Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
O n s d a g: Kåldolma; vinsoppa. T o r s d ag: Kokt rimsaltadt fläsk med stekt hvitkål (recept i Idun n:r 6); äggöl. F r e d a g: Ugnstekt gädda med kaprissås; soppa på tupp (skotsk Cochy Leeky). L ö r d a g: Stekt fläsk med bruna bönor; risgrynsvälling. Recept. Vinsoppa: Två tredjedelar vin (hvitt vin eller marsala) och en tredjedel vatten uppkokas med socker och citronskal, afredes med äggegulor, så att soppan blir simmig, hvarefter citroneller apelsinsaft tillsattes. Apelsineller eitronskal, skurna i strimlor och kokta i socker, läggas i soppan. Serveras med makronbröd eller små sockerbröd. Soppa pä tupp: En tupp (ryska höns duga också) kokas sakta 3 timmar i buljong och skares, sedan den är fullkokt, i nätta bitar, hvilka förvaras mellan två fat,. så att de icke torka. Till buljongen, i hvilken tuppen kokat, läggas 12 goda purjolökar, skurna i tumslånga bitar, jemte \ kilogram risgryn, kryddas med peppar och saltas efter behof. Kokas en half timme, hönsköttet ilägges, och soppan serveras het. Detta är en skotsk nationalanrättning och synnerligen god till smaken samt därjemte ock närande. Gräddskum med sylt: Grädde vispas till hårdt skum, och sylt (hallonsylt 3 matskedar, lingonsylt 1 matsked) nedröres varsamt däri. Upplägges hvarftals med i sockrad grädde doppade skorpor. Denna i all sin enkelhet smakliga anrättning har fått sitt namn alterationskräm däraf, att den, då en oväntad gäst anländer, i första häpenheten vanligen användes af den altererade värdinnan för att upprätthålla husets anseende. O. H. Tj en ar ne. Ett godt ord finner en god vrå. En härvarande husmoder hade stora anledningar att vara missnöjd med sin tjänstflickas uppförande och arbete och uppsade henne genast.
Expeditionslits Ii o Hets Förslag till underd. Skrifvelse N:o '106. 239 Öfverskottslillverkning, sorn med mer än en femtedel öfverstiger det anmälda beloppet, vare förbjuden. Tillverkare vare pligtig att för sådant öfverskott, derför afgift icke blifvit, såsom i § 20 sägs, förskottsvis nedsatt, inom åtta dagar efter terminens utgång till Landtränteriet inbetala den derå belöpande afgift, efter uträkning, som Landskontoret meddelar, då med Bränneri-kontrollörens skriftliga intyg styrkes, lill hvad belopp nämnda öfverskott uppgått. Detta skall, intill dess afgiften derför blifvit gulden, uti särskildt säkert rum å det ställe, der tillverkningen skett, under Kontrollörens lås förvaras. Då Kontrollören, efter det bränvinslillverkningen eller distilleringen blifvit afslutad och redskapen förseglad, från'bränneriet afreser, skall nyckeln till ifrågavarande lås, förseglad med Kontrollörens, vittnets och bränvinstillverkarens sigiller, aflemnas till Kronobetjent i orten, som sedermera, i närvaro af vittnet och bränvinstillverkaren, eger förseglingen bryta och bränvinet utlemna, så snart behörigt qvitto å tillverknings-afgiften företes. I ersättning för sistnämnde åtgärd eger Kronobetjent att af bränvinstillverkaren åtnjuta ett arfvode af 3 R:dr, § 23. I fall åter under en termin tillverkning ej skulle uppgå till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ege bränvinstillverkare alt, då ett sådant förhållande med Brännerikontrollörens intyg hos Kongl. Majlis Befallningshafvande styrkes, ålerlyfla så stor del af den erlagda afgiften, som mot minskningen i hans tillverkning svarar; dock må hvad han sålunda återlyfla får ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften, och återstoden icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske.
Hon var en af inbjudarna till den 1873 stiftade Föreningen för gift kvinnas äganderätt, och hon blef dess mångåriga sekreterare. Hon var sedan 1874 medlem i Läsesalongens styrelse och sedan 1896 dess ordförande. Hon var 1874 bland inbjudarna till stiftandet af föreningen Handarbetets vänner, från början medlem i dess ekonomiutskott och nu sedan flere år dess vice ordförande. Hon var ordförande i den kvinnliga komitén för Chicagoutställningen och i det 1896 stiftade Svenska kvinnornas nationalförbund, liksom ordförande vid den, af detta förbund 1897 ordnade, nordiska kvinnokongressen. Hon var mångårig medlem i Klara församlings skyddsförening och i Diakouissföreningens styrelse. Hon var medlem i Nya Iduns nämnd. Sedan Fredrika Bre IDUN 394 I undangömda dalar, där fridens blomma gror, en andestämma talar till den, som ödmjukt tror. merförbundet 1884 uppstod, ägnade hon åt detta sin mesta tid, sitt lifligaste intresse. En af inbjudarna vid förbundets stiftande blef hon dess vice ordförande och dessutom medlem i förvaltningsutskottet, i bokkomitén, i redaktionskomitén, i trädgårdskomitén, i sjukvård skomitén samt — sedan Föreningen för gift kvinnas äganderätt ingått i Fredrika Bremerförbundet — • äfven i lagkomitén. Hon var således ännu vid sextiofem år den mest mångsidigt verksamma af alla svenska kvinnor, något hvilket redan i och för sig är betydelsefullt. Men det framför allt betydelsefulla var dock icke kvantiteten-, utan kvaliteten af denna hennes verksamhet. Det blef under denna mer och mer klart, att det låg en djup sanning i ett yttrande, som en gång fälldes om de båda vännerna, Sofi Adlersparres och Ellen Anckarsvärd s, samarbete: » Det är fru Adlersparre, som föder idéerna, men fru Anckarsvärd, som uppfostrar dem! » Inom Läsesalongen, Handarbetets vänner, Fredrika Bremerförbundet — öfverallt visade hon sig som den stora, organiserande och administrativa kraften. I n o m Läsesalongen öfvade hon genom sin stora beläsenhet och sin motvilja för trångsinnad censur ett mycket gagnande inflytande på bokinköpen.
Maj:ts nådiga disposition, för ersättande af kostnaderna för nödvändiga resor samt skrifvarebiträde i och för utgifvandet af 4:de delen utaf nämnde verk, och dels ett serskildt anslag af Sexhundra Riksdaler, att, med 200 R:dr årligen, under åren 1851, 1852 och 1853, utaf Kongl. Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Åkademien disponeras för afritning af qvarvarande sigiller vid handlingar, som i de utkomna delarne utaf Svenskt Diplomatarium redan blifvit aftryckta. Dessa begge anslag böra af Riksgäldskontoret utbetalas i öfverensstämmelse med de föreskrifter, Kongl. Majit lärer härom meddela. § no. Med afseende å den minskade inkomst, Stockholms stad under sednare åren erhållit genom tolag d Finska varor, hafva Rikets Ständer, såsom ersättning för en del af det bidrag, hvilket af dessa tolagsmedel utgått till Serafimer-lasarettet, anvisat för nyssnämnda inrättning en summa af Trellontusen femhundra Riksdaler; börande - >1 Slals-Ulskottets Memorial, M 324. 17 rande denna anslagssumma, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, under åren 1832, 1853 och 1854 utbetalas med en tredjedel eller 4,500 R:dr årligen. § Hl
Hon förstod att förena sin kungliga värdighet med ett så otvunget ungdomligt skick, en så frimodigt glad hälsning till alla som mötte henne, att på söknedagarna tvätterskan glömde sin klappbrygga och dalkarlen stannade med sin handkärra för att uppfånga sin andel af deras frökens alla hjärtan vinnande ögonkast. Nu på helgdagen, när allt som i den trånga, smutsiga staden behöfde andas och vederkvickas, strömmade ut till solskenet och vårluften på Ladugårdslandet, möttes drottningen öfverallt af täta, beundrande folkskaror. Just sådan ville de se sin fröken. Hvad skulle icke hon uträtta, när hon en dag tog makten af herrarne! Kristina var populär, som alla unga tronarfvingar. Hon, hon skulle göra allt bättre än det nu var. Allt som suckade i betryck och armod, allt som led förfång eller orättvisa, såg upp till henne som till en försyn. Hon skulle uträta allt som nu var snedt; hon skulle bota allt som nu var i olag; hon var den kommande hjälparinnan i all nöd, den efterlängtade befriarinnan från allt öfvervåld. Herrestyrelse har aldrig varit älskad i Sverige, äfven när den förtjent att vara det; konungamakten är en så gammal tradition och så djupt rotad i folkets föreställningar, att äfven den frie mannen vill se en enda råda, och råder icke denne ene, pratas han kull. Men denna prinsessa skulle råda, det såg man redan på den säkerhet, hvarmed hon styrde sin ystre donske springare Rurik, som undanträngt Caballero. Var hon icke den store kung Gustafs dotter? Han, den folkkäre, hade redan, efter sitt ärorika fall, hunnit blifva en myt. Under hans tid föreställde man sig allting bättre och så som det skulle vara; då visste man hvem man borde vörda och lyda. Hvem visste det nu? Allas ögon ville i dottern igenkänna fadern: det var uppenbart han; man kunde ej misstaga sig. Så kunde ingen annan sitta till häst, så blid kunde ingen annan skåda omkring sig och hälsa på fattigt folk. Där gick ett gladt sorl genom åskådarnes leder, när Kristina red tillbaka öfver Norrbro och Mälarens friska vårvindar blåste i den främst ridande hofjägarens blågula standar.
Ordn. 80 hos Kongl. Maj:c sådant i underdånighet må anmälas, med lika underdånig anhållan, att Riksdagen måtte på en Månad förlängas J och skulle de öfriga RiksStänden vördsamt och vänligen inbjudas, att uti detta beslut med PresteStåndet instämma; i hvilken händelse ExpeditionsUtskottet anmodas, att förslag till underdånig skrifvelse härom afgifva. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statsoch BancoUtskottens d. 4 dennes på Bordet lagde Utlåtande , i anledning af den del uti Kongl. Maj;ts nådiga proposition, angående ytterligare anslag till fullbordande af Götha Canal, som rörer CanalDirectionens anhållan, att nu genast få uti Rikets Ständers Bank å Bolagets vägnar lyfta de af detta år förut anslagne Byggnads - biträde återstående 2oo,coo R:dr, utan att behöfva förut hafva infordrat den sista Actiesättning, som Rikets Ständers beslut år 1 g 15 utsätter inom_utgången af innevarande är 1823. Frän Vällofl. BorgareStåndet. S. D. Återremitterades, med anledning af deremot gjorda anmärkningar, BancoUtskot. Prot. Utdr. d. 7 April i023. 119 tets Betänkande d. 21 sisth Martii N:o 3, i frågan om Publicitet af Bankens angelägenheter. S. D. BancoUtskottets betänkande den 24 Martii. N:o 4, i anledning af väckt fråga, om tillåtelse för Låntagare, att aflemna sina Räntebetalningar för BancoLån i närmaste Ränteri eller till Kronofogdar i Orterne, föredrogs ånyo och bifölls. S. D. e, m. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets Utlåtande N:o 59, öfver gjorde anmärkningar vid Betänkandet om dispositionen af Wendtholms Hofstalläng, fann BorgareStåndet, som förut bifallit sistnämnde Betänkande, det förnyade Utlåtandet endast bör läggas till Handlingarne. S. D. e. m.
Jag skall visserligen i olikhet emot den talaren, som uppträdde näst före den sista, anse för en heder att alltid försvara oskulden, ehuru jag sannerligen icke kan veta hvad det har med den här nämnda frågan att skaffa, enär jag icke hört talas om någon oskuld. Här är ej fråga om person utan om sak. Icke heller kan jag fatta den deduktion, som de tvenne siste värde talarne sökt göra af skillnaden emellan de åtgärder, Hr Munck af Rosenschöld vidtagit såsom Riksdagsman före eller efter frågan om hans uteslutande. Det vore en helt annan sak om man väckt fråga om hans uteslutande för någon gerning, som han vidtagit under Riksdagens lopp, sä vore det möjligt att en sådan åtskillnad kunde göras. Nu deremot förefinnes ingenting af delta, ty det förhållande hvarpå man stödt sitt yrkande af hans uteslutande var något, som skett förr än han uttog pollett och deltog i valet af Bänkman. På grund af detta förhållande är han förklarad obehörig att vara Riksdagsman, och då det förhållandet existerade redan innan han deltog i valet till Bänkman så skulle hans deltagande deruti äfven innefatta en olaglighet. Häraf följer således alt, såvida det skall finnas någon konseqvens i R. o. Ad:s tillgörande, Bänkm:svalet äfven bör ogillas, i händelse Hr Munck af Rosenschölds motioner anses ej böra erhålla grundlagsenlig behandling. Hr von Knorring: Jag vill icke ingå i svaromål på yttrandet om min större eller mindre kännedom om lagen, utan endast svara på sak. Jag vidhåller ännu och tror att större delen af R. o. Ad. skall med mig dela den åsigten, alt det är en betydlig skillnad på de åtgärder Hr Munck af Rosenschöld vidtagit såsom Riksdagsman innan det var ifrågasatt att han skulle uteslutas och dem han vidtagit efter denna period. Sedan det blifvit ifrågasatt huruvida jag eger rätt att vara Riksdagsman eller icke, så anser jag, i likhet med hvad Hr Gr. o. Landtm, först yttrade att jag icke eger rätt att framkomma med en motion innan det blifvit afgjordt om jag har rättighet att vara Riksdagsman eller icke. Vill Hr Cederschiöld icke förstå den saken så ämnar jag icke vidare med honom inlåta mig i discussion derom. Hr Printzensköld:
Jag kan fördenskull icke annorlunda än bifalla det begärda anslaget, då det afser ett behof, som är alldeles obestridligt och derjemte icke ens af de vägrande heslridt.” Vid Elfte punkten, angående anslag till Eoctra Provincial-Läkare. Af Herr Grefve v. Platen som icke ansåg nog vigliga skäl vara anförde, för att tillstyrka Rikets Ständer alt frånträda deras vid senaste Riksdag fattade beslut, alt Extra Provincialoch Bataillons-Läkare-tjenster må, der det lämpligen kan ske, hos en person förenas. Häruti instämde Herr Prosten Astrand och Herr Schartau. Vid ii:e punkten litt. C rörande anslag lill Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet: Af Herr von Troil_, E.: "Emot Utskottets hemställan om ett personelt anslag för Professor Retzius får jag reservera mig, i den enda omständighet, att anslaget ej blifvit tillstyrkt på Allmänna Indragnings-Staten, till hvilken, enligt min öfvertygelse, hvarje årligt anslag, som genom någon inträffande händelse kan komma alt upphöra före nästa Riksdag, hör hänföras”. Härmed instämde Herr Prosten Östberg. Af Herr Professor Thomander'. "Skulle det vilkor, som blifvit fäsladt vid Carolinska Institutets anslagsförhöjning, innefatta ett beslut rörande i ätlighet för bern alde Institut att utdela Academisk Doclors-värdigbet; så får jag mig vördsamt reservera emot en föreskrift, hvilken det Ilöglofl. 44 Stats-Ulskottets Utlåtande, IV.-o 4°- Stats-Utskotlet, efter mitt förmenande, icke är, genom 3o § Riksdags-Ordningen, bemyndigadt att föreslå och hvilken jag dessutom lör min del finner i rak strid med de allt hittills gällande föreställningar om Academisk organisation och Academiska functioner.” Härmed förenade sig Herrar Biskop Hedren samt Proslarne Astrand, Afzelius och Ahlqvist. Af Herr Prosten Stenhammar: ”1 hufvudsaken instämmer jag med Doctor Thomander.
Ilar ingen anmält sig till godsets inlösning på sätt nu näinndt är, eller linner tullkammaren så väl det angifna värdet, som de derutöfver gjorda anbud, när sådana skett, i allt fall icke motsvara godsets verkliga värde, ma tullkammaren detsamma med tio procents förhöjning utöfver det högst erbjudna värdet, för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning inlösa, hvarefter varan kommer att försäljas på sätt derom särskildt kan varda bestämdt, efter anmälan hos general-tullstvrelsen; och åtnjute vederbörande tulltjensteman hälften af ilen behållna vinst tullverket genom sådan försäljning under hvarje års lopp kan erhålla utöfver de. angif na värdesummorna med afdrag af tulloch försäljnings-ko tnader.s diar, vid anslagstidens slut, hvarken enskildt anbud om inlösen inkommit eller tullkammaren funnit sådan böra ,ega rum för Kronans räkning, må vid tullberäkningen efter angifningen komma att bero, och varan, efter skedd klarering, af egaren disponeras; men eger inlösning på förenämnde sätt rum för enskild räkning, skola tull-afgifterna efter det derigenom uppkomna högre varuvärdet beräknas; och skall af inlösningssumman, hvilken den. som stadnar för högsta anbudet, åligger att, sist innan klockan tolf nästföljande söcknedag efter anslagstidens förlopp, i tullkassan nedsätta, varu-angifvaren genast derefter utbekomma angifningsbeloppet, tillökadt med tio procent, meri öfverskottet, om sådant eger rum, tillfalla Kronan, och hälften 'ingå till det särskilda anslaget för manufakturernas befrämjande, under iakttagande af hvad i Kongl. Maj:ts Nådiga förordning till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor i sådant hänseende stadgas.» Från Borgareoch Bonde-stånden är ifrågavarande § återremitterad. Det har nemligen inom Borgare-ståndet blifvit anmärkt, emot den af Utskottet föreslagna förändring i Irsta morn., enligt hvilken i vissa fall en till förtullning angifven varas värde skulle af tillkallade besigtningsman uppskattas, att denna BerilluiiigaUtskottets Utlåtande, IY:o 15.
Så skulle, enligt ett å pluralitelens sida inom Utskottet anfördt exempel, en person, som blefve med våld hållen af annan och af honom slagen på något mindre ömtåligt ställe af kroppen, äga att till och med begå dråp, om han ej annorledes kunde undgå faran af att blifva ytterligare slagen. En sådan utsträckning af nödvärnsrätlen anser jag i ett ordnadt samhälle vara betänklig. Väl må hvar och en i allmänhet bibehålla den naturliga rättigheten, att, i sådane fall, der samhället icke kan mellankomma eller bereda ersättning, med våld förhindra en påbörjad rätlskränkning; men obestridligen måste samhället jemväl ega att moderera detta våld, så att icke för afvärjande af en ringare rätlskränkning, denna må vara aldrig så trängande, hvilket våld som helst skulle fä utöfvas, om rättskränkningen icke kunde annorledes eller med ett ringare våld förekommas. 1 öfverensstämmelse med den åsigt alt Slaten äger inskränka nödvärnsrätlen, äro ock beslämmelserne i 16 Kap. 8 § Jorda-balken, 28 Kap. 10 § Byggninga-balken, 22 Kap. 1 §, 23 Kap. och 26 Kap. 4 § Missgernings-balken af 1734 års Lag, äfvenså i Kongl. Maj:ls Proposition ifrågavarande 55 §, hvilken är hufvudsakligen lika med 7 Kap. C § Slraff-balken i Lag-beredningens Förslag. 54 Lag-Ulskoltels Betänkande N:o 20. Lag-kommittéen, hvars förslag till denna § i så måtto skiljde sig från Lagberedningens, att i Kommitléens förslag förekomme orden: ”och kan faran ej annorlunda än med väld afvärjas”— anför i sina motiver till denna § följande: ”Såsom ett vilkor för nödvärnet, förutsälles allmännast, att den rättighet, som genom olaga våld angripes, är så beskaffad, att ersättning för förlusten deraf ej kan, genom anlitandet af Statens skyddsmakt, vinnas.
Då denna fråga förevar till behandling inom Stats-Utsk:ts utgiftsafdelning, hyste jag samma betänkligheter med afseende å möjligheten att använda det begärda anslaget, som Frih, Liljencrantz nyss uttalat; men dessa betänkligheter häfdes genom de upplysningar, som meddelades afdelningen och som jag i detta hänseende enskildt förskaffat mig. Om vi jemföra den inhemska gevärsfabrikationen förr och nu, finna vi att densamma erhållit en betydlig tillvext, allt sedan R. St:r börjat att bevilja större anslag till gevärs anskaffande, än förut varit händelsen. Det är nemligen klart, att när faktorierna se att de erhålla stora beställningar, och hafva någon säkerhet för att så kommer att fortgå, så sporras de derigenom till att utvidga sin verksamhet, och delta är anledningen, hvarför gevärsfaktorierna, deraf endast Eskilstuna hittills haft några maskiner, börjat förskaffa sig flera sådana, för att dymedelst kunna bedrifva tillverkningen i större skala. Orsaken hvarför endast en del af de gevär, hvartill anslag vid sista riksdagen beviljades, äro levererade, är den, att man i afvaktan på 1864 års modell hufvudsakligen sysselsatt sig med förfärdigande af sådana gevärsdelar af den gamla modellen, som äfven passa in med den nya. Genom detta sätt att gå till väga, kan ett ganska stort antal gevärsdelar vara tillverkade, ehuru ännu icke särdeles många gevär blifvit sammansatta. Afven har levereringen af de vid Husqvarna faktori beställda gevär blifvit fördröjd derigenom, att detta faktori undergått en betydlig förändring. Man har nemligen varit sysselsatt med att der uppställa maskiner, för att kunna bedrifva tillverkningen i större skala, och det med den påföljd, att, enligt hvad som blifvit berättadt för mig af en person, hvars uppgift kan anses fullt officiel, disponenten vid nämnda faktori anmält, att han, sedan förändringen nu blifvit genomförd, kan från detta års början hvarje månad leverera 600 gevär. Det är just de stora beställningar af gevär, som på sednare tider blifvit gjorda, som manat egarne att så mycket som möjligt utvidga tillverkningen, för att kunna motsvara beställningarna.
Af hvad Magasins-Direktionen således i underdånighet inberättat rörande utsigterne i anseende till innevarande års gröda, har Kongl. Majit med bekymmer erfarit, att den farhåga, hvartill den redan länge fortfarande otjenliga väderlekeö gifvit anledning, ty värr icke är o. grundad, och Kongl. Majit anser Sig derföre af Dess Konungsliga pligt uppmanad att vara betänkt på serskilta anstalter för att förmildra följderne af den missväxt, hvarmed åtskillige Landsoiter hotas. Ofvertygad både om nödvändigheten af skyndsamma åtgärder till upphandling af Spannmål sa väl inom som utom Riket, och om otillräckligheten af de Penninge-tillgångar , sorn från Magasins Inrättningen kunna disponeras för ett ändamål, till hvars främjande allmänna och enskildte omsorger, nu mera än någonsin, måste gemensamt medverka, har Kongl. Maj t ej trott Sig böra uppskjuta, att till en början ej låta den utväg begagnas, som , med anledning af Rikets Ständers beslut vid sist hällne Riksdag, ännu är öfrig till Magasins-fondens förstärkning genom Lån af Banken emot 3 procents R äntå. I sådant afseende låter Kongl. Majit nu anbefalla Magasins-Direktionen att hos Fullmägtige i Rikets Ständers Bank sig anmäla för att, i den man behofvet klafver, tillita den summa af Femhundrade Tusende Riksdaler, som utgör återstoden af deri till 2 Millioner Riksdaler bestämda Diskont-rätt, hvilken, enligt nyssnämnda beslut, är Magasins-Inrättningen medgifven. Kongl. Majit laser likväl nog - 346 Konungens Nåd. Propositioner. samt, att denna tillgång, jemte hvad MagasinsDi rektiorien i öfrigt äger att disponera, ej annat kan än högst ofullkomligt svara emot behofvet, och att följaktligen försigtigheten och en nödvändig omtanka oundvikligen fordra, att utomordentliga utvägar i tid beredas, för att bestrida kostnaderne vid de betydliga Spannmålsupphandlingar, sorn af omstandighéterne kunna påkallas.
UtsökaingsBalken, i fråga om utmätning å Domar, sorn lyda å flere, stadgar att Konungens Befallningshafvande bör gifva bref sitt, att den, som t annat Höfdingedöme bor eiler gods häfver, må der gå Ida , hvaraf anses följa, att den ene Landi» höfdingen ej eller i andre fall skulle kunna vägra handräckning på den andres Pro» metoria!, har Herr Lundman yrkat, att, 36a I.ngVtskottcts Ii<tänkanden. genom bestämd Lag, Konungens samtlige Befallningshafvande ma åläggas att upptaga och handlägga sädane Ansökningar, som med Promotorial till dem från andra Lsndshöfdingar ankomma, så att penningarne må af den fordrande fä lyftas ho» den Landshöfdinge, som Promotorialet utfärdat. Detta har Lagutskottet öfvervägat, och får nu afgifva följande Utlåtande: Opartiskhet, eller ett af person och sak oberoende handlingssätt, är ostridigt ett af de hufvudsakligaste vilkoren för Ämbetsmannens anseende och bestämmelse. Det är i öfrigt af så graniaga art, att det, så vida ändamålet fullkomligen skall vinnas , måsfe icke allenast hos Ämbetsmannen verkligen vara till, utan afven i möjligaste måtto vara fridlyst från all slags misstänka hos dem, med hvilka Ämbetsmannen , i och för sitt kall, får något att göra; och Lagen synes derföre, i 15 Cap. 1 §. Bätteg.Balken, hafva förklarat Domare jäfvig att handlägga Sak, hvari han förut varit Fullmägtig. Samma jäf, sorn gälla f r Domare, gälla äfven i afseende på Konungens Befallningshafvande. Den sednare är fullkomligen jäfvig att handlägga ett