Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande, M 43, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende på böters fördelning och om bötesmedlens användande. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnirigs-Utskottets Utlåtande, M 24, angående införseltullen å artikeln Ättika. Med afslag å Utskottets hemställan, beslöt Preste-Ståndet för sin del, att införselafgiften å »Ättika, alla slag» skall utgå med sju öre skålpundet. Frän Vallo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Utskottets Utlåtande, M 24» angående införseltullen å artikeln Ättika. Från Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Vid anstäldt val af Ledamöter jemte deras Suppleanter i Förstärkta Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, utföllo rösterna sålunda, att följande dertill utsågos, nämligen: till Ledamöter: Henrik Hansson från Wester-Norrlands län med 59 röster; Gustaf Johansson från Kronobergs län » 55 » 608 Prot.-Utdrag den 26 September 1863.
Stat ak förenämnde 8,000 R:dr, följande nxg likaledes ständiga anslag kör bvartdera Universitetet, nemligen: 24 lil! lönelörlröjning lör de 8ex äldste lrolessorerne, 300 k:dr livsrdera, kräk 1,800. » lön lör en n^ krokession i luridisks lscultoten .. 1,700. » lönelörlrättring velt understöd lör ;ngre rkcsdemiske lärare ...» 1,800. » Nateriolla Irolrol ytterligare » 2,000. 8umms 1t:dr 7,000. ssmt derjemte oell enär lniversiteten saknade ders byggnader, livilks lör dem voro liogst kelmlliga, ett dertill lör en gang utgående anslag al 23,000 k:dr st iivartdera Universitetet. Hvilket slit lionel. L1aj:t i Mder lriköll, velt ville, i sammanhang mod den ölriga 8tat8-reglor!ngkn, Ista till ltikets 8tänder lramställa. HIi»r»s»i»r» §»«H, »Ki»ittK8-8tr»1v». Om ^errs/o/rs/ttO ^/on l/nrve^sr/etens lörr/re oe/r 'l/errslerntH.
Bonden, fast endast egare till ett fjerdedels ja till ett sextondedels hemman, kan ock väljas ofta; låtvara han hade mycken skuld på sitt lilla hemman. Manne vår allmoge går invigd i behofvels mysterier? manne den ej sä grundligen har å- och genomskådat behofvets vinklar, att visst ingen lurar dem derutinnan?—- An mera! Fråga vår allmoge, från Ystad till Haparanda om den ville hafva riksdag utan prester och svaret blef ett stormande nej. Alla förespeglingar om möjelighelen ja! sannolikhetén af, att prester komma dit, skola de göra sig döfva för de hålla presten för sin själasörjare; de anse honom, fast origtigt, för medlare emellan himmel och jord. Bonden är i allmänhet, ännu så fjettrad vid prestens råd och vänskap eller välvilja, att han intet tänker sig möjligheten af ett ordnadt samhälle, utom detta förbund emellan honom och presten. Det hör ej hit och tillkommer ej mig att framställa orsaken till det aftagande förtroendet, men det vissa är, att denna minskning hör till nndantagen. Del nija förslaget, erkänner varuvärdet framom personlighetens. Det bygger det förra, på den sednares ruiner. Det undergräfver den rent monarkiska grund, hvarpå det Konungadöme är bygdt, som icke npbäres af någon Adels aristokrati hvilken och alltid är en penningens, varans; ingen kan här skryta af något privilegium, som intet står öppet för alla och af alla kan'vinnas. Det nya förslaget konscquent genomfördt, skulle snart alstra ett nytt, spetsfundigt adels-element, som krånglade med Konungen och trakasserade folket, hvilket, i förening med Konungen, snart skulle tillgripa enväldet. En sådan serie vi genomlupit sedan sista envålds-experimentet, finnes ej mera råd till; vi hafva ej mera att förlora än Sverige. Man har ock drifvit sitt oförskämda sophisterie ända derhän att påstå: det Regeringen borde, med all magt, pådrifva förslagets antagande med en magt som den ej äger. Icke ens ett knäfall inför de 3:ne Stånden, skulle någonsin bevekt dem.
Var den derjemte dunkel eller otydlig, så är det ett fel för hvilket jag ber om tillgift. Frih. Hamilton: Då jag, så vidt jag hört, numera är den ende som yrkat bifall till betänk, beder jag på flera skäl, och sednast på de af Hr von Hartmansdorff anförda, att få förena mig i yrkanI de på återremiss. Hr Ribbing, Arvid: R. o. Ad. önskar troligen att så vidt möjligt är förekomma, det, genom lagens otydlighet, trassel och rättegångar skola uppkomma, och det nu föreslagna stadgandet är i detta afseende mera ändamålsenligt än Gr. Mörners förslag att lagen genast skulle träda i verkställighet. Jag får således förena mig med de Hrr, som önska återremiss af betänk, endast för att få Utsk:s förslag mera omfattande. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Land tm. yttrade att då de ledamöter, som yttrat sig, yrkat dels återremiss dels afslag å betänk., Hr Landtm, ansåge sig först böra framställa propos. till återremiss, och fördenskull nu finge hemställa om R. o. Ad. ansåge de emot LagUtsk:s förevar, betänk, gjorde anmärkaföranleda till detsammas återremitterande. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med många 2 H. 25 386 Den 9 Februari f. m. nej, och då Hr Landtm, sedermera förklarade det han trott sig finna att ja härvid varit öfvervägande, begärde Frih. Cederström, Jakob, votering. Upplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.: Den som anser LagUtsk:s betänk. N:o 15, på grund af de deremot gjorda anmärkmr böra återremitteras, voterar ja i den det ej vill, voterar »ej; vinner nej, afslår R. o. Ad. Ulsk:s förenämnde betänk. Sedan härefter Hr Gr. o.
I alla större Städer, och ”troligen i en stor del af Rikets större Försam - 1*6 Betänkande om Fattigvården i Riket'. ’’lingar blir det omöjligt för Fattig-Styrelsen att ”skaffa arbete ät alla fattige, som äro arbetsföre, ”Att förekomma det lättja och vårdslöshet ej ge”nom hunger och nöd ådraga sådana personer ”sjukdomar, som skola nedsätta deras villkor till ”verklige allmosehjons, gifves kan hända intet ”annat medel, än inrättande af TuktCorrections”och Spinnhus i hvart och ett Län. Fattigdo”men hos den lägre folkklasen i Stockholm här”leder sig till en stor del från misshushållning , ”lättja och oordentlighet, jag hyser den öfver”tygelsen, att denna Fattigdom desto mer skall ”okas, ju mer de Fattige få tillfälle alt lita på ”andrås hjelp, och ännu mer ökas, om den kan ”vänta , att andras omtanka skall förse dem med ”något arbete för dagen. Min mening är dock ”icke den, att ju icke Faliig-Styrelsen, sedan ett ”allmosehjon kommit i åtnjutande af Fattigvård, ”blifvit intaget på Fattighus eller anses böra höra ”till de verkliga Fattigvårdshjonen , bör laga så* ”att något mot dess krafter svarande arbete är ”för detsamma att tillgå.” - Ut supra. Éxprotocollö. A. F. Gylling. Förslag till Allmän Stadga för Fattigvården i Riket och Tiggeriers hämmande. Art. i. Om Fattigvårdens föremål och inrättning. Fattigvårdens föremål skall vara, att lemna Fat* liga Nödlidande och Behöfvande Personer nöd* Betänkande om Fattigvården i Riket. 1*7 'torftig vård och understöd i den mån de ej sjelfve kunna dertill bidraga, att tillika besörja barns uppfostran och undervisning, samt att med arbete förse dem, för hvilka sådant brister, men alltid med uppmärksamhet, att vården och understödet lämpas efter hvar och en persons noggrant undersökta verkliga behof, och att icke derigenom huglöshét och lättja befordras.
Ändamålet, som sökes, är allt för betydelsefullt; den del af riket, hvars snart sagt vigtigaste angelägenhet är i fråga, alltför omfattande och för fäderneslandets styrka och för kofran dyrbar, för att öfverdrifven sparsamhet här vore på sin plats —- jemförelse emellan anslagen till öfriga landsdelar beräknad. Landshöfdingarnes framställning afsåg ett årligt statsanslag af 50,000 Ralr till hvartdera länet. Det faller lätt i ögonen, att då de för handen varande behofven inom ett enda län uppgå till så betydlig summa, ett årligt anslag för alla sex länen af 50,000 R:dr, såsom Kongl. Maj-.t äskat,' ingalunda kan vara tillfredsställande eller emot det vigliga ändamålet svarande; och tillåter jag mig alltså vördsamt föreslå: att Rikets Ständer malte lör myrutdikningar och sjösänkningar i WesterNorrlands län årligen anslå 50,000 R.dr R:mt. Anhållande om remiss till vederbörligt Utskott, hemställer iag all Utskottet måtte infordra alla till ärendet hörande handlingar. Hörnfeldt, från Wester-Norrlands län. Uti föregående memorial instämmer : Per Östman, från Wester-Norrlands län. Smedberg’ och andre Riksdagsmän från Elfsborgs län, om statsanslag för upprensning af Etra-elfven och beredande af båtled frän sjön Åsunden till hafvet. Sedan med statsbidrag till belopp af 5,000 R:dr Runt och sammanskjutne enskilda medel, verkställts undersökning för Etra-elfvens upprensning och beredande af båtled, från sjön Äsunden till hafvet, eller mellan städerna Ulricehamn och Falkenberg, och i sådant afseende utaf Herr Majoren A. Remmer upprättats kostnadsförslag, uppgående till en summa af 1,450,000 R:dr, blef vid sistförflutne riksdag, Motioner i -Bonde-Ståndet 1862.
Vördsammast får jag anhålla att förevar, betänk, måtte blifva punktvis föredraget, pä det sätt att hvarje § af ifrågakomne lagförslag kunde särskildt för sig få blifva föremål för diskussion och beslut. Sedan Hr Gr. o. Landtm, härom täckts framställa propos. och i händelse Ståndet finner för godt att besluta en sådan ordning för ärendets behandling, torde det tillåtas mig att framdeles i sjelfva saken få yttra några ord. I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Utsk:s betänk, nu i sin helhet blifvit föredraget, samt att på diskussionen, enligt hvilken proposm jemlikt 54 § Riksd.Ordn. borde inrättas, komme att bero, huruvida särskilda propos:r öfver vissa delar af betänk, borde framställas. Hr Ehrenborg, Richard: Så länge heder, vederhäftighet och pålitlighet icke med säkerhet kan påräknas hos hvar och en, innebära kreditlagar något godt och nödvändigt, äfven om de skulle grunda sig på förhållanden, sorn man icke i allo gillar. Särskildt är det nödvändigt i fråga om den mindre handeln, dervid liqviden svårligen kan vid dagligen och stundligen förefallande köp genast uppgöras kontant eller med skuldsedlar, att lagen stadgar något som garanterar denna handels obehindrade fortgång; men detta kan ske, och kreditlagar kunna stiftas utan åsidosättande af aktning för och behörigt afseende på den grundsats, som bör gälla för all lagstiftning, att nemi. lagen bör i möjligaste måtto gälla lika för alla. 10 Den 4 Mars f. m. Denna grundsats har hittills varit underkänd genom stadgandet i 17 cap. 2 § rätteg.balken. Delta förhållande har med rätta blifvit klandradt såsom orättvist och vudligt. Orättvist derföre att den der omnämnde rättighet varit handlande ensamt förbehållen och icke delats af landtbrukare och andra medborgare som haft effekter att aflåta, samt derför alt hela bevisningsrätten tillkommit handlanden, nemi. först genom sin handelsbok och sedan genom sinedgång; Och vudligt derföre, att vinningslystnaden möjligen kunde förmå dem till falsk ed.
Ty antingen är denna afgift alldeles otillräcklig, då den, i enlighet med det framställda förslaget, endast skulle uppgå till högst 4 sk. för person om året, elier ock, om den ökades till ett betydligare belopp, skulle den icke ] nnna utgöras a£ sådana medellösa personer, som ej sällan äro i föga bättre tillstånd, än kringvandrande Tiggare, och hvaraf den följd skulle inträffa, att Husbönder och Jordägare, tvärtemot hvad Författaren åsyftat, komina att vidkännas denna afgift, och densamma falla dem till ny last, alldenstund inga betydliga afdrag af ifrågavarande personers små löner och ringa förmåner med säkerhet kunna påräknas. I stöd af dessa skäl, och då härtill kom - Besv. och Ekon. XJtsh Betänk an den. 499 sner, det Kongl. Maj:t uti den ofvanäberopade Nådiga Kungörelsen förklarat sig, enligt hvad af Kong!. Maj:t och Riksens Höglofl. Ständer vid tölo års Riksdag blifvit föreslaget och antag t, vilja med Nådigt välbehag för det närvarande anse, att provisoriska anstalter och öfverenskommelse!' lii! de fattigas försörjande i Städer och Församlingar på Landet träffas, och Kongl. Maj:tS Nådiga stadfästande uoderdånigst underställas, intill des:, efter utarbetadt och i underdånighet ingifvet förslag af en dertill i Nåder förordnad Comité, ett allmänt stadgande i detta ämne, enligt Riksens Höglofl. Ständers i underdånighet yttrade önskan, vid nästa Lagtima Riksdag, kaij komma alt utfärdas; så finnér Utskottet, som dessutom för sin del anser fattigförsörjnings-skyldigheten lämpligare bestämmas, sålunda att d_n förmögnare biträder den medellöse, än att de fattige skola J.j lpa hvarandra, sig icke äga anledning, att hos Riksens Höglofl. Ständer något föreslå, i afseende på den af Memorialets
Mig upprörde den i högsta grad, men iiar jag tog i betraktande resultaten - ett skönt, friskt, kraftigt folk, utan tillstymmelse till nerrositet, anemi, hypokondri och hvad de allt lieta vårt iiiodarna sainliiLlles många pl5gor - dk visste jag verkligen icke, hvad jag skulle tanlra. Hela det första aret tillbringar barnet liggaiide iitstrackt pk imyggeii, men icke ined de sink leininarna i frihet - långt i f r h. Lindan a r liårdt åtdragen och börjar redan uppe vid axlarna. Den tillIliter icke den lille a t t ligga och fäkta med armarna, soiii barn tycka s&amp; mycket om, ty arniarna äro utsträckta efter kroppens liiiigd och iiiriillade tillika ined den. A n mindre tillater den delikveiiten a t t sprattla med benen. Sneda och krokiga ben iiro georgiernas fasa. Därför sträckas de sniå benen och lindan viras s5 liårdt, att barnet blir styft soin ett vedtrad. Man tror kanske, a t t det endast a r iinder vissa timmar pk dagen, so111 denna insnörning sker. - A11 nej, barnet fkr ligga på detta sätt både natt och dag och tages upp endast två ginger på dygnet. Sb snart ombytet ar gjordt, skyndar man sig a t t rulla in det i fodralet igen. Och renligheten? f r i g a r man. - s o, denna Iiålles så någorlunda vid makt pk ett mycket egendomligt siitt. Barnet ligger i en lätt liten sang af trä, försedd med en grepe soni en korg och icke stijrre, äi? a t t modern siitter den p&amp; sitt kria, när den lille sltall ha mat. E t t stycke ofvanför sangens botten ligger ett lager af tunna spjelor, cch vid dessa ä r barnet fastsurradt l bottnen befinner sig ett riindt hål, livarigenom man leder en liteii inrättning, som narinast ser ut som en tobakspipa ined l h g t ihkligt skaft.
Beväringsmanskapet, påräknadt såsom en högst nödig förstärkning eller reserv, skulle ej lemna särdeles pecuniär tillökning för armeen, som förutan detta manskap blefve alltför svag; och genoinl armeens indragande erhållas icke på långt Ti är de medel, som för nationens krigiska bildande äro nödiga. Af alla de calculer, hvilka i sådant afseende blifvit uppgjorda, och bland hvilka jag haft tillfälle att se åtskilliga, har ingen med tillfredsställelse upplöst detta så ofta framkastade problem. Uti dem, hvilkas föremål varit att visa möjligheten af tillräckliga medels erhållande genom reductioner, äro fullkomligt arithmetiska, och således lätt bevisade, misstag begångna; de öfriga misstagen att förtiga. Må detta således lända mig till nrsägt, att jag icke röstar för någon förändring uti nuvar. förhållanden, förrän tillförlitliga förslag och beräkningar blifvit uppvisade, som med full säkerhet kunna Jemna Öfvervägande fördelar, och 7 H. Ji Den 27 Maj. nationen med allvan vill underkasta sig de besvärligheter och ökade utgifter, sorn genom en ändamålsenlig, allmän krigisk bildning för densamma uppstå. Nyttan af en sådan bildning ar alltför bestämdt erkänd för att här behöfva omnämnas, än mindre bevisas; men hufvudvilkoren för densammas erhållande äro vilja och t i d. Är den föx-ra med allvar uttalad, kan den sednare genom tålamod vinnas. Målet kan således uppnås; men också först derefter är lämpligt att upphäfva, hvad vi för försvarets utförande nu äga, oell vi kunna så mycket hellre med trygghet afvakta denna tid, som vi genom vår nuvar. organisation se medborgerlighetens allmänna fordringar uppfyllda, i principen för vårt nationalförsvar, i formen af vår stående här. Under sednaste riksdag yttrade StatsUtsk., uti ett af R.
Storrnägtigste Ailernådigste Konung! Hos R iksens Ständer har finga blifvit väckt om tiden för Vade-Libellers ingifvande till de högre Domstolarna. Enär Lagen i 9 Cap. 1 §• Rättegångs-Balken stadgar, att de besvär, sorn, uti de fall dessa Lagrum omnämna, varda anförda, skola inom d*n deruti utsätta tid ingifvas, finna Riksens Ständer, att fastän Lagen, uti 1 § sistnämnde Capitel rörande Inlagor uti Lagvndda roal, nyttjar det uttryck, att de å dag föresattan skola inlemnas, det likväl är med behörig tolkning öfverenstämrnande, att vädjande parter icke kunna vara betaget, att äfven före inställelsedagen, å det ställe der vadet fullföljas skall, ingifva sina inlagor och handlingar i berörde ändamål, och få Riksens Ständer i anledning häraf hos Eders Kongl, Majit i underdånighet anhålla, att Eders Kongl. Maj:! täcktes i Nåder utfärda en sådan förklaring häröfver, hvarigenom ej mindre Parter icke matte varda i ovetenhet af denna deras rättighet, än äfven obehöriga hinder deremot ej må läggas af' dem som äro gatte att inlagor emottaga; hvilket härmed Eders Kongl, Majas Nadidiga pröfning och stadfästelse i underdånighet öfverlennäs. Rik - Riksens Ständer framhärda med djup undes-] sådig vördnad, trohet och nit y Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Maj:ts På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Landtmarskalk. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwain h. t. Talman. underdSnigste, tropligtigste tjenare och undcrsäter På Prest - Ståndets vägnar J. A. Lindhlom«’ n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson. n. v. Talman. Uppläst hos sanrteliga Riks-Stunden d. 22 Juni. Sto_ nägtigste Allernådigste Konung!
Skrifvelse, N:o 181. föreslagit Rikets Ständer att medgifva postskjutslcgans förhöjning med 8 sk. milen för hvarje häst: a) för ali den postföring, som af posthemmans-innehafvare utgöres utöfver 312 mil om året på helt mantal, och, i förhållande derefter, för större eller mindre hemmansdelar; b) för af posthemmans-innehafvare fortskaffade extra poster; och c) för den sedan år 1830 tillkomna dubbla postföring, sorn af dem, emot gästgifvareskjuts-lega, bestrides; Hvarjemte och enär, vid uppgjord beräkning af dea tillökade kostnad, som genom post-skjutslegan sålunda ifrågaställda förhöjning skulle uppkomma, samma kostnad ansetts uppgå till 12,874 R:dr 5 sk. 8 r:st., E. K. M:t af Rikets Ständer äskat anvisande på Riksgälds-kontoret af ett kreditiv å jemnt 13,000 R:dr banko, att af General-Poststyrelsen, i mån af behof, för det afsedda ändamålet disponeras. Derförutan och med anledning af Rikets
Man har också sagt, att Utsk. icke anfört andra skäl, än det, som innefattas i åberopandet af den reservation , sorn vid en föregtde riksdag åtföljt K. M:s propos. i passevolance-frågan. Huruvida ej StatsUtsk, eller dess ledamöter, som här yttrat sig, anlöit några andra skäl, det lemunr jag åt 13. o. Ad. att bedöinma; och hvad mig angur, har jag aldrig nämnt berörde reservation, emedan jag aldrig gillat, alt den blifvit afgifven. Hr von Rosen, Georg: Jag vill ej uppehålla mig med att uttrycka min opinion om passevolance-afgiften bör efterskänkas till rustoch rotehållare; men jag tror, att om den öfverflyttas på bevillnrn, kan denna öfverflyItning icke räcka längre, än till nästa riksdag, om jag förstått grundlagen rätt. Det är denna våda jag befarar. Att frigöra rustoch rotehållare ifrån deras skyldigheter enl. knekte-contracten, det skulle vara att öfverflytta indelnls-verket på statsverket, emedan ovillkorligen knektc-contracten och indelnts-verket hänga tillsammans med hvarandra. StatsUtsk:* utlåt. N:o 5a Lief af R. o. Ad. återremitteradt. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna hetänktn och utlåt:n, nemi.: från StatsUtskottet': N:o 81, i anledn. af S. F. Lannges ansökning om prolongation af arrendet å Lunda kronohemman , eller skatteköp derå; N:o 82, i anledn. af arrendatorns af Edeby hemman på Lofön, A. Odelbergs , ansökning om prolongation af arrendet; J\:o 83, i anledn. af arrendatorns af Hogsta, Lombarudd och Norrby hemman på Lofön, G. A. Karlbergs, ansökning om förlängning af arrendet; Den g
För det i Banklagens 2:dra §. upptagna oväntade fall, att Banken, under den från nästföregångna Riksmöte förflutna tid skulle hafva vägrat alt någon dess sedel inlösa, och denna vägran härrört från Bankens oförmåga alt sina förbindelser genast uppfylla, skola Rikets Ständer vara, såsom Ombud för Svenska Folket, förbundna att, genast efter det ett slikt förhållande blifvit hos deni anmäldt, äterförsätta Banken i det skick BankLagens 1 §. antyder, medelst uppdrag åt Riksgälds-Contoret alt, för hvad dertill behöfligt är och ieke genast tillgängligt, utställa skuldförbindelser med löpande ränta, och medelst bestämmande i samband dermed af sådan tillökning å den för Stalsbehofven i öfrigt erforderliga Bevillning, att till ränta och amortissement för en sådan Statens skuldsättning nödiga medel beredas och anvisas. 3:o Ej må Rikets Ständer gemensamt eller något Riks-Slånd serskildt kunna frånträda egenskapen af Bank-Bolag och garantien för Banken, innan samtlige sedel-innehafvare blifvit efter a83o års Bank-Lag till fullo förnöjda , Bancooch LagUtskottens Betänkande N:o 3. 9 nö«jda, och Bankens alla Öfrige Borgenärer fått sina fordringar antingen betalda eller mot skulder till Banken qvittade. §. 3. Till den summa af 4>400>000 R;dr B:co, som, enligt 4 §• af i83o års Bank-Lag, skall, utan beräkning af Bankens fasta egendomar och inventarier, alltid utgöra en Bankens behållning i säkra tillgångar och fordringar, utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ansvarar, lägges ytterligare ett belopp af 600,000 R:dr, så att en jemn summa af 5,000,000 R:dr B:co hädanefter och framgent kommer att bibehållas såsom Bankens öfverskott. DeLta belopp skall i de årliga Boksluten upptagas under benämning af Bankens Grundfond.
Kanzous nu föredragna motioner remitterades till Lagutskottet. Till BancoUtsk. remitterades Frih. Wredes, Fabian, den 29 sisth Febr. e. 111. på bordet lagda yttrande, i anledn. af yäckt fråga om förändring i mynt-systemet. Föredrogs ånyo Hr Rosenqvists, Fredr. Leonli., den sisth Febr. e. ro. på bordet lagda motion örn rättighet till iheatrars anläggande i liufvudstaden. Frih. Boye, Fredr., uppläste följande: I conseqvens med hvad jag redan för tvänne riksdagar yttrat i detta ämne, då jag väckte en motion i samma syftning, torde jag nu få tillägga några ord. — Utom del rättsenliga, sorn ligger lill grund för motionen, bör den äfven, i min lanke, betraktas ifrån en annan sida. Det hufvndsakligaste inkast man gjort emot särskilda theatrars tillåtande inom Stockholm har varit, att denna tillåtelse skulle blifva till men för ilen Kongl; jag tror icke att förhållandet är sådant. Den K. theaterns finaneiella ställning liar vållat, all dess skola för elever måst inställas; svårigheten för den K. theatern att få tjenliga sujetler i de afgåendes ställe blir allt mer kännbar. Nå väl! Genom tillåtelsen af särskilda theatrar, är bristen afhulpen; ty de blefvo -verkliga pepinierer, hvarifrån goda sujetler kunna tagas. — Jag vill icke mer i detalj söka bevisa troliglieten af denna sats, utan med ett enda exempels anförande gifva styrka deråt. — Det är icke många år sedan, som några unga personer, mest elever från K. theatern, gåfvo representationer, hvarest de utvecklade sina anlag, lingö dristighet och theatervann; och ifrån denna anspråkslösa inrättning har Svenska scenen fått sin nuvar. balettmästare oell den dramatiska skådespelerskan , som ännu dagligen skördar publikens högsta bifall. 1 b Hr von Moltzer, Anders Joh. Fredr., hade inlemuat följande anförande, som upplästes: Den 12 Mars. I anledn. af den i detta H.