Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse JV§ 107. anförda skäl i underdånighet anhållit, dels att ett på vetenskapliga grunder bygdt, efter olika orters beskaffenhet lämpadt skogshusbållningssätt måtte till införande påbjudas icke allenast å de under kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan äfven å alla till civiloch militärsamt ecklesiastik-staterne hörande boställens skogar, äfvensom att bpställshafvare måtte tillförbindas att i öfverensstämmelse med uppgjord och fastställd skogshusbållningsplan samt under jägeri-betjeningens tillsyn vårda boställets skog, mot rättighet för boställshafvaren att af de årliga afverkningarne å densamma föryttra hvad som öfverstege boställets behof af skogsfång; — och dels att samfällda skogar, som blifvit till menigheters disposition upplåtne, och hvilka förblefvo oskiftade, måtte ställas under tillsyn afjägeri-betjeningen tillika med af delegarne utsedda ombud, på det att jemväl dessa skogar måtte blifva efter ett ralionelt hushållningssätt vårdade; hvarförutan Rikets Ständer, medelst underdånig skrifvelse den 30 November nämnda år, tillkännagifvit den åsigt, att skogsåverkan eller tillgrepp af vexande träd borde såsom tjufnad anses och straffas, samt hemställt att Kongl, Maj:t mätte täckas låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag, ej mindre till en lag i sådan syftning, än äfven till de flera förändringar, sorn med anledning deraf blefve nödiga i lag och författningar. Enär derjemte såväl hos Rikets Ständer, som vid det år ,1833 hållna sjette allmänna landtbrukare-mötet fråga förekommit om, möjligheten att förebygga ödeläggelse af enskild skogsegendom samt om statens rättsenliga åliggande och befogenhet att vaka öfver begagnandet och behandlingen af de skogar, som tillhöra enskilda personer, har Kongl. Maj:t den 20 Juni 1835 uppdragit åt en kommitté, att, efter delfående af till ämnet börande handlingar, till Kongl.
Så långt, som detta sken är i något föremål, så långt är i föremålet en synlig, och till enhet harmoniskt samverkande, närvaro af alla till full och ren varelse hörande delar; hvilket just vill säga, att så långt gifver oss föremålet Skönhetens intryck. I det föregående är visadt, hvari den sälla känslan af detta intryck består. Intet föremål kan – i förhållande till oss – vara skönt, utan så vida, som vi deraf hafva någon säll eller ljuf känsla. Inga andra ting kunna ljuft inverka, än de, som möta oss med en mångfald och enhet afmätt efter (eller proportionerad till) vår känslas renaste och rikaste liflighet; således med en harmoni, hvaraf vår själ, i tillståndet af sådan liflighet, finner sig tillfredsställd. Denna harmoni kan vara en, som ljuft sysselsätter våra yttre sinnen – en vanligtvis såkallad sinnlig skönhet; den kan ock vara en, som med ännu ljufvare nöje berör och genomströmmar vårt inre sinne – en intellectuell och moralisk skönhet; men i grundbegreppet är hon öfverallt den samma, så i sitt förhållande till Lifvets Hela, som i sitt förhållande till oss. Men är öfverhufvud Skönhet det lifligaste skenet, den klaraste synligheten af Fullkomlighet (eller af fullkomlig Varelse): så följer, att det Högsta af allt Skönt, eller det Skönas Ur-Ideal, är – Gud. Med denna sanning, till harm för ”de små Skönhetens idioter”, begynner Ehrensvärd sin förträffliga ”de Fria Konsternas Philosophi”. Dock säger han strax derefter, att man icke direct kan skildra Gud, eller att ”man icke kan beteckna alla Guds egenskaper i en enda figur, och derjemte bibehålla ett skönt utseende”. Jag tror likväl, att Gud skulle verkligen kunna så långt i en menniskoskapnad helt framställas, som man lyckades att i denna renast uttrycka en sann hvilande Makt264; d. v. s. sjelfmedveten Allmakt i ett tillstånd af odödligt Lugn. Ty uttrycket af en sådan vore just uttrycket af ett Väsende, som är på samma gång högsta Kraft och högsta Harmoni (och derigenom sjelfva den gudomliga Urbilden).
DiscontDirectionerna, att oberoende af andre tillsätta Contoirsbetjeningen, hvilket jag anser Vara det rätta, åtminstone bör stadgas, att af de personer, sorn Directio» nerne uppföra å förslag, skall ovillkorligen den ene eller andre antagas af BancoFulimägtige, ty annars och om personer nedsändas, sorn icke kan» na verket, och icke 'äfo af DIscontDirectionen be* pröfvade, kan verket icke styras med den ordj ning, som är nödig på elt ställe; der lydnad och förtroende äro oundgängeliga. Hvad betjeningen afsättande vidkommer, så tillstyrker jag, att detta ina helt och hållet få bero af DiscontDire' ctionerne sjelfva, ty de äro de ende, sora kunna bedöma, onj Betjeningen fullgjort dess skyldig' heter eller icke; och tror jag i öfrigt, att denna betjening bör, lika som i de förra FilialDisconterne, förses med ConstitUtorial och kunna af DiscontDirectionerne suspenderas, till dess ordentelig undersökning försiggått; ty om betjeningen endast kunde af Fullmägtige i Banken skiljas från sin befattning, skulle stridigheter lätteligen upp-* stå emellan Directionerne och Betjeningen, och Deri 16 September f. m. 15 •Jenna, sorn trodde sig ega ett försvar att påräkna, möjeiigen vägra att lyda. Hvad assignationsrätien beträffar, bar Hére Morath redan Utförligen derom yttrat sig. Jag ian lika med honom icke tro, att den farhåga, som de förra FilialBisconternes asSignationsrätt möjligen qvarlemnat, hu bör verka. Man bör nem» ligen påminna sig, att denna assignationsrätt vac grundad på Tre procentslån. Hen nu ifrågavarande åter blir endast grundad på en gifven fix summa, och det torde icke vara omöjligt, att med de Controller, Herr Morath omnämnt, förekomma, att den ej öfverskrides.
— Nto 100. angående ersättning till CapitaineLieutenanten August Gosselmans sterbhusdelegare för hans i lifstiden hafde kostnader, under en för allmänt ändamål företagen resa till Södra Amerika. VII. 294. — Nto 101. angående utskrifning af registratur, som bort från Kongl. Majtls CancelliExpeditioner aflemnas lill Riksarchivet. VII. 294. — Nto 102. angående öfverlemnande af LandtbruksAcademiens räkenskaper till Rikets Ständers revisorer. VII. 294. — Nto 103. angående fullgörande af Underrätts dom i en del skuldfordringsmål. VII. 294. — Nto 104. i anledning af Kongl. Majtls nådiga proposition, angående borgenärs rätt att, efter anstäldt ulmätningsförsök, använda bysättning. VII. 294. — Nto 105. angående framtida bestämmelser, i afseende på handelsoch sjöfartsförhållandena emellan Sverige och Norrige. VII. 294. — Nto 106. i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Regeringsformen. VII. 335. — Nto 107. i anledning af Kongl. Majtls nådiga proposition om tillägg och ändringar i 6, 15 och 43 §§. Regeringsformen. VII. 335. ( 53 ) Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers: — N:o 108. i anledning af Kongl. Maj-.ts nådiga proposition om ett tillägg vid 1 §, 9 mom. Tryckfrihetsförordningen. VII. 335. — N:o 109. angående inrättande af en dubbel postgång emellan Gottland och fasta landet. VII. 335.
St:rs vid sista Riksdag fattade beslut, kommit i åtnjutande af afskrifning, dels med R:dr 7000 å den Gassa-brist, som bao, under sin tjenstetid, såsom Kammererare vid Götha Canal f. d. Discont, sig åsamkat, och dels med ytterligare R:dr 6750 för misskrifningar å den så kallade 3-procents-Räkningen, utgörande sammanräknat icke mindre än R:dr i3,75o Btco, så synes Iggeströms belägenhet i afskrifningsväg icke hafva varit den mest vanlottades, enär ovedersägligt är, att han redan nju.- tit prof på en välvilja och frikostighet af R. St:r, sorn ej en gång Statens högre Embetsman torde kunna på* räkna; samt det för öfrigt icke heller blifvit factiskt och bestämdt utredt, att Iggeström och hans hustru sakna ali tillgång att återgälda ifrågavarande, af honom förskingrade R:dr 872: g. 6., anser Herr Uggla, vid sådant förhållande, den sökta eftergiften i denna del för närvarande icke böra beviljas, utan att krafvet härutinnan må tills vidare emot Iggeström hållas öppet till dess hans oförmåga alt skulden betala blifvit fullkomligen ådagalagd och bestyrkt, då afskrifningen sedan gör sig sjelf. Hr Rosenqvist af Akershult Fredr. Leonli., har anfört, hurusom ifrågavarande Betänkande bereder ett ypperligt tillfälle till generositetsoch cajolerings-systémets utöfvande emot Götheborgsboer. Han förmäler sig nyttja pluralis, enär här icke allenast är fråga om att göra Kamereraren i Götheborg Iggeström en grace, uten ock att Creditorerne i CommerceRådet 4i8 Stats-U tskottets Malms Concours skulle komma att draga största fördelen deraf. — Hr Rosenqvist hade i ett föregående Plenum, då fråga var, att efterskänka Götheborgaren Billqvist försnillade Krono-afgifter för Bränvinspannor, yttrat, huru farligt han ansåg att lemna prsejudicater i afskrifningsväg.
I:stes tid hvarvid dock qvarstod, att om jord uparbetades och man på sådant sätt ökade egendomens afkastning, så skulle ny skattläggning ega rum och räntan derefter jemkas. Afven detta befanns emellertid hinderligt för jordens upodling och efterskänktes slutligen 1789, då det såsom den Svenska skattejordens vigtigasle privilegium fastställdes att ingen ökad grundskatt skulle densamma någonsin mera åsättas, utan den då varande för alltid bestå. Men äfven sedan man med allt skäl öfvergifvit den princip att skatten borde qvanlitalift bestämmas efter afkomsten, så är dermed ingalunda sagdt, att man qvalitalift bör efterskänka denna grund. Jag menar med qvalitalift här, att om jordens produkter, t. ex. spanmålen, förändra sitt pris, så bör äfven denna prisförändring ingå vid beräkningen af skattebidraget, så att kronan får dela ljuft och ledt med den skattskyldige, fastän qvantileten är fixerad. Det är således icke princip-vidrigt, utan tvertom princip-enligt att de hufvudsakliga skatterne qvarstå i persedlar. Man har vidare velat invända mot förslaget att förenklingen enligt detsamma skulle utfalla ganska ojemnt orterna emellan, på det sätt att somliga orter skulle få ett större antal af sina räntor förvandlade i penningar än andra, och att då förvandlingen anses som en fördel, så skulle följaktligen fördelarne af förslaget i olika 320 Den 5 Juli f. m. grad tillkomma de serskilda orterne. Jag tror emedlertid att i detta fall endast siffror äro bevisande, och jag har i milt underd. anförande till prot. genom exempel sökt göra klart, att man verkligen kan åstadkomma en ganska stor jemlikhet i omförmälta afseende, och att detta beror på ett klokt och lämpligt val af de hufvudpersedlar som skola qvarstå.
Sorn emedlertid denna motion, hvilken, på sätt ofvan blifvit utredt, innefattar framställning om en förändrad reglering af vissa löneförmoner och tjenstebefattningar inom Tullverket, icke, enligt Utskottets åsigt, eger gemenskap med de ämnen, som jemlikt 6u och 70 §§. Regerings-Formen och,3i §. Riksdags-Ordningen utgöra föremål för Revillnings-Utskottets handläggning, har Utskottet ansett sig icke kunna med samma motion taga befattning, hvilket, för fullgörande af föreskriften uti 44 §• 3 morn. Riksdags-Ordningen, härigenom vördsamt anmäles. Stockholm den 21 Februari 1845. Ank. till Exp-Ulsk. d. 22 Febr.j kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 12, angående Tu/l-bevil/ningen. Enligt utdrag af samtlige Riks-Slåndens Protocoll, hvilka den 7 i denna månad i fullständigt skick kommit Utskottet tillhanda, har Utskottets betänkande N:o 12, angående Tull-bevillningen, blifvit af Riks-Stånden hvart för sig i vissa delar återremitteradt; och får Utskottet häröfver samt innan Utskottet afgifver förslag till sammanjemkning af de utaf Riks-Stånden i öfrige delar af sagde betänkande fattade hufvudsakliga beslut och till de voterings-propositioner, öfver hvilka omröstning i Förstärkt Stats-Utskott kan blifva nödig, nu endast meddela det utlåtande, hvartill de anmärkningar, som vid de återremitterade punkterne blifvit framställde, funnits föranleda. Apotheksvaror.
Morsker hade återfunnits betande i en skogsbacke. Vidunderliga rykten gingo från mun till mun. Fröken Kerstin hade blifvit bergtagen, eller hade hon med nöd undkommit stigmän. Hon hade blifvit förhäxad »krossad», som termen lydde i folkspråket. Jägarne erinrade sig den okända flickan, som ledt dem på villovägar åt Åby, och funno henne skäligen misstänkt. Hon måste förhöras. Men hvar finna henne? Hon fanns icke långt borta. Ingen hade haft tid att tänka på Hagar. Okänd i ett främmande land, vågade hon icke tränga sig in i drottningens bostad och satt, väntande vidare befallningar, på trappan till huset. Här igenkändes hon af Sven Axelson. Han hade ej glömt, att Morsker skyggat vid det ställe, där flickan stått invid hasselhäcken. Hagar öfverraskades oförberedd, frågades, men behagade icke svara. Hon ihågkom drottningens lifliga önskan att dölja sitt äfventyr och förteg ståndaktigt allt, utom den befallning hon fått att medfölja till staden. Hon fördes till fru Beata, som tog henne för en finsk kammarpiga. Så ja, sade den stränga frun, sedan hon fått veta hvad hon trodde sig behöfva om Hagars person. Du är finska, du? Vet du hvad man säger om dig? Man säger, att du är en trollpacka, som understått dig att bruka onda anslag. Och vet du huru man straffar trollpackor? Man piskar dem med ris och bränner dem på bål. Betänk detta, du illmariga stycke; ljug icke, svara på mina frågor! Hvad har händt fröken Kerstin i skogen? Hvarför återfanns hennes häst med tom sadel? Hvarför är hon sårad? Hvarför ljög du för herr Klas, att hon ridit till Åby? Jag trodde, att jägarne hade ondt i sinnet, svarade flickan på sista frågan, utan att inlåta sig på de öfriga. Nå vidare! Jag vill veta hvarför fröken är sårad och hvem som sårat henne. Hon har törhända stött sig mot träden. Där är svårt att rida i Kolmårdens skog. Undflykter! Du vet mer än du vill bekänna. Får jag svar eller får jag icke? Hagar teg.
Utskottets tillstyrkan, att Brännvinsbränningen skulle upphöra 3:ne SommarMånader, kan väl vara rigtigt 5 men att man skall skatta för en otillåten Bränningstid, är så stridande mot allt det begrepp, jag äger om rättvisa, att Den 24 Martil, e. m. 423 .med lika skäl kunde .fordras en afgift för den 90 kannors Panna, som Utskottet nu vill indraga. Utskottets föreslagna tillåtelse att bespara Drank från tillåtne tiden, må utan åta! eller bevisningsskyldighet alla årstider förvarss, så^om högst nyttig för kreaturen , anser jag således origtig, och man skulle kunna tro, att denna tillåtelse endast hade till föremål, att hemligen gynna Lönnbrännare , emedan de framställde■fördelarne af besparad skadad Drank, i min tanka, är ett gift för alla kreatur. För att ytterligare bevisa nyttan af den närvarande BrännvinsFörfattningen, vill jag föra uppmärksamheten till de af naturen mindre bördiga fält, som Potatoes_odlingen gjort trugtbara, men hvars följder skulle upphöra att gagna och öka Sädesförråden i samma mon, som BrännvinsFörfattningen hindrade deras an-; vändande, då man af ett tunnelaud Jord, plan-! terad med Potatoes, kan frambringa lika mycket Brännvins_ämne, som trenne tunneland besådda med Råg; så frågar jag, om en Författning, hvilken ensamt frambringar dessa Resultater, bör undergå en förändring, hvarigenom Sädes consumtionen ökas 1 samma mohn, 60m Potatoes-productionen minskas. Dessutom lemnar en tillmäskning af Potatoes i jemnförelse med den af säd, en större afkastning, då lika stort kar blifvit användt, hvartill fordras lika arbete, tid och bränsle. Det enda medel , hvarigenom den sämre 424 Den 24 Martil, e. m.
Så, då han på ett annat ställe, suckande, utropat: Kan. ingen mensko-hjelp min räddning mer förtros? Ack! mina bästa år, hur fara de sin kos! Mig tycks, nog fort jag går den allgemena färden; Jag kunde än ha tid, att mätta mig af verlden. Ej trött jag är af år, och ej af mödor tung! – lugnar han sig genast, och lyktar: Dock, väl den, som dör glad! om gammal eller ung. Korteligen: hans lefnads uppgift var, att göra sig förtrogen med Döden; och han lyckades förträffligt deri. Sjelf säger han härom: ”Mina tankar stannade vid det mål, hvaröfver ingen komma kan; då öfverlade jag med mig, om jag icke vid sjelfva Dödens betraktande måtte finna nöje. Och si! mig syntes af frossarenom utgå mat och sötma af den starka: jag förnam, att dödsens bitterhet skulle förvandla all min sorg i idel glädje. Detta förvarade jag i mitt hjerta som en skatt, större än all jordens rikedom”. Hans poesi är ett spegelglas, som har sjukligheten, plågan, döds-utsigten till folium, att fagra evighets-bilder må klara och skinande framstå. Men ej blott under den skepnad, som jag hittills tecknat, var hans lif ett ständigt öfvervinnande af smärta. Det kämpade tillika mot ännu ett annat djupt-genomgripande och hjertfrätande qval; som jemväl i hans poesi troget beledsagar det förra. Det är sorgen öfver nedergången af Sveriges lyckostjerna och äresol; sorgen öfver fäderneslandets missöden i följd af det plötsliga omskifte, som förvandlade Carl XII:s segerbana och förde den till ett brådslut, hvaraf allt hopp om det förlorades återställning blef utsläckt. Freses egentliga ynglingsålder inträffade först vid eller efter året af Pultawa-slaget. Endast såsom barn hade han öfverlefvat segrarna vid Narva och Düna: såsom yngling upplefde han födelsebygdens fallande i rysk träldom; såsom man, skottet vid Fredrikshall.
Så förliknas ett stort med ett ändå större, ett högt med ett högre; och så i alla dimensioner af längd, bredd och djup. Den minsta eftertanka borde lära, att ett sådant förbålande förminskar, och vill en effekt, som misslyckas. Så hopade, enligt fabeln, Titanerna fåfängt berg på berg för att storma Olympen. Det slätaste slaget af liknelser äro de, som endast förklara ett yttre med ett annat yttre (Idem per idem). Den poetiska liknelsen, om den äfven framställer yttre motsvarigheter, uttrycker dock i bilden helst det inre af föremålet, någon sida af dess väsende, hvarvid den yttre likheten eller olikheten ofta öfverses. Så tvekar ej Homer, att låta Gudinnan Athene ge hjelten Menelaos ”mod i bröstet af en mygga”, som begärlig efter menniskoblod alltid återvänder till anfall 3. I naift träffande liknelser är Homer den störste mästaren, och att han ser det stora i det lilla visar blott, huru hemmastadd han är med det förra. Så jemför han de stridande med ”flugorna kring mjölkkärlen” 4) – med ”getingarna som bo vid vägen, och retas af pojkar” 5. Patroclus med tårar bönfallande hos Achilles att få störta sig mot fienderna, förliknas af denna vid en liten flicka, som gråtande hänger sin mor i klädningen och vill bli upptagen 6. Sådant har gått genom årtusenden, och rörer och fägnar ännu. Homer och Homerider. Jag kan ej förstå, att han icke skulle författat de Poemer, som genom tiderna till oss kommit under hans namn, med huru mycken skarpsinnighet och lärdom än den motsatta meningen i senare tider blifvit förfäktad. Enligt Wolfs hypothes skulle man tro, att de Homeriska Sångerna vext såsom löfven på träden. Homer, en skald sådan han sjelf framställt skalderna, ur minnet inför förstar och herrar qvädande förfäders bedrifter, hade kanhända sålunda besungit flera af det Trojanska krigets uppträden och hvad derpå följde.
Aerr lstestcinlkjölä, Dotlof t Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierne samt Kongl. Stats Conkoiret, mä gerna nedsalta det pris hwarunder ert Skeppld. tackjern pä kronans , loide jerns auclloner icke fär säljas, sä lågt som behagas; blott högsta anbudet afgör den betalning hwaremor detsamma antingen af eller andra köpare får inlösas. Det war ändamäler för min anmärkning, grundad just pä de samma stal, som Högloft. Stats-Uksto tet nyttjat, att mor werka den nu lemnade explications meningen af deH förra betänkande. Derutaf kunde en sadan uttydning lika sa litet dragas, som den fördel kan inses derutaf tillfalla ronde gifwaren; att insättnings priset sälres lägi wid en öppen auction, hwarest concurrencen as köpare Updrifwer waran till hwad den högst kan gälla, och icke under annar Andrs DelN-o 24. Den 2 4 Iulii. nät wilker af dem får lösas, än att de stola stadna för högsta anbudet. Herr Landt-Narftalken gjorde proposition till bifall ä Stars-Uistottets första betänkande med i akttagande af ben förklaring som i det sednare ut» läkandet innefattas. Föredrogs till afgörande Stats-Utstottets, den 2i Julli första gängen npläste betänkande, om Riksgälds-Conloirets enstilte, samt dest och Statswerkets samfällte penninge behof, lill grund för bemillningens bestämmande m. m., tillika med Banco-Utstotteks, uppä gjord remist, i gemenstap dermed afgifue och för! dne gärdag pä bordet lagde utlätande. Grefwe 6MendorK, polian Illennin^, upläste till prakocollet följande:
Lefflers Motion om ansvar å Embetseller Tjensteman, som biträder någon med uppsättande af Testamente, hvilket sedermera befinnes vara olagligt; och Isbo 63 , i anledning af väckt Motion, rörande debitering och redovisning för den ersättning, som tillkommer Krono-Betjente för fortställande af kallelser i Concursmå!; äfvensom Lag-Utskottets Utlåtande, N;o 6z] , i anledning af gjorda anmärkningar vid åtskilliga till Utskottet återremitterade Betänkanden, lädes till Handljngarne. S. D. Vid förnyad föredragning återremit - 38 Pral. Utdrag den 9 Junii 182g; terades, pä grund af gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 134, i anledning af väckta Motioner örn behofvet af Löne-tillökning fo'r Gymnasiioch Schol-Lärare, S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtanden: N:o iqo, angående väckt Motion om inrättande af Fattig-Colonier ; N:o 191, i anledning af väckt Motion, angående förbättrade anstalter med Pionier-Corpsen a Vanäs Fästning; N:o 132, i anledning af väckt Motion om inrättande af Municipal-Styrelser i Orterne; N:o 133» i anledning af väckta Motioner, an» gäende de i Riket vistande Judar; N:o 125, öfver väckt fräga om Nämndemäns inom Stockholms Län befrielse frän Hälloch Reservskjutsens utgörande; och Nr o 136, i anledning af väckt fraga om alternativ utöfning af Jus Patronatus, den ena gängen af Patronus och den andra af Församlingen. S. D Bevillnings-samt Lag-Utskottens Betänkande, N:o g, angående skyldighet för Borgare att i Staden Mantalsoch Skattskrifven vara, blef, vid riu förnyad föredragning, bifallet; S. D.
Nu hemställer jag huru man skulle bete sig med alla de frågor, som redan blifvit till LagUtsk. remitterade för icke 8 utan 14 dagar sedan; dessa frågor kunna icke från Utsk. återtagas, och Ständerna ega icke rättighet att återkalla ett redan fattadt beslut. Jag kan således icke ur någon synpunkt gilla det framställda förslaget, utan anhåller om afslag å detsamma. Hr Estenberg: Jag har med flit icke vid min motion fo gat några motiver, i förhopning att vid detta tillfälle sjelf få anföra dem, som för densamma kunde åberopas och som redan hos mig varit klara. Emellertid, då jag nu funnit, att en stämma höjt sig mot mitt förslag, hvilket jag verkligen icke föreställt mig kunna inträffa, så föranlåtes jag att bedja E. o. Ad. öfverse med det bristfälliga i utvecklingen af berörde motiver. Jag vill då först vända mig tili den formella delen af mitt förslag, hvilken egentligen den siste värde talaren synnerligast omfattat, och hvilken han i sanning tyckes anse som hufvudsak. För min del återigen anser jag denna del ovilkorligen böra underordnas det, som är det egentliga, eller sjelfva innehållet af saken. Hvad nu denna del beträffar, vill jag möta den värde talaren med det inkast, att vi, vid sista Eiksdagen, sago nödvändigheten af att inom ett enda Utsk. sammanfatta och koncentrera de frågor, som rörde bränvinsbränningen, och att äfven då åtskilliga motioner blifvit väckta innan detta Utsk. nedsattes. Man ansåg likväl icke hinder möta att återkalla de motioner, hvilkas handläggning redan blifvit af andra Utsk. börjad, för att hänskjuta dem till det sedermera tillsatta särskilda Utsk. för bränvinsfrfigan. Jag föreställer mig visserligen, att med det invecklade riksdagsmaschineri, som vi f. n. ega, en sådan åtgärd kunde hafva sina sidor; men då det likväl endast var formen, som här afsågs, fick den gifva vika på det att det stora ändamålet skulle kunna vinnas, eller att den vigtiga angelägenheten skulle behandlas i ett koncentreradt och icke styckadt skick.