Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och Landf Mar,kalken föreslog, att så val Herr Berghmans ofvannämade Memorial, hvilket innefattade anmärkningar, vid Statsoch BancoUtskotteas den 6 dennes eftermiddagen återremitterade Betänkande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga proposition till Riksens Ständer, angående ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal, sorn de af Friherre Hjerta och Herr Bergman, rörande samme ämne, nu afgifne yttranden, mätte tili Stats* och BancoUtskottsn remitteras; hvilket bifölls, Företogs till pröfning StatsUtskotfets dea 16 aistisdö.e Julii, under N,o 336 afgifoe, samt 544 Den ix Augusti f, m, den 22 derpå följande eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, angående ersättning för förlorade Ängar m. m. vid gränslinien emot Ryssland, Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 3.) Hant Excellence Hrrr Gref ve af Wetterjledtt Gujlaf: Om den värde talaren, Friherre Anc karsvärd, understödjande Riksdagsfullmägtigen Rutbergs motion, hade uti sine anmärkningar, blott yrkat ett högre belopp, såsom ersättning för de ägor, hvilka, genom Krigets tillfälligheter och den deraf följande gränsereg leringen, blifvit beröfvade åboer vid Torneå och Muonio Eif, aå skulle jag visserligen icke hafva upptagit Ridderskapets och Adelns tid, med att besvara dem; jag skulle endast hafva förenat mig uti den åsigt, som af StatsUtskottet blifvit framställd; men då Friherre Anckarsvärd yttrat sig, att efter hans tanka, Svenske medborgares interessen, vid senaste tractater, blifvit illa afgedde, så är det min pligt att ingå uti afgifvande af några upplysningar.
För min del vågar jag dock hysa den öfvertygelsen, att de grunder hvarpå denna mening hvilar, icke inför en noggrannare granskning hålla profvet, äfvensom att höga utförselafgifter för vissa slag af trävaror äro föga lämpliga medel för att vinna det mål, som man dermed afser att vinna. Först och främst tillåter jag mig i underdånighet anmärka, att erfarenheten, långt ifrån att bekräfta alla de framtidsfaror, som man aldrig underlåtit förespegla, så snart fråga väckts att borttaga förutvarande band och inskränkningar, tvärtom i nästan alla Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse M 49. 15 rigtningar gifvit vid handen, att en stigande upplysning måste allt mer och iner inskränka antalet af de fall, der ett ingripande i de enskildes ekonomiska förhållanden är nödvändigt. I alla de här uppgifna fallen, eller i fråga om vattenuppdämning och eldfara, om sundhetsvård och renhållning, om jagt och fiske, gäller det dock att förhindra förfång för en annans närvarande rätt. Och detta är något helt annat än att låta den der obestämda och obestämbara framtidens rätt få göra sig gällande, hvilken, om den erkändes såsom grundsats, skulle lätt nog kunna hämmande och förtryckande uppträda emot hvilket som helst af det närvarandes behof och sträfvanden. Hvad särskildt fisken i de allmänna vattendragen och villebrådet beträffar, så är den omnämnda inskränkningen derföre berättigad, att dessa icke — såsom skogen och jernmalmen — äro någon enskilds tillhörighet: de äro icke mer den enes än den andres egendom, utan förflytta sig ständigt Irån den enes dominium till den andres. Hvad vidare den så ofta åberopade framtidens rätt i allmänhet beträffar, torde här vara på sin plats att i minnet återkalla, hurusom densamma redan förut inom den ekonomiska lagstiftningen i åtskilliga rigtningar sökt göra sig gällande genom förbud och inskränkningar, hvilkas .olämplighet numera allmänt erkännes.
ousakema till att brottI&amp; / ietsfrepensen ä r fem h sex gånger större bland den ?~zn ?zli&amp; an blatird .den guinlea befo / kninge ?i, kom jag ovilkorligen att tänka på en förening, i hvilken jag för omkring r 5 år sedan afhörde ett ordskifte a m just saiiinia sak. Enar qvinnorna i allmänhet äro obenägna att offentligen yttra sig till och nied i anmeii, som röra dem ganska nära, var det ej underligt, att mäniieiis fasta hållning fick synligt uttryck i ett tidningsreferat följande dag, der det hette, att föreningen (hvars nianliga inedlerniiiar voro betydligt öfvervagande) fattat det beslzh, att den - manliga befolkningen vore långt brottsligare än den qvinliga. Ehuru smickrande för mitt kön detta märkliga ~beslutw än d vara, vågar jag dock ej antaga detsamma, ej heller statistikens siffror .soni rätta värdemätare på det moraliska tillståndet, utan tror att maii, .för att döma ratt, bör moderera deni genom att i rakiiiiigen medtaga förh~llanclena i det meiiskliga lifvet, sådant vi se det röra sig om' kring oss. Vid ett af våra större straffiiiigelser der min maii under tio års tid varit aiistäld som tjensteman, hade jag ofta tillfalle att marka huru, företrädesvis i fråga om förfalskningar och försnillningar, en ejler flera qvinnor spelat en vigtig rol, dock alltid bakom kulisserna. Jag vill har meddela några af dessa mina erfarenheter. Har ha vi en fånge dömd för tillgrepp af kommunala medel, samt för förfalskning af dithörande räkenskaper. Har han familj? - Ja, en mor och en faslmö, hvilka båda han tyckes afguda. Fästmön har löst sin förbindeise med honom; den beklagansvärda inoderii sörjer förtvifladt öfver den förhoppningsfulle sonens brott. Jag lärde kanna de två sa beklagansvärda qvinnorna, och annii uppröres min rättskänsla vid minnet af dessa två ostraffade brottslingar.
Har han otur i spel, finner han förmodligen riklig ersättning i annat; åtminstone rider han dagligen in till staden för att besöka den sköna geheimerådinnan de Gabel. – Också H. M:t konungen lär ofta åka in till staden i samma ärende, och den kunglige berlinaren får då vänta i timmar utanför hennes bostad. Hvad månde detta betyda? Rykten och gissningar flyga om i luften. Hofvets damer och kavaljerer vädra intrig, betrakta hvarandra med misstänksamma blickar och söka utspionera hvarandras mått och steg, ty ingen unnar den andra minsta öfvertag i den allmänna kampen om gunst och makt. Särskildt är denna högt sträfvande medikus föremål för en spänd uppmärksamhet; honom afundas alla och mot honom småle alla, ty ingen kan veta, hvad morgondagen bär i sitt sköte. Det är afton efter en brännhet dag. På en träbänk utanför sitt logis sitter Struensee, med hufvudet tillbakalutadt mot den murgrönsbevuxna väggen, försjunken i betraktelse af molntapparna, som brinna likt blånor öfver skogen, där solen nyss gick ned. Hans tankar kretsa ideligen omkring två punkter mellan hvilka han anar ett inre sammanhang – två hotfullt stirrande onda ögon, hvilkas olycksbådande blickar han icke kan undkomma. För det första blef han i dag icke mottagen af fru Gabel, utan afspisades med den förevändningen, att geheimerådinnan icke befann sig väl. Om det varit sant, borde hon ju så mycket hellre ha mottagit sin läkare! – För det andra har konungens hela uppsyn och uppförande i dag erinrat om en elak pojkes, då han vet sig ha gjort ondt. H. M:ts blickar ha varit dolska och skygga, allt sedan han i går afton hemkom till slottet från sitt besök hos geheimerådinnan Gabel. Det har dock varit omöjligt att aflocka honom minsta antydan om hvad som passerat. Någonting måste ha händt; men hvad? På sista tiden har Struensee ofta frågat sig själf, om han icke, i sin ifver att öfvervinna BirgitteSophies motvilja, framställt kungens allmänna moraliska förbättring i alltför ljusa färger.
Vid förra riksdagen gjordes en under N:o 118 bland Vällofliga Borgare-Ståndets motioner förekommande framställning i detta ämne, hvilken af Lag-Utskottet tillstyrkts i väsendt - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 28. 57 i väsendtliga delar, på, sätt dess betänkande N:o 58 omförmäler samt af Borgareoch Bonde-Stånden bifölls utan votering, men deremot afslogs af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvadan frågan då förföll. Då bemälda framställning sålunda rönte fullständigt godkännande af tvänne Riksstånd, som ansågo den yrkade förändringen nödig och ändamålsenlig, samt endast underkändes af de båda privilegierade Stånden, förmodligen på de otillräckliga grunder och konsiderationsskäl, som omförmälas uti den af Herr Grefve Sparre, E., vid Lag-Utskottets omförmälda betänkande fogade reservation; så anser jag mig ega skäl att nu förnya samma motion, så lydande: I sammanhang med de nya statuterna för universiteten i Upsala och Lund, utfärdade Kongl. Maj:t den 2 April 1852 nådiga Förordningar, dels angående upphörande af universiteteruas domsrätt, dels angående den universiteten tillkommande disciplinära myndighet öfver de studerande. Från den härvid etablerade allmänna regeln, att ”tvistemål, brottmål eller andra domare-ärenden, som skiljas från Universitets-konsistoriernas handläggning, skola af allmänna domstolarne upptagas,” göres uti 3 § af Kongl. Förordningen om domsrättens upphörande det märkliga och mindre lämpliga undantaget, ”att studerande ej må för brott, begånget i universitetsstaden eller inom en mil deromkring, tilltalas vid domstol, innan saken blifvit dit utaf vederbörande Konsistorium öfverlemnad.” Enligt 3 § af Kongl. Förordningen om den universiteten tillkommande disciplinära myndigheten öfver de studerande, sträcker sig denna exceptionela inskränkning till ”alla förbrytelser, större eller mindre, som af studerande begås iuom det sålunda bestämda området, och skola dessa alltid hos Rektor till åtal anmälas.
De nu framlagda förslagen utgöra visserligen ett steg framåt, såväl till större säkerhet för bankosedlaruas inlösning med silfver till deras fulla värde, som till ett mera ändamålsenligt bedrifvande af bankrörelsen, men många af de stora fördelar, som finnas omnämnda uti Kongl. Finanskomitéens betänkande uti motiverna för inrymmande af plats för enskilda aktieegare vid den egentliga bankrörelsen (pag. 7 och 8) gå dock förlorade om Banko-Utskottets förslag antages. hvarföre jag yrkar att Rikets Ständer gillande den nya Bankens inrättande måtte återremittera alla de §§ uti hvilka tillåtelsen för enskilde, att i Sveriges Bank vinna inträde sknlle införas och föreskrifter i sammanhang dermed meddelas. I denna reservation hafva instämt : Herr Gyllenram. H. Gsamt Herrar H. Gahn och L. N. Eneqvist. af Herr v. Hofstén, S. E.\ Mot Utskottets beslut att vid ifrågavarande fördelning af Rikets Ständers Bank utesluta enskilde personer frän deltagande i den såkallade Sveriges Bank, får jag vördsamt anmäla min reservation. Finanskomitéen af 1860 har, som det vill synas mig, på fullt giltiga och öfvertygande skäl förordat, att inrymma plats för aktionärer vid den egentliga bankrörelsen, men, då komitéens betänkande i fråga är för en hvar ledamot af representationen tillgängligt, skulle det vara olämpligt och öfverflödigt, att här upprepa de skäl hvarpå komiterade grundat en dylik åsigt. Jag anser det förslag, rörande reorganisationen af Rikets Ständers Bank, som komiterade afgifvit uti sitt underdåniga Betänkande angående bankväsendet i riket, särdeles väl motiveradt och genomfördt samt till följd deraf förtjent att antagas i sin helhet, hvarvid likväl någon nedsättning i beloppet af den föreslagna grundfonden, äfvensom i minimisumman för enskildes delaktighet, torde hafva varit nödig.
Han slog upp vin och persvaderade och klingade och bjöd på bakelser samt glömde nu ej heller bort mig, utan skålade sjelf och uppmanade äfven Emelie att skåla med mig. Hon log och lydde, men hennes ögon sökte ej mig, utan hängde alltjemt fast vid honom, hvarföre jag ock kände mig tillbakasatt och tafatt, så att jag ej något vidare kunde deltaga i glammet. Men så gjorde jag också ett hastigt slut på hela denna glada tillställning, i det jag förklarade, att nu skulle vi gå ut och spisa aftonmål, medan Emelie bäddade och ställde rummet i ordning. Tegnéhr gaf mig en arg blick, som bättre än ord tolkade hans missnöje med mitt förslag, men för skams skull kunde han ju ej motsäga min lika artiga som billiga uppmärksamhet emot den unga flickan. Emelie syntes ej heller så särdeles tacksam för mitt prof på fin takt, men hon låtsade naturligtvis om ingenting, utan rustade sig i ordning till sitt värf. Vi grepo nu våra mössor och efter att hafva sagt godnatt till Emelie, begåfvo vi oss ut till gamla Gustafvas spisningslokal vid Husargatan, hvarest vi beslutat intaga våra måltider, n. b. middagen företrädesvis, ty såväl Tegnéhr som jag voro rikligt utrustade med proviant från hembygden för såväl frukostsom aftonspisning, fast vi ej den första aftonen ville besvära vår värdinna och hennes sköna medhjelparinna med någon matanordning. Om denna vår »supé» hos gamla Gustafva är ej mycket att säga. Tegnéhr yttrade ej ett ord till mig hvarken under ditvägen, därvaron eller hemvägen. Han spisade hastigt upp sin portion köttbullar och blickade ilsket på mig, då han täcktes bevärdiga mig med ett ögonkast; han var tydligen alltjemt förargad öfver såväl min insinuation om svärfadern som mitt hastiga afbrytande af det glada samqvämet med den sköna Emelie. Då vi hemkommit, gingo vi straxt till sängs i den för oss båda afsedda bädden.
Oaktadt öfvertygelsen om dessa åsigters sanning blifvit i jemnbredd med en växande insigt i nationalhushållningcns grunder, mera allmän, har sådant dock hittills icke medfört andra verkningar, än att Staten, dels genom en förlängd arrendetid, dels genom meddelande af optionsrätt för de förra arrendatorerna vid förnyadt utarrenderande af ifrågavarande egendomar sökt uppmuntra den enskilde innehafvaren att å Statens egendomar nedlägga det arbete och de omkostnader, utan hvilka någon förkofran i jordbruksnäringen icke är möjlig; men om ock den enskilde blifvit härigenom försäkradt att åtminstone i någon män fä skörda frukterna af sina uppoffringar, torde dock den omständigheten, att eganderätten till det kapital, han ä sådana förbättringar nedlägger, icke tillkommer honom utan Staten, vara ett nog verksamt medel att afskräcka den enskilde frän företagande af sädane större förbättringar, som icke förrän efter en längre tid lemna ersättning för de derå nedlagde kostnader. Dä jordbruksnäringen vid nämnde egendomar i anseende härtill torde i allmänhet betinna sig pä en lägre ståndpunkt, än der den enskilda företagsamheten, uppmuntrad af utsigten att ensam erhålla, vinsten, fritt placerar sina kapitaler, kan det arrendebelopp Staten af sina egendomar erhåller icke motsvara annat än en ganska låg ränteqvot ä egendomarnes kapitalvärde. Jern fores denna ränta med hvad Staten såsom länesökande nödgas erlägga och dervid ett missförhållande ådagalägges, så ledes lätt tanken pä den af motionärcrne föreslagne åtgärd, åsyftande att använda det i egendomarne befintliga kapital, hvarå endast lag ränta erhålles, till afbetalning ä Statens med högre ränta löpande skuld. Beloppet af den afbetalning, som sålunda kunde verkställas, lärer väl icke med tillförlitlighet kunna beräknas, men antagligt är, att. enär nämnde egendomar, enligt de vid förra riksdagen infordrade uppgifter, innehålla en rymd af omkring 80,000 tunnland jord, utom sä kallade impedimenter, samt egendomarne äro jemförelsevis med andra serdeles lågt onererade, en köpeskilling, icke obetydligt öfverstigande den Herr Hierta antagit, bör derför kunna påräknas.
Till Riksgäids-Contorets skyddande från förlust genom detta enskildta lånebiträde, anser jag nödigt, alt, jemte inteckning, vederhäftige personers proprie-borgen för lånets gäldande bör presteras, af den anledning, att, örn bruket, — hvars tillverkningspris å jernet 12? R:dr J3:co per Skeppund tyckes vara temmeligen högt, — möjligen skulle komma alt under längre Uih. till K. St. Prof. 1845. 4 Sami. i Afd. 2 Band. 15 Haft. 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 227. eller kortare tid drifvas med förlust, Riksgälds-Contoret äfven i sådan händelse ej måtte förlora något. Utskottet har icke bifallit mitt yrkande, att i Betänkandet intaga ofvannämnde af Herr Fitinghoff lemnade calcul. Men då jag anser, att inga upplysningar i de ärenden, som föreläggas Rikets Ständer, böra undanhållas, så bifogas densamma min reservation; och tror jag mig äfvenledes böra meddela den af Herr Fitinghoff Utskottets Afdelning lemnade nnderrättelse, att bruket för närvarande häftar för en intecknad skuldsumma af circa 22,000 R;dr B:co. Calcul öfwer tillwerhiings-priser och winst, som erhälles viel Conradsforss. Då årets stångjernstillverkning antages till 1,000 Skepp, för 2 härdar, upptages tackjerns-consumtion till 1,000 Skepp., sorn med forlön från Bergslagen till bruket, å 10 R:dr R:gs Skepp., belöpa sig till 10,000. —- — Till utsmide af 1,000 Skepp, tackjern beräknas 1,000 stigar kol å 4 R:dr 4,000. Smideslön å 1 R:dr pr Skepp 1,000. — -— Städja och foderpenningar för 2 härdars arbetspersonal 260.
Södertelje kanals underhållande, emot 5 procents ränta, Innestående lösen för å skattejorden växande ekar'; å hvilka fmedel 4 procents fänta ekeplanteringskassan godtgö res, - — Uti Riks-arkivets nuvarande hus intecknad skuld till Stockholms Borger skaps Enkhus-direktion; för hvilken skuld, enligt] den derför afgifna förbindelse af den 6 November 1794, borde till en början erläggas 5 procents och sedermera allt framgent 41 procents ränta, Förfallna 5 procents obligationer, med derå till förfallodagarne upplupen ränta, i Dito med dito dito, utfärdade för Svenska medborgares erkända fordringar; hos Franska Regeringen, Dito 3 och 4 procents obligationer af serierna A. B. och C., för upplånta medel till 1S4S års krigsrustningskostnader, (Företedda till inlösen och infriade under åren 1851 och 1852.) Den af en i Hjelmare kanal-bolags fasta egendomar intecknad skuldförbindelse, jemte andra säkerhetsliandlingar, bestående fond för nyssnämnde kanals oell slussverks framtida underhållande Återstoden af den, vid Kongl. f. d. Nummer-lotteri-inrättningens upplösning, till Riksgälds-kontoret öfverlemnade s. k. brudgåfvofond Verkställda och sedermera icke återtagna insatser för den inställda l,144:de dragningen vid samma Lotteri-inrättning ; - Upplupen, outtagen ränta å de, år 1750, för tillskott till Trollhätte slussverks byggnad, utfärdade s. k. lottsedlar Upplupen, outtagen ränta å obligationerna för de till 1848 års krig srustningskostnader upplånta medel - (Utbetaldes under åren 1851 och 1852.) Dito å ekeskog smedlen -— Beviljade under 1S40 och 1S41 års riksdag:
Flere personer hafva t. ex. varit delaktige i ett brott; den ene bekänner de skändliga bevekelsegrunder, som ledt honom dertill, samt den öfverläggning och list, hvarmed brottet blifvit uttänkt och förberedt, hvaremot en annan förtiger sanningen och kan ej öfverbevisas, utan påstår sig hafva blifvit förledd o. s. v. Domaren ålägger dä den ett strängare ansvar, som erkändt fullständigt, än den, som förlegat, och de brottslige, som_ veta att de gjort samma gerning och se sig olika bedömde, de anse tilläfventyrs alt godtycket dicteradt domen. De misstänka redligheten hos domaren, förtroendet lill hans oväld minskas, oell hans anseende i det allmänna, en gång nedsatt, kan aldrig åter upprättas. Denna påföljd utaf latiludssyslemet är kanske deu, som är mest att befara: men faran derutaf är sä stor, att den, som valt domareembetet till sitt lefnadsyrke, kau ej annat än bäfva att gå den förestående framtiden lill mötes, derest det ifrågavarande systemet antages med den utsträckning nya lagförslaget deråt gifvit. För att visa hela vådan af detta system, måste jag fästa uppmärksamheten på det i lagen förekommande 3 cap. om försök. Genom beslämmelserne uti detta capilel har domaren fått sig tillagd rättigheten alt straffa icke allenast det fullbordade brottet, det på hvilket de i lageu bestämda kännetecken inträffa, utan äfven de lillredelser, som antyda viljan dertill, då det fullbordade brottet belägges med svårare straff, än fängelse i 7:de grad, och domaren linner viljan all begå ett dy - Den 28 April. 309 likt brott så manifesterad alt äfven den kan anses som brottslig. Han skall i sådant, fall icke allenast inom ett stort utrymme bestämma straffpåföljden, han skall äfven construera brottet, lian skall stämpla till brott hvad som icke har alla de i lagen för samma brott bestämda kännetecken. Gerningen förklaras innefatta en begynnelse till brott, och det är genom domarens utsago, som den stämplas dertill. Lagen utsätter icke i hvarje särskildt fall hvad som är försök till brott, men lagen säger:
Derigenom att ingen murning eller invändig beklädnad af tunneln ifrågakommer, har detta arbete kunnat utföras till det jeinfördt med förhållandena i andra länder särdeles billiga pris. De märkligaste sprängningsarbeten, utom ofvannämnde tunnel, å linien mellan Stockholm och Södertelje förekommo vid Liljeholmen och Grönbrink, mellan Westberga och Lerkrogen samt vid Rönninge och voro alla vid 1859 års utgång fullbordade med undantag af ett kortare stycke mellan Westberga och Lerkrogen. Af alla terrasseringsarbeten äro bankfyllningar öfver mossar, kärr och lösare jordlager de som i allmänhet erfordra längsta tiden och hvilkas fullbordande svårast beräknas, emedan det ej är möjligt att på förhand rigtigt bestämma de lösa jordlagrens konsistens eller till hvad grad de genom utfyllningar af fastare jordarter kunna undanträngas, men på grund af anställde jemförande kostnadsberäkningar öfver olika methoder för öfvergången af de ganska betydliga mossar och sanka ängar, hvaröfver jernvägslinien mellan Stockholm och Södertelje måst utstakas, föredrogs likväl utfyllningen till fast botten i stället för den med konstgjord grundläggning och ännu mer framför viadukter såväl med afseende å anläggningskostnaden som det framtida underhållet, och erfarenheten har genom många exempel bevisat rigtigheten af den använda methoden. De anmärkningsvärdaste af de å linien mellan Stockholm och Södertelje förekommande fyllningsarbeten ä‘ro: banken öfver Westbergaängen, med en längd af 2,500 fot, en medelhöjd ofvan naturliga marken af 15 fot och med ett djup från balansplanet till fast botten af mer än 40 fot, banken mellan Lerkrogen och Elfsjö, 1,800 fot. lång och omkring 15 fot hög ofvan jord, hvarunder fast botten först anträffas å ett djup af 35 fot; banken öfver den såkallade Djupåsmyren, 1,000 fot lång och nedgående till fäst botten på ett djup af ända till 70 fot under kärrets yta; den 3,000 fot långa banken vid Huddinge trafikstation samt den öfver Tullinge-sjöns södra ända utfyllda bank, som höjer sig nära 70 fot öfver sjöns yta. och ända till 135 fot öfver den fasta bottnen, å hvilken utfyllningen hvilar.
Då beslag verkställes, utan att godsets egare eller forslare ertappas, bör vederbörande Domstol, angående beslaget och omständighetcrne der - 22 Bev.- Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N'o 11. vid, Idta, till godsegarens efterrättelse, Kungörelse i Stats-Tidningen införa, med utsättande of en tid af 3:ne månader ifrån Kungörelsens datum, inom hvilken godsegaren har att, vid talans förlust, sig hos Domstolen anmäla, men derjemte, utan att afbida, om godsegaren sig anmäler, i öfrigt med målet lagligen förfara och detsamma till slut befordra', hvarförutan det åligger vederbörande redogörare att, utan hinder af godségarnes uteblif vande, i händelse det under beslag tagne godset finnes ej kunna, utan minskning i värdet, under rättegången förvaras, vidtaga sådan åtgärd, som uti tjenstemän af den 1 Oct. i83i omförmäla, §• 34* 2:dra mom. Dä delta moment »syftar en inskränkning eller modification i rättigheten alt i lius anställa undersökning efter olofligen infördt gods, synes det illa bedöindt och illa beräknadt att hafva borttagit denna rättighet eller snarare denna pligt frän de lägre graderne af Tulltjensteman, till hvilkas tjenste-åligganden dylik undersökning i allmänhet närmast hörer, men deremot att medgifva denna undersökningsrält åt andra ringare tjenstemän, för hvilkas kall sådane värf äro mera främmande. I consequence med de lägre Tull-tjenstemännens uteslutande, böra äfven Länsmän, Landsoch Stads-Fiscaler uteslutas. 4:de morn., som motsvarar 3:dje mom. af 3a §. uti 1835 åis Förordning, finner jag icke innebära något förtydligande eller någon förbättring, utan tvertom ökade hinder för undersökningsmannen.