Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen och i afseende å de fleste sökandenas anhållan dels om uppförande å stat af en andre Landskanslist och en andre Landskontorist, dels om förhöjning af de löner, som för detta slags beställningar nu å stat bestodes, hade såsom skäl för framställningarne härutinnan hufvudsakligen blifvit anfördt, att, i anseende till de ständigt vexande göromålen vid Länsstyrelserna, det icke vore möjligt för den å stat uppförda Landskanslisten och Landskontoristen att ensamme medhinna alla dessa tjenstebefattningar tillhörande åligganden, utan att afdelningscheferna, för ärendenas jemna och oafbrutna gång, varit nödsakade att på egon bekostnad antaga flera extra biträden; att det emellertid icke kunde anses billigt att nämnde chefer skulle aflöna tjenstemän för verkställande af sådana göromål, hvarmed de sjelfva icke hade att taga omedelbar befattning; att dessa göromål likväl vore af den vigtiga och ansvarsfulla beskaffenhet, att de icke kunde anförtros någon annan än den, som egde erforderlig skicklighet och gjort sig känd för pålitlighet, samt att, hvad lönebeloppen anginge, ifrågavarande af sitt arbete fullt sysselsatte tjenstemän syntes vara förtjente af samma aflöning, som de med dem jemförlige ordinarie tjenstemän i öfriga civila embetsverk innehade. Ehuru ostridigt vore, att inom åtskilliga län mängden af Länsstyrelsernas göromål fordrade flera tjenstebiträden åt Landssekreteraren och Landskamereraren, än som i stat bestås, likväl och då för handläggningen af så beskaffade göromål, som icke stodo i oskiljaktigt samband med utöfningen af Landssekreterarens och Landskamererarens befattningar, utan mera uteslutande afsåge Statens tjenst, antalet af de nu å stat uppförda Landskanslistoch Landskontorist-beställniugar kunde anses vara i allmänhet tillräckligt, och det syntes böra hädanefter, såsom hittills, åligga Landssekreterarne och Landskamererarne att, lika med flere andre Statens tjenstemän, såsom Häradshöfdingar, Kronofogdar och Häradsskrifvare m. fl., sjelfve aflöna de biträden, som för deras göromåls bestridande erfordrades, funne
Jag kände mig, sedan jag kommit i er dal, mera sjuk än jag på länge varit, dels genom resans besvärligheter, dels genom mitt felslagna hopp; ty jag hade, – jag tillstår det – vidskepligt smickrat mig med det hopp, att redan vid första andedraget af er prisade paradisiska luft erfara en märkelig förbättring. Äntligen anländ till detta slott, kände jag mig om aftonen beklämd af en synnerlig ångest och hjertklappning. För att styrka och uppmuntra mig, lät jag föreläsa mig den bekanta berättelsen om Prophetens resa till himmelen: ett stycke som bland alla de heliga legenderna mest behagat mig. Efter dess afhörande lyckades det mig att insomna: men knapt hade jag tillslutit ögonen, förrän jag tyckte mig ligga på min dödssäng. Läkarne skakade på hufvudet, och snart ilade alla till min yngre bror, för att hylla den uppgående solen. Ännu var jag dock icke död: min kropp tvättades och lades på båren: min ångest var outsäglig och dock förmådde jag ej gifva det ringaste tecken till lif. Mellertid fördes jag till den stora moskéen i hufvudstaden Kandahar, der Zeder, Öfverste Presten, efter alla de böner och ceremonier som vid ett sådant tillfälle hos oss äro vanliga, äfven, enligt det gamla bruket bland Prophetens efterföljare, öfver mig uppläste ett ståtligt men iskallt äreminne, med uppräkning af de dygder jag borde ägt, men tyvärr till större delen saknat. Det förvånar mig ännu, att jag kunde öfverlefva ett så grufligt uppträde. Men omsider slutade den sorgliga akten; man upplyfte båren och förde mig i den präktiga grafvård, jag åt mig sjelf låtit uppbygga. Nu tillslogos koppardörrarna, och jag hörde huru man utanför tillmurade ingången. Men då den sista stenen instöttes och äfven den sista ljusstrålen från de lefvandes verld utestängdes från mitt trånga fängelse; då förmådde ej min kropp längre qvarhålla den sig lösslitande anden.
Man frågade honom, huru han dermed kunnat uthärda. Ilan svarade: ”Det gick väl an, hara sillen icke varit så dyr.” Under sådana förhållanden tror jag för min del, att !!. o. Ad. likasom de öfrige Stånden gjorde häst, ali låta den gamla lagstiftningen qvarstå orubbad intilldess ali den nya, af hvilken man lofvar sig så stor framgång, varder införd. Olifver hon det i sin helhet, sä får man tillfälle ali pröfva systemets riktighet. Om man deremot nu sönderplockar del gamla, så har man hvarken det ena eller det andra, och bofvartie fä dä sä mycket större framgång. Af Hr Eklund, med hvilken Hrr Gunther och Lagergren sig förenat, är en reservation fogad vid betänk, af följande innehåll: ”Då, efter hvad allmänt kändt är, förslag till ny st ra liing vid innévar. riksmöte kommer att föreläggas R. St., om äu ej alt genast af dem antagas, anser jag någon ändring i nu gällande sladganden om uppenbar och enskild kyrkoplikt icke böra äga rum, helst, med afseende ä nu rådande åsigler om kyrkoplikt, försigtigheten skulle påkalla, att annat, straff i kyrkopliktcns ställe substituerades, hvilket åter, ulan en väsendtlig rubbning i lagens allmänna straffbestämmelser, icke vore görligt.” Jag instämmer i den mening, som dessa reservanter hafva utlrvckt, och anhåller alt R. o. Ad. ville afslä hel ii 11 k. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius:
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs å nvo och återremitterades Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 4 sistlidne Augusti, under N:o 57 , afgifna och, den 29 i samma månad f. m., på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckta frågor, dels om imättande af Arbetshus i Länen, ■och dels om nödvändigheten af åtskilliga uppgifna åtgärder och bestämmelser i allmänhet lill förekommande af Lösdrifveri m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den J2 sistlidne Augusti, under N:o 62, afgifna och, den 27 i samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af yrkad försäljning af en Hemmanet Tofta förut tillhörig Skog n;. m., blef samma Utlåtande af Pudderskapet och Adeln afslaget. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Urskottets, under N:o 216, afgifna och, den 27 sistlidne Augusti e, m., på bordet lagda L’tlåtande, i anledning af verkställd granskning af redogörelsen öfver tvänne till America och Medelhafvet företagna Krulförsäljnings-Expeditioner, blef be - 12 Prot. Utdrag den 7 Sept. 1829, rörde Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitteradt. S. D.
Och då privat-bankerne, efter att i 20 å 30 år ha inbringat sina delegare en årlig vinst-utdelning af 16 å 20 procent, som lika gerna och vida billigare både kunnat och bordt tillfalla riks-bauken, det vill säga det allmänna, nu, oaktadt detta 16 Banko-Utskottets Utlåtande M 70. af lagstiftningen sanktionerade ocker, icke bättre vårdat sin ställning, än att flere bland dem, för att kunna fortfara med invexling af sina utelöpande skuldsedlar, hvarå ockret bedrifvits, nu uppgifvas vara i trängande behof af låneunderstöd; icke kan det väl vara^hvarken rätt eller klok!, att det allmänna meliankommer, för att uppehålla dessa institutioner? Jag lior det så mycket mindre, som åtminstone en eller annan bland dem lärer häfta i skuld för utländsk blanko—kredit, och att, om lån af riks-banken skulle meddelas någon af dessa, följden naturligtvis blefve, att silfver derför i riks-banken uttoges eller dess vexlar köptes på den upplånade ut ländska silfverfonden, men hvarigenom det med denna fond afsedda ändamål, att afhjelpa bristen på bytesmedel inom landet, förfelades. Dessutom, icke lär väl någon tro, att, genom lån till privat-bankerne, penningar i allmänna rörelsen skulle utkomma. Dessa banker skulle aldrig låna mer än hvad de nödvändigt behöfde till betaluing af sina utländska skulder och till invexlingens fortsättande: ty om de i riks-banken fä betala 8 å 10 procent, nog veta de bättre än att utgifva egna lån root högst 6 procent; och det är således alldeles klart att, genom den utländska lånefondensj utlemnande till privat-bankerne, landets rörelsekapital icke skall ökas med en enda skilling. Men, skall man invända, om privat-bankerne nu ej få hjelp, måste de stoppa sin invexling, och »den vådliga rubbning i penninge-cirkulationens jemna gång», hvarmed Utskottets pluralitet hotat, skall inträffa. Ett sådant förhållande har äfven jag emotsett, men tror för ingen del att någon olycka för landet derigenom skulle vållas.
Borelse-Kapitalet var redan under år 1808 så starkt ökadt, att allmänna rörelsen icke kunde upphämta och använda den nya tillväxt af Sedlar sorn åren 1809 och 1 8.10 utgåfvos, och deri natturliga följden, häraf måste blifva att dessa Sedlar skulle till utväxling i Banken återgå samt att, så snart denna utväxling upphörde, deras varde skulle falla i samma nion, som beloppet ökades och följaktligen möjligheten aflagtnades att kunna dem med Silfver inlösa. Man har anfort såsom fördel af Bankens hemlighet, att Banken vid påkommande behof kunde anlitas örn biträde till Slaten. _ Jag åter anser dessa biträden hafva medfört större olägenheter an fordelar för Banken och Staten, och jag åberopar erfarenheten till styrka for mitt tanka. jyS Ban&o-Utskotlets Betäriianden. Förskott till Staten hafva förstört bade var och flere andre Bankers kredit. Genom sådane I>ån eller förskott blefvo Bankens Sedlar och kredit under förra århnndradet så försämrade, att den sluteligen år 1776 måste göra Bankqveroute, dervid Sedlarne förlorade hälften af deras nominela värde. Af samma orsak är Banken ru satt i ett skick som förr eller senare torde göra en ungefärligen dylik operation nödvändig. Erfarenheten bevisar således häst att den återhållande kraft, som Banko-Utskottets yttrande bort äga på beslut om Banken, och det afseende Riksens 6'tänder derpå fästat, icke hittills, såsom man velat pasta, bevarat Bankens kredit ifrån operationer, skadliga både för den och Staten. Jag kan icke föreställa mig, alt denna kredit skulle vara blottställd för mera våda, i den händelse sorn man synes befara, att Bankens öde knnde af votering innom Riks-Stånden bero, än om den genom votering i BankoUtskottet skulle afgöras. Det är ändå sluteligen af Riksens-Ständer, som alla nufvudsakliga frågor, hvilka röra Banken , bero.
Med erinran om det länge insedda behofvet af en anstalt inom hufvudstaden, hvarigenom det kunde blifva möjligt för den ditströmmande ungdomen att, medelst åhörandet af offentliga föredrag uti vetenskapliga ämnen, fortsätta sitt kunskapssökande, för de äldre att uppfriska minnet af hvad de i ungdomen lärt och för hvem som helst att lefva uti och inom vetenskaperna och upplysningen, hvilket otvifvelaktig! vore det kraftigaste medel till samhällsmenniskans förädling — har Grefve C. H. Ankarsvärd, uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, vidare fästat uppmärksamheten derpå att den närvarande bristen på utvägar för hufvudstadens bildade samhällsklasser, att öka eller ens underhålla sina kunskaper, väl af mången ansågs böra ändamålsenligast alhjelpas genom universitetets förflyttning till Stockholm; men ehuru äfven motionären för sin del vore öfvertygad, att ett högre läroverk inom Sveriges hufvudstad skulle åt vetenskapernas odling gifva mera lif och väckelse, än fallet kunde vara uti en mindre stad, hade hade han likväl föreställt sig att universitetet i Upsala ännu vore af allt för mägtiga intressen fästadt inom sin trånga krets, för att man skulle kunna i den närmaste framtiden emotse dess flyttning; och vid sådant förhållande syntes det vara i hög grad angeläget, att omförmälda för hufvudstadens innevånare ganska kännbara brist på tillfälle till deltagande i vetenskapliga öfningar blefve på annat sätt afhjelpt. Efter alt vidare hafva dels erinrat, hurusom Stals-U (skottets Utlåtande M 123 (Fortsättning).
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslag för åtskilliga byggnads-arbelen uti Kongl. Slottet i Slockholm och Gripsholms Kongl. Lust-slott, m. m. (Stats-Utsk:s S. A. K. Sedan, i anledning af den vådeld, som hröstetidep nästlidne år härjade en del af Tullgarns lust-slott, och hvilken skall hafva uppkommit genom det derstädes använda felaktiga byggnadssätt, att, med förbiseende af dermed förenad eldfara, ej allenast Expeditions-Vtskollets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 177. hvarjehanda trädvirke anbringats i närheten af skorstens-piporna, utan ock ändan af bjelkar i taklaget uti desamma blifvit instuckna, Riksmarskalks-embetet blifvit i Nåder anbefaldt föranstalta, dels om noggrann undersökning, huruvida enahanda förhållanden i afseende på byggnadssättet, som vållat branden .vid Tullgarn, äfven egde rum vid Kongl. Residens-slottet samt det arf-furslliga palatset vid Gustaf Adolfs torg i hufvudstaden, äfvensom vid Haga, Drottningholms och Gripsholms Kongl, lust-slott, så att skäl kunde förefinnas att befara dylik olyckshändelse vid något af nyssnämnda slott och palats, dels ock att, i sådant fall, uppgift blefve meddelad om de åtgärder, som till förekommande deraf kunde anses nödiga, äfvensom förslag upprättadt å den derför erforderliga kostnad; så hade, enligt hvad E. K.
Jag anhåller blott att få till Protocollet anmäla min i ConstitutionsUtskottet afgifne Reserva; tion , enligt hvilken jag icke ansett Konstitutionsutskottet vara bundit af Riksens Ständers Dm 19 Martu. 301 'vid sista Riksdag fattade beslut om nödvändigheten af Statistiska upplysningars infordran-' de, innan Representationsfrågan kunde till någon vidare handläggning förekomma ; ty då skulle ConstitutionsUtskottet äfven vara bundit af Styrelsens välbehag, i anseende till dessa upplysningens förskaffande, och således vara i sina Lagstiftande arbeten beroende af executiva Magten. Jag tror utomdess att för utarbetande af en plan till en ny Representation icke behöfvas så i detaillen fullständiga Statistiska upplysningar, utan anser att lör detta arbete äro de upplysningar tillräckliga, som vi redan äga. Herr Grefven och Landt Marskalken heniJ ställde, om icke, sedan de öfrige trenne Respeelive RiksStånden vid Utskottets den 30 sist-; ledne Januarii meddelta första yttrande i äm net redan låtit bero, Ridderskapet och Adeln behagade, äfven för sin del, uti enahanda bei slut nu mera instämma. Bifölls. Herr Grefven och LandtMarskalken öfverlemnade klubban till Grefve Lewenhaupt, Gustaf, samt bortgeck. Vid förnyad föredragning af Statsutskott tets den 4 dennes afgifne samt den 14 i saini 302 Den 19 Martti ma månad på Bordet lagde Utlåtande , ofver gjorde Motioner angående Medens beviljande ät Herr BergsRådet Friherre Hermelin j blef samma Utlåtande, uppå derom af Herr Grefven och Ordföranden fram tälld proposition, af Ridderskapet och Adeln giltadt. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric:
Men då likväl BorgareStdndet fastställt lönebeloppet i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, Eetänkanden, N:o 3o4- 497 oell således synes, lika med H. PräsleStåndet, sorn fördelat Summan i 3ooo R:dr till lön samt i5oo R.-dr till Taffelpenningar och Fourage-medel , hafva godkänt den af Utskottet afsedda beräkning, att nedsällningen i lönevilkorjbn jemväl för desse Generaler, emot hvad K. M:t föreslagit, skall äga rum i afseende på Taffelpenningar nes och Fourage-medlens belopp, men lönen förblifva 3ooo R:dr; inbjudes H. R. o. A. att i denna mening instämma, samt, lika med H. PrästeStåndet och V. BorgareStåndet j antaga Taffelpenningarnes och Fourage-medlens beräknande till i5oo R:dr. Angående den af Utskottet tillstyrkta pensionsrätt för de 9 Generalerne vid 65 års ålder, hvarvid likväl på en gång ej flere än 2 sådane pensioner borde bestås, är förslaget derom bifallit af H. PrästeStåndet j men afslagit af H. B ondeSlandet j hvaremot V. BorgareStåndet beslutat: att Pensionsrummen för Generaler må blifva Trennc, att StatsAnslaget för hvardera pensionen skall bestämmas till 2000 R.-dr och att denna Pcnsions-reglering för Generaler endast mä gälla till nästa Riksdag. Och äro, enligt R. o. A.-s beslut, alla q
Visst hade Ysabel rätt, när hon gaf uttryck åt sina tankar öfver de där väntanstiderna; den där lilla historien var ju helt oskyldig. Men när den läses af hr A. och fröken B. och tant C. och moster D., så tänka de sig själfva i situationen, och det är ju mycket möjligt, att den i så fall inte skulle vara så oskyldig. » » Men tant, nog ligger det ju nära till hands att tänka på, hvad man själf skulle göra, om man vore förlofvad och inte finge ha några små stunder på tumanhand. » » Ja visst, kära barn, men anse det då inte som fel hos andra, att de kunna företaga sig något, som ditt samvete förbjuder dig. Och kom ihåg, att lagarna för » det passande » och » det anständiga » äro diktade af människor, hvaremot sedligheten är oss föreskrifven af Gud. Den, som genom uppfostran och natur är sant sedlig, kan tryggt lita på sitt eget samvete och gå sin egen väg. » » Ja, men tant, vi kunna ju icke alltid känna oss själfva så säkert. » » Nej, gunås, men så mycket större skäl ha vi då att ej sitta till doms öfver andra, för hvilket vi alltid äro benägna. Vi upptäcka så lätt bristerna hos andra och förtjänsterna hos oss själfva, men vi böra sträfva efter att lära känna våra egna fel och nästans goda sidor; det är betydligt svårare, och därför vill just ingen ägna någon möda däråt. I fall vi mera befiitade oss om detta, så skulle ett handlingssätt, sådant som Ysabel beskrifver, undgå mycket af det om fullkomligt oförstående vittnande klander, i hvilket grundtonen är det bekanta: » Jag tackar dig, Herre, att jag icke är som denne mannen. » — Människorna stå alltid färdiga att gripa in vid hvarje förnärmelse mot » det passande », men osedligheten tolereras i många fall, om den blott förstår att svepa in sig i den yttre anständighetens vackert draperade mantel. Hade Ysabel i stället skrifvit en af de moderna kärlekshistorierna utan både förlofning och äktenskap, skulle hon kanske icke i hast blifvit så uppmärksammad. Men nu var det bara en helt vanlig flicka, som besöker sin fästman i hans ungkarlsrum!
» Söta lilla barn, hvad du är röd ooh så din panna bränner, har du ondt i hufvudet stackars liten; laga att du får litet frisk luft, gå en liten bit, kanske Cecile vill gå med. » » Ja, jag får också lof att gå; Sillfverarm väntar på mig vid ridhuret », sade sonen. » Hvart ska ' ni gå? » frågade fadern, hastigt uppfarande ur sina drömmar. » Jo, Cecile Stjärkrona väntar på mig, hon blir så rysligt lätt stött, Cecile, så jag måste skynda mig, och så var det litet annat också. » » Än du då Torsten? » » Silfverarm » — började sonen. » Pjoller och dumheter och aldrig något annat ha ' ni för er », utbrast fadern uppbrusande och mätte golfvet med stora steg. » Om jag nå ' nsin hörde något annat än nöjen och nöjen, som upptaga er tid och edra tankar, men aldrig. När gjorde ni någonsin något nyttigt, eller när tänkte ni en förnuftig tanke? Nej, granna kläder och nöjen och pjosk och dumheter upptaga all er tid, och mamma håller med morsgrisarna, det är naturligt. Hvar det skall ta ' vägen med vår tids ungdom, det vet jag då sannerligen inte. Nöjen och utgifter, förstörda magar, hopsnörda kroppar och förvridna hjärnor — det är alltsammans. Och pappas börs den tror ni ska ' vara outtömlig. Det måste bli ett slut på det här. » (Forts.) Europeiskor eller vildinnor? • edan för flere år sedan var bruket att sticka hål i öronen skenbart en öfvervunnen ståndpunkt. Det betviflades, att en för kulturen tillgänglig moder skulle kunna låta förleda sig att vanställa sina barn på det endast h o s vildar förlåtliga sättet. Och ändå tyckas örringarne åter komma på modet. Sålunda har man för kort tid sedan kunnat läsa, att drottningen af Italien gynnar dessa prydnader.
Enligt gällande lagstiftning är landthandlande, i fråga om försäljning af utländska varor, inskränkt till följande varuslag: bomull och bomullsgarn, kaffe 20 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande A’:o 99. fisk, fiskredskap, frukter och frön af alla slag, färger och färgningsämnen, hampa, lin, läder, nålar, salt, spanmål, specerier, stenkol, the, tobak och snus, tvål, ull, verktyg och viktualier; och Utskottet har antagit, att dessa varuslag skulle omfatta alla de varor af utländskt ursprung, hvilka å landet kunna vara mera allmänt behölliga. Förhållandet är dock icke sådant; ty utom åkerbruks-redskap, lin och Ungarn, tråd och väfnader af alla slag, oljor, tran, socker och en mängd andra artiklar af utländsk tillverkning, som för landtmanncns behof numera äro högst nödiga, bör både engelskt jern och stål hädanefter blifva föremål för en ganska betydlig omsättning på landet, men det oaktadt är det dock landt-handlanden förbjudet att med dem idka köpenskap. Utskottet har i förlägenheten om skäl för sitt afslag tillgripit ytterligare ett, som är så föråldradt, att det icke bordt framställas, nemligen att en mera utsträckt handelsfrihet på landet endast skulle leda derhän, att en mängd för den stora allmänheten nu okända utländska lyxartiklar komme att å landet spridas. Lagstiftaren har under flera sekler sökt leda folket i band i afseende å deras rättighet att fritt utan intrång få förvärfva; men på sednare tiden nödsakats maka åt sig för en mera utsträckt frihet derutinnan; och det är sannerligen på tid, att detta förmynderskap, som så hämmande inverkat mot allt framåtskridande i industri, alldeles upphörer.
Ut supra. Ridd. 0. Ad. Pr. VII. B. s;dra Afd. >3® I)en 27 Augusti f m. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund Bf dervid gjorde anmärkningar, StatsB8mt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 5o sistlidne Julii under N:o 582 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af Krigs-Academien m. m. Ut supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 11 om aftonen. In fidem Protocolli O. Lagerheim, Onsdagen den 27 Augusti. Plenum klockan 9 förmiddagen. Vid förnyad föredragning af Banco-Utekottets den 7 dennes under N:o 4a afgifne, pamt den 11 derpå följde eftermiddagen på bor - Den 27 Ju gust i /, m, det lagde, Betänkande, öfver väckt motion om upplysningars meddelande i anledning af de vid Utskottets Memorial N;o i5 bifogade Tabeller, rörande BmcoVerkets tillstånd; fann Ridderskapet och Adeln att samma Betänkande endast borde läggas till handlingarne. Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottets den 7 dennes under N:o 43 aflåtne, samt den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, angående uppskof med återbetalning af ett från BancoDiscontVerket år 1818 utgifvet lån. Herr Moritgommerie, Guftaf, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 1.) Herr HammarJkjöld, Lorenzo: Ehuru jag ej vill neka riktigheten af åtskillige strödde satser uti Pierr Montgommeries anförande, anhåller jag dock att få protestera emot hufvudsaken, eller det som utgör det egentliga 7rpo]ov i hans yttrande.