Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland annat lär jag plocka ut hjernan på poggor, för att ha det djefvulska nöjet att se, hur de ändå kunna hoppa.» Otto Amnell skämdes och retade upp sig. «Min hustru gör, hvad hon vill,» sade han med en olycklig ordvändning. Stadsläkaren glodde på honom en stund. «Ja, det syns,» bekräftade han torrt. Otto Amnell såg plötsligt en otalighet af grinande blickar omkring sig, kom hem i yttersta raseri och gjorde en stor scen. «Du gör mitt hus löjligt,» slutade han helt rådvillt, – Nenni stod framför honom med ett orubbligt lugn öfver hela sin lilla fasta person, lät honom gå på och teg äfven sedan ordförrådet sluppit upp för honom, tills han begynte vrida i mustascherna. «Du gör mitt hus löjligt,» upprepade han med fullkomligt misslyckad värdighet. «Du gör dig sjelf löjlig,» förkunnade fru Nenni, vände omsidan till och gick i stormsteg ut ur rummet «Var nu snäll och ta er ordentligt af saken i «Landtmannabladet», Troedsson!» «Ja, ja,» – redaktören stoppade papperet i fickan och reste sig. «Går ni redan?» «Ja,» – redaktören tog upp fickuret. «Jag skall med tåget. Till Bökeberg. Der är stort landtmannamöte, och jag skall hålla föredrag.» «Men det skulle vi höra på. Det hela vore lärorikt. Törs man vara med, Troedsson? Ska vi inte taga med dit ut, Meta?» Fru Philips halflåg inne i sitt hörn och såg likgiltig ut. Men så föllo hennes blickar i det samma på redaktören: – den unge mannen såg helt bestört ut vid fru Nennis plötsliga frågor och blef med ens röd. Fru Philips lyfte sig intresserad fram ur sitt hörn och såg nyfiket på honom, – der stack något under! «Men det var ju henrivende,» sade hon lifligt. «En sådan vacker sommardag!» «Då ta vi en vagn. — Otto!» Det tassade mjukt borta i rummen, och Otto Amnell kom till syne i dörren. «Hvad är det? God dag, Troedsson!»
Axelson, Johan Fredrik von, dess yttranden: 1. 253; IV. 287. B. Badstufvor eller mälthus och rior å krono-hemman och boställen, i anledning af väckt motion angående upphäfvande af stadgandena om byggande och underhållande deraf: B. IV. 84, 136, A. 136; E. V. 139. Bal, angående inbjudning till bevistande af en sådan hos Deras Majestäter Konungen och Drottningen Onsdagen deri 28 Januari 1863: II. 234. Bank, Rikets Ständers, angående fortfarande af Jern-kontorets kreditiv derå; motion af Herr Carl Thure af Wirsén: se Motioner. i anledning af väckta motioner, angående skyldighet för den att till ett bestämdt pris utlemna omyntadt silfver: B. II. 465, 483; lil. 12, A. 26, 31. — —, i anledning af väckt fråga att lån mot pant af fastighet hä - danefter icke må derifrån ullernnas: B. III. 87, 177, 233, A. 233, 239, U. 557, 628, 631, A. 634; E. V. 581. Rank, Rikets Ständers, angående förslag om förändrad organisation af densamma saint inrättande af en särskild affärs bank: B. III. angående vackt motion i fråga om grunderna för belåning deri, samt i publika verk och inrättningar af vissa fastigheter på Gottland: B. VI. 185, 211, A. 211. angående förslag till förändring af 4:de §:n i Lagen derför: B. VII. 66, 82, A. 82, E. 259. Bank-anstalterna, i anledning af väckt motion om utdelning bland Riks Ståndens ledamöter af Kommitterades underdåniga betänkande angående bankväsendet i riket och lörändrad organisation af nämnde anstalter: B. II. 82, 172, A. 172.
Hvad först angår den frågan, om detta mål kan anses afgjordt genom de beslut, som äro fattade, så är det min tanke, att då 2 Stånd afslagit Utlåtandet, saken lär hafva förfallit. Hvad inbjudningen beträffar, så står den ännu i vida verlden. Riksdagsordningen omtalar dessutom inga inbjudningar. Hvad sjelfva ämnet angår, så kan jag ej dela de åsigter Grefve von Ferssen yttrat, åtminstone ej till alla delar. Jag tror, att om meningen varit att skaffa spannemålshandeln en större vinst, så vinnes ändamålet, men jag frågar; i fall det är något lönande vid att inrätta en spannemålshandel, bör ej den Den 8 Mars e. ni. enskilte sjelf göra det, utan att Staten skaffar honom ökad ränta på sitt förlag? Jag tror ej, att det är Statens ändamål att öka vinsten för den enskilte speculanten. Hans vinst influerar ej på det allmänna. Äfven med denna belåning skulle ej så stora magaziner och så stor rörelse eller så stor export kunna tillvägabringas, att alla provinser deraf hade vinst. Om detta kunde vinnas vore inrättningen nyttig och borde införas. Men så länge jag hyser den öfvertygelsen, att inrättningen blott skulle blifva till vinst för en eller annan spannemålshandlande, som bodde här i Stockholm och kunde gå upp i Banken och belåna sin spannemål, så tror jag ej, att man bör vidtaga en sådan åtgärd. Det är visserligen sanni, hvad Friherre Cederström anfört, att derigenom att Staten sjelf befattat sig med spannemålen, ingen spannemålshandel kunnat existera, men det bevisar icke, att, sedan handeln nu är fri, det icke kan blifva en spannemålshandel, i synnerhet om medel till afsättning öppnas. Just derföre att det ännu icke visat sig, att någon spannemålshandel börjat, eller derföre att den genom de förra prohibitifva åtgärderne ännu ej kunnat komma i gång, tror jag, att det är för tidigt att vidtaga sådana medel, som kanske skulle på Statens bekostnad gifva en större vinst, än denna handel fört jente.
Utskott wid Riksvägen i Stockholm den 28 Martil 1810. S. D. Ifrån Herr OircLreuren 8antsxxon inlemnade Herr Borgmästaren ViÄorin följande ssrifteliga anförande til ^rotocollet: Dä jag af Högloft. Utskottets Betänkande vch nästan utan ändring förnyade Förflag lil Bräm winö-Förordning, finner intet afseende gjorts pa de ta wäl uti mitt särskildta votum wid förra Betänkandet innehallne, som uti Walloch Borgare» Ståndet widare anförde skal, för olika tänkesätt uti flere delar af denna Författning/ icke eller ar desse mina skal med motskäl blifwir wederlagde / kan lag ock denna gången intet undgå, ar skilja mig fran l" 1 uralitLtom af Högloft. Utskottet fattade befluc, 'och följaktligen forrfätta mitt påstående: i:o. At den panne-afgift, som för de större pannor är föreslagen, med en i min ranka aldeles öfwerdrifwen pi »grekou, ncdsättes sa mycket som jag wid förra Betänkandet och »swan aberopads särskildta yttrande log mig friheten förestå; utom det, at med denna enorma afgift för alla pannor, Åtminstone dem öfwer 2. ä zoo kannors rymd, all loflig vch ril bränsles, arbets vch säds iefparing gagnelig mchmtris totalt förbjudes, sa tror jag, ak Staten igenom sadan hög skatts asatrande skall för» lora mer för mindre uri sina paraknade intraciel-. Antingen skola sadaue pannor hädanefter ej ex,8tLra, eller skall ägaren waga pa at nyttja men förtiga dem I bada fallen blir en ofelbar mis;-calcul s de Zo,ooo Rtd, af stike pannor calLulerstL. 2:0.
Uti berörde plan har Chefen för Statens jernvägsbyggnader sedermera föreslagit åtskilliga förändringar, åsyftande dels att banans lutning uti tunneln under södra bergen skulle minskas från 1 fot på 80 eller 85 till 1 fot på 100, under en krökningsradie af 1,400 fot, hvarigenom den för Statens stambanor i allmänhet tillåtna starkaste lutning icke öfverskredes, dels att bro i stället för bank 38 Stuts-Utskottets Utlåtande N:o 87. skulle anläggas öfver Riddarfjärden mellan Jernvägen ock Kött-torget, hvarjemte från hufvudbanan skulle vid lämpliga punkter utläggas sidospår till Stadsgårdshamnen, Skeppsbron, Korn hamnstorg, Munkbrotorget, kajen utefter Riddarholmen samt till ett nytt, rymligt salutorg, norr om Gamla Kungsholmsbrogatan, på hvilken sednare vidsträckta och nu obebyggda trakt tillfälle finues att anlägga en för Norrmalms aflägsnarc delar väl behöflig, men hittills saknad båthamn, äfvensom magasiner m. m. Kostnaden för denna jern vägsförbindelse från och med dess afvikelse från linien söder om Södermalms station till och med öfvergången af Gamla Kungsholmsbrogatan, bufvudstationcn vid Clara sjö inbegripen, är beräknad till 3,070,000 R:dr, af hvilken kostnadssumma belöpa sig: på linien till Jernvägen, genom tunneln R:dr 1)60,000: — på banan från Tegelbacken, stationen inberäknad, till Gamla Kungsholmsbrogatan „ 610,000: — samt på den egentliga sammanbindningsbanan mellan Jernvägen och Tegelbacken 1,500,000: — Summa R:dr 3,070,000: — Enligt den sålunda förändrade planen, hvars detaljer blifvit å en särskild upprättad plankarta närmare åskådliggjorda, komme jernbanan genom liufvudstaden, räknadt från banans ändpunkt å Södermalm, icke att på någon punkt hindra den allmänna gatutrafiken förr än banan lemna!
Jag skall nederföra dem likasom lamb, till att slagtas, såsom vädrar och bockar. Huru är Sesach så vunnen, och den beprisade i allo verldene så intagen? Huru är Babel så till ett under vorden ibland Hedningarna? Ett haf är gånget öfver Babel, och med dess många böljor är han öfvertäckt. Hans städer äro öfvergifne, och till ett torrt ödeland vordne; till ett land, der ingen uti bor, och der ingen menniska uti vandrar. Ty jag hafver hemsökt Bel i Babel, och rifvit utu hans hals det han uppsvulgit hade, och Hedningarna skola intet mer löpa till honom; ty murarna i Babel äro också nederfallne. Drager derut, mitt folk; hvar och en undsätte sina själ för Herrans grymma vrede. Edor hjerta måtte eljest vek varda, och uppgifvas för det rykte, som man i landena höra skall; ty uti eno årena skall ett rykte gå, och sedan i andra årena också ett rykte om våld i landena, och en Förste skall vara emot den andra. Derföre si, den tid kommer, att jag de afgudar i Babel hemsöka skall, och deras hela land till skam varda skall, och hans slagne derinne ligga skola. Himmel och jord, och hvad deruti är, skola glädja sig öfver Babel, att hans förstörare nordanefter komne äro, säger Herren. Och lika som Babel i Israel de slagna fällt hafver, alltså skola de slagne i Babel fällde varda uti hela landena. Så drager nu edar väg, I som svärdet undflytt hafven, och töfver icke länge; tänker uppå Herran uti fjerran land, och låter Jerusalem ligga eder i hjertat. Vi vorom till skam komne, då vi den försmädelse höra måste, och skammen betäckte vår ansigte, då de främmande kommo öfver Herrans hus helgedom. Derföre, si, den tid kommer, säger Herren att jag hans afgudar hemsöka skall, och i hela landena skola de dödssåre sucka.
Längre än till nästa Plenum derefter bör den dock ej utsträckas. Villkoret för sednare afsägelser: ”ej utan laga förfall, som i Ståndet pröfvas” synes höra ändras till ”ej utan Ståndets samtycke/’ Det juridiska ordet: laga förfallj har sin egentliga p>lats i nästa §, der frågan är om ansvar för redan skedt uteblifvande. Är förfallet verkligt, så talar framställningen deraf i allt fall till Ståndets känsla, och förfelar ej sitt ändamål, det är också blott för sällsynta händelser, som Ståndet har sig nekande rätt förbehållen. Att Utskotts Ledamot bör få afsäga sig utan hinder, om han med allo vili lemna Riksdagen, är en naturlig följd deraf, att vårt Stånds Ledamöter icke hafva Riksdagsarfvode, och ännu mer deraf, att om han bortreser utan anmälan, blir han j allt fall icke fälld till annat ansvar, än delta. Den 22 November f. m. För att i den nuvarande a5:te § upp* taga endast det sorn rörer Utskotts Ledamots afsägelse, samt erhållande af permission, och i den 3Ö:te deremot allt hvad som rörer ansvaret för hans uleblifvande, synes sista puneten i irsta Mom. af 25:te § böra utgå, och den 26:te erhålla följande lydelse: ”Försummar Elector eller Utskotts ”Ledamot, utan laga förfall, trenne på hvarannan följande sammankomster, eller bort”reser han utan erhållit tillstånd, eller ute”hlifver utan anmäldt laga förfall tvän”ne veckor öfver erhållen ledighet» vare: ”han &c. i4-'de Förändringen angår nuvarande § 3o och sista meningen i dess första Moment, som innehåller, att äldsta Grefven, då han företräder LandtMarskalkens ställe» skall bibehålla sin rätt att rösta. Har han den, så bör det jämväl stadgas, örn han äfven får deltaga såsom Ledamot i debatten; och det är nästan omöjligt att göra detta, och tillika behörigen uppfylla en Talmans plats i ett så talrikt Stånd, som Ridderskapet och Adeln.
Fönsterrutor, lyktglas, istappar vid takåsar och istappar på vattenrännor, allt, som var glatt, blänkte, och det såg ut, som solstrålarne ville ersätta sin brist på värme med att öfver allt ända ner på ränstenarnes ishinnor anordna glädtiga spel med hvast tindrande reflexer. Luften lätt, torr, kom lungorna att vidgas, sedan de väl undsluppit de långa höstmånadernas eviga fukt. Så klingande var föret, att slädarnes medar tycktes flyga fram öfver körbanorna, och oafbrutet pinglade klockorna i gäll munterhet kring hästarnes svettiga halsar. I bodfönstren förnöjde de sista resterna af julutställningarne. Snögubben med julgranen på armen log godsint i sitt hvita skägg mot den grupp pojkar, som stodo och stirrade utanför, medan andedrägten sväfvade som en rök kring deras blåfrusna läppar. Marzipansvinen bökade i sina bås af pappaskar, juvelerna gnistrade på svarta sammetshyenden, och sidenkjolar med långa, spetshöljda släp ordade i fönsteröppningarne om, hvilket sprittande, allt besegrande lif det skulle komma i deras våder, i minsta lilla blonde, när de väl fingo falla från säkra höfter ner kring mjuka, rundade former. Och inne i butikerna sprangs det och schackrades af alla krafter, och bodherrarne voro i anledning af helgen mjuka som vax gent emot alla gnatande kunder – eller kom det månne af, att de veta, att efter julen börjar en lång, död »blauer Montag». Men på sjelfva gatorna, der stadsbud, belastade med paket, ila af och an, der åkdonen spränga förbi med fruar på framsätena och gunghästar eller dockvagnar på baksätena, der barn i stora klungor trängas i hörnen, rådde ett oupphörligt ilande hit och dit, ett ropande och ett rännande från trottoar till trottoar, ett sorlande huller om buller af alla slags folk. Men öfver allt låg det i luften en gemytlig stämning af förtrolighet; man kände sig bekant med obekanta, och intim med alla, som man helsade på. Man var fredlig, menniskoälskande eller nedlåtande.
Hr Hagdahl säger, sid. 175, ang:de Milbanks General penitenliary, följande: ”Rapporten (Doctor Balys) blef färdig, och uttalade bestämdt den öfvertygelse:], alt separationssystemet, conseqvent tillämpadt, verkade ofördelaktigt på den menskliga organismen, och var orsaken till de inom dessa fängelser förekomna själssjukdomar Comitéen (af år 1842) antager, att det menliga inflytande på själens och kroppens helsa, som erfarenheten visat i Milbanks fängelse, är orsakadt af det der följda stränga systemet, och inser derföre nödvändigheten att mildra detsamma, genom tillåtelse af samtal mellan arrestanterna i så måtto, som det är förenligt med disciplin och inrättningens egen säkerhet. Med detta beslut vill icke comitéen fälla någon opinionsyttring i afseende på separationssystemets fördel eller skada — ett ämne för mycken strid — och som de endast kunna hoppas se löst, genom ihärdigt försök, i förening med sådana fördelar, som de, hvilka äro före - Den 28 April. 237 slagna i det nya modellfängelset. — I följd häraf blefvo följande ändringar vidtagna: de 3:ne första månaderna är en sträng lystnad påbjuden. Efter dessas förlopp tillätes hvarje fånge, som ej begått gröfre brott, att samtala med två eller flera af direclorn utvalda personer, på sådana tider, sorn af comitécn äro bestämda. Denna tid är vanligen på den dagliga promenaden, då de gå tre och tre. Dessutom beslöts, att så snart läkaren finner någons kropp eller själ sjukligt angripen, eller visa fallenhet dertill, skall lian derom skrifteligcn underrätta dircctorn, med bifogadt förslag till det ondas afhjelpande.” Hr Ekströmer sager, alt den specifika fängelseluftcn vidhänger fångar, och alt lion är förderfvad; att deras utseende visar huruledes deras fysik är förstörd; samt att så förhåller sig i alla Europeiska fängelser. Jag vet icke, huruvida Hr Ekströmer i alla innefattar jemväl eusamhetsfangelser; men jag hör antaga det.
Borgmästaren Tjugofem Riksdaler samt Rådmännen hvardera Femton Riksdaler, allt Riksmynt, till treskiftes. Emot detta beslut har klagan icke blifvit å någondera sidan förd. n Vid Rådstugurätten i Waxholm hade Skräddaren Johan Fredrik Söderling blifvit tilltalad, för det han, den 1 Oktober 1860, skulle hafva, af starka drycker öfverlastad, i ofredlig afsigt infunnit sig å Skomakaren Sven Johan Lagergrens verkstad samt med hugg och slag öfverfalla der boende Skomakaregesällen Anders Langblom. Söderberg, öfver angifvelsen hörd, erkände, att han, vid nämnda tillfälle, i anledning af något retsamt yttrande af Langblom, slagit denne en kindpust och, under fortsatt ordvexling dem emellan, några gånger skuffat honom, men förnekade sig hafva inkommit å verkstaden i ofredlig afsigt. Vittnen berättade hufvudsakligen, att Söderling, som vid i fråga komna tillfälle icke varit nykter, efter uppkommen ordvexling mellan honom och Langblom, tilldelat denne ett slag och några skuffningar, hvarförutan ett vittne tilläde, att Söderling inkommit i verkstaden under synbar afsigt att skada göra. Genom beslut den 22 Oktober 1860 uppskjöt Rådstufvurätten detta måll för hörande af flera åberopade vittnen och, uppå åklagarens yrkande om Söderlings inmanande i häkte, enär dennes egen bekännelse, af flere redan hörde vittnens berättelser vitsordad, ansåges föranleda till visshet derom, att Söderling, med berådt mod att skada göra, gått in i det rum, der Langblom hade sin bostad, samt der med slag och skuffning, deraf blodvite följt, ofredat Langblom, förklarade tillika, under åberopande af Kongl. Brefvet den 23 Mars 1738, Söderling skyldig att träda i häkte. I anledning häraf anförde Söderling klagomål hos Justitie-Ombudsmannen och anhöll, att Rådstufvurätten måtte varda stäld under tilltal för nämnda beslut. Justitie-Ombudsmannen hörde Rådstufvurätten, som i afgifvet utlåtande androg, att
Den nu till sin högsta höjd uppdrifna brännvinsbränningens, både i physiskt och moraliskt afseende, förderfliga inverkan på såväl den nuvarande som uppväxande generationen är till sina följder för allmänt känd att behöfva beskrifvas; det är i följd deraf endast en synpunkt, från hvilken vi böra utgå, såväl till und. åtlydnad af vår Nådiga Konungs uppmaning som till befrämjande af samhällets ord - Den aj Februarii. 219 ning och bestånd, nemligen att inskränka densamma, så vidt både allmän och enskild nytta det medgifver, emedan detta onda numera i båda afseenden anses vara ett behof sornför närvarande i sitt hela icke kan utrotas. Förslagen härtill äro, likasom medlen, mångfaldiga, ehuru ofelbarheten deri knappast lärer kunna ernås annorlunda, än genom sammanföring af alla på sann öfvertygelse och moralisk forskning grundadp förslag, hvilka hvart för sig böra innefatta någon vägledning till det goda ändamålets vinnande; hvarföre ock önskligt vore, att hvarje Stånds-representant, sora häri vunnit erfarenhet och med sund öfverläggning kunnat följa verkningarna af de hittills i ämnet fattade beslut, utkomna författningar och följderna deraf, i förening med hvarje landsorts locala förhållanden och behof, ville oegennyttigt gifva sina tankar och åsigter tillkänna. De flesta beslut, .sorn af R. St. under de sednare Riksdagarna om brännvinshandteringens utöfning blifvit stadgade, hafva, ehuru grundligt de än varit uppgjorda, likväl, såsom erfarenheten visat, likasom satt industrien i allt högre verksamhet, till brännvinsbränningens raffinering och största utvidgning, ehuru alltid inom författningarnas gräns; hvarigenom det af lagstiftaren åsyftade ändamålet aldrig vunnits, då upplinningsgåfvan alltid påfunnit sådana medel dertill, som ej kunnat anses lagstridiga, derföre att de på förhand ej kunnat imagineras, mindre förekommas och varit upphofvet till dessa missbruk, hvilka ofta utöfvats med ett liknöjdt åskådande af den skada, sorn derigenom tillfogats både samhället och staten.
Då, under nuvarande förhållanden och innan den föreslagna nya regleringen af elementar-läroverken i riket hunnit tillvägabringas, fråga om anskaffande af egen lokal för nya Elementarskolan i Stockholm desto mindre synes böra ega rum, sorn, i händelse nämnda elementar-skola, äfven efter verkställigheten af samma reglering, kommer att fortfarande bibehållas, läget af skolans lokal lärer böra bestämmas med hänsigt tili belägenheten af öfriga då inom hufvudstaden blifvande elementur-skolor; så och enär för öfrigt, så vidt E. K. M:s nådiga proposition och dervid bilagde Statsrads-protokoli utvisa, någon viss lägenhet icke är till inköp för omförmälda ändamål ifrågaställd, hafva Rikets Ständer funnit sig icke kunna till hvad E. K. M. i denna del föreslagit lemna bifall. 5:o Uti den nådiga propositionen är vidare begärdt, att de af Rikets ^Ständer vid sistlidne riksdag, utöfver folkskole-afgiften, till folkundervisningens befrämjande beviljade årliga anslag, nemligen till folkskolelärares aflöna utke 20,000 r:dr, till seminarier för sådane lärares bildande 9,100 r:dr och till stipendier åt elever vid dessa seminarier 12,000 rxlr, hvilka anslag fastställts att utgå till oell med det år, då innevarande riksdag tilländagår, måtte, såsom fortfarande bohöfliga, anvisas att utgå årligen under ytterligare tre år, med en sammanlagd summa för alla åren ,af 123,300 r:dr; och enär de förhållanden, hvilka vid sistförllutne riksdag iaranledt ömförmälde statsbidrags megifvande, sedermera icke undergått sådan förändring, som kan anses påkalla upphörandet eller nedsättning i beloppet af berörda årliga anslag, hafva Rikets Ständer funnit sig böra till E. K. Ms disposition å Riksgälds - 048 Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
timme slår .ocksh en &amp; ng, ock jag. känner en stilla skadegliidje vid tanken p&amp;, hur fula vi. (76 skoia finna deiii. Och hatten, eller livad den tingesten nu skall kallas, den liar icke med tiden och årstiden blifvit förnuftigare. Så vinter det är, försvinner den nastan i det alltid starkt kixsade Iikret. E n liten galdbroderad palmett - en stillning med påtriidda stora parlor, så att Iikret tyckes liållas ihop af ett pärlband - en guldtr8dssgets ined en wesprita, detta a r nu inest c8ic afven för promeiiaden. Mycket egendomligt ar det a t t se denna Brist p i Iiufvudbetäckning p&amp; saniiiia gång, som de väldiga boorna, lindade oin halsen ända upp öfver ' öronen, tyckas skvallra om viiiter och köld. Denna niodekritik, som min iinghet så fönniitet vågat företaga mot s,ii#lf \ - a wsinskens drottning, vill. jag sluta med a t t meddela en. iakttagelse? son1 j a g finner anniihkningsvärd. Månne de franska mannen skulle tillhöra ett svagare släkte än kvinnorna? Det ser nästan si3 lit, ty medan de senare med dödsförakt trotsa ett ratt och iiiycket växlande klimat, betacka de förre sina hufvuden lika angsligt, soiii våra öintroi.liga nordiska iniin. Aldrig har lilan i sjalfva verket sett en iiian, 11ur stor inodesnobb lian än kan vara, i stället för Iiatt sMta en palniett eller liknande 11 % liiifvudet för a t t behaga oss, aldrig liar inan sett en nian för detta viktiga .iindainål göra det inirista offer af sitt fysiska välbefinnande. Men mannen äro ju också - i söder so111 i nord - några riktigt inbitna egoister, och det till trots för a t t vi kvinnor re.dan under så nihnga, många generationer gifvit dem ett godt föredöme i sjalfuppoffring och sjalfspakning.