Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Återstoden af den för beredande af odlingsföretag medelst utåikningar och af tappningar af sanka trakter och sjöar vid sistförflutna Riksdag till Kongl. Maj:ts nådiga disposition anslagna summa, etthundra femtiotusen riksdaler, hvilken återstod, efter afdrag af ett med 865 r:dr derå anvisadt statsbidrag, som, enligt Kongl. Maj:ts nådiga förklarande, icke kommer att utgå, vid nästlidne Juni månads slut utgjorde tjugufyratusen tvåhundra sextioen riksdaler 19 sk. 3 rst., bör med sistnämnde belopp af Riksgäldskontoret utbetalas, under iakttagande af de, i afseende på sättet och vilkoren för dessa medels lyftning, uti nedanstående 63 § meddelade föreskrifter, § 62. Hvad som ännu icke blifvit utbetaldt utaf det belopp, 400>°00 r:dr» hvilket af Piikets sednast församlade Stäuder anslogs, för alt, enligt Kongl, Maj:ts nådiga disposition och efter den fördelning, Kongl. Maj:t pröfvade lämplig, användas för anläggning af nya och förbättrande eller omläggning af backiga och mindre goda vägar, äfvensom för strömrensningar och smärre hamnbyggnader, bör, sedan derifrån afgått ett belopp af 4>58o r:dr, sorn, jemlikt Kongl. Maj ts nådiga förklarande, icke kommer att för besagde ändamål - Stat»-Vlskoll*ts Memorial, N:o 5S0- 17 damål begagnas, fortfarande af Riksgälds-kontoret tillhandahållas, under iakttagande af de härom *id sistförlidne riksdag beslutade och i nästföljande $ intagna stadgande». Efter nyssberörde afdrag utgjorde det utaf ofvan uppgifna anslagssumma i Riksgälds-kontoret, vid nästlidne Juni månads slut, inneslående belopp Femtiosjutusen Atta hundra trettiofem riksdaler 42 s^* 8 rst, nemi. af anslaget lör vägförbättringar 54,169 rdr to sk. 8 r'st och af den för strömrensningar och hamnbyggnader disponerade summa 3,666 i:dr 32 sk. § 63.
Han väntar naturligtvis tills han fått se ett vidare uppslag. Vinner saken, då är han med derom. Tappas den åter — då väntar man förgäfves af honom något biträde. Han gör i denna som Aftonbladet mot Utopisten. Denna tidning liar gifvit sig tillkänna endast för 20 numror. Man har frågat Aftonbladets utgifvare, Hr Lars Hjerta, hvarföre han icke besvarat hvad Utopisten sagt, och då har han tänkt med vislig beräkning, alt tiden snart är till slut när tidningen icke mera fortsattes, emedan den icke bär sig, ”då 1) e n 11 Mars f. m. 119 skall jag” — jag menar Hr Hjerta — ”börja på att attaquera, när ingen motståndare mera finnes, som försvarar sig”. Visserligen kan man nu säga om mig detsamma, att jag, sedan Iir Hjerta har gått bort, passat på ett tillfälle att säga hvad jag vill mot den der tacliken. Men hvad skulle jag väl göra, när jag gäng efter annan märkt, att Hr Hjerta alltid rymmer fältet då han skall stånda till svars? — Nu är den episoden slut. Jag ber då att fä vända mig till min värde bänk-kamrat, Gr. Horn; han har fått uppbära skarpa saker, egentligen för ett uttryck, som jag tror, att ingen annan kan förklara än jag, bans fordom politiskt intime vän, och numera icke politiske, men ändock rätt gode vän. Det var uttrycket: ”medvetslös benägenhet för Utopiska idéer”. Dermed kunde Gr. Horn svårligen mena någon annan än mig, och jag tager det åt mig, icke alls för att besvara det såsom rik tadt mot Hr Hjerta och Frih. Hamilton, — ty detta tror jag ej har varit Gr. Horns afsigt — ulan emot mig. Och jag bar den egenheten, väl icke att vara medvetslöst benägen för någon sak, men att, hvad jag anser mig vela vara godt och rätt, dertill är jag mycket hängifven. Jag förlåter lätt en gammal vän, om han tror mig vara medvetslöst hängifven, egentligen emedan hvarken Gr. Horn eller någon annan vet huru härmed sig förhåller, och om han tror, att jag är medvetslös, så bekymrar det mig föga.
Kring honom stod en kärntrupp af intelligente, pröfvade och pålitlige män, af hvilka hvar och en var en Amfitryon, färdig att göra och våga allt, hvad han befalde. Liksom insvept i sin enslighet, föga kännande verlden och ännu mindre aktande henne, kände han sig sjelf såsom en herskare och allmänheten såsom sina undersåter. Han liksom flödade öfver af stolt, obetvinglig glädje, när han fördjupade sig i tanken på sig sjelf, sin ställning och sina lysande segrar. Den, som befann sig i närheten af hans rum, kunde ofta höra honom stöta fram ett slags oartikulerad, knarrande, entonig sång, hes och rosslig, men på samina gång varande ett ofrivilligt utbrott af den fröjd, som genomströmmade hela hans väsen ... Men — måndag morgon den g oktober 1871 fann sig denne hersklystne, omättlige ledare utan krona och utan undersåter! Under loppet af en natt hade lågorna grusat hans palats och lagt i aska hjertat af det rika, det stolta, det mäktiga Chicago ... Halfqväfd af rök, i hvaije ögonblick hotad att krossas af störtande murar, lyckades en vid Times anstäld person att efter oerhörda svårigheter i dagningen något - så när få reda på den plats hvarest Times * väldiga bygnad aftonen förut varit belägen. Sedan flera år förtrogen med hela granskapet, kunde han likväl icke nu finna den sökta tomten. Hela qvarteret var förvandladt till en rykande grushög. Oceanens ursinniga böljor eller Vesuvii lavaströmmar kunna knappast mera fullständigt utplåna spåren af de föremål, de slukat, än elden nu utplånat spåren af i fråga varande bygnad. Fruktansvärda olycka! Huru många nästan oräkneliga förmögenheter, ansträngningar, planer, förhoppningar,tankar, lif lågo icke begrafna under den rykande eldflod, som i nattens mörker brusat fram öfver den till sin undergång dömda staden Genom den heta, för' blindande röken upptäckte nyssnämnda person sent omsider tidningens egare, der han i sällskap med ett par vänner satt på trappan till den nedbrunna bygnaden.
Karin, sofver den lilla? » » Ja, hennes nåd, hon sofver så godt. » » D u skall inte störa henne, jag sade ju henne god natt. » Hon sjönk med en lätt suck tillbaka mot kuddarne. » Nu komma de verkligen! » sade läkaren. » Ser ni, jag hörde rätt. Gå ut och tag emot honom, doktor Ström, och säg honom, att han genast skall komma hit och att. ja, ni vet ju att tiden är kort. » Läkaren gick, och hon fäste sin längtansfulla blick på dörren, genom hvilken han försvunnit. Minuterna tycktes henne ändlöst långa; hon hörde steg och röster därute i salen, men dörren förblef alltjämt tillsluten, den väntade dröjde. Ändtligen närmade sig stegen, dörren vred sig på sina hakar, och baron Heydenberg inträdde. Han tycktes vara trött, ett uttryck af kyligt lugn hvilade öfver hans anletsdrag. Han gick fram till sängen och böjde sig ned öfver henne. » Hur står det till, H e l é n e? » frågade han. Hon svarade ej, hon lade armarne om hans hals och tryckte sina brännande läppar mot hans panna. (Forts. o. slut i nästa n:r.) bestämd panna, som dock ej bör vara lödd i botten, utan af heldrifven plåt och försedd med handtag. Vidare tillrådes att skaffa sig ej allestädes kända, s. k. ilugskåp, hvilka, fritt nedhängande från matbodstaket, bibehålla maten frisk och oåtkomlig för både flugor och råttor. Somliga anrättningar, t. ex. hackad t kokt kött, få en unken lukt, om de förvaras i isskåp och somliga visa benägenhet att mögla — ty frukt kan ej undvikas i isskåpet; i den luftiga buren däremot står maten sig ovanligt bra. Under sommaren tvättas det väl i alla hushåll oftare än under vintern, ty man hoppas kunna få tur att kunna torka kläderna ute i fria luften. Till detta senare ändamål vill jag påpeka fördelen att på passande ställen på gården eller i trädgården uppsätta klädstreck af förzinkad järntråd (som i järnboden säljrs efter vikt Dessa kunna sitta kvar vinter och sommar och rosta ändå ej. Utom bekvämligheten att ej vid hvarje småsak, som man vill vädra eller torka, behöfva uppsätta streck för tillfället, vinnes ju äfven tiden, som därtill åtgår.
Men, som många omständigheter dertill kunna föranleda, att ibland Scholse-Staten personer skola finnas, hvilka så åldrats i den mödosamma Scholse-tjensten, att de ej mera kunna uppfylla en Färares pligt, hvartill god hälsa och mycken liflighet erfordras; Så har Commitéen i underdånighet ansett, att, på det desse måtte kunna förmås att ifrån sine sysslor afgå, och desamma kunna öfverlemnas med full Fön åt nya arbetsföre Färare, borde Pensioner för de förre vara att tillgå, enär de voro utur stånd att med nytta och gagn kunna vidare fortfara, I detta afseende har Commitéen i underdånighet föreslagit, att den, som tjent vid Scholseverket i 30 år och uppnått 55 års ålder, ma anses berättigad att erhålla afsked med Pension, svarande emot *:delar af sjelfva Fönen, Bihang till Rihs.St, Prot, lin • W -öde Sami, N:r iij 11$. gjo Stäts-Utskottets Betänk andril och den som är 65 år gammal, och tjent i 40 mr, undfå afsked med Pension till lika belopp med sjelfva Lönen. Till sådane Pensioner anser Commitéen ett årligt anslag af 600 Tunnor Spannmål, jemte de vanliga Tertialoch Caduque-medlen, blifva tillräckligt. Commitéen har ansett, att vid alla högre Iärdoms-Scholor borde äfven finnas lägre NäringsScholor eller 2lne så kallade ApologistClasser. Vid de högre Lärdoms-Schoor skulle fordras Rector, Conrector, 2 Colleger, 2 Apologister, 1 Adjunct och 1 Cantor: Vid lägre Lärdoms-Scholor, samt högre Närings-Schö or: Rector och 1 Collega. Vid desse sistnämnde 3:ne slags Scholor har Cantor på Stat ansetts kunna umbäras, och, i det stället, 10 Tunnor Spannemål anslås till arfvode åt den, sorn vid lägre Lärdoms Schola eller högre Närings-Schola undervisar i Kyrko sång.
Jag får förnya hvad jag sagt, att om Konungen finge välja Tak* man innom PresteStåndet, såsom han äger rät? Den 12 Martti, tighet, att göra innom de andra Stånden, s| Runde det göra oss lika mycket. Men när Konungens val rättighet till ErkeBiskop och TalemansEmbetet hegränsas genom Opinionen, tror jag, att den mindre säkert yttras, då två femtedelar af rösterna samla® innom en trakt af 10 mil, än om det förr existerande förhål» land? skoUg bibehållas, Iferr Munck af Rosenschöld; Jag får här? vid anmärka, att den Opinion, sorn Herr Grek ye von Schaverin önskar skall hafva ett afgörande inflytande på ErkeBiskops-yalet, et är annat, än Qonsistoriernes, För min del, anser jag Upsala Stifts Presterskaps Opinion \ detta fall yara af nära lika så mycken vigt, Herr Grefvert och Ordföranden föreslog S nyo, att den nya Redactipnen af ifrågavarande §, mätte sf Ridderskapet pch Adeln gilla®. Rppade§ Jg och J anledning hvaraf Herr Grefven pch Ordföranden hemställde, om Ridderskapet och A? deln behagade, med ogillande af den nya Re. dactipnen, låta ifrågavarande §? förblifva oförändrad. Ropadps äfven Jg pcb N*j Grefve Mörner: Då denna §. ensamt fö» rer PresteS^ndet, och således icke mycket torde interessera Ridderskapet och Adelö, tage? Den 12 Martti. 391 jag mig den friheten å nyo föreslå , att Ridderskapet och Adeln, till undvikande af Votering, täckfes, med afseende å PresteStåndets redan fattade beslut, gilla Redactionen.
Allt som det nu led bortåt, hade konunga-dottern vuxit upp till den fagraste mö som fanns på vida vägar; deremot voro drottningens döttrar lika stygga till utseende som till sinnelag, så att ingen talade något godt om dem. Det kunde så icke fela, att der ju kommo ungersvenner ifrån både östan och vestan för att begära prinsessan; men ingen vårdade sig att fria till drottningens döttrar. Häröfver bar styf-modern i sitt hjerta en stor harm, ehuru hon icke lät märka sig, utan var lika slät och ödmjuk som tillförene. Men ibland friarne var äfven en konunga-son ifrån ett annat rike. Han var både ung och båld, och såsom han tillika höll prinsessan hjerteligen kär, samtyckte hon till hans frieri, och lofvade honom sin tro och ära. Detta allt såg drottningen med vreda ögon; ty hon hade gerna tänkt att prinsen skulle fästa någon af hennes egna döttrar. Derföre satte hon sig ock i sinnet, att de unga tu aldrig skulle få hvarandra, och tänkte efter den stunden bara uppå, huru hon skulle kunna förstöra både dem och deras älskog. Härtill yppade sig snart lägenhet; ty rätt som det var kom der bud att fienden fallit in i landet, så att konungen måste draga ut i härnad. Nu fick prinsessan erfara hvad styfmoder hon fått; ty knappt var konungen borta, förrän drottningen visade sitt rätta sinnelag, så att hon blef lika hård och elak, som hon tillförene ställt sig vänlig och eftergifvande i allting. Det gick så inte en dag, att icke prinsessan fick höra både bannor och hårda ord, och drottningens döttrar gåfvo icke sin mor efter i elakhet. Men ännu värre gick det prinsessans fästeman, den unge konunga-sonen. Han hade en dag farit ut på jagt, och kom vilse, så att han blef skiljd ifrån sina män. Då öfvade drottningen sina onda konster, och förhexade honom till en ~var-ulf~, så att han i all sin tid skulle löpa uti skogen. När så qvällen kom och prinsen icke hördes af, drogo hans män hem igen, och kan man väl tänka hvad sorg der blef, när prinsessan fick veta huru jagten hade aflupit.
Det är från denna synpunkt, jag också ser frågan, öfvertygad, att dessa hypotheksföreningar icke kunna komma i verksamhet utan större capitaler, hvilka, om de icke kunna åstadkommas inom landet, det är af vigt att erhålla genom utländskt lån. Hvem som upptager detta lån, staten eller enskilda, anser jag likgiltigt. Då emedlertid enskilda crediten måste vara, snart sagdt, ingen utom landet och ganska ringa derinom, tror jag, att staten skulle kunna erhålla lånet på bättre vilkor, och jag anser derföre af vigt, att staten mellanträder såsom commissionär åt de näringsidkare, som staten håller i ett verkligt omyndighetstillstånd, ehuru jag visserligen finner, att detta är en onaturlig utväg; men förhållandet är sådant, att vi icke kunna rätt rationelt behandla frågan, utan måste se saken sådan den är. Det är en sanning — jag upprepar det —, att Svenska jorden är i högsta behof af capitaler, som icke gravera med 6 proc., såvida ej jordbruksnäringen skall återfalla till ett intet. StatsUtsk. har velat göra den åsigt gällande, att dessa lån icke skulle i produetiv väg komma jordbruket till nytta, utan endast användas till betalande af jordägares skulder; men just dessa skulder hafva haft en produetiv egenskap, ty det lärer vara utredt, att en stor del af den skuldsatta jorden ökat sin produetion. Jag känner visserligen förhållandet med Svenska jordens ökade skuldsättning; men jag känner äfven, att den skuldsatta jordens värde i åtskilliga orter fördubblats. Det onda består derföre egentligen i den höga räntan, och att med denna höga ränta till lån på kort uppsägning den vigtiga jordbruksnäringen måste duka under. Således är det af högsta vigt att kunna bereda jordbruket capitaler mot lägre ränta, för hvilket ändamål jag under närvar, förhållanden icke finner annan utväg, än att upptaga utländska lån på statens credit. På dessa grunder instämmer jag uti anhållan om återremiss af utlåt. Hr Lefre'n, Joli. Pehr, uppläste följande: Som jag anser StatsUtskls förfarande oriktigt, att af Den 39 December f. m. 483 Riksdagsmännens i Hederv. BondeSt. And.
Om man nemligen vid kronoparkers bildande endast afser att bibehålla den mark, som är företrädesvis tjenlig till skogsbruk samt sorgfälligt undviker att derunder innefatta äfven sådan mark, som är företrädesvis tjenlig för odling, så torde, med särskildt afseende derpå att kronoparkernas områden måste för möjligheten af kontroll och bevakning vara i möjligaste måtto fria från intrång af redan anlagda hemman och nybyggen, endast jemförelsevis obetydliga områden finnas ega dessa egenskaper. Sådana mindre trakter kunna åtminstone icke i klimatiskt hänseende utöfva något synnerligt inflytande på det öfriga landet, och till följd af afståndens storlek säkerligen ej heller betrygga den framtida tillgången på husbehofsvirke. All öfrig mark skulle, enligt gällande afvittringsoch nybyggesförfattningar, förr eller sednare öfvergå på enskildes händer under skattemannarätt, och om denna fortfarande kommer att medföra samma obegränsade rättighet till skogens användande som för närvarande, så torde genom odlingssättens fortsatta missbruk, så att don, med åsidosättande af sitt verkliga ändamål oftast utgör blott ett medel till skogssköding, landet i dess helhet ändock blifva utarroadt på skog och faran för framtida skogsboist qvarstå i det närmaste oförminskad. Om man åter —, hänvisad till kronoparkers afsättande såsom enda utvägen att bevara skogens grundmassa undan faran af sköfling —, med afseende på detta syftemål prölvar uppkommande frågor angående sådana parkers bildande, så blir följden 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 54. (^tvifvelaktigt att öfvermåttan stora områden under benämning af kronoparker undandragas odlingen, och att dessa i brist på arbetskrafter icke kunna vårdas eller lemna någon afkastning, utan förblifva otillgängliga ödemarker.
Riksgälds-Contorets utelöpande Greditsedlar, eller de så kallade Riksgäldssedlarne, skola fortfarande till och med år 1845 af RiksgäldsContoret inlösas, enligt det, i sådant afseende, mellan dessa och Rikets Ständers Banks sedlar stadgade förhållande. På den serskilda räkning, som för nämnde sedlars inlösande föres i Banken och å hvilken, vid i8a3 års slut, upptogs, Riksgälds-Contoret tillgodo, en emot dess då utelöpande sedelstock, kopparskiljemynts-polletterna härunder inbegripne, svarande behållning af Fyra millioner Tjugufem tusen Nittiofem (j4>025,oc)5j) Riksdaler Trelionie (j3c)j) skillingar Bancomynt, få invisningar för andra ändamål icke utställas. — Nyssberörde, så kallade kopparskiljemynts-polletler skola, i den mon de af Riksgälds-Contoret invexias, tili Banken aflemnas. §• 7* Vid granskningen och approbationen af förslitne Riksgäldssedlar på Två (2) Riksdalers valeur och derunder, skola följande af Rikets sistförsamlade Ständer stadgade grunder tjena till efterrättelse: Nedra högre fjerdedelen, hvarå fina trycket och namnteckningarne befinnas, och hvilken förthy är att anse såsom den hufvudsakligaste delen af en sedel, skall, äfven öm den företes ensam eller icke sammanhängande med någon annan del af sedeln, inlösas med den valeur, som fina trycket utmärker derest åtminstone öfra namnteckningen är hel och ostyckad.
Tandläkare G.W.Widfond Drottningg. — Rikstel! I Garanti för hållbarhet. har den modejournal, hvaraf en svensk upplaga sedan flere år utgifves under namnet Iduns Modetidning o c h s o m år för år undantränger alla andra modejournaler. — Iduns Modetidning utgifves i 2 upplagor, båda m e d 2 n:r i månaden, hvartdera numret innehållande inemot 100 charmanta illustrationer samt åtföljdt af en stor dubbelsidig mönsterbilaga. M e d den dyrare upplagan — planschupplagan — s o m kostar endast 5 kronor pr år, följa dessutom 1 gg i Tandläkaren D r: Erik G. Åker u l n I d D U N S MODE0 TIDNING har efter fleiåriga studier och praktik i Nord-Amerikas Förenta Stater öfvertagit och fortsätter Tandl. Carl Rosanders praktik i n:r 36 Malmskilnadsgatan. Allm. H. en fin-fln kolor. modeplansch och en förträfflig handarbetstidning. Den billigare upplagan utan dessa båda bilagor kostar blott 3 kronor. I innehåll o c h pris, jämförda m e d hvarandra, står denna modetidning absolut antagas fortfarande elever, damer och herrar i skilda kurser. Undervisning i anatomi, fysiologi och sjukdomslära meddelas af läkare och medicine amanuenser. Fullständig undervisning i elektriska och den nya lättoch tystgående dubbelaxlade handvibratorns användning för sjuka. Kapten W. Amans symaskinskoppling till Direktör C. H. Liedbecks vibrator säljes äfven vid C. H. Liedbecks institut. Rikstel. 4165. Allm. Tel. 8087. oupphnnnen. sjukgymnast. Prospekt pa begäran. Adr. : Stockholm, Mästersamuelsg. Allm. (S. T. A. okt. ProT x v T x spekt gratis. Professor G. A. TJnman, ^ A r r anstalten Stockholm, Biblioteksgatan 11 BORG. Begär prospekt. NORRKÖPING. Ny kurs 1 september. u n g a och g a m l a, tidt Drottninggatan 29 A. och s t ä n d i g t användes Salubrin mot tryck, sårnader, insektstyisy:, ömma.
Nu var råmstenen så bygd, att öfre kanten stod smal och hög; nedanför var en fördjupning med väggar och i den satte han en kvarnkall, gjorde den godt fast, såg till att den var rörlig och rodde småflinande sin snipa norröfver, till denna dök in i nipans djupa skugga. Dagen därpå stod han bakom en lada och åsåg söråböndernas vittje. Inte ett lif! Jojo, sa’ Kerstop. Följande dag på samma sätt. Inte en fena! »Betänk», sa’ Kerstop. Han hörde huru de åkallade afgrundsfursten. Tredje dagen hade han sina egna nät ute, men såg först på de andras vittje. Inte ett lif! »Ja, men besitta», sa’ Kerstop. Han hörde huru förbannelserna korsade hvarandra. Först då han såg den sista blå bomullsjackan försvinna bakom nipkrönet, rodde han ut och tog ur sina egna nät en hop silfverfjälliga laxar. Hemma uppe i Kerstops gård satt sonen Olle och tryckte sin lilla näsa platt mot köksfönstret och såg öfver till söder. Alla hans barndoms fantasier gingo dit, till det trollska landet på andra sidan klyftan. Medan ännu fars gård låg i skugga på morgonen, stodo södra bergen i starkt violett ljus och stugan med det konstiga, fyrfältade taket brann i purpur. Midsommarkvällar, då solen dalade, var gården midtemot den sista som hade solljus. Solen tindrade och glimmade. Fönstren tindrade och blänkte som stjärnor, och ljuset bodde och sken i lintygsärmarne på de kvinnor, som gingo mellan härbärge och sommarstuga med träfat i sina händer. Sådana kvällar kom far hem med lax på ryggen och log med sitt stora ansikte, så att Olle vardt varm. Längre fram på sommarn log ej far; då var han så van att få lax. På höstsidan kom han hem en kväll och hade många färger i sitt ansikte, då svor far — och far och mor talade mycket i vindsrummet sedan de lagt sig, mera på en natt än hvad förr sagts på år och dag.
Der ansågs nemi. att vid denna Riksdag borde endast tomma grundsatser uttalas, ulan att af dem göras någon tillämpning, en åsigt af frågan, som äfven gillas af dem, som icke hafva nog moraliskt mod eller hafva tillräckligt mycket förstånd för alt ej säga ut den lanken, att jernvägarne äro onödige och onyttige, ulan derföre söka all genom lomma diskussioner paralysera frågan. Närmaste följden af dessa åsigter har varit den, att man ansett de af General-Löjtnanten Akrell gjorde nndersökningarne icke vara tillräcklige för att kunna bedöma huruvida någon af dessa serskildta jernvägssträckningar borde af allmänna medel byggas. Man hemställer derföre, huruvida det icke kunde vara skäl att fortsätta dessa undersökningar än ytterligare, och att först sedan desse blifvit så långt utsträckte, att de omfattade kommunikationerna i sin helhet, och K. M. i anledn. deraf till R. St. inkommit med en Nåd. Propos. i ämnet, den frågan skulle upstå, huruvida-jernvägar böra anläggas eller icke. Detta resonnement godkändes i StatsUtskrs plenum. Det beslöts, på sätt i 4:de punkten af delta Betänk, synes, att en summa af 100,000 R:dr skulle föreslås, att för detta ändamål af R. St. beviljas, på samma gång som man afstyrkte fortsättning af den jernväg, hvartill Konungen ansett R. St. böra bevilja anslag, nemi. Köping-Hull-banan. För min del anser jag så väl StatsUtsk. som R. St. vid bedömande af denna fråga böra gå tillväga på ett belt annat och på följande sätt. Man borde nemi. undersöka, huruvida de uplysningar .Konungen lemna! och som kunna af statistiska embetsberätlelser inhemta», äro tillräckliga för att nu kunna bedöma i hvad riktning en jernväg bör i främsta rummet anläggas. Det kan naturligtvis icke vara min mening, att R. St. skola ingå i några tekniska undersökningar eller bestämma om jernvägen skall ledas i den ena dalslräckningen eller den andra, utan d.en, alt R. St. bedöma i hvad hufvudriktning jernvägen bör gå. Frågan skulle således vara den: