Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nemligen från berörde stadgande icke medgifves annat undantag, än att dels, såvida å skogsmark finnes förut fastställdt storskifte, dervid kun under vissa förbehåll få förblifva, dels uti åtskilliga af rikets norra provinser delägarne kunna, om de blifva derom ense, få från laga skiftet undantaga skogsmarken eller någon del deraf, derest densamma aldrig förut blifvit uppmätt; så inträffade det ofta i rikets öfriga landskap, att den ringa skog, som ännu funnes qvar, och hvilken dagligen blefve allt dyrbarare, till följd af hvad i Skiftesstadgan benämnes skogsjemkning ytterligare afverkades och stundom under loppet af några få år helt och hållet försvann, utan att ens tillfälle för ägaren till marken gåfves att under averkningen möjliggöra en behöflig återväxt. Efter motionärens omdöme kunde det på jordbrukets framåtskridande icke utöfva något inflytande, om den mark, som uteslutande användes till skogsväxt, förblefve oskiftad och fortfarande häfdades så, som före ägoskiftet, hvaremot en rationel hushållning med skogen derigenom skulle befrämjas. Då det likväl, i följd af olika förhållanden och intressen, skulle kunna inträffa, att stridiga meningar om nyttan eller fördelen i särskilda fall af skogsmarks uteslutande vid ägodelningar yppade sig, samt det skulle vara mindre välbetänkt, att en mindre delägare, sorn sjelf eller hvars företrädare nedhuggit den skog, hvilken luunits å hans lott i skogsmarken, skulle kunna förhindra öfriga delägare, de der sparat sina skogsandelar, att desamme oförändrade bibehålla; så ansåg motionären det vara nödigt alt meddela stadganden, huru dylik stridighet må afgöras; äfvensom, då benämningen skogsmark uti ifrågavarande § af Skiftesstadgan blifvit nyttjad i motsatts till inrösningsjord och så, som skulle derunder ock begripas betesmark, men emellan dessa båda ägoslag förefunnes en väsendtlig skillnad, det skulle vara nödvändigt att vid den lagförändring, motionären åsyftade, framhålla en sådan olikhet, helst motionärens framställning icke rörde utägor eller afrösningsjord i allmänhet, utan egentligen endast sådan mark, å hvilken skog alstrades.
Men egen var den logik, hvarmed somlige af dessa, såsnart de förmärkte sig vara bedragne, antogo eller låtsade antaga, att de omöjligen kunde vara det af någon annan, än Konungen! Om de sammansvurne narrades af någon svensk furste, så var denne – Hertig Carl; hvilken, sedan Konungen återrest till Sverige och han öfvertagit befälet, med den skicklighet paralyserade deras anstalter och insöfde dem i säkerhet, att ändtligen ransakningens och straffets timma uppnådde dem. – De, som låtit Gustaf III börja kriget ur en skurks bevekelsegrunder, och sedan, med berådt mod, sjelf, genom idel nya skälmstycken, hindra dess framgång (t. ex. medelst hemlig befallning åt Liljehorn, att icke understödja Hertig Carl i slaget vid Öland, m. m. m. m.) förforo äfven ganska förnuftigt och conseqvent, då de gjorde Anjala-förbundet till hans egen tillställning. Det var – föregåfvo de – en omväg, macchiavelliskt anlagd, att komma till enväldet (sannerligen, den mest halsbrytande som kunnat väljas!); och tillika en utväg, att vältra på andra det vettlösa krigs-företagets oundvikliga vanära. Men nog kan med skäl emot dem vändas Leopolds och Geijers ironiska spörsmål: hvarför man bland hans illfunder uteglömt, att han jemväl anstiftade den mord-complott, som omsider fullständigt befriade honom från alla thronens och jordlifvels bryderier? (Tillägg vid slutet af noten om ”Adel”). Ty grund-innehållet af detta arfskap är, att den politiskt-personliga qvalification, som i de öfriga stånden är en villkorligt personlig, eller bestämmes genom personlighetens förhållande dels till materiell egendom och handtering, dels till intellectuell egendom och tjenstbefattning, här gäller såsom en ovillkorligt personlig, eller bestämmes redan genom sjelfva personligheten såsom sådan, i omedelbarlig kraft af dennas medfödda skyldighet att fortsätta ättstorhet och ättförtjenst.
Den utväg till ersättning, detta stadgande innebär, har Utskottet likväl icke funnit hvarken tillfyllestgörande, enär kostnaden för allmänna byggnader ofta kan betydligt öfverstiga den, som motsvarar ett års enskild byggnad, efter den i nämnde Boställsordning fastställda årtalsberäkning, ej heller ledande till det ofvan uppgifna ändamålet. Å andra sidan deremot har Utskottet ansett den ifrågasatta fördelningen, i den utsträckning de tvänne ofvannämndc ledamöterne af Preste-Ständet uti deras motionen beledsagade yttranden påyrkat, eller till 30 år, åtminstone för det närvarande, icke vara behöflig. Det förskott till ifrågavarande kostnaders bestridande, en boställshafvare får vidkännas, blir alltid lika kännbart; men om utgiften fördelas på 20 år, sä att boställshafvaren sjelf vidkännes en tjugondedel deraf för hvarje år han derefter besitter bostället, men vid afträdandet åtnjuter ersättning derför med en tjugondedel för hvarje af de år, som återstå af den bestämda amorteringstiden, synes detta slag af onera blifva måttligt, på samma gång enhet vinnes med andra i dylikt hänseende gällande bestämmelser. På grund af hvad anfördt blifvit, får Utskottet föreslå, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos K.
Häfderna hafva icke någon likartad händelse i Sverige att framvisa; och Historien skall en gång afsäga domen öfver dem, som nu uttala ett hemskt bifall till de ifrågavarande anmärkte åtgärderne. Att ingå i detailler af händelserna med den Riksskadliga Skeppshandeln, skulle blifva alltför vidlyftigt, och jag ser mig nu fullkomligt deruti förekommen af flere andra värda talare, uti hvilkas åsigter jag mig förenar, och yrkar alltså för det närvarande endast återremiss af StatsUtskottets Utlåtande, samt att Utskottet får sig ålagdt, att, sin skyldighet och samvetspligt likmätigt, noga utreda förhållandet, samt i den form 3o §. Riksdagsordningen stadgar, anmäla, om Utskottet finner skäl tili anmärkning mot någon af de Embetsman, sorn vid Skeppshandels-affairen lagt hand - Den 14 Maji. Emedlertid och då Utskottet icke uppgifvit minsta skäl, hvarföre den enorma summa på 416,357 R:dr 21 sk. 9 rst. skulle afskrifvas, och det icke kan anses för vinst, att 2:ne Skepp blifvit betalte med 204,673: 27, 3. mera, än hvartill de blifvit värderade, emedan vinsten tillhörer StatsCassan, och värderingen bör blifva på deras ansvar, som icke bättre förrättat densamma; så kan väl icke ett så besynnerligt project af någon förnuftig menniska gillas och godkännas. Detta mitt yttrande torde få åtfölja den äskade återremissen. Grefve von Schwerinj Fredrik Bogislaus: Jag får börja med att förklara, att jag önskar återremiss af StatsUtskottets Utlåtande. Å min sida skall jag ej underlåta, att å de gjorde anmärkningarne lemna uppmärksamhet, och, med ledning af dem, åter företaga granskning af förhållandet med den ifrågavarande Skeppshandeln. Emedlertid tror jag mig kunna genast besvara en del af berörde anmärkningar. En Ledamot har anmärkt, att upplysning saknas om de dubbla contracterne; den finnes pag. 71 och 72 i Utlåtandet. I 4 Morn. upplyses skillnaden dem emellan.
Clirnatet förhindrar i allmänhet sysslosättning med Jordbruket under loppet af årets ena hälftDe födoämnen J.andtmanneris flit under den blidare årstiden framkallar skola äfven vara tillräckliga for att uppehålla honom, familj och tjenstefolk, under den långa tid Jordbruket ej något producerar, och deras belopp sätta således en gräns emot folkstockens förökande. Enär det är medgifvel, att folk och produeter stå i ett oskiljaktig t förhållande till hvarannan, lärer man lätt inse nyttan deraf, att genom bi-näringars införande eisätta den brist i sysslosättning, jordens under en stor del af året hvila åstadkommer. I hvilken man skulle ej den härigenom uppkommande tillökning i produetion påskynda förökandet af folkstocken, och denne åter verka på Eandtbrukets utvidgande! Men till stora företag fordras kraftigare medel, penningar och arbetare. I förra tider erhöllos betydliga Lån i Banken på fast Egendom, emot lindrig Benta och Capitalets inbetalande efter hand. Deras första verkan blef uppjagandet af Egendomars värden, ty biträdet af Banco-Lån ökade köpares antal. Men dessa Capital iklädde slS 200 Deri S Mars: sig också mera egenskap af redan odlad jords skuldsättning, än den af förlag till odling af ny* och hafva behållit densamma intill närvarande tid. Följden blef, att man odlade med öfverskott på inkomst, i stället för med Capitalj med 4, 6 å 8, i stället för med 100. Sådane äro verk-». Bingarne äf laiti Och Förskott* Som skola återbetalas. Visserligen åstadkomma de hytta, mea långsamt, och med denna långsamhet blir det sannolikt*, att orri odling och folkmängd skulle följa enahanda progression hädanefter som hittills, fordrades en tid af tao år, innan Sverige ägde en folkstock af 6 millioner *); Om då medel gifvas att förkorta denna tid, lärer det vara af vigt att dem begagna*. jSTär én enskilt på rigtiga grunder använder étt Capital till sin Egendoms förbättring, uppkommer derigenom ten inkomst, som sVarar emot. Rentan af der instuckna Capitalet, och i Egendomens förhöjda värde ligger ersättningen för Capitalet.
Vid förnyad föredragning remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, motioner of: l:o Ola Olsson från Blekinge län, om inrättande dels af seminarier för bildande af folkskole-lärarinnor, de's ock i sammanhang dermed af flickskolor; 2:o samme ledamot, om åtgärders vidtagande till folkskoleväsendets förbättrande; 3:o samtlige repre sent ant er ne från Blekinge län, om indragning tills vidare af £:del utaf de indelade båtsmännen inom länet emot vakansafgifts erläggande; 4:o Ola Jönsson från Malmöhus län, om enkel tjensteårsberäkning för lärare vid högre folkskola ; 5:o 0. Thorell från Elfsborgs Ian, om ändring i gällande förordning, röraude vilkoren för bränvinslillverkning; 6:o samme ledamot, om rättighet för kommunalstyrelse antingen att bestämma eller sig yttra, hvarest grindar få uppföras öfver allmän väg; 7:o samme ledamot, om ändring i 53 § af Kongl Stadgan för rikets elementar-läroverk den 20 Januari 1860; 8:o Johan lehberg från Nerikes län, derom, att alla kasserade persedlar vid såväl kavalleri-, som infanteri-regementen, skola genom auktion försäljas å den ort, der sådana persedlar förvaras; 9:o Per Nilsson från Malmöhus län, om ändring i gällande författning, rörande jordafsöndring; 10:o Anders Persson från Christianstads län, om ändring i Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856, om lämpligare fördelning mellan socknarne inom samma pastorat af den återvunna helgonskylden; ll:o C. J. Svensén från Calmar län, om åtskilliga ändringar i nu gällande Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningar, jemte yttranden. 12:o samme ledamot, om tillägg i 10 § af Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående jordafsöndring; 13:o Prot.-Utdrag den 29 November 1862. 89 13:o P. Östman från Westernorrlands län, om ändring i Kongl.
Jag föranlåtes äfven reservera mig emot Utskottets genom votering fattade beslut, att mantalsoch skattskrifningarne skola förrättas i närvaro 38 Sevill nings-Utskot tets Bctiinkamle, N',o 12. af tvänne vid sockenstämma utsedde Församlings-depulernde, hvilka, vid förefallande skiljagtighet i meningar, skola ega lika rösträttighet med Konungens Befallningshafvandes Ombud, Pastor och Hiiradsskrif\.aren. Jag anser nemligen Utskottet hafva varit obefogad t att stadga en dylik föreskrift, rörande verkställandet af mantalsoch skatlskrifniugarne, hvarjemte närvaron af de tvänne Soekne-ombuden och den åt dem medgifne rättighet att i besluten deltaga, är, enligt min åsigt, både öfverflödig och äfventyrlig; öfverflödig, enär, efter Bevillnings-Stadgans föreskrift, Länsmän, Fjerdingsman och Sexman eller Rotemästare skola vid förrätlningarne vara närvarande för att med nödige upplysningar tillhandagå; äfventyrlig, emedan en dylik rättighet kan möjligtvis föranleda lill ensidige och emot gällande författningar stridande beslul.” Herr Prosten Sundberg: ”Hvad Contracts-Prosten Örnberg och Lector Agrell föreslagit, att den, sorn upphör med bruket af bränvin och andra spritdrycker, må erhålla eftergift eller lindring i sine personliga utskylder, synes mig vara ett lämpligt medel att uppmuntra lill nykterhet, hvarföre jag för min del icke kan biträda Höglofl. Utskottets beslut att afstyrka detsamma. En dylik skatlelindring för vissa ändamål hafva vi förut i vår lagstiftning. Under den tid, kopporne härjade infördes vaccinen för att hämma denna epidemi, och man tillstadde alla mindre bemedlade en minskning i skatten för hvarje barn, de låtit vaccinera. Bränvinet är en vara, sona utan tvifvel åstadkommit mera både physiskt och moraliskt ondt i vårt land, än kopporne: ja, kanske mera, än alla andra sjukdomar och landsplågor tillsammantagne.
Med afseende å den besvärliga och ansvarsfulla befattning, som sålunda skulle komma att åligga dessa tjenstemän, och då det vore angeläget att dertill 'erhålla fullt skickliga personer, borde deras aflöning icke bestämmas lägre, än till ett årligt belopp af 1,800 eller 2000 R:dr för hvardera; och som hela kostnaden för den föreslagna inrättningen, med beräkning af rese-ersättning m. fl. utgifter, skulle uppgå till omkring 30,000 R:dr årligen, har motionären, som ansåge ett särskildt anslag härför icke vara behöfligt, emedan erforderlig tillgång kunde beredas af de i Riksgälds-kontoret reserverade besparingarne på anslaget till folkundervisningens befrämjande, hemställt, att af dessa besparade medel, hvilka vid 1852 års slut utgjort 41,782 R:dr 27 sk. 1 rst., ett belopp af 28,000 k 30,000 R:dr måtte af Rikels Ständer för det uppgifna ändamålet anvisas, samt, i mån af behof, få från Riksgäids-kontoret utgå. Jemte den från Bonde-Ståndet erhållna remiss å nämnda motion, har Utskottet fått emottaga flera af motionen föranledda, inom bemälde Riks-Stånd afgifna yttranden, af hvilka Utskottet, vid ärendets behandling, tagit kännedom; och anser sig Utskottet härvid särskildt böra omnämna ett yttrande af Lars Gustof sindersson från Elfsborgs län, som, jemte afstyrkande af den utaf ofvanbemälde motionär föreslagna åtgärd till folkundervisningens befrämjande, anfört, huruledes skolorna på landsbygden vanligen vore fördelade i 3 å 4 distrikter för hvarje skollärare, så att läsetiden för hvarje distrikt utgjorde endast omkring 3 månader på året. Emedan barnens antal i hvart och ett af dessa distrikter oftast uppginge till 50 å 60 eller derutöfver, och en stor del måste begynna med att inhemta stafning och innanläsning, hvilket erfordrade en jemn och noggrann tillsyn, så funnes häruti ett svårt hinder för läraren att på ett gagnande sätt uppfylla sitt åliggande.
I de provinser sorn hafva åkerbruk till hufvudnäring, och som sakna grannskapet af större Städer, eller Bergslager; där nödgas innevånarne, för att finna en tillgång till alla vid jordbruket fästade utgifter, att förädla sin spannemål till bränvin. Häruppå lades 1812 en bevillning, som då, i afseende på uppstegrade bräruivinspriser, ganska väl kunde bära sig, men som nu genom förändrade tider, blifvit den största och orimligaste skatt, för de större egendomarne, som någon förädling af rudimaterier i hela verlden kan uppvisa. En egendom t. ex. värderad till 30,000 R:dr betalar i årlig bevillning för capital värdet 60 R:dr Banco; den får begagna tvenne nittio kannors pannor, och för att nu äga rättigheten att förädla dess egen production, drabbar honom ytterligare en bevillning 4 och en half gång högre, än den primitiva, eller 270 Rör Banco. Med nu varande bränvins-pris, emot spannmålen, är jordbrukarens vinst ungefär hvad Kronan tillkommer, då man sätter ved och arbete i sitt tillbörliga värde. Jag vill bevisa, att der transporterne äro längre och svårare, efterskänker jordbrukaren vid försäljningen något af veden och arbettts verkliga värde. Det är således endast penninge-behofvet och förlägenheten, sorn tvingar jordbrukaren taga Den i? F einiar ii. 383 sin tillflykt till detta verkligen mödosamma och odrägliga arbete, hvarigenom han erhåller en vara, säljbarare än spannmålen, och dymedelst för en stund kan afvärja behofvet. Det ser ut som ändamålet härmed vore, att hindra jordbrukaren från möjligheten af att kunna tillverka bränvin, för att lika med åren 1812, 1813 och 1814. uppdraga åt utländningen besväret med spannemåls-förädlingen. Följderne af ett sådant systeme hafva vi redan i frisk minne och kan bäst inhämtas af Särskildta Utskottets Betänkande vid 1815 års Riksdag.
Salubref är utsatt, eller Riksdaler S.mt, med 48 öre eller 6 Mark S:mt på Riksdalern, enligt KonglFörordningen om Myntet, af den 14 April 1653, då Riksdalern hade enahanda Skrot och Korn, sorn a g 8 Betänk, om Schlegelske Köpegodsen i Halland. nu, skulle för ofvannämnde 1514- Mantal, hvil*' kas Jordeboks-Räntor, efter Kammar-Collegii upp* gift, utgöra 3,629 D:r 29 öre 2 P:gr S:mt. efter enahanda grund som Köpe-Summan, eller efter 3 Procent, uppgå till So,887^ R?dr B:co, och att de årliga räntorne af samma ilemman, förvandlade, efter ett medium af 10 års Markegångspris, från 180$ till 1815, utgjorde 4,500 B:dr 38 sk, 8 r:st, eller nära 6 procent på nämnde Köpe-skilling, hvarförutan genom Skatteköp af sådane Hemman, som vid försäljningen till Schlegel voro Krono, skulle då ro års räntor dervid tagas till grund, åtminstone en Summa af omkring 11,900 R:dr kunna erhållas; men om åter, i anledning af vederbörande Heinmans-egares derom möjligtvis gjorde påstående, på grund af Köpeskillingens benämning i Sa. lubrefyet med R:dr S;mt, Xiöse-skillingen borde till berörde belopp betalas i Silfver Riksdaler, eller efter deras förvandling till R:dr B:co Sedlar, och hvilket, derest det ej å Kronans sida medgåfves, på Domarens bestämmande berodde så komme Löse-skillingen för nämnde 151-^ Mantal med deras på omförmäldte sätt förvandlade 4,500 R:dr 38 sk. 8 r:st Ränt°r, att, efter nuvarande tids Cours, blifva öfver 200,000 B:dr B:co Sedlar, och Räntorne således icke att gifva mera, än omkring 2 proCent.
Sammandrag öfver Importen af Caffé> Socker, The och Vin för nedannämnde år. 181g* 1820. 1821. VaruVärde VaruVärde VaruVärde mängd. Rd.H:b.B:co, mängd. Rd. H:b.B:co. mängd. Nedannämnde år hafva anmält sig till nyttande af Caffe och. Vin, nemi.: f Till hynjande af Vin l8l9lD:o d;o af Caffé (Till nyttjande af Vin 1 ] D:o d:0 af Caff (Till nyttjande af Vin ~ jaf Caffé 21,3x0 Personer. (D:o 18,705 Personer. 100,593 Personer. Sammandrag af Exporten af Caffé, Socker, Thé och Vin till Finland och andre orter för nedannämnde år. 1819. 1820. 1821. VaruVärde R:d. VaruVärde R:d. VaruVärde Rul. Export till Finland. mängd, mängd. mängd, Sv. B:CO. Sv. Export till andre Orter. Hamb.B.co, Hamb.B:co. „ Melis d:ö loo i?- Tryckt i Marquardska Boktryckeriet. Calcul, utvisande den Tullbevillning, som efter den nu föreslagne Tariffen synes kunna, enligt medeltal af inkommande varor åren l8l9, 20 och 21, genom införsel-afgift påräknas. 1819. 1820. 18 si 1. & l“ EU 8 5;° co ;l . ä. W H *° 0 « rO £■ 0 E. u — Qo> Cfi ptT ** C 5 enea H V aru - Influtne Tull-jVIedel uti VaruInflutne Tull-Medel uti VaruInflutne Tull-Medel uti | rt> „ sr c 7^ Sa © p, aa " D C? • w 5.. ™ r. 3 g 8 S mängd. Btdr Hamburg. JBanco. mängd. Rtdr Hamburg.
Maj:ts nådiga kungörelse af den 12 november 1831 om hvad i händelse af cholerans utbrott inom riket iakttagas bör, då efter någon kort öfverläggning, till ledamöter i sundhets nämnden för denna socken, valdes och utsågos följande hemmans egare, nemligen Jonas Jonsson i Häggesta Magnus Johansson i Österåsen Erik Hansson i Storgård Eskil Hansson i Munkflohögen Hans Ersson i Halasjön, och Pär Jonsson i Högarne hvilka tillsades att, hvar inom sin rota, utse tjenliga boningar till sjukhus, vara betänkte på sjuksköterskor m.m. utan att likväl göra några omkostnader, förr än det visar sig att farsoten nalkas länets gränser, i hvilken olyckliga händelse, sundhets nämnden borde sammanträda, för att rådgöra om tjenligaste sättet att förekomma sjukdomens spridande och de sjukas vårdande m.m. § 2 Till följe af herr häradshöfding Hasselbergs kungörelse, af den 20:de sistl. augusti, valdes och befullmägtigades gästgifvaren Mathias Moberg i Österåsen, att inför Liths vällofl. häradsrätt thorsdagen den 6:te näst kommande october, å Häggenås socknemäns vägnar, afgifva yttrande om lämpligaste ställen för gästgifveriernas anläggande inom tingslaget, jemte andra dermed sammanhängande ämnen, förklarade socknemännen sig nöjde med hvad nämnde dess ombud, dervid gör och låter. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Afskrift
På nedersta afsatsen stodo endast några små lampor, hvaraf blott ett par voro tända. Midt framför altaret låg en stor rödblommig silkeskudde, o c h på ömse sidor därom stodo de sörjande — endast de manliga — 8 till 10 på hvarje sida, alla iklädda långa, hvita kåpor. Allt emellanåt kom én mandarin inrusande o c h föll på knä på den stora kudden framför altaret, lä sande sina böner öfver den döde, tändande på en och annan lampa, hvilken han sedan släckte för att tändas af den nästkommande. Allt detta försiggick under den afskräckande musiken och sången, i rask takt, hvarför det heta blef så komiskt, att man ibland tvangs att lo. Jag såg till och med de två äldsta af husets sö ner, som stodo bland de sörjande, vända sig bort och skratta, de voro båda anställda i kinesiska tullen och mycket i beröring med européer, hvarför de troligen insågo, huru löjligt allt måste synas oss. Vi stodo just i begrepp att gå, då den - äldste af sönerna, s o m genom affärer kommit i beröring med min man, helt artigt kom fram till mig o c h frågade, om jag ville se det rum, där den döde låg. Jag tackade förtjust. Han tog då min hand o c h förde mig genom en liten dörr ut i rummet bakom altaret. Jag fann där endast en kolossal träkista, tilltagen sä stor, att den skulle rymma den metallkista, hvaruti mandarinen låg, jämte all den föda, s o m den döde anses böra hafva med sig till sitt sista hvilorum, o c h hvilken nedlägges, prydligt utsirad, mellan de båda kistorna. Rummet var fullt af tjutande gråterskor, hvilka i sanning gjorde skäl för sin betalning. Detta var allt. Jag kände mig ytterligt besviken, hvarför jag, ehuru jag trodde 1894 det vara lönlöst, beslöt fråga min ledsagare, om det ej ginge an att få sc lady Ko fong zing n:r 1? Han skrattade, men svarade ett bestämdt nej!
Att nu, som man vill yrka, äfven borttaga ordet Riksmynt, och endast bibehålla ordet R:dr, kan jag för min del ej godkänna, emedan mycken oreda, krångel och möjligen bedrägeri derigenom kan inträffa, om efter ordet R:dr, lägges ordet Specie, Silfver eller B:ko. Jag anser således att ordet Riksmynt bör bibehållas, och att räkne-enheten kallas R:dr Riksmynt. Man påstår, att R:dr Riksmynt är tungt att uttrycka, för min del finnér jag R:dr Rgs mycket tyngre, måhända af orsak, att jag sätter mer värde på slutordet mynt, än på slutordet gäld. Men jag tror, att många år icke skall fordras 214 Den 22 Februari f. m. innan man i dagligt la! endast säger _R:dr, oell att ordet Riksmynt bloll begagnas i allmän skrift m. m. Hr von Kraemer: Jag beklagar alt jag icke hörde de sista orden, som den siste värde talaren ytlrade ifall de möjligen voro mot mitt anförande riktade, och det torde derföre ursäktas om jag icke kan bemöta dem. Jag tror, alt det icke är någon obetydlig olägenhet om man fastställer ett namn för det nya myntet, som lindrigast sagdt, är något enfaldigt, och derigenom pålägger 3,000,000 menniskor alt flera gånger om dagen yttra en dumhet. Hvad angår att i Danmark skulle vidtagits den förändring i benämningen på det las R:dr Riksmynt, så får jag säga att då ordspråket säger: ”Les beaux esprits se rencontrent ’, sä kan man säga att motsatsen här inträffat. Jag medgifver visserligen att om, när Betänk, återkommer från Utsk., benämningen R:dr Specie, bibehålies, så kan det vara nödigt, att hafva något tillägg efter R:drn, men jag hade hoppats att man skulle afskaffa namnet Silfver R:dr och gifva den det namnet Specie. Skulle åter den förra benämningen bibehållas, så vore det väl nödvändigt att efter R:drn tillägga något annat ord, men då bör man hitta pä något mera sinnrikt än Riksmynt, hvilket jag hoppas att Utsk. kan göra.