Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N-o 292. gar, ansett sig till närmare undersökning och öfvervägande böra upptaga sådane bland dem,i afseende hvarpå fråga syntes kunna uppstå, huruvida jerakningar i förslaget borde ega rum, samt i följd deraf till Rikets Ständers pröfning i Nåder framställt åtskillige mer eller mindre väsendtliga modificationer deruti. Rikets Ständer hafva, vid öfvervägande af detta vigtiga ärende, förnämligast egnat deras uppmärksamhet åt den i förslaget antagne hufvudgrund, att, då egor af lika beskaffenhet, vare sig åker, äng, skog eller betesmark möta hvarandra, bora delegarne å ömse sidor till hälften hvardera fullgöra stängselskyldigheten, men att deremot, då åker, äng, eller, vid laga skifte såsom inrösningsjord beräknad, odlingsbar mark. möter skogseller betesmark, bör den senares innehafvare endast till ?:del i stängseln deltaga; och ehuru å ena sidan mäste medgifvas, att den sålunda föreslagna delningsgrunden eger ett bestämdt företräde framför den nu gällande uti enkelhet och lättfattlighet, så att serskildt biträde för stängseldelnings upprättande i enlighet dermed icke erfordras, äfvensom att dea hittills följda delningsgrund efter hemmantalet utgör en ganska osäker måttstock för fördelningen af hägnads-besväret, mången gång ledande till ojemnheter och stundom jemväl till obillighet; likväl och sorn. på den andra sidan förekommer: att, genom antagandet af förstnämde delnings-grund, den mindre hemmans-egaren skulle komma att vidkännas en betydligt ökad, dess förmåga mången gång öfversligande slängselskyldighet; att de jordegare, hvilka vid verkställdt egoskifte fått taga af den sämre jorden till större rymd, och de, hvilka erhållit sina egor i flere serskilda lotter, ick allenast skulle komma att vidkännas dessa oJägenheter utan äfven dei.
Ingen lärer väl emellertid kunna undra på, om vi göra så litet väsen som möjligt med organiserandet af ett nytt Riddarhus och inskränka oss till att endast ändra det som är nödvändigt; möjligen skulle det förefalla underligt, om just, då R. o. Ad:s politiska verksamhet upphört, man reorganiserade Ståndet på ett sätt, som förut ofta påyrkats, utan att kunna genomdrifvas. Jag hade begärt ordet innan Gr. Mörner framställde sitt förslag, och det var således icke för att bemöta detsamma, utan lör att föreslå några förändringar i hvad Riddarh.-Utsk:t i denna punkt föreslagit. Det är sannt, att den i en mot Utsk:ts förslag afgifven reservation framställda mening, att lämpligaste tiden för sammanträdena vore i April månad, då räkenskaperna lör föregående året voro alslutade och kunde granskas, kan hafva skäl för sig; men jag tror, att, om sammankomsterna skola blifva besökta, mäste för dem utsättas en sådan tid, då man kan antaga att adeln al andra orsaker är talrikt samlad i hufvudstaden; och derför anser jag den af Utsk:t föreslagna tid vara lämpligast. lltsk:t har antagit orden »sammankomst» och »sammanträde, » det sednare i stället för »plenum,» som blifvit uteslutet. Då emellertid dessa ord lätt kunna sammanblandas, skulle jag vilja föreslå att »sammankomst» utbyttes mot »adelsmöte»; äfvensom att de af Utsk:t begagnade orden »allmän» och »särskild» måtte utbytas mot orden »lagtima» och »urtima». Vidare skulle jag önska, att sista raden af denna punkt, der det heter »för att angående sina gemensamma angelägenheter öfverlägga och besluta,» måtte uteslutas, såsom obehöflig, 9? Den 7 April f. 111. då 21:sta §:n i detta hänseende innehåller nödiga bestämmelser, och det dessutom är en oegentlighet att endast gemensamma angelägenheter nämnas, då älven angelägenheter af enskild natur, såsom en adelsmans rätt att erhålla säte och stämma o. d, kunna bli föremål för öfverläggningar och beslut.
Län och till tredje Suppleant Jacob Peter Andersson från Östergöthlands Län, S. D. Vid nu anställd! val, utsåg Bonde-Ståndet till Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, Ståndets nuvarande yice Talman Jon Jonsson från Blekinge, samt Riksdagsmännen Eric Svensson från Götheborgs-och Bohus Län samt Gustaf Larsson från Stockholms Län; och till förste Suppleant Eric Ericsson från Stockholms Län; och till andre Suppleant Anders Andersson från Södermanlands Län, och till tredje Suppleant Eric Ant 'clersson från Westerås Län, Den 17 Julii. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S, D. Föredvogas å nyo och lades till Hand* lingarne följande från Constitutiom-Dtskottet in - 5,2 Pro t. Utdrag den 17 Julii 182g. komna samt, den 16 sistlidne Mars e. m., den 3o sistlidne Mars e. m., den 1 sistlidne April e. rn., den 3 sistlidne April, den 6, sistlidne April e. m., den 24 siltlidne April e. m., den 7 sistlidne Maji e. m., den 8, i4 och 22 sistlidne Maji, den 4 sistlidne Junii e. m., och den 9 dennes e. m., på bordet lagda Memorial: Af den 6, sistlidne Mars} N:o 8, innefattande Utlåtande öfver tvänne an-, piärkningsanledningar mot Rådgifvande åtgärden i afseende på nya Riddarhus-Ordningen. Af den 20 sistlidne Mars: N:o 12, rörande Stats-Utskottets anmärknings, anledning, i fråga om General-Majoren Friherre von Schulxenheims befrielse från yrkad accordsarsättning; N:o 13, angående Stats-Utskottets anledning till anmärkning vid gjord disposition å MilitiasBoställs-Cassan, för inköpandet af ett Boställshus. Af den 21 sistlidne Mars : N:o 14, rörande Stats-Utskottets anmärkningsanledning mot dispositionen af Abo AcademieFonder. Af den 24 sistlidne Mars:
St:rs Bevillningsutskott afgifvit Utlåtande under N:o 65, i anledning af Vällofl. BorgareStåndets Förslag alt förandra några till Förstärkta StatsUtskottet öfverlemnade Yoteringspropositioner, ang:de Stora SjöTullsBevillningen, och samtelige respective RiksStånden den 2g sisth Januarii samt i och 3 innevarande månad funnit godt de af BeviliningsUtskottet i samma Utlåtande föreslagne nya redactioner till ifrågavarande Voteringspropositioner godkänna; så har Förstärkta StatsUtskottet denna dag, i grundlagsenlig ordning, anställt omröstning öfver desse sistnämnde propositioner, nemi. ilo angrde Färgträd, oraspadt, alla slag. ”Den, som bifaller BevillningsUtskottets af Högh R. o. A.j Högv. PresteStändet och Hederv. BondeStcindet godkända Förslag, att för införandet af alla slag oraspadt färgträd, skall bestämmas en Tull af 3 R:dr å 100 R:drs värde, löstalja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer införselsTullen för alla slag oraspadt Färgträd, att enligt Vallod. BorgareStåndets Beslut, utsättas till i R:dr å lqo R:drs värde. 44o Stats-Utskottets Voteringen härom utföll med 78 Ja och 4i Nej. Och som Ja vunnit; är för införandet af alla slag oraspadt Färgträd bestämd en Tull af 3 R:dr å 100 Jpdrs värde. 2:0 ang:de Hudar och Skinn. Den sora bifaller BevillningsUtskoltets af Höglofl. R. 0, A.j IJögv. PresteStändet och Heder v. BondeStåndct gillade Förslag, att för införandet af hudar och skinn, som ej inbegripas under Pelsverk, skall bestämmas en Tull af 8 r:st. per u för oberedda och torra, samt 6 r;st. per Ä för saltade, röstar, Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer i enlighet med Vällofl.
Det hade, på sätt motionären slutligen erinrat, af en annan ansetts möjligt, att, om ett lån beviljades bolaget mot 5 procent, deraf 4 såsom ränta och återstoden årlig amortering, dessa vilkor skulle kunna af bolaget uppfyllas, men detta erbjudande vore, på sätt motionären sökt genom efterföljande kalkyl visa, för bolaget ej antagligt, ehuru förmånliga nämnde vilkor vore för Staten. 5 procent, deraf 4 såsom ränta och återstoden årlig amortering å 1,706,000 R:dr utgjorde 85,300: Okad vinst genom Boråsbanan å stambanan, i enlighet med of - vanstående beräkning 102,360: — 187,660: — Efter afdrag af det räntebelopp, Staten sjelf betalade 98,095: — skulle Statens vinst blifva 89,565: — och efter slutad inbetalning af skulden vida högre; hvaremot bolagsmännen för sina utlagde 853,000 R:dr icke kunde påräkna den ringaste inkomst, hvaraf följde, att, under sådane vilkor, bolaget måste upplösas, och att Boråsbanan aldrig komme till stånd. Riksdags-fullmägtigen Johannes Andersson, hvars motion innefattar enahanda förslag som Herr Bydins, har grundat sin framställning å nödvändigheten ätt, genom den ifrågavarande bibanans anslutning till vestra stambanan, bereda ökade inkomster å denna sednare; — betydenheten af den trafik, som å den föreslagna kommunikations-leden vore att förvänta, samt behofvet af samma kommunikation för orten, hvars kända industri, i saknad deraf, enligt motionärens åsigt, komme att gå under.
Innan jag går att särskildt yttra mig rörande den punkt i Utsk:ts Betänk., hvilken nu blifvit föredragen, utbeder jag mig att få med några ord i allmänhet redogöra för min befattning med Irågan om revision af tulltarifen. När riksdagen år 1859 tillstundade, mottog general-tullstyrelsen befallning att till K. M. inkomma med underdånigt förslag till de förändringar eller förtydjiganden i tulltaxan, som styrelsen, med hemtad erfarenhet under tillämpningen, ansåge författningen i vissa delar erfordra, utan att rubbas i sina hufvud* grunder. 1 sin häraf föranledda underd. skrifvelse föreslog generaltullstyrelsen fördenskull endast sådana redaktions-lörändringar och tillägg i den då gällande tulltaxan, hvilka hufvudsakligen afsågo taxans förtydligande till undanrödjande af tvist örn dess rätta tillämpning. Vid öfverlemnande till R. St:r af denna underd. skrifvelse, behagade K. M. jemväl uttala den åsigt, att enär erfarenheten, under den korta tid taxan varit gällande, icke jäfvat rigtigheten af dess hufvudgrunder, och mera stadga i denna del af lagstiftningen, än som dittills egt rum, vore önskvärd och al behofvet påkallad, anledning icke kunde anses vara för banden att i detta Den 27 Mej f. m. ■485 hänseende, under dåvarande riksdag, vidtaga några väsendtliga förändringar. Afven vid det tillfälle då, efter nådig befallning, generaltull-styreisen förlidet år gemensamt med Kommers-Coll. hade att revidera tulltaxan, inskränkte man sig till föreslående af mindre väsendtliga förändringar, till största delen åsyftande blott en konseqventare och säkrare tillämpning af författningens speciella bestämmelser. Ehuru oförhindrade af ordalagen i den K. föreskriften, företogo embetsverken icke någon mera djupgående omarbetning af författningen; och för min del leddes jag dervid af följ:de, såsom mig synes, fullt giltiga skäl. För det första trodde jag mig ännu böra egna uppmärksamhet å K.
Med godkännande af de flere skäl, som blifvit för nyttan af dylike MagazinsInrättningar så väl hos Riksens Högloflige Ständer som inom Utskotten framstälde, hafva Utskotten efter noggran pröfning af detta vigtiga ämne samt dermed förenade omständigheter och förhållanden, trott sig hos Rikseus Höglofl. Ständer, vördsamt höra tillstyrka, att anläggning af DistrictMagaziner uti Landsorterne, särdeles i sådane der skörden ofta misslyckas, må för en eller flere Socknar, för ett eller flere Härader, allt efter Innevånarnes önskan och fria val, på det kraftigaste uppmuntras och befordras; Ty om dessa Magazins-anläggningar efter all förmodan mötas af Allmänhetens beredvillighet, skall otvifvelaktig^ i nödens stund ett vida större och till ersältnings-vilkorea lindrigare understöd från District-Magazinen kunna de behöfvande meddelas, än Allmänna Magazins-Inrättningen någonsin va - S ta ts-Uts kottets Betänkande!). 35^ rit i tillfälle att åstadkomma, och ibland de flere fördelar, som af District-Magaziners inrättande påtagligen måste härflyta, träffas äfven deli hufvudsakliga, att Spannmåls-tillgångar verkligen finnas samlade i orten, der skyndsam undsättning påfordras, och ej behöfva, med största svårighet, tidspillan och kostnad under osäkerhet, dessutom förhinder af årstidernes och väglagets beskaffenhet, från aflägse Sjöstäder anskaffas, derigenom en märklig lindring skulle vinnas uti forsslings-besväi et, som stundom och i vissa orter gjort Säden dubbelt dyrare än hvartill densamma efter sjelfva undsättnings - priset blifvit försåld. För att lätta verkställigheten af District-Magazinens anläggande, föreslå Utskotten, att utaf Allmänna Magazins-Inrättningens blifvande Spannmåls-behållningar, då Verket indrages, må beviljas ett efter Länens Folkmängd och läge lämpadt Låneunderstöd, hvilket Utskotten för Gefleborgs, Vester-Norrlands, Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens tillika med Stora Kopparbergs och Vermlands
»Ja, mamma vet mycket väl, hvad jag menar. Hvarför veta vi kvinnor aldrig, hur männen lefva?» Elsa hade lagt armarna på ryggstödet af en fåtölj och såg spändt på modern. »Hvad skulle det tjäna till?» Elsa rätade långsamt upp sig. Hennes bröst arbetade häftigt. »Man skulle då ej löpa fara att blifva öfverraskad», sade hon. Det blef tyst en stund. Elsa grep en sax, som hon nervöst förde opp och ner mellan fingrarna. »Åh, jag skulle kunna springa min väg från altsammans», utbröt hon. Modern gick fram till henne. »Men det gör du icke», sade hon. Elsa lät armarna falla slappt ned, ett uttryck af trötthet kom öfver ansigtet. Hon tryckte läpparna mot hvarandra. »Nej, det gör jag inte. – Jag vågar ej», mumlade hon en stund efteråt. Modern drog henne till sitt bröst. Men Elsa lossade lugnt hennes armar, förde henne tillbaka till bordet och sade: »Det är ej värdt att tala därom.» »Ja, mitt barn», sade modern, »låt oss ej tynga hvarandra med hvad som ej kan ändras. Tro mig! Verlden var sådan före din tid, och den kommer ej att bli annorlunda.» Elsa satte sig. Hon hade en oredig föreställning om, att hon kanske var orättvis. Hennes man rådde väl i grund och botten ej för, att han var lik alla andra. Hennes mor kunde ej hjälpa, att hon tänkte som hela verlden. Men i samma ögonblick hade hon också en sällsam fantasi. Hon tyckte, att idel benrangel dansade omkring henne i en vild backanal. Och alla buro de masker för att inbilla hvarandra, att ihåligheten kunde döljas. När hon steg upp igen, hade hennes nåd återtagit sin afbrutna patience. När modern rest, blef Elsa lugnare. Hon tog hvar dag, som den kom, utan att tänka på den följande. Hon hade sina sysslor och sina vanor. Då och då afbröts enformigheten af bjudningar i granskapet. Hon fick vara vacker och spirituel, blef uppmärksammad och firad. Herrarna kurtiserade henne, och damerna afundades hennes skönhet och elegans. Om söndagarna for hon till kyrkan, strängt mörkklädd, kom alltid precis och satt kvar, tills det var slut.
Herr von Q vantens; Carl, den 4 dennes e. m. på bordet lagda Memorial, angående förändring uti Kongl. Förordningen den 5 December 1788, rörande Fattiges försörjning. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf „ uppläste följande: Af stadgandet i 16 §. RegeringsFormen: att "ingen må från ort till annan förvisas" borde väl äfven följa, att icke heller någon skulle kunna förmenas att sig från ort till annan begifva. Men till följd af den ordning, att hvar församling skall försörja sina fattiga, har man också trott sig nödsakad tillåta hvarje församling att vägra inflyttningsrätt för sådane, som ansetts kunna bomma att falla fattigförsörjningen till last; men som detta icke allenast är stridande mot andan af RegeringsFormen och oförenligt med den frihet, som hvarje oförvitlig menniska bör äga, utan äfven menligt Den 19 December f. ni. 265 för Rikets allmänna Fattigförsörjning på det liela, helst mången, som, i brist på tjenligt utrymme för sin verksamhet, isin Församling faller Fattigförsörjningen lill last, skulle på annan ort möjligen kunna rikligen försörja både sig och de sina; så föreslås följande: 1:0 Ingen må hindras att begifva sig till hvilken ort som helst, och der bosätta sig. 2:0 Vid afflyttningen förses han med Församlingens pass. 3:o Den som i 10 år försörjt sig och de sina i en Församling, har derigenom förvärfvat sig infödslorätt och anspråk på fullt fattigunderhåll; men faller han dessförinnan Fattigförsörjningen till last, så skall den Församling, hvarifrån han kom, bidraga till hans underhåll med 10 procent för hvarje år, som detta tidigare inträffar. Friherre Ridderstolpej Fredrikj anförde skriftligen: Socknens rättighet, att förbjuda inflyttning af dem som kunna blifva fattiga, är alstrad af Socknens skyldighet att föda sine fattige. Denna sjelftagne rättighet är en följd af Lagen, utan att vara i Lagen stadgad; således ett missbruk härstammande från att 206 Den 19 December f. m.
N u äro alla de små bullerbasarne sysselsatta och ha ej tid att tänka hvarkea på gräl eller hunger; tiden går så fort, att man blir formlig entusiasm. Hennes debut kan ock betraktas såsom alldeles ovanligt lyckad, såväl i vokalt som dramatiskt hänseende. Med en välljudande, fyllig och väl skolad altstämma förenar fröken N. synbarligen god dramatisk begåfhing, liflig mimik och en vacker plastik. Allt detta torde säkerligen göra henne till en mycket god acqvisition för den scen, vid hvilken hon kan komma att fasta sig. Hrr Lundqvist, Brun, Strömberg och Nygren fylde väl sina platser som Amonasro .Radames, konungen och öfverstepresten. Körerna gingo förträffligt, och hofkapellet skötte sig med vanlig verve. Nästa måndag kl. 2 middagen gifves med anledning af konungens födelsedag en festrepresentation, hvarvid komma att uppföras tre akter ur HaUströms op. » Den bergtagna » samt » Diamantbröllopel » af O. Wijkander med delvis komponerad, delvis arrangerad musik af kapellmästaren K. Henneberg. k Vasateatern har nyårsrevyn, » Observatoriet i må- nen », allt sedan årets ingång gifvit goda hus och väckt lifligt bifall. Några större pretentioner kunna ej rättvisligen ställas på ett tillfällighetsskämt af denna art, men gerna må medgifvas, att nämda stycke uppfyller alla rimliga fordringar på att roa och underhålla för stunden. Uppsättningen är synnerligen god. På tisdagen uppfördes för första gången » Don Eanudo de Colibrados », buffa-operett i en akt med musik af Nils Kjellander. Idén till sjelfva libretton är lånad från Holbergs bekanta komedi och här ganska lyckadt koncentrerad och omsatt i operettens form. Naturligen rörde sig största intresset kring musiken; våra sceniske tonsättare äro allt för få, att icke en debut, som ger hopp om god acqvisition, skulle mötas med en viss spänning. Hr Kjellandahar lyckats att — utan att egentligen lemna något nytt eller originelt — dock åstadkomma en liflig, melodirik och sångbar operettmusik, som slog lif
Lag-Utskottet, till hvars behandling denna, af Statsrådets och Högsta Domstolens i ämnet hållna protokoll åtföljda, nådiga proposition blifvit öfverlemnad, erkänner äfven behofvet af en författning i den syftning som den föreslagna. Det förhållande att ett brottmål och ett tvistemål hafva så nära gemenskap, att de ej, utan olägenhet för parter, kunna serskildt behandlas, inträffar nemligen esomoftast. Sådant händer t. ex. om någondera af parterne missfirmar sin vederpart under handläggningen af tvistemålet samt, i sammanhang med pröfningen deraf, dömes till böter för sin förbrytelse. Om parten då fullföljer tvistemålet, är det ock lämpligast att han i sammanhang dermed må klaga öfver böternas ådömande; äfvensom att båda målen i den högre rätten behandlas på en gång och efter samma former. Så vidt det nådiga förslaget afser en sådan gemensam fullföljd och behandling kan följaktligen deremot destomindre vara något att anmärka, som samma förslag, i dylikt fall, blott innefattar ett upplifvande af en i vår rättegångsordning redan erkänd princip, på sätt den nådiga propositionen jemväl upplyser; men denna likstämmighet i den formella behandlingen torde ej böra verka till förändring i de vilkor, som i öfrigt måste vid fullföljd af brottoch tviste-mål, enligt gällande föreskrifter, iakttagas. Dessa vilkor äro emedlertid väsendtligen olika med afseende å målens beskaffenhet.
De med skallande bifallsord helsade stolta orden hade redan förut fått sin starka relief genom meddelandet att Tyskland kunde, i händelse af krigsfara, nppställa en million vid hvardera gränsen, och att tyskarne derför vore » starka nog gentemot hvaije koalition ». Bismarcks tal fick i utlandet godt om gensvar och kommenterades på hvarjehanda sätt. Lord Salisbury yttrade i engelska parlamentet: » Vi hafva också en forntid och en politik, som vi icke ämna kasta öfver bord. Icke desto mindre delar jag fullkomligt furst Bismarcks åsigt om fredens bevarande. Den enda faran för våra intressen i Orienten kan uppstå genom en äfventyrlig och illoyal hållning från Kysslands sida ». Från rysk sida svarades deremot genom påminnelsen, att den reguliera arméen i llyssland och Kaukasus vore 2 millioner man stark och kunde med sina reserver uppbringas till 3 mill. man med 13,000 kanooer. » Vidare », tillädes det, » kan Frankrike, på hvars allians ingen längre tviflar, rycka i fält med 2 mill. man ». Men nu liksom vid fiere föregående tillfällen, föll den ålderdom sbräcklige kejsar Wilhelm hellre till föga, än han äfventy-rade en brytning med Kyssland. I sitt tal hade Bismarck an-tydt, att Tyskland måhända skulle fil att » välja mellan Ryssland och Österrike », men tillika genom den uttalade likgiltigheten för Bulgarien gifvit tillkäuna, huru valet i närmast föreliggande casus skulle utfalla. Det betydde här, att Tyskland var ense med Kyssland om att kasta prins Ferdinand öfver bord, troU Österrikes och Euglands motsatta önskningar. Från engelsk sida blef manalltmer orolig öfver Tysklands likgiltighet för Bulgarien. Times yttrade varnande: » En planka, som för öfver en afgrund, är i och för sig sv&amp;rligen värd besväret att kämpa för; men om den tillfälligtvis är den enda väg, som för öfver afgrunden, kan hen-nes betydelse vara lika stor som summan af de intressen, som finnas på ömse sidor om svalget ». På Tysklands hållning gjorde emellertid denna tirad föga verkan.
Vill man efter bokstafven tolka 107 §:n så skulle man kunna säga: att Ständerna, enär *le ej vilja skriftligen anmäla den önskan att Rådgifvarne måtte entledigas, icke äga rättighet att någon skriftelig anmälan i afseende på Rådgifvares åtgärder , göra. Så har man stundom velat tolka andra stadganden af Grund-, lagen. Det vore att vilja det Ständerne, hvilkas pligt det är att lugnt pröfva hvad Rikets väl kan kräfva, att visligen öfverväga kommande slägters anspråk på deras omsorg, skulle handla såsom en som blifvit bragt derhän att han tjiåste säga; allt eller intet. Den 10 Julii /. ira, Detta intygar sanningen af den satts att alla Lagar, åsyftande garantier för Folkens rättigheter eller skydd mot maktens missbruk, förblifva oförstådda hieroglypher , intill dess de blifvit förklarade genom tillämpningar, sotu åter blifva prejudicater för kommande slägten. Vi äga sådana prejudicater från 1815 och 1818 årens Riksdagar, och någon tvekan bör således icke kunna äga rum, att icke vi i denna fråga böra kunna besluta, utan att öfvergå till någon af båda ytterligheterna. Jag tillstyrker hvarken den ena eller den andra ytterligheten. Icke den att låta anmärkningarne falla, emedan min känsla af hvad jag är skyldig både Konungen och Folket förbjuda mig det; icke den att begagna Ständernas rätt i sin högsta utsträckning, emedan politiken förbjuder mig det. Må det icke förvilla någon i sin opinion om min karakter, att jag säger; politiken för* bjuder mig det. Politiken såsom all annan, man må kalla den vettenskap eller konst, som grundar sig på ett bedömande af sådana krafter och deras verkningar, som vi ej sjelfve kunna derigera, der således ej heller hvarken krafterna eller verkningarna kunna med säkerhet beräknas, måste byggas på suppositioner.