Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först och främst får jag nämna, alt jag åberopat Reg.Ftn, som jag icke Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren och yttrade, att Hr Landtm, i anledn. af den fråga, som uppstått, huruvida den ifrågavar. afgiften, hvilken utgår enl. ett Konungens beslut, vore grundlagsenlig eller icke, finge fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att en sådan fråga här icke finge uppstå. Hvar och en af R. o. Ad. kände, att om något tvifvel derom förekomme, så vore det på ett annat sätt som fråga derom borde väckas, än genom anmäl kn:r vid detta betänkande. Frih. Cederström, Anders: Jag vill ej inlåta mig uti, huruvida denna förordn. är tillkommen i grundlagsenlig väg eller ej, utan blott yttra, att äfven om jag antoge, det ansvarighetslagen, hvilken likväl ej är grundlag, kunde göra någon förändring uti 60 §:n Reg.F:n; så kan jag likväl ej tolka den så, som här är gjordt, ty jag ar öfvertygad att med båk-, brooch färj penningar menas der sådana afgifter, som böra erläggas af resande, hvilka färdas förbi fyrbåk eller öfver bro och färja, o. m. d.; men derunder tror jag ej kunna inbegripas sådana, som den nu ifrågavar. brooch cjuai-afgiften. Man skulle i sådant fall komma till den slutsats, att K. M. ägde beskatta landet för 3oa Den 12 Augusti c. ra. befrämjande af alla dylika företag. Och landel skulle således kunna komina att underhålla alla de städer, hvilka ej kunna subsistera af egen industri, på hvilket sätt det torde vara R. o. Ad:s mening att tolka ansvarighetslagen. Denna ifrågavar. afgift utgöres ej blott af dem, som lägga lill vid allmän bro och hamn, utan af alla, som införa varor till staden, äfven om de lägga till vid egen brygga. Jag anser den derföre vara i hög grad orättvis. Frih. Rålamb, Claes:
Venerisk Sjukdom, Norrsk Radesyge, mest 1816 Inspärradt Brock , mest 1818 Lcfver-Sjuka, Gulsot, mest 1819 Stenplåga , Vattenstämma, (y Det visar sig häraf således, att under det ifrågavarande QuinqUennium Blodstörtning*, Halsfluss, Engelska Sjukan och Spetålskan i synnerhet, men också Slag, Vattensot och Torrsk, ehuru i mindre mån, härjat mera ån vanligt, Tab. VII. utreder derjemte närmare Sjukdomarnes mer och mindre framfart i hvardera Lånet af Riket, hvaraf såsom anmärkningsvärd! förekommer, att Halsflusser under de 4. sista åren härjat mest Uti Malmöhus Lån ; Engelska Sjukan betydligen mera alia åren i Stockholms Stad, Kronobergs, Hallands, Elfsborgs och Skaraborgs Lån emot de öfriga Lånen; Blodstortning och Blodhostning i Östergöthlands, Skaraborgs och Wårmelands Lån; Spetålskan och Skabb i Elfsborgs, Skaraborgs, Hallands, Westmanlands, Jönkopings och Calmare Lån, nära lika mycket alla åren. Af Slag har betydligaste antalet blifvit bortryckt i Stockholms Stad och Lån samt i Östergöthlands, Calmare och Götheborgs Lån 5 af Vattensot i Stockholms Stad samt i Stockholms och Östergöthlands Lån; af Magtorsh och Trånsjuka i Skaraborgs Lån; af Frossa och Älta i Stockholms, Östergöthlands, Wårmelands, Calmare och Westmanlands Lån. Kikhostan härjade år 1816 starkt i Kronobergs och Malmö Lån, år 18 1 7 i Östergöthlands, Christianstads, Malmö och Hallands Lån, år 1818 i Östergöthlands, Skaraborgs, Wårmelands - Revisorers Berättelse. 3a r lands, Westmanlands och Kopparbergs
Jag vågar således för min del anhålla, att betänk, måtte blifva återremitterad!, då Utsk. torde komma alt ånyo i öfvervägande taga det förslag, som den sammansatta afdelningen uppgjort, oell hvilket vid Ulsk:s sammanträde in pleno med högst få rösters pluralitet undertrycktes. Hr Gripenstedt, Joh. Aug.: Rättvisan och billigheten deraf, att samtlige skiftesdelägarne icke skola kunna påtvingas en skiftesman, som endast önskas af den som begärt skiftet, lärer icke kunna bestridas, och bar icke eller, så vidt jag hört, blifvit af någon directe förnekadt; men man har hemlat anledn. till ett afslag å betänk., deraf, att det skulle föranleda till tidsutdrägt, och under tiden skulle den samfälda marken kunna försämras genom uthuggning af skog eller tagning af torfmossar etc. Ett correcliv häremot finnes likväl i 2 cap. 2 §, som säger: ”Finnes skog eller torfmosse å de ägor, som skiftas skola, hvilket i skiflesansökningen anmälas bör, då skall Konungens Bef:h:de i det utfärdade förordnandet förbjuda delägarne etc.” Det är visserligen sant, att om icke ett sådant förbud ingår samtidigt med begäran om skiftet, så kan marken under tiden försämras lill skada för en eller annan delägare, och jag skulle derföre tro, att det är en brist i den föreslagna §, då der icke står, att på samma gång, som Konungens Bef:h:de skickar ansökningen lill delägarnes förklaring, så skall också det förbud, som i 2 § omnämnes, utfärdas, så att icke någon afverkning kan ske under den tid, som åtgår för alt underrätta delägarne. Denna brist kan likväl lätteligen afhjelpas och dermed torde det hufvudsakligaste skälet emot förslaget vara häfvet. Deraf följer naturligtvis, att jag önskar ålerremiss af betänk. Hr Akerman, Fredr.:
Sådan är väl i Jemtland icke ovanlig å ställen der myror eller vattensjuk mark disponera för frost, — och ortens intresse för undanrödjande af denna missvext-anledmng ger sig äfven tillkänna genom allt talrikare myrutdikningsföretag, hvilka Rikets Ständer vid sistlidne riksdag behagade gynna med understöd af allmänna medel, och hvilka, uppå Kongl. Maj:ts nu afgifne nådiga Proposition, Rikets Ständer säkerligen skola finna värda att äfven denna gång kraftigt understödja; — men lika vanligt som det sålunda ännu är att i vissa trakter årsvexten här och der skadas af frost, lika ovanligt är det att denna utbreder en allmän förstörelse öfver landet. Så har dock inom provinsen Jemtland denna gång skett med ytterst få och små undantag, ingenstädes omfattande en hel socken eller större trakt. Väl hade man på sina ställen, och företrädesvis dera, hvilkas kända frostländighet till sådan försigtighet manade, börjat skära säden före dess fulla mognad, för att härigenom åtminstone betrygga 40 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1865. No 17. sig mot brist af frösäd; men bergningsarbetet, på få ställen börjadt, hade dock icke hunnit långt, när frosten inträffade, hvadan brist på frösäd äfven är inom provinsen allmän
Som sädane anser jag de anslag, som hafva till föremål bestyckningen af våra fästningar, hvarföre jag nu yrkar återremiss af denna punkt, med begäran att anslaget mätte beviljas. Frih. Palmstjerna: Jag gör Hr Stjernsvärd all rätlvisa i afseende på den åsigt han nyss ultalat; men inom Utsk. erhölls den uplysning att sjelfva hudvudfästningen vid Carlsten ännu icke vore färdig, utan att till densammas fullbordande åtginge ytterligare ett år, samt att, hvad strandbatterierne anginge, vore för dem ritningar icke heller upgjorde, än mindre fastställde. Då följaktligen intet arbete med Strandbatlerierne kan vara börjadt, torde R. o. Ad. finna, alt innan desamma blifva färdiga och fråga om deras bestyckning kan upstå, är åter riksdag förhanden då äfven tid blir alt bevilja det anslag, som behofvet fordrar. Kanonerne hinna nog att gjutas och blifva i ordning till den tid batterierne blifva färdiga alt dem emottaga, och således är ingenting förloradt om anslaget ej nu beviljas. Hr Stiernsvärd: I motsats till den siste talaren, får jag tillkännagifva, att bestyckningen fordrar lika läng tid, som Strand-batteriernes byggande; men jag anser den omständigheten, att dessas byggande ännu icke blifvit påbörjadt, ingalunda utgöra något hinder för beviljande af anslag till bestyckningen; och det är på grund deraf, som jag fortfar i mitt yrkande. Då nu II. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle förevande punkt af Utsk:s utlät., ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. 3:dje Den 26 Juni f. m. 177 3:dje punkten, ang:de anslag till anskaffning af nija Infanteri-gevär. Hr Stjernsvärd: Afven i denna punkt har jag yrkat förändring sålunda, att anslaget till gevär måtte nedsättas och fördelas i tvenne serskilda anslag eller det ena för stamtruppen ecb det andra för beväringen.
D Dette Arbejde D skriver hendes N m d til mig, D medtog hendes Krsfter, men udfyldte ogsaa mangen Stund med Livsglsde. B Thi nu kom. Sinertens Dage. Allerede lacnge havde det anstrengende Arbejde i » Handarbetets viiilner D - maaske gmske specielt Aiiordniiigea af den Udstilling af Foreningens Arbejder, som hun arrangerede i 1874 - indvirket skadeligt p m liendes ikke stserke Helbred. Hiin snrgte forgjtxves Liadring ved Lysekils Bad, hun kjsempecle forgjeves mod det lammende Onde, der alt mere. angreb hendes Livskraft, i forny et Arbejde; forgjaves anstrengte D: r Westerlund, hvis s m e Omhu for hende er havet over al Ros, sine m s g - tige Krafter for at hzve et Onde, der dlerede havde angrebet selve Livsrodeii, forgjaves flyttede huu med sin Maiid 1 8 9 3 til Enk~rping, for stadig at kunne vsere i den beromte Lsges Nmhed: en stsrre Lsege havde sagt sit strenge inen kjarlige: ~Gjeimem Dsden - til Livet,. Kun Et var ikke forgjaves: clen utrattelige Kjzrlighed, med hvilkeo hendes trofaste B g t e f d e i de lange, tunge Bar - nesteii bogstmelig bar 11ende paa sine. H ~ n d e r, - opoffrende og glad midt i Sorgen, - stor. som hiin i Lidelsens og Forsigelsens svsere Kunst. Et smukkere Billede end clisse trofaste Xgtefsellers Ejerlighed, deres Samliv i hcljeste Forstand i Glsde som i Lidelse skal man vanskelig Bunne tznlce sig.
9i lärlingar t tjanbel, tjanbtmerf, ntanufacturter cd) fabriker jamt afttnogenS tjernman marattbe [otter odj tnågar, få lutha be ej brtfma fåbatt Ijattbtcritig, röreffe elter näring, för tjmitteu 33eiuttfntng eger ruut; 3:o ‘perfotier, lito i t ta augtfmtt not tiga uppfinningar, för beit betoning, font t fåbaut affccttbc ätujitteS; 4:o Ärottattä ect; Stateuö jemte flnbra, titt attmänt 6et;of anftagtta, bl;ggtta SBcmittning för herad tönetnfomft fjetfmc tarerad; ötftrtct SSctmftmiig af befantmad egare beta t ao; boet’ att be 2jeu[te Sehan t 35 §. ?lttmånua töotag Semittittng btifioit åfagb genom föreff’rtf {{Utföra, t ben mott 92 SSeiutlfnittgåsfyörovbntug 18S1. bet Behörigen fttiufeå, att titfotnficn bcraf anttugen civ aitflagcit till ten för ii?c 147. ©c af allmogen, forn ega eliev Bvttfa (jernman, Inut (faå tuävbe tcfe öftucrfit ftävabåffvtftuavcit upptage fdbane mtttbevåvtge
Sedan Stockholms stads drätsel-kommission hos Kongl. Majit i underdånighet anmält: att då nämnde stad, till följd af sitt naturliga läge och sin egenskap af rikets hufvudstad, i förening med andra förhållanden, sedan längre tid tillbaka nödgats för sina vidsträckta hamnar, broar och farleder samt sina allmänna inrättningar och byggnader vidkännas så betydliga utgifter, att dessa icke kunnat med de dertill anslagna och afsedda tillgångar bestridas, stadskassan måst åsamka sig skuld, som, enär utgifterna för omförmäldta ändamål tid efter annan ökats, under det att deremot åtskilliga intrader varit mindre vinstgifvande, vid slutet af år 1846 uppgått till omkring 760,000 riksdaler banko, löpande med årlig ränta af dels 6, dels 5 och till någon ringa del 4{ för hundrade; att som nedsättande af räntefoten på detta betydliga skuldbelopp synts drätsel-kommissionen vara i hög grad påkalladt af omtankan vid en omsorgsfull förvaltning af stadens finanser, drätsel-kommissionen derföre vidtagit tjenliga åtgärder, och under förlidet år jemväl lyckats uppnå detta ändamål sålunda, att, vid de äldre skuldernas omsättning eller omflyttning på andra händer, med fordringsegarne t räfla ts aftal, i följd hvaraf stadskassans samtlige obligationer numera löpte med 4 procents ränta, eller 4\ proc. då obligationerna å långifvarnes sida icke vore uppsägbara; samt att, för att kunna upprätthålla och betrygga detta gynnsamma förhållande och om möjligt befordra en ännu större ränte-nedsätlning å stadens skuld, hvarigenom vunnes ökad förmåga för staden att utföra större allmänt nyttiga företag, det skulle för drätsel-kommissionen vara serdeles gagneligt att i Rikets Ständers Bank ega kreditiv-rätt (ill ett belopp, icke öfver - Banko-Utskollels Utlåtande, N:o 44. öfversligande 200,000 r:dr b:ko; i anseende hvartill, oell då medgifvandet ai ett sådant kreditiv, hvarom Stockholms stad en gång förut, ehuru utan framgång, hos Rikets Ständer väckt fråga, så mycket mindre kunde medföra någon förlust lör Banken, som staden vore i tillfälle att, om så skulle äskas, för hela kreditiv-summan lemna intecknings-säkerhet i ograverade brandförsäkrade fastigheter, hvilkas halfva brandförsäkringsvärde uppgår till vida högre belopp; då det vore ovedersägligt, att den båtnad, som härigenom tillskyndades hufvudstaden, i sin mån jemväl medförde fördel och gagn för hela riket; oell då tillfälle till begagnande af en likartad kreditiv—rätt, sorn den af di ätsel-kommissionen nu ifrågaställa,
På båda sidor om vägen hade han förlagt en bataljon björneborgare, bakom midten Österbottens södra bataljon, och bakom venstra flygeln återstoden af björneborgarne. Vid Gerthela stodo tvenne sexpundiga kanoner. Tredje brigaden, som utgjorde venstra flygeln af hären, hade fått sin plats på elfvens norra strand. Andra brigaden hade redan förut blifvit afskickad för att bemäktiga sig Carlo, en högst vigtig punkt, under närvarande omständigheter. Adlercreutz återkallade genast denna sist nämde brigad. Trossen, som mest varit utsatt för ryssarnes angrepp, fördes oförtöfvadt fram på vintervägen till Sumijoki, för att alltid vara i säkerhet. Det var den adertonde april 1808, annandag påsk, som drabbningen vid Siikajoki utkämpades. Vi skrifva en af de första dagarne i april månad. Det var på eftermiddagen, och skymningen började redan kasta sina slöjor öfver den här och der bländhvita jorden, öfver trädens gungande snöfransar och öfver Siikajokielfvens samt det bundna hafvets ismassa. Kölden, som de föregående dagarne icke varit särdeles stark, hade den nämde dagen tilltagit, hvarjemte den svaga nordanvind, som böjde trädens tunga toppar, också bidrog till att öka kölden. Så långt blickarne kunde nå utefter hafvet, var isfältet ödsligt, endast de der och hvar till en ansenlig höjd upptornade islagren samt den långt i vester sig höjande Garlön bidrogo till att något minska den enformighet, som annars skulle vidlådt vintertaflan. Lät man blickarne deremot halka öfver den frusna elfven, kunde det hända, att man då och då såg en enslig vandrare skynda öfver från den ena stranden till den andra. Den tafla, som åt detta håll upprullades för betraktarens blickar, hade icke den förras enformighet, men öfver den låg äfven vinterns stillhet som en kylande boja. Vid Siikajokielfvens mynning och på dess norra strand låg ett hemman, som vi vilja kalla Pirrtis.
Vidare anföra Utsk:n: att, ehuru Stater böra vara angelägna, att i sitt sköte emottaga främlingar, upphör till en del denna angelägenhet att emottaga främmande personer, då desse äro af mera nomadisk sinnesart, men isynnerhet om de tillhöra en folkstam, hvars öfvertygelse!' och seder angifva sig — märkom här det obestämda och osäkra i Utsk:ns uttryck ; ”angifva sig” — vara väsendtligen skiljda ifrån den christna verldens, och i århundraden bevisat, nit hvarken den omenskligasle eller menskligasle behandling, hvarken utskjutandet från samhället eller beviljandet af fullkomlig H. 33o Den s4 April f. m. lig medborgerlig jern likhet flir måll införlifva dess medlemmar med de. öfriga folkslagen. Det synes inig som skulle TJtsk:n gerna kunnat underlåta att emot Judarna åberopa, ali den om ens lili ga behandlingen icke förmält införlifva dem med de öfriga folkslagen t ty att förtrycket alstrar fiendskap mot förtryckaren är en längesedan erkänd sanning. Hvad åter vidkommer, att en menskligare behandling icke skulle gjort det, synes sådant strida emot den erfarenhet, som de flere länder, i hvilka Judarne sedan längre tid tillbaka ägt fulla medborgerliga rättigheter, lemna, och må TJtsk:n förlåta, att jag ieke i det fallet delar deras öfvertygelse, att "hvarken andra länder eller •närt fädernesland hafva tillräckliga erfarenheter” att i delta hänseende åberopa. Det är åtminstone kändt, alt i Frankrike, Saxen, Belgien och Holland m. fl. länder, der Judarne äro fullt emanciperade, hafva de visat en medborgerlighetskänsla, sorn icke eftergifva dessa länders christna trosförvandters, då man deremot finner denna känsla mer och mer försvagad i andra länder, i den mån Judarnes rättigheter varit inskränkte eller deras personer mindre ansedde, och det så ofta åberopade Polen är ett stort bevis härpå.
Originalhandlingen är alldeles olika både med det första exemplaret och med conceptet. Om en sådan argumentation skulle antagas, öfverlemnar jag åt hvar och en att dömma om vådan af Contracters ingående, och hvad föga säkerhet ett Contract medförer. Att, med Domaremaktens förbigående, Gode Män blifvit förordnade till ersättningsfrågans slitande, måste äfven anses som en oriktighet, då frågan angår medel, hvilka tillhörde StatsYerket, och hvaröfver endast Riksens Ständer äga rättighet och makt att disponera; men om ock man skulle antaga att denna origtighet vore rigtig, så måste väl den omständigheten, att Gode Männen ansett de uti det ena exempdaret intagne, men i det andra exemplaret uteslutne, orden: ”ioch för fartygens utrustandeJ* icke föranleda till någon minskning af det fordrade skadeståndet, och icke eller kunna medföra ansvarslösliet för den origtighet och olikhet, sorn är uti båda Contracterne — helst den ena frågan är civil, och den andra criminel; och våra lagar ingalunda medgifva, att Gode Män få befatta sig med brottmål. 48 H. ly* Den 6 November f. m. Utskottets yttrande, att denna omständighet ej kan föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida, måste likväl vara grundadt på andra motiver, än dem, som i handlingarna igenfinnas; ty enligt dem är det icke möjligtj, att tillerkänna Commissionairerne Michaelson & Benedicks den ersättning de fordrat. Pag. 475 säger Utskottet; ”1 anledning ”af de, i nästföljande i3 Mom. gjorde yrkanden, får Utskottet tillkännagifva, att ”det, vid granskningen af förevarande mål ”icke funnit, att, emot något Rikets Stän"ders beslut, de till hvarje IIufvudTitel an”slagne summor blifvit dragne till andra än”damål, än dem, som under samma Hufvud”Titel höra, eller att något af Rikets Ständer faststäldt anslag blifvit öfverskridet; ”vid hvilket förhållande, och då, efter or”dalydelsen af 3o §.
Är han galen (högt) Jag kan just inte medgifva den satsen ... hvarföre skulle skribenterna, hvarföre skulle tidningarne vara ett sådant plågoris KEXÉL. Tidningarne! 22 HALLMAN. (sakta.) Tig, om du inte vill störta dig sjelf. (högt) Ja, tidningarne. KEXÉL. (lika.) Hvem talar ondt om dem De såra med sanningens udd, ty misstagen såra icke... Lefve publicismen och tidningarne; man må aktionera dem, bränna dem på bål i sin vrede ... sagdt är sagdt ... ordet, tanken, kunna icke dö ... nej, deras verkningar bestå ... om man fyller källan för att hämma hennes flod, så tar hon sig en annan väg ... hon blir böljor i oceanen, dimmor, som sedan fruktbringande nedfalla som friska daggdroppar öfver gräs och blomma, ... hon blir det välgörande regnet, och högt upp bland skyarne skimrar regnbågen, fridens symbol, återspeglad i de våta molnen, och det kom sig just af striden. HALLMAN. Du är galen! (högt) Min herre talar mycket varmt. BARONEN. Ja, med särdeles emphas! KEXÉL. Skulle jag ej det, då jag ser dem här fånga menniskor som rådjur. BARONEN. Måtte de bara finna den kanaljen, det vill jag önska ... Hvad tror herrarne att han får i lön för sin frihetsbragd? HALLMAN. Han miste lifvet, gå i landsflykt eller plikta med fängelse eller spö ... se missgerningsbalken 6 kap. 5 §. (sakta) Sansa dig en gång menniska ... hvad vill du göra? Du står vid brädden af en afgrund Då vill jag se efter huru djup den är. HALLMAN. Troligtvis finnes icke de stackrarne här. BARONEN. Jag vill önska det. Man kan bli invecklad i någon slags rättegång ... Diable ... det vore en mesquine affär ... Mine herrar, jag är Hofmarskalken Baron Bildstein ...
Och jag vet genom skolgossars egen bekännelse, att de icke blott användt den tid på eftermiddagarne, då det varit dem tillåtet att vistas utom hemmet, utan till och med frukostlofvet kl. 11–1, till besök i lastens boningar. Ja, för att visa, hur litet betryggande dylik försigtighet från hemmens sida kan vara och tillika hur djupt sjunken en del af våra skolynglingar är, vill jag från min erfarenhet nämna ett fall, som förekom för två år sedan. En sextonårig gosse i sjette klassen hade genom sin ofta upprepade frånvaro från skolan, sitt förstörda utseende och sitt slarfviga skolarbete länge ådragit sig sina lärares misstänksamma uppmärksamhet. Men som inga bevis mot honom funnos, måste hans lärare tills vidare stanna vid blotta misstanken. Hvarje frånvaro från skolan måste betraktas såsom loflig, enär han alltid presterade intyg från sin far om giltigt förfall. Emellertid förvandlade en tillfällighet, som man säger, misstankarne till öfvertygelse. Förhör anstäldes; hans far, en högre embetsman, var närvarande, i början högeligen indignerad öfver att hans son blef så misskänd, ty om dennes oskuld var han öfvertygad. Gossen nekade fräckt, och fadern tog honom i försvar; han upplyste, att sonen till och med delade sofrum med honom, för att han så mycket säkrare skulle kunna hafva sitt barn under sina ögon. Det många dagar räckande förhöret slutade dock med fullkomlig öfverbevisning, och den nu djupt krossade fadern måste böja sig för den hårda verkligheten, att hans son befanns vara icke blott i hög grad sjunken i liderlighet och derjemte ingalunda främmande för dryckenskapens last, utan också en tjuf, som bestulit sin far för att få medel till sina utsväfningar. Den genomförderfvade sonen hade förstått att på alla upptänkliga vis gäcka sin fars vaksamhet och bedraga honom. Man har svårt att tro på möjligheten, att en sextonåring, som vuxit upp i ett jemförelsevis godt hem, kan vara så avancerad i det onda. Men man misstar sig fullständigt, om man invaggar sig i den säkerheten, att detta fall var ett enstaka undantagsfall.
” "13 §. i förslaget är af följande lydelse: halfslägt träde till arf med helslägt, dock ej till annan del än den, som fader eller moder, genom hvilken de med hvarandra skylde äro, efter ätteräkningen taga skolat, om den lefvat.” ”Härigenom är ej nog tydligt utmärkt, att stadgandet ej är tillämpligt i annan händelse, än när heloch half-slägten äro samarfva, men att, om halfsläglen är närmare, den ensam tager arfvet.” ”Uti förslaget saknas jemväl bestämd föreskrift, huruvida all arfsdeU ning bör ske efter landseller stadsrätt, i förhållande till deras stånd eller hemvist som ärfves, eller om, då en eller flere af dem, genom hvilka de ärfvande varit med honom skylde, egt annat stånd eller hemvist, afseende derå jemväl bör fästas.” ”Med afseende å desse anmärkningar, och då tiden numera icke medgifver att genom Contraproposition bereda den förbättring af lagförslaget, hvartill samma anmärkningar synas böra föranleda, finnér Jag mig nödsakad att vägra Nådigt bifall till den af Eder föreslagna lagförändring i detta ämne.” Utskottet, som gillat de grunder, hvilka af Herr Dalman, på sätt ofvanberördt är, blifvit anförde till stöd för förslaget om utsträckning af representationsrätten till syskons afkomlingar, och följaktligen funnit sig bera biträda de i detta ämne gjorde motioner, har, vid den nedanstående redactionens uppgörande, sökt afhjelpa de brister,- hvilka de af Kongl. Majit vid 11 och 12 §§. af Rikets sistförsamlade Ständers lagförslag framställde anmärkningar åsyfta.