Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om RiksgäldsContoiret nu skulle blifva ett UppbördsVerk, som skulle emottaga de serskildt inflytande eventuela inkomsterne, (och Tullen blir alltid eventuel, då den beror på varuproduction och Handelsförhållande, ^ så blir frågan, om RiksgäldsComoirst eller dess Full magt ige skola coniroliera Den 17 October J, m. *9 Uppbörden och Förvaltningen af TuIIraedlen? Jag frågar, om det står tillsammans med egenskapen af RiksgäldsConfoiret och dess Fullmägtige alt hafva en: sådan Uppbördsbefattning, som har så manga detaljer, hvaruii så mångfalldigt olika göromål och ämnen ingå, hvilka Riksens Sfänders Ombud ej rätt kunna pröfva? Jag finner sedan, att saken i afseende på sitt äadamåf ej uppfyller det, emedan man sagt, att det är för att fylla RiksgäldsContoirets stundeliga behof, som åtgärden blifvit föreslagen j meri RiksgäldsContoiret kan icke comrollera, huru hastigt medlen inflyta? följaktligen om man ej vill lemna: dem, kan ej Contoiret få dem, förrän hela uppbörden aflemnas, ty man har ej berättigat Fullmägtige att hålla ebni roll. För öfrigt får jäg gifva tillkänna att, som jag en tid varit Ledamot i Tull Directionen, har jag varit i tillfälle' erfara, att medlen inflyta på olika tider; att ofta hvad sorn bort inflyta ett år, ej inkommit förrän i början af nästföljande året i smärre summor,- och allt som liquiderne kunnat uppgöras. Dessutom i fall nu, enligt Riksens Ständers förslag, creditupplag och nederlagsfrihet komma att ega turn, så uppkommer deraf uppskof i bt l, Intagen af medlen controllen blir således än örnöjligare och för RiksgäldsContoirets Fulirnägtige kunna alldeles icke beräkna hvad som influtit .Jag finnér dessutom att, om summorne till RiksgäldsContoiret successiv© aflemnas, så komrSa små summor' efterhand in.
Hans publicistiska arbete var i den grad skildt från mitt vetenskapliga, att det nästan kan synas, som om vi ej borde hafva haft mycket gemensamt. Det är möjligt, att vi ej heller hade det. Men visst är, att jag då tyckte motsatsen. Tore Gam verkade på mig nästan som lifskraft, hans natur meddelade sig åt min som den renaste stimulus, och jag njöt i hans sällskap, så som man icke njuter, när man börjar märka, att rynkor synas vid tinningarna och håret öfver hjässan blir tunt. Hur det gick till, kan jag efteråt icke erinra mig. Men vi hade icke varit bekanta ett år, förrän vi hyrde en dublett tillsammans, drifna af detta begär att förminska dysterheten af de ensamma ungkarlsaftnarna, som eljes plägar förmå personer äfven i vår ställning att hasardera ett äktenskap. Om han sedermera ångrade sig, vet jag ej. Men jag tror det icke. Ty Tore Gam hade den egenheten, att han ej ångrade ens de steg i lifvet, hvilka förorsakade honom smärta. När det numera någon gång händer mig, att jag tänker tillbaka på denna tid, så gör jag det icke utan vemod. Om dagarna sågo vi hvarandra föga. Ty han var en arbetsentusiast, hvilken formligen såg sjuk ut, ifall en dag hade gått förbi, utan att han uträttat något. Jag var en epikuré äfven i mina andliga njutningar, och jag hatade allt, som skedde på klockslag. Jag gjorde några gånger försök att afbryta hans vanor, gick in i hans rum, i det jag sökte antaga hans eget obesvärade sätt, och anslog en skämtsam ton, som gick ut på att förmå honom förstöra en dag på det ljufliga drifveri, som jag älskade. Det lyckades ett par gånger, men vid sådana tillfällen kom han i den grad ur sina gängor, blef så retlig, upphetsad och orimlig dagen därpå, att jag slutade med att fullkomligt rätta mig efter honom. Hans temperament var det starkaste, och detta bestämmer allt lika väl i kamratförhållande som vid äktenskap. Och jag fogade mig. Dessutom öfvade hans energi ett sådant inflytande på mig, att jag rent af kunde njuta af bara att se den.
Utskotten hafva tagit i öfvervägande, så väl hvad i berörde motion blifvit framstäldt, som ock innehållet af en densamma bifogad Promemoria af Capitainen vid Kongl. Maj:ts Flotta E. G. af Klint; och då Utskotten nu gå att berörde motion besvara, torde Utskotten först böra, angående ifrågavarande Chartas-verk upplysa: att, sedan vice Amiralen af Klint, emot vissa vilkor, fortsatt det Svenska Sjö-Chartas-verket, så hade dels under vice Amiralen af Klints lifstid, dels efter hans död, 1840, anbud blifvit gjorda Kongl. Maj:t och Kronan att få inlösa detsamma; att Kongl. Förvaltningen af Sjö-Ärendena, hvars utlåtande öfver det sednare anbudet infordrades, i underdånighet tillstvrkt, att Chartae-verket, såsom oumbärligt, för Sveriges Sjö-Atlas, måtte för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning inlösas till det derföre begärda pris, 5o,ooo R:dr B:co, samt att Kongl. Maj:t skulle täckas till Rikets sist församlade Ständer aflåta Nådig Proposition om anslag dertill, helst, i annat fall, Verket kunde, såsom framlidne vice Amiralen af Klints enskilda egendom, till oberäknelig och oersättlig skada, genom försäljning till utländsk person, gå förloradt för fäderneslandet, samt genom Chartte-Verkets inköpande den fördel vunnes, att detsamma, såsom Statens egendom, förblefve saroladt, vårdadt och fortsatt, utan beroende af en enskild mans förmåga i framtiden att dermed fortfara; att, i anledning häraf, Kongl. Maj:!, genom Nådigt Bref af den 10 Sept. 1840, förklarat, att då Rikets Ständers sammankomst Bill. till R, St. Prot. 1844.* 4 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 3 ig Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 10. redan en längre tid fortfarit samt fråga om Extra Stats-Regleringen till öfverläggning företagits, Kongl.
Han steg upp på vallen och började gå bredvid henne, men visste icke hvad han skulle säga. Hon såg åt sidan på honom. Han hade vackra grå kläder och en modern filthatt. På det hela taget tyckte hon att han såg »stilig» ut, men det var fasligt hvad han gick krokig. Och så kunde hon aldrig tåla glasögon. »Ser ni, jag högg i strax», sade hon på sitt obesvärade sätt. Han såg frågande på henne. »Det vill säga, att jag tog genast ihop med gubben der hemma och sade honom, att jag vill resa till Stockholm.» »Nå?» »Jo, det går allt för sig. Jag väntar just bref från min pappa. Och han säger visst inte nej, sedan farbror sagt ja; för pappa beundrar farbror alldeles rysligt. Han tror väl att han blir biskop en vacker dag!» Hon skrattade. »Nå, fick ni så mycket skam, som ni trodde?» »Åh nej, det blef inte så farligt. Och så är det ju alldeles som att slå vatten på en gås: jag bara skakar på mig, så är det förbi. Men – à propos», – hon stannade midt för honom med en gest, som om hon just erinrat sig något, »faster tycker inte det är passande att jag går och promenerar med er. Har ni lust att gå omigen?» »Hur?» »Till ert.» Hon slog med handen åt byn och såg på honom med uppsluppen skadeglädje, lurande på hvad intryck hennes ord skulle göra. Han såg brydd ut och visste ej hvad han skulle svara. Han undrade om hon verkligen ville att han skulle vända om. »För jag är alldeles tvungen att gå hem nu», fortfor hon oskyldigt, »så att om ni har samma väg som jag, så ser jag intet sätt att undvika ert sällskap.» Hon bet i sitt ena handsfinger medan hon kikade på honom från sidan. Han rodnade förlägen. I hans hem skämtades aldrig, och han fick en dunkel förnimmelse af att hon gjorde narr af honom. »Tycker fröken illa om att jag går med?» sade han ödmjukt. Det rörde henne. »Ah, ni är ett sådant barn», sade hon öfverlägset; »ni kunde väl förstå att jag inte menade något illa? Hur gammal är ni?» »Tjugutvå år.» »Ja, det är ju grufligt.
Transport 48,000. 2:o Till complettering af beklädnad och utredning för den dass af Beväringen, som årligen skall exerceras 186,000. 3:o Till utgifter för gevärs-fabricationen, å 126,000 R:Jr årligen, under 5 år 630,000. hvarjemte E. K. M. för öfrigt till Rikets Ständer öfverlemnat att, i sammanhang med regleringen af anslagen för gevärstillverkningen bestämma, huruvida, sedan elt förskott af 32,156 R:dr 43 sk. 1 rst. B:co , utgörande öfverskott å tillgänglige extra Stats-medel för denna tillverkning åren 1835—1839, redan blifvit anvisadt till kostnader vid den i Nåder anbefallde ombyggnad och förbättrade inrättning af gevärs-factoriet vid Carl Gustafs stad, detta förskott antingen må betäckas genom försäljning af den till Carl Gustafs stads factori hörande mjölqvarn samt åkersoch ängsmark, hvilket allt såsom för factoriet icke behöfligt, nu blifvit för Statsverkets räkning utarrenderadt, eller om all fråga om berörde förskotts återgående måtte förfalla. 4:o Till anskaffande af Telegraf-persedlar för användande under krigstid, jemte de i sådant afseende erforderlige undersökningar 15,000. 5:o Till kostnader för Instructions-Compagnier vid Indelda Infanteriet, för 5 år, å 31,000 Till kostnader för Indelda Armeens öfriga vapenöfningar, för 5 år, å 45,000 R:dr årligen 225,000. 1,259,000.
Om så är, inser jag intet skäl för den oärlige, att hädanefter betala denna skyddstull; ty det lönar sig bättre att begagna ifrågavarande •försäkringsanstalt till varornas tullfria insmygande i riket, desto häldre, som de sedan mindre äfventyra beslag. Redan hafva enligt Utskottets eget erkännande (s. 61) beslag till större belopp blifvit gjorda å tull för snillade än å förbjudna varor. Månne icke detta förhållande bevisar emot Utskottets egen sats, och kullkastar dess (s. 64) Den 19 Jun i i e. m. anförda skäl, hvarföre förbuden skulle rara mera frestande till öfrerträdelser än tullafgifter? Att utrota egennyttans afsteg är ogörligt. Om de undanrödjas under en form, så uppträda de under en annan. Utskottet är likväl så intaget af sin mening, att det (s. 89) anser sig icke behöfva, till skäl för den stora förändringen, att föreslå skyddstull i stället för nuvarande förbud å de på Tab. 17 upptagna varor, anföra annat, än ett slags ordlek, af innehåll, att Utskottet häldre med ziffror än med ord vill bereda skydd åt de inhemska näringarne. En ordlek bör med en dylik besvaras; och jag får erindra, att en ziffra i dagligt tal betyder något lika så tomt och oväsend tligt, som ett ord, utan eftertryck. Jag befarar ock, att hvad Utskottet i detta fall ansett för sjelfva redbarheten, innebär motsatsen, och att uttrycket således, emot Utskottets egen mening, blifver riktigt. Utskottet har väl (s. 6a) fästat mycken vigt vid 'varustämplingenJ för att derigenom hindra tullförsnillning; men om otillräckligheten af detta medel, torde ej behöfva erindras niera än hvad sakkunniga personer (s. 21) redan anfört, nemi.: att det är lättare eftergöra en stämpel, än en förbjuden vara, som är sin egen angifvare, och att somliga varor icke kunna stämplas. Utskottet har på flera ställen yttrat
N:o 22. med brefposten af tidningar, förordningar, kungörelser och andra allmänna och enskilda handlingar, de Postväskor, uti hvilka dessa, jemte brefven, inneslutas, och i synnerhet dem, sorn härifrän Stockholm afgä, numera innehålla en sadan vidd och tyngd, att dä pä de vagnar, hvarä väskorne läggas, medföljande Postilloner, jemte Skjutsaren, äfven skola inrymmas, nämnde vagnar mäste serskildt sä inrättas, att de ä10 säkra och ändamålsenliga, och endast för sådan skjuts måste af Postheinmans-innehafvaren underhållas; och att, enär vid ett Posthemman, som i hvarje vecka framför Posten tvänne gånger och äfven tvänne gånger återför densamma, det eller de åkdon, hvilka dervid nyttjas, med beräkning af framoch återfärden, hvartdera begagnas en väglängd af omkring 700 mil, hvarefter åkdonets vidare brukbarhet ej synes vara att påräkna; så lärer det finnas nog klart, att kostnaden tor Postheinmans-innehafvaren vid dessa åkdons anskaffande och vidmagthållande är ganska betydlig, och att, fastän han icke möjligen kan derföre blifva fullkomligen godtgjord med den vagnslega, som blifvit föreslagen att honom tilldelas, både rättvisa och billighet synas kräfva, att Posthemmansinnehafvaren åtminstone såmedelst åtnjuter någon vedergällning för de utgifter, honom i omförrnälde afseende årligen tillskyndas. Emot Högloflige Utskottens tillika skedde afstyrkandeaf min Motion, det de Postväskor, sorn Bil. till Bevilln.- och Oec.-Utsi. Bet. N:o m. 27 från Post-Contoiren afsändas, ej må få innehålla större tyngd, än sorn, enligt Gästgifvare-Ordningen, får läggas elter detarital hästar, hvarmed Postskjutsen utgöres, anser jag mig äfven föranlåten att anmäla reservation, helst jag tror, att uti den underdåniga Skrifvelse, som blifvit af Utskotten föreslagen att af Rikets Ständer till Kongl.
De till grund för återremisserne gjorda anmärkningar innehålla hufvudsakligen: dels att Utskottet, vid besvarande af motionen, ät densamma gifvit en utsträckning utöfver hvad motionären åsyftat, eller att förekomma ett inom en viss ort af Riket, eller Sunnerbo härad i Kronobergs län, bland allmogen inrotadt missbruk; dels ock att en sådan åtgärd som den Utskottet föreslagit vöre både obehöflig och skadlig såsom innebärande en inskränkning i den fria handelsrätt med Svenska produkter, som borde inom Riket finnas, emot missbruk hvaraf tillräckliga kontroller redan funnos stadgade uti de rörande ifrågavarande ämne befintlige författningar. Bill. till R. St. Prol. ISSI & /S34. Best. och Elton.-Lisli. Utlåtande, N:o 96. Beträffande först anmärkningen att Utskottet skulle åt förevarande fråga gifvit en af motionären icke åsyftad utsträckning, får Utskottet erinra, att ehuru motionären, till stöd för sin framställning, åberopat förhållandet inom Sunnerbo härad, hvarest de olägenheter han omförmält skola i hög grad förefinnas, har motionären dock föreslagit en allmän, för hela Riket gällande, författning till förekommande af de utaf motionären öfverklagade missbruk, eller såsom orden i motionen lyda: •» det icke må vara tillåtet fur Landshöfdinge-Embetena att, utan vederbörande Socken-Nämnders medgifvande, utfärda passa &c. &c., hvaraf torde synas, att Utskottet af motionen icke saknat stöd för den framställning Betänkandet innehåller. Hvad dernäst frågan i öfrigt vidkommer, så, enär de anmärkningar, hvilka inom Höglofl.
Jag tror deremot, att rätta sättet att afhjelpa förlägenheten vore antingen att för någon tid höja räntan på det lån, sorn utgifves, eller ock att förändra villkoren hvarunder sådana lån få innehafvas, såsom t. ex. att minska omsättningarnes antal från 5 till 3 o. s. v.; ty eljest skola alltid nya lånesökande anmäla sig, och fonden städse behöfva tillökning , för alt kunna motsvara det tillväxande anta,let af dem, som begära lån; hvaraf följer, att lill slut icke finnes någon gräns för de tillskott, som skola behöfva att lemnäs till denna lånerörelse, så att den hjelp vi lemnade i dag, den vore kanske tillräcklig för ett eller två år, hvarefter disconten, i anseende till den ständigt växande mängden af lånesökande , befunne sig i samma förlägenhet som nu; hvarföre fråga således då åter skulle uppslå om ny hjelp. Jag tror det vore skäl alt icke bifalla detta betänk.; men skall det bifallas, då är deremot min tanke, att det ej är rätt atl dela summan, utan att man bör hjelpa så mycket som hjelpas kan, så att det blir en verklig hjelp; att endast hjelpa till hälften är sämre än att icke hjelpa alls. Gr. Frölich: Ingen har yrkat återremiss; jag har blott fästat uppmärksamheten derpå, alt anmärkntna emot Utsk:s betänk, skulle föranleda lill återremiss, om något afseende åt desamma lemnades. Jag uppstår icke heller för att yrka återremiss; men efter den utveckling, som den siste talaren gjort af verkliga förhållandet, och hvilken utveckling jag anser vara af beskaffenhet att icke kunna vederläggas, så återstår för R. o. Ad. att finna och pröfva hvad i detta fall bör åtgöras. För min del bekänner jag öppet, att jag icke velat pålaga mig det moraliska ansvar och det klander, som skolat åtfölja mig, om jag inom Flsk. afstyrkt ifrågavar. tillstyrkande; men jag har sökt att göra det så oskadligt sorn möjligt. Jag gjorde det, emedan det var fråga om en väntning af 3 ä 4 månader i stället för 5 å 6 veckor på beviljade låns utfallande. Jag tror, att om
Avazu-sällskapet hade då (såsom det tyckes) upplöst sig, änskönt han fortfor att till Grefven Piper, och kanske ännu mer till Grefvinnan, stå i en hjertlig förbindelse; Gyllenborg var afsomnad62; sin sista åminnelse-vers öfver Carl XII skref han 1748; efter Prins Gustafs födelse, som han helsade med lifligaste glädje, finner man honom lika oafbrutet tolka hoppets känslor som tillförne minnets, och blicka mot framtiden med utsigter, dem han alltsedan fästade vid det nya Konungahuset ensamt. Bryggan mellan hans nutid och hans ungdom var upprifven. Det är härvid liksom sinnbildligt, att under första året af hans vistelse vid Hofvet afbrann på Kungsholmen det Rålambska huset, med alla der qvarbefintliga concepterna till hans flesta ynglings-alster och deribland till hans tidigaste satiriska Avisor. Men han såg sig ej vemodigt tillbaka: lusten, liksom nöden, delade han nu med de Kungliga samfäldt. Han använde desto frikostigare sin tid på att för dem och sig sjelf bortleka dagens förargelser, ju bittrare man rönte, från Råd och Ständer, de oupphörligt ökade intrycken af snäfhet, hånfullhet, trätgirighet, ärelös falhet. – Men dessa skämtets nöjen och hämnder kunde ej stängas inom konungaslotten. De spriddes omkring i landet, ofta genom ryktets basun förstorade, genom afskrifternas tillägg och ändringar förvärrade: och härvid kunde ej uteblifva, att mycket, som egentligen icke var fiendtligt menadt, togs för otvetydiga yttringar af Hofvets polemiska och öfverhufvud vådliga sinnesstämning. Så förhöll det sig med de så kallade ”Calott-predikningarna”, dem Dalin höll inför Drottningen och hennes förtrognaste sällskapskrets. Det capucin-artade predikosättet hos mängden af den tidens presterskap, jemte åtskilliga andra dess svagheter, härmades der och parodierades, till sammansättning, maner, röst, åtbörder. Preste-ståndet förtörnades lika genom de kringlöpande afskrifterna, som genom den jublande gamman, hvarmed originalerna hade afhörts.
I första rummet ansåge emellertid motionären en dylik undervisningsanstalt böra inrättas i Skaraborgs län, dels emedan i allt fall ett nytt landtbruksläroverk nu skulle i nämnda län organiseras, i stället för den förut på Degeberg befintliga rättareskola; dels emedan, i motionärens tanke, Westergötlands jordbruk i allmänhet stöde på en lägre utvecklingsgrad än Östergötlands, hvadan ett Institut i We stergötland vore mera behöfligt och äfven skulle genom befordrande af länets bättre odling snarare återgälda åt det allmänna en derför använd kostnad; dels emedan Rikets Ständer redan för 28 år sedan anslagit 15,000 R:dr årligen till ett Landtbruksinstitut på Degeberg, ehuru detta sedermera blifvit förändradt till rättare-skola med mindre anslag; dels ock emedan ett i Skaraborgs län inrättadt laridlbruks-institut, om det förlädes på det ställe, som syntes motionären vara det lämpligaste, blefve det för Statsverket minst kostsamma i riket, men ändock åtminstone i ett hänseende borde åstadkomma den bästa undervisningen. Invid staden Skara ansåge nämligen motionären vara det tjenligaste läget för ett Landt - bruksinstitut inom Skaraborgs län. Oberäknadt dess läge nästan i medelpunkten af den bördigaste och mest odlade delen af länet, vore det ett erkändt faktum, att det i staden befintliga, för närvarande af mer än 400 lärjungar besökta elementarläroverket, äfvensom den invid staden belägna veterinär-inrättningen föranledde i allmänhet flere personer att besöka denna stad än någon annan punkt i länet, hvilket förhållande, i motionärens tanke, utgjorde ett ganska vigtigt moment i fråga om det gagn, som ett Landtbruks-institut kunde sprida omkring sig Vidare funnes på stället dels veterinär-inrättningens jord samt åtminstone två boställen, som kunde arrenderas för lång tid, dels emellan dessa possessioner åtskillig enskild jord, som lätt finge köpas, så att en jordrvmd för ett blifvande institut der lätteligen kunde anskaffas till en areal af 512 tunnland, till det mesta redan odlade.
Jag kan nemi. tänka mig ett Const.Utsk. sammansatt ungefär på samma sätt som vid d tina riksdag, der tvenne bestämdt olika nuancer möta hvarandra, och der nästan hvarje fråga kommer att få lika många nej som ja i urnan. Ordförandens omedvetna val af ett ja eller ett Den 5 April f. m. nej i den förseglade sedeln kora mer då att gifva utslaget. Det mäste då kunna hända, att ett förslag, sora är mindre af behofvet päkalladt, antages, under del att ett annat nödvändigare, underkännes, oell ytterligare kan raan föreställa sig, att dessa förslag till ändringar i olika grundlags-§§ hafva det samband med hvarandra, att ehuru grundlagen kunde blifva väsendtligen förbättrad genom bådas antagande, så skulle den blifva verkligen försämrad, om det ena antages men det andra förkastas. Jag tror derföre man bör undvika att kasta lott om grund!ags-§§. Härtill kommer, att resultatet af en sådan votering i förstärkt Utsk. skulle komma att anses såsom ett uttryck af Ständernas godkännande, hvilket vore en påtaglig osanning; ty hvilken kappa som helst kan icke förändra ett gifvet factum, och detta påminner mig varit händelsen i afseende å de beslut, som fattades i den första Nord-americanska Congressen under frihetskriget, emedan Congressen nemligen stadgat, att om meningarne än voro aldrig så skiljaktige, så skulle likväl alla beslut deereleras vara enstämmigt lättade. Sådant måste naturligtvis discreditera sjelfva saken, dä allmänheten förr eller sednare får kännedom om verkliga förhållandet. Jag tror derföre, att man icke bör utgifva såsom godkändt af R. St. ett förslag, sorn i sjelfva verket icke har mera än två Stånd och Const.Uisk. för sig. Men då ett sådant förslag i alla fall har mera för sig än emot sig, så vill jag derföre icke eller att det skall qväfvas. Jag föreslår derföre, att det skall hvila till nästa riksdag, men icke såsom af alla Stånden godkdndt, utan i det skick, hvari det sig verkligen befinner. Jag föreslår nemi., alt om tvä
Den, som gillar Utskottets förslag, att vid utförsel af Jern: smidt eller valsadt: Plåtar: (förtennte, under ij turn tjocka: öfver 6 L% vigt stycket bör erläggas 16 sk. per Sk® St, v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer denna artikel att afgiftsfritt kunna utföras. Trenne Riks-Stånd hafva godkänt Utskottets förslag, angående förtennte Plåtar; men som Preste-Slåndet beslutat, att dessa skola åsättas 10 R:dr införselslull per Sk® St. v., så lärer, i händelse sislberörde beslut vidblifves, omröstning böra ske, enligt följande proposition: 160:0. Den, som gillar Utskottets förslag, att Jern: smidt: eller valsadt: Plåtar: förtennte, skall beläggas med 5 R:dr införselstull per Sk® St. v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes införselstullen å berörde artikel till io R:dr Sk® St. v. Utskottets förslag, att denna artikel bör, på ett fullvärde af 33 R:dr 16 sk. per Sk® St. v., åsättas 8 R:dr 16 sk. tull vid införsel och fritt kunna utföras, har af trenne Riks-Stånd blifvit godkändt; men som Presle-Ståndet beslutat förbud mot införsel samt i/{ sk. 3 r:st. utförselstull, så kommer, i fall sistnämnde beslut vid hålles, omröstning att ske: aj) i afseende å införseln: 161:0. Den, som godkänner Utskottets af trenne Riks-Stånd antagna förslag, att Jern: smidt eller valsadt: