Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D e n ena personen betraktar ett sädesfält o c h det framkallar endast hos honom funderingar öfver hveteprisen; en annan ser i fälten endast det faktum, att det är hans eget; en tredje går samma väg o c h hänföres af den vajande sädens skönhet till en förädlande entusiasm. D e n ena människan äger ett stycke land, den andra ett annat, men den s o m älskar dess skönhet är den rätte ägaren till landskapet. A t t umgås med naturen är för hvarje mänsklig varelse en ovärderlig välsignelse o c h för somliga en fullkomlig nödvändighet. V i kvinnor, som genom våra lefnadsförhållanden så ofta äro bundna inom fyra väggar, behöfva den frihet o c h återupplifvande kraft, som ligger i naturen, för att hålla oss vid andlig hälsa. Vårt arbete ligger för det mesta inom ett inskränkt område; våra besvärligheter äro vanligen af detta obetydliga o c h obestämbara slag, som det är lika omöjligt att hålla inom bestämda gränser, som det skulle vara att exercera en myggsvärm. Det gifves ingen bättre vederkvickelse o c h hvila (näst religionen) än att uppfriska våra själar med naturens skönhet. Ja, borde icke religionen själf leda oss att » s e genom naturen u p p till naturens G u d! » G e n o m vårt högt uppdrifna nervsystem äro v i kvinnor särskildt mottagliga för växlande stämningar, som bäst lugnas o c h mildras genom beröring m e d den eviga skönhet, som ständigt omger oss. 1 tider af bekymmer är det en osviklig hjälp; vi lära förtröstan och tålamod af harmonien i naturen. Kanske lära vi mest, när vi utan mycket reflekterande helt enkelt känna — när motsatsen mellan våra små obetydliga, febrilt jäktande lif o c h de stora lugna enkla krafterna i naturens värld plötsligt griper oss. I naturens » ohne Hast und ohne R a s t » ligger en öppen hemlighet till hennes skönhet. Här finnas inga ofullkomligheter, inga hastverk, inga häftiga öfvergångar. O m v i, tryckta o c h nedtyngda till kropp o c h själ af ansträngande arbete eller tröttande sällskap, träda ut i Guds fria natur, hur känna vi då oss ej träffade af kontrasten!
Då berörde hamnanläggning ostridigt är af största vigt för både staden och orten, hvarest någon annan hamn icke finnes, Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 156. tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, för Lidköpings hamnbyggnad anslå hvad som, för densammas fullbordan, från det allmännas sida ansetts erforderligt, att, enligt stadgad plan och på de af Styrelsen föreslagna vilkor, utgå med l/3;del årligen, eller 21,187 R:dr 24 sk., hvilken summa för 3 år utgör 63,502 R:dr 24 sk. g:o I anledning af Wenersborgs Drätsel-Kammares underdåniga ansökning att som , genom Trollhätte Canal-verks utvidgning, segelfarten genom samma canal blefve betydligen ökad, och de härtill begagnade fartyg, kommande å ena sidan från Götha Canal och alla hamnar vid Wenern, samt å den andra från Götheborg, concentrerades i Wenersborg, hvadan Lehofvet af tjenlig lossningsoch lastningsplats i sistnämnda stad gjort sig allt mera och mera gällande, men staden, efter 1834 ^rs krand och den derpå följde kostsamma reglering, icke förmådde att af egna tillgångar åstadkomma den för allmänna trafiken behöfliga kajbyggnad, derför, enligt kostnadsförslag, erfordrades 30,673 R:dr 16 sk., har Kongl. Majit af Rikets Ständer äskat ett anslag för en gång af i5,3oo R:dr, emot vilkor, att staden, jemte bekostandet i öfrigt, verkställer nämnde kajbyggnad, enligt en af Öfverste-Lieutenanten m. m. Ericsson uppgjord plan.
(Se Ridderskapeta och Adelns Protocoll, Mars, sid. 410. 3:0 Af den 21 Mars 1810. (Dito Mars, sid. 1241.) 4:0 Af den 4 April 1810. (Dito April, sidan 23°i* 5:0 Af den 27 April 18to. (Dito April, sid. 1016.) 6:0 Af den 12 October 1810. (Särskildt tryckt.' Se ofvanföre.) 7:0 Af den 13 Augusti 1812. Angående Förslag till förändring i Tryck» <* frihetsFörordningen : Den delen af Memorialet, af den 20 Ju. ni 1812, hvaruti föreslås en Jury till afdötnande al Tryckfrihets mål. (Se Bihanget 1812, 2 Delen , sidan 769.) Herr Landt Marskalken tillkägnagaf, att, se* dan Riksdagen 1809 och 1810, hvilade på bordet ett ConsututionsUtskottets Betänkande angående förändringar i NationalRepresenta* tionen, hvilket, jemte några Ledamöters der. vid bilagda enskildta förslag, vore särskildt tryckt. Det innehölle icke något af Utskottet godkändt och beredt förslag, i följe hvaraf väl discussion, men ingen proposition till an* 176 Den g Juni. e. m. tagande eller förkastande deröfver kunde äga rum. Herr LandtMarskalken hemställde, om icke dessa handlingar, som utgjorde en särskild bok, utan att nu uppläsas, kunde vara att tillgå i RiddarhusCanzliet. Bifölls, Föredrogos å nyo och biföbos följande LagUtskotfets sedan den 3 Juni på bordet hvilande Handlingar: 1:0 Tvänne Memorial, angående 14. Momentet uti Kongl FörlagsOrdiiingen den .24 Februari 1748. 2:0 Ett Memorial om förlängning af tiden, inom hvilken en Part bör tillkännagifva det han vill söka att Konungen må pröfva HofRätts Dom och Utslag.
I den föreställning att Statens medel icke böra på detta sätt förslösas, då de talrika biträdena, som i allt fall för Statsrevisionen erfordras, medtaga stora summor, föreslår jag, att 5 § i nu gällande Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Statsverket må utgå. Skulle denna hemställan icke vinna bifall, föreslår jag, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att något mindre belopp af, till exempel, högst 500 R:dr måtte hädanefter för berörda biträde utbetalas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. P. O. Hörnfeldt, från W ester-Norrlands län. tiih till R, Si. HT:o Af Carj Johan Kjellman från Jönköpings län, om ändring af arsta morn., af § SO uti Jagtstadgan. Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Jagtstadga af den 21 Oktober 1864 bestämmer i 20 g, till hvilka belöningar af allmänna medel den är berättigad, hvil ken dödar rofdjur eller roffogel, samt hvad för dessa belöningars utbekommande iakttagas bör. I det sednare afseendet heter det: “Vill någon erhålla sådan belö ning, uppvise roffogeln eller huden af rofdjuret för kronofogde, länsman eller ordförande i kommunalstyrelse, tage hans intyg, att roffogeln eller rofdjuret inom riket dödats samt att roffogelns fötter eller öronen af rofdjurshuden blifvit i hans närvaro afskurna, och håfve sedan rätt att hos närmaste kronouppbördsman eller Vår Befallningshafvande den utfästade belöningen uppbära11.
Det hölls genast konselj om hvad de skulle «ha på sig», och så väl kammarjungfruns som fröknarnas egna «väl-» och «naturligt» borna händer sattes i rörelse, för att få balklädningarne i ordning. Det hade beslutats, att begge skulle vara i hvita musslinsklädningar, men Celestine skulle ha ljusblått och Nanna gult siden «inunder». Den stora pappasken med blommorna togs ned, och åt Celestine valdes en aster, samt åt Nanna en «förgätmigej.» Äfven Alexis och Albert hade baron Stjernfeldts på Tunanäs ej kunnat undgå att bjuda. De öfverlade ett ögonblick, om de skulle fara, emedan de dels lätt insågo, att det var detta «icke undgå», som de hade att tacka för bjudningen, dels emedan de, såsom gamla stockholmsboer, satte mindre värde på balnöjen, men de beslöto dock att resa, emedan man kunde anse det mankeradt att säga nej. Den enda som ursäktade sig var tant Ulla. Söndagen kom. Redan kl. half tio voro slädarne för dörren. Tunanäs låg tre mil landväg från Sätraholm, men begagnades sjöväg, då blef den en half mil kortare. Ehuru solen redan borrat sina strålar ned i isen, och man dessutom i allmänhet ej bör «tro våris», så ansågs den ännu dock vara fullt säker, helst det frös om nätterna, och det hade således beslutats att man skulle fara sjön. En täcksläde med spann var framkörd, hvaruti öfversten och öfverstinnan samt fröknarne skulle åka, och för herrarnes räkning stod der en rack. Öfversten – eller som han ännu oftare kallades – öfverstinnans kusk satt på kuskbocken, med björnskinnsmössa och pels med lång krage, och hade påtagit en bister min, som erinrade om att han kände vigten af det kall han beklädde. Lakejer i helgdagslivré sprungo ut och in, och snart voro våra resande i sina åkdon.
Till förklarande af hvad sålunda blifvit anmärkt, hafva fullmäktige anfört: att fullmäktiges pluralité, med erfarenhet derom, att vid fastigheters försäljning inom hufvudstaden förseglade anbud sällan afgåfvos, ansett föreskriften om sådana anbuds mottagande böra meddelas, ej för att uppjaga auktionsbuden, utan endast för att 30 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. bereda frånvarande spekulanter tillfälle att utan ombuds begagnande afgifva sina anbud; att ehuru de förseglade köpeanbudens öppnande först efter auktionen, på sätt vanligen iakttages, visserligen kunde hafva till påföljd, att närvarande spekulanter, i okunnighet om dessas innehåll, gjorde högre anhud, än de från början ansett med egendomens värde förenligt, häraf likväl icke skulle följa, att detta förfaringssätt vore det rättaste och för säljaren alltid det mest fördelaktiga, ty, utom det att deruti funnes inlagd en snara, i hvilken den hetsige spekulanten kunde fastna, samt att detsamma saknade karakteren af öppenhet, inträffade understundom, att det förseglade anbudet vid öppnandet fanns innehålla en obetydligt högre summa, än det muntliga, som den närvarande spekulanten då icke fick öka, hvilket åter stöde honom öppet, när de skriftliga köpeanbuden vid auktionstillfället voro kände; att hvad ifrågavarande auktion serskildt beträffade, hade alla spekulanterne funnits i Stockholm och varit vid auktionen tillstädes, deruti anledningen, hvarför inga skriftliga anbud blefvo ingifna, alltså vore att igenfinna; samt att det bortauktionerade husets högst bristfälliga skick, i förening med det allmänt kända förhållandet, att fullständiga och för den blifvande enskilde egarens oqvalda besittningsoch dispositionsrätt tillfyllestgörande åtkomstoch eganderättshandlingar rörande husets tomt icke kunde af säljaren anskaffas, afhållit eljest hugade köpare från högre anbud, än det, som för Drätselkommissionens räkning gjordes och med klubbslag bekräftades.
Fullmis upmärksamhet härpå och de ändock ej rättat sig derefter, kunnat göra annat, fin att gifva Fullm. den föreskrift, att de protesterade vexlarne borde ofördröjligen ur den metalliska kassan afföras. Hr Printzensköld: Hen siste värde talaren, som be svarat mitt anförande, har aldeles misstagit sig om dess innehåll och dess syftning. Jag har nemi. aldrig velat klandra Utskit derför, att det meddelat Fullm. föreskrift derom, att de nuvarande protesterade vexlarne skulle från metalliska valutan afföras; jag har blott trott mig ega befogenhet att uttala mitt omdöme öfver de 'ordalag, sorn BankoUtsk:t i allmänhet användt vid dess anmärkningars afgifvande, och min mening har endast varit, att i min ringa mån söka försvara Fullm:s åtgärder. Hen nu öfVerklagade åtgärden kan ock låta försvara sig af de eXceptitiohella förhållanden, som då egde rum; jag menar den för handen varande penningekrisen och de ytterst brydsamma tilldragelser, som af densamma blefvo en följd. Hade Fullm. nödsakats att, genom afförandet från den reella valutan af de protesterade vexlarne, till motsvarigt belopp minska reservfonden, så hade det Varit för dem omöjligt att bispringa hvarken filialbankerna eller andra under Riksbanken varande I åneanstalter. Jag tager mig friheten uplysa Hr Flach derom, att jag ingalunda uttalat någon protest mot det resultat, till hvilket BankoUtskit kommit; detta så mycket mindre, som Fullm. handlat i fullkomlig öfverensstämmelse med den dem i grundlagen lemnade rätt och i enlighet med det för dem utfärdade reghtet. Men jag har endast tillåtit mig att yttra några ord öfver det sätt och de ordalag, Utsk:t valt i sitt utlåtande, 90 Den 11 Jan uari e. m. och detta må val mig ej förtyckas, aldenstund jag är öfvertygad om, att både Frih.
Ndtten fidllbe befmdr, b^ilfa inlemnaé i ©tocfbolm till Ofmer*©tdtbdllareu ed) i crtcrne till konungens S3efallningébafmanbe, broilEa bern, meb bmab be bermib böfma att erinra, ofoibrSjligen till jiammar.DidUm tafdnba att i laga erbning be baab las. 78 tfrf. III. §♦ §. 147—149* §. 147. ©fatt{Fplbig, fot egen bel, ort; kamreraren trib Dfmer.Ståtbdllare» €mfietet t krono*Uppfiörbd'ärenber farn t Sunbd-kamrerarne elier ben bernd fienjt förrdttar, d kronand »ägnar, äga att öfwer ^röfningd.Sommit. teend åtgdrb anföra fiefmdr, meb iaFttaganbe af tib ort) fått, forn i of# wanfiäenbe §. ftabgate äro. ®et tillgör Dfwcr.©tåtf;ållaren ellet kongl. Sttajrtd 23efallningdfiafwanbe, åtri bege fall, inom wig förelagb tib, in. fotbta ort) wib #anblingarne
Nopt väl tunne nägon nedsättning deruti ieke kunno medgitvos, eller nägon förändring i sjelkvo indelningen böro ego rum; men som nedsättning i provinsens rotering blifvit ined t i wocter bikollen, somt billigdeten körclrode, ott en motsvoionde lindring äfven i rustningen bereddes» prökvode bmngl. W>j:t skäligt köreslä Rikets 8tönder ott» utom ersättning för de Il:dr cjo sk. 2 r:st.» som rustbällen dittills i ougmentsröntor, utön förvandling» uppburit, men bvilko räntor, dä ougments-bemmonen kommo ott i roteringen del togo, borde of dein sjelfvo ko innedokvos, de rustonde motte för dvorje nummer, med bibedällonde för öfrigt of dittills voronde rustnings-understöd, tilldelos i eontont ett sominonlogdt ärligt bidrog of 2000 b:dr, ott, sä vidö onnon frivillig förening, de rustonde emelton, derom leke träffodes, fördelos pä det sätt, ott cle sämre rustbällen of onsloget lingö större oed de bättre mindre öndel, i lorbällonde till deros inbördes gocldet, slit efter som Ivongd Nofts Lefolluingsbokvonde, gemensomt med of de rustonde utsedde ombud, borde uppgörs5 ved dä säledes krägo uppkommit om tillokode snslog till rustoed rotebällores i kemtlond understöd, dels för oll fromtid, dels kor obestämd tid» bode Ivongl. Nopt slutligen till Ilikets 8tänder vkverlemnot ott besluto, duruvido de erlorderligo onslogen borde ok Kronons i Vkester-Xoirlonlls käln bedälino räntor utgä, eller clireete ok 8totsmedlen ärligen onvisos; i sommondong dvormed Ivongl. Noj:t köreslogit
Riksdagsbeslut om ändring i det för de serskilda Länen fastställda antal af Riksdagsmän bör vara kungjord t en månad före P röj nings-Comiteer rias sammanträde. Stockholms Stad anses såsom ett Län. Skulle Prof nings-Comiteer försvinna, ege Riksförsamlingen bestämma, hvilken Länsvis bildad myndighet må de åt nämnde Comité' i denna lag uppdragna pligter öfvertaga. I Betänkandet har Utskottet redovisat för de skäl, hvilka förmått det att fastställa representanternes hela antal till a5o. Då detta antal, i Utskottets tanka, på längre tid icke behöfver okas, har Utskottet trott sig kunna i Grundlag upptaga det; i följd hvaraf det icke ulan förändring af Grundlagen kan höjas. Endast fördelningen mellan Länen torde ulan sådan ändring kunna rättas. Dock har Utskottet trott, att, när regleringen af representanternes antal i sjelfva det så hastigt framskridande Amerika endast hvart tionde år förnyas, hos oss kan vara nog, om en sådan revision sker hvart tjugonde år. Så tänge Sverige icke eger några landskapsting, mäste ordnandet af Valdistricten inom Länen uppdragas åt nå - Constitulions-Utskoltets Memorial, N'.o 38. 59 gon af de tillfälliga Comit er, hvilka nu äro påbjudna. Utskottet har föreslagit Pröfnings-Comi teen; men för den hän delse, att denna, i följd af en förändring i Bevillnings-syslemet, kommer att upphöra, tillagt nödig anvisning, huru då förhållas bör. 10 §. TI varje Valdistrict väljer för nästinstundande lagtima Bil; sdag och de urtima Riksdagar, som efter dess slut och före den dernäst följ amie lagtima kunna infalla, med undantag af deni, som i § 29 omtalas, minst tre Riksdagsmän, utom i de fyra nordligaste Länen, der Valdistricter kunna bildas för val af tvä Riksdagsmän. Utskottet har föreslagit större valdistrict, i ändamål att derigenom kunna göra valen till ett resultat af flere kunnige mäns öfverläggning, och att i någon mott gifva de medelbara valen det intresse, som naturligen åtföljer de omedelbara. u §.
Det 8. k. kreditupplag, hvilket förr funnits i Sverige, men som npp-hört år 1861, var väsentligen olikt det danska kreditupplaget. Det första vilkoret för åtnjutande af det betalningsanstånd, som den svenska kreditupplagsinstitutionen medgaf, var nämligen, att varorna skulle uppläggas under tullkammarens jemte egarens lås. Den religiösa partiställningen i Danmark. Af KARL GJELLERUP. (Öfversatt från förf: s originalmanuskript. När man vill erhålla en öfverblick af den religiösa partiställningen i en tid sådan som vår, då den delvis försiggångna föreningen af politiska och religiösa synpunkter gör grupperna så sammansatta, och då sjelfva de religiösa åsigterna hafva så talrika och fina nyanseringar, som kanske aldrig forut i historien, så medför det en väsentlig svårighet att finna en indelningsprincip. Det hela företer taflan af ett slag, der man kommit i hand-gemäng, så att vänner och fiender äro blandade om hvarandra. Hvad Danmark beträffar synes väl denna uppgift blifva lättare derigenom att striden under de senaste åren blifvit så skarp och klyftan så vid, att hos oss kanske i en ovanlig grad saknas öfver-gångsoch mellanpartier. Och likväl behöfver man blott göra försöket för att se, huru svårt det är att finna en indelning som bestämdt skiljer getterna från fåren. Det är nämligen två punkter på de i vidsträcktaste mening religiösa åsigternas skala, som fresta till att göra indelningssnittet, det ena mycket högt uppe, det andra mycket lågt nere. Genom det sistnämnda skulle man blott få motsatsen mellan dem, som under hvarje form bygga sin lifsåskådning på tron på någonting öfvernaturligt, och dem som alldeles förkasta en sådan grundval och hålla sig till en rent naturlig utveckling, i det de ständigt blott fråga efter de kroppsliga och själiska orsakerna, så att de i ordets strängaste mening bygga på det humana. Den motsatta indclningspunkten är den som utmärker motsatsen mellan de strängt auktoritetshyllande ortodoxa å ena sidan och å den andra alla somöfver hufvud afvika från den konfessionela dogmatiken.
Det beror naturligtvis på Ridderskapet och Adeln att deruti göra ändring; men i sådant fall skulle jag tro, att de nödvändiga utgifterna icke blifva beläckta. Herr von Hartmansdorff: Då nödvändiga utgifter utöfver RiddarhusCassans tillgångar förestå, så är det nödvändigt, att Capitationsafgiften fortfar. Hvad åter angår Herr Cederschjölds anmärkning, bör jag npptysa, att ganska få Adelsmän, två å tre Friherrar, men alldeles ingen Grefve, undandragit sig Capitationsafgiften. En och Den 26 Junii e. m. 75 annan Adelsman, som först vägrat, liar sedermera erlagt den. Om ock Kongl. Maj:t skulle ånyo neka sitt bifall, lära väl få af Ridderskapet och Adeln ändock vägra betalningen. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandiMarskalken framställd proposition, blef RiddarhusUtskottets ofvanberörde förslag af Ridderskapet och Adeln bifallit. 2:0 Att en gratification af 100 R:dr Theo må II idda rh lis Ka mer er ar en, Canzli Rådet von Hartmansdorff, i och för den af honom verkställde granskning af Riddarhus-Capitations-räkenskaperne , af Capitationsmedlen tillerkännas. Att sä länge räkenskaps-föringen och redovisningen för Capita t iöns medlen , samt granskningen och controllen å samma medels ordentliga uppbörd, fortfara, ett serskildt arfvode af 100 R:dr B:co årligen, motsvarande omkring 4 procent af de sednare årens uppbörd, mätte, frän i83o års början räknadt, åt RiddarhusKamreraren af Capitationsfonden anslås, Bifölls. §• 3- Angående antalet af completterade Genealogiske Tabeller, tillhörande såväl lef - 76 Den 26 J u n i i e. ni. alande, som utgångna, Atter; och angående uppgift af de sedan sista Riksdag pä Riddarhuset utslocknade och tillkomne Ätter.
Men hon förstod honom; hon visste att det andra en gång skulle komma och detta, som var, var henne redan mer än nog. Hon lade sin ena arm kring hans axel och drog honom, glädjestrålande, fram emot fönstret. »Se», sade hon. »Jag har stått här så ofta, ensam, och blickat ned till de der lyktraderna och undrat hur det skulle vara att gå bland de andra menniskorna dernere, språkande med dig, bekymmerslöst och gladt. Vill du gå med mig en stund? Åh, du! Och jag kan få hålla dig under armen? Det gör ju ingenting om du möter någon bekant; när du säger: det är min mor, behöfver det icke vara någon skam att jag icke är ung och vacker.» Han smålog ovilkorligt åt hennes ifver. Så böjde han sig fram och tryckte en kyss på hennes panna, lätt som ett fjun. När William Zimmermann berättade för sin mor att det ingen erotik fans i förhållandet mellan honom och den unga flickan trodde han det halfvägs sjelf. Han stod ännu alltjemt på samma ståndpunkt, som förut, han inbillade sig att det hela var ingenting. Han visste att han trifdes i hennes sällskap, han visste också att han ibland hade anfall af något, som han kallade sentimentalitet, men han inbillade sig att detta uteslutande berodde på en flyktig känslostämning, som skulle draga förbi och försvinna; något att minnas som en gullglans i luften, en reflex af något ljust, men intet mer. Han hade sjelf ingen aning om den genomgripande förändring hans inre undergick, han var som ett stycke medvetslös natur, der allt spirar och gror af en inre nödvändighet, derför att det är vår och solen skiner. Ännu långt senare, när knopparne slagit ut, visste han icke hvad det var som skett. Det kom sig en dag då han var hos henne på förmiddagen, utan föregående reflexion och utan viljesyttring att han lade sin arm kring hennes lif och såg henne in i ögonen. Men dessa ögon svarade ingenting; och hon ryckte till och reste sig. Då reste han sig också upp, började gå af och an på golfvet och återtog samtalets afbrutna tråd.
Vetenskaps-Akademien med Letterstedtska priset belönade öfversättning, som under titel » Foglames lif » utgifvits af mig på Herr Em. Girons förlag; och om än granskaren förklarar sig » ha ett nöje att erkänna, det åtskilliga partier äro både smakfullt och sakkunnigt återgifna », finner han dock, att » i den nya upplagan såväl som i den första, vimlar det nära nog af fabelaktigheter, inkonseqvenser, bamsligheter och löjligheter, så väl som af rent faktiska oriktigheter ». Det förstnämnda påståendet, att han haft grundadt skäl till nöje af boken, behöfver naturligtvis icke granskaren bevisa för sin allmänhet, det andra deremot har han trott sig bevisa på ungefär åtta sidor genom anmärkningar, om hvilka jag nu anhåller få visa, att de vimla just af de fel, hvilka han trott sig spåra i min öfversättning. » Våra dagars landtbruk och skogsskötsel », säger Brehm i öfversättning, » tillfoga just de foglar, som för oss äro af särdeles stort värde, den största skadan, emedan de beröfvas eller erfara en inskränkning i sina vistelseorter » etc. Granskaren gör en inskränkning till objekt åt beröfvas i&gt; st f., hvad väl hvaije svensk lär förstå, till erfara, och utropar: » Att beröfvas en inskränkning är ju detsamma som att få större utrymme? » Herr G. är qvick, — mycket, mycket qvick. Att strömstarames » rörelser på vattnets botten åstadkommas med vingarne », får granskaren svårt att bevisa; men att denna fogel tager vingarne till hjelp, när han simmar, kan granskaren läsa på sidan 21 i öfversättningen; och om han ej vill tro Brehm, att fogeln verkligen löper på bottnen, kan han läsa iSundevalls » Svenska foglame *, att strö röstaren » springer utmed botten att söka näring ». Att Brehm kunnat utropa: Skydd ät foglame! men derför ej velat förneka » fogelvännens », ännu mindre naturforskarens ratt att hålla foglar i bur under god och ändamålsenlig vård, är enligt granskaren, som också vill vara fogelvän, en förfärlig inkonseqvens.