Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr banko på mantalet, under det desamma vid den gamla roteringens upprättande under Konung Carl XI:s tid motsvarade ungefär 12 R:dr i silfver, hvarför på nämnda tid kunde köpas lika många tunnor korn, och Jemtland således till följd af myntets småningom inträffade försämring kommit i åtnjutande af en ganska betydlig lindring i afseende å berörda utskylders utgörande, i förhållande till dessa skattebidrag i öfriga provinser, der grundräntan utgör i medeltal per rote 122 R:dr 11 sk. 4 r:st.; att enligt instruktionen for afvittringsverket i Jemtland den 12 December 1780, hvarje helt mantal i Jemtland borde undfå från 700 till 1,400 tunnland, derunder skog samt utoch inegor begripne, men efter afdrag af oduglig mark, och enligt Kongl, stadgan om af - 308 Earpe ditio risFlsk o lie Is Förslag till and. Skrifvelse, N:o 162. vittringsverket i provinsen den 8 December 1820, hvarje helt mantal i Jemtland borde, enär utrymmet det tilläte, tilldelas fran 500 till 3,000 tunnland uti inegor samt skog och utmark; att, enligt hvad E. K. M:ts Befallningshafvande i dess sednast afgifna femårsberättelse uppgifvit, högst betydliga odlingslägenheter inomhemmanens vidsträckta områden förefinnas, hvarigenom desammas värde framdeles kan ansenligt förökas; att, fastän bevillningstaxeringsvärdet å kronoskattehemmannen i Jemtland i medeltal utgör för hvarje helt mantal omkring 2,000
Dm ebgång n>ib Xarctingar 79. §. 123. Dm ffpbb för Xaperinggmäit 79. §. 124. Dm anbringa föfanbe i Sebitcring» od) Xapertng^mdl farn! 0111 befroär ofreer åbömbe böter 79. 3C*t, V. S5m li^&ocb, SCfFoetning, Hnbontog od) Aiin&fittg fornt Sle&ogotelff. §. 128. Dnt Uppbörb 82. §. 141. Dm Slffortningar ... 87. §. 143. Dm nnbantag od) linbring i fSeroillningen 88. §. 150. Dm Sfebogöretfen 93. (därjemte följa 38, till benna görorbning böranbe, SBilagor famt Sörtecfnitig öfwer bern). Xariff öfwer wärfcet ä Remman, forn innefyafwaö un&er eganöe» rätt, famt te i 2 5trt. 20 §. af $8ewitfningé*@tat>gan omför* mältee fernman/ f) wiff et wärte pwarje är, tnttff näfta SKtfé* Oag, tete fär, för nägot £än, uppffattaé fägre än t)är ntfätte^. SKinjta roärbe. £K:br it. Upfafa Sätt 11,328,525 ©tocEtjottnS btto 16,398,360 — @öbermantanb3 btto 11,394,000 — fefiergötljtanbS btto ...
Uppfinnaren-italienaren lär, innan han lät sitt » patent » öfvergå i allmänhetens ägo, därpå skapat en liten nätt förmögenhet. Som sagdt, konsterna äro mångahanda och, för att freda mig, tillägger jag ett annat ordspråk: ljuger skeppar ' n, så ljuger jag. Emellertid har jag velat omtala, hvad jag hade reda på, då jag minns mig nyligen ha sett i Iduns frågeafdelning en önskan om upplysning, huruvida blodapelsinen vore någon särskild art. Bell. » ^ ^ n ä l l a frun, vi ska väl taga med resten •^-•f af höstpotatisen till landet, » undrade Mari dagen före vår utflyttning till Fridhem, hvilken detta år skedde ganska sent. » Nej, vet du, » svarade jag, » när vi komma ut, ha vi så mycket färsk potatis vi önska, och vi ha ätit länge nog af den gamla. Fråga fru Pettersson (portvakterskan), om hon vill hålla till godo. » » Nej, se frun, det törs jag då rakt inte, hon kunde tycka illa vara. » » Hur kan du tro så dumt, Mari, potatisen är så rar, att hvem som helst skulle vara glad att få den, » menade jag. » Om du ej vill erbjuda henne den, skall jag göra det själf. » Mari fick emellertid rätt. Den fattiga gumman, som hade fyra hungriga magar att mätta, blef stött. Hon svarade, att hon hade potatis själf, och att det för resten redan fanns färsk på torget. Hvarför blef hon sårad af mitt på grannlaga sätt gjorda erbjudande? Hvad kunde det vara för skam att taga emot min gåfva, som jag visste så väl behöfdes, och som var af oklanderlig beskaffenhet? Min af sikt var god, hvarför skulle den missförstås? Men jag beslöt mig att vara ännu försiktigare en annan gång, då jag erbjöd en gåfva. Fram på hösten dog svärmor, naturligtvis sedan jag låtit sy en n y vinterpromenaddräkt af blått kläde och modernisera en grön klädning från förra året. Som jag hade i perspektiv att en tid bortåt gå klädd i svart, såg jag med vemod på de två kulörta klädningarna, som tillsammans med några fina blusar hängde i garderoben, och jag undrade, om jag skulle våga erbjuda dem åt min vän, fru Olga Landgren, som bor i svartaste Nerike.
Vidkommande alla icke intecknade lån, så anser jag intet skäl vara, att göra Låntagaren till Uppbördsman för Långifvarens Räntebevillnings-afgift, och tror, att Staten skulle fastmera vinna än förlora derpå, att denna afgift omedelbarligen utgjordes af Långifvaren, som på ära och tro borde uppgifva den Ränta han af sine utlånte Penningar årligen uppburit; hvaraf följer att Låntagaren, vid uppgiften af sin behållna inkomst af handel, rörelse eller annat näringsfång, får afdraga den Ränta han för utlånte Penningar verkligen erlagt. Jag underställer vördsamt denna min åsigt af ämnet Högloflige Ridderskapets och Adelns upplyste bepröfvan* de; och anhåller ödmjukast att propositionen till bifall å den af mig föreslagne ändring uti Utskottets Betänkande måtte framställas. Bilagor till Pleni-Protocollet för elen 2 Julii eftermiddagen. Grefve Gyllenborg, Johan Henning: Då i flere omständigheter, jag icke delar t IO Den 2 Julii e mi Höglofl. Statsoch BancoUtskottens omdömen, innefattade i Utskottens Betänkanden i afseende på Financeregleringen, särdeles i förslaget om införande af Statsobligationer; anhåller jag vörd. sammeligen, att till ändrings vinnande, i dess betänkanden få följande anmärkningar framställa, jemte skälen för min motsatta öfvertygelse, samt att detta yttrande, hvilande på bordet, må vid pröfningen af dessa Betänkanden få förekomma till närmare pröfning.
Kungörelsen den 23 Juni 1850, som, med den ändring 1 § i densamma undergått genom Kongl. Kungörelsen den 23 Januari 1833, numera gäller till efterrättelse för hela riket, sedan det undantag för Skåne, Skaraborgs liin och Öland, som tillförene egt rum, blifvit genom Kongl. Brefvet den 13 Mars 1833 upphäfdt, innefattar en mängd detaljerade bestämmelser rörande vilkoren för erhållande af utflyttningsunderstöd, hvilka åter, för att behörigen iakttagas, föranledt cirkulärer från vederbörande embetsmyndigheter till de dem underordnade tjenstemän med ytterligare föreskrifter i afseende på de noggrannaste uppgifter rörande de förhållanden, hvilka på rättigheten till erhållande af nämnda understöd ega inflytande; och inom Utskottet har blifvit förevisadt formulär till det sammandrag öfver utllyttningskostnad, hvilket det efter slutadt laga skifte åligger landtmätare att upprätta. Ensamt deraf synes, huruledes underlåtenhet att iakttaga hvarje den minsta lätt förbisedda omständighet kan föranleda dertill, att ut - Sammansatta Stats-. Lagsamt Allm. licsv.- o. Ekon.-Utslrs Betänkande $:r> 30. 9 utflyttande skiftesd dega re kan antingen gä alldeles miste om utflyllningsbidrag af allmänna medel eller åtminstone först efter mycken tidsutdrägt, besvär oell omgångar komma i åtnjutande deraf. Af sådan anledning synes det Utskottet, soiy en ändring i hittills meddelade föreskrifter i förevarande ämne vore behölligt; och hvad dervid särskildt angar det nu gällande stadgandet, att det understöd till utflyttning, som lemnäs af allmänna medel, skall emot borgen uppbäras af samtlige delegare i skifteslaget, hvilka deraf skola undfå tre fjordedelar, då deremot den utflyttande erhåller återstående fjerdedelen, anser Utskottet, lika med motionären, lämpligare, alt understödet genast uppbäres af den utflyttande emot afräkning å det belopp, han berättigas att af skifteslaget erhålla.
Den 5 Februari f. m. 85 gode män, valde utaf mcniglieterne för att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndiges egendom, deras befattning icke bör vara inskränkt endast lill granskning af de redogörelseräkningar, förmyndarne skola hvart tredje år afgifva, utan dem jemväl eflerlälet ali, då fränder saknas, årligen, om de linna omständigheterna sådant kräfva, fordra redo af förmyndare.” Utsk. har nu frångått denna åsigt och tillstyrkt bifall till den K. propos.; men emot detta beslut bafva icke mindre än 9 af Utsk:s ledamöter afgifvit reservation. Hvad denna reservation angår, jemte det af Hr Berg von Linde särskildt framställda förslag, anser jag, att det visserligen förtjenar ganska mycket afseende, likasom Hr Nordenanckars framställning, och jag skulle lika med Gr. Lagerbjelke önska, att ändamålet derigenom kunde vinnas. Jag fruktar likväl, att detta icke kan lyckas. Utsk. säger, alt ett försök att införa förmyndarekammare skulle blifva utan påföljd. Månne icke de gode männens tillsättande också skulle blifva utan påföljd? Dessa gode män skulle icke hafva någon ansvarighet och säkerligen ogerna vilja stöta sig med personer, genom att klandra deras förmyndareräkningar. Denna granskning är i allt fall ett odiöst uppdrag. Jag har såsom domare funnit svårigheten alt få personer, som uti enskilda tvister vilja åtaga sig en så besvärlig befattning. Jag tror, att om man ville ålägga en sådan skyldighet åt socken-nämnden, så skulle man icke få några personer, som ville sitta deruti. För min del vidblifver jag samma åsigt, som jag yttrade, då detta ämne förra gången förevar, nemi. alt jag icke anser det omöjligt att i orterne i allmänhet inrätta ett slags conserverande förmyndarekammare, hvilka skulle hafva en öfver-förmyndare-förvaltning och emottaga samt förvara myndiingarnes medel, i de fall då förmyndarne icke skulle vilja sjelfva hafva dem om händer, så att blott i det fallet, att han sjelf ville hafva medlen i händerna, inteckning skulle beviljas i hans egendom.
Hållnäs församling, angående ersättning till åtskilliga personer derinom för oriktigt erlagd strömings-tionde till pastor i nämnde församling: B. IV. 6, A. 38- — I-I — Hårstorp, ett halft mantal N:o 2 i Dörby socken af Kalmar län, angående eftergift af arrende derför: B. IV. 6. A 39. Haradshöfdingar, angående rätt för dem till pension å Rikets Allmänna Indraguings-stat; motion af Grefve Henning Edvard Tanbe: se Motioner. Härads-skrifvare och Kronofogde, angående upphäfvande af den, genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849, dem tillagda provision för debitering och uppbörd af Kronobrefbärings-afgifter: B. III. 14, 53, A. 53. Hästarnes färg vid artillerioch kavalleri-regementena, angående förändring i föreskrifterna rörande: B. VII. 5, 140, A. 140; U. IX. 148, 178. A. 178. Högsta Domstolen, angående förstärkning uti antalet af dess Ledamöter: se Regerings-Formens 17:de och 22:dra —, angående val af den nämnd, som skall döma huruvida dess Ledamöter gjort sig förtjenta att i deras vigtiga kall bibehållas: III. 22. 151. —, angående verkstält! omröstning öfver dess Ledamöter: lil. 167, E. 210. —, angående förslag till stadga rörande dess tjenstgöring på två Afdelningar: IV. 516; R. V. 7, B. 264. 290, A. 290; E. VL 37. —, angående anslag i anledning af ifrågasatt förstärkning af—: IV. 516; R. v. 10; B.
Öfverjägarens mera eller mindre använda flit och omtanka vid anordningen af trakthugget inverka väsendtligen ej allenast på skogshushållningen, utan ock på resultaterne af försäljningen; ringaste anledning till missnöje dermed ifrån min sida har ännu icke förekommit och bör äfven vara till en del förebyggdt, då genom procent-beräkningen alltid ingår i Öfverjägarens eget interesse att få allt väl ordnadt och betaldt, hvarigenom också tillskyndas Kongl, slottet en årlig inkomst, som före år 1855 saknades. Jag skall icke underlåta söka, om med den nya Öfverjägare, som efter den förra förlidet år antogs, kan för framtiden tillvägabringas jemkning uti den hittills beräknade procenten. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte, Gust. A. Sturnegk. Gripsholms Kongl. Slott den 4 December 1862. — 333 — Kongi. Musikaliska Akademiens underdåniga utlåtande öfver de anmärkningar, Rikets Ständers Revisorer framställt vid denna Akademis räkenskap för år 1860. Stormäktig s te , Al lern adigste Konung! L följd af nådig befallning uti remiss den 14 sistlidne November, får Musikaliska Akademien härmed afgifva underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1860, uti den del samma berättelse till yttrande frän Akademien föranleder.
Georg Brandes kränkte mig dödligt i söndags, i torsdags var det något bättre.” Jag måste skratta åt anmärkningens slående sanning. ”Hur många gånger har jag kallat dig torsk?” ”Många gånger; men jag kommer ihåg hvarenda en.” ”Men med min kærlige Tone bliver det et Kælenavn.” ”Jo vackert!” ”Jeg véd intet smukkere.” Paus igen. ”Jag blef förälskad i går,” sade jag. ”Hvem då i?” ”Fröken Nielsen.” ”Hur då?” ”Hon såg så rar ut.” ”Hun er grim. Hun er ikke smuk.” ”Nej, men jag tyckte om henne ändå – ett ögonblick bara.” Han såg på mig liksom undrande. ”Du er meget emodtagelig,” sade han dröjande. O Gud ja! Det är min olycka.301 Hvarför har jag skrifvit allt detta? Obetydligheter, rena trivialiteter. Derför att vi nu skola skiljas; derför att hvarje ord som kan bli det sista har vigt och värde, derför att han trots allt – trots hat och stolthet och hämdkänsla – är mig kär ännu, kär öfver allt annat. Det är himmelrike att se honom, höra hans röst, känna hans mjuka lilla hand mot min kind. Han är ett elakt barn, som jag älskar. Han har varit mitt lifs stora händelse. Han är vändpunkten. Bekantskapen med honom bestämmer öfver heder och ära, öfver lif och död. Axel sade härom dagen med en skymt af medveten afundsjuka för det Ingeborg förtror mig allting. ”Alla menniskor komma och berätta för dig; till mig kommer aldrig någon.” ”Du skrämmer dem med din öfverlägsenhet,” svarade jag leende. ”En öfverlägsenhet som är spelad – ja. Och du förstår att dölja din; det är hemligheten.” Åh kamrat, hur fint och vackert du skämmer bort mig! Dagen innan Axel reste till Malmö gick han och var förskräckligt sjuk för bref från Anna; han hade först skrifvit ett bref, hvarpå hon inte svarat, så hade han skrifvit ännu ett, som han bedt henne besvara strax och säga om det fans något hinder för att han besökte henne i Lund. Äfven detta blef utan svar.
Men jag hemställer ödmjukeligen, om Ridderflapet och Adeln finner af nöden at malja nya Revisorer, eller andra än dem, hwilkas namn äro intagna i Riddarhus - DireAionens Riksdags - berättelse. Herr Gr c swen och Zandt. Marskalken trodde, at dä Rioderskapet och Adeln bestulit samfälldt Revisorer för Languen och Riksgälds-Oontoiret, och kevillonen more flyttad til är iZoi, more det tjenligast at anställa nytt mal. Derefter afaeck under anförande af Grefwe koste,/Vrveci kria, en Deputation, för at »vänligen underrätta oe öfriga KetpeÄiva Ständen om de Besiut, som i detta och fönidna gardags klena blifmit af Högloft. Ridverskapet och Adeln fattade. Uplästes följande: Utdrag af krotooollst, hållet inför Rong!» Majck i Rujens Ständers ^einiiga Utskott wid Riksdagen i Norrköping den lo. Junit 1800. S. D. Dä Hemliga Utstottek warit fysilosatt at författa den InllruLlion, ckl säker och ordentelig förwaltning, hwarefter Fullmägtige i Riksens Ständers RikSgäldS - Lontojr komma at sig rätta, char Hemltgs 1217 Hrmliga U-stoltet HoS Riksens Ständer bort anmäla 'nödrvsnLtgheten deraf, at (.'ontoirML, lika Mrd Stats-werkets Penninge-inkomster ifrån nästa ars början erläggas och inflyta med twä tredjedelar i Lanoo Lp>ecio och en tr»Ljrdkl i Riksdaler Courant, derest Ilealilätionen, efter förmodan, da karr för sig gä, men i annat fall utgöras med LreäitSedlar efter den dm» äsatta äevalvation.
Föredrogos Banko-Utskottets nedannämnde Utlåtanden och Memorial: N:o 41, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om beviljande för Mynt-verkets behof af ett räntefritt lån från Banken å 50,000 R:dr Riksmynt. Bifölls. N:o 42, med hemställan om tillfällig löne-förhöjning åt Bankens, Diskontverkens och Tumba bruks tjenstepersonal och betjening. Ståndet beslöt för sin del att den tillfälliga löne-förhöjningen skulle utgöra endast 20 procent å lönen för följande tjenstemän, nemligen: De 7 äldsta banko-kommissarierne och banko-sekreteraren; de 7 yngre banko-kommissarierne och advokat-fiskalen; banko-ombuden vid Låne-kontoren i Götheborg och Malmö samt förvaltaren vid Tumba bruk. I allt öfrigt bifölls Memorialet, sådant det lyder samt med det tillägg af natura-förmåner, som enligt särskild tryckt rättelse till kommer pappers-mästaren vid Tumba. 504 Prot.-Utdrag den 26 och 3i Augusti 1857. N:o 43, med hemställan om personelt, årligt anslag till Bankens Garde des medaitles, Riks-antiqvarien B. E. Hildebrand. Bifölls. S. D. Efter skedd föredragning biföllos Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 29, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Kammar-kollegii Cirkulär den 5 Maj 1843, rörande klyfning af kronoparker, som blifvit till enskilda under skattemanna-rätt försålde; N:o 30, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl.
Vi mhste se Ceorgien mot asiatisk bakgrund; forst då far det sin riktiga relief. Lika litet bör nian bedönia en individ efter h r den tar sig iit i ett frarni~iaiide land, i förliållande till ett friiinmaiide folk. Detta lärde mig inin georgiske bekantskap i Paris. Den goda och priiktiga inaniiiskan tog sig, uppriktigt sagdt, så löjlig ut i den deinokratiska världsstaden vid Seiiie, att jag iakttog lieiiiie nästan som ett asiatiskt kiiriosiini. Fiirstiniian C. var för första gåiigeii i vestra Europa, och den. jämlikiiet, livarined de olika Itlasserna rörde sig om hvarai~dra, förfarade och stötte lieiiiie. Bon reste visserligen - efter livad Iion pistod - iiicognito; men Biidh tycktes det föriiiirma lienne, att mäniiiskoströininen, som så känslolöst rullade förbi på boulevarderna, icke ' ihenne ovillkorligen s i g nigot apphöjdt - icke i henne igenkände lilrskarionan öfver jag vet icke liur i n h g a tiisen iinderliafvande, att-, ' lingen af Bagratidemas l) sista drottning, den Ii j al temodiga Maria. Uppassaren på hotellet - hvilken som bekant är amonsieim s&amp; godt som någon annan - måste hålla till godo med ~ t u o, och den lilla fnrstiman gaf en skdan icke den minsta tillsägelse, utan a t t hon antog en min, som de forne härskarne p % assyriska reliefer. Det var mycket komiskt att se dessa brytningar mellan österoch vesterland. Men ännu lustigare var det, nar furstinnan skiille utse ht sig en restaurant. Det såg verkligen ut som oin hon ville lära det parisiska, packet&gt;, att ståndsskilnaden ar en helig inrättning, som inan icke ostraffadt trampar under fötterna. Georgierna äro i allmänhet stora slösare, men detta var alls icke furstinnan C.
Då jag sålunda, efter mitt sätt att se, icke finner något nytt prerogativ tillagdt Konungamagten genom 1 §:s 1 punkt, anser jag mig icke af densamma hindrad att rösta för lagförslaget. a:dra punkten af i:sta mom. samt hela a:dra moni. äro i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad nu äger rum; och jag öfvergår derföre till sista morn., som utgör ett alldeles nytt stadgande. Detta lyder som följer: ”Öfver användandet af Bankens ”årligen behållna vinstmedel äge R. St. att allena besluta, ”så framt dessa medel ej lill bibehållande af Bankens grund”fond, eller till dess förstärkning, af Konungen pröfvas erforderlig. ” Härvid anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att den härigenom Konungen tillerkända magt öfver Bankens vinstmedel är endast negativ, icke positiv. Någon den ringaste våda för Banken genom öfverlåtande till Konungen att kunna minska, men aldrig höja, hvad R. St. skulle vilja af Bankens vinst disponera, kan jag alldeles icke föreställa mig; men deremot finner jag denna inskränkande rättighets öfverlåtelse till Konungen stå i det närmaste sammanhang med den i mera bestämda ordalag i i:sta punkten till Konungen uppdragna garanti af Banken och dess rörelse; och jag skulle icke utan inconsequens kunna vägra antagandet af denna punkt, då jag ansett mig böra tillstyrka den i:sta punkten af förslaget. Efter denna speciella granskning af lagförslagets särskilda delar, har hos mig den öfvertygelse stadgats, att den föreslagna 72 §. är, i afseende på dess tendens, i fullkomlig öfverensstämmelse med grundlagens anda och blott fyller en lucka i vår lagstiftning derigenom, att den lemnar en bestämd föreskrift, huru och i hvad ordning Konungen skall uppfylla sin redan åtagna förbindelse emot hvarje Svensk man.
Lika hatt, lika snitt på dräkten, lika parasoll och framför allt samma hållning och samma långsamma, reserverade halsning. Men se närmare på dessa tv5 skenbart lika figurer och ni skall finna, att de likna hvarandra såsom den galvanoplastiska reproduktionen liknar det gamla myntet. Dräkterna äro lika till snitt, men man märker hvilken utgått från den ryktbara modistens atelier och hvilken mödosamt hopflickats vid familjens fotogenlampa. Den enas .gång och rörelser äro endast en tarflig imitation. Hos flickan af medelklassen ar en viss blyghet parad med en viss stelhet och tillgjordhet, som hon aldrig kan frigöra sig ifrån, ty den säkerhet och otvungenhet, som en lysande ställning förlänar, äro för henne oåtkomliga och kunna aldrig ersättas genom uppfostran eller högre odling. Denna stelhet, som i sjSlfva verket härleder sig från en svaghet att icke vilja bekänna sin egen stallning, en fruktan att synas löjlig, ar det som röjer medelklassens kvinna inom vissa lager af ' societeten. Begäret att efterapa aristokratien visar brist på själfständighet och kraft hos medelklassens kvinna. Man säger att 2 4 det är bättre att efterapa grefvinnor och hertiginnor än cocotter och aktriser som i Paris. Jag svarar, att ingen efterapning är önskvärd, och om man hos oss icke efterapar hvarken diliga kvinnor eller aktriser - och Gud bevare mig från att förblanda de senare med de förra! - är det därför att dessa hos oss icke uppväcka samma nyfikenhet och uppmärksamhet som i Paris. Detta framstår ocksa tydligt för en hvar som laser den dagliga pressen. Ingen reporter underrättar publiken om huru hertig X: s eller bankiren Y: s mätress lefver, kläder sig o. s. v. eller skildrar dona Mendoza Tenorios eller dona Tubans lif utom scenen. Till ersättning serveras oss punktligt och omständligt allt hvad som rör världsdamens kläder, juveler, yttra ?den, tankar, middagar, resor. Atminstone under de sista tjugu aren föra de kvinnliga sceniska artisterna ett tillbakadraget och regelbundet lif utan nagra slags Boheme-excentriciteter.
Om till försämrande af myntet onekligen krigsrustningar, öfver Statens krafter, hufvudsakligen bidragit, måste man väl äfven medgifva, att dess vacklande värde underhölls genom speculanter, som ej tillkommo genom någon Transitohandels asped, enär hamnarne voro tillslutne för alla skepp. När jag med det sjeifmisstroende , som öfverensstämmer med mina inskränkta kunskaper, upprigtigt bekänner mig ej våga yttra något bestämdt om rätta och de tnångfalldiga orsaker till vårt mynts försämrande, tycker jag mig, utan att öfvergå blygsamhetens gräns, vara berättigad tro, det en jemförelse emellan tvenne Transitoplatser är lätnp. lig för att leda i bevis, det Transitohandel och Cours äro tvenne särskildta saker, som, åtmindstone i Danmark , varit oberoende af hvarandra, och således i Götheborg äfven kunna stå i skildt förhållande. Jag har yttrat min mening, att Lurendrägaren sist af alla väljer Nederlags utvägen till sitt ändamåls vinnande, och att jag tvif - Den 13 Npril. 37i lar, det betydliga missbruk skett uti sådant afseende vid reexportationen af varorna. Herr af Uhr åter hänvisar till de tid efter annan inkomne rapporter till högsta Tullstyrelsen ock till Handlingarna af mångfalldiga Rättegångar, i anledning af dels upptackla, dels på högsta sannolikhet förmodade missbruk vid reexportationen af Neder lagsvaror. Utan att äga någon precis kännedom om ett sådant förhållande, vågar jag likväl förmoda, att dylika rapporter skola vara ganska få, och Rättegångarne ännu färre, samt de upptäckta missbruken obetydliga, hvilket bäst bevises, om man undersöker Confiscations'berättelserna, samt af dem inhämtar huruvida de gjorda beslagen skett vid varans ineller utgående. Jag har aldrig hört om talas mera än tvenne casus af sednare fallet.