Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
19 o. följ.) omförmälte, af rnig anställda åtal emot Herr Öfverståthållaren ni. m. Friherre Sprengtporten oell Herr Polismästaren oell Riddaren Bergman; genom hvilket utslag Kongl. Hofrätten, på anförda skäl, förklarat min i detta mål anställda talan icke kunna bifallas; dock att Herr Polismästaren Bergmans yrkande om upprättelse för det emot honom väckta åtal af Kongl. Hofrätten jemväl utan afseende lemnades. Öfver detta utslag äro underdåniga besvär af mig hos Kongl. Maj:t anförda; och skall uti nästa berättelse målet blifva utförligen upptaget. Genom misstag uppgifves, sid. 29, rad. 12 här ofvan, endast ”ett yttre rum”, men bör heta: ett större och tvenne mindre rum. RIKETS STÄNDERS Emb et sB för år 1849. P. A. Norstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. ' L förväg bör läsaren erinras, att de anmärkningar öfver Tryckfrihetens tillstånd, hvarmed denna berättelse börjar, icke äro att betrakta såsom en genomförd afhandling. Ibland orsakerna dertill, att en sådan ej kunnat här komma i fråga, torde vara tillräckligt att nämna, det ämnets bearbetning icke dertill blifvit nog tidigt påtänkt. Det är tidens med hvarje dag sig utvicklande skick, som under fortgående arbete med berättelsens uppsättning framkallat detta fragment af ett försök, slutande sig med blott antydande af ett förslag, livars omfattning hvarken kunnat blifva nug bestämd eller erhålla den utsträckning, som behofvet i dess helhet påkallar. Att tillämpningen af den grundtanka, hvarifrån förslaget utgår, kan sträckas dels till fall af ohemult tadel emot Regerings och samhällsmyndigheters åtgärder, och dels till sådana, der klander af samhällsinrättningarna drifves utöfver en viss gräns, till våda för samhällets lugn och bestånd, utan att genom lagligt åtal kunna åtkommas, är en tanka, som vid fortsatt eftersinnande förefallit mig antaglig och genom hvars utförande, i fall det later sig göra, sjelfva ideen (grundtankan) skulle vinna en förhöjd vigt.
Ang:de egendomens försäljning vill jag åberopa Hr Dr Sandbergs reservation, som deraf lemnar en fullständig utredning. Sedan sista Riksdagen har jag varit i tillfälle att läsa original handl in ga me, och af dem synes tydligt att BankoKommissarierna icke orätt förfarit; ty de hade på förhand tillkännagifva, att Banken icke hade panträtt i mer än trenne af de ifrågavaride hemmanen. Således har man ingen anledning att fordra någon ersättning af R. St:s Bank, och Banken är äfven, såsom vi veta lagligen frikänd från en sådan ersättningsskyldighet. Jag anhåller om afslag på Betänk. Frih. Cederström, Anders, upläste följande: Ehuru jag helst önskat att bibehålla tystnad i denna sak, Anner jag mig dock nödsakad att, med ani. af Hr Dr Sandbergs (Betänk, bifogade) reservation, lemna några uplysningar, nödige att fria min frami, fader och min farbroder, Presidenten Baron Jakob Cederström, äfvensom mig från de grava tillmälen Hr Doct:n emot oss tillåtit sig. Hr Doct:n har nemi. behagat insinuera, att BankoKommissarierna ej kände de ifrågav:de egendomarnes natur, och (som orden lyda i reservation) »ansågo sig icke heller behöfva fråga derefter, ulan hade fullt förtroende till de ädle och högt upsatte män, med hvilka de hade att göra. De efterkomma på god tro dessa Hirs billiga önskan och tillåta att egendomarne lå gemen - 1) 0 11 4 April f. ta. 67 samt säljas, ty de kunde väl aldrig förmoda, att ett groft bedrägeri skulle vara möjligt för män af den börd och den samhällsställning, som desse Frihir innehade. Emellertid vet Frih. Anders Cederström den äldre ganska väl, att de egendomar han säljer och för hvilka han upbär köpeskilling, dem kän hansson Frih. Anders Cederström d. y. återtaga för intet när han behagar. Det oaktadt säljer fadren egéndomarne, emottager köpeskillingen, hvilken efter hans död skall tillfalla hans barn i art.
Om frågan i sin upprinnelse förekommit, hade man möjligen kunnat vara betänkt på att i kommunalt hänseende göra häradet till enhet i stället för länet, men jag kan icke instämma deri,- att, i bredd med landstinget, en dylik institution inom den mindre kretsen bör ega samma makt som landstinget inom den större. Deraf kan icke uppstå annat än kollision, jemte dubbla och ojemna beskattningar. H. II. 3 34 Den 7 Januari. Det är för öfrigt alldeles onödigt att gifva häradet en sådan rätt, utöfver den representationsrätt, det redan i lag eger. Ty ingenting hindrar landstingen att gifva sina beslut den form, att de inom ett län kunna verka nyttigt äfven för en mindre afdelning af ett landskap. På dessa skäl måste jag i hufvudsumman tillstyrka bifall till Betänk:t. Hr Nordenfelt, Leonard Magnus: Oaktadt jag i väsendtlig mån är förekommen af föregående talare, anser jag mig dock, såsom ledamot i Ekon.-Utsk:t, böra yttra några ord till försvar för dess Betänk. Inom Utsk:t har ingen mer än motionären önskat bifall till förslaget. Utsk:t föreställde sig, att en fråga, som så nyligen varit föremål för R. St:rs pröfning och vunnit K. M:s sanktion, icke borde upprifvas, innan den ännu trädt i gällande kraft. Det är sannt, att Utsk:t icke fullständigt framdragit motiverna för sitt afstyrkande; men Utsk:t ansåg det skäl, som jag nyss åberopade, vara alldeles tillräckligt. Härads-representationen skulle dessutom, utom de fördelar, tvifvelsutan kunde deraf uppstå, äfven medföra många olägenheter, hvaribland den hufvudsakligaste vore, att den skulle åstadkomma splittring och omvägar. Hr Wolffelt och Gr. Liljencrants hafva ansett, att här icke vore fråga om någon förändring i, utan blott ett tillägg till den nya kommunallagen. Jag hemställer, huruvida en sådan uppfattning af saken kan af Ståndet gillas. Hvarje tillägg måste naturligtvis vara ett ingrepp i en del al det hela, och då måste det väl innebära en förändring.
Luxe, mot kontant ersättning till boställs-innehafvaren, angående: IY. 516; R. V. 10; B. yn. 143, 220, A. 220, E. 354. — af Konvoy-Kommissariatet, angående: B. VIII. 90, 165, A, 165 samt öfverflyttanfle till Stats-Kontoret af de Kommissariatet hittills åliggande göromål: B. XI. 116, 252, 261, A. 261, E. 315. — af Kronofogde-tjepsterna, angående: B. III. 14, 53, A. 53. — till Kronan af kdnäsgårdqn Ollestad, angående: B. III. 206, A, 265. — af Ull-Diskonten, angående: B. XI. 320, 336, 338, A. 340. successiv, af Biskops-Embetena, med pndantag af de i Upsala, L|infl och Hernösand, angående; motjon af Grefve Carl August Adlersparre: se Motionär. — —, angående bildande af en pensions-fond för prestman af de tillgångar, som derigenom kunde erhållas; motion af Grefve Carl August Adlersparre: se Motioner. —- till Stats-Verket af en vid Kongl. Uplands Regemente befintlig kassa, sedan åtskilliga ersättnings-belopp derifrån utgått, angående ; motion af Herr Carl Reinhold af Robsahm: se Motioner. — af Privat-Bankerna vid deras nuvarande oktroyeis slut, m. m., angående; motion af Herr Carl Reinhold af Robsahm: se Motioner. —, Krigs-IIofrättens, angående; motion af Friherre Steffan Creutz: se Motifmer, Indr^guings-Staten, Allmänna: se Riks-Statens Nionde HufvudTitel. Infanteri, angående lättnader i rustnings-skyldigbeten genom kavalleris afsittande och förvandlande till —: B. VII. 5, 138, A. 138.
St. måtte anvisa en summa af 4500 rdr till inrättande vid Upsala akademi och inom filosofiska fakulteten af en profession i Stats-ekouomi. Hr Cederschiöld, Gustaf: Lika med Gr. Taube anser äfven jag, att Statsekonomien är en serdeles vigtig vetenskap, men för att kunna fatta densamma, för att kunna bilda sig en klar uppfattning om dessa djupgående grundsatser, så fordras verkligen mer kännedom och praktisk erfarenhet om affärslifvet, än hvad som vanligtvis kommer på en students lott. Om ynglingen vid universitetet inhemtar någon kunskap i detta ämne eller ej, tror jag det i alla fall kommer att föga inverka på den blifvande embetseller statsmannens bildning. Utvecklar sig hans håg åt detta håll, så förskaffar han sig lättare kunskaper i detta ämne, sedan han fått mer erfarenhet af det praktiska lifvet, eller med ett ord, sedan han kommit längre fram på embetsmannabanan. För min del skulle jag således tro, att det af Gr. Taube väckta förslag under nuvarande förhållanden är så mycket mindre af behofvet påkalladt, som förslag redan, ungefär i samma syftemål, blifvit af Gr. Anckarsvärd väckt, eller om en professions i Statsekonomien inrättande i hufvudstaden. Jag anhåller således att E. o. Ad. måtte instämma i Utsk:ts Utlåt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att E. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja ett anslag af 4,5 00 rdr till inrättande af en ny profession i Statsekonomien vid Upsala Universitet; hvarefter H. Exc. framställde propos. å bifall till Utsk:ts hemställan och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 32;dra punkten.
Menks konkursmassa, att Menks betalningsansvar för de vexlar, nämnde firma dragit å Ullberg & Cramér, icke kan förfalla eller ens minskas derigenom att Ullberg & Cramér frän deras accept-ansvarighet för samma vexlar vinna befrielse. 2:o af handelsfirman Chr. Matthias Schröder & C:i, genom William Graf, att, till vinnande af befrielse från all betalnings-skyldighet för den af Johns & Uanko-Ulskollets Utlåtande 40 5 C:i å Schröder & C:i dragna och af denna sednare firma accepterade vexel å B:ko Mark 8,025, som Banken innehar, firman erbjöde sig att till Banken erlägga 40 procent af kapitalbeloppet, hvarvid uppmärksamhet tillika fästats derå, att, enär Schröder & C:is stat utvisade vida större brist, än som betäcktes genom 40 procents utdelning, firman, enligt den i Hamburg gällande lag, ej kunde åläggas att å skulden betala mera, än motsvarande 40 procent; hvadan, i händelse det nu erbjudna ackordet ej antoges, Bankens anspråk icke i något fall kunde sträckas utöfver nämnde procent-belopp, då likväl omkostnaderna, för att göra anspråket i Hamburg gällande, konnne att för Banken medföra en förlust, som kunde undvikas, derest ansökningen bifölles, emedan aekordssumman då kontant utbetalades i Stockholm; uppgående berörde ackordssumma till B:ko Mark 3,210 eller, efter afdrag af redan inbetalda 845: 12, till B:ko Mark 2,364: 4 sk. 3:o af sysslomannen i Johns & C:i konkursmassa, Grosshandlarne J. F. Billing och E. Ungewitter, att dä till deras kännedom kommit, att handelsfirman Ullberg & Cramér framställt förslag om ackord för åtskilliga Bankens innehafvande, af sistnämnda firma accepterade vexlar, men ett sådant ackord icke kunde utan Johns & C:is konkursmassas bifall af Banken beviljas, såvida Banken ville behålla sin rätt till betalning af denna massa för samma vexlar, sysslomannen, för att bereda så väl Ullberg & Cramér bifall till det af dem erbjudna ackord, som för att sätta Johns &
Enligt Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Kontors räkenskaper böra dessa summor höjas med följande belopp, nemligen: Kronobergs d:o Calmar d:o Christianstads d:o. Hallands d:o Elfsborgs d:o Gefleborgs d:o Westerbottens d:o. — » 1858 — 300. Summa Summarum R:dr Runt 775,445: Då Hushållnings-Sällskapens årliga berättelser till Eders Kongl. Maj:ts Landtbruks-Akademi innehålla den bästa öfversigt öfver den rådande verksamheten för jordbrukets förkofran, och det skulle leda till en vidlyftighet, oförenlig med detta sammandrag, att upptaga den hithörande skildring, som jemväl i femårsbe - *) Till en del dock obegagnadt. Åtgärder för jordbrukets utbildning. Trädgårdsskötsel och fruktträdsodling. 29 rättelserne meddelats, torde det vara min pligt, att blott i korthet vidröra ännu några ämnen, som med jordbruket stå i samband. Villkoret för ett önskvärdt genomförande af de förbättringar i vårt jordbruk, för hvilka länens Hushållnings-Sällskap med sina filialafdelningar allt mer utveckla verksamhet, synes vara föredöme af större jordägare af ståndspersonsklassen. Detta föredöme verkar efterhand på allmogen, som i flertalet län ännu karakteriseras såsom saknande de insigter, hvilka jordbrukareyrket nu mera kräfver, och allt för länge vidhållande gammalt och mindre lönande förfarande i yrket. Fortgången af jordförbättringar genom ändamålsenlig vattenafledning å ena och bevattning å andra sidan, genom brukningssätt med tillbörlig växtföljd, nödig gödsling och dermed sammanhängande ökad uppmärksamhet på ladugårdens behof, åkerbruksredskapens fulländande o. s. v. står alltså i allmänhet i direkt förhållande till antalet inom orten beflntliga större jordegendomar under kunnige och driftige ägares skötsel. Med detta föredöme har allmogen flerstädes redan uppfattat grunderna för det rationela jordbruket och tillegnat sig detsammas fördelar, under det densamma annorstädes i saknad af sådant föredöme till större del ännu sköter sitt jordbruk så, att den går i mistning af en oberäknelig vinst.
Om nägon Saltpeter innehäller öfwer :6 Procent »arter, sä kan en annan innehålla mindre, dä desse blan§ das yZF Den Lg Äpr-ift Las tillhopa och sedan profwas, torde Kronans förlust Llifwa för stor. Zag har för min tillwcstning nvknak förutwarande Kronans Werkmästare, och byrde säiedcs förmoda, att hen med noggram-et bereoes. Jag weL likwist att dcn a^erkengen innchäucr nägot mer jätta och fett, an de i6 -a-ocent Krutbruk n manligen bcstä. DcL ar jordens egenskap och kan ej fvrekomrnas; om nu Kron nan a deste irca zo Lispund ärligen skulle föclora nägra procent, sä Wänne det ej är bättre att .n liken förlust nidkännesz an att ingen tillMrkas; säkerligen underkastar jög mjg ej widare walbehaget wi^ antagning sedan jag nu uti tre är efter hwaran dra mast gä till Kongl. Ärig-s-ftollegium med klagomä! uppä Uppbördsinan och Landshöfdingen. For oe ellgen niatte det intet warit Ko» nungens och Rik-ens Stunders tanka, alt denna gärd skulle alltid lösas med penningar, utan att i dest ställe Hemmansäga e sjelfwe stolle uti smätt producera Saltpes ter; dertill äro alwen underrättelser kemnade, mensen ärligen aftagande lefwer-rinqen in natura torde bewisa att lewererings-sätftt är felaktigt, och att dymedelst intet ans damälet wines. Att utsatta nägra principer lill upmuntran för Satt» peterttillwei kick-gen kror jag wara öfwerflödigt, emedan om det skulle suponeras att en concures ce kunde äga rum, kan äkwcn fruktan uppstä för bristande afsättning.
Den 9 Augusti. utur detta nödstäldta tilständ ; Längre kunna utffylder alldrig sträckas än tilgängarne hos den stattffyldige det medgifwa, och männe intet dessa skulle kunna blifwa tilräckligare, oni intet wissa Oeconomiffa Författningar lade band pä Raringar och intet missbruk medtogo tilgängarne hos den ffattstyldige, oftast högst tryckande för dem som sädant drabba, och äfwen ffadeligt för Riket, dä dess medlemmar derigenom utblvttas och sättas uti oförmögenhet, at med bästa wilja i werlden understödja et kärt Fosterland. Jag fäster denna gäng isynnerhet min upmärksamhet wid ^'ibklniilgs - och Aoterings-werket. Ware längt ifrän mig, at tilstprka nägon rubbning deruti til dess grunder, dä jag är öfwertygad om nyttan af dess beständ, grundadt pä den öfwertygelse, at wär indelta Arnme utgör en den basta Soldat, och at denna Armse, sä sammansatt den är, genom prof af största tapperhet oftast gjort emot öfwerlägsna fiender snart sagt underwerk. Mit föremäl är dock intet här at yttra mig uti den militäriffa wägen utan endast i den Oeeonomifia, och at med bibehällande af denna dräpeliga Inrättning, talar jag endast emot missbruk, de der trycka alla innehafware af Roterad Jord.
Och i » den heliga veckan » heter det på Långfredagen: » Jag känner djupt, hur i mitt hjerta Passionens ros, ett barn af smärta, sin djupblå blomma vecklar ut. » Vidare har han smak för grafvar och kyrkogårdar. Der, i dödens stad, känner han först riktigt » ett odödligt hopp1 ». Han uppmanar läsaren att fly leken och gå ut bland grafvarna att bedja2. Bättre än festens tärna är almens sus på kyrkogård8, och när han beskrifver Clarens, detta hänförande ställe, ser han endast mörker och tunga, dystra molnskyar, ända tills han inkommer på kyrkogården. Rousseau och Byron försvinna i fjerran, och fram träda evighetstankar; andeverlden helsar honom i trädens 1 » Tag mot! » 11 » Vapenmakt ». 3 » Förkärlek » .sus, och han ber: » o, mitt hjerta, låt, när lifvets nöjen dö, andeverldens sköna höjder glimma1 ». Slutligen vill han lefva i romantikens drömlif. Han vill sitta och se på i en lugn hydda; han älskar icke handlingen, som Martha personifierar, men » betraktelsen », kon * templationen, som framställes i Marias bild. Och hvem, som gjort det bästa valet? Derom är ej tvifvel. » Till väninnor begge mästarn hade i sin lefnads fröjd och qval; » Men Maria », så han sade, » gjort det bästa val9 ». Hjt — till romantiken — hör ock hans patriotism. I » Hvad sommaren sade » håller sommaren straffpredikan för svenske odalmän. De vilja icke försvara detta kära fosterland. — » Skall detta allt en annans bli en gång, blott för att folkets bröst är kallt för saga och för sang. » Ett underligt skäl, men fullblodigt romantiskt! Wirsén är fast öfvertygad, att hans Manhem skall bestå i alla tiders skiften. När allt mulnar rundt omkring, » på Manhems berg, bland Manhems djupa dalar, hur allt må svigta, tro och ära bor. » Folket skall stå såsom » ärans sista bålverk på vår jord ». Skogen är ett tempel, som susar » om gud och frihet », haf-vet skyddar oss mot utländsk smitta,
Under den lifliga strid, sorn härom utkämpades, var det nationens behof af en sta; k konungamakt, som tåg minorieteten varmt om hjertat. Jag var en ringa medlem af denna minoritet; jag röstade emot förslaget till ny R. 0., emedan jag fruktade att det skulle beröfva oss en stark konungamagt. Det är också i följd af denna min känsla, att förevarande förslag innebär ett ingrepp i konungamagten, sådan den finnes i vår grundlag bestämd och försäkrad, som jag kommer att rösta nej till detsamma och anhåller om Hr Grins o. Landtmms propos. å afslag derå. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. H. Exc. Hr Frih. De Geer, Louis: Såvida Rev.-Utsk:t med den nu föredragna slutmeningen af dess Betänk, endast hade afsett formen lör utgifvandet af en ny tulltaxa, så skulle jag hafva löga att deremot anmärka, ty vår grundlag föreskrifver icke uttryckligen, att de bevillningar, sorn R. St:r sig åtaga, skola af K. M:t sanktioneras, innan de utfärdas. Men att döma ej mindre af de vid Betänk:t fogade reservationer än af de yttranden, som här under diskussionen af Utsk:ts ledamöter blifvit fällda, har meningen med denna slutstrof varit att uttrycka det påstående, att K. M:t icke skulle ega att med den af R. St:r uppgjorda tulltaxa vidtaga någon annan åtgärd än att utlärda den alldeles oförändrad; och ett sådant påstående måste jag fortfarande bestrida, så mycket jag än beklagar att icke i hvad på mig ankommer kunna genom en eftergift bidraga till allt, som kunde förekomma möjligheten af en konflikt emellan de båda statsmagterna i ett så vigtigt ämne. Jag vill icke fästa mig dervid, att Utsk:ts påstående påtagligen slår öfver målet, då det är framstäldt utan all inskränkning eller undantag, enär till och med Utsk:ts majoritet väl måste medgifva, att i fråga om tullen på spanmål eger Konungen någon rätt att förändra de af R. St:r bestämda tullsatser. Men jag ber att med några ord få rekapitulera sjelfva tvistefrågan.
St. ej äga att meddela några särskilda stadganden i uppbördsväg, såsom stridande emot 89 § Reg.F. Mitt yrkande är således, att sednare delen af tillägget, nemi. orden: "enär uppbördsmannens qvittens, enligt uppbördsförfattningarna, den förutan icke är gällande," måtte utgå. Hr Stuart: Jag är förekommen af Hr af Billbergh och förenar mig med honom. För öfrigt får jag hemställa, att ordet meddela måtte förflyttas efter ordet debetsedlar, hvarigenom § blefve lättlästare. Hr af Billbergh: Detta nya stadgande lomme att medföra mycket menliga följder, i fall det skulle vinna R. St:s gillande. Här har Utsk. föreslagit, att i stället för att tjenstemän med 200 r:drs lön hittills varit befriade från bevilln:s erläggande, skulle denna befrielse nu sträcka sig endast till de tjenstemän, hvilkas lön ej uppgår till 100 r:dr. Härvid har det undfallit Utsk., att 200 r:dr nu äro vida mindre, än 100 r:dr varit förut i förhållande till lefnadskostnaden. Äfven förekommer, alt sedan Bevilln.Utsk. föreslagit, att centonal skall utgå af alla löner, kommer denna gravation alt blifva ännu starkare, an om vanlig bevilln. å 200 r:dr erlades. När dertill kommer, att jag icke ser, det staten är betjent med att af de uselt lönta tjenstemän, som ej hafva så myckel, alt de kunna lefva af sina löner, taga en afgift, kan jag icke gilla Utsk:s bemödande att fråntaga tjenstemännen deras nu ägande fördel, att icke, förrän deras lön uppgår till 200 r:dr, derå betala bevillning, och det 94 D*n 8 December. så mycket mindre, som den, hvilken har extra inkomster, är skyldig att erlägga bevilln., då dessa jemte lönen uppgå till 200 r:dr.
Herr Montgommerie j Gustaf, anförde skriftligen: Det sednnsle Rikdagsbeslulet innehåller val en underdånig skrifvelse lill Kongl. Majrt derom, alt ehuru Dykerioch BergningsCompngniets Octroj upphör med ingången af Januarii Månad 1828, detsamma dock må till enskilda spekulanter fortfarande utbjudas och företrädesvis åt dem upplåtas, som, jemte inrättningens vidmagthållande samt ett noggrannt uppfyllande af det blifvande Reglementets föreskrifter, förbinda sig till de billigaste villkoren och de minsta utgifterna. Samma Rikets Högloft. Ständers beslut uppgifver tillika de grunder, hvarpå en ny Octroj bör byggas, bestående af följande villkor: 1:0 Alt minst 60 timmars bergningstid för eget folk må medgifvas; 2:0 Alt då lossning skett inom denna tid, Skepparen fritt och obehindradt får afsegla; 3:o Att, efter denna tid, icke för det, som redan blifvit lossadt, bergarelön till Djfkeriet behöfver betalas; samt för det 4:o Att, då Skepp i Lotsmans-farvalten af KronoLots blifvit satt på grund, ingen befattning med bergningen af sådant Skepp, eller dess last, må af Dykeriet vid-» tagas, derest dess hjelp ej påkallas. Den ia December f. m. Men som dessa villkor och grunder i ett blifvande nytt Reglemente icke förebygga de egentligaste klagomålen öfver, och de mot Folkrätten och medborgerliga friheten stridande, och all rättvisa och billig o hel åsidosättande, föreskrifterna uti det förra Reglementet af 1802 för Dykerioch BergningsCompagniet; så anser jag min pligt vara, att derpå fästa Rikets nu församlade Ständers uppmärksamhet. Ett ämnej sorn under så olika åsigter redan 1823 års Riksdag behandlades, och som af dåvarande Ständer, lika med mig, ansågs för ett bland de vigtigare föremålen för deras öfber läggningar , oeh förtjenande ett utmärkt rum, i anseende till dess inflytande på Rikets handel och sjöfart; ett ämne af denna vigt påkallar, vill jag säga, det ömmaste oeh allvarligaste deltagande.