Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Skulle åter något år ej; inträffa krig, som af Stipendiaterne kunde bevistas, kunde en del af Stipeudierne utdelas till ett mindre antal Officerare t. ex. 1 RegementsOfficer, 1 ArtilleriOffi - Betänkande n. 49 Officer, i CavalleriOfficer, 1 FältmätnihgsOfficer, I FortificationsOfficer oell a InfanteriOfficerare, för att resa i främmande Länder och inhämta kännedom i KrigsVetenskapem I frågän om nyttan och behofvet af ofvannämnda Stipendier hafva flere Ridd. och Adelns Ledamöter, Herrar af Wingård, Johan, von Arbin, Axel, Friherre voii Duben, Carl, Hjerta, Gustaf, Hans Excellencé Hr Grefve Löwenhjelm, Garl, och Grefve Gronstedt, Clas, med Motionären instämt, men dels hafva dé funnit den föreslagne totalsumman kunna nedsättas, dels, ansett Stipéndiimedlen ändamålsenligare kunna anslås åt Generaler eller högre Militaire personer, än till unge Officerare, dels ock trott det ensamt böra bero af K. M:t eller, hvad Artilleriet anginge, på detsammas Höge Chef, H. K. H. KronPrinsen, att om medlens rätta användande förordna.
Menniskorna synas ej veta, hvartut de skola luta sina hufvuden; luta de det åt höger, så göra de mot tro och ära och hotas med straff af hans konglig majestät, luta de det åt venster, så sker dem samma hotelse af hertigen. Men mig synes, att hufvudet dock må veta hvad samvetet säger, och detta kan väl ej föra mer än ett tal." "Blir resan långvarig för dig, min herre och man?" "Troligen icke, jag måste skynda hit åter. Flottans utrustning börjar brådska, att den må vara i skick att begagnas i hans kunglig majestäts tjenst. Det blir snart vår." "Måste du nödvändigt göra denna resa? Jag vet ej hvarföre den skrämmer mig. Du har så mången gång varit ute för farlighet, jag rädes du slutligen ej kommer med lifvet från dina färder." "Nå, i sanning, jag tror att min Ebba vill stänga mig i kakelugnsvrån." "Och mången gång har du gått ut i farlighet; och en gång kan väl faran drabba!" "Vore det än så, så går jag äfven denna gång i konungens ärender. Men nu är ju allt fredligt och ingen fara för handen. Dock skulle det än så vara, så skulle jag alltid med öppet sinne gå den emot, ty lifvet har aldrig varit mig så kärt, som själens salighet och äran. Men", tillade han leende, "hvartill sådana allvarliga ord, som äro alldeles för mycket nu. Det är ju blott på en kort resa jag far." Följande morgon afreste Klas Fleming; fru Ebba stod länge och såg efter honom och sade slutligen: "Ebba Stenbock, Klas Flemings maka, är hon ett barn, som gråter när sköterskan går i nästa rum." Doft gick ett rykte ut öfver landet. Klas Fleming är död, hviskades det först tyst, hemligt, från mun till mun, liksom om ingen velat uttala ordet, af fruktan att den väldige ännu skulle uppstå och straffa den, som om honom talat osanning. Snart blef ryktet högljuddare och tusende tungor omtalade nu nyheten.
Jag tror att herrar i allmänhet vilja att fruntimmer skola vara så oskyldiga, att de helst skulle se om vi aldrig läste annat än barnböcker och voro okunniga om allt annat. Men en författarinna måste dock bryta med sådana fördomar.» Modig blifven genom första samlingens framgång, beslöt hon sig sålunda att under eget namn utgifva också nämda novell, där hon med genialisk intuition skildrat en baldrottnings, i kulten af hennes egen skönhet koncentrerade, lif. Ursprungligen ämne till en rik och sund kvinna, ödelägges hennes personlighet af världslifvet, men hennes naturliga människa börjar vakna under en sommartid på landet. Där möter denna af animalisk helsa strålande varelse, själf berusad af naturens vårlif, en man af folket, som för henne inkarnerar naturkraften, och hon följer blindt dennas dragning. Hennes själ, fylld af själftillbedjan, lär dock icke känna kärleken, således ej heller kyskheten och hon röjer hela världslighetens korruption, när hon genom ett konvenansparti döljer följderna af den handling, som – i jämförelse med detta – varit sundhet och sanning. A. Ch. Leffler, som skref sina första utkast i mycket kortfattad form, hade ursprungligen åt Aurore Bunge gifvit en mera energisk och koncentrerad gestaltning; när hon vid utarbetandet gaf den romantiska utsmyckningen åt fyrvaktarens person, försvagade hon tyvärr såväl det estetiska som det etiska intrycket af sin djuptänkta skapelse. I en annan skizz, Ett bröllop, hade författarinnan också från början en djupare syn på ämnet – kärlekens frihet – men skyggade tillbaka för att i denna riktning fullfölja sin djärfva tanke. Ehuru hon sålunda, som hon yttrade, syndat mot sitt konstnärssamvete för konventionalismens skull, blef det i alla fall oro i lägret när andra delen Ur lifvet (1883) utkom. Man skriade om tendens inför den mest lidelsefritt objektiva skildringen I krig med samhället, om skandal inför den snillrikaste, Aurore Bunge. I den förstnämda novellen fördömde hon ju ej en hustru, som gick från man och barn; att Arla blef olycklig var ej nog – en objektiv lifsbild i så ömtåliga ämnen kunde man ej begripa, och det osedliga syftet i Aurore Bunge var blott allt för påtagligt!
Men då Konstförvandt eller Gesall vill ingå contract, på korrtare eller långre tid, att arbeta hos Mästare, så bör delta icke allenast vara medgifvit, utan ock vara törWndande under strång controll. Mm klagar öfver de vandrande Gesåflerne, och vill, som vanligt, för missbrukets skuld af. skafta bruket. Jag delar ej med cn vård Talare den öfvertygelse, att alla Gesäller utan undantag skola få vandra. Vandringsråttigheten torde kunna inskränkas till KonstfÖrvandt^Classen, och de grunder härvid följ s, som finnas i Hallordningen af den 21 Maj 1709 2 Art. 12 moni., der det stadgas, att den, som resa vill, år quick och fe dig, famt någorlunda öfvad alt råkna och JkriJva, och el efi Jätt tillräcklig undervisning och Jkicklighet i fine handtverksfyjjlor ni. ni. Härmed vill jag likväl ej hafva påstått, att öfrige Gesäller skola förmenas, att, lika som andra Svenske män företaga resor inom och utom landet. Herr Cederfelt öld: Jag kan för min del ej annat än med Utskotten tro, att Husbonden bör betagas all ratt att gifva husaga åt Gesäll; och skulle önska, att alla Husbönder ville söka skaffa sig lydnad utan handkraft. För mig åtminstone skulle det vara omöjligt, att bibehålla den person i min tjenst, mot hvilken jag kun - Dtn Jo Augusti f mi nät glömma mig nog mycket, för att på honom lägga våldsam hand. Men i anledning af hvad sorn blifvit anmärkt om Informatorer och enskilte Skrifvare, hemställer jag till den värde Talaren, Hvad jemförelse kari äga rom emelian dem och Tjenstehjon? Jag har sjelf varit Informator; men har aldrig trott mig stå linder Tjenstehjon:;-stadgan, oell liar aldrig tagit städja.
Bilagde sammandrag af en Tabell öfver GeneralAssistanceContoirets Låne-rörelse år 1828 utvisar, att 63,83i Lån ifrån 4° sk. till och med 5 R;dr, 7,527 ifrån 5 R:dr till 10 Rcdr samt 2,o56 ifrån 10 till 20 R:dr, blifvit under år 1828 begagnade. Hela antalet af Lån på serskildte panter utgjorde för nämnde år 74,792 st. och enär ofvanberörde lån af de 3:ne första Classerne derifrån afdragas, utgöra de öfriga, som äro upptagne till högre summa än 20 R:dr, icke mera, än 1,378 st., af hvilka 53o st. befinnas vara emellan 20 och 3o R:dr, och endast 14, utöfver 5oo R:dr. Härigenom ådagalägges, att det just är den fattigare folkclassen, som begagnar denna löne-rörelse, hvilken, uti de lägsta summorne, eller ifrån 4° sk. till 5 R:dr uppgår till nära ^:delar af det hela, hvilket förhållande får en ännu vidare tillökning, i fall lånen ifrån 5 till 10 R:dr, utgörande 7,527 st., u B. 1 H. i3 i 184 Stats-Utskottets tilläggas. Man finner ock af AssistanceConloirets Räkenskaper, alt utlåningarne under vintermånaderne, då en stor del af den arbetande classen saknar förtjenst, och under hvilken årstid behofvet af ved ökar utgifterne, till mera än en tredjedel och någon gång närmare till hälften öfverstiga de lån, som uttagas under sommarmånaderne. Detta bevisar icke, att sjelfsvåIdet och lättjan, utan att den tryckande fattigdomen, ålitan Inrättningen och att, efter dess indragning, en allmännare nöd ibland den lägre classen, snart och kraftigt skalL bevisa nödvändigheten, att åter upprätta densamma.
Ty icke hafver Gud sändt sin Son i verldena, att han skall döma verldena; utan på det att verlden skall varda salig genom honom. Hvilken som tror på honom, han varder icke dömd; men hvilken som icke tror, han är redo dömd, efter det han icke trodde i Guds enda Sons Namn. Men detta är domen, att Ljuset är kommet i verldena, och menniskorna älskade mer mörkret än Ljuset; ty deras gerningar voro onda. Ty hvar och en, som illa gör, hatar ljuset, och kommer icke till ljuset, att hans gerningar skola icke varda straffade; Men den som gör sanningena, han kommer till ljuset, att hans gerningar skola varda uppenbara; ty de äro gjorda i Gudi. Derefter kom Jesus och hans Lärjungar i Judiska landet, och vistades der med dem, och döpte. Döpte ock desslikes Johannes i Enon, hardt vid Salim; ty der var mycket vatten, och de kommo, och läto döpa sig. Ty Johannes var icke än då kastad i häktelse. Då kom upp ett spörsmål ibland Johannis lärjungar, samt med Judarna, om reningen; Och kommo till Johannem, och sade till honom: Rabbi, den som var när dig på hinsidon Jordan, den du vittnade om, si, han döper, och alle komma till honom. Johannes svarade, och sade: Menniskan kan intet taga, utan det varder henne gifvet af himmelen. I ären sjelfve min vittne, att jag sade: Icke är jag Christus; utan jag är sänd för honom. Den som brudena hafver, han är brudgummen; men brudgummens vän, som står och hörer honom, han fröjdar sig af brudgummens röst; denna min fröjd är nu fullbordad. Honom bör växa till, och mig bör förminskas. Den som ofvanefter kommer, han är öfver alla; den af jordene är, han är af jord, och af jordene talar han; den af himmelen kommer, han är öfver alla. Och det han hafver sett och hört, det vittnar han; och hans vittnesbörd anammar ingen. Den som anammar hans vittnesbörd, han hafver beseglat, att Gud är sannfärdig.
Vi äter klockan fem. » » Tusen tack, tackar allra ödmjukast, » stammade Höök, röd i ansiktet som en kokt hummer. Och innan han hunnit sansa sig, var hån på andra sidan dörren igen — på sin sida. » Hvad i all världen kom åt gubben, mumlade han och spärrade upp ögonen så mycket han förmådde. » Bjuda mig, yngste bokhållaren, på middag — nu skall Zetterqvist bli något till förargad. Och kassören sen — stackars karl! Men man rår inte för, att man är sällskapskarl, och han gjorde sig ärende fram till den lilla kontorsspegeln och drog borsten ett slag genom håret samt försökte förgäfves gifva mustacherna en än elegantare uppsvängning. För ett ögonblick föll honom med en rysning in, att grosshandlar Stråle hade någon aning om hans känslor för dottern, men han förkastade strax denna tanke såsom orimlig. Hur skulle det hafva gått till? Själf skref hon ju i sitt förtjusande jabref, att han skulle låta helgen gå förbi, innan han talte med föräldrärne. Och trots sin glödande kärlek, tyckte han inte illa om uppskofvet, ty man kan vara en modig karl, utan att precis ändock med lugn glädje se fram mot ett perspektiv sådant som » att tala med föräldrärne ». Och perspektivet förlorar kanske äfven den lockelse det i annat fall möjligen kan hafva, om man själf är en fattig kontorist och » föräldrärne », åtminstone till hälften bestå af ens rike och mäktige chef. Om hr Hööks arbete jfter middagsbjudningen just ej kan sägas hafva förkofrat sig, hvad fart och reda beträffar, sä stängdes ju i allt fall kontoret på sin bestämda tid och glad söm en spelman begaf sig den förälskade kontoristen ut bland vimlet för att göra den omsorgsfullaste toalett, som, med uppbjudande af hans innersta krafter, var honom möjlig. Emellertid hann han på vä- gen titta in till en modern frukthandlare, där han packade en korg med de vackraste äpplen och de saftigaste päron han kunde åstadkomma och tömde så godt som hela sin börs i den unga koketta bodfrökens hand, för att i utbyte mot sitt röda guld erhålla de fylligaste och ljufligaste drufvor, som någonsin vuxit i Provences vingård.
Härad arne gånger samt vid Slättäng i Wartofta Härad 3:ne gånger örn året. Såsom rnenlige för näringarne i allmänhet och serdeles för jordbruket, böra anmärkas de talrika Bosättningar, som ske utan beräkning på annat näringsfång än den arbetsförtjenst, som för dagen betingas. Den under de fleste åren tillräckliga tillgången å sådan arbetsförtjenst, föranleder till dessa, vanligen med giftermål förenade Bosättningar, och man skulle kunna föreställa sig deni såsom gagneliga för Landets förkofran genom elen Ökade arbetsök och sparsamhet, som borde vara en följd, dels af det ökade behofvet för hustrus och barns försörjning, dels af den efter arbetets mängd rättade belöningen, hvilken hos det lagstadda Tjenstehjonet föga kan komma i beräkning; men vid denna föreställning mäste man då antaga att hos den sålunda sjelfrådige arbetaren alltid finnes en riklig omtanka för framtida bergning, hvilket tyvärr ingalunda är förhållandet, utan inskränker sig vanligtvis hans närings-omsorg till dagens behof, hvaraf följer att, då befolkningen ingalunda är starkare än att allas verksamhet af behofvet påkallas, uppstegras dagspenningen under de mera fruktbara åren till ett pris, som lemnar tillgång för uppehälle under flere dagar, som tillbringas i lättja. Jordbrukaren beröfvas härigenom det nödiga arbetsbiträdet och de dagsverken, som lemnäs honom, måste han betala till ett belopp, som står i det uppenbaraste missförhållande till värdet af hans produetion. Deremot, under år med knappare skördar och deraf följande höga priser å födoämnen, är denna folkklass, i följd af försummad besparing under de bättre åren, alldeles oförmögen att bereda sitt uppehälle och jordbrukaren måste då, af förbarmande eller samhällspligt, draga tungan af dess försörjning till råga på bekymret för egen utkomst af den ringa afkastning jorden gifvit. Detta är dock icke den enda Ölyckan, som häraf uppkommer.
Ridderskapet och Adeln föreslagit blifvit, böra understödjas, att nemligen representations-kostnaden bestämmes till något visst; och då annan representations-kostnad icke lärer äskas för Herr LandtMarskalken , än hvad de så kallade LandtMarskalks Soireerne kosta, synas deremot de öfrige Herrar Talmännen böra erhålla en från Riksdagens början beräknad Månadtlig summa, den Utskottet efter noga öfverläggning trott sig böra föreslå lill 600 R:dr B:co för dem hvardera. Om Riksens Höglofl. Ständer härtill bifalla, lärer det förbehåll dervid fästas, att någon kostnad derutöfver, samt sedan nödige utgifter för Stats-Utskottets Betänkandett. 2 o g Stånds-Klubbarne äfvensom hushyra för de rum, sorn af Bonde-Ståndets Talman och Secreterare begagnas, utgörande enligt erhållen uppgift 2Öo R:dr B:co i Månaden, blifvit besörjde, icke må af Riksdags-kostnads-medlen godtgöras, och beslutet i afseende på verkställigheten hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas. Detta allt hemställes till Riksens Hoglofl. Ständers bepröfvande vördsamligen. Stockholm den i3 Martil 1823. Utlåtande, i anledning af Herr Zach. Danielssons Motion om Dagtractamente för Magistrats-Personer och Handtverkare vid Publike Syner, Värderingar och Inventeringar. H os Vällofl. Borgare-Ståndet har Riksdags-Fullmägtigen för Carlskrona Stad, Herr Zach.
Mapts disposition, i och för extra utgifter, uppförde årliga anslags-summa, hafva likväl räkenskaperne utvisat, för år i83o, likasom för de dittills alltsedan i8a3 års Riksdag framflutne åren, att af andra Hufvud-Titelns besparingar fortfarande utgått de arfvoden, som blifvit beviljade, genom Kongl. Brefvet den 24 Augusti 1824. för vexel-controleringen i Götheborg med 800 R:dr, och, genom Kongl. Brefvet den 16 Januarii 1828, för vexel-controleringen i Stockholm med 1200 R:dr, utan att någon åtgärd synts vara under loppet af år i83o vidtagen, ledande till uppfyllande af Rikets Ständers berörde underdåniga anhållan; och har Utskottet jemväl ifrån Borgare-Ståndet erhållit remiss af ett utaf Herr Santesson afgifvet anförande, hvaruti, med förnyande af den vid flere Riksdagar väckte motion om indragning af Yexel-Controleurs-beställningen, såsom utan all nytta för det ändamål dess benämning synes afse, och öfverflödig, lika å Stockholms och Götheborgs Börser, som i öfrige Svenska städer, enär handlandes och mäklares egna interesse och säkerhet nog hålla hand öfver coursens rätta noterande samt ändtligen såsom årligen medtagande 2000 R:dr af Statsmedlen, hemställes, att samma tjenst måtte alldeles indragas, hvartill ökad anledning hemtades af den säkra förmodan, att, genom redan antagne myntbeslämningens kommande till verkställighet vid denna Riksdag, all möjlig föreställning om Yexel-Controleurens behof ytterligare skulle helt och hållet försvinna. Då, enligt hvad sålunda anmäldt blifvit, det synes, att Rikets Ständer vid flere Riksdagar, för deras del, ansett ifrågavarande Vexel-Controleurs-tjen B ihan g till R. St.
Proposition, angående pension å Allmänna Indragningsstaten för Underlöjtnanten vid Jemtlands Hästjägare-korps Carl August Gustafsson Stjernefeldt. 10. Dito angående upplåtelse åt Eskilstuna öfre Kanal-bolag af plats på Carl Gustafs stads gevärsfaktoris område för en slussanläggning. 11. Dito angående afsöndring och upplåtelse åt Westerviks Tändsticksfabriksbolag af en mindre jordrymd från tredje majorsbostället Stufverum vid Andra Lif-Grenadier-regementet. 12. Dito angående gjord underdånig ansökning om öfverlåtande till staden Christianstad af en Kronan tillhörig tomtplats derstädes. 13. Dito angående jordafsöndring från kaptensbostället Bredaryd Norregård, för utvidgning af Bredaryds församlings kyrkogård. 14. Dito angående utbyte af jord emellan Kronan och Malmö stad. 13. Skrifvelse, i fråga om ersättning af Statsverket till trenne Officers-enkor, för innehållen aflöning för deras numera aflidne män under krigsfångenskap. 16. Dito om förordnande af en Statsråds-ledamot, i afseende på handlägg ningen af vissa i Riksdags-ordningens 36 och 42 ,§§ omförroälda riksdagsärenden. 17. Dito angående begärdt anstånd med föreskrifne kapitaloch ränte inbetalningar å de till Norbergs jernvägsanläggning af allmänna medel anvisade lån. 18. Dito i anledning af Cimbrishamns stads ansökning om eftergift af åter stoden å ett staden beviljadt amorteringslån. 19. Proposition, angående ytterligare anslag för det nya jordeboksverkets fortgång. 20. Dito angående anslag för framtida vårdandet af Gustaf Wasas monument vid Utmeland i Dalarne. 21. Dito angående ersättning till Kongl. Theaterns och Ilofkapellets pensions kassor för de af dem tillförene åtnjutna afgifter utaf enskilde skådespelare, m. 0. 22.
Jag hade icke tänkt yttra mig i denna fråga, men då jag har en längre erfarenhet i riksdagsförhandlingar, har det förefallit mig besynnerligt att en sådan stor och vigtig angelägenhet som frågan om Adelns sjelfskrifvenhet, hvilken jag anser vara oumbärlig för Svenska Adelns vidmakthållande, utgörande ett prerogativ i Konungens hand alt sätta förtjensten i tillfälle alt gagna fäderneslandet med råd och uplysningar inom Den 28 Maj e. m. 343 representationen, att denna angelägenhet blifvit så behandlad, att raan vill göra detta prerogativ till ett intet, hvilket inträffar då man fråntager R. o. Ad. sjelfskrifvenhelen, ty mångå finnes bland Adeln, som ännu länge kunna uprätihälla fäderneslandet och Konungadömet. Då jag innehar ett rum inom detta hus, hvilket en fräjdad företrädare före mig innehaft, hvilken aldrig förgätit pligten mot fäderneslandet ock Konungadöraet och aldrig försummat alt afgifva sin röst der någon nytta för fäderneslandet kunnat åstadkommas, har jag icke velat stillatigande åhöra diskussionen i denna vigtiga fråga. Konungen har rättighet att från alla klasser förstärka och förbättra den representation som nu klandras och fördömes af skrän och dåliga opinioner, måhända äfven af dåliga sujetter. Adeln behöfver förbättra sin representation, det kan ingen neka, dess qvalifikationer utsättas och bestämmas i lagen, och det fordras äfven att allmänna opinionen skall draga fram dem lill verksamhet, jag tvitlar icke på att Adeln harmånga stora och goda ändamål till sin bestämmelse och alt den större delen af dess hufvudman ännu har egendomar eller betydande platser i landets tjenst på hvilka den lefver och är vand att lefva i gagnelig verksamhet. Ehuru jag är öfvertygad om nödvändigheten af sjelfskrifvenhelen, önskar jag dock framgång åt Utskis förslag, och vill derföre icke för min del motsätta mig att om så behöfves välja representanter inom Adeln. Många ledamöter hördes ropa på propos.
hunger och törst efter sagor, som nästan alla barn kanna vid 7, S, 9 h s hlder, torde vara ett tydligt bevis för att barnens fantasi just vid denna tid behöfver näring. Eli mycket god sak är det d %, om man är i tillfalle att tillfredsstiillw denna hiiuger med en spis, som p&amp; en g h g ar viilsmakande. och fullt oskadlig. En riktig godbit af detta slag äro de så roligt och väl berättade samt lika roligt och val illustrerade, nylagade sagor, som bär bjudas. Redan innan bmnen hunnit öppna boken, skola helt sakert de. kostliga figurerna p; permarna satta deras skrattmuskler i full verksamhet. Och ej minskas deras fröjd, da de sedan få göra bekantskap med an flera, lika lustiga kungar, tomtar, troll och priusessor, till exempel i sagan om pojken, som blef troll. Afven för nagot äldre barn torde denna sagbok vara af vgrde, då dessa måhända kunna fiska upp ett och annat af de guldkorn, som ligga dolda på sagans botten. Vi önska hjiktligt, att många b %de större och mindre barn matte finna denna roliga bok på sina julbord. a JLasning för Barn. Af Carl och Kitat Kastinan. Förra samlingen. Pris l,?; i. Senare sadingen. Pris l,:, o. De tvenne £rainstående skohiin, h ~ i l k a iitgifvit denna utmärkt goda samling af på en g h g roande och instruktiva berittelser för barn, hafva vii1 egentligen tänkt sig den som lasebok i siiiaskolan. Men ~i se intet hinder för att den samtidigt kan få hereda nytta och nöje afven åt andra små 8 - 10-åringar, som icke höra till sm&amp;slcolan. De tvenne delar af boken. som vi har anmäla, innehålla tillsammans 256 små goda berättelser, de flesta mycket roliga och alla särdeles val Atergifna. E n mängd niitta illiistrationer af Jenny Syström-Stoopendnd förhöja bokens varde. H Hvitavatll. Visor och sagor af d m n Roos med illustrationer af Stina. I och II. Pris 2,5o för hyarje del. I Imdet Hvitavd finnas sagor och visor.
215 R:dr 594. 32. g. v. circa 56 Återstå 159 Utföres således, med tillägg af de till arfvode för Lärare i Musiken och Ritkon sten af privat disposition anslagrie 44 R:dr 21 skill. 4 rist samt de till Collegernes Idnefyllnad testamenterade 4oR:dr En lägre Lärdoms-Sk-da i Söderköping med Rector ... gp., 73 2:ne Colleger tillsammans - — 60 Collega Forsemannianus har 18 Föreslaget tillägg 12 ? — 30 Den, som Underv. i Choralsång -— 10 + S;a 17 3 Utföres således uran afseende på den obetydliga comanta tillgången En lägre Lärdams-Skola i Ekesiö Lika med Upsala - T:t 130 med afdrag afden härvarande Contanta tillg. 25 R:dr, värde circa — 2 Återstå 127 Utföres således V. En lägre Lärdoms-Skola i T Vadstena Lika med Upsala T:r 130 Med afdrag af den härvarande Contanta tillgången 18 R:dr värde circa 2 Återstå 128 Utföres således - En liigre Lärdoms-Skola i Wimmerby Lika med Upsala x.-r I30 Med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens 21 R:dn 16 skill., värde circa - — 3 ***""m■■■■*■■ Återstå 127 Utföres således - En högre Närings-Skola i Westervik bibehalles sådan den nu befinnes vara inrättae och med tillägg af ro T:rs arfvode för den, sorn undervisar i Choralsång För Linköpings Stift befinnes således brista Skara St i/t. För Skolorne är anslaget * - Föreslås: En högre Lärdams-Skola i Skara X4ka med Gefle T?r 285 Med afdrag af den härvarande ontanta tillgångens 222 R:dr varde circa - — 31 Utföres således Återstå 254 Transport: Nuvarande ständig Lönings-Star. Allmänna medel. Spanne mål. T:r 25g5 k:p 2b Contant. Spänne-* mål. Contant.