Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ock hvarken Kongl. Kungörelsen, hvad iakttagas bör i anseende till dem, hvilka vid rättegångsverken samt Rikets Collegier söka inträde, af d. 9 Oct. 3812, eller någon Utskottet vetterligen allmänt kungjord författning anbefaller de Akademiska Lärarne, att föreläsa och förhöra grundlagen, anser sig Utskottet böra föreslå, att i samma underdåniga skrifvelse anhålles, det nödige föreskrifter måtte vederbörande i denna del allernådigst gifvas. Frambärandet af Rikets Ständers önskan, att, så vida någon eller några nu gällande författningar hindra privata associationer mellan Lärde, till offentlig undervisning i vetenskaperna, Kongl. Majit då allernådigst måtte upphäfva dessa författningar, är, så vidt Utskottet har sig bekant, af ingen anledning päfealladt och lärer således icke behöfva tillstyrkas. Hvilket Ee.it). dock till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande vördsamt öEverlemnas. Stockholm den 3 Juni 1823. Ankom d. 2i Juni 1843. Betänkande, i anledning af väGkte frågor, om ett förbättradt Scholväsende uti Landsför samlingar ne, till barns fullständigare och tidigare undervisande uti läsa, skrifva och räkna. 1 Memorial af Friherre Palmstierna, O., hvilket Höglofl. Ridderskapet och Adeln tili detta Utskott öfverlemna!, yttras, att i alla Landsorter skall vara en kännbar brist på Scholor, der barn kunna undervisas uti läsa, skrifva och räkna. Förbättringen ■ a£ de gamla Läseanstalterne och upprättande af nya, häfver ock i sednare tid varit föremål för Regeringens omtanka och för patriotiskt beredande af vältänkande medborgare; men dels har detta verkstälts blott §Q6 Besv. och Ekon. Utsk. Betankanåen. Vid Gymnasier och högre Scholor, dels genom locala inrättningar här och der.
Ta b. 23 upptager sammanräknade beloppet af hvad i riksmynt årligen från utlandet till riket influtit, och derifrån till utlandet utgått för hypothekskassan och foreningarnes utländska amorteringslån. Af denna tabell 30 synes att, under åren 1850, 1851 och 1852, då bankens metalliska valuta med obetydliga förändringar endast utgjorde omkring 19 millioner r:dr r:mt, föreningarne från utlandet indrogo så betydliga belopp att, efter afdrag af hvad i amortering och ränta utgick, ett Öfverskott uppkom för 1850 af r:dr 4,342,528, för 1851 af r:dr 6,275,911, för 1852 af r:dr 5,309,418. Under år 1853, vid hvars slut metalliska valutan utgjorde nära 27 millioner, uppgick delta öfverskott ännu lill 6,225,380 r:dr. Med år 1854, vid hvars slut metalliska valulan uppgick lill nära 41 millioner, inträder elt motsatt förhållande, enär under samma år till utlandet utgick 1,951,215 r:dr mera än hvad, sorn derifrån indrogs. Under år 1855, då metalliska valulan uppsteg till nära 52 millioner, uppkom väl ett öfverskott i indragningarne af 759,602 r:dr, men under år 1856 utgick till utlandet 2,465,371 och år 1857 459,311 r:dr mera, än hvad under samma år indrogs; hvaremot året 1858 åter lemnade ett öfverskott i indragningarne af 2,833,588 r:dr. Ta b. 24 upptager särskildt för hypothekskassan och hvarje förening de belopp i riksmynt, som för de utländska amorteringslånen årligen från utlandet influtit och dit utgått. Tab. 25 redogör för de af hypothekskassan och föreningarne inoch utrikes upptagna kreditiv.
Han har förutsatt, att denna fråga endast skulle grunda sig på en ari af rätt, och att derföre denna restitution blefve en ovillkorlig rättighet, i händelse undersökningen visade, att räntorna blifvit orätt utgjorda. Så är likväl icke förhållandet; ty om man skulle gå strängt rättvist tillväga, så vore det mycket få, som ägde rättighet till någon ersättning, enär 1680-lalets skattläggning afser, att intet kronohemman på Öland skulle äga rätt till mulbete på utmarkerna. Deremot kan billigheten tala derför, på grund af de omständigheter Frih. Raab anfört; men om man, på grund af billighet, vill medgifva Den 8 Augusti f. m. befrielse från deras statt, så bör man ej tala om restitution på grund af rätt. Skulle undersökningen grundas endast på rätt, så gör man Olandningarna en stor otjenst i stallet för en tjenst. Jag skulle derföre tro, alt billigheten bär vore bäst iakttagen, om man antoge Hr Ribbings amendement. Hr von Hartmansdorff: Jag tror mig böra in stämma med Hr Rosenblad, emedan bans förslag efter all anledn. är det billigaste. Jag hemställer således till Frih. Cederström, om han icke äfven skulle vilja gå in derpå. Frih. Cederström: Jag beklagar att jag ej kan med den sista värda talaren instämma. JDet är alldeles tydligt för min uppfattning af frågan, att Staten är pligtig att skipa rätt, der uppgifvet blifvit att orätt skett. Har ingen orättvisa skett, har icke skattläggningen skett annorlunda, än i enlighet med metod och undervisning, har ingen jord blifvit med ränta belagd, som ej rättvisligen bort skattläggas, så blir ingen restitution af. Skulle deremot, genom misstag af skattläggningsmännen, metod och undervisning vara åsidosatta, oell ränta oriktigt pålagd; så fordrar rättvisan, att den ränta, som blifvit för mycket erlagd, återgifves. Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derå, att Ståndet redan förklarat öfverläggningen fulländad. Frih. Raab:
Flir öfrigt har Kongl. Majrt till Rikets Ständers kännedom meddelat, att, då den vacance-afgift af 8 Rrdr Brco årligen af hvarje tunnland skatt eller gårds mantal, som, vid 1827 års rotejemkning, de 200 vacante rotarne, de oroterade hemmanen och inqvarteiings-hemmanen till en del, såsom ytterligare understöd för de bibehållne 800 rotarne, sig åtagit, icke skulle, efter öfverenskommelse!!, utgöras för längre tid än 8 år, eller till och med 1835 års slut, har Kongl. Majrt, genom Dess Befallningshafvande i Länet, låtit höra rotehållarne och öfrige vederbörande roteringsskyldige, huruvida de, emot det att Regementet tillsvidare förblefve nedsatt till 800 man, ville från 1836 års början fortfarande utgöra den, genom Kongl. Brefvet den 21 November 1827, till lindring i roteringen bestämda vacance-afgiflen, och hafva de roteringsskyldige på denna Nådiga framställning ingått, sålunda att dét genom berörde Nådiga Bref fastställda interims-roterings-verk fortfarande skulle gälla lill innevarande års början; vid hvilket antagande Kongl. Majrt äfven låtit hero. 6 Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskollens Betänkande, N\o 25, Härjemte hafva från Riks-Stånden följande motioner om lindring i Jemtlands voteringsoch rustnings-skyldighet till Utskottens behandling öfverlemnade blifvit, nemligen: Från Höglofl.
(Lil.) 8tatsoell Lanc!oIIl8^olleN8 ullätancle om nä^rg UimsieliZa anseöcZe ätsclganclen för framtiden i slseoncle )tä 8ä väIför8teL!nkel6n, som unclergföelniliZgl no aföet Notallisks i 8itfver. (fe >om Lemiss frän L. 8t:r tiar till förenacle Ilt - Letänkanöen, X:o 5. r 15 skotten ingått ett af Herr Hjerta X 6. uppgifvet oek i alla sina cletailler utsrketaclt förslag till körorclninz om äl^ntfoten, uppstälclt i alternativer, uncler förutsättningen att antingen 128 8K. eller >44 8K. L:co8ecllar, pä kn Liclr 8ilfver8p!e efter 1664 ärs N^ntorclorclning, komme att för en klifvancle äl^ntbeslämning tagas till gruncl. Ilti förra Alternativet, 6et encia, som, i samkancl meö kltskottens kittills preliminärt Uppgjorcle körslag, kunnat klifva föremål för nägon kekanciling, är framstalicltr Xtt ^äele/t för 8venska 8ilsveräl^ntet skulle klifva Liksclaler; clenna Liksclaler innekälla i kin8ilkver 22ö-looo:clelar ak I L.
St. skola nu afgöra, huruvida de, med åsidosättande af alla splittringsideer och ståndsintressen, vilja, vid den slutliga behandlingen af Den Octobcr f. m. detta vigtiga ämne, endast hafva för ögonen hvad som kan leda till fosterlandets väl, och för det allmänna bärsta uppoffra hvarje i strid dermed varande åsigt. Sådana ögonblick, mine herrar! inträffa ej under hvarje generation, sällan under hvarje århundrade, Må då det slägte, under hvilket sådant inträffar, visa sig värdigt sin höga bestämmelse, må det åsidosätta hvarje enskildt intresse och blott se på fäderneslandets bästa! — Jag har tagit mig friheten alt förutsända denna uppriktiga önskan, emedan jag, i anledn. af ett eller annat här afgifvet yttrande, tror denna önskan ej vara alldeles ur sitt ställe. Förrän jag ingår i hufvudfrågan, ber jag dernäst alt få med några ord bemöta en anmärkn. som vid de allmänna sammankomsterna blifvit i temmeligen stränga ordalag framställd emot den princip, som af mig och mången blifvit vid detta tillfälle hyllad, den nemi., att man vid behandlingen af en för nationen så högvigtig fråga i första rummet bör 'afse hvad som är med något hopp om framgång verkställbart och troligt att kunna för närvar, åstadkommas af det man anser rätt, samt att man icke för en inom idealernes område uppsökt bestämmelse af hvad man anser vara det absolut rätta, och för ett strängt vidhållande häraf, bör uppoffra hela sakens framgång. Man löper fara att genom ett sådant, måhända alltför stort sträfvande efter conseqvens, nödgas åt ett kommande slägte öfverlemna utförandet af en nyttig och nödig förbättring i samhällsskicket, sorn, genom en klok jemkning emellan det absolut principenliga och del under nuvar. förhållanden möjliga, annars skulle kunna vinnas redan för den samtida generationen. Då denna åsigt har ledt flera bland RiksSttns ledamöter och deribland äfven mig, så tager jag mig friheten, och tror mig hafva rätt dertill, att förklara, att jag ej kan finna den annat än fullt förenlig med hvad jag ville kalla politisk karakter.
Först och främst när stulet gods å färska gerning finnes, har rätte ägaren makt att tjufven det afhända. Dernäst får han taga det från lösker man eller den, som misstänkt är att vilja rymma, d. v. s. från sådan person, som ej kan anses hafva godset lofligen åtkommit, om än han icke sjelf det stulit, och således ej heller kan lagligen försvara någon äganderätt dertill. När deremot dessa undantag icke inträffa, och således innehafvaren kan vara rättmätig ägare, såsom den der i god tro förvärfvat godset, då endast, men icke i annat fall, är runi för tillämpning af den först uttryckta allmänna regeln, att den som vidkännes det stulna eller tappade godset, såsom förut sig tillhörigt, skall lita Konungens Befallningshafvande eller domaren till, men ej får sjelfvilligt godset återtaga. Gör han detta likväl och fråga om ansvar derför uppstår; då kan han rättvisligen dömas hafva gripit Konungens Befallningshafvande i embetet och pantat något tili sig (ty hvad han tillgrep, hörde nu mera möjligen en annan till). llättrnätig ägares ratt är således alltid att sätta sig i besittning af hvad han äger. Fram för honom kan ingen annan, som ej lagligen må förutsättas vara ägare, hafva rätt till besittningen. Det gifves ingen lag, som berättigar inkräktare af annans egendom att behålla, hvad han inkräktat, så framt äganderätten är gifven. Men då han ej äger behålla det, måste rätta ägaren hafva rätt att återtaga det. Vill han det icke, utan heldre anlitar laglig myndighet; utan tvifvel har han dertill också rätt; men icke äger den, som utan rätt innehafver den inkräktade saken, att klaga, om den annorlunda fråntages honom, emedan det icke vore att klaga öfver förnärmande af någon rätt. Huruvida »jag kommit att såsom domare lägga hand vid» ett imagineradt fall, att någon nedrifvit en annan person tillhörig hålldam, som å hans ägor utan lof varit anlagd, torde icke höra till saken att yppa eller efterfråga.
Lades pa bordet Herr Grefwen och Landrmarfkalken ri-lkannagaf, at da han jemte de öfrige Standens Talemän til Kongl. Maj:t hade framfört Riksens Ständers underdåniga önskan om utsättande af en witz dag til Riksdagens afflurande, hade Hans KonglMaj:t anbefallt Herr Landrmarflalken och de öfrige Talemännen, at för Riks-Standen förklara Sitt Nådiga walbehag, samt at hans Majit, i följe af denna Riksens Ständers yttrade önskan, nästkommande Lördag ärnade lära afblafa Riksdagen, likwäl sa, at det flulle wara Riksens Ständer öppet, at i fall de detzförinnan flulle hinna affluta ärenderne, efter förnyad anmälan afwen tidigare fa detta Riksmöte uplöst. Härefter fragade Herr Grefwen och Landtmät skalken om Ridderflapet och Adeln önflade nu til afgörande företaga Bewillnings-fragan, hwarvm i Gardags-blenum blifwit upläste. Ropades Ja. I följe häraf företogs til fluteligt afgörande, Vewillningö-Urflottets den zo sistlidne pa bordet lagda 1552 Den zr Mars. lagva Memorial, innehallande Utskottets förslag til sammanjämkning af Riks-Ständens fattade särffildra beslut, röranve Bewillningen, och hwarafgranskningen nu puncks-wis förrättades. Wid denna granffning gillades och bifölls Utskottets förslag utan anmärkningar, ända til 2. §. 5. kiom., rörande Minimi-afgift för hus i Städer, hwarwid Herr i^itinZbokf, Otts, yttrade, at likasom uti Bewillnings-Utskottet wore han äfwen nu af den ranka, at en sadan kttmmi-Afgifrs erläggande för hus i Staden ej more billig. Han ansag Verra ämne sa klart och fullständigt utredt i dec krotocolis-Utdrag, Borgare-Ståndets
Spens säger: ”De praktiska svårigheter, som uppstått vid sjelfva lagredactionen genom Utsk:s beslut om alla städer och större köpingar, äro så synbara, att jag ej anser mig behöfva utpeka dero. De skola visa sig än tydligare på den riksdag, då detta förslag kan vara hvilande till antagande eller förkastande, och då man ej kan undgå att sorgfälligt betänka, huru mångå detalj-anomalier särskilda paragrafer medföra; — jag kan ej undertrycka ruin hjert liga önskan: måtte ej den principlöshet, sorn här liar kommit att vidlåda Utsk:s vallag, blifva en anledn. till det helas förkastande.” Jag har således icke orätt, då jag tror att Const.Utsk. i detta läll lörfarit ringast sagdt grundlagsvidrigt. Örn vi nu skulle följa samma stråt som BondeSt., så skulle vi liksom lägga hyende under Const.Utsk:s grundlagsvidriga förfarande, och vi skulle taga skulden på oss sjelfva för de bedröfliga följderna, som deraf i kommande tider kunde uppstå; ty R. o. Ad. torde icke hafva glömt att vi ofta hört talare af alla färger beklaga sig deröfver, att våra Utsk. hafva en särdeles tendens att accaparera makt öfver hvarandra och öfver sina principaler R. St. Const.Utsk. har här visat huru man skall gå tillväga, för att, sedan R. St. för st beslutat en sak, sedermera inkomma med ett annat förslag, livaröf - Den ai April f. in. a 35 ver man discuterar och slutligen voterar, så att man måhända voterar bort det första beslutet. Jag vet icke om jag har orätt i stor scala, då jag tror att det är den första gången, som i verkligheten ett Svenskt Const.Utsk. jemte makten, sorn det tagit sig öfver sina principaler, antagit namn, heder och värdighet af VälfärdsUtsk. Jag tror att R. o. Ad. bör noga observera förhållandet och anse förslaget vara oantagligt. Om vi gå den väg, som BondeSt. utpekat, så hafva vi lika n-ied det Slåndet tagit Const.Utskis felaktiga förfarande på våra skuldror.
Men såsom sakerna nu stodo, var det för dem lika litet möjligt att närma sig, som för henne att lemna rum åt en enda tanke på en ny förbindelse – om ej i drömmen. Det var en underbart vemodsfull syn, att nu se de båda ungdomsväninnorna en afton sitta i Linas förmak jemte hvarandra och jemföra denna anblick med den, då vi gjorde deras första bekantskap, då de sutto tillsamman i den röda soffan, och den mörklockiga, under det lätta arbetet med kammen, med välbehag såg sin skönt purprade kind i spegelns glas, medan väninnans matt rodnande var nästan liljeblek, i det hon sade: «menniskan spår, och Gud rår.» Nu for kammen genom ljusa lockar, och mot det blåa ögat lyste ur spegeln en kind i jemn, skön ljus brand, men den mörklockigas besöktes blott sällan af en matt purpurstrimma, en snabbt försvinnande glans, såsom aftonsolens återsken på snöfälten. Arma, veka varelser! Icke nog, att lidandet härjar er själs rosengårdar, äfven edra kinders rosor röfvar det! Icke nog, att det grumlar ert hjertas lugna spegel, det släcker äfven ert ögas rena glans, och hvarje anblick af dess sköflande framfart väcker nytt lidande! J sitten vid en källas rand, och hvarje fallande tår framlockar en ny, emedan källans spegel visar er det af tårens salta bitterhet fördunklade ögat och dess bleka spår på kinden. Er tår faller öfver svikna ungdomsförhoppningar, och dess fall undergräfver grunden, hvaröfver nya hoppets stänglar kunde uppskjuta, den ungdomsskönhet, som tjusade och lade förhoppningarnes vida rike för edra fötter. Och hvem ville säga, att den ena förlusten är ringare än den andra? Menniskan är utomordentligt rik på förhoppningar, men en af sorgen bleknad kind vinner aldrig ungdomsfägringen åter. Lina sade: «Märtha, goda du, i nästa vecka komma vi ut till dig.» Tack för ditt löfte, som jag hoppas ni nu håller, ehuru det gör mig ledsen, att vår trädgård nu har så litet att bjuda på för barnen. Och i sommar har jag fått se er så sällan.
Län, att vidtaga erforderliga åtgärder för skyndsam indrifning af berörde proprie-balance, eller, der så kunde ske, densamma till afskrifning befordra, förklarade Kongl. Majrts Befallningshafvande, genom utslag den i3 December 1842, att, i öfverensstämmelse med en af Lands-Contoret upprättad förnyad utredning, beloppet af Lundqvists ifrågavarande uppbörds-brist borde nedsättas till 2,317 R:dr 12 sk. 10 rst., hvarjemte och då genom en utaf t. f. Kronofogden Lindgren den 26 November sistnämnde år hos Lundqvist verkställd undersökning blifvit upplyst, att denne saknade all tillgång för balancens gäldande, samt dessutom kändt vore, att Lundqvist befunne sig i så utblottad belägenhet, att han efter allt utseende aldrig komme i de vilkor, att balance-summan kunde af honom ersättas, Kongl. Majrts Befallningshafvande tillika förordnade, det skulle berörde 2,317 R:dr 12 sk. 10 rst. i räkenskaperne afskrifvas. Kongl. Kammar Rätten, hvars pröfning detta ärende underställts, gillade Kongl. Majrts Befallningshafvandes utslag, så vidt detsamma afsåg bestämmandet af balancens rätta belopp, hvaremot och enär nämnde belopp till äfventyrs kunde af Lundqvist i framtiden gäldas, Kammar-Rätten ansåg sig då icke kunna bifalla medlens afskrifning, utan borde ifrågavarande summa i räkenskapen, under balance-titel, fortfarande upptagas. Öfver detta Kongl. Kammar-Rättens den 3i Januari 1843 gifne beslut anförde Lundqvist hos Kongl. Majrt underdåniga besvär, med anhållan derjemte, att, i händelse Kongl. Majrt icke skulle linna skäl att i samma beslut göra ändring, ärendet måtte hos Rikets Ständer anmälas för utverkande af balancens afskrifning, i likhet med hvad för Lands-Kamereraren, KammarRätts Rådet S. Lindberg och Häradskrifvaren A.
Och då det af dem utarbetade förslaget till Rättegångs-balk för tvistemål den 2 Januari 1821. granskades af kommittéen in pleno, vidblefvos ofvanangifna, då i detaljerade förslag framlagde, grunder. Redan den 22 i nämnda månad slöts granskningen af oinförmälda förslag, hvilket trycktes och sålunda lades under allmänhetens ögon nästföljda år 1822. Genom detta förslag hade i Domstolarnes organisation och verksamhet icke föreslagits någon annan väsendtlig ändring, än den ofvanangifna. De i detta afseende vigtigaste föreskrifterna, om underdomstolarnes organisation innefattades i följande stadganden: 2 kap. 1 §. ”Härads-rätt skall utgöras af den Domare, Konungen förordnar, och af den nämnd, »om i domsagan väljes. 2 §. I Härads-nämud må ej flere, än tolf, och ej färre, än sju, på en gång sitta. De skola vara redlige och förståndige män, som i Domsagan bo och hemman under egandeeller nyttjande-rätt der' innehafva. Ej må dock någon till nämndeman väljas, som i Konungens eller Rikets tjenst är. 3 §. För hvart år skall nämndemans val hållas å ordentlig sockenstämma; oek ege hvar, som efter 2 § till nämndeman väljas kan, dervid lika röst. — 9 §. I den Domsaga, som för Härads-rätt utstakad är, ehvad den består af ett Härad eller flere, skall ej mer, än en tings-stad vara. Der hålle Rätten årligen två ting, det Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Jnl och midsommar, och det andra emellan Michaelisoch Thomaidag. De kallas lagtima Ting. § 10. Allrnånne
Muhammedanerna behandlade henne med den » ELPIS M E L E N A » största vördnad, och under de många oroligheterna ledo hon och hennes egendom aldrig någon skada. De sista åren af sitt lif tillbragte hon i Schweiz, då hon på gamla dagar kände sig ensam på Kreta. På denna ö skall Elpis Melena länge lefva i folkets minne som en god fé, hvilken gjorde godt mot både människor och djur. I årgången 1893 meddelades i Idun en längre skildring af Elpis Melenas växlingsrika lif och verksamhet af fru Cecilia BååthHolmberg, till hvilken skildring vi hänvisa alla närmare intresserade. Q J Ä T T E SYMFONIKONSERTEN å K. teatern ägde ^ rum i tisdags i f. v. och fick sitt särskilda intresse genom den svenska originalkomposition, som programmet upptog, nämligen symfoni i ddur af Hugo Alfvén. Det är ej ofta man hos en så jämförelsevis ung tonsättare finner så mycken originalitet, rikedom på motiv och verkningsfulla klangeffekter, som här är fallet. Hvad man hufvudsakligen kan anmärka är, att symfonien, särskildt dess första satser, är något för uttänjd och långdragen, hvarjämte öfvergångarna mellan de olika motiven kanske ej alltid HUGO A L F V E N. äro så väl förmedlade, som man skulle kunna önska. Kompositionens förtjänster äro dock så stora och den innehåler så många anslående ställen, att det lifliga bifall och de framropningar, som den unge tonsättaren inhöstade, må anses väl förtjänta. Symfonin, som för öfrigt vittnar om gedigna kunskaper i harmoni och kontrapunkt, innehåller fyra satser, af hvilka väl särskildt den sista med sin briljanta fuga, i hvilken på ett genialiskt sätt inflätats den vackra koralen » Jag går mot döden, hvar jag går », torde stå högst. Herr Alfvén, som dedicerat denna symfoni till sin mor, är född år 1872. Efter att hafva genomgått härvarande musikkonservatorium inträdde han som violinist i k. hofkapellet samt har sedermera som innehafvare af ett tonsättarestipendium företagit studieresor till utlandet.
Det är nödvändigt i det fall, som Herr von Hartmansdorff och Friherre Cederström omtalat , men det utesluter ej en förklaring äfven i andre fall, ty för att rätt använda Grundlagen , så enär ett Stånd uti någon viss fråga fordrar ett uttryckligt svar, lärer det blifva Utskottets Tjioralijka pligt att dermed inkomma, men ej; bör man stadga sådant för alla tillfällen. Önskar ett Stånd, att något Utskott skall inkomma med ny förklaring, och Utskottet skulle vägra att en sådan afgifva, så äger Ståndet enligt 44 §. Riksdagsordningen att vända sig till de öfrige Stånden, och begära att de måtte ålägga Utskottet viss tid, inom hvilken det skall med sitt Utlåtande inkomma, men hurudant Utlåtandet skall vara , kari deremot icke föreskrifvus. Att mer eller mindre utveckla svaret, be - Den 27 Augusti f, rni Ml Tor på viljan eller förmågan % men BondeStåndet liar ej blott för detta fall begärt, att StatsUtskottet skall inkomma med svar på anmärkbingarne , utan jemväl anmodat de öfrige Stånden att sådan princip stadga, att Utskotten vid ada återremisser skola inkomma med detailleradt svar. Detta tror jag ej kunna instämma med nytta för saken, och besparing af tid. Jag förnyar min begäran, att Herr von Hartmansdorff förslag till svar måtte uppläsas, ty det förenar hvad af åtskillige Ledamöter blifvit önskadt. Undertecknad upplåste härefter tir MemorialProtocollet Herr von Hartmansdorff förslag till beslut i detta ämne. Herr Riben: Det upplåste projectet till Ridderskapets och Adelns beslut börjar visserligen med, att Ridderskapet och Adeln ej vill ingå uti någon förklaring, men slutar deremot med att Ridderskapet och Adeln ej finner nödigt, att Utskotten skola afgifva något förnyadt Utlåtande.