Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För resten har jag ett annat sätt, hvilket det är troligare att jag tillgriper, ty det är icke så plågsamt och det är numera lätt för mig att utföra. Men ännu vill jag icke. Det är dumt att göra det bara för det man går och leds. — Jag önskar, att jag hade ett arbete för dagligt bröd, ett arbete som jag kunde hålla i med från morgon till qväll, så att jag hvarje afton kunde lägga mig riktigt trött och hvarje morgon stiga upp för att hugga fast igen. Om jag blott kunde spara så, att jag fick tjugofem, öre till öfvers på dagen, skulle det alltid vara så mycket, att jag icke kände mig trampa jorden som en odåga. Jag har förlorat lusten att skrifva. Men jag måste tvinga den att komma igen; jag har ju intet annat arbete att gripa till, och på ett eller annat sätt måste man ju söka att slå sig igenom, ty så länge man lefver har man utgifter. D. 12 Febr. Jag har dröjt att afsända brefvet, ty jag hoppades kunna få bugt med min egen sinnesstämning först. Men det går icke så fort, om det går. Jag använder mitt universalmedel: går och drifver ensam ute i fria luften; jag kan gå timma efter timma utan att känna tröttheten. Få se hvad det kan åstadkomma! Tro för all del icke, att det är sällskapslifvet deruppe i Stockholm, som jag saknar; det kan nog ha sina angenäma sidor en och annan gång, men det gräfver ur en vida mer, än det ger; man känner sig tom, fattig, eländig – efteråt. Nej, hvad jag saknar, är den ensamhet och den frihet, jag kände på mellantiderna, då jag icke hade besök och icke var borta. Detta, att ingen kände en, ingen brydde sig om en, af alla dessa, som icke hörde till den literära klicken, detta var så skönt. Och så ligger det hos den germaniska racen ett behof af eget hem, hvilket är den romanska alldeles okändt. Man kan se det bara på det, tycker jag, att vissa nationer – som t. ex. fransmännen – i sitt språk icke ega detta ord. I franskan fins ingen motsvarighet till engelskans »home». – Ja, och nu hade jag ett hem, sådant det nu var.
– Nu har han försökt taga mamma från känslosidan, kan jag märka Nå, du skylde väl bara på mig? Fru Bark. Kära Berta, jag tror inte, att vi handlat rätt mot honom. Berta. Ack, du goda, känsliga lilla mamma, måste jag nu börja upprepa samma argumenter om igen. Kan du då inte sätta tro till min rättskänsla. Fru Bark. Ja, du har nog rättskänsla, kära Berta, men du är för sträng mot din far. Berta. Nå – nu ser jag hur det är. Han har stält till en förskräcklig scen – du darrar ju ännu i hela kroppen. Jag tror verkligen det blir bäst, att jag tar gåfvobrefvet och deponerar det i banken. Fru Bark. Hvarför det? Berta. Pappa är annars i stånd till – ja, det är inte värdt att tala om det. Fru Bark. Hvad menar du? Hvad är pappa i stånd till –? Berta. Jag vill inte såra mamma – du tycker ju inte om, att jag yttrar mig hårdt om pappa. Fru Bark. Säg ändå hvad du menar. Berta. Jag menar att han vore i stånd till att förstöra hela gåfvobrefvet – han har inte så mycken rättskänsla, att han inser att det helt enkelt vore en stöld. Fru Bark. En stöld – min gud – hur kan du begagna sådana ord. Din far må ha många fel – men en stöld skulle han inte kunna begå. Berta. Det vore för öfrigt mycket värre än en stöld – men det förstår naturligtvis inte han. Fru Bark. Hvad menar du nu med det? Du gör mig så nervös med alla dessa antydningar. Berta. Jag menar bara det, att om mamma nu kunde låta öfvertala sig att svika sitt löfte till mig, då skulle jag inte längre ha någon människa att tro på i hela verlden. Fru Bark (famlande efter en stol). Du skall inte tro alt för mycket på mig, mitt barn – du vet ju – jag är så svag (sjunker ned i stolen.) Vill du ge mig litet vatten. Jag mår inte riktigt bra. Berta (springer fram och stöder henne samt ger henne vatten). Det är afskyvärdt, så han behandlar dig! Wilhelm (kommer). Fru Bark (reser sig; till Berta). Du får tala vid Wilhelm.
Redan af 1845 års Revisorer har blifvit anmärkt: att Statens räkenskaper i allmänhet voro uppställda efter olika methoder utan inbördes sammanhang, samt alt uti de Verk, der formulärer funnos föreskrifna, dessa ofta tillämpades på skiljaktiga sätt; hvadan och då härtill komme, att de gällande formulärerna, i flera fall, dels i sina hufvudgrunder saknade erforderlig säkerhet och dels befunnos mindre ändamålsenliga, Revisorerne ansett det vara på liden, att, så vidt möjligt vore, genom införandet af ett i sin helhet väl ordnadt räkenskaps-system, full likstämmighet bereddes, i afseende pä så väl tid som sätt för redovisningen vid alla förvaltningar af Statens medel, från dess lägsta lill dess högsta delar; för vinnande hvaraf erfordrades, enligt Revisorernes tanke, att nya formulärer, innefattande alla detaljer, utarbetades och till efterlefnad påbjödes vid uppgörandet af ej mindre Kronouppbörds-verkens, än öfriga förvaltande Verks och Inrättningars räkenskaper, dervid borae iakttagas: att de lägre räkenskaperna blefve så upprättade, att de delar deraf, som uti en högre räkenskap skulle intagas, kunde, så vidt sig göra lät, utan föregående omslutning, dertill användas, äfvensom att ali räkenskap och redovisning verkställdes på tryckt eller lithografieradt blankett-papper, derå titlar, rubriker och kolumner voro utmärkta, och hvarest räkenskaps-föraren endast bade att införa namn och ziffror samt hvad i öfrigt för hvarje särskild redogörelse ej kunnat förutses. 1847 års Revisorer instämde uti ofvanberörde förslag, det de lunno särdeles ändamålsenligt och ledande dertill, att Stats-verkets ställning kunde inhemtas inom kortare lid, än nu vore fallet.
Sefät begagnat ftg fjåraf, utgör ett hebranbe b emtö på betfammaö önffan oct) bemöbanbe att funna ntotfmara tibenö allt mer och mer märattbe forbringar på högre metenfPaptig bilbtting. ©eptom h^fma åtjMtge Officerare, pmitfa åbagatagt fficf» 3?eR im @tat för ÖfvenlebeS fjär ^otigf. 3ftaj:t, forn gobfänt be af RifetS ^jägorf.5 ©tanber vib fTffa RifSbag föreflagng grunber för förbelningett af ben bå bemiljabe tiööfning i anjlaget för SÖermelanbS $ält Hrmfent tippa .ftongl. 3ttaj:tS fallelfe, (jäfva ArméenS gullmäfttge fiimmanträbe. fifilibet år pr i jfjufvubjfaben fammanträbt, för att öfverlägga om åtjfilliga för ArméenS <penjTonS*(Eaj?a vigtiga angelägenheter. (Stiligt be af gullmäftige bertill afgifna förflag, äro ttpa Reglementen för ©tprelfett och förvaltningen af ArméenS fion 3* famt 0tfe* och ^upiff^afior utfärbabe, äfvettfom ett får* ffilbt Reglemente för utlåningen af berörbe CajjorS fottber fajf* ftälbt.
Den nu gällande Bevil!n:sFörordn. af år 1851 har genom sin obestämdhet och otydlighet uti dess 27 § förorsakat en högst olikformig tillämpning uti Taxeringsoch Pröfningskomitéer, hvarom BevillmsUtsk. kan erhålla uplysning uti Kongl. KammarRms handlingar ronde Stockholms läns Pröfningskomité för år 1852. Dessutom har den obillighet af denna § härflutit, att t. ex. en kolskrifvare vid ett Bruk med upgifven 400 R:drs lön taxeras till 20 R:drs bevillning, enär ordalydelsen af §:ns lista mom. blifvit så tolkad, som 5 proc. af inkomsten vore minimibeloppet af Bevillningen. Jag föreslår derföre, att klausulen ”sä vida den till fem proc. af inkomsten beräknade bevillningen icke upgdr till högre belopp” må ur mom. utgå, hvarigenom Taxeringskomiléerna lemnäs öppet alt eol. de uti §:n upgifne klasser alltid åsätta rättvis bevillning. Remitterades till BevillmsUtsk. Uplästes en af Hr Gripensvärd, Jakob 01 of, inlemnad motion, sålydande: Sedan de vid de indelta Infanteri-regilene föreskrifne fordna årliga kompani-mötena blifvit från 9 till allenast 2 förminskade, åtogo sig soldaterne frivilligt, för minskadt besvär och kostnader, att årligen, så vida kommendering under året utöfver 2 månader icke inträffat, af sin lön betala 1 daler silfv.mit, som nu utgår med 8 sk. b:ko. Denna sålunda upkomne och genom Kongl. Brefvet d. 5 Nov. 1724 bestämda afgift anslogs till den är 1719 inrättade General-förråds-kassan, hvilken sprängdes och uphörde 1741, då hela kassans fond användes till koslnadernes bestridande för kriget mot Ryssland.
Allt skulle utkastas, som i rummet fanns, bålar, glas, kläder; munterheten och stojet hade nått sin högsta punkt. Då inträdde en officer och hviskade några ord vid Amiralen i det han lemnade honom några papper. Amiralen steg opp, befallte att kläderna skulle inhemtas och sade: ”Mina herrar det är slut med skämtet, nu förestår allvaret.” Hans ord föllo som is i det bullrande gelaget. Det gick en kyla genom alla. Hastigt hade de funnit och påklädt sina kläder. Med häpna blickar sågo de på hvarandra och på Amiralen; man såg att något förfärligt förestod, utan att ännu flere ord talats. De nyss af vin och stoj upphettade ansigtena, sågo hemska ut vid den hastiga öfvergången till förskräckelse. Men i Welam de Wyks inre uppstod en förkänsla af, att detta gällde honom. Han bleknade ett ögonblick, men snart hade han sansat sig och beherskade sig väl under det följande. ”Kapten Welam de Wyk, aflemna er värja.” ”På herr Amiralens befallning”, svarade Welam med fattning, ”men jag anhåller att få veta af hvad anledning.” ”Såsom saker till förräderi.” Men hvarföre dröja vid denna mörka scen? I Welams kläder hade en tjenare på Amiralens förut meddelade befallning hållit undersökning. Misstanke var väckt, men ännu ägde man inga bevis. Sådana funnos nu till öfverflöd i Welams fickor. Bref från konungen, från fru Ebba och andra konungens anhängare, förhållningsorder och flere bevis på, det hans afsigt varit, att stifta myteri på flottan. Welam fann att allt var förloradt. Saken var klar. Några ord till försvar för sitt förhållande ville Welam anföra, men Peder Stolpe afbröt honom sägande: ”Svek och myteri kunna ur ingen synpunkt försvaras. Har ni något annat att säga, har ni någon önskan, som jag kan villfara?” ”Naturligtvis har jag varit beredd på möjligheten af detta slut; jag har derföre blott en bön: låt mig få dö snart.” En båt utsattes, bemannades. Welam nedsteg på tillsägelse.
Jag har i denna reservation sökt visa obehörigheten af Utsk:s förfarande, att, sedan målet redan hunnit så långt, som till nämndens sättande och ersättningens bestämmande, då först föreskrifva, att rätten skall meddela beslut ronde de frågor, hvarom 14 § handlar. I sammanhang med min anmärkning vid 1 § får jag förklara min åsigt vara, att de här omtalade stridigheter böra afgöras pä samma gång K. M. beslutar, att expropriation skall äga rum, och alt således rätten vid en föregående undersökning endast må härom meddela underd. utlät, till K. M., som bör äga alt i sammanhang med sjelfva expropriationsbeslutet afgöra dessa frågor både i första och i sista haud; i stället för att efter Utsk:s förslag, rätten kommer alt derom meddela difiuitivt utslag, som i laga ordning kan öfverklagas och gå alla instanserne igenom, under det alt juryn får sitta och vänta, innan den kan fatta sitt beslut i de till dess pröfning hörande ämnen. Gr. Lagerbjelke: Det [står väl i denna §: ”skulle blott en del af lägenhet vara nödig för allmänt ändamål, och lägenhet, genom afskiflande af denna del, blifva för ägaren elior innehafvare!) onyttig, bör bela lägenheten, enligt nu bestämde grunder, lösas, der ägaren det äskar;” men det är icke nog dermed, alt här finnes uttryckt, huru förhållas skall, da, genom afskiljande af en del, hela lägenheten kan för ägaren eller innhafvaren blifva onyttig; ty det kan lätt hända, att jemväl den återstående delen, utan att blifva rent af onyttig, likväl väsendtligen förlorat i värde genom afståendet af cn för densamma väsendlig adpartinens, och då tror jag ägaren hafva rättmätiga anspråk på ersättning, icke blott för den del af lägenheten, som han mister, utan äfven för hvad den del af hans jord, som han får behålla, minskas i värde. § 24. Hr G iin ther: Jag får äfven i afseende på denna § hän visa till min reservation, deri jag sökt ådagalägga Utsk:s inconsequens i uppställningen af denna §.
Ut skottens Memorial, N:o 16. om underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit, med anhållan, det Kongl. Maj:t täckes i den blifvande Författningen föreskrifva, huru nied debiteringen och uppbörden af bränvinsbrännings-afgiften bör förfara** kommer att förfalla, härmedelst föreslå följande redaclion af 3a §.: JJI de händelser, då Kongl. Majit i Nåder finner nödigt att för längre eller kortare lid påbjuda bränvinsbränningens inställande, skall pannerymds-afgiften förminskas med en sjettedel för hvarje månad, ett slikt förbud varar.” Slutligen få Utskotten, i sammanhang härmed, anmäla, att Borgare-Ståndet, enligt till Utskotten ankommet Protocolls-Utdrag, dels bifallit Utskottens i Memorialet Nio i4 gjorda inbjudning, rörande \ §. 3 moni., som angår kokrummets beräkning, samt att följagtligen 3 mom. 4 §• * Utlåtandet Nio 5 blifvit af alla fyra Riks-Stånden antaget, dels ock, till följd af Utskottens i förenämnde Memorial derom ytterligare gjorda hemställan, förklarat frågan, angående pann-egarens skyldighet att betala arfvodet för förseglingsbestyret, vara genom Irenne Riks-Stånds sammanstämmande beslut af Piikets Ständer afgjord, hvarigenom a6 §, 4 morn., på sätt detsamma är vordet af Utskotten i Utlåtandet Nio 5 föreslaget, blifvit af Rikets Ständer gilladt. Stockholm den 3 Maj i84r. STOCHHOLM, Elmcns och Granbergs Tryckeri, i841• Bevillmngs-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, N:o '17. 1 N:o 17. Ank till Exp. Utsk. den 7 Maj 1841, kl. 2 e. sa. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Utskottens Betänkande N:o 11, angående åtskilliga motioner om ändringar i Kongl.
Försvaret likaledes vinnes cj mera genom det stora envig, som fordom, likasom på ett schackbräde, utfördes med konstiga manövrer, utan det är stora stridskrafters förflyttande och användande inom kortaste tid på aflägse punkter, sorn gifver öfverlägsenhet. Förkofran och försvar hafva ingått den intimaste 'förening, ej mindre i omfång än medel. Det är numera knappt någon tecknisk färdighet, som ej kriget förstår att använda, och det är ej mera åt vindens tillfälliga gunst, som sjömannen ensamt anförtror sig, eller med begränsade djur-krafter, som formannen sig åtnöjer; utan det är ångans conseqventa och hittills obegränsade expansion, som gifver en tillförene otrolig måttstock för fortkomsten. Det är numera ej nog, att råämnenas väg till sina förädlingsställen, eller producentens väg till eonsumenten, utgöres af den vidgade getstigen, som, genom sitt oeftertänkta läge, spiller tid och kraft. Menigheterna utkräfva sin rätt till topographiskt biträde för sina landl-communicalioners förbättring. Det är ej numera ensamt by-kartan, som begagnas vid statistiska frågors afgörande i länestyrelsen, eller provins-kartan, som gör tillfyllest, vid undersökningar om de mer vidtomfattande intressen, som utbreda sig från den ena landsändan till den andra: general-kartan äfvensom de topogra4 H. 39 3o6 Den 18 Mars e. m. phiska detaljerna måste först, hvar för sig, sammansättas och ordnas, och derefter rädföras, vid de mera allmänna frågorS besvarande. Landsliöfdingarnes verkningskrets, äfvensom häradsrätternes, är således, hvarken till omfång eller beskaffenhet, tillräcklig för detta större behof, och den vidgade sysselsättning, som hvarje auetoritet fatt vidkännas genom det nya statsskicket, leinnar ej full ledighet åt dem till sådana särskilda studiers och färdigheters inliemtande. Local-auctoriteterna behöfva således, likasom öfver-domstolen, en erfarenhet att påkalla vid meranämnda tillfällen.
Då nu meningen icke kunde vara sådan, så syntes den ej heller kunna vara annan än följande: ”Den, som har inteckning både uti A och qti B, hvilken senare blifvit med ytterligare inteckning besvärad, får ej eftergifva något af den rätt han eger uti A, och är skyldig att först der - Lag-Utskottels Bet. N:o 118. 9 derutur taga allt hvad honom lagligen tillkommer, innan han får tillgripa fastigheten B.” Men huru mycket på A lagligen belöper, det stod så mycket mindre uti den ofvannämnde §, som frågan om en gemensam intecknings fördelande kunde uppstå, äfven ulan alt senare inteckning i någondera fastigheten blifvit lemnad, och för detta fall kunde omöjligen någon ledning af ifrågavarande lagstadgande hemtas. Denna åsigt af frågan, eller att 19 § icke innefattade i sjelfva verket någon föreskrift, huru en gemensamt meddelad inteckning bör på de olika fastigheterna fördelas, hade varit utan någon motsägelse vid sista Riksdag rådande, både hos Lag-Utskottet och uti alla fyra Riks-Stånden. Äfvenså hade alla varit ense derom, att en lagförklaring i enlighet dermed borde ega rum. Skiljaktighet hade åter uppstått deruti, att då Lag-Utskollet föreslog, att nya §§ uti Förordningen borde införas, innefattande inskränkning i rättigheten att meddela gemensam inteckning i flere fastigheter, utan att på hvardera fördela summan, hvilket förslag af Borgareoch Bonde-Stånden bifölls, beslöto deremot Ridderskapet och Adeln och Pieste-Slåndet, att 18 och 19 §§ borde förblifva oförändrade, men grunder stadgas för en gemensam intecknings fördelande, sedan fasligbeterne fått olika egare. Hvilkendera åsigten man än måtte antaga, så vore det klart, att en ny Författning i ämnet vore nödvändig. Denna mäste hvila på den grund, att då tvänne gemensamt intecknade fastigheter kommit i olika egares händer, hade i samma ögonblick ett rättsförhållande uppstått, i afseende på hvarderas ansvarighet, och en grund måste finnas för bestämmandet af denna ansvarighet, utan afseende på de omständigheter, som för den ene eller andre af egarne sedermera kunde inträffa.
Bergs-Collegium tillsatt serskildt ansvarig Vågmästare, må derstädes vågförde effecter belånas, mot det att nyssberaälde Magistrat för desamma åtager sig 4 Banco-Utslcottets Memorial N:o i33. enahanda tillsyn och ansvarighet, som Magislraterne i allmänhet, enligt Författningarne åligger, för de å Stapeloch Upp-städernes Metall vågar belånta effecter; kommande belåningen af effecter å Byelfs Våg, att af Låne-Contoret i Götheborg verkställas.. Vid belåningen af jern och andre efFeeler, liggande annorstädes, än å Stockholms och Götheborgs Vågar, skall uti Vågattesterne vara uttryckligen uppgifvet, huruvida panterne finnas, antingen i sjelfva Våghuset eller å andre serskild e för var ingsstä Ilen.. 11 ro. 1 Hvarje halfår före den tid, då belåningsprisen å effecter för en ny låneperiod fastställas, skall uppgift meddelas Fullmägtige öfver qvantiteterne af sådane effecter, sorn å hvar och en Våg utom Stockholm finnas såsom Bänkens pant förvarade; hvarefter Fullmägtige, enligt sig företeende anledningar, bestämma, om inventering, eller besigtning öfver panternes behöriga vårdande, bör, genom serskildt utsedt Ombud» å flere eller färre Vågar verkställas.. i aro. Hvad för öfrigt hittills är vordet stadgadt, dels i afseende på denna belåning i allmänhet, dels ock serskildt för de i Stockholm och Götheborg vågförde: effecter, kommer än vidare att tjena till efterrättelse, dock med följande af Rikets.
Rättelse har äfven blifvit sökt af flere motionärer dels inom Riks-Stånden, hvilka i Betänkandet äro omnämnde, dels inom Sammansatta Utskottet, hvilka förslag, emedan de blifvit afslagne, icke i Betänkandet omnämnas. Så har blifvit föreslaget: ”det all försäljningsafgift skall inbetalas till Ränteriet, och derifrån först utgå till städerna så mycket som svarar emot den inkomst, de före denna författnings tillämpning haft af försäljningen i medeltal under ett visst antal år, och det öfriga fördelas på hela länet efter folkmängd. Att hela ifrågavarande afgift delas inom länet efter folkmängd, men städerna dervid tilläggas dubbelt emot landet. Att städerna och landet få hälften hvardera, och slutligen Att Sammarin. Hemlin.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Blem.-Utskottets Het. Att hola skatten ingår till Staten.” Men intet af dessa förslag lyckades vinna framgång. Städernas anspråk, att allt framgent få oafkortad? behålla denna inkomst, äro så orimliga och rättsvidriga att ingen lärer tro på möjligheten deraf. Utskottets motiver äro äfven så klena, att det deraf synes huru dålig sak man haft att försvara; så säges att städernas förmenta rättighet är häfdvunnen; någon annan häfd lärer dock ej vara gällande än urminnes-, vidare att de gjort sig säkra på fortfarandet af denna inkomst, och derföre inlåtit sig i så stora företag, att, om rättvisan nu helt tvärt skulle göra sig gällande, de skulle komma i alltför stor förlägenhet. Nå väl! jag vill ingens ofärd; låt oss derföre antaga något lämpligt jemnkningsförslag såsom öfvergång, hellre än att längre insöfva städerna i sin öfvertro. Om lämpligheten af det nya tillägget vid den 34:de § (33:dje gamla) är jag mycket tveksam. Jag befarar att man, genom att på detta sätt söka förekomma missbruk, lagt för stora hinder för det oskadliga, som man ej haft för afsigt att förbjuda.
St. blifvit hos E. K. M. till vidtagande hemställda, varder bragt till den fullkomlighet, att Författningarna kunna genom Exp.-Utsk. Förslag till uiM. Skrif N-o Sof. 3 nämnda samling utfärdas, och utgiften för års-trycket derigenom upphöra; hafva R. St. funnit sig böra till E. K. M. härigenom frambära den underdåniga anhållan, det täcktes E. K. M., till vederhörandes efterrättelse, i Nåder förordna: att, då en Lag eller Författning, lill större eller mindre del, undergår rättelse eller förändring, densamma bör, sådan den, i följd af skedd ändring, kommer att blifva gällande, i hela dess vidd omtryckas och lill allmän efterlefnad utfärdas. Rikets Ständer framhärda etc. N:o 3o4« Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 En. t83o. Preste-Ståndet d. 8 Borgare-Standet d. 8 Bonde-Ståndet d. n Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Snefringe Härads Invånares befrielse från hjelpedagsverkens utgörande till Strömsholms Kungsgård. S. A. K. Uppå vid innevarande Riksmöte hos R. St. gjord framställning om befrielse för 4 Exp.-Utsk. Förslag till und* Skrifv. N.-O So/j. Invånarne i Snefringe Härad af Westmanlands Län från så kallade hjelpedags-verkens utgörande till Strömsholms Kungsgård, hafva R. St., som vid öfvervägande häraf, och på grund af Kongl. Brefvet d. 3 Julii 1684» samt de serskilda Indelningsverken för Westmanland af den i8 April 1698, och Kongl. Resolutionen på Allmomogens besvär den 29 November 1706, funnit befrielse från ifrågavarande hjelpedagsverken, hvilka, jemlikt R.
Nordiska Museets Lotteri, Bju Hamburger-Bryggeri rholms Bryggeri-Åkt et .-, BoL, Mimenens Grimwal ls Bryggen, Bryggeri - Akt.-Bol., Neumi i l e rs Bryggeri, NUr n ber g s Bryggeri, Fräkenpomada Föräldrar o. Förmyndare. Sanct Eriks Bryggeri - Akt. - Bol. St o ra Bryggeri e t, Wasa-Bryggeriet. T. HÖSTTERMINEN DEC. + PROSPEKT på begäran. 3 r r (S. T. A. 61922) r 3 |iter but 7 öre FÖRDELADE I 8, 2 2 3 VINSTER p r anbefallas som säsongens populäraste maskiner. Fås genom ensamförsäljare i hvarje stad. Specialité: Dammaskiner. ANKA KTIEBOLAGET Elegant / B Lätt gång! PRIS FÖR LOTTSEDEL 10 k r. TILL LANDSORTEN MOT Insänd r likvid vid hvarje rekvisition å t f ö l j d af 4 0 ö r e (TILL den 6. Vidare upplysningar genom brefväxling med Fru E. Santesson, Mälby pr Gnesta. 2 Stockholm Drottninggatan Hushållsräkning 5 %. TT LÄSA TILLSAMMANS med egen REK. PORTO OCH DRAGNINGSLISTA). HELA BEHÅLLNINGEN TILLFALLER NORDISKA MUSEETS _ O A Kassafack L dotter önskas 13-årig kamrat till 15, en 20, 12- 25 ä kronor. (flicka). BYGGNADSFOND. Fredsgatan 32, Stockholm. (S. T. A. 84834) är det enda absolut säkra medel att snabbt och utan obehag borttaga fräknar, lefverfläckar och solbränna samt göra den fulaste hy hvit och vacker. I H) OFELBAR VERKAN GARANTERAS.