Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtföljd af dessa återvände han till kullen och utdelade några ordres till länsman Askelin och till befälhafvarne för de närvarande truppafdelningarne, som på landshöfdingens befallning blifvit dragna till tinget, för att bevaka fångarne, skydda dem mot allmogens sjelfhämd och i öfrigt upprätthålla ordningen och tingsfriden. Sedan dessa ordres blifvit utdelade, såg man lagmannen med pastor Suenonius, herrarne och nämndemännen begifva sig till tingshuset, medan de anklagade, omgifne af ryttare och fotknektar, fördes till det i grannskapet belägna häktet. Folkmassan delade sig: de, som vore betänkte på att i tid försäkra sig om goda åhörareplatser, skyndade till tingshuset, hvars sal och förstuga snart voro öfverfyllda: en annan, nyfiken och förbittrad hop trängdes under skymford och förbannelser kring det sorgliga tåg, som skred mot häktet: en tredje skockade sig kring kullen, på hvilken länsman Askelin, omgifven af sina fjärdingsmän, nu uppsteg och med högan röst förkunnade, att alla, män, qvinnor och barn, som blifvit instämda till tinget för att vittna, skulle församlas vid tingstugans trappa och stanna der, tilldess de, hvar efter annan, blefve uppropade att infinna sig vid dombordet. Adolf sällade sig till dem, som följde de anklagade. Han såg Ingrid vackla framåt, stödjande sig på Ellen, kring hvars skuldra hon lagt sin arm. Den gamlas blick var riktad mot jorden och hennes gestalt lutande, men den bar icke destomindre sin outplånliga stämpel af medfödd ädelhet: hon var vördnadsbjudande i sin förnedring, högtidlig i sin sorg. Det djupa lidande, som uttrycktes i hennes anletsdrag, var mer af andlig, än af fysisk art: hon stred äfven i detta ögonblick med sig sjelf, för att upprätthålla sin svigtande tro på en rättvis Gud, en styrande Försyn. Ellen deremot hade återvunnit samma spänstighet i sitt väsen, som upprätthöll henne under de dagar, hvilka föregingo hennes och modrens häktning.
Nio ii3; BancoUtskottet: Nio 133. med öfverlemnande af förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 4 art. 4 afd. i i83o års baneoreglemente; Nio 134- i anledn. af de inom RiksStin gjorda anmäfknlr vid Utskls under Nilis 114 och ii5 afgifna memor. Företogs val af 6 revisorer, för att, å R. o. Adis vägnar, deltaga uti i83g års revision af Stats-, Bancooch Riksg.verkens förvaltning och räkenskaper; och beftfnnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utseddeI Gr. von Fersen, Hans, Ryttmästare 28 röster» Gr. von Hermansson, Carl, Brukspatron 28 „ Frih. Gyllenkrook, A. G., Hofmarskalk 28 „ Hr Odencrantz, G., Major 28 „ Hr von Wahrendorff, M., Hofmarskalk 27 , Ilr Tamm, 1\ A., Brukspatron 28 „ H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 8 på aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 27 April 1835, Plenum kl. 10 f. m. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. Stis underd. skrifvelser till K. M., nemi.:
"Hwad hitintill blifwit för begge deHe oförmodadt päkomne utgifter utbetalt, och ännu dageligen utbetalas, läter Kongl Maj:t Dest och Rikets Stats-Contoir förstottSrvis anordna af de 600,000 R:d., som Riksens Ständer pä Riks-Staten uppfört till Extra Militaire anflag, änstönt de angelägna anstalter till Rikets framtida förswar, som dermed borde bestridas, ännu L18 Den 22 Aug. ännu blott i ringa och obetydlig mätto kunnat utföras." "Kongl. Maj:t finner wäl, att tillgäng till detze utgifter kunnat äskas och rrbällaS af Banque», sa widt dek af RcksenS Ständer gifne mindre Creditiv dertill blifwer tillräckligt; men i anseende till nu pästäende, redan wid medlet af Junit mänad beramade Urtima Riksdag, har Kongl. Maj.t häldre widtagit den utwäg, som bltfwlt nyttjad, under förmodan att andra tjenlrgure i famräd med Riksens Ständer kunde utfinnas, än att öppna en ny anledning till ökande af Bankens utelöpande Sedlar.
Posses, sora nära nog är detsamma, samt min åsigt kunna sammanjemka sig, så lärer ej något annat återstå, än att få en dubbel votering. Frih. Sprengtporten: Hr von Hartmansdorff har funnit något ovanligt, deruti, att Ståndet till Landtm, skulle framföra sina önskningar i afseende på föredragningen. Jag tager mig derföre friheten fästa hans uppmärksamhet derpå, att Talraans-conferencerna egentligen äro inrättade för att bereda en lämplig föredragning af riksdags-ärendena inom alla fyra stånden. Orsaken hvarföre jag yttrade den mening jag framställt, är den, att man derigenom skulle vinna ändamålet att få ärendet afgjordt så fort som möjligt är, och att alla möjliga betänkligheter, som uppstått att afgöra ärendet förr än man erhållit kännedom om Borgareoch BondeSttns beslut derigenom blefvo undanröjda. Hr Lefre'n: Jag fruktar att den framställning, som den siste värde talaren gjort, möjligen skulle kunna misstydas, såsom ville R. o. Ad. förelägga de öfriga Stånden ett slags praescriptionstid, inom hvilken de ägde att sig utlåta, och att vi i annat fall skulle företaga målet utan att inhemta deras tanke. Jag är mycket grannlaga i denna fråga, ty den är satt på en sådan punkt, att den måste med grannlagenhet behandlas. Gr. Frölich har behagat säga, att jag skulle hafva yttrat tnig om roentalreservation. Detta ord har ej gått öfver mina lappar. Hvar Gefven tagit det vet jag ej. Jag har talat om reservalionskraf och skilnaden emellan reservationskraf och reservatio mentalis är ganska stor; den sednare är något catolskt. Den 4 No remb er f. m. Frih. Boye: För att om möjligt är förkorta discussionen, ber jag att få till Gr. Frölich framställa en sanning, som jag tror är nästan allas mening, nemi. den, alt det Sipå intet vis nödvändigt att Grefven finnér skäl i våra ytt randen. Må Grefven förblifva vid sin tanke och tillåta oss att ogilla hans, och må voteringen afgöra hvilkendera meningen som är den hästa. Hr Stjerngranat; Ifall, såsom Gr.
Vi härmed förehålla dem bland Edie Ledamöter, hvilka i beslutet rörande den ifrågavarande transactionen med Instrumentmakaren Wallin deltagit, nemligen, utom numera Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, Friherre Lagerbjelke, Eder Grefve Cronstedt, Bruncrona, Warberg, Kreuger, Elers och Wretmark, den försummelse och bristande uppmärksamhet vid liandhafvande af Kronans rätt, som JustitiaeCanzlersEmbetet Eder här ofvan till last lagt, hvilket ogillande J ägen att bémälte Befälhafvande Amiral meddela; Och vilje Vi härmed i Nåder anbefalla Eder, att infordra upplysning, samt till Oss inberätta, huruvida Instrumentmakaren Wallin och hans löftesmän ännu lefva, och om hos dem tillgång saknas till utbetalande af hvad deni ålagdt blifvit. Yi befalle etc.” 4:o Vid genomgåendet af Förvaltningens AflöningsStat hafva Revisorerne inhemtat, att Herr ContreArairalen m. m. Grefve Cronstedt såsom Chef för StorAmiralsEmbetets 2:dra Afdelning eller Förvaltningen af SjöÄrendena uppbär.' Innehafvande CommendeurCapitaines-lön i i:sta Classen . Fyllnaden i Vice Amirals lön, R:dr 4>5oo, som Chefen för Förvaltningen anses böra innehafva 2,500. Hvarförutan Herr Grefve Cronstedt, ehuru härstädes bosatt och åtnjlande fria boningsrum med flere förmåner, icke dessmindre uppbär det å Förvaltningens Stat, för Chefsplatsens bestridande derstädes bestämde och, efter Revisorernes lanke, endast för de fall då Chefen nödgas hitflytta från annan ort, afsedda arfvode af. 1,200.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm har redan besvarat den af Herr Friherre Anckarswärd uppställda satts, att Sveriges röle i Europas politiska transactioner nu mera alltid borde vara passiv; och jag behöfver således icke än ytterligare i minnet återkalla Sveriges verksamma, och af dess sanna intresse otvifvelaktigt påkallade, deltagande i de stora verldshändelser, sorn för halftannat decennium tillbaka grundla - 6o Den 28 September f. m. de oell .jefiistade det närvarande Statsskicket i vår verldsdel, och som för Sverige enskildt hade föreningen med Brödrafolket till påföljd. Samma värda Talare synes vidare hafva särdeles fästat sig vid mitt uttryck , att Sverige vore en Makt af andra rangen. Att här icke kan vara fråga om den slags rang, som bestämmes af Etiketten eller af Ceremonielet, torde väl förstås af sig sjelf; någon sådan rangskilnad har Sverige aldrig erkänt; men Staternes fördelning i Makter af Första, Andra och Tredje Rangen, är ett vanligt Diplomatiskt uttryck. Denna slags politiska rang bestämmes dock icke ensamt af folkmängd och materiell styrka, den beror äfven af läge, af national-lynne, af historiska minnen; och det var i denna allmännare mening som jag sade, att Sverige innehade ett agtadt rum bland Makter af andra rangen. Det har vidare blifvit taladt om bristande räkenskaper, och om uteblifven granskning. Må det derföre tillåtas mig upplysa, att den till MinisterStaten anslagna Sutnman, qvartalsvis fördelad, anordnas afSlatsContoiret till CabinettsSecreteraren; att qvartals-förslagen, sorn ligga till grund för alla utbetalningar, upprättas i Cancelli-Slyrelsen; att, vid hvarje års slut, Räkenskaperne, åtföljde af behöriga verificationer, aflemnas till Kongl. KammarRätten; och att Den 28 September f. m. 6t de derstädes undergå enahanda granskning, sorn SlatsContoirets Böcker. Detta torde väl icke kunna kallas brist på räkenskap och granskning.
Staten kunde draga årlig ränta af skatleköpeskillingen ; alt skolegods-fogdeljensten kunde indragas vid innehafvarens afgång och arrendet af hans boställen £ mantal Wettersmålen och £ mantal Stenkilstorp, jemte öfriga med tjensten förenade löneförmåner, tillfalla Staten och tillsynen öfver hemmanens häfd åläggas kronobetjeningen; alt hemmanen blefve i allmänhet bättre häldade; att rättvis fördelning af arf efter föräldrar, som innehaft skolegodshemman, mätte möjliggöras; samt att en mängd tvister och rättegångar om åborätt emellan släglingar mätte undvikas, — bär nu blifvit hos Rikets Ständer föreslaget, alt åboer med stadgad åborätt å Wisingsö skolegodshemman mätte tillåtas, på de för sådana köp vanliga vilkor, till skalle köpa sina innehafvande hemman; hvarjemte tillika blifvit hemstäldt, att, då Statsverket numera åtagit sig aflöningen lill lärarne vid Wexiö och Jönköpings läroverk, på hvilka räntorna af dessa hemman år 1811 öfverflvtlades, de inflytande skalUdtöpeskillingarne och arrendet för ifrågavarande skolegodslögde-boslällen mätte tillfalla Statsverket och icke betraktas såsom en Wexiö och Jönköpings läroverks uteslutande tillhörighet. I afseende härå hafva Rikets Ständer inhemlat, afl, sedan Wisingsö gymnasium och skola år 1811 indragils; så, och efter det dels Konsistorium i Wexiö, till hvars disposition räntorna af skolegodshemmanen blifvit ställda, hos Kongl. Majit sökt att öfver sagde hemman, hvilka skulle vara af behållen frälse natur, erhålla en friare dispositionsrätt, helst räntorna icke försloge till bestridande af de drvga kostnader, som erfordrades för organisation af Jönköpings skola, dels ock vid 1812 års riksdag
Ut dr. ä. » SattiSi), genom permittering af Ledamöter, sätta sig utur tillfälle, att kunna åstadkomma fulla antalet af Ledamöter i Utskott, det likväl icke kan utgöra något band för Bonde-Ståndet, att i Utskott icke låta sig representeras af hela det antal af Ledamöter, hvartill Ståndet a£ Grundlagen berättigas och til Iförbin dej, I öfrigt beslöt Bonde-Ståndet, att Utdrag af detta Protocoll skulle meddelas, ej mindre Allmänna Besvärs och Oeconomie - samt Expeditions-Utskotten, ä'n också de Bespective MedS2uden, med BespectiveMed-iStåndenäfvenlemnad underrättelse, att Anders Ericsson från Jemtlands Län, i stället för hvilken ^fonas "Johansson, från Jönköpings Län skolat inträda i Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, numera tillfrisknat och redan såsom Ledamot åter ingått i Utskottet, äfvensom att Constitutions - Utskottet, vid yppad ledighet derstädes, 1 stället för en vid Riksdagens början invald Ledamot, utan anmärkning emottagit Suppleant, försedd, likasom Jonas Johansson, med Bonde-Ståndets serskildta Protocolls Utdrag öfver hans kallande, [ att under den förres ledighet biträda Utskottet, S. D. Å Prof, Vt Jr, d. 9 ifan. lii}. 11 S. D. Å nyo företogs nu Siats-Utskottets Utlåtande N:o is, i anledning af från Bonde-Ståndet erhållen Remiss, i frågan om sättet för utfärdandet af ändringar eller tillägg i gällande Författningar* Som Stats - Utskottet icke begagnat sig af den utväg
– Likväl, återtog Henning, skulle jag gerna vilja tjena er. – Nå, men låt då höra hvad ni fordrar! Är det rimligt, så beviljar jag det på förhand. – Ser ni, herr brukspatron, jag stämmer ej ned mina pretentioner: 25,000 r:dr måste jag ha eller också 25,000 r:drs värde. Jag har derföre funderat på hvilken af era egendomar af detta värde ni lättast skulle kunna undvara. Westerby ... – Men är ni då i Guds namn rasande, menniska? – Afbryt mig ej! Westerby, tänkte jag, är en vacker egendom, men den tycker patron Strömberg sjelf så mycket om, att han nog ej vill skiljas ifrån den. Dessutom är jag ej landtbrukare. På samma sätt förhåller det sig med ert säteri Hofva. Dem slog jag således ur hågen. – Men hvart vill ni då komma med allt detta? – Jag fortsatte således mina grubblerier. Slutligen fick jag en idé. – Nå? – Er dotter ... – Min dotter? – Er dotter har för mig ett oberäkneligt värde, och ni, å er sida, skall i alla fall någon gång skilja er från henne. Välan, tänkte jag, brukspatronen får min biljett och jag får hans dotter. – Men älskar ni då min dotter? – Med passion. – Och älskar hon er? – Ja, min herre! – Nå, i Guds namn, då kan jag ju ej göra något vid saken. – Det vill säga att ni ... – Jag lemnar mitt samtycke, såvida min hustru ... – Jag har redan hennes bifall. – Hvad säger ni! – Som jag hade den äran att nämna, patronessan har lofvat mig sitt bifall. – Men ni är då en riktig trollkarl. – Emellertid lemnar jag åt er min talisman, och leende gaf Henning sin blifvande svärfar den så ifrigt efterlängtade middagsbiljetten. Brukspatronen vände den och besåg den på alla sidor, genomstafvade de tryckta orden flera gånger och granskade den så noga som om det varit en förfallen revers. Nöjd med granskningen, stoppade han biljetten i sin plånbok med en min af oändlig belåtenhet, skakade Hennings hand och gick att intaga sin plats i processionen.
Men jag ville gärna vara några dagar med dig, mamma, – och så måste jag lyda mina valmän, tyvärr! Därför är det jag kom. FRU SEGERSTEDT. Du ska ha tålamod. SEGERSTEDT. Hm! Jag förundrar mig öfver att Vahrman inte förutsett generalens ovilja. Den stjälper ju altsammans. Och så blir min ställning odräglig. Det tar på min ambition att bemötas ohöfligt. FRU SEGERSTEDT. (fundersamt) Tänk om det ändå skulle finnas någon annan grund till generalens ovänlighet. SEGERSTEDT. (ifrigt) Hvilken då? FRU SEGERSTEDT. (fundersamt) Hans dotter – SEGERSTEDT. (förvånad) Fröken Elise? FRU SEGERSTEDT. Just hon! SEGERSTEDT. Nå –? FRU SEGERSTEDT. Generalen vill gifta bort henne – SEGERSTEDT. Nå, – än sen? FRU SEGERSTEDT. Du kan vara i vägen för hans planer med henne och baron Fredrik! SEGERSTEDT. Nu blir du löjlig, mamma! FRU SEGERSTEDT. (tänker tala, men säger ingenting). SEGERSTEDT. (intresserad mot sin vilja) Gamla, fåfänga mödrar tycka alltid att deras söner är don Juan själf. FRU SEGERSTEDT. Jag har inte skämt bort dig med smicker i den vägen. SEGERSTEDT. Ånej! Men den suppositionen duger inte ändå! Vi ha ju sett hvarandra bara några gånger förut, fröken Elise och jag ... FRU SEGERSTEDT. Ja ja, vi ska lämna den förklaringen då –! SEGERSTEDT. Du är en liten rolig mor, det är du! Nu går jag och styr om mina julklappar ... FRU SEGERSTEDT. (efter honom) Tålamod bara, Viktor! Generalen är inte god att komma tillrätta med. SEGERSTEDT. (skall just öppna fonddörren, då han vänder om och stannar framför sin mor.) Och du tror värkligen att ... att det där kunde vara fallet? FRU SEGERSTEDT. (ser på honom, derefter)
Under bebyggelsetiden stod Island naturligtvis i täta förbindelser med andra delar af verlden, isynnerhet med Norge, det egentliga moderlandet. Redan nödvändigheten dref Isländaren till utfärder. Mången fann ej på ön virke att bygga sitt hus, utan måste hemta det från Norge. Med glädje helsade man alltid skeppen, som “kommo utifrån“ till ön, men synnerligen kärt var det, om det fans timmer och mjöl i lasten. Ej heller hade de stridsamme öboarne lust att alldeles lemna den yttre politiken ur sigte och de funno sig ej tillfredsställde att mäta sina krafter endast på ön här var ingen brist på stridigheter utan de foro ut, härjade för egen räkning eller gästade Nordens konungar, i hvilkas tjenst deras skarpa svärd och ej mindre skarpa tungor utöfvade ett ofta mäktigt inflytande öfver Nordens öden. Isländarne kommo ej att söka en obemärkt vrå eller en oansenlig tjenst bland fränderna på andra sidan hafvet. De styrde sin väg till konungarnas boningar. Ofta gick ryktet dem i förväg och de möttes af fränder och vänner utanför stadens port och trädde så inför herrskarens ögon med rikt följe af hans egna mest ansedda män. Dessa utfärder fortforo så länge Island var sjelfständigt. Men de förlorade till sist rätt mycket af den krigiska charakteren. Skaldekonsten öfvades flitigt på Island och den Isländska skalden helsades och hedrades hvar han kom. Ej heller Sverige var af dessa fredliga segervinnare förgätet. Gunlög Ormstunga kom år 1003 till Olof Skötkonung och fann der före sig en annan Isländsk skald Thord. En annan Isländsk sagas hjelte, Hallfred Vandrådeskald, gästade Olofs hof år 1000 och när skalden Hjalte kom med det farliga uppdraget att se sig före, huru konung Olof var sinnad mot sin namne i Norge, träffade han i Sigtuna landsmän, skalderna Gissur Svarte och Ottar Svarte. Land och folk.
Förordmn af d. 12 April 1783, om Landtmäteriet i Kiket »ovilkorligen stadgar, ali Domaren, innan tingets slut, bör till »Landtmätaren återställa de honceplkarlor och beslcrifningar, denne »vid domstolen företett eller låtit förete, och K. Förordmn af d. 30 »Jan. 1778 förmår, ätt den Underdomare, som försummar att åter»ställa de handlingar, hvilka blifvit till R:n ingifne, skall första »gången, efter 24 Kap. S § R:sB:n, böla 25 daler silfvermynt och »andra gången dömas förlustig sitt embete, eller, om han är csclra»ordinaric, första gången, jemte erläggande af nyssnämnde böter, »på 2:ne års tid afliållas från Doniareembclel och andra gången »förklaras ovärdig alt vidare lill sådant embete nyttjas, samt att »vederbörande AdVokalFiskaler, då någon visade sig i omförmäldle »händelse vara för nära skedt, voro pligtige, att målet mot Do»maren åklaga och utföra; alltså fann K. SL redan gifna förfaltn:r »lemna tillräckliga medel för att förmå Underdomare till noggrant »iakttagande af deras skyldigheter i denna omständighet» — så åstadkom detta snart allmänt kända svar, hvilket innefattade en förut icke anad, långt sträckt tolkning af »K. Förordmn om hvad »vid Underdomstolarne i anseende till domar och utslag iakttagas »bör», gifven d. 30 Jan. 1778, så mycket heldre de med samma svar åsyftade goda följder, som ansvaret för Domarens försummelse var så betydligt.
Härad eller stad med 5,000 innevånare och deröfver till och med 10,000, sänder representanter 2. Härad eller stad med 10,000 innevånare och deröfver till och med 15,000, sänder ... 5. O. s. v. efter samma beräkning för öfverskjutande folkmängd. c) I Län med mindre än 100,000 menniskor må detta representant-antal efter stadgad ordning tvåfaldigas, om Läns-nämnd, i samråd med Härads-niimnderna, så finnér för godt besluta. 2 §■ a) Läns-nämndens ledamöter, valda inom länets alla Härads-nämnder och städer i den ordning och på det sätt, som härom i Härads-nämnds-stadgan föreskrifves och för städerna här nedan bestämmes, sammanträda till ordinarie sammankomst i Länets residens-stad alla år i Augusti eller September månader, företrädesvis vid Pröfnings-Kommiltéens sammanträde, efter vederbörlig kallelse och för öfrigt till extra sammanträde, så ofta antingen Nämnden det beslutar eller Ordföranden finnér det nödigt. b) Städernas deputerade väljas på sätt städernas innevånare derom öfverenskomma. 3 §■ Kallelse till Läns-nämnds ordinarie och extra ordinarie sammanträde skall ske genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i allmänna kungörelser, som i Länets alla kyrkor uppläsas å Söndag, som infaller omkring fyra veckor före sammankomsten. Denna kungörelse skall innehålla förteckning på alla de ärender, hvilka för Läns-nämndens behandling blifva föremål. ■4 §• Ordförande i Läns-nämnd är Landshöfding i Länet. Vice Ordförande den, som Läns-nämndens ledamöter dertill utvälja inom sig. i Allm. Besv. och Ekon. För hvarje år, sedan underrättelse från Härads-nämnderna inkommit om de till Läns-nämnd valde ledamöter, låter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, genom allmän kungörelse, tillkännagifva hvilka personer blifvit valda till Läns-nämndens ledamöter. 6 §•
R:dr 1,419,205: 42. - hvilken behållning under nämnde år är vorden ökad: a) genom uppköp af vexlar till belopp af 4,644,040: 41. 3. b) genom ränta och kapital-afbetalning å omförmälde obligationer 15,620: c) genom ränta af Bankens hus i Hamburg och Altona 12,067: 17. — 4,071 728* 10. 3 till Silfv. 3. mea minskad: a) genom indraget silfver 4,741,877: 34. — b) genom provision, stämpel och porto å utrikes ort 9,455: 26. 6. ^ 333- 12 till Silfv. 9. som behållningen vid detta års ingång utgjorde. Till och med den 22 nästlidne November är denna behållning ökad: a) genom uppköp af vexlar å . 2,657,588: 13. — b) genom ränta och kapilal-afbetal ning å meranämde obligationer 13,330: 2 670 918' 15 — till Silfv. 9. men minskad: a) genom försålda vexlar å 40,202: 9. - b) genom protesterade vexlar 1,331: 15. - c) genom indragning af silfver 986,293: 6. 6. 1,027,826: 30. 6. lill • Silfv. 3. hvilken behållning sålunda redovisades: hos Handelshuset Salomon Heine . 315,683: 25. 9. » » P. Siemsen & C:o 270,855: 37. 6.
John Andersson bjöd hela laget på bränvin, en dryck »very bad» emot det »gin» och den »brandy», han var van att dricka. Han dansade gig för dem och sjöng »Yankee Doodle» så lustigt, att alla måste skratta och han berättade öfvermåttan intressanta historier om rallarelifvet i den fjerran vestern. Med förkärlek uppehöll han sig vid de borden, der de sämsta af kunderna hade sitt tillhåll. I krogens mörkaste hörn satt arbetaren Strömberg, redan betydligt berusad. Sedan John Andersson vid de öfriga borden »förnyat» bekantskapen med gästerna, slog han sig ned hos Strömberg. – You are inte glad, kamrat! Hit med brandy, wiskey, gin! Jag betalar! Och han lekte med några engelska guldmynt. – Din skål gamla gosse! Hur heter du nu igen? – Inte känner du mej! invände Strömberg i tviflande, men foglig ton, då utsigten till ett rus gratis syntes säker. – Jag? Jo »indeed». Du heter ... – Strömberg. – Åh yes, Strömberg. Nu kommer jag i håg det. – Nå, hvad har du för »business» för dig nu för tiden? Jag menar arbete? – Jag är utan nu, se’n det brann. – Se’n det brann? – Ja, Danielssonska fabriken, vet du inte af det? – No, berätta du. Strömberg omtalade eldsvådan sådan den relaterats dels vid polisförhöret och dels i tidningarnas referat. Emellertid hade de öfriga gästernas uppmärksamhet blifvit väckt på samtalet och nu blef eldsvådan det allmänna ämnet för pratet. Från alla munnar haglade speglosor om brandens uppkomst, ej en enda tycktes vara af den åsigten, att en vådeld här förelåge. – Hade det brunnit för en fattig stackare, skulle allt undersökningen blifvit en annan, ropade en. – Ingeniören blir rik på ett roligt vis han, ifylde en annan. – Ja, och dom, som vet af nånting, får väl en hacka, dom med. Strömberg har råd att supa både nätter och dar nu för tiden! – Ah, ni ä’ tokiga, invände denne. Hvad skulle jag ha med branden att skaffa? – Nog vet du mer än du törs tala om alltid.