Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Protokolle.ns fulländade granskning, vidtog Borgare-Ståndet, för sin del, nedannämde åtgärder och Beslut: 1. Att den emot Stats-Rådet Herr Friherre R. Cederström gjorde anmärkning, att han, utan iakttagande af jäfsskyldigheten, öfvervarit Besluten i mål rörande hans judiciaira förvaltning af Prof. Utdr. d. 29 Maji 1818. 509 Öfver-Ståthållare-Embetet , må , med afseende å hvad Utskottet deröfver sig yttrat, förfalla. 2. Att de emot Herr Stats-Sekreteraren rn. m. B. C. Qviding och Herr Förste ExpeditionsSekreteraren A. Bergström framställde anmärkningar, likaledes ma , enär Rikets väl ej kräfver den uti Regerings-Formens 107 §. omförmälde åtgärd , förfalla. 3. Att Utskottets Utlåtande, det Stats-Rådets Ledamöter och de Föredragandes ansvarighet för dera6 rådslag och för utöfningen af deras Embeten , intill den dag, då detta nu snart öfverståndna Riksmöte börjades, må i öfrigt anses hafva fullkomligen upphört; äfvensom att under denna frikallelse borde inbegripas Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Arméen samt Flottorne, med undantag likväl för den sistnämnde, af det ärende, för hvilket Utskottet funnit sig befogad! ställa General-Adjutanten Herr Friherre R. Cederström under tilltal inför Riks-Rätt, och hvar-; ofver Domstol nu mera tillhör att meddela yttrande ; bifölls. 4. Att förslaget, rörande underdåniga önsk.1 ningars framförande till Kongl. Maj:t, i afseen de pä, ej mindre det System och de grundsattser,' som borde följas vid möjligen i framtiden skeende organisationer af sadane enskildta Pennin-' ge-Verk; som kunna äga inflytelse på allmänna krediten och penninge-rörelsen; än ock, att från. de prohibitiva Tull-Lagarne hädanefter inga andra än högst nödige och oumbärliga dispencec må beviljas; äfvenledes gillades; samt 3.
Nu är det blott frågan om huru man skall göra, då det säges, att det är otillräckligt alt lemna 5oo r:dr åt en stad, som ej erbjudit ett motsvarande tillskott, och något sådant anbud ej är gjordt, och torde måhända ej kunna erhållas inom de fattigare orter, som i allmänhet kallas de norra. Jag tror då, i likhet med den sisla värda talaren, att man i detta fall bör gå ifrån den allmänna regeln och för närvar, hellre bevilja den mindre summan, för att åtminstone kunna construera en början till en sådan skola, i förhoppning att, om R. St. vid nästa riksdag få uppgifter om att den motsvarat sitt ändamål i mindre scala, R. St. då kunna finna skäl att föröka anslaget, så att det räcker till en större skola. Jag tillstyrker derföre R. o. Ad., att med det af mig nu föreslagna villkor antaga BorgareSt;s inbjudning. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer med Hr Lefren i dess yttrande, nemi. att Ståndet bör antaga BorgareSt:s inbjudning att instämma i dess beslut, hvad beträffar Wisby oeh Hernösand. Jag anser ej nödigt för Carlshamn att erhålla en skola, i anseende till denna stads läge och lättheten för densamma att kunna begagna andra etablerade navigations-skolor; men jag bestrider det af den sista värda talaren fästade villkor. Jag tror ej, att man bör antaga en riksdagsfullmäktigs anbud, att hans ort skall deltaga i kostnaderna, såsom ett villkor för ett anslags erhållande. Om städerna Wisby och Hernösand vilja utvidga sina navigations-skolor, som dessa städer hafva etablerat med blott en lärare, så är det naturligtvis deras egen sak. De hafva Den 5 December. i63 gymnasier på stället, der ungdomen har tillfälle att lära sig språk. De hafva således tillfälle att begagna begge inrättningarna och derigenom suppleera behofvet af särskild lärare i språken lör navigations-skoian.
Han har yttrat hvad jag väsendtligen ville säga; men jag anser mig dock böra upptaga frågan frän en annan synpunkt. Jag är hvarken räntetagare eller räntegifvare. Jag har således icke något personligt intresse i denna fråga, men hon har deremot för mig ett annat intresse och det är ganska stort; det nemi., att hon hänvisar till brister i vår statsförfattning, för hvilka vi få svårligen plikta. Hvarföre begagnar man icke penningar i stället för varor, så vore alla dessa tvister och besvär undanröjda? Man vågar det icke, derföre alt Ständerna äro enväldiga i penningelagstiftningen, och de hålla icke myntet vid sitt värde. Man fruktar deras sätt alt förfara 534 Den 2(J Mars. med löntagarnes inkomster; derföre mottager dessa hellre prestationer, än man utsätter sig för den myntförsämring, hvilken Ständerna af missförstådt besparingsnit möjligen åstadkomma. Men om äfven penningarne vore säkra, så ville jag, för min del, ändock icke tillstyrka indelningsverkets upphörande. Hvarföre? Jo, emedan Ständerna äro enväldige i statsregleringsfrågor och kunde lätteligen af samma missförstådda nit för besparingar, som jag nyss nämnde, försvaga försvarsverket. Lyckligtvis skyddar 80 § Reg.F. det indelta försvarsverket mot en godtycklig förstörelse. Derföre vill jag, så länge jag äger en röst bland Sveriges riksdagsmän, yrka indelningsverkets bibehållande, på det att riket åtminstone måtte äga säkerhet om någon del af sitt försvarsverk. Under sådana förhållanden, och då man icke vill eller icke törs förändra dessa, så får man dragas med olägenheterna, och under sådan synpunkt är det, som jag nu går att yttra mig. Då säger jag, lika med Hr Lagerhjelm, att jag ser lika mycket och väl mera i detta fall på det allmänna än det enskilda. Men om det är förhållandet, såsom en talare nyss nämnde, att den ena al de båda contrahenterna vinner på missväxten och den andra på den goda årsväxten, så ligger väl deruti icke mera än den strängaste rättvisa, att man tillåter båda contrahenterna alt ömsom vinna och ömsom förlora pä omständigheter, som af ingendera bero.
Hufvudtiteln vid den då tillslundande riksdagen yttrade dåvide Chefen för LandtförsvarsDep:tet: »Då många och vigtiga skäl tala för de nuv:de bostadsboslällenas bibehållande, anser jag mig icke böra, såsom vilkor för en möjligen blilvande lönereglering, föreslå någon förändring uti deras disposition, ehuruväl icke kan förnekas, att inkomsten deraf sannolikt skulle kunna påräknas större, i händelse de på bestämda år för regementets eller korpsens räkning utarrenderades, i stället att nu skötas af löntagarne sjelfva eller deras arrendatorer, på alltid obestämda tider; men den enda åtgärd, som 90 Den 3 Mars f. m. lämpligen nu skulle kunna med dessa, likasom med öfriga den indelta armén anslagna boställen, vidtagas, och äfven synas af omständigheterna påkallad, vore, efter min tanke, en förnyad uppskattning af deras verkliga afkastning, verkställd efter samma grunder vid samtliga indelta regementer och korpser»; hvarefter Dep:ts-Chefen föreslog, »att alldenstund boställenas uppskattning, till grund för 1833 års lönereglering, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, blifvit efter högst skiljaktiga beräkningssätt verkställd, en förnyad uppskattning af såväl bostadssom till utarrendering afsedda boställens afkastning malte efter en och samma method och på samma grunder vid hela indelta armén ega rum», samt att en provisorisk aflönings-stat måtte fastställas för indelta arméns befäl och tjenstemän, att gälla intilldess nya uppskattningen af indeldta arméns boställen hunnit fullbordas och derå grundade nya lönestater fastställas; och behagade K. M:t, som gillade Dep:ts-Chefens framställning, genom nådigt beslut den 14 Oktober 1856 anbefalla Krigsoch Kammar-Collma att inkomma med betänkande huru förnyad uppskattning af arméns boställen skulle på tillförlitligaste sätt kunna verkställas; äfvensom med förslag till instruktion derför, hvarjemte ett förslagsanslag af 250,000 rdr för den provisoriska löneregleringen begärdes. Vid pröfnning af dessa framställningar förklarade R.
Jag anhåller att få uppläsa en delaf denna cominittes yttrande i detta afseende: ”Exempellöst torde det väl ej va-; ra, att nämnden i tryckfrihetsmål misstagit sig i domslut; men här är ej fråga om en inrättning, som vore upphöjd öfver möjligheten att fela, utan om en, sorn, efter mensk-r liga sakernas allmänna ordning, må anses lämplig för den tid och det land, hvari den finnes; och såsom sådan tror Committe'en Svenska juryn i tryckfrihetsmål förtjena namnet af en syftesenlig och gagnelig institution. Hvar helst en tryckfrihet blifvit införd, har deri ej kunnat i längden äga bestånd, utan skydd af en juryinrättning. Sverige har i nära tjugo år begagnat denna inrättning; och det lärer svårligen kunna nekas, att det är just under samma tjd, sorn tryckfriheten här i landet utbildat och stadgat sig, Juryn har obestridligen tjent yttranderätten lill värn, utan att likväl hafva gjort sig skyldig till någon rättmätig förebråelse för öfverdrifven skonsamhet mot dess missbruk. Man hav tvärtom velat påstå, det regeln att hellry friä än fälla icke alltid varit i nog bokstaflig mening tillämpad. Men man måste besinna, att, om man ock någon gång trott sig hafva skäl att önska en annan dom, än den juryn fällt, en sådan önskan utan tvifvel lika ofta, om icke oftare, skulle blifvit föranledd af domstolarnas åtgärder, och man torde ej mycket fela, om man antager, att den punkt, hvarpå yttranderätten här i landet för närvarande står, ej hade varit uppnådd, om en juryinrättning för tryckfrihetsmålen ej funnits.” Jag hemställer, om icke detta yttrande, afgifvet utaf en Den 17 Oc t ober c. 111. till lagarnas förbättrande af Regeringen nedsatt committé, torde förtjena någon auctorilet. De, sora afgifvit ett sådant yttrande, hafva dock icke varit publicister, och någon partiskhet lärer således icke kunna skrifvas på deras räkning. Jag hoppas och önskar, att Hr v. Hartmansdorff, som sedan förra riksdagen förändrat öfvertygelse i denna fråga, måtte innan nästa riksdag, särdeles om ödet beskärer
Jag har äfven önskat yttra mig i detta vigtiga ämne, men hade icke trott, att det skulle förekomma i dag, och har derföre icke heller beredt mig derpå, men anser dock min ovillkorliga pligt vara att tillkännagifva, att inom det samhälle, der jag vistats omkring 4° åt', finnes för närvar, öfver 4°° personer, som bekänna den Judiska religionen, och att jag, under denna min tjenstetid, aldrig hört någon af dess bekännare hafva varit anklagade för brott, utan att de fört en exemplarisk vandel. Jag inskränker mig för närvar, lill detta yttrande, under begäran alt framdeles få hafva min talan öppen att vidare anföra hvad jag kan hafva alt tillägga. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller, att det upplästa anförandet må blifva hvilande på bordet, på det man må blifva i tillfälle att kunna taga närmare kännedom om dess innehåll. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att yttrandet, sedan det blifvit hegardt på bordet, komme att der förblifva till nästa plenum. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer alt utse ledamöter för att inträda i Bevillntssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskm under den ledighet af tre veckor, som blifvit beviljad Frih. Åkerhjelm i det förra, och Hr Ribbing i det sednare Utskottet. Den 4 April. 6» Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s förslag N:o 4 und. skrifvelse till K. M., angrde medels anvisande i och för Carlsborgs fästningsbyggnad år 1840. Vidare upplästes till justering Exped.Utsk:s förslag lY:o 5 till und. skrifvelse till K. M. ang:de för Riksg.-cont. ifrågaställd befrielse från erläggande af expeditionslösen, m. rn. Derjemte upplästes ett detta förslag åtföljande uldr. af Exped.Ulsk;s prot. af den 3o sisth Mars. Hr von Hartmansdorff, Ali g., begärde Exped.- Ulsk:s förslag N:o 5 på bordet.
St., med afseende å behofvet af en dylik lag och tidens otillräcklighet för dess pröfning innan riksdagens slut, lämpligen kunna, särskildt för detta fall, tillerkänna K. M. rättigheten att, utan R. St:s vidare hörande, göra de ändringar i redactionen, sorn kunna finnas oundgängligen nödvändiga. Men att, såsom Hr Stråle jemväl föreslagit, till K. M. öfverlemna begge de uppgjorda förslagen, nemi. både Utsktns och reservanternas, finner jag deremot högst olämpligt, emedan K. M. då skulle stadna i villrådighet, hvilketdera egentligen Uttryckte Representationens åsigter, helst dessa förslag i många delar äro af stridigt innehåll. I afseende på den väckta frågan om sättet för målets föredragning anser jag det vara riktigast att först afgöra, hvilketdera af de begge uppgjorda förslagen bör läggas till grund för R. o. Ad:s pröfning, och att Ståndet derefter öfvergår till granskning af hvarje särskild §. Dessförinnan torde det dock blifva nödvändigt, att propos. framställes för afgörandet eller uppskjutandet af Hr Stråles förslag. För min del tillstyrker jag afsjag derå. Frih. Boye: Jäg trodde sannerligen, att den enkla propos. jag begärt, skulle kunna besvaras med ja eller nej, utan att man behöfde inträda i discussion om liufvudsaken. Jag klandrar emedlertid icke de sista talarne, men begär blott ånyo den propos., att 2 cap. af Utsktns förslag måtte först föredragas, och anhåller, att de värda talarne ville recapitulera sina nu afgifna yttranden, då vi komma till de ämnen, hvartill de rätteligen höra. Sedan den af mig nu äskade propostn blifvit framställd, begär jag dock att ånyo få ordet, för att föreslå en ny preliminär propostn. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: K. M. har redan under riksdagen till R. St. yttrat sin öfvertygelse om Den 16 M a r s f. m. a63 angelägenheten deraf, att, sedan vi numera fått ett fast mynt, R.
Hr Mannerskantz, Carl Axel: Afven jag får för min del förklara, att jag icke allenast gillar de uttryck, som af Hr Silfverstolpe i ett föregående plenum blifvit fällda om det förslag, som då gjordes, på grund af det beslut, som ett annat Stånd fattat, utan att jag äfven ogillar den varning, som PresteSt. har behagat tillsända en ledamot af detta Stånd. Det kan dessutom högeligen förundra mig, huru här kan finnas någon, som anser detta såsom en Iikgilltig sak, den der endast rörer en enskild ledamot personligen, ty det är icke fråga om mera eller mindre än om den fria yttranderätten skall behållas i helgd eller icke. Åtskilliga §§ af grundlagen försäkra om denna yttranderätt, och den föreskrifver huru missbruk af denna fria yttranderätt skola beifras. Der talas om i 50 § Riksd.- Ordn., att när en riksdagsman missbrukar den honom förlänade fria yttranderätt, så skall han derföre ställas under tilltal, d. v. s. Ståndet skall afgöra, om han skall åläggas en varning af Ståndets Talman, såsom ett straff. Ett sådant straff, som PresteSt. behagat ålägga en ledamot af detta Stånd, är alldeles obehörigt. Man må icke invända, att den skrifvelse, som af PresteSt:s Talman blifvit afsänd, icke var contrasignerad, ty i 50 § Riksd.- Ordn., der det står taladt om den s. k. varningen, står det, att Ståndet äger besluta om en sådan handling skall göras, men att varningen skall framställas af Ståndets Talman. Der står då icke sagdt, att den skall vara af Ståndets Secreterare underskrifven, utan det är Ståndets Talman ensam, som i Ståndets namn densamma framställer, och fast den nu af ett annat Stånds Talman emot-grundlagen blifvit framställd till enskild riksdagsman inom detta Stånd, så förändrar det alldeles icke saken. Jag får fördenskull på det lifligaste protestera emot ett sådant förfarande, att vilja förqväfva den fria yttranderätten inom RiksSt:n, och jag får på denna grund jemväl instämma i Hr Silfverstolpes protest.
Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele han Statsrådet in pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar. Besluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med rikets styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge han utom sina riken vistas, ulan före Statsrådet, under sådan Konungens frånvaro, regeringen i hans namn, med all den rätt, som denna regeringsform Konungen tillägger; dock må ej Statsrådet någonsin adeligt stånd och värdighet förläna, eller lill grefligt och friherrligt stånd upphöja, eller riddare-värdighet utdela; äfvensom alla lediga syslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, sora Statsrådet dertill förordnar. Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än tolf månader ur riket blifver, derom varder i 50 § stadgadt. § 40. Blifver Konungen så sjuk, att han icke regerings-ärendena vårdar, förvalte Statsrådet styrelsen, på det sätt, som i föregående § bestämmes. § 41 Konung vare myndig vid fyllda aderton år. Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af Statsrådet med konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksförsamlingen sammankommer, och den förmyndarestyrelse, Riksförsamlingen lörordnar, regeringen lillträdt, ställande sig Statsrådet denna regeringsform till ovillkorlig efterlefnad. § 42. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Statsrådet regeringen med konungslig makt och myndighet, intilldess Riksförsamlingen hinner sammankomma, ett nytt Konungahus utkora och den valde Konungen regeringen tiilträdt. Uti alla de läll, hvarom föregående fyra §§ handla, skola Statsrådets samtlige ledamöter vara närvarande och rösta. Går Konungen i fält, eller till aflägsnare inrikes orter eller till konungariket Norrige reser, förordne tre ledamöter af Statsrådet, under den ordförande, sorn han, antingen ibland prinsar af sitt hus eller ibland Statsrådets ledamöter, serskildt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskrifver.
Rl. föreslagit, infanteriets styrka, det värfvade derunder inbegripet, då må kunna minskas till 20,000 Don 7 Maj c. m. 33g raan effective, och med afräkning af alla vacancer, samt att cavalleriet, inberäknadt det värfvade, icke bör öfverstiga ett antal af 4<>oo raan, synnerligast om exercis-sqvadronerna kunde erhålla den utbildning, att de, vid ett inträffande krig, voro att anse sorn de'pöts för exercering och inöfning af det manskap och hästar, som erfordrades för att bibehålla cavalleriet vid behöflig styrka.” Härvid måste först anmärkas, alt om man, i stöd af allm. bevärm, vill minska antalet af stående trupper, höiman äfven åt den förra bereda ett sådant tillfälle till öfning, att den vid inträffande krig verkligen ersätter de sednare Att 21 dygns vapenöfningar bättre uppfylla ändamålet, än 10 å 12 dygns, är tydligt; men att de, aldrig förnyade, skulle vara tillräckliga, derom vittnar åtminstone icke främmande landers erfarenhet. Det är nemi. bär icke fråga om en temmeligen snart förvärfvad, och lika lätt förlorad, färdighet, att på ett jemnt exercisfält marschera med bibehållen rättning, och att med tillbörlig noggranhet verkställa de s. k. handgreppen. Hufvudsaken är, att truppen erhåller ett sanni och rotfästadt begrepp om disciplin och militärisk anda, samt att, den kan begagna sitt vapen till strid, d. v. s. till skjutning och fäktning; och icke lärer ens i dessa sistnämnda konster någon verklig eller tillräcklig skicklighet inom så kort tid förvärfvas, särdeles vid betraktande deraf, att bevärts-manskapet icke vid årliga möten underhåller eller förökar sin en gång förvärfvade skicklighet, utan att denna tvertom årligen bestämdt aftager.
A bränvinspannor af tackjern, som hädanefter gjutas, hör pannerymden och bruksstämpeln, jemte årtalet, utsättas i pannans öfre kant, vid ansvar för bruksegaren, som ofvan stadgadt är. § 15. Till uppmätning och stämpling af nya, eller förändrade, eller förut ej uppmätta och stämplade bränvinshrännings-redskap, förordne Konungens Befallningshafvande ett behöfligt antal af landtmätare eller justerare, och tilldele dem vissa distrikt, lämpade eller hvars och ens hemvist; och vare, för denna förrättning sådan justerare lika ansvarig, som för målkärils justering i allmänhet. 40 Bertlin.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, ;\'-o 1. Uti de städer, hvarest eller i hvilkas grannskap någon landtmätare icke är boende, må, till justerare för bränvinsbrännings-redskapens mätning och stämpling, én magistratsperson kunna antagas. § i«. Bränvinspannor skola vid mätningen vara försedde med löst bröst, då sådant finnes, och med hatt eller stängselskifva och rör samt, öfriga tillbehör, som, enligt nästföljande §, äro underkastade stämpling. Pannans hela kubik-innehåll mätes med vatten eller annat flytande ämne till öfversta kant eller läckande brädd. Om hatten är försedd med en eller flera luckor eller någon annan öppning, än ångröret, skall den vid mätningen påsättas och redskapen uppmätas till öfversta luckans eller öppningens nedre kant, till så stor höjd, som mäsk deri kan inrymmas. Hatten med ångrör skall äfven till hela sitt kubik-innehåll uppmätas och, om den innehåller mer än tre fjerdedelar af pannans rymd, fyra sjundedelar af öfverskottct läggas till pannerymden. Den fals, som är ämnad att nedskjutas i pannan, ingår ej i mätningen till större del, än hvarmed den öfverstiger en och en half tum.
Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godändt hos Kidd. och Adeln deri 19 Nov. 1863. Preste-Ståndet den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring af lagens stadgande om ränta. (Sammans. Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 3.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer med upphäfvande af det i allmänna lagen 9 Kap. 6 § Handels-balken stadgade förbud mot beräkning af ränta högre, än sex för hundrade om året, måtte besluta, att del må vara en hvar tillåtet laga den ränta för penningar, hvarom han kan blifva ense med låntagaren; eller, om denna lagförändring skulle anses vara för mycket genomgripande, att det förslag till förordning angående ränta vid försträckning pä viss kort lid, måtte antagas, hvilket af E. K. Majit i nådig Proposition lill Rikets Ständer vid sistlidne riksdag afgafs, så lydande: “Hvad i 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud ali taga eller låta förskrifva sig större ränta, än sex för hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid, ej ölverstigande sex månader. Altal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse styrkes. Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, all inom en månad från förfallodagen medelst gäldenären delgilven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute, lör den tid han efter förfallodagen är till ränta berättigad, ej mer än sex för hundra om året. Ej må till högre belopp ränta i fast egendom inteckna*.“
Det är alltid af vigt vid inträffande oförutsedda och ovanliga omständigheter, att, så vidt möjligt är, de förut befintliga förhållandena komma att fortfara i orubbadt stick. Under sådana åsigter afstyrker jag bifall till motionen; anhållande, att mina anmärkningar må få åtfölja remissen af densamma, Hr Gunther, Carl Gust ; Det goda ändamål, Hr Silfverhjelm åsyftat, att nemi. hindra de lidanden, hvilka härflyta från den olycka, sorn träffat vårt land, och hvilka lian befarat komma att okas genom den kias i penningerörelsen, sorn är en naturlig följd af hvarje öfvergång från ett obestämdt till ett orubbligt värde hos mvntet. Detta ändamål önskar jag visserligen må ernås; men det föreslagna medlet anser jag hvarken verkställbar! eller af så kraftig beskaffenhet, sorn H1' Silfverhjelm tyckes hafva föreställt sig. Det later lätt säga sig, att försigtigheten bjuder att nu använda befintliga capjtaltilIgångar endast till redan började förelag; tiren vid tillämpningen af regeln visa sig slöra olägenheter, och det allmänna bör åtminstone icke lägga sig deri, utan öfverlemna förhållandenas utveckling åt den enskilda omtanknn och industrien, Att nu utfärda jernbref eller, såsom man ock kallat dem, beskärmelsebref för Ban - Den 15 September. i83 kuns nuvar. gäldenärer i vissa orter, måste nödvändigt för mänga blifva skadligt, åtminstone icke nyttigt lör alla; och ändamålet är då förfeladt. Pä de tider, då utaf Ständerna begångna misstag föranledde dylika jernbref, tillämpades de åtminstone allmänt; men en undantagslag för vissa orter i detta fall skulle otvifvelaktigt blifva mera skadlig än nyttig. Alt vidare utveckla olagenheterna af motionen anser jag öfverflödigt, enär de 1111 egentligen ordet derföre, att jag anser mig icke kunna nog ofta påminna örn behofvet af verksamma åtgärders vidtagande för den blifvande och till en del redan varande förlägenheten inom ered i t väsendet; och jag begagnar detta tillfälle att uppmana Utsk. och alla deni, som nitälska för det vigtiga andamålet, att söka bidraga dertill.