Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Se så", utbrast Fredrik Dahlspets när förvandlingen från bonde till munk blef fullbordad, "nu torde ni, vördige och fromme fader, sanningsenligt besvara mina frågor, annars", fortfor han hotande, "blir ni behandlad såsom spion, och ni vet tvifvelsutan hur man behandlar sådant folk." "Tala", ljöd det från munkens läppar som en sakta hviskning. "Först och främst, hvad heter ni?" "Clemens." "Hvilken orden tillhör ni?" "Augustinerorden." "Hvar är ert kloster beläget?" Munken dröjde en stund med svaret. Detta gaf Fredrik Dahlspets anledning att upprepa frågan i skarpare ton: "I Prag", svarade ändteligen pater Clemens fastän motvilligt. "Finnes det mycket krigsfolk i staden?" "Nej, men folket är beväpnadt." Detta svar gaf ryttmästaren åtskilligt att fundera på en stund. Derpå sporde han ånyo: "Hur långt är det härifrån och fram till staden?" Det syntes i första ögonblicken på munkens utseende, att han ämnade vilseleda frågaren, men då han nogare betraktade såväl honom som hans ryttare, ansåg han det vara bäst att hålla sig till sanningen. Han sade för den skull: "Omkring två mil." "Är det säkert?" "Ja, vid den heliga jungfrun! Jag ljuger ej!" "Nåväl", utbrast ryttmästaren, "så ska' ni, vördige fader, få det ärofulla uppdraget att visa oss vägen dit. Jag hoppas att er lön i himmelen blir lika stor för det!" Fredrik Dahlspets' ton var så gäckande att pater Clemens nära nog låtit sin vrede bryta ut mot "kättaren". Han sansade sig dock lyckligtvis genast och tog på sig en slö och likgiltig mine. "Men, hör på, fromme pater", sporde ryttmästaren åter, "hvad är det för ett slott, som skymtar fram derborta?" Och vid dessa ord pekade han på de förut omnämnde höga tinnarne. "Slottet Miltnitz." "Hvem eger det?" "Kättaren Ernst Odowalsky." "Ah, således en vän till oss", utbrast Fredrik Dahlspets.
Wermländska privatbanken är alldeles otillräcklig för den provinsens rörelse, men jag är öfvertygad, att om i detta ögonblick ett nytt bolag inom Wermland sökte att blifva octrojeradt, skulle detsamma få afslag på sin önskan, icke derföre att någon ovilja ifrån Konungens sida vore emot de personer, sorn sökte detta privilegium, icke heller emot saken i allmänhet, utan endast i och för den omständigheten, att Konungen skulle frukta för blotta möjligheten, att, genom ett sådant medgifvande, något äfventyr för framtiden kunde uppkomma, hvilket då skulle återfalla på Konungens ansvarige embetsmyndigheter, mera än som blefve händelsen genom ett afslag. Om raan inskränkte privatbankernes rättighet att utgifva småsedlar något mera än nu äger rum, så är det gifvet att deras rörelsecapital icke komme alt löpa så långt ner i den mindre rörelsen som nu, och deruti är det som den egentliga vådan ligger. Yi måste observera, att bankrörelse i och för sig sjelf är något, som en hvar äger rätt att bedrifva; man beliöfver icke särskildt tillstånd dertill; skilnaden är blott att få drifva bankrörelse med tryckta eller graverade sedlar att betala vid anfordran. Det är denna särskilda omständighet, som noga bör hållas framför ögonen; det är här man hör iakttaga nödig försigtighet, och i det fallet skall jag icke vara den mest släpphändte, ty jag tror att man gått för långt i beviljande af dessa privilegier, som innehålla en alltför långt utsträckt rättighet genom sedlars utgifvande på så små summor, som vi se nu äger rum; men det är något verkligt eget i hela denna sak och opinionens ställning till densamma,’ att de fleste, som frukta för en alltför långt utsträckt rättighet att bedrifva privalbankrörelsen, just äro de som förfäkta nu var. bankers rättighet att få utgifva småsedlar ända till 2 r:dr. Jag hemställer till en hvar, om icke delta slår i motsägelse till hvartannat, och om det ej vore bättre att dela rättigheten något jemnare mellan alla, på det att icke de beviljade förmånerna må lända till mehn för allmänheten. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Ehuru således uti denna reservation icke förekommer något, som grundlagen förbjuder alt meddela allmänheten, utan endast resonnementer om allmänt kända handlingar, om hvilka så väl den ena som den andra kan yttra sig, så kan densamma likväl icke föranleda till något beslut uti Ståndens plena, ty då 107 § innehåller: ”ege då Utsk. att sådant tillkännagifva för R. St:'r, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkn. blifvit gjord,” så synes det att det är endast till följd af en anmälan från Const.Utsk., som en underd. skrifvelse kan komma att ega rum. Ett annat skäl förefinnes hvarföre dessa reservationer äro otjenliga. Vid afgifvandet af andra Betänk., talar först majoriteten, och minoriteten sedan majoritetens skäl blifvit anförde. Om majoriteten icke har tillräckligt utvecklat sina skäl, utan minoritetens äro mera talande, får majoriteten, som först har yttrat sig, skylla sig sjelf. Så är icke förhållandet med de af Const.Utsk. fattade beslut, att ingen åtgärd bör vidtagas, ty i sådana fall har majoriteten aldrig yttrat sig inför R. St:r. Om nu reservationerna innehålla någonting uti en fråga, der majoriteten ansett, att anmärkn. icke bör ega rum, samt detta innehåll blifvit hemtadt ur StatsRåds-prot:na, skall det blifva alldeles omöjligt att kontrollera, huruvida upgifterna äro riktiga eller icke. Och om dessa reservationer äfven endast uptaga sådant, som för allmänheten är kändt, komma reservanterne likväl i tillfälle att ensamne uttala det, utan ali majoriteten har gifvit något skäl Den 5 Juli e. m. för Utsk:s beslut, att ej fästa afseende på aumärkn. Härutaf behagade R. o. Ad. finna, att det aldrig vant grundlagstiftarnes mening, alt sådane reservationer skulle till R. St:r inkomma. Sedan jag nu yttrat mig öfver den del af frågan, som rörer Const.Utskis skyldighet sami vidtagna åtgärder, återstår för mig ali tillse hvad R.
Vidare säger man, alt när tillgång på sedlar upkommit genom utbyte mot silfver, som erhållits på onaturlig väg, d. v. s. icke mot försålda varor, ulan förmedelst de lån, som af Hypolh.- föreningar eller andra dylika associationer blifvit hos utlänningen uplagna, så skola Fullmäktige, derest jag icke missförstått meningen jemväl minska lånerörelsen. Jag erkänner det icke vara gifvet, alt silfver, inkommet genom lån, ökar landets välstånd, ulan det kan illa begagnadl, tvertom försämra detsamma, ty de lån som kommit in, skola ock gå ut, och taga räntorna med sig derutöfver. Nu har den betydliga silfver-tillgång, som på sednare liden influtit genom län, minskat den silfverutlagning i Banken, hvilken eljest skolat ega rum. Borde Fullmäktige, som väl kände delta förhållande, hafva under tiden minskat lånerörelsen? För alt besvara denna fråga, låtom oss tillse hurudan slällningen i öfrigt varit. Oaktadt alla de län, som sedan sisla riksdag i landet indragils, har dock så mycket silfver från Banken utgått, att sedelstocken, om jag rätt minnes, förminskats med 9 mill. r:dr. Om nu Fullmäktige under en sådan minskning ytterligare förvärrat det onda genom indragning på lånerörelsen, så hade ju den penningebrist, hvaröfver nu klagas, blifvit än större. Hvad sålunda hittills skett, visar ju följaktligen både att man gjort rätt under det förflutna och alt andra föreskrifter för del tillkommande äro origliga. Om silfver ytterligare inflyter, hvilken blifver väl följden? Utan tvifvel densamma som förut, att utlagning af Bankens silfver minskas och att tillgång på vexlar finnes. Skall Banken underlåta alt köpa dem, när de fås för 128 sk. eller derunder? Det kunna Fullm. ej göra, så länge n. v. Bankoreglemente gäller. En sådan underlåtenhet vore ock i sig sjelf oriktig; ty dä köpmännen sågo att de ej för sina vexlar genast finge kontanta medel till ny handel, så skulle de söka sin vinning genom införsel af mera kaffe, vin, socker och annat mera, som de kunde pluttra på oss.
23 att förhjelpa de parter till sin rätt, som för sådant ändamål vände sig till Hofrätten med klagan öfver underdomares beslut eller åtgärder; samt att rätta öfverklagade misstag eller anmärkte missbruk. Finner emedlertid Hofrätt vid granskning af till dess pröfning hänskjutne mål att underdomaren felaktigt förfarit, då har den både rättighet och pligt att tillse att rättelse sker; men annorledes kan den ej utöfva tillsynen. Erfarenheten har också visat att lagskipningen vid Underrätterne icke kan anses bättre utöfvad i de orter, som befinna sig i Hofrätternes närmaste granskap. Sådant är en följd deraf att med domarens kall åklagarens icke är förenligt. Den Hofrätterne uppdragne tillsyn är således inskränkt lika med Hofrättens domsrätt till de mål, som dragas under dess pröfning. Den vidsträcktare tillsynen åligger deremot de embetsman, som för sådant ändamål äro tillsatte. Desse äro Konungens Justitie-kansler, folkets Ombud eller Justitie-ombudsmannen jemte Hofrätternes Advokatfiskaler, och uppfylla desse deras kall, saknas ej tillräcklig tillsyn. Men noggranheten af hvad på Hofrätten i förenämnde hänseende ankommer beror ingalunda på domskretscns vidsträckthet. Genom utflyttningen tror man äfven den fördel kunna vinnas att öfverdomstolarne ej längre skulle sakna de upplysningar om lokala förhållanden, som så ofta äro oumbärlige för bedömande af underdomstolarnes åtgärder; Men ehuru lokalförhållanden någon gång kunna inverka på beslut, torde sådant ej böra komma i fråga i annat fall än att den rättsökande deri söker stöd för sin rätt; och då lära förhårianderne likasom andra omständigheter, hvarpå en talan grundas, böra ådagaläggas. Att låta domarens enskilda kännedom om förhållanden i allmänhet gälla såsom lagliga bevis och skäl synes vara vådligt i lagskipningen. Fordras upplysningar om lokala förhållanden i något mål, kunna de infordras och detta kan ske lika lätt om domstolen är nära eller långt ifrån den ort, hvars lokalförhållanden måste kännas. Att skyndsamhet med rättegångars afgörande skulle befordras genom föreslagne utflyttningen kan Utskottet ej eller inse.
Jag begagnade derföre, under den allmänna yran, hufvud*» sakligen ingen annan hämmande åtgärd, än indragningarna, för hvilka illskan hade mig allena att hålla sig till. Likväl anmälde jag, på försök, ett par mål till åtal under sjelfva oväsendet. Utgången blef sådan jag förmodat. Mén hvad som undertiden var gömdt, var icke glömdt. Jag hade, allt ifrån Maj månad, då sanslösheten började utbryta, samlat de tryckta vedermälena deraf; och som jag, enligt 4 §;n G mom. Tryckfr.lagen, hade rådrum med de äldstes åtalande ända till November månad; så ämnade jag låta anstå med jurymäns och domares tillitande, intill dess lugnet under tiden hunnit återkomma. Men just som jag skulle lägga handen vid verket, tog mitt välde slut. 1 annat fall hade jag säkerligen undgått Utsk:s anmärkn. för en efterlåtenhet, den jag hoppas, att R. o. Ad. nu måtte finna urskuldad. Denna anmärkn. rörer ett militärmål förklaringen; borde derföre måhända öfverlemnas åt någon af yrket, sorn bättre kunde utföra henne. Men för att ej brista i fullständighet, och emedan frågan icke är mera invecklad, än att hon äfven af en civil rådgifvare kan, på grund af eget omdöme, pröfvas; vill jag i korthet upptaga äfven denna, af innehåll: att Konungens rådgifvare tillstyrkt en för rotehållare betungande ändring i stadgandet om den för en infanteri-rekryt, vid antagandet, tillåtna högsta ålder. Emot ali vana, äro skälen för det klandrade tillstyrkandet i bilagan upptagna så fullständigt, att föga behöfver tilläggas. Förloppet var följande: Öfversten för Dal-reg:tet föreslog, alt ingen karl öfver 20 högst 28 år måtte få antagas till rekryt. Gfeneral-befälhafvaren i 5:te militär-districtet instämde i meningen, men föreslog i tillämpningen 28 högst 3o år, samt ansåg henne icke böra inskränkas till Dal-reg:tet allena. I öfverensstämmelse härmed, infordrade
Ständer gjorde om större eller mindre delars af indelta kavalleriet förvandlande till infanteri, dessa förslag lemnats utan afseende, sedan de blifvit afstyrkta på grund af Kongl. Maj:ts nyssnämnde Nådiga Beslut äfvensom derföre att de om hästvakans-spanmåls erläggande vid afsutna rusthålls-regementen afslutade kontrakt vore för en längre tid gällande; i afseende hvarå Utskottet inhemlat, alt dylika kontrakt fortfara för den afsutna delen af Lif-regementet och Smålands Grenadier-bataljon till och med 1871, och för 2:dra Lifgrenadier-regementet samt Westgöta regemente till och med 1870. äfvensom att södra bataljonen af Bohus läns regemente blifvit för tiden intill 1862 års slut till infanteri förändrad. Då, med afseende å det skäl, Kongl. Majit i ofvanberörde Nådiga Beslut åberopat, det torde vara särdeles betänkligt att ytterligare minska Kavalleriets styrka samt, om ock de ifrågavarande orterna må vara af ruslnings-besvären känbart betungade, det likväl icke förr, än tiden för de afslutade hästvakans-kontraklen vid redan afsutna rusthålls-regementen tilländalöper, synes kunna lämpligen lagas i öfvervägande, om någon och hvilken af de berustade orterna må företrädesvis vara i behof alt genom befrielse från rustnings-besvärets utgörande in natura komma i åtnjutande af lindring; så finner Utskottet sig böra hemställa, att ifrågavarande förslag för närvarande ej må föranleda till någon åtgärd. Beträffande derefter Riksdagsmannen Daniel Danielssons yrkande, att rusthällarne måtte varda befriade från de för Kavalleristens förseende med beväringsoch utrednings-persedlar erforderliga kostnader m. m., så och enär sådant skulle föranleda en betydlig stats-utgift, får Utskottet tillstyrka, att berörde framställning, till stöd hvarför något skäl icke blifvit anfördt, måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 16 April 1857. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 80.
Jag tror att Hr Adlercreutz'^ reservation är ganska tänkvärd, och jag vågar anhålla att Utsk. i händelse af en återremiss ville taga densamma i närmare öfvervägande. — 1 afseende på den 2:dra §:n har Utsk. ansett den Kongl. Propos:n i denna fråga icke kunna bifallas. Vid jemförelse emellan denna Nåd. Propos. och den af Utsk. föreslagna 2:dra § finner man den enda olikheten bestå deruti, att då K. M:t i fråga om nabooch viderboendes lösningsrätt omnämnt endast försåld fastighet har Utsk. tillagt reller pantvis upbjuden.» Jag vet icke hvarföre Utsk. gjort detta tillägg. Det är mig visserligen icke obekant, att det finnes ett ännu gällande stadgande i vår lag, som tillåter att förpanta fastigheter, men det är äfven bekant att detta stadgande är, såsom Gr. Lagerbjelke anmärkt, helt och hållet föråldradt. Kan det då vara skäl att i en ny lag bibehålla detsamma ? På dessa skäl hade jag för min del trott alt K. M:ts Propos. helt enkelt kunnat bifallas. En återremiss äfven i denna punkt vill jag dock icke motsätta mig. llr Sparre, Sigge: Såsom ledamot i Utsk. må det tillåtas mig att yttra några ord i förevande fråga, ehuru ämnet redan är nära uttöm dt, så att många ord från min sida icke kunna komma i fråga. Det förslag, som Utsk. framlagt, är dessutom så tillfyllestgörande. efter hvad mig sjnes, alt något försvar derför torde vara obehölligt; jag vill också endast bemöta några anmärk:ar af föregående talare. Gr. Lagerbjelke har anmärkt, att LagUtsk. efter hans tanka gått en oriktig väg, då Utsk. föreslagit att genom att inskränka bårdsledernas antal förekomma de öfverklagade missbruken af bördsrätten. Gr:n har likväl icke upgifvit hvilket sätt han ansåg lämpligare att vidtaga. Det kan visserligen gifvas flera sätt, alt försöka komma till detta mål, såsom inskränkning af tiden för bördsrättens begagnande, ändring uti bördemannaeden, m. m.
Den 2 Martii. sett sig icke kunna tillstyrka, hvad Bagge i detta ämne föreslagit. ji:o Angående Riksdagsmannens från Herjeådalen, Eric Andersson Bångs Motion, att Herjeådalen helt och hållit måtte undantagas från de, om Storskiftes-delningens förrättande meddelte Stadgande!), eller att åtminstone icke några andra Ägor måtte komma under sådan delning, än de rätta Hemägorne i Åker och Äng, och Delningsgiunden blifva den vidd och godhet i dessa Ägor, sorn hvar och en före delningen innehafver; deruti Utskotten, på anförde skäl, ansett sig icke kunna å hvad föreslagit blifvit, tillstyrka bifall. 12:0 Angående Herr Prosten, Gustaf Kolmodins gjorde Förslag 1:0 Att ett visst värde måtte fastställas, hvarefter Lösen af SkatteHemman emellan Arfvingar af BondeStåndet bör bestämmas, och 2:0 Att utstakas måtte hvad som bör anses såsom det minsta Hemmantal hvarå Åbo kan anses besuten; deruti Utskotten, på anförde grunder, funnit sig icke kunna tillstyrka bifall å någondera af de ifrågaställde stadganden och ändringar uti hvad i dessa ämnen för det närvarande är föreskrifvit. i3:o Angående JustitifeOmbudsmannens och Commendeurens Herr Friherre L. A. Mannerheims gjorde Motion, om en sådan förändring af 5 §. uti 24 Cap.
R:dr för upprätthållande till visst belopp af sådana löner i hvilka spanmål ingår 98,100: — 215,116: 25. Indelta räntor efter markegång på förslag: Skrifvelse N:o 222. 59 Penningar. Riksmynt. Indelta Räntor, enligt markegång, på förslag. S p anmäl Summa. Riksmynt. Indelt, på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub.-fot. R:dr öi R:dr ö. Kubikfot. k. R:dr ö. Skrifvelse N-.o 222. Elemenlar-läroverken: Penningar: Tillkommer, rörhöjning: deraf reservation s-ans lag 2,000 R:dr åt Bibliothekarie!' vid de högre Elementar-läroverken 526,707: 80. 789,802: 11 Indelta räntor eller markegång, på förslag: Värdet, enligt 1855 års Riksstat, hibehälles olorändradt 9,075: 46 Indelt spantnål: 1855 års Riksstat anslår (15,675 T:r 18 kpr) 98,756 kub. fot med ett förslagsvärde af 156,755: 63. Förhöjning i della värde lill 2 R:dr per kub. fot 40,756: 37. 197,512: Oindelt spanmål: 1855 års Riksstat anslår (3,361 T:r 8 kpr) 21,175 kub. fot 9 k:r med ett förslagsvärde af 33,612: 50. Förhöjning i detta värde lill 2 R:dr per kub. löt 8,739: 30. 42,351: 80 Folkskolorne: Penningar: Afgå: tili Kle resi-slaten öfverflyttade ... Indrages: åt Norrtelje Pedagogi nu anslagne „ Lidköpings dito dito .
Till bemötande1 af den siste värde talaren, vill jag nämna, att jag ingalunda påstått, att vetenskapsakademien voro skyldig att afgifva utlåtanden, utan att jag allenast uppgifvit, att man borde kunna motse, att akademien, som alltid visat sig tillmötesgående, gerna skulle med sina insigter bidraga till ett godt resultat. Jag tror denna auktoritet vara den kompetentaste att yttra sig i sådana frågor, samt att man, om frågan hänskjutes till detta vetenskapliga samfund, bör kunna motse den bästa utgång. Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder bade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan i förev:de punkt och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bifalla K. M:ts framställning om ett anslag af 1000 rdr för nästa statsregleringsperiod till arvode för en i värmningsoch ventilationsinrättningars konstruerande och vård kunnig ingeniör; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utskits hemställan, och då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Huss begärde votering. Uppsattes och justerades följande voterings-propos.: »Deri sorn bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 7:de punkten af Utlåtit N:o 53, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bifaller K. Mits framställning om ett anslag af 1000 rdr för nästa Statsregleringsperiod till arvode för en i värrnningsoch ventilationsinrättningars konstruerande oell vård kunnig ingeniör.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 93. Nej — 31. 8:de punkten. Hr Edelsvärd: Det skulle blifva allt lör vidlyftigt alt ytterligare upptaga Höglofl. R. o.
Allt skall » frun på herrgården » veta råd för, och det är icke nog med alt ha god vilja och fulla förråder, utan hjälpen måste ske på sådant sätt, att den verkligen gagnar och icke i följd af okritisk välmening föder lätja och tiggeri. Både hjärtat och hufvudet tagas i anspråk; det måste vara ett samarbete mellan känslan och omdömet, om en sådan verksamhet skall blifva välsignelserik. Dessa egenskaper funnos i icke ringa grad förenade hos friherrinnan Ericson, och många äro de i Tunhems socken, som med tacksamhet erinra sig den tid, hon där bodde och verkade. Om kvinnorna rätt fattade denna sida af lifvet, det lillas betydelse för det ' stora, det stadigt roterande, skenbart obetydliga lilla kugghjulets värf i den oerhördt starka maskinens arbete, skulle världen se helt annorlunda ut. Det är vår glädje att veta, att sådana kvinnor finnas, och vårt hopp, att deras antal år från år skall förökas. Under riksdagarne var hon sin man följaktig till hufvudstaden, och icke få äro de riksdagsmän från den tiden, som med nöje erinra sig de små hvardagsmiddagar de intagit i hennes gästfria och välskötta hem, dit hennes man gärna inbjöd de af sina kolleger, som själfva voro utan familj i hufvudstaden. Med år 1883 inträdde friherrinnan Ericson i en ny verksamhetskrets, enär friherre Ericson då utnämndes till landshöfding i Jämtlands län. Som maka till länets höfding hade hon nu från flere synpunkter nya plikter att fylla. Under de åtta år hon vistades i Östersund svek hon icke heller sin plats, utan väckte allas sympati och aktning genom sitt flardlösa väsen, sitt behagfulla sätt, sin vinnande godhet och sin öppna blick för sämre lottades behof. Sistlidne höst insjuknade hon, som dock då, att döma af hennes yttre, var en bild af kraft och helsa. Sjukdomen befanns vara hvad man populärt kallar kräfta, men alla dess plågor kunde icke aftvinga henne en klagan. Till det yttre lik en af det gamla romarväldets matronor, följde hon äfven med Den b y g g e s poLBAN.
Det är visserligen en sanning, att Utsk. icke anfört många skäl för sitt tillstyrkande, men jag tror äfven, att Utsk. härutinnan handlat rätt, enär de skäl, som tala för bifall till betänk., åro nogsamt kände såsom innefattade uti den väckte motionen, hvilken varit aftryckt i de allmänna tidningarna och i Ulsk:s betänk, åberopade, och då jag godkänner de åsigter, som ligga lill grund för betänk., anhåller jag äfven om proposin på bifall. Gr. af Ugglas, Ludvig: Jag vill icke ingå i pröfning af hvad med den af Utsk. föreslagna komité kan vinnas och icke eller af de skäl, som blifvit anförde för ådagaläggandet af komiténs obehöflighet. Jag tror att, om man än är öfvertygad om det frugtlösa af denna komite's verksamhet, skäl likväl finnas tillräckligt talande för bifall till Utsk:s förslag. Alt nemi. denna motion, som föranledt Ulsk:s förslag, blifvit väckt inom BondeSt. och understödd inom Utsk. af samma Stånds alla dervarande ledamöter, visar, att inom den klass, som representerar största delen af nationen, finnes ett misstroende mot lagligheten af de rättigheter, städerne äga, ett misstroende, som troligen underblåses af missnöjet hos den stora mängden af skattdragande utaf nationen med de ringa Stats-bidrag, städerne lemna, och delta misstroende kommer ofelbart att länge fortfara, ty skattebidragen uphöra icke så snart. Af sådan anledn. anser jag en undersökning böra äga rum på det alt utredas må, om misstroendet är grundadt eller icke. I förra fallet måste rättelse af missbruken äga rum, men i sednare fallet eller om misstroendet är ogrundad!, förfaller det. Jag anser således, att det Stånd, som framför alla andra bör bifalla betänk., är just BorgareSt., emedan i detta Stånds interesse måste ligga att få förhållandet utredl. Jag anhåller alltså om propostn på bifall till betänk. Frih. Cederström: