäljningen af Magazins-Behållningen i Norrige, tillkommen genom Norrska Myntets försämring, äfvensom ock sluteligen de tillkomne Krigs-Skulderne inom Riket, hvilka voro Kongl. Majit okände, då beloppet till Riksens Ständer år 1815 uppgafs. Enär Riksens Ständers Fullmägtige uti Riksgälds-Contoiret förledne Sommar sig i underdånighet förfrågade, om det till Kiigs-Skuldernes betalande anviste vilkorliga Dan behöfde öpnas, förklarade Kongl. Majit, allt detta oaktadt, att Kongl. Majit ansåg sådant icke blifva af nöden och detta allt under önskan och hopp att, Stats-Utskottets Betänk anden. 1679 i följd af Kongl. Maj:t bemödanden, kunna för Nationen bespara nya utgifter af menligt inflytande pä Rikets redan förut sä hardt angripne myntväsende.
I anledning af Anders Danielssons omförmälda memorial hafva åtskilliga Bonde-Ståndets Ledamöter sig utlåtit, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med de deri yttrade åsigter; 8:0 af Olof Lindbeck från Halland, sorn, efter uppräknandet af de Författningar, hvilka försäkra allmogen om rättighet att, hvar som helst inom Riket, afyttra sina egna slöjde-alster, samt uppgift, alt nämnde Författningar blifvit följda i domslut uti tvister örn allmogens berörde frihet, anfört, att tvånget af en längesedan föråldrad skrå-anda, detta oaktadt, icke kunnat undanröjas, hvilket förhållande föranledt Molionairen föreslå, att än ytterligare stadgas mätte', det allmogen utan inskränkning må ega rättighet att till städerna införa och derstädes eller på landet afyttra aliade slöjde-alster, mer . eller mindre förädlade 3 väte sig i träd eller metallj hvilka af den kunna förfärdigas; La"- samt Allm. Btsv.- och Occon.-Utsk. Betänkande N.o 33. 5 9:0 af Eric Persson från Gefleborgs Län, som yrkat: att församlingarna på landet må ega att, utan något hinder, sockneeller huradsvis antaga gerningsmän och handtverkare af alla slag och till det antal, som församlingarna sjelfva fimta erforderligt; äfvensom att i Författning bestämdt uttryckes, att icke något skråband får ega nini emellan eller till förmon för dessa gerningsmän, ulan att de sjelfva fä frihet att betjena med arbeten, äfven utom antagningsdislrictet, samt att jemväl hvar och en annan, som kan ett handtverk, må ega att det obehindradt utöf va; 10:0 af Jäders Jansson från Upsala Län, sorn, efter uppgift, att åtskilliga personer skola företagit sig att under kring vandringar på landet försälja köpmannavaror, yrkat, att rättighet till handel å landet hädanefter icke må tilldelas andra personer än de, hvilka, till följd af i ämnet utfärdade Författningar, kunna anses dertill berättigade; 11:0 af Göran Jonasson från Kronobergs
Hr Stjernefelt, Claés Ferdinand, upläste följande motion : Hvad som synnerligen höjer samhällen, såväl i materielt, som intellektuelt hänseende, är lätta kommunikationer. Historien bevisar denna sanning och påpekar, huru nationer härigenom stigit i bildning och med detsamma i makt och aus;de. Hvarje nation, som är mån om sin ära och sjelfständighet, får ej stå stilla. Allt stillastående är tillbakagång. Framåt är naturens order. Stillhet är död! Vårt fosterland, som, kanhända i följd af en oblid natur och dess innevånares deraf förorsakade trögare sinnelag, länge stått efter andra nationer uti bildning och de materiela fördelar, som denna kan förskaffa, har nu börjat afkasta den slöja af likgiltighet, hvari det allt för länge varit insvept. Sverige har vaknat till besinning och blickar med tillföisigt på de stora, menskligheten gagnande företag, som andra länder åstadkommit, och drager sedan deraf fördelar. Med jettesteg har landet gått framåt under de sednare åren och om det icke har skurit några lagrar på främmande jord, hvilka visserligen uti hafdem» äro oförvansklig», knyter det idoghetens och flitens krans, lika mycket värd, som lagern, vunnen i blodiga bardalekar. Handel och näringar blomstra, åkerbruket har ölvergifvit en gammal slentrians fotspår och går nu nya vägar vid sidan af naturvetenskaperna. Allt bådar bättre tider. I kedjan af upfinningar och förbättringar intager de elektriska telegraferna ett utmärkt rum. Och då denna sköna upfinuing, hvilken omsider här införts, snart sagdt, med hänryckning blifvit emottagen, och hvars välgörande verkningar redan tydligt försports, tyckes den dock genom de förändringar, sorn portot undergått, på sednare tider, allt mindre anlitas, hvarigenom telegraferne göras mindre gagnande för landet och äfven mindre hitta att sig sjelfva underhålla och aflöna.
Den, som idkar minuthandel med, eller utskänkning af, bränvin under tid, hvarför afgift icke blifvit i föreskrifven ordning erlagd, bote första gången från och med 10 till och med 20, och andra gången från 20 till 40 R:dr. § 42. Den, som idkar minuthandel eller utskänkning å annat ställe än dertill uppgifvet är, eller, då han i parti eller genom minuthandel säljer bränvin, tillåter att något af det sålda på försäljningsstället förtäres, eller ej hindrar köpare att Bil. M 1 lill Särsk. Ulsk. Bet. år 1854, JVf 13. 2 10 för sådant ändamål i försäljningsrummet qvarblifva, eller sig mot 24 g, 26 § 2 eller 3 mom. eller 29 § förbryter, bote första gången från och med 10 till och med 20 R:dr, samt andra gången från 20 till och med 40 R:dr, och vare dessutom andra gången sin minuthandelseller utskänknings-rätt förlustig. § 43- Handlande, som mot S eller 30 § sig förbryter, bote första och andra gången enligt 42 §, och bafve andra gången dessutom sin handelsrättighet förverkat. § 44. Då förbrytelse skett mot 33 §, vare tillika det till salu hållna bränvin underkastadt beslag och förbrutet. § 43. Skulle den, som är pligtig att förbrytelser emot denna förordning åtala, sjelf beträdas med oloflig bränvinsförsäljning, vare han förfallen till dubbla böter och miste tjensten, § 46. Den, som under tid, då han för förbrytelse mot förordningen är under tilltal ställd, samma förbrytelse fortsätter, skall, för hvarje gång stämning derför utfärdas och honom delgifves, fällas till de böter, som för sådan förbrytelse stadgade äro. § 47. Husbonde ansvare för förbrytelse, som mot denna förordning begås af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af husbonden sjelf gjord, derest icke, på grund af för handen varande omständigheter, antagas må, att den skett utan hans vetskap och vilja. § 48.
Fru Margaretha knypplade i tysthet. Slutligen yttrade Jörgen torrt: ”Fru Ebba och hennes döttrar torde snart vara att förvänta, blir allt i ordning?” ”Jo, snart hoppas jag allt är ställdt enligt dina ordres. Welam for ut till Hufvesta. Han erbjöd sina rum, för att de fångna damerna skulle kunna få mera utrymme, efter hans rum just stöta intill deras.” ”Du kan ju taga dem alla.” Fru Margaretha såg på sin man, för att få reda på, om det var så hans verkliga mening; men han vände sig ifrån henne emot fönstret. ”Skall jag då låta bortföra alla onödiga möbler ifrån dessa, liksom ifrån de andra båda rummen?” Nu vände sig Jörgen om, och fru Margaretha såg att han var nästan blek af vrede: ”Jag vånner du låte bära bort dig sjelf först! Får jag någonsin ha en oförbittrad stund för dig? Jag var så enkom nöjd och glad, när jag kom hem; Hans Furstliga nåde var mig så särdeles nådig, och hade låtit kalla mig, för att ge mig några befallningar om de fångna fruntimmerna. Jag var så upprymd och tänkte få prata en förtrolig stund hos min hustru. Men det hade jag bort veta förut, att din motspänstighet alltid skulle förderfva hvarje glad stund.” ”Min Gud, hvad är det då, som jag sagt eller gjort”, frågade ängsligt fru Margaretha. ”Det förstås, du är oskyldig och har aldrig felat, det vet jag nog af gammalt! Hvad har du väl annat gjort, än motsagt mig hela tiden, sedan jag kom in. Den undergifvenhet och aktning, du är skyldig din man, den synes du rakt ej veta af. För husfredens skull, ger jag efter i det längsta. Det är väl derföre du också aldrig vill ge med dig, utan alltid skall ha din vilja fram. Ingen annan man skulle tåla motsägelser af sin hustru, sådana du nu i dag ock hållit på med.” ”Då äro de ock, i sanning, tyranner”, utbrast fru Margaretha, ”om ej ...” ”Det är så, ja. Jag känner den visan. Den sjunges alltid, att männerne äro tyranner. Den har jag nog hört.”
In»8 lliliel8 8tuncler förllellullu 8!ut8verliet foi l turuiille clisi08itiorr uf 8tui,en8 Ilv8 8tuöernu Nulmö vell ^stucl u^uncle äter8>uencls forclrun, 86Öun 8iull oell n>uAU5in8llu86N i Mlmö oell flel8in^l>o,F lllifvit forlie lier förluZcle 8c^vu<lroner uk llerör<Ie lie^enieille inliöslte; livuremot l^on^I. ^Iuj:t r>n86>', utt nu^vt 8er8liilt un8lu^ söv unöerliullet ul <le88u Il^^^nuller ielie jlkllötver uf liiliet8 8tuncler u8liU8, ense Ivo8tnuclen clerlor ^un l)eruling8 utl oell utx»u ut clet t;enerellu un8luAet för l^.riA8-Lolle»ii Dejlur te tilen ler oell /Vllieininnor. Xon-;I. ^Iuj:t förlllikver flilietu 8lunc1er mecl ull XonAl. lVäcl vell önnest 8tuÖ8e v u lil e vägen. Herr Irillerre ^5/ /ee/re/l/- 8Uit3-f>U(l ei>: Herr torill orre , Herr I^rilierre /e//>e^ 1'i illerre (t-refve //»/v/ oell I^rilierre (^T-Z/ett/taa?, I'. f. Ilok-Lun^leren ///ee^ 8tul8-8eei'eteruren 6/v^^ ^o^/.
Är åter tankan att med benämningen af förnufs-dockor utmärka det föragt en del Mode Philosopher yttrat för den Guds gäjva, som vara Förfäder aktade under namn af sunda förnuftet och hvars Onödighet dessa nya Lärare söka att bevisa både med grunder och ännu mera med exempel; (se Tegnérs Tal) så anser jag detta ämne icke höra hit, och förmodar att en sådan Lära vinner härstädes föga insteg. Här, inför Högloflige Ridderskapet och Adeln, tror jag icke kan bli frågan, om visko* le handla såsom Män; men för att så handla, blir det utan tvifvel af vigt, att rätt inse hvad ögonblickets behof och Fäderneslandets rätt kunna fordra af Sveriges Lagstiftare. Manne dessa fordringar uppfyllas, när vi skulle sysselsätta oss med frågor om enskildta Personer och förhållanden9 med granskningen af ord och uttryck, med ett ord med Småsaker? Om det är sant hvad en man af mycket snille och förstånd yttrat, ”att närvarande tidens anda gör som stora Fältherrar, den Maneuvrerar för att förvilla; det är ej lätt att gissa hvad den egenteligen åsyftar; allt är partie med eller mot, och det är svårt ?tt döma utan väld och vrede,” så är det likväl en annan obestridelig sanning, att Sveriges Lagstiftare icke kunna uppfylla sin pligt, utan att med fullt alfvar och manlig beslutsamhet svara emot Allmänhetens väntan och afhjelpa dess lidande. Sättet äter att skafw fa denna hjelp består uti att, skyndsamt bota Dea 13 Felruarii. 261 de olägenheter, vid hvars utbrott Rikets Ständer genast blefvo sammankallade, men i afseende hvarpå, föga ellec intet hittills blifvit uträttat.
Och varor fins det ju ombord ändå! var inte i går jag såg det här! (Landet i fonden har under det föregående blifvit högre och kommit närmare; sommarvillorna vid Tenö sund och Ekholmen hafva passerat förbi; derpå blir bakgrunden aflägsnare som på södra Vaxholmsfjärden och nu börja Rindölandet och Ramsjösundet, samt Tynninge att synas.) du, Anna! Fast här har vi knogat värre i våra dar, när far bodde vid Källviken! KALLE. Nej BOMAN. Du som hä' barnfödd 'är, kan du hinte nån visa hom Vax'olm, Kalle? KALLE. BOMAN. Drag Usch jo, jag kan många sådana, jag! te' med hen då, medan vi far förbi! KALLE. Ja, jag mins en spritt ny skepparstrof! (tar dragspelet och letar efter en melodi.) Nej, den var det inte. HULTING. KALLE. Jag vet en stad som ligger i skärgårn på en ö, Der skutorna di seglar alt på den salta sjö, För sjung hopp, fallera! Och den stan, ja den är bra, Der fins strömming, der fins flickor, Der fins knektar, rad i rad Nu har jag 'en! (han spelar och sjunger:) Ta, en annan, då! 47 Och Vaxholm heter staden och inte Öregrund, Och Stockholmsborna tycker att den är frisk och sund! För sjung hopp, fallera! Och der plaskar di sej bra, Och der viftar di om sommarn, När på bron de afsked ta' Borgmästare det fins der och der fins stadsfiskal, Och så fins der en fästning, men den lär vara skral! För sjung hopp, fallera, Den kan ryssen gerna ta' För när fästningen har ramlat, Står artilleristerna! (Under denna och följande strof, ser man Vaxholms fästning och Rindö skans, som hastigt draga förbi i fonden.) Ja, faller Waxholms fästning, så gör det ingen sorg, För nu fins det en bättre vid Oskar-Fredriksborg, För sjung hopp, fallera, Ja den fästningen är bra Den har tjocka pansarplåtar, Dit törs ingen nosa' sta'
M:t uti nådigt bref den 10 Juni 1846 förordnat, att det, Ofverpost-direktörens boställe i posthuset tillhörande stall med vagnshus skulle, emot en viss kontant ersättning till boställsinnehafvare!], förändras och inredas till lokal för Stockholms paket-postkontor, dertill kostnaden, enligt upprättadt förslag, beräknats uppgå till 666 R:dr 32 sk., hade likväl för berörda arbete, hvilket utan föregången entrepenad-auktion blifvit verkstäldt, utgifvits 945 R:dr 35 sk.5 och som Generalpoststyrelsen, uti afgifven förklaring, bland annat uppgifvit, alt det icke, hvad Postverket beträffade, vore stadgadt, att förefallande reparations-arbeten skola å entrepenad-auktion till Expeditions-Utskoitets Förslag Ull und. Skrifvelse, N:o 53. 81 lill verkställighet utbjudas, men Rikets Ständer ansett, det de föreskrifter angående upphandlingars och större arbetens verkställande efter föregången entreprenadauktion, hvilka för andra allmänna verk äro gällande, jemväl höra, då sådant utan olägenhet kan ske, lända General-poststyrelsen till efterrättelse, få Rikets Ständer 1 underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes meddela bemäldc styrelse nådig föreskrift, att upphandlingar, nybyggnader och reparationer för Postverkets räkning skola, då sådant utan olägenhet låter sig göra, å entreprenad-auktion till verkställighet utbjudas. K onv oj-kommis s ariatet. I afseende på svenska och norska statsverkens bidrag till de förenade rikenas gemensamma handelsoch sjöfarts-fond hafva Revisorerne fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att jemväl under de 2:ne revisions-åren fortfarit enahanda missförhållande, som föranledt Rikets sednast församlade Ständer att under den 8 September 1848 hos E. K.
Att en mängd körer uteslutits eller förkortats, var ledsamt, men på samma gång angenämt, ty man måste tänka på vår körs numerär och slitna karlröster. De förtjusande koketta danserna i andra akten uteslötos med anledning af balettkårens kända beskaffenhet: de fa flickorna måste spara sig till nunne diablerierna i tredje akten. Operan var temligen ofardig vid reprisens première, ackompaguementet groft och inkorrekt, kör och orkester i lufven på hvarandra flera gånger, särdeles i 4: de akten, där en orkesteranförare torde knackat af — vid en repetition, sådana som man fordom afsag med det ordet, öfning utan betalande åhörare. Solisternas prestationer voro af olika värde. Hr Lundmark är i intet fall vuxen hjeltepartier i de historiska operorna. Hans métier är den komiska operans. Då hr Ödman varit hindrad af Lakmé, hade man bort leta reda på hr Sellman, hvars verksamhet vid k operan nästan tycks upphörd år 1890. Sedan hr Lundmark sjöng hr Lohengrin har hans stämma öfver f ej fått den nödvändiga intensitet, som hjelteroler där kräfva och hans figur har också sedan dess blifvit mer omöjlig för seriös operaplastik, hvaraf nu icke mycket sågs. Nyanserna voro ej många, särdeles bönen fraragormades utan en gnista finhet. Ej heller första akten fick den elasticitet, söm der tarfvas. Detta användande af en sångare hedrar ej veder-börandes skarpblick. — Fru Östberg hjelpte ej upp Isabellasförsta omöjliga sång, der föredraget var lika odramatiskt som kompositionen. Allegrot gafs deremot med stor för-tjeost, de svåra trioloch ackord-passagerna svingade sig ut öfver rampen med mycken klarhet och precision, om ock ej så briljant, som i Louise Michaélis sång fordoms-dags. Fru Ö. förde sig väl och sjöng finalen med värdighet och färdighet. Nåd-arian fick väl ej Grabows passionerade accenter, men gafs med känsla och elegans, hela akten lyckades tor resten bra. Den stora acapellatrion fordrar större röster an hr Lundmarks, fru Edlings och hr Sellergrens.
Prestc-Siåndet den 19 — ■»— Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående indragning till kronan af den till s. k. krono-kalkugnen å Gottland, anslagna räntered.
Med anledning af från Landtförsvars-Departementet ytterligare meddeladt Protokolls-utdrag, fästade Herr Departements-chefen uppmärksamhet derå, att sedan, uti en af Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegium till Kongl. Maj:t insänd skrift, Notarien i bemälde kollegium, Advokat-Fiskalen Gustaf Engelbert Trana, underdånigst - Kongl. Maj:ts Nåd.