Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har under den tid som sedermera förflutit icke funnit anledning frångå denna min mening, och, med öfvertygelse, att ogift qvinnas sanna bästa säkrast betryggas genom nu i ämnet gällande föreskrifter, anser betänkligt, att såsom allmän regel stadga, att ogift qvinna skall vara myndig vid 25 års ålder. För min del tillstyrker jag derföre, att ogift qvinnas rätt att varda myndig förklarad må hädanefter, som hittills, då hon derom ansöker, endast undantagsvis ifrågakomma, och då, om skäl förefinnes, af Kongl. Maj:t på vanligt sätt medgifvas. Någon svårighet härutinnan möter ej eller, då sökanden med bevis om stadga, god frejd och moget förstånd visar sig vara skicklig att sjelf råda sig och sitt gods. Och om i detta EongU Maj:U Nåd, Prop. JW 106. S8 fall man skalle anse kostnaderne härvid lägga hinder i vägen, kunde ju förordnas, att ansökningar med bilagor i dessa frågor skulle vara fria från charta sigillata, äfvensom den Nådiga resolutionen utan lösen meddelas. I följd häraf hemställer jag att förevarande moment inå erhålla denna lydelse: ogift qvinna af hvad ålder hon vara må, vare omyndig, der ej Konungen finner skäl henne myndig förklara. 2 § 2 mom. Slutorden »ändå att hon den ålder ej uppnått» skulle efter min mening bortfalla. 3 § lemnäs af mig utan anmärkning likasom 4 §:s l:a moment. Hvaremot §:s återstående momenter, äfvensom öfriga föreslagna iagförändringar skulle, enligt hvad jag här ofvan yttrat, icke erfordras, vidare än det tillägg vid 8 Kapitlet 4 § Giftermåis-Balken, som, för tydlighets skull, synes böra meddelas derom, att äktenskapsförord skola, å omyndig manspersons vägnar, af dennes förmyndare ingås. Justitie—Rådet Engelhart åter instämde uti det af Justitie-Rådet Roy afgifne yttrande. Ex Protocollo: Sv. P. Ekstrand. I 60 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 106.
Visserligen innehölle den Kronan tillhöriga å slottsbacken belägna f. d. Indebetouska egendomen en ganska god grund, men vore i öfrigt, likasom f. d. Ridderstolpeska huset, alltför närbelägen stadens mest hopträngda delar, samt, i anseende till tomten, aldeles otillräcklig för att derå skulle kunna med skäl föreslås en byggnad, vid hvars uppförande afseende mäste fästas å beredandet af nödigt och allt mera utvidgadt utrymme jemväl för en längre framtid.^ Ehuru Öfver-Intendents-embetet sålunda icke ansett sig kunna förorda någon, enligt Embetets åsigt lämplig plats för en nybyggnad, har Embetet likväl, folden händelse någon sådan skulle af Kongl. Maj:t pröfvas antaglig, till Kongl. Maj:t ånyo i underdånighet öfverlemnat förenämnda hos Embetet år 1853 uppgjorda samt, hvad ritningarne beträffar, utan anmärkning lemnade förslag till ny arkivbyggnad, enligt hvilket förslag utrymme skulle kunna beredas för omkring 56,000 sträckfot hyllor samt kostnaden, efter nu gällande priser å byggnadsmaterialier och arbetsbiträden, utgöra, tomten oberäknad, 213,257 Kalr 50 öre R:mt. Beträffande derefter den af Rikets Ständer gjorda framställning örn anställande af undersökning angående beskaffenheten af lokaler, som för Riks-arkivets inrymmande tilläfventyrs kunde finnas tjenligare än f. d. Geijerska huset, samt särskildt det derför af ej mindre Rikets Ständers Stats-Utskott vid 1856—1858 årens riksdag, än äfven vederbörande Riksarkivarie föreslagna, åt Kommers-kollegium, Kongl. Maj:ts Nåd.
Slunt 31:br 27/200,000: — § 23. öfter att Ijafma öfwerfett ecb granffat beit af nåft förut förfamlabe ©tanber itppgjorba ed) antagna S3etoillningS*©tabga, britten unber år 1862 ecb iitueloa* ratthe år tillämpats, Imf Ute SBi, meb luBebållanbc af be grunber, på ^vtnlfa benita författning blv>far, ecb utan att förhöjning eller nebfättning ägt runt i be afgiftS* oclj procent*Mopp, font enligt ©tabgaitS l:fta ed; 2:bra Strt. nit äro Beftämba, i miga fpcciclla föreffrifter Befi ut it äitbringar ecb tillägg, brilla, fåfeitt uebtga ecb npttiga, funnits af oinftäitbigbctcrna påfallabe, erit l/varom SÖ i, i uitberbånig ffrif® teclfc beit 7 ittttciearanbc månab l^ö ivcngf. 9Jlaj:t gjert anmälan, jemte bet Söt till ^oitgl, ?3laj:t öfiuerlentnat beit af Dfj öfieerfebba ©tabgan uteb tillböraitbe in* 52 Sftifsbagö Söt bets för några artiftar Beflutat nebfåttning uti elter frihet från nu ftabgabc införfetafgifter, belg, tilt förmån för lanbctö Ijufuntönåring, funnit ffälig förhöjning böra äga runt i gällanbe införfettull å artifetn S3ränu>in od; ©prit, jamt fåban tult jetmoäl
Revisorerne åligger: a) att granska Banko-verkets tillstånd i alla dess delar, och huru detsamma, efter den tid, som sednast församlade Banko-Utskotts eller Revisorers granskning omfattat, blifvit styrdt och förvaltadt samt att bestämma hvilka lån skola, såsom osäkra, inom linien föras; b) att härvid noga tillse, huruvida sä väl Fullmägtige och öfrige Styrelseledamöter, som Bankens samtlige embetsoch tjenstemän ställt sig de för detta verk gällande lagar, ordningar och reglementen till efterrättelse, samt behörigen iakttagit och vårdat hvad dem för öfrigt ålegat eller varit anförtrodt: c) att, derest något skulle finnas vara försummadt eller eljest kräfva rättelse, härå fästa Fullmägtiges uppmärksamhet och derjemte hos Rikets Ständer förhållandet anmäla samt föreslå de åtgärder, som, till vinnande af behörig verkställighet, eller rättelse härutinnan, böra vidtagas; d) att dessutom till laga beifran af vederbörande befordra sä beskaffade förseelser af Fullmägtige, öfrige Styrelse-ledamöter eller Bankens embetsoch tjenstemän, att Revisorerne anse åtal i anledning deraf böra ofördröjligen anställas; e) att öfver sådana frågor, derom Fullmägtige kunna vilja med Revisorerne rådgöra, sina åsigter och utlåtanden Fullmägtige meddela; f) att pröfva och afgöra besvär, som af Bankens embets-och tjenstemän eller betjente blifvit i befordringseller andra, dem rörande, mål hos Revisorerne i föreskrifven ordning anförda; dock kan, genom Revisorernes i följd häraf fattade beslut, någon befordran icke återgå; och g) att, om anledning dertill skulle förefinnas, äfven utan anförda klagomål göra erinringar vid åtgärder och beslut, som i frågor rörande tillsättning af tjenster, löner eller pensioner blifvit af vederbörande vidtagna. § 4.
Denna i Sverige utöfvade mechaniska medicin har icke utländningen att framvisa. Deremot omfattas den medborgerliga - Den i Mars f. m. 33 liga och militära gymnastiken af flera Enropeiska Stater med högsta värma. Redan 1827 räknade man inom Köpenhamns Arnt mera än 60 skolor, i hvilka gymnastik var införd. Ar i83o åtnjöto öfver 2000 Borgerskapsoch Allmogeskolor denna undervisning, och ett antal af 1,714 lärare hafva i skiljaktiga grenar af gymnastik under de sistförflutna 26 åren utgått från det Danska militär-gymnastiska Institutet. I Frankrike, Tyskland och Schweitz har gymnastiken äfven med framgång blifvit kringspridd. Uti England alden icke i samma förhållande utbredd; man har dock för fruntimmer varit omtänkt att upprätta gymnastik, och ett sådant, i London befintligt Institut stod år 1828 under Hertiginnans af Wellington och Lord Byrons Enkas uppsigt. Ryska Regeringen synes företrädesvis lägga vigt på den delen af militära gymnastiken, som behandlar bajonetlförjngen, hvilken numera blifvit införd bland samtliga inom Petersburg förlagda Garnisonsregtter, och en Svensk gymnastiklärare, åt hvilken de Kejserliga Barnens gymnastiska ledning blifvit anförtrodd, är anställd såsom lärare i bajonettfäktning vid Ryska garnisonen. För nära 3o år sedan har Ling, föreståndaren vid härvarande Gymnastiska Central-Institut, uttänkt och i practisk användning satt det system han lagt till grund för värjans, sabelns och bajonettens förande, och hvilket ovedersägligen stödjer sig på de mest enkla och med kroppens naturliga rörelseyttring instämmande lagar. Svenska bajonettfäktningen har derföre ett öfvervägande värde framför utland ningens mera konstlade och följaktligen svårlärdare rörelser. Under de sednare 2tne åren hafva, enligt H. K. M:s Nåd. befallning, Officerare från olika Regrter blifvit cornnienderade att vid Institutet taga undervisning såväl i fristående gymnastik som bajonettfäktning, för att dymedelst kunna vid mötestiderna gifva soldaten en nödig kroppsutbildning, till lättnad för hans vapenföring.
Utskottet, som väl fann den 14 §:ns mening enlig med den af Herr Borgmästaren Victorin gjorda förklaringen, trodde dock, att, då det kommit i erfarenhet, att sådane tillämpningar deraf blifvit gjorda, i följe hvaraf Borgare-Ståndets pluralitet af någre få de större städernes fullmägtige skulle kunna komma att utgöras, (det) ville till nästkommande Ständers sluteliga afgörande öfverlemna en ny till förtydligande af 14 § tjenande redaction, som Herr Advocat-Fiscalen Falkman föreslog, sä lydande: 14 § förändras mot slutet sålunda: Men af de öfrige kunna Två, högst Tre, der dem så godt synes, förena sig om en Person, hvilken dock måste vara till Riksdagsman vald för en af desse Städer, der han sjelf Magistrats-Ledamot eller Borgare är. Riksdagsman för Stockholm och Götheborg samt Städerne af Första och Andra Classerne vare ej berättigad att emottaga Fullmagt för annan Stad. Ingen etc. Herr Baron och Landt-Marschalken hade under denna öfverläggning uppkommit. Herr Grefven och Ordföranden föreslog derefter till upptagande den förut den 24:de2 sisth Augusti af Herr Kammarherre Silverstolpe väckta och på bordet hvilande motion rörande förhållandet med Lagmannen af Klintebergs utnämning till Justitiae-Råd och dess afsägelse af samma embete; hvarefter de rörande denna sak i Stats - 1 Jfr ofvan sid. 36. s Jfr ofvan sid. 25. 42 Den 4 September 1810 Rådet öfver Kammar-ärender, den 24:de Julii och 6:te November 1809, hållna protocoller upplästes, och framvisade Herr Grefven och Ordföranden protocoll rörfande] Justitiseoch General-Auditeursärender, derå Lagmannen af Klinteberg tecknat sitt namn.
Borgare-Ståndet; hvaremot Betänkandet blifvit bifallet, rörande sednare föislaget, åt Höglefl. Riddeiskåpet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet, och vidkommande Herr Nordencnickars, af tre Riks-Stånd, eller Riddeiskapet och Adeln jemte Borgareoch BondeStånden. På nu tre Stånds mening i ämnen af förevarande art, jemlikt Regerings-Formens 87 § samt 3 punkten i § Riksdags-Ordningen, utgör Rikets Ständers beslut, kommer följaktligen den af Herr Aordenanckar väckta, men af Utskottet icke understödda framställning alt, såsom redan afgjord, förfalla; vid h vi t ket förhållande något yttrande icke erfordras öfver de anmärkningar, som inom Preste-Slåndet blifvit gjotda emot denna del af Utskottets Betänkande; h vilket, i anledning af åleritmissen deraf, hos samma Riks-Stånd vördsamligen anmäles.
Liljevalch, hvilken år 1844 blifvit utsedd och förordnad alt afgå till Ostindien och China, för att inhemta och meddela upplysningar efin de utsigter, som kunde förefinnas till handelsförbindelsers inledande med dessa Jander, genom nådigt bref den 17 Juli nämnde år, af Sveriges enskilda handelsoch sjöfarts-fond fått sig tillagde 4>°°° pund sterling såsom aflöning 3§ Stals-Utskottets Utlåtande, N.o 206. i och för berörde uppdrag och till ersättning för de kostnader, som kunde stå i sammanhang med ändamålet för denna resa. I afseende härå har Konvoy-kommissariatet i underdånighet andragit, att, enär grosshandlaren Liljevalch styrkt sig icke hafva kunnat denna långväga resa fullända på den derför bestämda tiden af tvenne år, Kongl. Maj:t, under den 17 September 1846, i nåder pröfvat skäligt tillägga honom ett ytterligare arfvode och ersättning för fyra månaders förlängning i resetiden af 666 L. i3 sh. 4 d* sterling; och då totalkostnaden i och för Liljevalchs resa till Ostindien och China, 4>666 L. i3 sh. 4 d. sterling, på sätt konvoy-kommissariatet vidare upplyst samt Utskottet af räkenskaperne jemväl inhemtat, blifvit påförd icke Sveriges enskilda, utan Sveriges och Norriges gemensamma handelsoch sjöfartsfond, torde revisorernes i delta hänseende gjorda anmälan böra lemnäs utan afseende. §• 29. (1847 ^rs ®er‘ PaS83; Förkl. pag. 331) Revisorerne hafva ock anfört, hurusom, under de år, revisionen omfatfat, Svenska bidraget till de förenade rikenas gemensamma handels-och .sjöfartsfond varit betydligt högre än förr, under det att Norrska statsverkets årsbidrag till berörde fond ej blifvit! samma förhållande ökadt, utan fortfarit att, såsom förut, utgöra årligen endast i5,ooo Norska Specie-daier; och ansågo revisorerne detta förhållande förtjena uppmärksamhet.
Det torde förefalla underligt att förråden som hafva tein ligen mångå hus, ändock behöfva hyra sådane, och derföre utgifva penningar: men dessa penningar utgå endast och allenast till hyra af Stalloch Foder-rum för en del af Artilleri-Regementernes hästar, hvilka behof af gammalt varit på Artilleri-förrådens anslag uppförde och ännu der qvarstå Skrifmaterialier. Åtgå för redogörelserne vid alla samfälta förråden Krut-tillverkningen. Deri inberäknas så väl sjelfva tillverkningsSaltpeter luttri ngsoch Krutproberings-kostnaderne, som äfven de med Krutbruksägarne öfverenskomne underhållskostnaderne för nödige byggnader vid Krutbruken Nya Gevär j Sablar och Pistoler. Transport R:dr 146,800. 120 Den ag December f. m. Transport R:dr Passevolance-medel. Dermed förstås den med Artilleri-Regementerne ingångne Passevolancen på deras ridoch stallpersedlar, samt de vid de fleste indelta och värfvade Regementerne öfverenskomne underhållskostnader för dessas äfvensom deras Beväringsgevär, hvilkas reparationer derföre ej å Kronans Verkstäder verkställas, utan af Regementerne sjelfva ombesörjas: Äfven ingår här det öfverenskomna underhållet för de Gevärshandtverkare, som hålla sig egna verktyg. A rtilleri-Exercice-m edel. Utgör hvad som för den årliga exercicen åtgår Mariebergs Läroverk. I denna summa ingår, utom hvad som erfordras egentligen för undervisningen, äfven egendomens byggnaders underhåll, samt 4>000 R:dr årlig ränta på köpeskillingen för nämnde egendom Arméens Exercice. Åtgå för dess årliga ammunitionsbehof vid öfningsläger och vanliga möten .. Transport Användes för Befälets theoretiska utbildning samt vapnets scientifiqva försök Arfvoden. Häri ingå aflöningen för Beväringsllandtverkarnes stat i Wisby samt arfvoden för Artilleriets BataillonsHandtverkare. Gevärs-reparationer.
Det skall altid wara denna Ledamots sak at för swara - 524 Den 9 Mgrs. e. m. smara commltteenz förfarande, och den som blifivir för högt taxorsä, sälunda altid hafwa flasta röfterne emot sig. Jag tror derföre det more rättast, at de fyra sjelfwe walde den femte. Grefwe körner, ^ 6 oIs 6 ör 3 n, pä detta satt wore saken latt salunda afgjord, at Landshöfdingen nämnde twanne Lompromissarier och den klagande twanne, at dessa malja den femte, och at om xsria votL inträffar, frägan flikes genom Lottning. Grefwe ve IL 6sr6ie medgaf at detta wore rigtigr, dä någon wore för högttaxeraä, men om den casus inträffade, at man ansäge någon wara för läqt tsxei-Lci, trodde han at denna <-omxromiss-Rätt ej wore rättwis. Friherre d^äerström. Ehuru ledsamt Let ar at i samma sak tala ofta, nödgas jag likwäl uprepa, at jag för ingen del kan anse "laxsrings-Lommitten säsom Part. Grefweve la Oaräie. För at förena de stridiga tänkesätten, får lag föreflä, at om någon trodde sig wara för högt taxell, vetta Förslag följdes, men i widrigt fall Utskottets. Friherre villjencrants. Nej! domxrorniss-Nätter bör i begge fallen lika sammansättas. Grefwe lVlörner, ^äolk (-öran. Jag skulle anse laxerings-Lommitteen säsom Part, om densamma för en felaktig taxering wore answarig eller Den 9 ^Nars. e. m. 525 eller kunde pliktfällas; men derom är och kan icke wara fräga. Icke har nägon.Underdomare, nägon Ledamot närwarande i en Öfwer-Rätt, för at ver bewaka sin sak. Jag instämmer derföre med Friherre Liljencrants, at den femte Ledamoten ej af Lom mitteen behöfwer wäljas.
Besv. o. Ekon.Ulskms d. 9 oell 14 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 43, i anledn. af erhållen återremiss å Ulskms betänk. N:o 19, öfver väckte motioner om dels ändring i och dels förklaring öfver stadgandet i 16 cap. 2 § Byggn.b:n, ang-.de byggnadsskyldigheten å prestgårdar på landet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller, att re servationen i betänk. N:o 19 matte uppläsas och att jag derefter måtte fä yttra mig. Sedau denna uppläsning försiggått, yttrade Hr von Hartmansdorff: Då detta betänk, förra gången förevar, blef det af B. o. Ad. återremitteradt. Utsk:n hafva återkommit med samma förslag; men pä grund af den reservation, som nu bär blifvit uppläst, hemställer jag vördsamt, att II. o. Ad. måtte afslå betänk., enär det, efter min tanke, för ingen del är lämpligt att jemföra presteboställen vare sig med Kronans slott och bus eller med landshöfdinge-residenser, oell icke eller att besluta ett så vidsträckt stadgande, att de conventioner, som, i detta fall, göra undantagen från allmän lag, skulle kunna anses derigenom blifva rubbade. Gr. Sparre Erik: Jag kan icke instämma i den af Hr von Hartmansdorff yttrade åsigt. Vid detta ärendes behandling inom Utsk:u upplystes, hvad åtskilliga ledamöter tillförene hade sig bekant, att det anförda stadgandet i 23 cap. Byggn.b:u är till sitt innehåll så ofullständig!, att deraf icke kan hemtas någon ledning för bedömmaude af frågor om underhållsskyldighet å presteboställen. Det upplystes genom åtskilliga i Utsk. förevista handlingar, huruledes delta stadgande hade gifvit anledning till de mest olika tolkningar, oell erfarenheten har nogsamt gifvit vid handen huru mångfaldiga tvister, som derigenom uppkommit.
När hon sedan intet mer hade att gifva, begynte hon lyssna till Haralds åsigt att för de fattiga omkring dem, i allmänhet, mindre behöfdes egentliga allmosor, än ett vänligt och förnuftigt deltagande i deras angelägenheter, ett faderligt och moderligt förmynderskap, som upplifvade «de försmäktade hjertan« och styrkte de trötta händer, som voro nära att sjunka, till att åter lyfta sig, arbeta och hoppas. I den klass, som kan sägas arbeta för dagligt bröd, finnas menniskor, som hjelpa sig sjelfva; det finnes andra, som ingen kan hjelpa, men den större mängden är den, som genom klok hjelp i råd och dåd kunde komma derhän att – hjelpa sig sjelfva, kunde komma till trefnad och bestånd. Harald ansåg vigtigt att mera uteslutande vända folkets drift till boskapsskötsel, viss om att den var dessa trakters enda, säkra uppkomst. Och så fort snön smälte och marken blef bar, gick han ut med drängar och husmän och sysselsatte sig ifrigt med att bortrödja från betesmarkerna de stenar, hvarmed de der i trakten äro liksom öfversållade, samt uppröjde nya gräsgångar för att bereda utväg till ymnigare foder, och Susannas hjerta slog af nöje när hon såg hans verksamhet, och huru han sjelf gick med i arbetet och lifvade alla genom sitt exempel och sitt friska mod. Också fick Harald nu ofta sina favoriträtter till middagen, ja Susanna begynte sjelf finna en och annan af dem mycket ätlig, hvaribland särskildt må nämnas grynvälling med småsill. Denna rätt, hvarmed ofta middagarne i Norge begynnas, serveras sålunda, att hvar gäst har bredvid sig en liten assiette, på hvilken ligger blanka småsillar, eller hvad vi i Sverige kalla «hvassbukar,« och man äter skiftevis en bit småsill och en sked välling, och det ser rätt bra ut och smakar ganska godt. Harald var mot våren mycket sysselsatt med arbetet och arbetarena, så att han hade föga tid att i godo eller ondo egna åt Susanna. Men som han hade upptäckt, att han möjligen med tiden kunde få svagt bröst, besökte han henne hvar morgon i mjölkboden, för att erhålla ett glas nysilad mjölk af hennes hand.
Ett annat och i min tanke vigtigare inkast är, att det ifrågavarande myntet, 16 sk., eller plåten, icke passar in med det nu föreslagna systemets delningsgrund. I anledning häraf bör jag anmärka, att hela systemet icke är ett naturligt, utan ett artilicielt. Erfarenheten lär, att alla nationer helst fästa sig vid den lägre räkne-enheten och ogerna lemna den, när den en gäng är införd. Den egentliga räkne-enheten hos folket är ingalunda Riksdaler», utan Dalem, i södra Sverige silfverdalen» i några al de norra provinserne koppardalen» Efter det 1111 föreslagna systemet finns ingen expression, hvarken för 1 Daler (8 sk.) eller för 2 Daler (16 sk.). Från 3 Daler (^24 sk.) hoppar man ner i ett bråk 1 1/2 Daler (12 sk.). Den föreslagna under-afdelningen l/3 R:dr eller 16 sk. må ej passa in i systemet; men den passar så mycket bättre för behofvet och beqvämligheten vid smärre liqvider man och man emellan, hvarföre jag tror att den exceptionsvis kunde och borde antagas. Afsigten med ett myntsystem kan icke ensamt vara den att paradera med en sträng logisk riktighet i indelningen, utan äfven att befordra lätthet i rörelsen och beräkningen de trafikerande emellan. Den förvexling, man befarar mellan plåten (16 sk.) och 1 2-skilling-styckel, försvinner i fall Utskottets förslag anlages, att på dylikt småmynt ena sidan endast betecknas med valören. De förenade Svenska och Norrska vapnen tyckas der kunna umbäras. Vi ha annat, sorn påminner oss om föreningen". Uti denna reservation instämde Herr Prosten Berlin och Herr Prosten Lyth. TRYCKT MOS J. A. WALLDE!», 1840. Banco-Utskoltets Utlåtande, iV;o 21. i N:o 3i. Ank. till Exp. Utsi. den 2 Maj, kl. 8 e ra.
Han var säker om att Hall kunde hjälpa honom och att han icke skulle draga sig undan. Hvar var det han bodde? Det skulle vara någonstädes uppe vid Östermalmskyrkan. Det var illa, att de hade varit så litet tillsammans på sista tiden. Det föll ett fint, snöblandadt regn, och gatorna voro i upplösningstillstånd. Husen vid de smala bakgatorna mellan Adolf Fredriks kyrka och Hötorget klämde sig tillsammans skygga och förfallna, med fläckiga och trasiga murar, svartnade af regnet, drypande af väta och smuts. Himmelen var en enda tjock, gulgrå dimma. Människorna gingo som sömngångare, utan att se; snön piskade ansiktena och fastnade i ögonhåren. Gång efter annan genombröts gatornas sorl af ett doft, utdraget tjut, liksom af något jättestort och jättehungrigt djur. Tomas hade hört det ständigt under de sista dagarna: det var ljudet af en mistlur, som profvades vid en mekanisk verkstad någonstädes ute på Kungsholmen. Öfverallt, i alla stadsdelar, hördes det dagen i ända lika starkt, lika hotande nära. Tomas tog vägen genom Brunkebergstunneln. Ända längst in i jordens innandöme, där lyktornas sken flackade rostgult öfver slemmiga och rinnande väggar, förföljde honom lurens hungriga rytande. Han nästan sprang öfver Humlegården och Östermalm. Det var vid Jungfrugatan Hall bodde. Tomas sprang upp för trapporna och ringde på. Ingen öppnade. Han ringde ännu en gång, häftigare. Slutligen ringde han för tredje gången, ringde som en rasande människa och blef stående med klocksträngen i handen; han hade slitit af den. Innanför var det alltjämt lika tyst, och inga steg hördes i tamburen. Hvarför öppnade han icke, var han död? Plötsligt föll det honom in, att Hall troligtvis icke var hemma. Trött och förvirrad slängde han klocksträngen bort i en vrå af förstugan och gick långsamt ned för trappan. Midt framför honom, vid gatans ändpunkt, reste sig Östermalmskyrkans svartgröna, klockformade kupol ur snödimman. Tomas stirrade häpen på tornuret: det visade på half två. Och han var ju nyss uppstigen, hade han sofvit så länge ... Han gick gatan framåt i tankar.