Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Törhända skulle ock den äskade enheten i lagskipningen kunna vinnas genom circulär från Hof-Rätterna eller Högste Domstolen.” Prosten Berg: ”Till alla delar instämmande uti Biskop Hallströms anförande, anhåller jag få allenast fästa närmare uppmärksamhet: l:o på det, efter mitt begrepp, olämpliga och oformliga deruli, alt genom den nu åt Högste Domstolen medgifna rättigheten att meddela lagförklaringar, som för Domstolarne i Riket intill nästa Riksdag såsom lag skola gälla, en slags interims lagstiftande magt mellan Riksdagarne införes, och jag hemställer vördsamt» huruvida således denna under discussion varande 88 § i Regerings-Formen med sin närvarande lydelse ens står i ett rätt fredligt förhållande till den nästföregående 87 §, som innehåller, att ”icke må Konungen utan Rikets Ständers samtycke, och icke Ständerue utan Konungens någon ny Lag göra eller gammal afskaffa.” 2:o på den kränkning, Högste Domstolens värdighet och hvad än mera är, Konungens (såsom i Högste Domstolen röstegande) eget Majestät synes lida deraf, att Riksens Ständer vid handläggning af Högste Domstolens lagförklaringar och interims lagstiftning kunna gifva Högste Domstolen, inclusive Konungen sjelf, dementi, eller genom sin olika lagförklaring qvälja Konungens och möjligen alla Rikets Domstolars dom samt på detta sätt proclamera, att Konungen haft orätt. Om Högste Domstolens utslag, vare sig i ett eller annat afseende, sålunda skulle kunna förklaras origtige, d. v. s. qväljas och omgöras, så torde densamma icke längre bära detta namn af Högste Domstol.” Doctor Anjou: ”Jag har blott velat anmärka, att här icke är fråga om lagstiftning, utan om lagförklaring. Och då Under-domstolar genom en mindre tydlig lags tillämpning kunna komma till olika domslut, bör sådant förekommas derigenom, att en högre auctoritet eger att meddela förklaring öfver lagen. Genom samrådande med kännare och jurister, har jag ock blifvit styrkt i den tanka, att Grundlags-stadgandet, sådant det är, bör bibehållas.” Bih. till R. St.
Frö, alla slag, utom Kanarie-. Färgmossa, alla, slag. Färgträd, helt eller oraspadt, alla slag, samt andra till färgning användbara, oberedda vextcr och vextdelar, i Taxan ej specificerade. Gips • , Gipssten. Glas: Buteljer, Burkar och Flaskor, på hvilka varor inkomma, och som icke, enligt särskildt stadgande i Införsels-tarifen, inbegripas uti vigten för tullberäkningen. Glas: Kemiska. Glasgalla. Glasskärf eller Krasglas. Glober. Granatuppleskal. Gräs, ej specificeradt. Gräsmattor och Gräsrep till garnering och emballage. Guld, oarbctadt. Guita percha, oarbetad. Halm. Hampa, ohäcklad. Horn, oarbetad! eller raspadt. Hummer. Hvalraf eller Spermaceti. Håi', alla andra, ej specificerade, slag, än Hästeller Tagel, samt Nöthår. Hö. Jord, polér Juveler, oinfattade eller infattade. Kalksten. Kardborrar eller Stråkardor. Kartor. Kläder, tillhöriga sjöfarande eller resande, när de äro synbart brukade, eller, af egarne sjelfva medförda, pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof. 36 Förslag till Tull-Taxa. Kol, Träd Ropparstick, Estamper och Lithografiska arbeten, sorn tillhöra tryckta verk. Korkbark. Kreatur: Får och Baggar från alfa Tyska Stater samt intill Vesterhafvet gränsande orter. Hingstar, Tjurar och Fargaltar. Lera. Lumpor. Läster, till Skoarbeten. Magnetsten, oinfattad. Malm, rå och osmält, i Införsels-tarifen ej specificerad. Malmstuffer, till Naturalie-samlingar. Marienglas. Marmor, oarbetad eller i block. Medaljer, alla slag. Musikalier. Muskus eller Desman. Musslor, friska. Mynt, Guld-, Silfveroch Koppar-. Målningar och Ritningar, oinfattade. Naturalier, till vetenskapliga samlingar. Nä fe er. Oljekakor.
Han förklarade fåfängt, att det var i sedlighetens namn han talade, att, då det var omöjligt att befalla människan vara utan sinnen, så måste man leda dem in under andans välde, men att ingen annan art af andlighet har makt öfver sinnena, än den, som tillhör sinnlighetens eget lifsområde, det v. s. den sympatiska kärleken. Det europeiska missnöjets djupa grund är, säger Almqvist, den öfverallt vaknande längtan hos människorna att få framgå i sin karakters rätta bana. Pöbeln hindrar detta på alla områden, främst på äktenskapets. Ty pöbel är enligt honom enhvar, inom hvilken klass han än må finnas, som uti allt sätter den yttre stämpeln högst; folk är den, som i allt sätter det att vara människa högst. Omdaningen, som folken önska, kommer att bryta mot konventionsoch auktoritetsideen på alla områden, utan att därigenom söka upphäfva den begränsning, som framgår ur ens egen varelses rätta beskaffenhet. I fråga om hans polemik mot de bestående äktenskapliga formerna kan man till Almqvist rikta samma ord som hofmarskalken Löwenstjerna till Rikard Furumo: »Du är rik på fantasier och att väcka frågor i själen, men fattig, fattig på svar». När Almqvist i sin egen personliga lifskonflikt utbrister: »Är man god och själfuppoffrar sig, så får man det djupa elände, som blifvit min lott; är man hård och icke efterfrågar en varelse, som fäst sig vid en oskyldigtvis, så bär man känslan af grymhet genom hela lifvet öfver sig. Detta är äfven så ohyggligt som det andra är grufligt» – då rörde han vid frågans ömtåligaste sida, som han sedan nästan lämnar ur diskussionen. Och när han visar nödvändigheten af, att makarne akta »den sköra emalj», som är hjärtats tycke, från att nötas genom hvardagslifvets »dumma, ledsamma, stygga stunder», så gör han sig till en visserligen välbehöflig målsman för helgdagsstunderna i lifvet, men han glömmer, att hvardagarnes gemensamma bärande af gemensamma bördor, i fall man bär vackert, äfven kan härda emaljen.
Hr Stuart, Fredr. Christopher, uppläste följande 3:ne memorial: i:o Vid sisth Riksdag föreslogo R. St. hos K. M. uti und. skrifvelse af d. 11 Jan. i83o, att 5 §. i 17 Cap. ÄrfdaB:n tillika med K. Förordn. d. 19 Aug. 1762 måtte uppliäfvas, samt 4 §• i samma Cap. och Balk ändras till följande lydelse: "Ali aflingejord och ärfda eller förvärfda lösören å landet, så ock allt gods i staden, ärfdt eller förvärfdt, nordligt eller orörligt, må man bortgifva eller testamentera till ”hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arfvingar. Dock ther omyndiga barn äro, som icke äga nådgot till föda och uppfostran; tå skall them först, efter stånd ”och värde, så mycket lemnäs, som domaren skäligt pröf”var, till thess the sig sjelfva nära kunna.” Uti härå meddeladt Nåd. svar af d. t3 Mars i83o förklarade K. M., att ehuru skäl syntes förekomma för utsträckning af testamentsrättigheten i stad, hade K. M. likväl funnit emot berörde förslag de anmärkningar äga rum, att, derest hela 5 §. i 17 Cap. ÄrfdaB:n skulle upphäfvas, den i berörde lagrum arfvingar medgifna rättighet att till sig lösa borttestamenteradt hus, tomt, gård och jord i staden, således komme att upphöra, under det bördsrätt till försåld dylik egendom ännu qvarstode, samt att, då, enligt den föreslagna förändrade lydelsen af 4 §■ i nämnde Cap., man ägde att bortgifva eller testamentera allt gods i staden, ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orörligt, deraf rätteligen borde följa, att stadgandet i 8 Cap. 3 §.
Skulle en BoställsZnurhafware, hwtlken pä berka tätt beläst sin Företrädares öfwerbyggnad, icke sä länge innehaswa Bostället, att han fält sin Utbetalning crll godo njura, dä bör skillnaden af hans estttlrädore strän ersättasFörefaller undre Boställshafwares besittnings-nd ä err Boställe någon be ydande kostnad , ä KorkoPrestegärds eller Brobyggnad, ma den honom wid asträdet, efter Syne-Rättens depröswande, beräknas frän och med ett fjerdedels tlll och med ett ärs byggnad. Om all öfwerflödig byggnad fä Afoch Biträdare sins emellan träffa godwillig öswerenskommelse, eller / . n62 Den 27 Iamrarik. ever forhälles dermed som 5z §. denna Attikel derom sörmär. §. 6z. Indelningshafworen blir alltid Kongl. Majit och Kronan för Boställets häfd och byggnad an» swarig, och bör hwarje I deinp gLhafware, vm han med annan controhen . , antingen om häiftet,- bruk eller arrende, sjelf derom hqwtdera, sä akt Kongl. Majst och Kronan sig dermed tcke behöfwa befatta. §. 64. De laga Husen ffall Bosiällshaswaren inlill Fardag wara skyldig widmagthälla, la i anseende till mindre som nörre svroattnngar, utan ringar sie beräkning pä sin ärliga byggnad, ock smara för allt hww decä vrister, sedan Hulén blilwit honom af företrädaren l godt ständ siwereradc eller han för drilMligheterne erhällit ersätlniug ! penningar. Skulle sedan sinnaö, art uäM Hus as wantyckc förfallit, skall den, som medstst est lsatte förbättringar dertill wällande warit, wara pstgttg, ctt efter märismanna ordom bensta fa mycket, ett ett t ytt hus kan derföre äler uppbyggas.
Hans Lxcslleocs Grefwe kuurk. O,';, conr-Lonkoirsn hafwa twänne siags lanlngSsätk; dek ena pa äekermineraä tid, det andra pa oäsksvmine. r-ski, och hwilket således ankommer pa upsägning. De förre mäste betalas ivid öfwerenskommen förfallodag; mea de sednare mäste wäl begripas under den nu sörestagna Författning. Friherre rvaA Friherre vs Leer yrkade, at Jcrn-Loncoi rer pä sadan grund äfwen matte nämnas. Herr 8rsär förklarade, at Hemliga Utskottet i sik Betänkande cj äsyftade andra publiguL Werk, ärr sadana, som äro under Oisconr.namn. Hans Lxcsllsnce Grefwe lkuurl, erinrade, at er sädant undantag likwäl i Betänkarrdet es more äelormineraär. Herr Srsär medgaf det; men förmälts, ak meningen under öfwerläggningarna warit säda». Herr Grefwen och Landt - Marskalken^ Åtskilliga Ledamöters tankar hafwa warit, ar Försatt, ningens werka» ej mätte blifwa rsrrosäik» och eS gälla til förman för de Penninge-Werk, som ej äga Visoom-Inrättningar. Deremot hafwa andre förklarat srg ej kunna inga i denna Penningeanställts säsom kränkande allmän säkerhet och förbindelsers, och yrkat, at Betänkandet matte afftäs eller ock et beslut tagas, enahanda med det, som wid 1792 är§ Riksdag af Ridderskapet och Adeln fattades. Jag fäe nu proponera Högloft. Ridderskapet och Adeln, ak bifalla Hemliga Utskottets Betänkande rörande LancoSkulders betalande, med den tilläggning, ak underdånig anhållan hos Kongl. Mast göres, at Försatts ningens »verkan inskränkes til de publica. Werk, som höra til rsLiilmionsn»
Detta var skälet till, att Konungens vägran infördes i Riksdagsbeslutet; men något erkännande af dess rättighet till sanction hafva Rikets Ständer icke tillåtit sig. Likväl har StatsUtskottet begagnat denna händelse som ett bevis, att sanction behöfdes, och att det ligger i bristerne i denna Instruction, att Revisorerne ej fått granska alla de handlingar, som af de föregående Revisorerne blifvit undersökte. Då jag anser denna sak vara af så stor Den 5 Mars f. ra. vigt för det allmänna, att jag vid alla tillfällen sökt beifra den, och då jag' ej anser den ordtolkning behöflig, sorn Herr Cederschjöld i andra §§:er sökt, för att bevisa lagligheten deraf, att alla handlingar skola till Revisorerne af StatsContoret öfverlemnas, önskar jag att en gång för alla slippa dessa beständiga hårklyfverier med en hop till saken icke hörande föreskrifter, för att begagna den §. der orden äro tydlige. Det är den 42 §• Riksdagsordningen, som jag anser så tillräckligen bestämma de förhållanden, hvaruti StatsUtskottet och Revisorerne, hvilka äro Ständernes Statsutskott emellan Riksdagarne, stå till StatsContoret, att ingenting vidare behöfves, enär det står att: JSta tsConto iret bör i frågor om sjelfJ’va redovisningen af medlen, alla äskade •”upplysningar omedelbarligen meddela ” Jag frågar, hvad man mera behöfver; eller om det då är nödigt, att genom en sådan utläggning och tolkning af andra §§. visa den ovilkorliga rätt, Ständerne förbehållit sig att erhålla alla upplysningar, vinna inträde i alla rum, samt få se och göra allt hvad de finna nödigt, för att få reda på allt hvad de i och för Skattemedlens redovisning anse sig behöfva. För min del finner jag detta så påtagligt, att jag ej ämnar inlåta mig i ordstriden om 68 §. Riksdagsordningen. Utskottet har sedan angående de lån, som på g:de Hufvudtiteln blifvit lemnade, helt och hållet förbisett, hvad Rikets Ständer 23» Den 5 Mars f. w. vid sista Riksdag yttrade om g:de Hufvudtiteln.
Utom förenämnde bevillning, från hvilken undantag och lindring i vissa fäll egde rum, utgjordes en serskild afgift för åtskilliga verk och inrättningar, hemman, näringar, testamenten och gåfvor, såsom af dykerikompaguiet 2000 r:dr, af enskilde aktie-egare i diskontverken samt tull-arrendet tionde penningen af hvad i årlig utdelning öfverstege sex procent, med flere. 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande , IV.-o £. Redan vid näst derpåföljda, i Örebro år 1812 hållna, riksdag upplyste Bevillningsutskottet i dess betänkande angående allmänna bevillningen, att de vid föregångna riksdagen antagna bevillningsgrunderna, ’*men i synnerhet tillämpningen af då uifärdade förordning, vållat följder, som icke svarat emot Rikets Siänders förmodan att derigenom erhålla, hvad påräknadt blifvit, utan att, enligt den erfarenhet, sorn bevillningstaxeringarna för år 1810 kunnat lemna, en brist uppstått, hvadan Ulskoiiet sett sig föranlåtet söka andra bevillliingsgrunder, innebärande mera säkerhet i beräkningen och en större visshet, att denna beräkning icke måtte uLfa 1 la till en för statens upprätthållande vådlig brist;” och hade Utskottet vid bestämmandet af berörde grunder och sättet för bevillningens fördelande funnit sig för beloppets utgörande kunna hemta det säkraste stöd, dels af en allmän och på alla rikets skattskyldige innebyggare lika fördelad afgift, och dels af den inkomst, som af hvars och ens synbara förmögenhet efter föregången uppskattning och verkstäldt bedömande kunde anses uppkomma, hvarvid, till vinnande af erforderlig säkerhet i beräkningen, afdrag för skuld icke finge ega rum, utan den skattskyldige i stället berättigas att å ränta på skuld innehålla och afdraga, hvad han sålunda for fordringsegaren erlägger af hvad denne för sin förmögenhet borde lill staten utgöra.
Om, på sätt sålunda blifvit föreslaget, åt fattigvårds-samhälle öfverlemnades rättigheten att sjelf ålägga och till beloppet bestämma de ifrågaställde bidragen, blefve således fattigvårds-samhället. lill hvars skyddande från obehörigt betungande, nämnde bidrag blifvit stadgade, domare i egen sak; ett förhållande, som, enligt Utskottens öfvertygelse, lätt kunde föranleda vederpartens eller den bidragsskyldiges skada. Utskotten kunna derföre icke biträda förslaget i denna del; och då Utskotten dessutom icke allenast anse billigt, att den egendomsegare, som åtager sig enskild ansvarighet för försörjning af de fattighjon, hvilkas underhåll meranämnde serskilda bidrag afse. varder, såsom nu är stadgadt, befriad från utgörande af hela nämnde bidrag och icke allenast från hälften deraf, utan Utskotten äfven finna, alt alla sådana arbetare, hvilka uti motionärens förslag afses, äro inbegripné under nuvarande stadgande, och. enligt Utskottens åsigt, någon förklaring öfver hvad med jordtorpare förstås, icke erfordras, få Utskotten tillstyrka, att nu omförmälde förslag icke må bifallas.
N:o 272, ang:de väckt motion om understöd af allm. medel åt de nödlidande invånarne i Bohuslänska skärgården; N:o 3o8. i anledn. af RiksSt:ns olika beslut i fråga om handtlangningsunderstöd för nybyggare uti de norra orterna; N:o 3og. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:s utlåt. N:o 275; Allm. Besvärsoch Oecon.Utskottet: N:o 134. i anledn. af väckta motioner, ang:de gästgifverioch postskjutsväsendet samt forvagnsinrättningar. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -| till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den i5 November 1834- Plenum kl. 5 e. m. Från H. Ex. H r Gr. o. Landtm, hade ankommit och upplästes följande skrifvelse till underteckn. R.idd.Secret.i Don i5 Hovember. j3g Hindrad att uppkomma i början af plenum denna eftermiddag får jag anmoda Hr Ridd.Secret. att derom underlätta den äldste närvar. Grefven, på det lian måtte öppna plenum och låta företaga de förrättningar, hvilka på anslaget äro angifna. Stockholm d. i5 Wov. 1834. Jacob De la Gardie. I anledn. häraf hade Gr. Posse, Arvid, öppnat plenum såsom Ordförande. "Upplästes och lades på bordet nedannämnda memor. från Co n sti tu tio ns Utskottet: N:o 56. ang:de en från It. o. Ad. remitterad, men af motionären icke uppgifven anmärk:sanledning; StatsUtskottet: W:o 35o. i anledn. af RiksSt:ns olika beslut i frågan om formen för R. St:s skrifvelse, ang:de sterbhusafgiftens utgående i Stockholm och Götheborg; Bevilln.- samt Allm.
Han skrev Hesaemeron, et stort latiask Digt 0111 TTerdeiis 8kabelse, forat de Unge skulde kunne lsere Latin uden at kesinittes af den usadelige latinske Litteratur. Og om Kviudens Skabelse siger h an: &amp; rIkke af Nandens Fod heller e j nf hnns Hoved)) Eva skabtes men af ham Side midt mellem hegge,)) At hnn ej skulde s p e s hans T r ~ og l ikke hnns Herre, l ~ N e n som en Fslle sin Jfand saindrzegtig stande ~ w Hiden. " Sk&amp;l for. ren&amp;issansen "! * Det vas den 4: de juni. Det var p&amp; Stockholms slott, e i sommarkviiH, bland koastnarsfolk, med 11ogsta.mdt tal af konmgeu, med folksBng ocli fanfarer. Mim t h k t e ej tillbaka, ~ n a n tiinkte ej fra~nU, man njot nf ogonblicket bma. DB kommer mot min granne en veteran i konsten, hojer sitt, alas och utbringar en sskbl for renii; ssansenD. %For reniissausen ?~, Ja, for den kommande reniissansen, ty en sddan foljer allticl pA forfallets period. D Det blef sA kvaft daruype, fast (let var hiigt till taket, och sorlet af de fyrahundracle blef mera triittande $11 aojsamt. Ja, stamningen vardt bruten, men f6r stondeu endast. Hvnd? Vi alla hgr forsamlade, norrmiin, danskar, finnar och svenskar, h r a r p i sitt ornrBde konstens hiingifna tjiinare, vi shulle hijra till fiirfallets period, vi skulle satta in v l r lefnads kraft, v8r sjals fiirmBga och hela intresse och iistadkomnla nigot, - som aldrig borde - -.
BevillningsUtskottets: om upphörande af Städernes SaluAccis; om uppbörds-provision till Städernas Magistrater; om Curhus-afgiftens fortfarande. 2:0 Bifall till följande Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets: om anskaffande af en mera tjenlig local för RiksArchivet; angående dispositioner af de f. d. Allmänna Magazinslnrättningen tillhörande hus och byggnader; om dispositioner af Kronan tillhörige byggnader och tomter i Landscrona; om förhöjning i KronoskjutsLegan; om verkställd granskning af CivilStatens Pensionslnrättnings förvaltning och räkenskaper för år 1826; angående betalning för förslitne Creditsedlars annullering i Banken; angående liqvid emellan förvaltningen af SjöÄrenderne och Allmänna Magazinslnrättningen; om anslag af medel till åtskilliga nya Fyrbåkars uppförande; om ersättning af allmänna medel åt boställs-innehafvare, för skifteskostnader; om serskildta tillgångar som erfordras, då Riksmarkegångspriset öfverstiger 6 Riksdaler Banko tunnan. Statsoch BevillningsUtskottens : om befrielse från Bevillning efter 2 Artikeln för dem af Skaraborgs Läns Allmoge, som icke äro kände för verklig förmögenhet. 33* Den 18 Mars f. m. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: om lindring för åtskillige
Den sista afdelningen är ett uttryck af förf: s personliga tro och står icke i något synnerligt samband med de nationalekonomiska läror, som i det föregående framstälts. Han har med allt skäl icke kunnat afhålla sig från att framställa, hur han tänkt sig det individuella lifvet, då han så uttömmande afhandlat det sociala. (Slutet följer.) Kgl. akademien för de fria konsterna i kampen för tillvaron. Det vore ett intressant ämne att skrifva den nu pågående kon9tnärsrevolutionen8 historia. Tiden dertill torde dock svårligen ännu vara inne. Men om saken ännu icke tillhör historien, så tillhör den desto mera dagens krönika, och en hastig skizz af livad som passerat kan derför måhända ega ett visst intresse. Denna skizz gör icke anspråk på någon fullkomlig objektivitet, icke heller på någon likformig utförlighet i behandlingen. Förf. har tillåtit sig att alldeles en passant beröra många vigtiga punkter, dem han trott vara allmänt bekanta, men har i stallet här och der dröjt vid småsaker, dem han .ansett fortjena någon belysning. Sakuppgifteme torde i regeln vara exakta, att kronologien icke alltid blifvit strängt följd, lärer väl icke vara synnerligen klandervärdt. Att förf. deremot kommer att klandras för bristande opartiskhet är icke omöjligt Det må också gema medgifvas, att denna uppsats skrifvits med en förhand bestämd mening om, hvilkendera af de tvistande parterna som i hufvudsak har rätt Då emellertid så många bland dem, som skrifvit med den uppenbarligen förutfattade meningen, att opponenterna haft orätt, det oaktadt icke ansetts lida af någon partiforblindelse, så borde det ju också vara tillåtet att hysa samma tanke om akademien. Då dessutom de fakta, på hvilken förf. stödjer sig, väl i allmänhet svårligen kunna bestridas, så lära väl äfven de derur härflytande slutsatserna kunna förtjena något afseende. Och nu torde det vara tid att komma in medias res.Kongl. akademien för de fria konsterna har i är firat en jubelfest, dock utan något synnerligt jubel.
Alt alla utmätnings-förrättningar varda skiljde från både kronofogdeoch länsmans-tjensterna; 2:o att i hvarje fögderi en eller, om behofvet så fordrar, två exekutions-fogdar tillsättas, hvilka bestrida alla utmätnings-förrättningar, och redovisa för dem inför Konungens befallningshafvande i länet, på samma sätt som kronofogdarne hittills, med undantag endast af resterande kronoutskylder, hvilka äfven af exekutions-fogden indrifvas, men redovisas för kronofogden, sorn sjelf förrättar all ordinarie kronouppbörd och för densamma ansvarar och redovisar; börande ifrågavarande exekutions-fogdar icke åtnjuta någon egentlig lön, men ega rätt att beräkna dagtraktamente och skjutspenningar vid alla förrättningar, med undantag af dem, som verkställas för indrifvandet af resterande kronoutskylder; samt 3:o att länsmännen sköta, i första rummet, polisen, och derefter i öfrigt alla till tjensteu hörande å* ligganden. Yid målets föredragning till remiss hade herr doktor Sandberg med motionären sig förenat. Utskottet har hvad sålunda framsläldt blifvit i Öfvervägande tagit och får härvid först, i afseende på riksdagsfullmägtigen J. P. Danielssons yrkande om utfärdande af instruktioner för fjerdingsmän, hänvisa till sin i betänkandet N:o 69 gjorda, af Rikets Ständer bifallna, hemställan. Hvad åter beträffar hvad anfördt blifvit, angående instruktioner för kronofogdar och länsmän, samt i följd deraf framställda förslag, att nya sådana måtte utfärdas, så enär, enligt hvad Utskottet inhemtat, denna fråga redan länge utgjort föremål for Kongl. Majtts nådiga uppmärksamhet, samt numera, sedan vederbörande blifvit i ämnet hörde, lärer vara beredd att, i den mån ärendets vigt och omfång sådant medgifva, Kongl.
Privilegier, som innebära oförenlig”hetmed en allmän samhällsrättvisa, kunna ”icke, efter nu utbildade rättsbegrepp och ”allmänt insedda Statsprinciper, fortlefva ”längre, än i den närvarande generationens ”ägo. Enär de sålunda, på grund af den”nas medgifvande, blifvit efter öfverenskomma grunder nöjaktigt ersatte, inträder samhällets ide'e åter i verksamhet.” 2:0 Att alla Statsbidrag utgöras i mårt af inkomst. *)”Den ojemnhetibeskattning,som härflyter särskildt af jordens privilegier och ”skattebördor, utgör på långt när icke den en”da orsaken till den oreda, mångfaldighet ”och försvårande vidlyftighet, hvarunder Sta"ten måste, likasom ifrån spridda gömmor, ”framletade inkomster, hvilka, sammanlagde ”från så mångå håll, likväl höra till allenast ”ett ändamål: Statens vidmagthållande. Banco, hvilka af Rikets undersåter ”till Stats-bestyret år 1828 blifvit betalde, ”utgått under icke mindre än 66 särskilda ■9 Utdrag af M. Ihres betänkande öfver förslaget. *9 "Iukoraat-Tfttlar eller spridda namn, nemligen af ”StatsVerkels Ordinarie Inkomster 32 slag. ”Dess Extraordinarie d:o 5 — ”Dess i Staten ej påräknade d:o 6 — Summa — ”Bevillning i — ”hvilken dock består af 4» nemi.: ” Allmän för året, Bevillningaf Te”stamenten, Bevillning af Kort”stämpling, och numera äfven af ’ 'Tidnings-stämpling. ”Div. Verks Medel eller Inkomster 22 — Summa 66 slag ”af afgifter till allmänna ändamål.