Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som bestyrka sannfärdigheten af upgiften. Med anledn. af hvad jag nu haft äran framföra, vågar jag vördsamt hemställa om icke det vore nyttigt och nödvändigt, att hos K. M. i underddiet anhålla alt bland annat i den lag sorn kommer att utfärdas rör:de skogarne, deruti äfven bestämdes, det hvarje skogsägare ålåge att updraga ny skog, svarande emot den areal han skördat, vid äfventyr af böter för hvarje skördadt tunnland, och förbud vid ännu högre vite att ytterligare Jå fälla till försäljning någon skog förr än villkoret med nysådden vore upfyldt. I andra länder gäller denna lag; och Badiska Skogsordn:n, hvilken är ansedd som ett mönster för Skogsordmr, innehåller i första punkten. ”Efter hvarje hygge skall ny skog genast updragas i den afhuggnes ställe.” Då en sådan lag blifvit ansedd nödvändig i ett sydligare land, huru mycket angelägnare är den icke för den kalla Norden? och huru skall den Svenska handeln äga bestånd om vi icke hafva något att lemna i utbyte mot de sydländska produkter, hvilka äro för oss nödvändiga. Jernet förslår jemnt och nätt att tillbyta oss socker, kaffe, vin och thé; men vi måste äfven hafva salt, sill, ull, hudar, stenkol, talg, tran, bomull, tobak, sidentyger, specerier, lien 7 December. ur hampa, fiskvaror, apotlieksvaror, och hvarifrån skola penningar tagas till allt delta, om vi icke hafva trädvaror att försälja? Vi hafva väl koppar, något säd och frakt-förtjeuster att draga pä, men desse tillgångar fylla icke behofven om träd-varuhandeln skulle tiphöra eller blott förminskas, hvilket den ofelbart skall göra med den oförsynta skogsfällningen, som nu pågår. I den skogslag, som efter mitt förmenande vore nyttig för landet, torde äfven böra införas, att ingen finge hugga mer än , af skogens areal-vidd hvarje år.
De som hade en känd förmögenhet borde derifrån urestukas. Denna föreskrift hade Ut,kottet ansett obestämd i anseende lil! swarigheten att pröfwa förmögenhet. Nu föreslog Grefwe Oe la 6ar6ie de tillägg till denna punct an det mätte öswerlemnas Konungen att pröfwa deras mer etter mindre torftighet. Grefwe körner, 6örar>, erindrade att detta just more hwad U.,rottet förestagit. Till tvinnande af mera tydlighet, önskade jag an denna punct mätte sä redigeras: Dä ordet Benädnings-Stak urmarker torf» lighet, böra framdeles de Embersmäns Enkor och Barn, som haswa kand förmögenhet, uresiutas och pröfningen af denna förmögenhet till Hans Maj:k Konungen öswerlernnas.s ^ -V ' . - . Den 20 Februarii. 961 Grefwe körner yrkade ä nyo, att detta wvre hivad Utffottet tillstyrkt. Hans Excellence Herr Grefwe kuutb wille uptysa, att Pensions-Staten wore ett, BenädningsSkaien ett annat/ För att komma pä EenädningsStaten fordrades en ordentelig ansökning, hwarmed borde sölja wederbörligt bewis pä den sökandes omständigheter. De§a Documenter pröfwades derefter i Slats-Contoiret och blefwe i wänlig ordning för Konungen föredragne. Säsoin Scats-Secreterare, hade Hans Exceilence sjelf manga ganger föredragit sädana mål. Med pensioner tillgingo helt annorlunda. De hade blisivit utdelade genom Konungens Ordres till Stats Contoiret, utan föregängen pröfning eller ordentelig föredragning. Någon annan wag att erhälla ett rum pä Benadnings - Staten, kunde Hans Excellence ej anse möjlig. Han funne således intet hinder till bifall af Stats-Utstottets tillstyrkande. Herr Grefwen och Landtmarstalken gjorde derefter proposition tilt bifall ä Stats - Utstonets utlåtande rörande zue puncten.
Saken synes visserligen röra en jemförelsevis obetydlig summa och det torde tyckas vara af ringa vigt, att man på det föreslagna sättet afskrifver sedlar, dem man anser vara förkomna; men jag för min del tror, att det gäller en princip, på hvilken hela vår Banks säkerhet hvilar. Denna princip ligger nemi., på sätt här nyss blifvit nämdt, deruti, att det en gång för Bankens sedelstock bestämda maximum icke får öfverskrida Bankens metalliska valuta. Beslutet härom innefattar, att den sedelstock, som år 1844 beräknades och hvilken då befanns med omkring 20 millioner öfverskjuta den befintliga metalliska valutan icke skulle få ökas på annat sätt, än genom en motsvarande tillökning i denna metalliska valuta. Detta är på ett annat ätt uttryckt i banko-reglementet sålunda, att maximum för Den 4 Mars e. m. 43 sedelstocken icke får öfverskrida nämnde valuta, och denna grundsats för vår Bank är alldeles lika med den, som ungefär vid samma tid framställdes för den Engelska Banken, då det föreskrefs, att i vissa afdelningar i Banken skulle insättas vissa säkerhetsoch statspapper samt en viss qvantitet metallisk valuta, utöfver hvilken grundfond icke någon sedel skulle få utgifvas, som icke motsvarades af en tillökning i berörde valuta. Jag anser att man bör fasthålla vid denna grundsats, och ehuru det visserligen kan synas, att de 235,330 R:dr, som här äro frågan om, äro en jemförelsevis obetydlig summa samt att en dylik tillökning i Bankens vinst i och för sig sjelf icke kan föranleda någon fara för Banken och försigtigheten följaktligen är alltför stor, då man motsätter sig denna ringa tillökning; så skulle dock genom en sådan åtgärd E. St:r för första gången bryta den af dem sjelfva år 1844 uttalade principen, och det är för detta första steg, som jag anser att man bör taga sig till vara.
Ständer vid innevarande riksdag afgaf sin berättelse om Banko-verkets tillstånd, styrelse och förvaltning, noggrannt undersöka huru de Fulimägtige genom reglementet uppdragna åligganden blifvit af dem ombesörjda och deribland huruvida den i 6 § föreskrifna årliga inventering är vorden verkställd, och att Utskottet först efter det vid denna undersökning befunnits att någon anledning till anmärkning ej förrfanns, för Fulimägtige tillstyrkt decharge, hvilken ock blifvit af Rikets Ständer meddelad; på grund hvaraf Utskottet vördsamt hemställer, att Herr Cederschiölds ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 September 1863. 4 llanko-Ulsknltels Memorial N:o SK iV.o SS. Auk. till Exp -Utsk, den 21 Sept. 1863, kl. 6 e. itc, Memorial, angående ersättning till Konsuln L. W. Olde för kostnader i och för prof å eli af honom uppfunnet sedelpapper.
Det ligger dock i O ’ _ OO sakens natur, att härmed icke uppnås hvad som åsyftas. Den unge lärare, som sålunda får sig anvisadt alt på eget ansvar och bäst han förmår undervisa lärjungar i ett visst ämne, är derunder lika mycket i saknad af andras handledning, som af tillfälle alt aktgifva på undervisningens gäng i det hela och att. genom jemförelse mellan andra lärares undervisningsmethod och sätt att behandla lärjungarne, bilda sig ett begrepp om företrädet af det ena eller andra, med ett ord, förskaffa sig den pedagogiska erfarenhet, förutan hvilken han svårligen skall kunna fylla sin uppgift såsom lärare på eget ansvar. Rikets Ständer anse fördenskull särdeles nödvändig en föreskrift, enligt hvilken en hvar bör, innan han lill ordinarie lärare befordras, hafva under Rektors och öfriga vederbörande lärares ledning vid ett högre elementar-läroverk under någon tid följt undervisningens gång och sjelf i densamma deltagit. Den öfning, som härmed åsyftas, förvärlvas visserligen icke på kort lid; men med afseende på den svårighet, som redan nu förefinnes att till läroverket anskaffa skicklige lärare anse dock Rikets Ständer ej, på sätt blifvit föreslaget, så lång tids pröfning som 2 år böra bestämmas, utan bålla löre, att man tillsvidare bör stanna vid ett år. Härunder bör ock den unge lärarekandidalen, om liden rätt användes, och om han under en god Rektors ledning följt med undervisningen alltifrån den lägsta graden intill den högsta, hinna förvärfva kännedom af undervisningens fortgång genom läroverkets alla klasser och ådagalägga, huruvida han för sitt kall eger anlag och erforderliga egenskaper. Alt undantagsvis kortare tid än ett år kan vara tillräckligt, för alt ådagalägga vana och förmåga, torde ej böra förbises, lika litet som att nöjaktiga prof derpå kunna hafva lemnats, under det man varit anställd såsom extra lärare, duplikant eller vikarie; hvadan tillförlitligt vitsord derom bör få gälla lika som betyg öfver ofvan föreslagna prof. I ändamål att i fråga om undervisningsväsendet ernå nödig enhet, kontroll och tillsyn har, bland annat, blifvit föreslaget, att hos E. K. Maj:t mätte anmälas behofvet af en gemensam öfverstyrelse för rikets samtliga läroverk.
Jag borde i dag endast vara din skugga, tillade prokonsuln leende och med en anspelning på Konstantius' hovmäns gyckel över Julianus, ty det är ju du, som lärt vår kejsare krigskonsten i Akademias trädgårdar. Du har heder av din lärjunge. Germaniens skogar, frankernas och allemannernas konungar veta det ... Frukta icke, tillade han till Hermione, som höll sin faders hand och lyssnade till de ännu fortfarande ropen därutanför, frukta icke, min ädla Hermione. Vi gå att tysta skrikhalsarne. Ammianus Marcellinus, följ oss till Akropolis, innan du återtager befälet över palatinerna! Annжus Domitius lämnade aulan med Krysanteus och Ammianus Marcellinus. Mängden trängdes, skuffades och ropade, ännu som förut, utanför porten. Hennes otålighet växte. Man tyckte, att underhandlingen drog för mycket ut på tiden. Prästen, som hitintills lett den, hade, för att helskinnad komma ur leken, försäkrat att prokonsuln numera övertagit saken, samt hade därefter smugit bort. Pylades och hans soldater vaktade porten, och pöbeln hade ännu icke antagit en hotande hållning mot den väpnade styrkan. Emellertid förstärktes massan varje ögonblick av nya hopar, som dragit igenom de närgränsande kvarteren under plundring och blodsutgjutelse. En, som förgäves sökt inkomma i den överfyllda storkyrkan, anfördes av den ohyggliga Kyriaka, furien från Kolyttos. Åsynen av Krysanteus vid Annжus Domitius' sida verkade några ögonblicks tystnad. Man undrade, vad detta skulle betyda. Under tiden bytte prokonsuln några ord med Pylades. Soldaterna öppnade dem väg tvärs över gatan. Ropet: leve prokonsuln! blandades med ropet: död åt ärkehedningen! Man hade icke många steg att gå för att hinna sluttningen av Akropolis. På denna sida ledde en brant stig till höjden. De hunno den utan fara. Det kostade prokonsuln endast några svettdroppar. Några minuter därefter hörde homoiusianerna, som trängdes på Tripodgatan, ett jubel från Akropolis. Ropet:
LEONORA (lugnare, i lättare ton). Nej, tyvärr kan jag inte göra mycket, men jag skall redligt göra, hvad jag kan. Jag ämnar icke längre vara vänlig mot din professionelle folkuppviglare, inte heller mot den tjocke fabrikören, som har inflytande. Jag ser inte åt dem mera. Jag har nedlåtit mig till att dansa med den tjocke på en subskriptionsbal – jag, som aldrig går på sådana tillställningar! Jag har inviterat hans mer än tvifvelaktiga fru, trots jag mer än misstänker, att hon varit min egen särdeles gode vän Max’, hvad skall jag säga? behagliga tidsfördrif. HANS (ser på uret). Nej, det är på tiden! Farväl, min tös, nu går jag. Vi kan väl få äta klockan fem? LEONORA. Då hinner jag inte med visiten hos fru Bramsen. Nå, det kan också vara detsamma! Hvarför skall vi äta klockan fem? HANS (litet generad). Jag har ett möte i afton. LEONORA. Då äta vi naturligtvis klockan fem! HANS. Ja, farväl ... LEONORA (går efter honom till tamburdörren, lägger händerna på hans skuldror och ser på honom). Kom ihåg, Hans, nu har jag varnat dig: kan jag göra något för att du icke blir vald, så gör jag det. HANS. Var så god, min ängel! Jag tror inte, du har mycket inflytande i Bröndshöj och Utterslev. (Går.) LEONORA. Vi få se! (Kysser på fingret åt Hans och ropar ut i tamburen): Anna, duka af bordet. Och låt mig få de där blommorna, så kan jag ordna dem här inne. Andra scenen. ANNA. LEONORA. ANNA (kommer in med en stor lerskål med drifhusblommor, hvilken hon sätter på bordet. Därefter plockar hon ihop servisen på sin bricka). Tycker inte frun, de ha hållit sig riktigt bra? Klockan var knappt åtta i morse, då löjtnantens upppassare kom med dem. LEONORA (förströdd). Hör på, Anna, Nielsen – där inne? Han har väl fått sig en kopp kaffe ANNA (förnärmad). Om han har fått kaffe?
Nägängars uppgående betalaS med X r:st. per hwarje lv:de famn och !X r:st. för födan per ro:de famn samt lika mycket för ljus och rum per famn. Slurf eller förbrykning emot Förfaltningarne pa ett eller annat sätt bör bestraffas med arbetets fullkomliga omgörande af en annan Landtmätare, hwitken får sitt arfwode af den som hafwit förrättningen; Wid arfwodus erläggande"bör hälften betalas genast ester förrättningens fullbordande, men andra hälften ej förr än Rakenskaperne och arbetet a »vederbörlig ort blifwit granskade och bifallne och derwid af Jordägaren ingen klagan gjord. Här hos medföljer Project till Formulair som Landtmätarena böra nyttja wid liqviden, om ej A, garen för sin del önskar att pa annat sätt blifwa debiterad. Grunderna önskade jag alltid blefwo följde, men ziffran ändrad efter tider och penningens warde, likwisst ans»r jag ej mina uppgifter pä Tunnelandsräkningen wara det efter billigheten rättast uppgifna belopp, utan wädjar jag till dem som hafwa mera kännedom om salen alt rätta det kanske felaktiga i denna calcul, hwilket jag tror bäst skedde om Eco, nomie, Utskottet som en underdånig önskan framställde till Konungen att enligt Kongl. Maj:ts Egit godtfinnande bestämma arfwodec enligt de grunder som af Utskottet blifwit uppgifne. Anmärkning: Conserancer m m. för att ej lemna tefälle till ofta förnyandet af sädana, böra ej serskildt beräknas, utan dä arswodet är per Tunneland med billighet upogjordt, sä torde denna casus försvinna äfwen sa wa! som alla andra hwilka ej mv pä beting - rLZ4 Den ir Julik.
Redskap, som i beslag tages, skall, till förekommande af dess utbyte mot annan, af beslagaren med särskild stämpel utmärkas, der ej redskapen vid beslaget egaren fråntages, i hvilket fall den skall i allmänt förvar sättas. Bih. till Ii. St. Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JY Vid beslag skall, till säkerhet för de böter, som ådömas knnna, det i bränneriet och dertill hörande förvaringsrum befintliga, lofligen tillverkade bränvin i förvar tagas. § 69. I bränneri skall under tid, då bränvinstillverkning eller distillering der verkställes, städse vara i bevittnad afskrift anslaget vederbörandes bevis, att tillverkningsafgiften för samma tid blifvit erlagd. Beviset bör derjemte i hufvudskrift vara att tillgå, när dess uppvisande påfordras af Brännerikontrollör eller den, hvilken tillsyn vid bränneri såsom tjenstepligt eljest åligger, eller som är skyldig att förbrytelse mot denna författning åtala. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1863. Sammans. Bevillnings-, Lags. Allm. Besv.- o. Ekon.-litsle. Memorial, angående afgiften för bränvinstillverhningen. Vid föredrag af Utskottets Betänkande N:o 2, angående vilkoren för bränvinstillverkning, hafva Biks-Slånden dels i åtskilliga delar fatlat sins emellan skiljaktiga beslut, dels återremitterat vissa delar deraf.
Maj:ts och Rikets Ständers beslut, nu mera upphört, så att alla, som i Statens tjenst erhålla ordinarie befattning, ega ifrån och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde eller förordnade, att tillträda och uppbära dem tillkommande löner, arfvoden eller andra lönings-förmäner, ansågo Fullmäktige, för deras del, lämpligast, att enahanda ordning äfven i afseende å Bankons Embetsoch Tjenstemän samt Betjente må komma till stånd, och att således begrafningshjelps aftjenande i Banken borde för framtiden upphöra, hvarigenom de invecklade förhållanden, som härflyta af den Banko-Staten medgifna rätt till anticipation å lönerne jemväl skulle försvinna, äfvensom den oegcntlighet undvikas, att Banken, såsom en del af sitt kapital-öfverskott, upptoge ett belopp, sorn under närvarande förhållanden icke kunde tillgodogöras. Genom begrafningshjelpens afskaffande komme Banken visserligen att, i denmånEnkeoch Pupill-kassans nuvarande delegare med döden afginge, blifva af Kassan ersatt för hvad desse delegare anticipationsvis å löne; ne lyftat; men som Enkeoch Pupill-kassan är vorden tillförsäkrad rättigheten att disponera hela beloppet af intjenad begrafningshjelp och denna förmån skulle, med begrafningshjelpens uppbärande, för kassan gå alldeles förlorad, emedan, i sådant fall, några begrafningshjelps-besparingar, deraf kassan kunde hemta afkomst, ej vidare komme att henne tillfalla, utan kassan fastheldrc, sedan hon till Banken återgäldat de anticiperade beloppen och till nuvarande delegares sterbhus utbetalt Banko-Utskottets Memorial, N:o 85. 3 <1 en återstående begrafningshjelp en, mista det deremot svarande kapital, hvarå kassan för närvarande egde att draga ränta, så funno
Maj:t å olika lider anhängiggjorda mål blifvit till E. K. Majit hänskjuten frågan, huruvida giftermål emellan mosaisk trosbekännare och medlem af svenska kyrkan vore enligt gällande lag tillåtet eller icke; och hade E. K. Majit sednast genom beslut den 20 Juli 1861 förklarat det i Kyrkolagen emot så beskaffade giftermål ursprungligen innefattade förhud fortfarande vara i lagstiftningen qvarstående. E. K. Majit hade dock icke kunnat undgå alt finna ett sådant förbud, fastän giftermål af omlörmälda slag, likasom i allmänhet äktenskap emellan personer af olika trosbekännelse, väl icke kunna anses önskvärda, likväl ur andra synpunkter, förnämligast sedlighetens, höra betraktas såsom medförande större olägenheter än fördelar, hvadan E. K. Majit ansett berörda förbud höra ur lagstiftningen utgå samt sättet och vilkoren för ingående af äktenskap utaf ifrågavarande art höra genom särskild lag bestämmas. Dervid bade E. K. Majlis uppmärksamhet tillika blifvit fästad derå, att samma brist i lagstiftningen, som eger rum i fråga om sättet och vilkoren för äktenskap emellan medlem af svenska kyrkan och mosaisk trosbekännare, jemväl förefinnes i afseende å äktenskap emellan mosaisk trosbekännare och medlem af annat främmande religionssamfund, som i riket tillåtet är, fastän något förbud emot äktenskap af sistnämnda slag väl icke kunde anses i lag uppstäldl; och hade E. K. Majit funnit jemväl denna brist böra afhjelpas genom det lagförslag, som i förevarande ämne blifvit uppgjordt och hvarför närmare motiver innefattas uti det vid den nådiga Propositionen fogade Stats-Råds-protokoll. 1 enlighet härmed och med öfverlemnande tillika af Högsta Domstolens i ämnet förda protokoll, har E. K. Majit, jemlikt 87 § Regerings-formen, till Rikets Ständers antagande framlagt följande förslag lill Hik. tilt li. St. Skrifvelse, N:o i2. ”Förordning angående giftermål emellan kristen oell mosaisk trosbekännare.” ”1 afseende å giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare förordnas som följer: § 1- Medlem af Svenska kyrkan vare ej förment att ingå i äktenskap med mosaisk trosbekännare. § 2-
M. inkomma med den nya planen för Militär-författnings-samlingeiis til Islutbringande, utan i stället öfverlemna!' della åtgörande åt KrigsColl:ii godtycke, oell hvaraf erfarenheten visat att samma Embetsverk äfven gjort ett ampelt bruk; jag sägen om innehållet af berörde Nådiga Bref sammanställes dels med innehållet af de Kongl. Bref, rörande Militär-förfatlnings-samlingen och planen lör dess utförande, hvilka dessförinnan utfärdats, nemi. af d. 2:dra Juni och 28:de Juli 1837, d. Side Aug. 1844, d. 20ide Nov. 1846, den 17:de Sept. 1847 och d. llite Oct. 1S48, och hvaruti alltid den önskan uttalats alt arbetet måtte så skyndsamt som möjligt blifva färdigt och för allmänheten tillgängligt, hvarföre äfven all möjlig drift vid utförandet blef anbefalld; dels med R. Stirs flerfaldiga gånger gjorda framställningar om Militär-författnings-samlingens utarbetande och utgifning; dels med f. d. General-Adjutantens för Arméen, Krigs-Colliii och komiterades för utarbetandet af eli nytt tjenstgörings-reglémente för Arméen hvar för sig på olika tider gjorda underd. framställningar i samma syfte; dels, med nära nog omöjligheten att emot ringare arfvode än del då bestämda, 600 Ridr, erhålla personer, som oafbrutet hvarje dag af året använda tid och ospard möda för samlande, granskning, ordnande, redigering och utgifning frän trycket m. m. af ett så besvärligt arbete som samlingen af alla för Arméen gällande författningar, ungefär iikartadt med rengörandet af Augias stall; — så kommer nära nog hvar och en, jag fruktar det, till den åsigt att några andra motiver än de anförda måtte föranledt meranämnde arbetes afbrytande under en tidpunkt då allt talade för dess oafbrutna fortsättande.
Att dessutom årligen utdelas tillskott af stiftets kvrkor å 1 R:dr hvardera, 155 R:dr banko, äfvensom å Wibyggerå kyrkoherberge 68 tunnor 20 kappar korn och 19 tunnor 10 kappar råg. § 6. Städerna. a) Hernösand. Denna stad, anlagd på vestra sidan af Hernön och förenad med fasta landet medelst 2:ne broar, är belägen vid Ångerman-elfvens utlopp, en half mil från stora Norrlandsvägen. Dess anläggning anbefalldes redan 1583 och dess första privilegier utfärdades af Konung Johan lil år 1587, samt förbättrades åren 1600, 1604 och 1622. Stadens förträffliga hamn, nog djup för alt 88 kunna mottaga de största skepp och nog rymlig för att herbergera en hel flotta, har ulan tvifvel varit anledning till den för sekler tillbaka här befintliga marknadsoch bytesplats, och i den mån handeln vid denna tilltog, äfven till sladsanläggningen. Denna hamn var likväl då beqvämare än nu, ty den hade två inlopp, det södra och det norra, men det förra har under tidernas lopp så uppgrundats, att det under mera än eli halft århundrade endast kunnat begagnas af smärre roddbåtar, så alt stadens enda inlopp nu är det norra, hvaraf följden är, alt från Östersjön eller främmande liaf kommande farlyg, hvilka äro destinerade till staden, måste kringsegla Hernöns östra och norra stränder flir att sedan i sydlig riktning inkomma i hamnen, en segling, som, utom det att den medtager mera lid och ofta är förenad med fara, fordrar begagnandet af särskilda vindar, i stället för alt del för sådana fartyg naturliga och bästa inloppet nu, såsom oanvändbart, måste förbi passeras. Denna olägenhet har inom staden och dess grannskap länge varit bemärkt, samt lika länge beklagad, mer och mer i den mån stadens handelsfartyg tilltagit i antal och storlek.
Borgare-slåudet har deremot fattat ett från Utskottets förslag i så målto skiljaktigt beslut, att nämnde Stånd ansett pensionens belopp böra bestämmas till 3,000 R:dr R:mt; uti hvilket beslut öfriga Riks-stånden blifvit inbjudna att sig förena; och har Bonde-ståndet afslagit Utskottets ifrågavarande utlåtande. Som Borgare-ståndets ofvannämnde inbjudning icke blifvit antagen af något utaf de öfriga Riks-stånden, hvilka vidblifvit sina i ämnet fattade beslut, har Utskottet, på grund af föreskriften i 73 § Riksdags-ordningen, jemförd med 69 § Regerings-formen, skolat till frågans afgörande föreslå följande omröstningar i förstärkt Stats-Utskott: l:o (om konlra-proposilion). Den, som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen i fråga om pensions beviljande för Grefve Thorsten Rudenschöld antager Borgare-ståndets beslut, att denna pension skall bestämmas lill 3,000 R:dr R:mt, alt årligen från och med nästkommande år af allmänna lndragnings-staten utgå lill Grefve Rudenschöld för hans återstående lifstid, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, antages lill k®ntra-proposition Bonde-ståndets beslut, hvarigenom denna pension blifvit afsla gen; samt Bik. lill R St. Besv - och Ekon.-Ulsk. Mern. Jtä 54. 2:o (i hufvudsaken). Den sorn bifaller att, på sätt Utskottet föreslagit samt Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet beslutat, en pension af 2.000 R:dr R:mt årligen må varda Grefve Thorsten Rudenschöld för hans återstående lifstid tillagd, att från och med nästkommande år af allmänna Indragnings-staten utgå, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, beslutas i enlighet med den blifvande konfra-propositionens innehåll.