Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets hemställanden biföllos. Prot.-Utdrag den 26 Maj 1860. 427 S. D. Vid föredragning af Slals-UlskoUets den 12 och 23 dennes bordlagda Utlåtande N;o 94, angående regleringen af utgifterna Riks-statens Sjunde Hufvud-titel, stannade Ridderskapet och Adeln uti följande beslut: 1:sta punkten. Med afslag å Utskottets hemslällanden i mom. a) och b), bestämdes aflöningen för Expeditions-chefen i Finans-departementets Expedition till 5,500 R:dr och lönen för hvar och en af Expedilions-sekrelerarne derstädes till 4,500 R.dr, hvaremot Utskottets hemställan i mom. litt. c) bifölls. 2:dra—7:de punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 8:de punkten. Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets hemställan, för så vidt den afsåg beviljande af det utaf Kongl. Maj:ts äskade förslags-anslag till Tullverkets stal och omkostnader, men afslog del förslag till underdånig skrifvelse, Utskottet derjemte framställt. 9:de och Utskottets hemställanden biföllos. 11:te punkten. Utskottets hemställan under mom. litt. aj bifölls, hvaremot tillstyrkandet i mom. litt. b) af slogs. 12:te punkten. ^ • »-''ju» - jk j-' - ti > . i J . £i wi , Utskottets hemställan bifölls, under erinran om iakttagande af de förändringar i summorna hvilka blefve en följd af Ridderskapet och Adelnsvid Usta punktens behandling fattade beslut. 13:de—16:de punkterna.
Jag visste väl att snillrika män sällan eller aldrig haft snillrika barn, men deremot att utmärkta mödrar ofta nog fått ära af sina söner. Jag såg derföre på den lille gossen med förhoppningsfulla tankar. Han var spenslig, men axelbred, hade ett ovalt, blekt ansigte, vackert rödbrunt hår, en liten djerf näsa, stora bruna ögon med en ovanligt stark, för tillfället något orolig blick och en behaglig mun. Han var klädd i en bjertgrön rock. Herr Thomson tog afsked, jag sysselsatte mig en stund med författarinnans son och märkte att han hade särdeles godt hufvud, men jag rördes djupt, då jag tydligt såg på hans bleka hy och bleka läppar ett luftigt flor kastadt som en snara af döden. I skolan visade han utmärkt flit och uppmärksamhet, men kamraterna, små tolfåriga gentlemän, brydde sig till en början föga om honom. De yngre fruktade honom såsom alltför öfverlägsen och allvarsam. Hans bjertgröna rock, hans slutna och tysta väsende, ådrog honom bland kamraterna spenamnet ”löfjerskan,” ty de tyckte honom vara en smula trolsk. Gossen, hemma van vid den ömmaste moders uppmärksamhet och välvilja, blef harmsen öfver sina kamraters gyckel och beslöt att hämnas. En dag, under frukosttimman, uppfylldes rummet med en pinsam röklukt. Gossarne klagade för mig, ransakning hölls och Edvard Flygare bekände utan svårighet öppet att han lagt horn på glöden i kakelugnen. Jag frågade hvarföre han gjort detta spratt åt sina kamrater och åt sig sjelf; han svarade med låtsad enfald: ”Jag tycker det luktar godt.” Han dömdes på kamraternas ifriga yrkan att ”få stryk,” hvilket annars aldrig brukades i skolan. Jag ville för ingen del begagna detta grymma tuktomedel mot något barn, aldra minst mot ett så ömtåligt som detta och, för dess moders skull, mig så kärt som denne gosse. Jag kunde dock icke lemna honom strafflös och förkunnade honom derföre högtidligt att han skulle inställa sig följande morgon en halftimma tidigare än de öfriga för att erhålla den tilldömda agan.
Hon blef fräck och vild i sin själ och mycket väl kunde hon hafva slagit Tore. En afton – bet hon honom i kinden. Han tryckte lakanet mot såret och såg på blodet. Louise hade redan kastat sig intill honom. – Jesus, förbarma dig – kved hon och svedan i hjärtat var outhärdlig. – Åh, det gör ingenting – sade han och såg framför sig. En annan kväll vid hans hemkomst fanns Louise icke i köket. Gumman pekade med ett kort skratt mot frontdörren och sade: Åh därute har du din fina fröken. Han gick ut på trappan i mörkret och famlade omkring utan att se, slutligen kände han hennes kropp på nedersta steget, och spritångor slogo honom till mötes. – Hvad är det? han trefvade vidare och kände den platta whiskyflaskan i hennes hand. – Drick inte, Louise, då är det slut mellan oss. Hon skrattade öfvergifvet, satte flaskan till munnen och läppjade. – Jo – supa ska jag! Tore gick direkt upp på rummet, där han utan att förtära en matbit, klädde af och lade sig. Louise satt kvar i mörkret, rädd och trotsig. Skulle hon slunga flaskan mot stenarna? Orolig nyfikenhet, en här af lidelser jagade henne, det var som om hon måste taga denna flaska och sätta den för munnen – något klagade inom henne – men nej, hon måste ... Förfärligt hvad det smakade! Men hon var alldeles redig, kunde smyga sig upp obemärkt och lägga sig. Tore tycktes sofva. Plötsligt blir allt i världen så starkt. Nej icke allt – bara hon blir större och starkare, allt annat så litet och löjligt svagt, att det bara är att vifta bort det med handen som en mygga. Hon fyller universum, hon och hennes stora, svällande styrka. Hvad det är härligt! Ett ögonblick famlar hon efter Tore. »Älska mig», vill hon ropa till honom i denna öfverdådiga förnimmelse af att hon är allt och allt annat intet. Men vilja och motståndskraft ha också liksom växt, hon vill icke förnedra sig, och hon gör det icke. Hur härligt öppna alla sinnen stå, och dock har hon makt att taga och förkasta. Hon ligger stilla och ler. Så intensivt som aldrig förr är hon sig själf.
Maj:t ej, i betraktande af serskilda omständigheter, annorlunda redan förordnat eller framdeles förordnar, 4 §* denna Förordning skall tjena till efterrättelse, i afseende på den högsta pannerymd, som af sådana föreningar må begagnas; börande för öfrigt, vid utöfningen af Städernas bränvinsbränningsrättighet, iakttagas, alt de brännerier, som hädanefter anläggas, varda utom Stadens staket på lämpligt afstånd ifrån andra byggnader uppförde. 8. §. Vid de årliga mantalsskrifningarne uppgifves så väl stället, hvarest, som ock det eller de hemman, hemmansdelar eller lägenheter, för hvilka bran vinsbränningen skall utöfvas, äfvensom pannerymden, enligt hela det af justeraren åsätta kannetal, med utsättande af den dass, hvartill pannan liänföres; och vare det en hvar till bränvinsbränning berättigad obetaget, att anmäla sig till brön vinsbränningens utöfvande, antingen för hela eller hälften af den tillåtna tiden; skolande i senare fallet bestämdt uppgifvas, hvilkendera termin, antingen Januarii, Februarii och Mars eller April November och December dertill begagnas; och kommer afgiften för bränvinsbränningen att, i förhållande derefter, beräknas. Ej vare skattskyldig förbunden, att vid mantalsskrifningen uppvisa stämplingsattest, icke heller mätningsbelyg, undantagande å östämplade tackjernspannor; och ege han dessutom rätt att hänvisa till den förra året uppgifna pannerymden, med åliggande, att för uppgiftens rigtighet ansvara; dock bör i den skattskyldigas debetsedel för hvarje år af vederbörande införas, så väl beloppet af den pannerymd, hvartill han sig anmält, som ock det fastighetsvärde, hvarefter bränvinsbränning får ega rum, till upplysning om dea pannerymd, som i grund deraf får begagnas. Bil. till Expeditions-Vt skot tets Forslag lill und.
Men correctivet har ju blifvit uppgifvet, då anmärkt blifvit att frågan 0111 sålunda alslrndt gagn ’’iu åsle bero på subj e c t i v a begrepp: och dessa hafva sin begränsning af lagen.’’ — Item är detta ju ett verkligt medhåll åt mig; ty hvad kan vara lagligare än att lagstiftaren (således icke den ansvarige med egna ögon) pröfvar den ifrån hans egen föreskrift skedda afvikelse? — Idvar är vådan, ’’ när denna lagstiftare äger att genom statsprocess eller genom majoritets-affall straffa och pragmatiskt förebygga recidiverandet? — Hvar det "omoraliska,’’ det ”machia v e 11 i s t iska” i ett så öppet förfarande? — Skola vi antaga alt så lastbart är beskaffad! det som Engelska och Franska parlamenterne offentligen och nästan årligen prak - D c ii 15 Juli f. m. lidera? — icke heller är häri principen den jesuitiska, alt ”ändamålet lie I gar medlen.” I England och i närvar. Frankrike står S:t ignatius sannerligen i ganska slät gunst. Principen är egenmäktig handlings ani nestler ande, oell till och m ed godkännande, i mån af motivers renhet och resultaters gagnelighet: en princip, som pervaderar hela det offenlliga lifvet, med undanlag hlott af domarens (som likväl också måste pröfva uppsåt) — en princip, som äfven i det enskildta lifvet återfinnes i alla förhållanden emellan committent och commilterad. Att denna här utvecklade lära ”får fart hos oss,” är något, som numera alldeles icke återstår att befara eller önska. — Det bör nemi. fullkomligen antagas, att närvar. Const.Utsk. ofelbart lemnät opålaldt eller till och med berömt sådan — enligt deras tanke skedd — öfverträdelse, som det likmätigt ”sina suhje eliva begrepp” hade ansett påkallad af R i k e t s s a n n s k y I d i g a väl.
Botgörare och lastbara kräk ena dagen bönhuset, andra hos ja den eller den frun eller horan eller erotomaner hela högen, degenererade as, som sjunger botpsalmer vid tjugo år. Strindberg var liksom signalen. Det är märkvärdigt så västerländsk han var i alla fall, i fråga om sin tro. Och i fråga om kvinnorna hade han ingen förmåga att bli tränad på dem och skratta åt dem. Han tog dem på allvar dom skar alltid som knivar i hans hjärtekött och å, så han skrek! Såna är vi. Livsviljan negera vi med prat, mystik talar vi om med en min som om det gällde Rehnströms akvavit men vi orkar inte ens sluta upp att röka! Såna asketer är vi dumheter! Du får inte tycka illa vara att jag är talträngd, du ska få mera vin, du ska få säja litet ibland, sedan, hör du, men just i kväll är jag så laddad om du bara hör på Han hade piggat upp sig till den grad att han nu stod på golvet och nästan skrattade. Skål! Hur var det nu jag menade i alla fall, roliga är vi, fast vi tar oss själva alldeles förbannat allvarligt, och det skulle vi inte göra. Vi har en liten tillflykt i galghumorn, ser du, den är liksom själva kännetecknet på västerlänningens hjälplöshet. Får vi inte skoja bort döden, så ligger vi nere. Tänk om jag skulle göra mig en riskoja och leka Kiplings Purun Bhagat i sommar! Sätta ut en skål utanför riskojan i Haga kunde den stå som snälla löjtnanter och grosshandelsdöttrar finge lägga mat i åt den stackars Hartman som samlar visdom och blir Brahma! Ha ha, är det inte roligt, men jag skulle inte få någon mat alls, jag skulle svälta ihjäl, eller när jag späkt min kropp länge skulle dom sätta mäj i cell. Ja, vad ska man egentligen göra med själen, ropade han plötsligt häftigt. Jag diskuterar inte med folk som förnekar själen, jag avfärdar dem som andlig ohyra, löss! Nu är jag visst full. Jag spottar på alla som diskuterar! Har du läst Kant? fortfor han saktare, ja visst, hur dum jag är visst har du läst Kant David hade ej läst en rad av Kant, men han teg, log för sig själv och serverade sig själv mera vin.
Jag hade trott och tror ännu, att i ett land, der näringsutvägarna äro få och bland dem jordbruket den vigtigaste och den som sysselsätter den största befolkningen, försigtigheten bjuder att man ingalunda genom restrietiva författningar minskar möjligheten för en stor del af denna befolkning att förvärfva sig, fastän obetydligt, dock eget jordbruk och sålunda skaffa sig eget tak öfver hufvudel, derest icke på samma gång sorn sadant sker pa ett hail nya utsikter till bergning öppnas på ett annat. Dessutom liar jag föreställt mig, att vid stiftande af all lag, som afser en för samhället nödvändig inskränkning i ulöfningen af de hvarje individ medfödda, naturliga rättigheterna, det måste vara med samhallets egen fördel mest öfverensstämmande att göra denna inskränkning, icke så stor, ulan så liten sorn möjligt, samt all derjemte de i gällande lagar befintliga band på dessa rättigheter aldrig böra ökas och skärpas i andra tall, än då det är fullkomligen constateradt, alt samhällets väl sådant oundgängligen klöfver. Mången, som deltagit i R. o. Adis ofva nanina 1 k t 1 bedut, har tvifvelsutan gjort sig den föreställning, att det på det hela kunde vara likgiltigt 0111, vid bestämmande af det minimum, hvarunder eli hemman icke finge klyfvas, man till norm för besuttenhet antager den jordrymd, som kan underhålla 3, eller den, sorn kan underhålla (\ arbetsföra personer, enär stadgandet härom i allt fall möjligen kunde träffa samma öde, som 1H27 års författning i ämnet, att nemi. icke efter orden tillämpas och efterlefvas. Men utom det att lagen i frågan om hemmansklyfning nu blifvit proc. strängare, torde Den 6 Februari f, m. torde lutt inses ott förhållandena jemväl i öfrigt äro belydligt olika.
Nils Lilliehöök (Gelared). 1643. Per Lilliehöök (Kålbeck?). Jacob Lilliehöök har underskrifvit Riksdagsbeslutet bland de siste af Adeln och har således troligen varit bland extra capita. 1644. Knut Lilliehöök (Fårdala). Nils Lilliehöök (Gelared). 1645. Knut Lilliehöök (Fårdala). Knut Lilliehöök (Fårdala). Bengt Lilliehöök (Kålbeck). 1650. Knnt Lilliehöök (Fårdala). Nils Lilliehöök (Gelared). Riksdagsbeslutet är underskrifvet af »Jacobus Lilliehöök i Knut Lilliehööks ställe.» 1652. ingen för någondera ätten. 1654. JM 1. ingen. Christoffer Lilliehöök. (Kålbeck). 1655. JM 1. ingen. Nils Lilliehöök (Gelared). 1657. ingen för någondera ätten. 1660, JM 1. Nils Lilliehöök (Fårdala). JM 66- Nils Lilliehöök (Gelared). ia«o 'v* 1 I 1:0 Nils Lilliehöök (Fårdala). 1660. JM 1. ( 2;o Knut Lilliehöök (Fårdala). JM 1. ingen. Knut Lilliehöök (Gelared). 1668. Fullmäktig. Johan Lilliehöök (Fårdala?). Jean JJIIiehöök (Kålbeck). 1682. Mårten Lilliehöök (Fårdala). Nils Lilliehöök (Fårdala). JM 66. ingen. 1719. JM 1. C. M. Lilliehöök (Fårdala). JM 66. ingen. 1723. ingen för någondera ätten. 1726. JM 1. Fullmäktig. JM 66. ingen. 1731. ingen för någondera ätten. 1738. Nils Lilliehöök (Fårdala).
Banko-Utskottets pröfning, men då förfallit hufvudsakligen genom obenägenhet hos jordegarne på ömse sidor om Tumba å nedanför bruket, hvilka deremot nu syntes benägna att sjelfva upprensa ån nedom brukets egor. Sedan emellertid det blifvit ifrågasatt, om icke det .med qvarnoch sågverkens flyttning afsedda ändamålet att kunna för dessa begagna samma vatten, som drefve nedra pappersbruket, möjligen stöde att ernå, utan någon flyttning, i händelse fallet å det ställe, der nämnde verk nu äro belägna, kunde tillräckligt sänkas, hvilket skulle ske genom fortsättande upp till sistnämnde ställe af den påbörjade gräfningen, hafva Fullmäktige beslutat att, innan frågan om flyttning af qvarnoch sågverken slutligen företoges. dels bemyndiga Förvaltaren att låta fortsätta den påbörjade gräfningen nedanför landsvägen, dock icke längre än att hvilketdera af de ifrågasatta alternativen som helst kunde antagas, dels uppdraga åt honom att, med undvikande likväl, så vidt sig göra läte, af onödiga kostnader, verkställa undersökning huruvida å det ställe, der qvarn och såg nu äro belägna, ett så tillräckligt fall kunde erhållas, att för vinnande af det åsyftade ändamålet någon flyttning ej blefve behöflig, samt att med yttrande och förslag angående båda de ifrågasatta alternativen till Fullmäktige inkomma. § 81. Angående tillverkning af stämpelpapper är nytt kontrakt, under den 7 nästlidne Juli, afslutadt med Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor. § 82. Jemlikt 7 § i Revisorernes instruktion, har denna berättelse, af Revisorerne underskrifven, blifvit tillställd Banko-Fullmäktige, för att till trycket befordras och sedermera med allmänna tidningarne utdelas. § 83. För öfverensstämmelsen mellan de i denna berättelse förekommande sifferuppgifter och räkenskaperna samt de till Revisorerne aflemnade räkenskapssammandrag ansvarar den Sekreterare, som under granskningen af Banko-verket Revisorerne biträdt. Tillverkning af stämpelpapper. Berättelsens tryckning. Ansvarighet för siffer-uppgifterna. Revisorernes Berätt. ung.
— Fångsten af Långor, Torsk och Gråsik verkställes till större delen genom långväga resor åt hafvet, stundom 20 ä 30 mil från fiskares hemvist, med större skutor, och uppmärksamheten har härvid alltmera fästats å fiskens ändamålsenliga behandling genom rening och saltning om hord, hvarigenom fiskvarorne erhålla mera fasthet och hvithet, samt kunna i godhet mäta sig med utländningens. Den försäljes sedermera dels torkad i vålar och dels saltad i tunnor och fjerdingar såsom Cabelliau, deraf Länets innevånare uppköpa sitt behof och försäljningar derjemte ske till alla orter inom riket. Det anslag, som till vice Consuln J. G. Mollén å Lysekihl blifvit anordnadt, för att tillvänja Svenska fiskare i det Engelska beredningssättet af fisken, torde i framtiden medföra betydlig vinst. Öfverhufvud kan man antaga, att fisket varit lika gifvande under de fem år, för hvilka redovisning nu afgifves, som under de nästföregående. Fraktfarten tilltager med hvarje år dels på Wenern och dels till Dannemark och Norrige med Trävirke, Salt, Kalk, Spannemål och andre handelsvaror, samt utgör en lönande näringsgren. Handeln inom Landet fortfar att bedrifvas med Spannemål, Lin och Linfrö, Smör, Ost, Ägg, Fläsk och Kött, med hvad mera Landlmannen kan hafva att aflåta och deraf han inom Städerne finnér jemn afsättning, samt befarar högst sällan, att för sin vara blifva missbuden. — Något särskilt anmärkningsvärdt i hvad under denna rubrik i formuläret hänföres, år icke att andraga, vidare, än att sedan Eders Kongl. Maj:t genom Nådig Kungörelse af den 27 Februari 1836 tillåtit att en Köping finge anläggas å Fiskeläget Lysekihl, i Stångenäs Härad, åtskillige personer dit inflyttat för handels bedrifvande, och Ordningsman der blifvit utsedd; tillhörande det nästa Femårs-Berättelse, att uppgifva i hvad mån Köpingen förkofrat sig, eller icke motsvarat ändamålet med anläggningen. I öfrigt får jag, hvad landet angår, hänvisa tili bifogade, fullständiga tabeller.
B or gare-Ståndet: Att den nu gällande redactionen af 72 §. R. F. skall bibehållas, med tillägg vid slutet efter orden: ”sorn för mynt i Riket må erkännasaf dessa ord: ”så länge de, efter deras lydelse, af Banken med sill ver inlösas.” Af Hedervärda B onde-Ståndet : Att 72 §. R. F. må sålunda redigeras: 1:0 Momentet, ordagrant lika med Ridd. och Adelns uppställning; a:dra Momentet sammaledes, endast med tillägg efter orden: ”Dessa sedlar,” af nedanstående: ”äfvensom Riksgälds-sedlarne, så länge de fortfara.” 3:dje Momentet: ”Beslut om sedelstockens förhållande till metalliska inlösningsfonden, äfvensom i frågor om Bankens skuldsättning, må ej kunna vidtagas, med mindre samtliga Riks-Stånden och Konungen derom blifva ense. I alla öfriga frågor gälle tre Riks-Slånds sammanstämmande beslut; men stanna två Stånd mot två, förblifve vid hvad förut finnes stadgadt.” Och komme 70 §. Riksdags-Ordningen att, i öfverensstämmelse med denna, Bonde-Ståndets gemensamma tanka, förändras. Vid jemförelse af dessa både emot Gonstitutions-Utskottets förslag och sinsemellan mer eller mindre stridiga meningar, visar sig den hufvudsakligaste och mest ingripande skiljaktigheten i Borgare-Ståndet, såsom åsyftande ej allenast den nu befintliga redactionens bibehållande, med afslag å de ändringar Utskottet tillstyrkt, utan ock en tillsats vid samma äldre redaction, hvarom Utskottet icke väckt fråga, och som derjemte skulle i Grundlagen inlägga tvifvelsmål om utvexlingens fortgång, under en åtminstone indirect uppmaning att allmännare, fastän utan verkligt behof eller gagn, tillvexla sig silfver emot sedlar.
21 af ifrågaställa egobyte, utaf vederbörligen förordnad landtmätare med biträde af gode män samt i närvaro af Kronans, Stadens och Indelningshafvarnes ombud verkställda förrättning, — då, enligt upprättad charta och beskrifning, den för gasverket afsedda jord, betecknad med egofigurerna 1, 2, 3 och 4 funnits utgöra 1 tunnland 28,5 kappland eller 10 qvadratref 60 qvadratstänger, uppskattade lill 10 qvadratref 30 qvadratslänger, och den i utbyte erbjudna del af hästhagen, egofiguren N:o 5, 1 tunnland 30,9 kappland eller 11 qvadratref, hvadan skilnaden, ämnad att utgöra ersättning för den mark, som till afloppsgrafvar och diken på hästhagen erfordrades, efter uppskattning utgjorde 70 qvadratstänger, — öfverenskommelse blifvit emellan vederbörande träffad i fråga om stadens skyldighet, dels att alltid hålla slottsvägen och kajen utefter strömmen tillgängliga och öppna för allmänna rörelsen, dels att före den 1 April 1860 uppodla hästhagen, så vidt den komme att emot slottets jord utbytas, dels ock att under åren 1860, 1861 och 1862, den 1 Oktober hvartdera året, (ill indelningshafvarne utgifva skälig ersättning för minskad afkastning af deras löningsjord; vid hvilken öfverenskommelse, som af förrättningsmännen är vorden godkänd, ersättningsbeloppet bestämts lill 150 R:dr Kant årligen. Sedan Nyköpings stads Kommitterade för gasverks-anläggningen derefter hos E. K.
Men äfven, om embetsoch tjenstemännen öfverlemnades åt sitt öde, skulle dock ökade statsutgifter, på sätt jag redan sökt ådagalägga, blifva i vissa fall oumbärliga för detta ändamål; hvadan jag vördsamt föreslår: att H. StatsUtsk. måtte inkomma med förslag lill de ökade anslagssummor, som kunna erfordras, för att godtgöra den blifvande förhöjningen i embetsoch tjenstemäns resekostnader. Hr von Hohenhausen, Carl: Jag anhåller endast att få förena mig med Hr von Hartmansdorff i dess nu afgifna yttrande, särdeles med afseende på hvad den förhöjda skjutslega:! kan komma att menligt inverka på befälets inom indelta armeen aflöning. Hr Le frön, Joli. Pehr, förenade sig äfven med Hr von Hartmansdorff. Hr von Hartmansdorffs motion remitterades till StatsUtskottet. Hr Lagerhjelm, Pehr, uppläste följande: Uti gårdagens talmans-öfverläggning meddelade samtlige utsk:s-ordföranderne de ärenden, som återstodo att vid denna riksdag handläggas af Utsk:n. Man kan deraf förutse, att, derest alla dessa ärenden skola bringas till ett slutligt afgörande vid innevarande riksmöte, detsamma icke kan alslutas på kortare tid än flera månader. Under denna tid synes mig StatsUtsk:s inkomstafdelning, som ej torde nu vara mycket sysslosatt, kunna medhinna revisionen af i83b års räkenskap. På det alt granskningen deraf må komma förvaltningstiden så nära som möjligt, får jag derföre väcka den vördsamma motion, att R. o. Ad. täckes uppdraga åt StalsUtsk. att företaga granskningen af nämnda års räkenskap. Gr. Horn, Claes Fredr: I anledn. af den nu väckta motionen af Hr Lagerhjelm, är jag skyldig att upplysa R. o. Ad. om ett förhållande, som dermed har gemenskap.
Såsom skäl härför hafva Rikets senast församlade Ständer åberopat, att någon definitiv reglering af denna undervisningsanstalt ännu icke blifvit af Eders Kongl. Maj:t fastställd och att, enligt hvad i den angående Institutets angelägenheter till sednaste riksdagen aflåtna Nådiga Proposition antyddes, åtskilliga förändringar i de för Institutet nu gällande stadgar ytterligare vore att emotse, hvarvid Rikets Ständers förut gjorda underdåniga framställning om skyldighet för Institutets Föreståndare att jemväl deltaga i undervisningen derstädes ånyo torde komma att tagas i Nådigt öfvervägande. Inför Eders Kongl. Maj:t har jag förut i dag fått i underdånighet föredraga det af Institutets Styrelse uppgjorda förslag till nya stadgar, deruti jemväl en del förändringar i do förut gällande blifvit upptagna; Eders Kongl. Maj:t behagade emellertid i Nåder förklara att, då fråga vore väckt om Bergs-skolans i Fahlun förflyttning till hufvudstaden och förening med Teknologiska Institutet, äfvensom angående sådant ordnande af undervisningen vid Institutet, att Civil-ingeniörerna der kunde genomgå sin kurs i stället för vid det högre Artilleri-läroverket å Marieberg, men ingendera af dessa frågor ännu vore slutligen pröfvad, Eders Kongl. Maj:t i Nåder fann de nya stadgarne för Institutet icke för närvarande böra vinna Nådig fastställelse. Det är således ännu icke af Eders Kongl. Majit bestämdt, huruvida Institutets föreståndare skall hafva skyldighet att sjelf undervisa i något ämne eller icke; men det vill synas mig som vore nu, likasom tillförene, grundade betänkligheter emot en sådan anordning af Styrelsen för Institutet anförda i det underdåniga Memorial, med hvilket de föreslagna nya stadgarne äro till Eders Kongl. Maj:t öfverlemnade.