Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Husberg från Södermanlands län, hvilka anmärkt behofvet af en instruktion för fjerdingsman till bestämmande af de göromål, hvilka lagligen dem åligga, hvarvid den sednare tillika erinrat om nödvändigheten deraf, att denna skyldighet utan undantag lika utgöres af innehafvarne utaf all slags jord; hvarförutan af riksdags-fullmäktigen Petter Mårtensson är vordet anfördt, alt, ehuru fjerdingsmännen enligt serskilda af motionären åberopade författningar förklarats berättigade till arfvode för åtskilliga bestyr, såsom inkallande af skjuts för Kro nans räkning och kommunikation af stämningar, någon ersättning härför likväl icke fått af dem uppbäras; 7:o af riksdags-fullmäktigen Anders Jonsson från Östergöthlands län, som, jemte framställning af de missbruk, hvartill brist på bestämda föreskrifter i ämnet gifvit anledning, derigenom att så val kronofogdar som länsmän åt fjerdingsmännen uppdraga bestyr, hvilka dem rätteligen icke tillhöra, yrkat, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Majit dels framställa underdånig begäran om utfärdande af en författning, innefattande föreskrifter om de åligganden, sorn böra fjerdingsmans-befattningen åtfölja; dels ock fästa uppmärksamhet derå, att fjerdingsmännen måtte befrias från skyldighet att indrifva resterande kronoutskylder destoheldre, som den uppbördsmannen för underlåten betalning tillfallande andel i böter uppbäras af kronofogdarne eller länsmännen, hvilka sålunda med vida större skäl borde ett sådant besvär vidkännas; 8:0 af riksdags-fullmäktigen Petter Gabrielsson från Kronobergs län, som, enär de serskilda föreskrifter i afseende å fjerdingsmännens åligganden och rättigheter, hvilka uti åtskilliga författningar äro gifna, ännu icke blifvit till ett helt sammanfattade, hvilket föranledt dertill, att kronofogdar och länsmän godtyckligen kunnat beordra underlydande fjerdingsmän att utföra sådane bestyr, hvilka ofta endast anginge dessa förmäns enskilda angelägenheter, framställt förslag derom, att fullständig instruktion för fjerdingsmännen i riket måtte utfärdas, upptagande alla de åligganden, som dem i och för denna befattning tillhöra samt åtskiljande de ärenden, hvilka utan arfvode skola uträttas, från de bestyr, för hvilka dagtraktamente och rese-ersättning få uppbäras; 9:o af riksdags-fullmäktigen Sone Persson från Malmöhus län, som, jemte hemställan om upprättande af behörig instruktion för fjerdingsmännen till bestämmande af de göromål, hvilka rätteligen dem åligga, tillika föreslagit, att alla åboer Allni. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o G!). 3 inom socknen, såväl å insockne-frälsesom å kronohemman måtte förpligtas att gemensamt deltaga i fjerdingsmans-tjenstens bestridande efter innehafvande hemmantal,
Redan vid förra Riksdagen har publiciteten med sakkännedom blifvit n H, 4 5o Den Z Februarii f. m. afhandlad; jag förmodade, att opinionen derigenom skulle vunnit stadga, hvad den också gjort, emedan ganska få personer nu äro emot publiciteten, större delen för densamma. Likväl hafva dessa sednare i deras yttranden visat farhågor, som jag ej delar. Yid detta tillfälle har Friherre Sparre förenat sig med hvad Grefve Snoilsky i sin reservation anfört. Der åberopar han 58 §. Riksdagsordningen, såsom grund för sine åsigter. Jag tror att man ej allenast bör hålla sig till bokstafven, utan äfven till andan. I den nyssnämnde §. är ju fråga om justering af Protocollsutdrag eller Protocoll, i hvilka besluten skola vara likstämmiga med de ändringar som göras. Delta synes mig vara alldeles oberoende af frågan om publicitet. Grefven tror det vara otillbörligt, som nu sker, att Tidningsskrifvarne skulle kunna meddela allmänheten det, hvarom man öfverlagt, innan Protocollet blifvit justeradt. Man sammanblandar här tvenne skiljaktiga saker. Protocollen äro grunden för bedömmandet af våra beslut, hvarmed Tidningsskrifvare icke hafva något att göra. I händelse de upptaga orätt hvad som förefaller, kan hvar och en begära rättelse, och den sker säkert. Om hvad hos oss förefaller först skulle meddelas allmänheten, sedan Protocollens justering ägt rum, kunde det besynnerliga förhållande inträffa, alt då i andra Stater Representationens åtgärder meddelas all - Den 3 Februari i f. ra. mänbeten samma dag eller dagen efter sedan de blifvit vidtagne, vi kunde förr få vela deras beslut än våra egna. Ett så förvändt resultat vore stridande emot de liberala grundsatser, som man nu finner rådande i alla constitutionella Stater. Man bar vidare befarat, att, då LandtMarskalken framställer en proposition, som besvaras med Ja och Neij åhÖrarne deruti skulle deltaga. Detta är lätt lijelpt, om man sätter Vaktmästare, eller andra betrodde personer, att vaka öfver ordningen och leda ut de personer, som på sådant sätt obehörigt deltaga uti besluten.
Efter granskning af nyssberörda förteckningar har Stats-Ulskottet ej kunnat finna annat än att de deruti upptagna utgifterna, ehuru uppgående till ganska betydliga belopp, varit af den beskaffenhet, att Kongl. Maj:t egt skälig anledning att för deras bestridande anlita den af Rikets Ständer, på sätt ofvan är nämndt, anvisade utväg; och då vid sådant förhållande någon tvekan ej kan uppstå derom att Statsverket bör för samma utgifter godtgöras, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, lill ersättning för ofvanberörda af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, anvisa en summa af 174,338 R:dr 22 öre, att, enligt Kongl. Maj:ts disposition, af Rikets Ständers Riksgälds kontor utbetalas. Stockholm den 17 September 1860. Stais-Utskottets Utlåtande M 184. 3 Bil. Litt. A. Uppgift pä de af Kongl. Slats-kontorel intill Juni månads början innevarande år utgifna för sköller.t hvilka böra hos Rikets Stander till ersättande anmälas. 1855. Juni 25 l:o. Resekostnads-er sättning och traktamente dt Herrar Ledamöter i den uti Christiania nedsatta Kommitté för afgifvande af Betänkande och förslag i afseende å regleringen af vissa juridiska förhållanden emellan Sverige och Norge. Enligt Kongl. Brefvet den 16 Oktober 1835. Till Riks-arkivarien m. m Doktor J. Nordström . B:ko R:dr 500: Assessoren Grefve E Sparre 500: 1000. Assessoren G. Lagerstråle 500: Riks-arkivarien Doktor J. — D:o d:o 500: Assessoren Grefve Sparre .173:42 — D:o d:o 500: Assessoren Lagerstråle . 805: 4. 2. Till Assessoren Grefve Sparre 243: 75.
Utskottet, som tagit hvad sålunda blifvit anfördt i öfvervägande, medgifver visserligen att, om fylleri hade sin grund i sådan sjuklig afvikelse i elen menskliga naturen, sorn upphäfde den fria viljans bruk, det vore ej allenast olämpligt utan äfven orättvist att derföre stadga straff, emedan sjelfva handlingen likasom medlet till dess förekommande då lage utom straffrättens område; men i denna omständigdet kan dock icke Utskottet dela motionärens åsigt. Utskottet anser nemligen, lika med Sveriges föregående och andra länders lagstiftare, missbruket af starka drycker vara en last, hvarifrån menniskan eger förmåga att sig afhålla och som, då den i ulöfningen förnärmar andras rätt och säkerhet, eller störer allmän ordning, antager egenskapen af brott och såmedelst utgör ämne för brottmålslagstiftningen. Men ehuru häraf följer, aLt Utskottet, på den af motionären åberopade grund, icke kan tillstyrka borttagande ur lagen af ansvar för omförmälda brott, kan likväl Utskottet ej undgå att erkänna, det verkningarne af nu gällande lagstiftning i denna del varit föga tillfredställande, samt att önskvårdt vore om man kunde finna en verksammare, med förbrytelsens beskaffenhet förenlig påföljd. Huruvida, belraktadt ur sådan synpunkt, det af motionären föreslagna medel mot fylleri skulle, äfven om det med rättvisa vore förenligt, i högre grad uppfylla lagstiftningens ändamål, är emellertid tvifvelaktigt. Ännu har dock icke erfarenheten bekräftat fördelarne deraf; och då derförutan emot motionärens förslag förekommer, att man icke utan våda skulle kunna åt socken-nämnd eller dydik kommunal-anstalt anförtro makten att bedöma, då påföljden borde tillämpas, anser sig Utskottet hafva tillräckliga skäl för sitt tillstyrkande, att ifrågavarande förslag icke må bifallas. Atik. till Exp, Ulsk. den 13 Jan., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning aj räckt nio'ion, angående dels förändring i liden för de sä kallade smäprotokollernes insändande till Hof-rätterne, dels ock utvidgning af samma protokoller. Vällofl.
På de stället), der gästgifveriet emellan flere är fördeladt, delas äfven ofvanstående afgifler emellan dem alla efter den andel, de i gästgifveriet ega. De gästgifvaregårdar, som icke hafva någon förtjenst af sin gästgifveri—rörelse och hvarest bränvin Bevillnings-Utskollets Betänkande Jtt 8. 17 bränvin icke utskänkes, ega Taxeringsmännen, om de så finna skäligt, att befria från all afgift för näring och rörelse. Handels-betjenter, lika med dem i andra Städer, än Stockholm och Götheborg samt dem af första klassen, se § 10. Inspektörer, hrälseoch Gårdssamt Casseurer, bokhållare, Fogdar, Faktorer och Skrifvare i privat tjenst på landet taxeras efter betydenheten af den egendom, de förestå, eller af den befattning och lön, de hafva, i Åtta klasser: Första klassen Andra d:o R Tredje Fjerde Femte Sjette Sjunde d:o d:o d:o d:o d:o Ir Runt 30 » 24 » 15 » 12 » 8 » 5 » 2 » 1 50. 50. ar närmaste tillsynen eller Åttonde d:o Den, som vid annans egendom eller landtbruk styrelsen sig anförtrodd, taxeras efter personens kända verkliga tjenstgöring, utan hinder af annorledes skedd uppgift, såsom Rättare, då egendomen består af två till fyra mantal, och derutöfver såsom Fogde eller Inspektor. All annan betjening af inaneller qvinnokön hos enskilde anses efter beskaffenheten och deras göromål, utan hinder af den benämning, som de i uppgiften erhållit. Skulle likväl någon af Statens Embetsoch Tjenstemän tillika hafva inkomst för befattning med enskild mans egendom, bör denna inkomst, vid Bevillningens beräknande, icke sammanslås med den ordinarie eller extra ordinarie lön, han af Slaten erhåller, utan skall han då för sin privata tjenst, efter här uppgifna grund, särskildt taxeras. Kamererare och Sekreterare, Frälse-, i Fyra klasser:
De äro föreslagne alt inbetalas antingen i silfver eller ock med sedlar, efter det värde BancoFnllmägtige bestämma på silfret; men när Coursen öfverstiger i 44 sk., kommer ej någon silfverränta vidare i Iråga. Således är der redan vid det tillfället ej något equivalent mot silfver-uppköpet. Vidare om BancoFnllmägtige utfästa en viss cours i sedlar, som svarar mot silfverräntans värde, äro Fullmägtige likväl ålagde att icke företaga något silfver-uppköp, när coursen derigenom kan uppjagas. Händerne blifva således äfven i det fallet bundne på Fullmägtige, oell jag tror ingen säkerhet då finnes att silfver skall inflyta till Banken. Hvad den andra anmärkningen beträffar, hvilken af Herr Hjerta blifvit gjord, att jag skulle hafva förblandat bidragen till allmänna arbeten med anslagen till silfveruppköp, så hemställer jag, om det är troligt, att, om de 266,666 R:dr 5a sk. ett år ej kunnat användas, öfverskotfet ett annat år jemte det årliga anslaget skall kunna begagnas, och om icke det är troligare, att det jemnt skall uppstå en öfverskotts-summa. Derföre hafva afven Utskotten, för att upprätthålla sitt 5 procent-systeme, tillsatt det sista momentet i andra punkten. Det är äfven genom Utskottens förslag ingen anledning till att man skulle få uppköpa 5-procentssedlar, emedan;ingen skulle vilja sälja sådana* Då skulle i Banken ett capital uppstå, sorn årligen ökades och ej kunde användas. Det mäste då vara lämpligare att när ett sådant öfverskott af Bankens vinst årligen finnes, och de öfrige öfverskotten till allmänna arbeten skola användas, på det att 4 3? ¥)*n u September f, m, ej Sfaten må belastas med nya lån, detta öfverskott äfven dertill må begagnas, emedan, på grund af de föreskrifter som för silfver-uppköp blifvit stadgade, det ej är troligt, att om anslaget det ena året ej kunnat användas, det ett annat år skall kunna ske, och öfverskottet från föregående år äfven till samma ändamål kunna utgå.
Författningarne ej innebära den föreskrift, att särskildt ProtocollsUtdrag, rörån - 294 Den 15 Juni, de Bouppteckningars ingifvande, icke skulle Utfärdas, måste, så vida Riksens Ständers befdut skall tå en ändamålsenlig form, det tillägg göras, att Riksens Ständer, athvadFörfaflningarne stadga, linna det vara en följd , att särskildt ProtocollsUtdrag öfver Bouppteckningars uppvisande ej är af nöden att utfärdas eli r vederbörande med lösen derföre böra bela .as i andra fall, än då sådant särskildt be eäres , samt att Riksens Ständer i underdånig, het anhålla, att Kongl, Maj:t i enlighet dernied ville utfärda Dess Nådiga förklaring. Jag hemställer således, om icke Ridderskapet och Adeln skulle täckas återremittera denna Expedition till ExpeditionsUtskottet , med föreskrin, att deruti verkställa den föreslagna rättelsen Och blef, uppå derom framställd proposition , den begärdta återremissen af Högloft. Riqucrskapet och Adeln bifallen. Upplästes å nyo och bifölls Allmänna, Besvärsoch OeconomieUtskattets, sedan den 8 dennes på bordet hvilanda Memorial, angående Weddö Sockmmäns befrielse från skyldigheten att forsla Posten osh resande öfve? Ålands haf. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch QeconomieUtskottets den i dennes afgifna och den 8 dennes på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckt fråga om Götha Canat - Den 15 Juni. 295 Bolags förpligtande, att när någon Rotesoldat, i och för arbe-et vid Götha Canal, bl ifver oduglig till krigstjenst, ersätta kostnaden till en annan karls anskaffande i stället. Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig: Denna begäran af Riksdagsmannen Nils Ericsson grundar sig på ett vigtigt och godt skäl. Det är väl sant, att Konungen kan bevilja manskap till Canalarbetet, men CaialBolaget har förklarat, att det ej ämnade verkställa företaget på landets bekostnad.
St. om Statsverkets behof, anser jag otvifvelaktigt, det StatsUtsk. skall mötas af svårare hinder vid bestämmandet af en tilläfventyrs möjlig utväg för fyllandet af samma behof, utan att skuldsätta Riket, hvilket jag tror bör fördröjas lill den olyckliga tidpunkt, då ingen annan hjelp återstår, då alla andra tillgångar blifvit begagnade; och tager jag mig alltså friheten föreslå, såsom något bidragan - Den ao Februarii c. in. 57 de till fyllande af nämnde Statsverkets behof, ett medel, sorn med fördel brukas uti andra länder och ej heller här torde fela profvet af sin goda egenskap, nemligen att föröka Statstillgångarna utan den skattdragandes betungande, på så satt, att alla löpande, såväl anvisningar å Banken sorn Privatoch Hypotheks-bankers sedlar, af hvad namn och karakter de vara må, skulle beläggas med en stämpelafgift till Slaten eller ChartaSigillata, i proportion till anvisningens eller sedelns valör 1 likhet med vexiar, och hvarförutan de ej borde utgifvas, vid förlust af ratligheten till utgifvande af dylika löpande sedlar. Vördsamt anhåller jag, att denna min mening må, medelst Prot.Utdr., de öfrige respeetive MedStånden meddelas och jemväl till vederbörligt Utskott remitteras. Lades på bordet. Hr Adlerberg, Bror Reinh., hade inlemnat ett så lydande anförande: I dessa tider, då landtmannen är öfverhopad af onera och utskylder till Staten, torde det ej vara sä orätt, att Ständerne för något af dessa besvär, åtminstone för framtiden, tryggade honom. I en del andra länder underhåller Kronan och Staten de allmanna landsvägarna; här åter måste jordbrukaren ensamt vidkännas detta onus, och oftast vid ett tillfälle, dä hans omtanka, hans tid, hans folk, hans dragare äro vigtigast för hans jordbruk. Jag troi' mig vara förvissad, att den del af R.
Och Herren talade med Mose och Aaron, och sade: Om ene mennisko något kommer på hennes kötts hud, eller varder skabbot, eller etterhvit, såsom der ville spitelska komma på hans kötts hud, skall man hafva honom till Presten Aaron, eller till en af hans söner ibland Presterna. Och när Presten ser sårnaden på köttsens hud, att håren äro förvandlade till hvitnad, och rummet är så påseende som det djupare är än den andra huden af hans kött, så är det förvisso spitelska; ty skall Presten bese honom, och döma honom oren. Om något etterhvitt är på hans kötts hud, och är dock icke rummet så påseendes, att det djupare är än den andra huden på köttet, och håren äro icke förvandlade till hvitnad, så skall Presten lycka honom inne i sju dagar; Och på sjunde dagen bese honom, om sårnaden synes för hans ögon såsom tillförene, och hafver intet vidare ätit sig ut på hudene, så skall Presten åter sluta honom inne i sju dagar. Och när han beser honom annan gången, på sjunde dagen, och finner då, att sårnaden är försvunnen, och hafver intet vidare ätit sig på hudene, så skall han döma honom renan; ty det är en skabb. Och han skall två sin kläder, och så är han ren. Om nu skabben vidare äter sig på hudene, sedan han af Prestenom besedd och ren sagd vardt, och varder nu annan tid besedd af Prestenom; Ser då Presten, att skabben hafver vidare ätit sig i hudena, skall han döma honom oren; ty det är visserliga spitelska. Om någon spitelskosårnad varder på ene mennisko, den skall man hafva till Presten. När han ser och finner, att en hvitnad är kommen på hudena, och håren äro hvit vordne, och rått kött är i sårena; Så är det visserliga en gammal spitelska på hans kötts hud; derföre skall Presten döma honom oren, och icke sluta honom inne; ty han är allaredo oren.
December nästlidet år afgifvit sitt, utaf planoch modellritningar samt särskilda kostnadsförslag åtföljda, underdåniga betänkande i ämnet, hvaraf inhemtas, bland annat: att, ehuru, enligt nådiga Brefven den 19 Mars 1846 och 24 Februari 1847 i fråga om uppgörande af ritningar till National-museum, följande samlingar blifvit Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition JY2 117. 7 afsedda att i denna byggnad inrymmas, nemligen de till Kongl. Museum hörande konstverk i målning och bildhuggeri, Kongl. Bibliotheket, Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens samling af fornsaker, jemte Myntkabinettet, samt Kongl. Klädoch Lifrustkammarens förråder, hvarförutan varit åsyftadt alt derstädes erhålla en hörsal för populära föredrag i vetenskapliga ämnen, — och ehuru till följd häraf plats för hvarje af dessa ändamål blifvit beräknad i de utaf Preussiska Geheime-Öfver-byggnadsrådet A. Stiller uppgjorda planer och ritningar för Museibyggnaden, — Komiterade likväl, efter tagen kännedom af den nu till större delen fullbordade byggnadens konstruktion, utrymme och beskaffenhet, samt efter noggrannaste möjliga uppskattning af ifrågavarande samlingars nuvarande omfång, kommit till öfvertygelse om nödvändigheten deraf, att någon bland dessa samlingar blefve från National-museum afskild, så vida nemligen det borde anses nödigt att åt hvarje samling genast från början skaffa det utrymme och deraf följande utseende, som en vetenskaplig och för den besökande allmänheten lärorik uppställning gör önskvärdt och samlingarnes framtida tillvext kräfver; hvadan Komiterade funnit sig böra tillstyrka en sådan afskiljning, hemtande stöd för detta tillstyrkande jemväl deraf, att Kongl. Majit i nådiga Brefvet den 19 Mars 1846 förklarat sig vilja, i händelse af bristande utrymme inom Museibyggnaden för alla de nämnda samlingarne, framdeles bestämma hvilka af dem skulle uteslutas; att, då så väl Kongl.
Med afseende å ändamålet med samtliga väckta motioners befordrande till tryckning och utdelande till Riks-Ståndens ledamöter, torde Utskottet kunna undgå, att af ifrågavarande mer eller mindre vidlyftiga motioners innehåll här återgifva annat, än hufvudsakliga innehållet af motionärens särskilda förslag, hvilka äro följande: l:o att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, dels att § 61 i Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion för Landshöfdingarne i rikets län samt de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän den 10 November 1855, måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Läns-notarien åligger: att föredraga och expediera alla sådana utsökningsmål, i hvilka gäldenären antingen uteblifvit med förklaring eller utan allt jäf krafvets rigtighet erkännt, äfvensom sådana utsökningsmål, uti hvilka, efter hvad derom särskildt finnes stadgadt, Konungens Befallningshafvande eger att meddela vilkorlig utmätnings-resolution; att granska inkommande exekutions-diarier och, om felaktighet eller försummelse hos exsekutorer dervid upptäckas, derom till Landshöfdingen göra anmälan; att ombesörja all förekommande vidimition; Bih. till B. St.
Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att de motioner öfver hvilka Utsk. i denna punkt på en gång yttrat sig, omfattade 2:ne särskilda frågor, hvaraf den ena förekom i den del af Hr Hellströms motion, hvari han yrkat direkt beskattning å utlånade kapitaler, och den andra förekom i andra delen af Hr Kenströms motion, hvilken sammanföll med Kontraktsprosten Tegnérs motion om uphäfvande af stadgandet i 33:dje §:n, rörande bevillnings-afdrag för ränta. I afseende på den förra frågan hade ingen anmärkn. emot Utsk:s yttrande skett, och Hr. Gr. o. Landtm, finge nu först hemställa om R. o. Ad. bitolle Utsk:s ytt - S18 Don 28 Mars e. m. rande, så vidt det angick den af Hr Renström väckta frågan om direkt beskattning i utlånade kapitaler.. Ropades Ja. Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare att i afseende på den andra frågan, blifvit yrkadt, dels bifall till ,Utsk:s yttrande, dels af Hr von Troil, Emil, att R. o. Ad. matte besluta att 2:dra, 3:dje och 4:de momme af 33 § böra ur Bevilliis:Förordn.n utgå, och dels af Gr. af Ugglas, att endast den förändring uti 33 g må ega rum, att i 2:dra mom. bevillnings-afdraget för ränta bestämdes till 2-i proc. i st. f. nu stadgade 5 proc. De härefter till bifall å dessa yrkanden framställde propositionerne besvarades alla med blandade Ja och Nej ; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade äfven i denna del bifalla Utsk:s yttrande ang:de 33 g, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka ja jemte munga Nej, forida rade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Hr von Troil, Emil, begärde votering. Gr. af Ugglas:
Genom Louise flög en klar känsla af att om hon vetat, att han icke velat, då hade hon också stannat och rifvit hans bild ur hjärtat. Hon var då ännu så pass hel, att hon kunnat göra det, ja hon hade till och med icke kunnat underlåta att göra det. Detta var mer än stämning. Nu genomlefde hon något sant och äkta, som kunde blifvit ett stort moment och födt af sig något intensivt och nytt. Men hon förmådde icke samla sitt väsen och resa sig enkel och stor. Ånyo splittrades hon, försvagade sin egen sak genom utslitna tirader om hur gränslöst det var detta, att hela hennes lifsgärning kastades gagnlös tillbaka. Hvad tjenade hennes uppoffring till? Orden smattrade som hagelskurar omkring Tore. De gjorde intet djupare intryck, endast stegrade hans retlighet intill det yttersta. Hans sega uthållighet att skona henne var slut. – Nej, du hade gjort bättre, om du stannat – du har inte gjort mig bättre, du har gjort mig sämre, jag var på väg att resa mig, att bli en god människa. Jag lefde för ett stort mål, jag ämnade bli målare – du har dragit ner mig – för att vara uppriktig, min kära Louise, (i sitt begär att stinga, vara hård, blef han cynisk) – du var litet för gammal för mig. – Stöt mer – stöt mer – skrek hon, händerna höll hon krampaktigt knutna på bröstet, munnen förvreds. – Jag är van. – Fy fan, sade Tore och stirrade mot golfvet. Han spottade och upprepade det flere gånger med en ton af växande afsmak, tog hatten och gick mot dörren. Louise gick lika lugnt och klädde på sig. Tore, som stod med låset i hand, frågade osäkert: – Hvart går du? – Jag går, när du går, men var viss om, att jag går så att det tar. Med ett uttryck af förtviflan lade han bort hatten. Greps därpå af raseri, knöt händerna, grinade så att tänderna lyste i all sin hvita bredd och rusade blindt omkring, öppnade byrålådor – sökande. Tänk om han fann något och i ett hastigt mod – Hon visste, att hon icke kunde mista honom. Hon sprang fram och kastade sig om hans hals och hatade honom, för att hon måste göra det.