Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven jag ber att få instämma i den reservation Hr Cederschiöld afgifvit. Jag anser, att då R. St:r vid denna Riksdag afslagit det från förra Riksdagen hvilande förslaget ang:de förändring af åtskilliga §§ i Keg:sF:n rör:de RiksStvrelsens förande i vissa fall, Const.Utsk:s Ordf:de icke bordt framställa och Utsk. afgifva något nytt förslag i ämnet vid denna Riksdag. Det synes för mig klart, att man på denna väg vill komma till samma mål som med det förra förslaget åsyftades. Åtminstone kan jag icke finna, alt något annat motif föranledt Const.UtsIcs Ordfide att afgifva förslaget. Jag ber att detta mitt yttrande måtte i dagens prot. intagas. Justerades pleni-prol:n för d. 21 sisth Mars f. och e. m. Uplästes ett af Hr Lilljehöök, Erik Gust., inlemnadt så lydande Memorial: Hindrad af de göromål, hvilka åligga mig såsom Nådigst förordnad ledamot uti komitéen för ularbetande af förslag till Ordn:sStadga för krigsmakten, att emottaga Fl. 11. o. Ad:s förtroende att vara ledamot i Besv.- o. Ekon.Utsk., får jag detsamma mig vördsamt afsäga, under anhållan att vid min riksdagsmanna-rättighet varda bibehållen. Oen 11 April. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ilrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. i st. f. Hr Lilljehöök. Föredrogs ånyo StatsUtskrs d. 6 och 8 dennes på hordet lagda Utlåt. N:o 51, i ani. af väckt fråga om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Jungfru Inga Catharina Tinglöf. Frih. Cederström, Rudolf:
Bestämmandet af valcensus blefve alltså väsendtligen oberoende af Konungen. b) Emedan rättigheten att utse Talmän blefve honom betagen; och c) Emedan nya val till urtima riksdag icke skola, såsom för närvar, anställas. Hvad som i andra representativa samhällen kallas vädjandet till folkets röst, när Konungen anser representationen icke uttrycka den, och derföre upplöser benne, det skulle i det nya Sverige blifva Konungen betaget; emedan han, efter upplösningen af en lagtima riksförsamling, (inge vid en urtima samma riksdagsmän tillbaka, om än deras förra förfarande aldrig så mycket ogillades af deras hufvudman. Den urtima riksförsamlingen linge lika oinskränkt motionsrätt, som den lagtima, och Konungen skulle lika litet kunna upplösa den förra, som den sednare, förr än (5 månader förflutit. Men jag vill ej uppehålla eder längre, mine Hrr, med hvad bedröfligt ar, Låtom oss öfvergå frän ord lill handling. En författare har nyligen sagt, att Adeln kummer id'44 rädda Sverige frän upplösning. Nu är ögonblicket inne att göra dessa ord till en sanning. Dertill hörer likväl, att vi ej låta förekomma oss af det Stånd, som ännu, oss förutan, ej fattat sitt beslut. Rikets grundlagar hafva ställt oss främst bland Svenska medborgare, utan tvifvel derföre, att vära förfäder gatt främst när fäderneslandet varit i fara. Lätom oss nu göra likaså och vara de förste att förkasta det hvilande förslaget. Starka bifallsrop äfvensom rop på propos. hördes efter detta anförande. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Dä redan så många talare, och flere med förtjent bifall, yttrat sig i det ämne, som till öfverläggning föreligger, skulle det väl tyckas vara förmätet af mig, som snart sagdt för första gängen yttrar mig inom detta Hus, att äfven uppträda på bänken.
Jag vill endast fästa mig vid olämpligheten af, att försökande till en tjenst, som man med så mycket skäl önskar beklädd endast af en skicklig* rättskalfens och patriotisk man, såsom vilkor, föreskrifva en uppoffring af medlödda rättigheter till deltagande I Lagstiftningen, en afsägelse af rättigheten att dervid fritt och oförsililldt få yttra sig i Fosterlandets angelägna ärender, och i sin molm äfven medverka till ett godt och för Fosterlandet lyckligt resultat. Jag anser åtmindstone för min del denna fordran vara den hårdaste, som af en Svensk Adelsman kan göras, och förmodar, att den skall afskräcka många från anmälan till RiddarhusSecreterare-tjensten vid inträlfande ledighet, åt hvilka Ridderskapet och Adeln eljest skulle kunna hafva skäl, att anse för en lycka att få uppdraga den, men hvilka, brinnande af nit för alla goda sakers framgång, och förkastande, såsom sig mindre värdig, den utväg, att medelbarligen verka derföre, då de känna sig äga förmåga, och veta sig äga rättighet, att få göra det öppet och oförställdt, hellre skola söka, att e« mellan Riksdagarne gagna Fosterlandet i någon annan Embetsmanna-väg, som icke betager dem rättigheten, att äfven såsom Riksdagsmän helga samma Fosterland sitt nit och sina kunskaper. Jag finner äfvenledes ganska incoosequeijt, att, genom sjelfgjorda föreskrifter, från Den 30 Maji. 639 från sig utesluta en dertill genom födseln berättigad Ledamot» till hvars skicklighet Och kunskaper man hyser nog förtroende, för att lemna honom den enda syssla RidderskapSt och Adeln kail bortgifva, och af hvars deltagande i öfverläggningarne man således synes icke böra kunna vänta sig annat än nyttiga upplysningår och mogna rådslag, helst då hans närmare befattning med Riksdagsärenderne sätter honom i tillfälle, att af dem taga närmare kännedom, än de fleste andre.
Och då ifrån Vårens början vid pass 5 månader återstå till nästa års skörd* under hvilken tid Sjöfarten är öppen så måste tid och rådrum gifvas ätt fylla dessa befarade brister, hvilka ej förr än den sista månaden böra inträffa; Om också, hvilket Utskottet icke kari. antaga sorn tillräckligen bevist, bristen för året skulle blifva efter uppgift 4°>000 Tunriör, eller till och mecjL stiga till alla dö 120,000; så utgör denna qvantitet ej mer än högst en veckas consunition för hela Riket öfch mäste ej blifva omöjlig att fylla, om i£- 56 Besv. och Ekon. Utsk. Betdnkanden. ke genom besparing, åtminstone genom tillförsel, då förr flera 100,000 Tunor säd blifvit införsferifna, utan att missväxt kunnat sägas vara för handen, och utan att Bränvinsbränningen varit inställd. Huruvida, genom flere sammanstämmande och ifrån förevarande ämne skiljda orsaker, Spannemålspriserne kunna uppjagas till högre belopp än vanligt, hvilken fruktan utgör föremålet för en del anmärkningar, tillhörer ej Utskottet att utreda. Dessa lära till en del vara allmänna och härleda sig dels ifrån nu varande Conjunctur, dels ifrån Analogien med utländska Spannemålspriser, dels ifrån ett föregående svagare år; till en del åter äro de locala för vissa orter, hvilka till följe af sitt läge och sin hushållning nästan alltid äro i samma belägenhet, i hänseende till pris och tillgångar, ehvad skörd, som öfrigt må inträffa. Södermanland skulle således troligen icke vara i brist detta år, om de 10,000 Tunnor, hvilka kunna anses till salu och ärligen derifrån utföras åt Bergslagerna, vid inskränktare skördar bibehöllos inom Provincen, samt om det ej, emot Naturen af fria husbehofsbränningen, utsträckte både till ämne och qvantitet sin Bränvinstillverkning för granskapet med Hufvudstaden, på ett sätt att denna deraf lider i sin påräknade Spannemålstillförsel, och äfven de öfriga Provincerna i sin lofliga spekulation på måttlig afvevkning.
Det war mål omöjligt at Lagstiftaren kunde 17.72 förutse, mvad soiK sttille inrättas 1789. Herr ^älsrkprrre, 6sor§, hade inlemnak följande Läaw.orial, som nu uplästes: Ödmjukt lVIsmorial. De wäckta fragorna om uppenbarandet af Riksgälds Lonrorets och Lsric^uens tiiständ, hwilkas enlighet med Grundlagarna jag tror mig icke behöfwa bewisa, aro bägge af den wigt, at de, efter min tanka, icke böra genom et' förhastadt beslut, utan efter mogna öfwerläggningar, afgöraS. Förslag, hwilka sa strida emot fordna meningar och wanor, som desta, mäste ^ alltid, afwen da de äro wäl grundade, möta motsägelser och inkast. Om nödwändigheren af at gifwa samkcliga 6grsnkeins af Rikets Gäld en fullständig kundskap om Let Werkö styrelse, som har denna GäldS betalning ti! flt enda ändamål, synas tänkesätten ej wara mycket delade, och jämwal ar fragan derom sa enkel, sä utredd af en flerårig olycklig erfarenhet, sa oberoende af nägra okända omständigheter, at den icke lärer behöfwa någon annan utweckling an den, som af öfwerläggnkngarnaderom in klsno upkommer. Men annorlunda förhällen hec sig ka» hända med den hemlighet, som omgifwer L.mgnsn.
Prof. Utdrag deri 5 Mars l§2g, 39 isamt förhöjning af de i Allmänna Lagen stadgade böter för den, som stänger Kongs.' ådra eller farled m. m. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskoitets Utlåtande,' N:o 64, i anledning af återremiss £ råri Vällofl. Borgare-Ståndet af Utskottets Betänkande, N.o 20, angående den Gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten, blef detsamma lagdt till handlingarne af Preste-Ståndet, som under den 6 sistlidne Februarii Betänkandet bifallit, S. D. Vid förnyad föredragning af SfatsJ Utskottets Memorial, af den 18 sistlidne Februarii, innehållande, tillika med underrättelse om det sätt, hvarpå Allmänna Indragnings-Staten enligt Pikets Ständers beslut vid 1823 års Riksdag blifvit till trycket befordrad, StatsUtskottets afstyrkan af densammas tryckning för år 1828, beslöt Preste-Ståndet, som delade Utskottets tanka i detta ämne att ifrågavarande tryckning icke borde er ga rum. S. D. Föredrogs LagUtskottets Betänkande, N:o 43, af innehåll, atf, sedan LagUtskottet, i Betänkande af den 17 sistlidne 5o Prot, Utdrag den 5 Mars, 1829. Januari!, N:o 527, förklarat sig ej vara behörigt att till behandling upptaga Herr Gustaf Grönhagens Motion, rörande ändring i In. structionen för Rikets Ständers JustiticeOm. budsman, så hade Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet berörde Utlåtande till Utskottet återremitterat, men deremot Val» loflige BorgareStåndet samt Hedervärda BondeStåndet detsamma gillat.
Öfwer detta mitt oskyldiga och härda lidande, har wal Herr General-Adjutanten och Oswersten von Engelbrechten, som innehade Secund-Chefstapet wid Regementets Reductien, inför Thronen i undcrdänighet framburit min klagan. Denna har Konn noén med Näd ansedt, och afwen genom Nådig Skrifwelse (Lit. L.) förklarat mig berättigad, att för mine förlorade inkomster, hällas skadeslös, ehuru tillgängar dertill för narwarande saknades. Understödd af defia Kongl. Majus Nådiga tänkesätt, af min förra Chefs Herr General-Adim rån - rois Den z Julik. kanten ock» Öfwersten von Engelbrech tens underdåniga Memorial/ (Lik. b.) förenadt med Handlingar, som widare upplösa förhållandet (Lik. 6. ».) kan jag derföre icke ett ögonblick lwifla att , efter de billiga grunder, som, med anledning af den lörordnade Rednccionen wid Stats,Regleringen, för Gardes,Regementerne blifwit följde och, mig »> dantagen, kommit alla ofwanbemälke Officerare till godo/ hos Riksens Högloft. Stander winna en lika billig / som rärrwis upprättelse.
C) att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t, efter öfvervägande af hvad i dessa frågor nu ytterligare förelupit, täckes nådigst pröfva, om några, och hvilka, af de eder, rörande hvilka Kongl. Majit, i följd af 89 §. Regeringsformen och 1 mom. 34 § Riksdags-ordningen, anses ega ensam besluta, kunna upphäfvas, genast och utan vidare förberedelser; hvarom då ock Kongl. Majit torde utfärda nödiga föreskrifter. D) att Kongl. Majit rörande öfriga eder täckes åt sakkunnige män uppdraga, att afgifva ett fullständigt motiveradt utlåtande, med förslag till de särskilda föreskrifter, som kunna anses lämpliga till förekommande och minskning af edgångar; samt E) att, sedan vederbörande häröfver hörts, Kongl. Majit behagade till Rikets näst församlade Ständer göra de framställningar, som påkallas af Ständernas önskan, att ofvanberörda syftemål måtte, ju förr dess heldre, ernås. Jag anhåller om remiss till Lag-Utskottet, hvilket icke lärer underlåta att i ole delar, sådant erfordras, hänvisa detta ärende till behandling i sammansatt Lagoch Ekonomi-Utskott. Och är jag beredd att hos Utskottet vidare utveckla skälen för mitt förslag. Stockholm den 29 November 1862. L W. Henschen. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 153 och 154. 299 JW 1.33. Af Herr Vice Talu^uinen Millén: Om afskciffande af de i nu gällande tulltaxa förekommande utförseltullsatser. Det är längesedan, sorn äfven hos oss, deu grundsatsen gjorde sig gällande, att den tull, som ålägges landets produkter vid utförseln i verldsmarknaden icke, såsom fordom troddes, drabbar den utländske konsumenten, utan i stället utgör en skatt på den inhemska produktionen och, till följd derutaf, äfven ett stort hinder för densamma. Derföre har ock denna beskattningsmethod så småningom öfvergifvits, att vår nuvarande tulltaxa endast innehåller sex rubriker för utförseltullar.
R;dr borde öfverflyttas på de Två tredjedelar deraf, sorn äro för sådant ändamål bestämda och den återstående tredjedelen anlitas vid an. dra utomordentliga tillfällen och behof; 6;o I Krigs-Expeditionen, den 19 Februarii 1822, att till Försvarsverket vidare 100,000 R:d af mindre Creditivet kom. ma att disponeras, samt 7:0 I Handels, och Finance:Expeditionen, den 15 Juni 1822, det skulle Fullmäktige i Riksgälds-Contoiret underrättas, om Kongl. IYlaj:ts ofvan högstberörde den 9 Januarii samma år vidtagna beslut, och tillika af dem äskas en summa af 30,000 R:dr, ämnad för Norrköpings brandlidande Invånares skyndsamma undsättning. Sedan Constitutions-Utshobtets betänkanden. I05 Sedan först, med anledning af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärender för den 22 Maji 1819 flere Utskottets Ledamöter anmärkt, att Stats-Secreteraren tillstyrkt upptagandet och pröfningen, i denna Expedition , af frågan om 100,000 R:dr lyftning å mindre Creditivet , till förstärkande af Arméens förråd och Krigsförnödenheters anskaffande, innan behof och tillgång blifvit utrönta, efter föredragning genom behörig Expedition eller den för Krigs-Ärenden, har, då inom Utskottet meningarne om tillämpningen af 107 §. RegeringsFormen i och för denna StatsSecreterarens Ämbetsåtgärd befunnits motsatta, votering med slutna sedlar måst häröfver anställas; och som dervid Två Stånd stadnat emot Två, får Utskottet blott vördsamligen anmäla Omröstnings-resultatet, med tillägg, att, vid så beskaffad utgång , någon till ansvar ledande anmärkning mot Stats-Rådets öfrige Ledamöter icke egt rum. Beträffande åter de uti Krigs-Expeditionen beslutna dispositioner, så enär Rikeens Ständer, vid sista Riksdagen, ej allenast ökat Tredje Htifvudtiteln med nära 700,000
Stockholm den 24 September 1829, Lagutskottets Betänkande N:o 102. J N:o io2. Ankom till Exped.-Utsk. den 3g September 182g. Betänkande öfver Herr Professoren Bolméers motion, om ändring eller förtydligande af 17:de och Qo:de §§. i 5:te Cap. af Concurslagen. -tios Högvördige Preste-Siåndet har, efter fattadt beslut om återremiss af Lag-Utskottets Betänkande, N:o 62, rörande ändringar och tillägg i Concurslagen, Herr Professoren, Bolméer-, medelst ny motion, yrkat ändring eller närmare bestämmande af 1 Jule och noale §§. i $:te Capitlet af nämnde Lag, hvilka skola blifvit af olika Domare olika förstådde och tillämpade, synnerligen i fråga örn hvad som bör iakttagas, då borgenär, den der vid annan Domstol, än den, hvarest concurssak är anhängig, beedigat sin for. dran, later genom annan person sin bevakningsskrift ingifva. Det skall nemligen handt: att då fordringsegare, efter att hafva annorstädes verkställt edgången, låtit inlemna sin bevakningsinlaga, jemte edgångsbeviset, till Concursdomstolen, den Domare, som liandlingarne emottagit, ansett företedd fullmagt för inlemnandet öfverflödig och den - 6 Lag-Uiskottets Betänkande No 102. samma derföre återlenmat, utan att förhållandet blifvit antecknadt; att vid derefter? hållet upprop anmärkning t afseende på den felande fullmagten blifvit gjord; att annan Domare kommit att döma i concurssaken och fästat det afseende på anmärkningen, att fordringsanspråket i anledning deraf är vordet ogilladt; samt att slutligen närmaste högre instantie sådan dorn fastställt.
Han påstår, att blodet, som du har på handen där, Timoteos, är oskyldigt blod; att blodet, som stänkt dig i synen, Alexios, är oskyldigt blod; att blodet, som färgat de här armarne (Kyriaka sträckte sina armar i luften), är oskyldigt blod. Och ändå var det på Kolyttos, vänner, där hundratals rättrogne ihjälslogos af kättarne! Sen I, vänner, sen här ... (Kyriaka drog ned tuniken kring sin knotiga hals sen I, att jag är blodig på min hals? Sen I såren där? Det är märken från Kolyttos, det är märken av oskyldiga kättaretänder, av en liten fördjävlat oskyldig kättarunges tänder, som ville bita halsen av mig, när jag i Guds och homoiusions namn avfärdade hans kätterska till mor. På Kolyttos, vänner, ha de oskyldiga kättarne mördat edra fäder och söner. På Kolyttos stredo kejsarens egna soldater mot de oskyldiga kättarne och bortburo efter stridens slut de oskyldiga kättarehuvudena på kejsarens egna lansar. Kejsaren måtte vara en stor brottsling, som förföljer oskyldiga, och I måtten vara idel uslingar, sämre än samaritaner, hedningar och hundar, eller också är denne präst en lögnpräst, en hemlig atanasian, som förtjänar döden. Ären I fega, karlar? Skola käringarna fram i spetsen för er? Bort med honom! Slå ned honom! Han förnekar bekännelsens enhet, ty han försvarar kättarne! Bekännelsens enhet, den enda allmänneliga kyrkan, vänner! Bort med prästen, slå ned lögnprästen! Hennes ord hade återtänt fanatismen. De ursinnigaste i hopen rusade fram för att kasta sig över sitt offer. De fattade i Anastasia, som skylde gubben med sin kropp, och sökte rycka henne bort. Andra rusade emot Teodoros och stötte honom tillbaka; men kraftig och beslutsam som han var, återvann han gång efter annan sin post, avvärjde de slag, som voro måttade åt Batyllos, och kämpade som för sitt eget liv, ensam mot en övermakt av människolika vilddjur. Nu sprängde en ryttare, klädd som kejserlig kurir, över gatan.
Och 3:dje gången för alltid mista näringsfättigheten, antingen han försäljer Brännvin och Öl åt öfvermage, tjenste, eller lärogosse, eller tillåter någon i Den 15 Juni. 317 hans näringsställe sig öfverlasta, då i förra fallet ursägt skäligen kan förebäras om okunnighet om köparens ålder och yrke, och i sednare fallet, dä Näringsidkaren icke kan alltid förekomma att någon hos honom sig öfverlastar i saknad af kännedom om den ankommande annat näringsställe förut möjligen besökt, och således icke kan pröfva om och i hvad mån till honom starka drycker kunna försäljas, utan påföljd af rus, som till samma qvantitet kunde blifva rusgifvande för denna, hvilken annat näringsställe förut besökt, men icke för en annan. Vid sådant förhållande vore dst icke rättvis bestraffning, att kunna möjligen för alltid fråndömmas nåringsrättighetcn, och svårigheter skulle dessutom visa sig i tillämpningen af en sådan föreslagen Författning, i synnerhet i anseende till Gästgifvaregårdar, om rättigheten att hålla Gästgifveriet skulle förloras lör det att gäster sig der öfverlasta, de. Det händer icke sällan att en Gästgifvaregård innehafves af en ägare, och skulle det inträffa, att tre personer, en i sender, der blefve öfverlastade, synes, efter Utskottets mening, deraf blifva en följd, att om Gästgifvaren vore arrendator, dess Contract med ägaren matte, brytas, och denna sednare, utan all felaktighet, förlora rättigheten af Contractets fullgörande, äfven i fall ägaren sjelf vore Gästgifvare, och han således förverkade märingsrättigheten genom förenämnde händelserj det skulle inträffa, att vid en sådan Gästgifvaregård, Brännvin och öl icke vidare skulle få försäljas, som likväl icke lärer vara Utskot» 3>8 Dm 15 Juni. tets mening.
Jag anhåller få fästa Ståndets uppmärksamhet på en motion, som är gjord af Hr Bagge, den nemi., att till tryckningskostnaders bestridande för kungörelser, utgående från Landsh.embetena, måtte beviljas ett större anslag än de 100 r:dr, som nu äro inedgifna. Jag kan icke yttra mig om förhållandet i andra län, men att de 100 r:drne äro otillräckliga i Calmar län, det är säkert. Sättet att få bristen godtgjord har varit, att landtstaten i allmänhet, icke blott landssecret. 'och landskamereraren, utan äfven de underlydande tjenstemännen, hafva på sig fördelat de öfverskjutande kostnaderna. Det är likväl oriktigt, att Staten, om hon erkänner sin skyldighet att betala sådana kostnader, hon ej betalar dem fullt ut. I Calmar län hände således att, för besparings skull, kungörelserna trycktes med så ilna stilar, att presterne beklagade Den 5 Maj f. ni. sig öfver svårigheten, för att ej säga omöjligheten att läsa dem i mörka kyrkor eller under den mörka årstiden. Då tvänne tryckerier sedermera inrättades i Calmar, lyckades genom den uppkommande täflan att få större stilar emot nedsatta priser, men likväl icke så, alt de 100 rtdrne förslogo. Jag tillstyrker således, att antingen Hr Bagges eller något annat förslag måtte antagas, blott kostnaden godtgöres. Vili Staten tvinga tjenstemännen att betala hvad dem icke åligger, lära de val söka att taga sin skada igen; och det kan icke leda till allmänhetens båtnad. Hr Rosenblad, Bernhard:
Många glada nattsvärmare glömde alldeles bort sin säng och blefvo uppe till dagning för att då begifva sig i kyrkan – en fromhet, som denna gång lönades illa. Mellan sex och half sju på morgonen, några ögonblick före soluppgången, väcktes vi af det första jordskalfvet, hvilket äfven var det längsta, våldsammaste och mest förödelsebringande. Genast vid första uppvaknandet förstodo vi till fullo hvad som inträffat. De gröna spjelluckorna insläpte endast en grönaktig, svag halfdager i rummen, medan kalk och gips oafbrutet snöade ned öfver mattor och möbler. Dånet af det skakande stenhuset var så starkt, att vi måste ropa för att höra hvarandra. Det liknade närmast det buller, som fyller och bedöfvar örat, då man åker i en med många skramlande fönster försedd omnibus öfver en illa stenlagd gata. Flaskor samt andra lättare föremål föllo och rullade omkring. Nere i köket instörtade en del af taket och krossade något porslin. Ringklockorna klingade och trädgårdsgrindens stora klocka öfverröstade alla andra med sin gälla diskant. Det var icke det tålmodiga, kutryggiga postbudet som i likhet med annars, fast litet tidigare än vanligt, stod der nere vid grinden med bref och svenska tidningar. Den gäst, som i dag ringde på, hade asiatiskt blod i ådrorna och skulle, om det fallit honom in, ha kastat både grind och mur öfver ända. Vi befriade oss hastigt ur det hopfästa myggtältet, ryckte på måfå till oss några klädesplagg och skyndade springande och i blotta linnet ut ur sofrummet, som var beläget i öfre våningen, samt utför den darrande marmortrappan. Då villan låg temligen afsides och ett par inbrottsstölder kort förut föröfvats i trakten, hade vi icke blott låtit låsa dubbeldörrarna ut till trädgården, utan äfven dörren mellan trappan och bottenvåningen. Vi hade alltså tre lås att öppna, och vi erinrade oss vår villas bräcklighet och murargesällernas slarf. Det är dock förvånande hvad man i ett sådant kritiskt ögonblick stundom handlar träffsäkert och raskt. Man hinner icke att känna rädsla.