Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsöknings-Balken är genom Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815 i så måtto ändrad, det Gäldenären nu är pligtig att, inom dertill utsatt tid, vid förlust af talan svara å en honom tillstäld hos Konungens Befallningshafvande gjord ansökning uti skuldfordringsmål , 8 Cap. 1 §. af samma Balk, medgifver Konungens Befallningshafvande rättighet att, då sådant begäres och skäl dertill äro, bevilja qvarstad hos gäldenär för den skuld som hos honom utsökes, äfvensom 5 Cap. 10 §. förordnar att den gäldenär, som ej äger tillgång till godtgörande af Domfäst Skuld, må bysättas, der Borgenär det askar, och Kongl. Brefvet den 27 Maji 1807 föreskrifver ett noga i* agttagande af hvad Lagen uti 21 Cap. Rättegångs-Balken om Kostnads-ärsättninga meddelande åt den vinnande Parten stadgar; Men deremot lem nåd rättighet för en fordringsägare 270 Lag' och Besvars-Utskottens Betänkändehl att erhålla verkställighet genom utmätning pt ett af Konungens Befallningshafvande uti fråga om obetalt Arrende eller Afrad, gifvit Utslag, Innan det samma vunnit Unga krait, skulle, om icke helt och hållit betaga den tappande parten tillfälle att deruti hos Öfver-Executorn. söka rättelse, åtmindstone oftast gora hans klagan, om den på Laga skäl är grundad, för ho^ norn onyttig, tillåtelge för Konungens Befallningshafvande att i sa beskaffade frågor låta af-! höra vittnen skulle hänföra till en olämplig rubbning af 1 Cap. 2 §. förenämnde Balk, och. den deruti för, Konungens Befallningshafvande utstakade gräns af dess befattning, samt änteligen ett sådant vittnes-förhörs anställande inför Prest i Gode Mäns närvaro innefattar en uppenbar och vådelig afvikelse från den i Lagen stadgade Rättegångs-Ordning; Så anse Utskotten någre skäl icke förekomma, som böra föranleda till ett vidtagande af så beskaffad!
Att Utskottet icke ingått i någon fullständigare relation af Revisorernes anföranden rörande Charta?- 6q2 Stats-Utskottets Sigillat»Verkets förvaltning, liar härrört deraf att K. KamraarColiegii åberopade förklaring upplyser nöjaktigt några af de gjorda anmärkningarne och att de väscndtligaste missbruk förmodats kunna förekommas genom de af Utskottet tillstyrkta herastäilanden. Att åter, på sätt yrkadt blifvit, ingå i någon detaljerad granskning -af de controller, som böra vidtagas till förekommande af missbruk vid handlingars charterande, är ett ämne som egentligen tillhör och förmodligen till behandling upptages af Ilöglofl. BevillningsUtskottet. 17:0 Från Y. BorgareStåndet bär återremiss jemväl meddelts å den punkt i Betänkandet der Utskottet yttrat, att det ansett förhållandet med afskrifningen af Handlanden Banks skuld till Tullverket, sedan han deraf inbetalt 10 procent, icke föranleda till någon åtgärds vidtagande. Då Utskotttet grundat detta omdöme på den fullständiga utredning af ämnet GeneralTullstyrelsen i siu underd., RevisionsBerältelsen vidfogade, förklaring lemnat, samt den i anmärkningarne hufvudsakligen uttryckta princip att Kronans fordringar ej må genom accorder med de skuldsatte förminskas eller efterskänkas, ej, ehuru i allmänhet riktig, till ifrågavarande fall, der Kronans fordringsanspråk var på rättegång ännu beroende, funnits fullt tillämplig, anser Utskottet sig böra förblifva vid sitt redan afgifne yttrande. 18:0 Utskottet anser äfven nu de å den såkallade BrudgåfvoFonden gjorde anvisningar till mindre belopp, icke föranleda någon åtgärd, helst hvad an - Betänkande», N:o 3ig. 6o3 märkningarne uti detta ämne innehålla redan varit taget under betraktande då frågan förra gången förevar. Kunnande Utskottet på de af R. St:rs Statsutskott vid senaste Riksdag anförde och af R.
Ständer afgående Betänkande; uti hvilken anhållan Herr Lector Fröberg , som med Herr Grefve Lilljencrantz uti Beredningen sig förenat, nu äfven instämde; i anledning hvaraf beslöts, att Herr Landshöfdingen Grefve Liljencrantz^ nu ifrågavarande förslag skulle Utskottens Betänkande bifogas. Herr Lagmannen Grefve Gyllenborg erin» rade, att Herr Grefven och Lagmannen redan reserverat sig i afseende på tiden för fortfaran* det af biträdet till Götha Canal, på den grund, alt om ock det alternativet skulle bifallas, enligt hvilket bidraget skulle, som orden lyda, utgå årligen från och med innevarande år till och med år 1820, eller det är , då nästa Riksdag derefter infaller , detsamma möjeligen skulle kunna komma att fastställas för längre tid, än till nästa Lagtima Riksdag; och som Herr Grefven och Lagmannen ansåg några anslag icke böra göras , som skola gälla längre, än imellan den eria Riksdagen till det nästpåföljande Lagtima Riksmötet; så begärde Herr Grefven och Lagmannen att ofvanberörde reservation måtte få åtfölja Betänkandet; hvarvid något ej var att påminna. Ut supra. Ex Protocollo C. Sylvan. Project Den 17 Juli. 15 55 fröjed till den af Högloft. Stats* och Banco-Utskotten sammansatta Berednings Betänkande.
Till offentlig stiftelsedag valdes den 5 April, emedan samma dag var ”utmärkt för tjugufyra år sedan genom Konungens första inträde i Rådet såsom Kronprins”. Då han åt denna Akademi gaf ett ständigt boningsrum i Svea Konungars slott, ville han dermed påminna sina efterträdare, att ”Snille och Smak” böra räknas både bland thronens närmaste kungliga behof och bland dess innehafvares närmaste personliga; då han tillät henne mottaga allmänheten i det palats, som är egnadt åt daglig vård om handelns rikedom och idoghetens vigtigaste ärenden, ville han dermed påminna sitt folk, att det finnes jemväl ett annat slag af idoghet och byteshandel, hvars nationalvinst blir ett förädladt modersmåls evigt räntebärande tempelskatt af stora tankar, sköna sånger, heliga och till nya bragder eldande minnen. Kellgren var en bland de tretton ledamöter, som, i denna syftning, utnämndes af Konungen sjelf och befalldes att den 15 nästföljande April taga inträde. Vald vid denna hennes första offentliga sammankomst till hennes förste Direktör, besvarade han såsom sådan kort derefter, utom åtskilliga andra tal, äfven dem, med hvilka Armfelt (den 13 Maj) och Celsius (den 27 Maj) togo sitt inträde. På den sednares, der dåtidens fransyska ensidighet ärligt erkännes 42, svarar Kellgren med några ganska väl sagda anmärkningar om ”skadan af en uteslutande smak”, åt hvilka han ock sedermera lemnat plats i samlingen af sina skrifter. Kanske skall man än mera öfverraskas af det i svaret till Armfelt förekommande, men vid urvalet till samlingen (orättvist) glömda utfallet mot den ”från naturen fjermade vackra verldens goda Ton, som, konstlad i tal och skick, tyrannisk och vacklande, är så olik den (äkta) goda Smaken”, samt beskrifves såsom en så beskaffad ”smakens förfining, som sätter värdigheten i en fattigdom, och nöjet i ett ledsamt”; som har ”gifvit oss läckerheter för föda, grannlåt för kläder, det Täcka för det Sköna”; ännu mer, ”fördömt såsom oanständiga alla nöjen af djupt intryck, alla nöjen som våga mer än halka öfver själen” (o. s. v.). Kunde man ej här tro sig höra sjelfve Thorild?
Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utshottets den 26 och 28 dennes på bordet lagda Memorial N:o 249, om beviljande af en gratifikation åt Öfver-kommissarien N. A, Fredin för af honom uppgjordt förslag till formulär för Riks-hufvudbok efter ny method. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 26 och 28 dennes på bordet lagda Betänkande, N:o 20, i anledning af väckte frågor om ändring i de angående fattigvården i Riket gällande föreskrifter, fann Riddersfkapet och Adeln för godt, att antaga Lektor Son déns, uti Betänkandet bifogade reservation, afgifna förslag till förändrad lydelse af sista punkten i 1 §, samt 3 mom. i 6 § af nu gällande Förordning i ämnet; hvarjemte Utskottets i fråga om i mom. af 2 § i samma Förordning gjorda tillstyrkande a/slogs, men förevarande Betänkande i alla öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifölls. Från Höge. Preste-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning afslogs Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande, N:o 117, i anledning af väckta motioner om inrättande af ett Ecklesiastik-kollegium. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utshottets nedannämnde Memorial: N:o 250, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter Näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander, fallet dana-arf; N:o 251, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-inrättning af Kronans rätt till dana-arf efter enkan Charlotta Elisabeth Bång och jungfru Christina Lundström; N:o 252, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift för notarien E.
Då detta institut nu blifvit så utvidgadt, att det icke lämpligen kunde styras af en enda person, förordnades, enligt derom gjord begäran, en styrelse, som utgöres utaf tre af Konungens Befallningshafvande och två af Landstinget tillsatta personer, för hvilkas verksamhet ett reglemente blef af Konungens Befallningshafvande faststäldt, och bestämdes årsafgiften för den närmaste framtiden till 125 R:dr för döfstumma från Blekinge och 150 R:dr för sådana från andra län. Den ständiga förökningen i lärjungarnas antal, hvilket för närvarande är emellan 40 och 50, gaf anledning till infordrande af uppgifter å antalet döfstumma inom länets alla socknar, hvaraf utröntes att 190 af länets innevånare befinna sig i denna beklagansvärda belägenhet. Behjertande dessa förhållanden har innevarande års landsting vidare anslagit för detta institut dels 700 R:dr till underhållsutgifter för sjelfva fastigheten, dels 1.500 R:dr till inventarier och slutligen 2,850 R:dr till institutets upprätthållande under den närmaste framtiden, men har derjemte förklarat att det icke kan åtaga sig ytterligare utgifter för samma inrättning, utan att derigenom för mycket förlama sin verksamhet för öfriga allmännyttiga ändamål. Väl har Kongl. Maj:t till följd af derom gjorda underdåniga framställningar, hvilka Konungens Befallningshafvande tillstyrkt, om nådig Proposition till Rikets Ständer om ett årligt anslag af 6,000 R:dr R:mt till understöd för institutet för döfstumma i Carlskrona, af Rikets nu församlade Ständer äskat ett årligt anslag af 15,000 R:dr till understöd för samtliga landsorternas institut för döfstumma, utöfver 40,000 R:dr särskildt för institutet på Manilla; men då sju dylika institut finnas inom riket och då det knappt är troligt att institutet i Carlskrona skulle kunna af ofvannämnda 15,000 96 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Hvad vill nu detta säga annat, än att hela det så kallade systemet hufvudsakligen afser de serskilda orternas förhållande till hufvudstaden? Deras inbördes gemenskap sättes tillbaka för sagde förhållande, och landets allmänna intresse uppoffras till förment förmån för hufvudstaden, hvars veikliga intresse ändock endast ofullkomligt torde vara iakttaget. På detta sätt har föreställningen om nödvändigheten att genast tillvägabringa 2:ne jernbanor, utgående från Stockholm, uppkommit, och tanken att jernbansanläggningarne i första rummet och väsendtligast skulle afse landsorlernes förhållande lill hufvudstaden finnér uttryck öfver allt i Utskottets betänkande. Utan alt neka vigten af en lätt kommunikation mellan hufvudstaden och landets alla delar, kan med skäl påstås, att hufvudstaden likväl endast är en del af landet; visserligen en väsendtligare del, än någon annan, men ingalunda af ett sådant öfvervägande inflytande, att alla landels intressen'lill deras hela omfattning och i alla deras riktningar der äro förenade. Emellertid vänder sig betraktelsen naturligen i första rummet till den bana, hvarmedelst Utskottet afsett att göra förslaget gemensamt för hela landet, det vill säga sammanbindningsbanan mellan Sala och Örebro. Den förbindelse, som derförutan genom Stockholm eger rum, kräfver allt för stora omvägar och är ej heller af beskaffenhet, att upprätthålla kommunikationen under alla omständigheter och kanske minst då den för rikets räddning bäst erfordras; och likasom nödvändigheten af den förstnämnde sammanbindningen derigenom vinner ökad vigt, blir det ock erforderligt att göra sig noga reda för utsigten alt systemet sålunda i verkligheten skall komma alt afse landet i dess helhet. Utskottet uppgifver i fråga om meranämnde sammanbindningsbana, att den väl icke är närmare undersökt, men att Utskottet förvissat sig, att den icke möter hinder i utförandet. Huru detta skett är mig obekant; men hvad som en hvar kan känna, är, alt en bana, i den riktning Utskottet föreslagit, måste medtaga ofantliga kostnader just derföre, att den icke går utmed och genom de naturliga dalgångarne, utan skall dragas tvert öfver dem; hvarigenom högst betydliga viadukter måste komma att erfordras.
Discont; men hufvudsakligen skulle vägen försvåras, om lånsökanden äfven å* lades att anskaffa cautionister, boende inom Discont districtet. Den dermed åsyftade säkerhet kunde ganska väl vinnas, genom de i 10 §. omnämde adviser. I afseende på 7 , instämmer jag fullkomligen med dem, sorn yrkat, att assignationer föieträdesvis böra i lånerörelsen användas, i Ridd. och Ad. Prut. VIII Band. 3 34 Den 16 September /• m. stället för sedlar, såsom BancoUtskottet föreslagit* Då undvikes faran af stora Cassabehållningar, oell någon missbrukad assigneringsrätt bör icke kunni ega rum vid Verk, hvilka ej, såsom fordna Filial* Disconterne, äro enskilta institut, utan blott utgreningar af Banken * med Directioner Under ständig controll af Bankostyrelsen, och vid strängaste ansvar bundne vid lemuade föreskrifter. Hvad DiscontDirecdonerne beträffar, så, då nödvändigheten fordrar att BancoDiscontens afdelningar stå under BancoFullmägtige, kan jag ej finna annat än olämpligt, att dessa afdeiningar för-' valtas af på samma sätt söm Herrar Fullmägtigö ■utsedde Directeurer, utan anser tjenligast, att Baned. Fullmägtige tillsätta, utom det refererande ombu* det, tvenne andre sakkunnige män att förvalta hvarjé afdelning. Dessa tvenne borde naturligtvis förses med högre aflöning, än den, Utskottet för dö fyra Directettrerne föreslagit. t öfrigt anhålie? äfven jag om återremiss af Betänkandet* Herr Tham.- Jag har blott några ord att tillägg ga, i anledning af hvad nu här blifvit yltradt. Jag hade trott, att den egenteliga orsaken, hvarföre man önskat, att få BancoDisconten utgrenad, öch söm jag ansåg såsom den mest talande, är •svårigheten för BancoFullmägtige, att kunna bedomina säkerheten hös persöner, Sorn bo i aflägse örter. Det är just denna Svårighet, som talar så mycket för
När Hemmanet skolat säljas utom börd, men genom Hembud tillfallit Kronan. Se Svea HolRätts Bref den 22 Sept. 1768. År 1789 blef Skattebönders ägande rätt till Skattehemman bibehåller i sin helgd och för evigt oförkränkt, äfvensom den dispositions-! 2J4 Den 21 Maji t. m, rätt derå som försäkrad blifvit. De å {vemman i laga ordning gjorde och faststäldte Skattläggningar och Tiondesättningar blefvo äfven förklarade att för evärderliga tider vara beståndande, utan att någon rubbning deri skulle kunna i framtiden tillåtas. Sedan Kronooch Frälsehemman med tiden uppkommit, blervo de^äldste Svenska hemman kallade Skattehemman, ett ord, som på olika tider haft en ganska olika betydelse. Ända till Gustaf Wasas tid förstods med Skattehemman, de hemman, som Bönder ägde men ej frälst med Rusttjenst. Frälfehemman åter voro de genom Rusttjenst frälste, men då det enligt 1285 års stadga stod i hvarje Bondes fria skön att ränta eller ej, så kunde samma hemman ha än den ena, än den andra naturen. Derföre voro Bönder och OdalBönder detsamma. Se här upprinnelsen till Sveriges Adel och Sveriges Allmoge. Ifrån Gustaf Wasas till slutet af Carl Xbs Regering betydde Skattehemman detsamma som SkatteFrälse Häraf förlorades gamla betydelsen af Skatthemman och utmärkte då så - dana Hemman, som till Räntan voro af Kronan åt enskildte bland Adeln förlänte. De andre Skattehemmanen kallades Bördsrättshemman och räknade egentligen sin upprinnelse från Kongl. Placatet den 7 Martil 1582. Den 21 Maj ife, m. Nu betyder Skattehemman sådana Kronohemman, sorn till ständig äganderätt blifvit sällda undan Kronan åt enkilta; med vilkor, att ägarne deraf skola utgöra skatt och svara till alla Hemmanen åtföljande besvär. Efter 1582 har skatterätt erhållits genom köp.
Men härmed har man inskränkt den rätt, som lagen nu fastställer, och dermed har man äfven, med frångående af den större gemensamhet våra lagar städse bibehållit, sökt med Sveriges lagstiftning införlifva ett i vissa andra länders lagar gällande system, enligt hvilket äktenskapet, så vidt egendoms-lörhållanden angår, endast uppfattas såsom ett bolag. Dessa lagar hafva dock uppvuxit ur annan rot, än våra; och den större gemensamheten hos oss står i full öfverensstämmelse med vår uppfattning af äktenskapets betydelse och af innerligheten utaf den förening, som äktenskapet grundlägger; och denna uppfattning är ej af ringa vigt. Ju mera makarnes intressen och fördelar sammansmälta, desto fastare blir deras förening, blir familjen; och på familjens styrka hvilar till stor del samhällets. Då stads-rätten upptog grundsatsen om en fullkomlig gemensamhet, fastställdes derföre en för samhället betydelsefull åsigt, som ej torde böra af lagstiftaren öfvergilvas. Lag-Utskottets Betänkande N:o 15. 3 Men utom det stöd, som Utskottet för sin yttrade mening således hemtar från sjelfva äktenskapets idé, tala äfven derför åtskilliga förhållanden i dagliga lifvet, förhållanden, som i hög grad kränka känslan af rätt. Det händer nemligen icke sällan att den ena makan blott har en ärfd eller före äktenskapet förvärfd egendom å landet, och den andra en stads-fastighet. Då njuter den förra giftorätt i stadsfastigheten, men den sednare ej i egendomen å landet; hvaraf åter följer att, om makarne ej få harn och den som eger landt-egendom dör först, hans eller hennes arfvingar tillegna sig hälften af den stads-fastighet, som tillhör den andra, hvilken deremot ej får det ringaste af hvad den aflidna efterlemnat; och om en mari, som före äktenskapet köpt fast egendom å landet, men för köpeskillingen häftar i skuld, betalar densamma med hustruns i boet införda penningar, erhåller hon vid bodelning ej ringaste ersättning derför, så framt hon ej förmår visa det penningarne blifvit på omförmälda sätt använda. Men huru sällan kan en sådan bevisning åstadkommas?
Skulle åter jernvägs-anläggningen under arbetstiden öfvergifvas, eller jernvägen, efter dess fullbordande, icke så underhållas, att den framgent kan begagnas, eller om betalnings-skyldigheten för det erhållna lånet icke skulle kunna af bolaget fullgöras, kommer jernvägen att hemfalla till Staten, utan rättighet för aktie-egarne att, till större eller mindre del, utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till delta före tag, som dessförinnan blifvit af dem utgjorda. 10:o. Då jernvägen är fullbordad och till allmänt begagnande upplåten, skall bolaget, när så fordras, vara skyldigt att, emot den ersättning, som Kongl. Maj:t, efter vederbörandes börande, pröfvar skäligt bestämma, på densamma fortskaffa trupper och allmänna posten samt besörja alla andra för Kronans eller det allmännas räkning ifrågakommande personaloch varu-transporter. Derjemte och ifall fråga framdeles uppstår om anbringandet af elektrisk telegraflinje längs efter jernvägen, skall det åligga bolaget att utan ersättning sådant medgifva. liro. Afgifterna för passagerareoch varu-trafiken skola utgå, enligt gällande, af Kongl. Majrt, efter dertill utaf bolaget afgifvet förslag, i nåder fastställd taxa, hvilken i allmänhet synes hvart femte år böra lämpas efter sig då företeende förhållanden. 12:o. Skulle behållna inkomsten af jernvägen, efter afdrag af de årliga inbetalningarne å de af Staten erhållna lån, öfverstiga sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjutit, ankommer på Kongl. Majrt att, utom begagnandet af den i näst ofvanstående punkt Kongl. Majrt förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxan utgående afgifter, föreskrifva, huru stor del af detta öfverskott skal! afsättas, för att framdeles användas till jernvägens förbättring eller 32 Stals-Ulskoltets Memorial, M 347. vidare utsträckning. Uppgår den årliga behållningen ändock till åtta procent å aktie-egarnes tillskott, eger Kongl. Maj:t bestämma om och med hvad belopp den stadgade amorteringen af sagde lån bör ökas. 13:o.
6värds yttrade tankar om en del utaf dem vittnar att hvar sak har två sidor. Andra synas mig vara af den beskaffenhet att de vid en förnyad läsning, och utan främmande åtgärd, torde framställa sig under en ny dager. Men hvad ÖitersjöCompagniet beträffar, så får jag nämna, att om jemväl detta försök skulle vitt ■ na om Regeringens uppmärksamhet att följa sakernas omvexlingar och om dess bemödande att göra öfvergången så lindrig som möjligt, så blefve mig vetteriigen hvarken Ständerna eller allmänheten derom underrättadeSådant som projectet af enskild man framställdes, nemligen under vilkor att natioen skulle med en Dea 5 Maji c. m. 6? million R:dr i Silfver tagne ur Bankens hvalf, ingå i Bolaget, kunde Ständerne så mycket mindre lyssna till projectet, som Götha Canal Bolaget påkallade deras odelade uppmärk-; samhet. Nio 5- Grefve Porfe, Carl Henric: Hans Excellence Herr Grefve Adolph Göran Mörners yttrande till Höglofl. Ridderskapets och Adelr.s Protocoll af den 17 sistledne April är af den natur och har vunnit den offentlighet genom ett af de mäst lästa här utkommande Dagbladen, att jag såsom Riksdagsman anser mig skyldig äfven uppträda, för att bidraga till undanrödjandet af den förvillelse i allmänhetens omdöme, sorn lätteligen skulle kunna uppkomma af framställningar, hvilka äga auctoritet utaf en Regerings-Ledarnot. Historien utkräfver nog sin rätt och man behöfver ej frukta, att en Ministéres loftal öfver sig sjelf, blir den källa ifrån hvilken häfdatecknaren inför en efterverld hämtar grunderne till bifall eller tadel; men inom det constitutionella samhället är samtiden redan efterverld och det är vigtigt, att Folket lär känna den Ministcre, som vid Thronens sida har det dyrbara kall sig anförtrodt att ansva; ra för ledningen af dess öden. u Den 5 Majt e, m.
Jag anser likväl likgiltigt om en behöflig tillgång bestämmes under namn af Crediti eller annan benämning, enär redovisningen blifver enahanda; men i sammanhang med de flera a£ Utskottet projecterade anslag får jag tilli - Ijjen >17 Jnli S. 'ka yttra, att om jag denna Riksdag i alltmätihet fästat uppmärksamhet vid de i åtskilliga ändamål tillök ta La tärm! a utgifter, som visa sig 1 synnerhet i nya Statsanslag till omkring 800,000 R:d., har jag dertill varit föranledd af den öfvertygelse, att en varsamhet i nya Statsanslag, en inskränkning i utgifter kurmat och bort bereda så en hufvudsaklig nedsättning af allmänna utskylderna, att de skattskyldige derigenom fatt eifara en märkbar lättnad i deras penningeförlägenhet, och kan jag icke dölja det jag funnit anmärkningsvärd!, att genom en lägre beräkning af Statens inkomster, i förening med beständigt tillökade Statsanslag, Statsinkomsterna blifva allt mera och mera otillräckliga, samt att i en tidpunkt, då icke mera Bevillning fordras t ill renta och afbetalning på Rikets gäld, Bevillriingen icke dess mindre, genom en hvarje Riksdag, och äfven denna , tiilökad Statsbrist, uppgår till ett för de flesta skattskyldiga betungande belopp, i synnerhet för Jordbrukaren, sorn vid nu antagna beskattningsprinciper icke kan förvänta den förändring i dess belägenhet och beskattning, som dess enskildta behof yrkat och den allmänna nyttan påkallat. Jag öfverlemnar till Höglofl. Ridderskapets och Adelns bedömmande om hvad jag i anseende till Utskottets Betänkande anmärkt, för■ tjenar det afseende, att såsom anmärkningar