Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet icke kan anse erforderligt eller lämpligt, att Sccreteraren uti Tabell-Commissionen, hvars befattning, ehuru mödosam, dock enligt hvad, erfarenheten ådagalagt, kan med andra tjenstebefattuingar förenas, undfår enahanda aflöning, som Secreterare i Rikets Collegier , hvilka i allmänhet äro af de med desse tjenster följande göromål uteslutande upptagne och ökad tjenstemanna-personal vid Commissionen icke mera äu förut synes af behof påkallad, enär, i den moa Tabellverket fortgått och blifvit ordnadt, arbetet dermed bör vara lättadt, samt hvad busliyres-ersättningen angår, det onekligen är rättast att derest sig göra låter, hvilket ännu icke synes utredt, Commissionen erhåller, embetsrum uti Kronans hus, hvarigenom äfven Commissionens archiv är emot olyckshändelser mera förvaradt, än om det uti enskildes boningshus skall inrymmas, finner Utskottet sig kunna frångå, hvad förut blifvit yttradt, i fråga om de för Tabell-Commissionen äskade tillökade anslag. i4‘o. Kongl. GeneralLandtmätcri-Contoirct. I anledning af denna punkt, sorn Preste-Ståndet lemnat utan anmärkning samt Borgare-Ståndet bifallit, har, hos Ridderskapet och Adeln en Ledamot framställt, att då, i följd af Kongl. Majtts Nådiga Bref den 2 o Februari i836, Öfver-Inspectorstjensten vid då varande innehafvarens afgång indrogs och dithörande göromål öfverflyttades på Landtmäteri-Fiscalen och Ofver-Ingenieuren, likväl med det förklarande, att, då tillgång icke var för handen att verkställa den nya löne-reglering, som för sådan händelse förut var beslutad. Kongl.
— De nu för jagt å enskildes egor af fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten, bestämde böter, nemligen 5 r:dr första, 10 r:dr andra och 20 r:dr tredje gången, eller oftare sådan förbrytelse skedde, voro allt för ringa; och då endast hälften deraf tillkomme åklagaren, kunde man icke fordra, att någon mot en sä obetydlig vedergällning skulle vilja utsätta sig för det besvär och det obehag, sorn nästan alltid åtföljde ett åtal. Af dessa skäl har motionären föreslagit, dels att förbudet mot jagt 'å tjäder-tupp och orr-tupp måtte inskränkas till tiden emellan den 14 Mars och den 1 Maj, dels att böterne för jagt under förbjuden tid å fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten, så ock för äggning eller fångst med snara eller giller, matte bestämmas till Tio r:dr första gången, och till Tjugu r:dr, allt banko, andra gången, eller oftare, sådan förbrytelse föröfvades, samt att dessa böter, måtte blifva niälsegarcns ensak. Erie Christensson åter har yrkat, att, med ändring af jagt-stadgans 4 Art. 3 g, jagt, å rapp-höns må vara tillåten under tiden fran och med den l September tili den 1 December; till stöd för hvilket yrkande är vordet anfördt, att, enär under Augusti månad, då jagt å nämnde fogel-släg nu vore tillåten, årets gröda vanligen stöde på rot, och rapp-hönsen företrädesvis uppehöllQ sig på åkrarne, berörde tillåtelse ofta medförde den påföljd, att, säden af jägaren flerestädes blcfve nedtrampad och förstörd. Dessutom voro rapphönsen denna tid ännu så unga, att det vore mindre välbetänkt att då fälla dem. Orsaken till det skydd, som blifvit lemnadt rapp-hönsen från November månads ingång, vore, efter motionärens förmenande, att söka uti den omständighet, att dessa foglar iiro särdeles ömtåliga för snö och stark köld.
St. nu behöfva inlåta sig i alla detaljerna af de mångfalldiga särskildta ämnen-sorn härmed äga sammanhang. Man bör i detta afseende iakttaga , att frågan skiljer sig i 2:ne hufvudafdelningar: den ena, ang:de sättet huru fattigdomen skall förekommas, och den andra , ang:de sältet för de fattiges vård och underhåll ; angtde det skydd för sin personliga frihet, som hvar och en medborgare, å ena sidan, har rätt att påräkna, och å den andra, ang:de de förbudslagar, som höra stadgas mot missbruk af denna fr ihet. ! den förra frågan anser jag det vara ganska otjenligt, att Repxesentationen nu ingår i några detaljer; den bör deruti endast uttrycka sin önskan, att, då man gifvit oss hopp oin en ny Regering, denna Regering må äga något visst systeme, för hvilket den vill stå eller falla. Men i afseende på de positiva föreskrifter, som finnas föreslagna i Faltigvårds-comite'ens betänk, och de principer, sorn deri blifvit nedlagda, hemställer jag, i händelse dettabetänk, skulle innehålla förslag til! författningar, stridande mot 16 §:n RegF., om R. St. hafva uppfyllt de pligter, de åtagit sig, samt huru de bevakat Jolkets bästa, så framt de ej tillse, att sådana öfverträdelse!- icke framsläppas utan anmärkning. Frågan om sjelfva författningarnas laglighet eller olaglighet beror för öfrigt ej derpå, huruvida de bättre classerna äro mer eller mindre ochrislliga, enär det är just de ordningsstadgar, som påkallas i afseende på fattigvården, hvilka innefatta det farliga element, uti hvilket den omnämnda 16 §:n kan trädas för nära. Såsom resultat af denna åsigt, är det således min tanka, att R.
Med afseende å vidsträcktheten af detta län och detsammas folkmängd vore det önskligt, att, genom utvidgning af denna bildningsanstalt till ett fullständigt eiementar-läroverk, länet i sådant afseende kunde beredas enahanda fördelar, som lillgränsande, mindre folkrika och vidsträckta län redan åtnjuta. 19 Inom socknarne meddelas undervisning i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Kongl, stadgan om folkundervisningen af den 18 Juni 1842 samt de reglementen, som, lämpade efter förhållanderna inom hvarje särskildt distrikt blifvit af stiftets konsistorium gillade och godkända, derest icke på ett och annat ställe uppkomne stridigheter eller andra hinder fortfarande fördröja en fullkomlig tillämpning af högstberörde nådiga stadga. De i vissa socknar förut anställde skol-lärare med aflöning dels i anslag af kronotionde, dels i bidrag af socknemännen samt skyldighet till någon bestämd presterlig tjenstgöring, bibehålla antingen sina förut innehafde befattningar oförändrade, eller hafva öfvertagit folkskolelärarnes kall enligt den åberopade stadgan. Ungdomens öfning i slöjder äger fortfarande endast rum på förut uppgifvet sätt genom anhöriges och grannars undervisning och biträde. Den praktiska bergs-skolan i Falun åtnjuter fortfarande, dels af staten, dels af bruks-socieleten, ett sammanräknadt belopp af 10,500 R:dr banko årligen till lärarnes aflöning, stipendier och understöd för elever samt inköp af böcker, materialier, modeller och redskap m, m. Tvänne lärokurser, hvardera om 2 år, fulländades under den tidrymd, som är föremål for denna berättelse, och den tredje kursen börjades med år 1847; under tiden hafva tillsammans 8 stipendiater och elever samt 37 extra elever vid denna läroanstalt njutit undervisning, deribland 3 finnar samt 2:ne af Kongl. Majit till läroverkets begagnande kommenderade Artilleri-officerare. Öfver ordning och sedlighet hafva uppsyningsmännen i byarna och kyrkoråden fortfarande vakat; och, tillika med desse, enligt derom gällande föreskrifter, presterskapet och kronobetjeningen, hvad helsovården beträffar.
Under åberopande af nyss anförda beslut, afslog Ståndet den af Utskottet, nederst å pag. 2, till Borgareoch Bonde-Stånden gjorda inbjudning; N:o 63, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande Konstitutions-Utskottets uti Memorialet N:o 58 afgifna förslag till ändring i 14 § 4 och 5 mom. Riksdags-ordningen; Utskottets anmälan, nederst å pag. 3, och hemställan, öfverst å pag. 4, lades till handlingarne. I afseende på Utskottets å pag. 4 gjorda hemställan derom, att någon åtgärd icke erfordrades till följd af Bonde-Ståndets återremiss af ifrågavarande grundlagsändrings-förslag, åberopade Ståndet sina rörande de två sista punkterna i Memorialet N:o 62 fattade beslut. Utskottets hemställan, nederst å pag. 4, lades lill handlingarne. N:o 64, med förslag till ändring i 23 § 1 mom. Riksdags-ordningen; Förslaget antogs att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogos ånyo följande af Stats-Utskotlet afgifna och på Ståndets bord hvilande: Utlåtande N:o 178, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga till regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-titel hörande frågor; l:o. Utskottets under denna punkt till Preste-Ståndet gjorda inbjudning lades till handlingarne ; 2:o. Utskottets gjorda hemställan godkändes; 3:o. Ståndet lade till handlingarne såväl Utskottets hemställan, nederst å pag. 2, som ock Utskottets, öfverst å pag. 3, gjorda anmälan. 4:o och 5:o. Utskottets hemställanden lades till handlingarne; 6:o. Inbjudningen till Preste-Ståndet lades till handlingarne; 7:o. Vid Utskottets hemställan lät Ståndet bero; 8:o.
Med anledning af föreskriften i de nya stadgar för akademien för de fria konsterna, hvilka af Eders Kongl. Maj:t i nåder blifvit fastställde, att akademiens bestämmelse bland annat är att besörja den offentliga undervisningen i de bildande konsterna, så att ej blott skicklige konstnärer må danas, men äfven konstfärdighet utbredas till de yrken och näringsgrenar, i hvilka konsten förädlande ingriper, har nämnde akademi i underdånighet fästat Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på nödvändigheten af en sådan utvidgning utaf akademiens läroverk, att detsamma, kraftigare än som hittills varit möjligt, kunde ingripa i fäderneslandets industriella utveckling och för detta ändamål innefatta äfven en handtverksritskola, med tillhörande söndagsundervisning. I elementar-ritskolorna skulle undervisningstiden utsträckas till alla dagar i veckan; i den praktiska byggnadskonsten samt den bögre ornamentsskolan skulle den utsträckas till söndagarne, och med den förra undervisningen förenas en skola i linearteckning; hvarjemte den geometriska undervisningen skulle tillökas med en kurs i arithmetiken och ett föredrag i geometrien, tillämpad på konster och handtverk, enligt den i Frankrike uppfunna och begagnade metod; och skulle äfven denna undervisning meddelas om söndagarne. För denna skola, hvilken äfven kunde inrymmas i akademiens nya lokal, skulle, enligt den fördelning, akademien jemväl föreslagit, erfordras ett anslag af 2,000 R:drbanko om året, hvilket akademien i underdånighet hemställt, att Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer begära. Utan att för det. närvarande ingå uti någon pröfning, hvarken af grunderna för skolans verksamhet eller af fördelningen utaf den hegärda summan, kan jag ej annat än på det högsta tillstyrka organiserandet af en sådan undervisning i de sköna konsterna, sorn ändamålsenligt verkar äfven på de egentligen industriella yrkena; och är jag så mycket mera öfvertygad om nödvändigheten deraf, som jag i annat fall anser det blifva omöjligt för Sverige att i desamma täfla med främmande länder, som redan bafva sådana inrättningar.
Ändteligen hemställer jag ock, om icke Riksens Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det LagCommitéen måtte genom iörstärkning af arbetande ledamöter eli ler de nu varandes befrielse från andra tjenstegöromål, sättas i tillfälle att inom 1824 års slut utgifva förslagen till Missgerningsoch Straff Bukarne, samt att Kongl. Maj:t om des* se och de redan utkomne förslagens allmänna spridande täcktes i Nåder foga sådan anstallt, att de måtte blifva allmänneligen kände före nästa Riksmöte, och den nya, så väl tvistemålssom brottmålslagen och rättegångsordningen, då kunna Riksens Ständer till pröfning och antagande föreläggas. Att desse af Friherre Sköldebrands och Den 12 Februarii, Herr Gripenstedts motioner föranledde andraganden måtte i allo få desamma åtfölja, an» håller jag ödmjukast. Bilagor till PleniProtocollet för d. i2Februariij eftermiddagen. N:o i. Herr af Ekenstam, Israel-. Då man öfverväger att ändamålet med lagens åtgärd vid bestraffningar, ej allenast bör vara allmän säkerhet, utan äfven i sami manhang dermed, åsyfta den brottsliges för-' bättring; och då man derjemte, vid val af me< del, allt mer och mer tror sig böra söka dem inom mildhetens och menniskokärlekens område, så framställer sig vid våra fängelseanBtallter en bedröflig tafla af motsatser. Att dervid svårligen någon välgörande förändring i hufvudsaken kan åstadkommas, med bibehållande af fängelsernes närvarande organisation, derom öfvertygas man genom de inskränkte följderne af den vårdande uppmärksamhet och de kraftiga åtgärder, som i detta fall under de sednare åren af Regeringen blifvit vidtagne. Den 12 Februarii, Utom den moraliska sidan af detta ämne,! framställer sig äfven särskildt en physisk och en oeconomisk, lika påkallande en nödig reformation:
Allt detta har förefallit den vid storstadslifvets nöjen ovana landtflickan öfvermåttan härligt, o c h hon utbrister halfhögt: » Aldrig har jag haft så roligt någon midsommarafton förr. » Men plötsligt rycker h o n till, full af blygsel öfver att tanken på aftonens förlustelser förmått störa hennes andakt; hastigt sliter hon sig lös från de världsliga betraktelserna, och med spänd uppmärksamhet läser h o n: &gt;oeh det var en rik man, s o m klädde sig i purpur o c h linnekläder o c h lefde hvar dag i glädje o c h prakt ... » ' 251 De heliga orden göra ett sällsamt intryck på den tinga flickan, o c h hon börjar kämia sig illa till m o d s; hvarför förstår h o n knappast själf. — Så underligt att hon skulle k o m m a att läsa det där just i kväll I H o n kan ej undgå att känna sig träffad, o c h det ehuru h o n åter o c h åter sä- ger till sig själf, att dessa ord ej behöfva gifva henne anledning till bekymmer. Hvilka jämfö- relsepunkter rinnas väl mellan den flne världsmannen, som lefde i sus o c h dus, o c h henne, den unga, oerfarna landtflickan, s o m tycker o m att roa sig litet ibland till omväxling m e d hvardagslifvets mångahanda bestyr? Ja, detta är ju fullkomligt riktigt resoneradt o c h ändå Den obehagliga känslan vill ej försvinna. Elise läser vidare: » Och det var en fattig, vid namn Lasarus, s o m låg för hans dörr, full med sår, o c h längtade att mättas m e d de smulor, s o m föllo från den rikes bord. » Den unga flickan börjar känna sig helt beklämd om hjärtat. Som ett mörkt moln vid horisonten uppstiga för hennes själs öga dystra, skräckinjagande taflor ur storstadslifvet med dess niid oeh elände. M e n det är endast dimbilder, liknande hallförglömda, sorgliga historier, s o m man hört berättas för länge, länge sedan, bilder, som skola försvinna för morgondagens klara sol. Så lyfter hon ögonen o c h ser ut på den nu nästan folktomma gatan.
Lika litet som alla förstå eller tänka öfver de fysiska regler, af hvilka sockrets söta och ättikans sura intryck på tungan eller det sköna och fula ansiktets olikartade intryck på ögat framkallas och måste uppstå, lika litet tänker människan, äfven om hon vid första anblicken af en handling fäller sin dom öfver dess moralitet, på de moraliska regler, genom hvilka omdömets riktighet kan bevisas. Omdömet föregår all öfverläggning och undersökning – utspringer ur en inre känsla, som man kallar den moraliska eller i viss mening samvetet. Alla människor hafva ett samvete, blott med den skillnaden, att det hos den ena är finare och mera mottagligt än hos den andra. Och ni herr grefve har också ett samvete. (Damons och Semnons karakterer i Gellerts moraliska föreläsningar.) Hvilken tilltalar er mest? – Ser ni! Det omdömet är ett utslag af er moraliska känsla eller ert samvete. Struensee lyfter sin blick från manuskriptbladet och stirrar en stund ut i luften. Han erinrar sig tydligt prostens hjärtliga och varma tonfall, när han sade än det ena än det andra af detta, som här står schematiskt upptecknadt. Allt tycks verkligen noga genomtänkt, till och med åhörarens svar äro på förhand beräknade! Det hela är ett skickligt flätadt dialektiskt nät, men afsikten skiner väl tydligt fram mellan maskorna. Svår sak kan det ju icke vara att på förhand beräkna svaren, när man så väl som denna präst förstår att spela på en dödsdömd människas naturliga instinkter. Hvem skulle icke föredraga Semnon framför Damon? Struensee småler vemodigt vid tanken på prästens ord: Om ni än i Damon delvis måste ha igenkänt era egna drag. Då prästen sedan framställde sin sats, att den moraliska känslan är människan medfödd och hör till hennes natur, hade han tydligtvis förberedt sig på invändningen och ville icke afstå från denna del af sitt program, fastän lärjungen, för att slippa diskussionen, gaf sig på nåd och onåd och förklarade sig hellre vilja slå bort alla tvifvel.
Erfarenheten har bevisat att dessa sedlar, en tid utan hypothek, varit gångbare utan minsta agio, och att de ännu efter sin närvarande myntfot äro lika goda med Banco, och att förnämligast de höjde vårt jordbruk och följaktligen all näring och handel. Sverige är i många afseende lyckligt: främst genom sin frihet, sin store Konung, sin största hoppgifvande Kronprins, sitt läge, sina, till stor del obegagnade naturalster, m.m. Sverige har icke någon utländsk skuld och har sin ingen förstörelse underkastade jord till säkerhet för inhemskt mynt. tfilialDisconternes fall, den, på halfva seklet, svåraste och mäst totala missväxten år 1818, undsättningsspannemålens höga pris och 468 Den ig Februarii. Sedan spannemålens vanvärde, relatift till undsättnings-betalningen, productions-kostnaden, Stadsvarornes bibehållna värden och lika höi ga utskylder, äro orsakerne till närvarande penningeförlägenhet. Om det af Ridderskapet och Adeln före-: slagne särskildta’ Utskott icke kunde vinnasj kan dock förlägenheten bestyrkas genom utdrag af Landshöfdingarnes diarier som bevisa, att utslagen till utmätningar och seqvester-auctioner blifvit mångdubblade och att i många jordbrukandes hem icke den minsta betalningstillgång qvarfinnes. Jag tror med all visshet att nämnde förlägenhet kunde skyndsamt och fullkomligt af-i hjelpas om mitt enkla Financeförslag skulle antagas; men förmodar att mera upplyste män skola gifva ett ännu bättre, hvarom icke, är det vida klokare att endast hoppas på Försynens skickelse och låta tiden afhjelpa närvarande svåra förlägenhet än att oförsigtigt antaga ett strypsysteme, som ytterligare skulle förminska landets alltför knappa rörelseCapital och säkert bereda en ännu större olyc-j ka. Måtte fosterlandskärleken i denna högst vigtiga sak bevisa sin allkraft. Jag anhåller ödmjukast om detta memorials communicerande med de öfrige respective MedStånden, och remitterande till vederbörligt Utskott. Herr Cederschjöld, Pehr Gujlaj-.
Dock vill jag hafva nämnt, att under en tid rymd af 99 år ett land kan undergå allt för stora förändringar och möjligen har man långt innan förloppet af desse 99 år upfunnit andra kommunikationsmedel, som uttränga jernvägarne. I 15 :te punkten säger förslaget, att, om jernvägsentreprenörerne inom föreskrifven tid icke fullborda någon afdelning i jernvägssystemet, de hafva förlorat rättigheten att dermed vidare fortsätta. Hvad är den tydliga följden af detta stadgande? Jo! den blir, att sedan entreprenörerne på grund af undersökningar funnit en del af jernvägen fördelaktig och derföre fullbordat denne, men åter fortsättningen deraf mindre fördelaktig kunna de antingen Den 21 December. 3GJ öfvergifva arbetet eller också fördröja dess afslutande utöfver den bestämda tiden. Afventyret för entreprenörernes underlåtenhet härutinnan är alltså icke annat, än att de förlora sitt privilegium till den del af vägen, hvars fulländning således kommer att drabba Staten, och naturligtvis blir då denna del icke den minst kostsamma att anlägga. De mest inkomstgifvande och lättast anlagda jernvägarne byggas då af entreprenörerne, men de dyra och mindre lönande lemnäs åt Staten att anlägga. Detta synes mig så klart, att det icke kan falla mig in att antaga ett sådant förslag. Härförutan har redan af föreg:de talare blifvit visadt olämpligheten deraf, att entreprenörerne tillerkännas rätt att bilda serskilda boiag, enär Staten, sorn till en början trott sig hafva att göra endast med ett bolag, snart nog skall se sig omgifven af flera; och således regleringen af trafiken och taxor mångfaldigt försvåras. Slutligen tillåter 17:de punkten i förslaget Staten att inköpa jernvägen eller jernvägarne, men dock icke förr än efter 20 års förlopp efter den siste jernvägsafdelningens öpnande för trafik. Denna Statens rätt att inköpa vägarne synes mig icke kunna göras gällande förr än i en aflägsen framtid, åtminstone kan man förutsätta, alt 40 eller 50 år komma alt derförinnan förlöpa.
Lag-DIsko ttet: 1.0 Nils Anderssons från Christianstads län, om ändring af stadgandet uti 32 § 24 ! ap. Kyrkolagen; med bilaga; 128 Prot.-Utdrag den 6 december i856. 2:o E. J. Rudbergs från Calmar län, om ändring i Kongl. Förordningen den 1 April 1843, angående prestval; 3:o Johannes Holms från Jönköpings län, om byoch utfarts-vägars fördelning mellan hemman, samt om sådana vägars underhållande; 4:o Måns Perssons från Malmöhus län, om ändring i 17 kap. 32 § Rättegångsbalken ; 5:o Per Mattssons från Wester-Norrlands län, om vissa divisioners af Kongl. Svea och Götha Hofrätten förläggande på särskilda ställen; 6:o Bengt Nilssons från Kronobergs län, om upphäfvande af föreskriften i Kongl. Brefvet den 7 Oktober 1772, rörande lagfart å fast egendom; 7:o ./.
Propos., och hvarutur jag tager mig friheten anföra, att arbetet inom en statistisk byrå, ehuru väsendtligen skiljande sig från det inom administrativa verk, derför likväl ingalunda, och minst för det närvrde, kunde ställas i jemnbredd med vanlig författare-verksamhet och forskning'; att byråns ständiga, mångsidiga och i visst häns:de ganska grannlaga beröring med de flesta myndigheter gjorde den routinerade embetsoch tjenstemannens färdighet och takt lika oumbärliga, som vetenskapsmannens insigter och outtröttliga nit för sanningens utredande; samt att då på möjligheten att inom den fåtaliga tjenstepersonalen kunna förena dessa egenskaper med en oförtröttad flit och ihärdighet berodde det statistiska embetsverkets framgång, hade det, under sådant förhållande, synts för detta embetsverk vara oundgängligen nödigt, att dess arbetsordning, såvidt möjligt, sträfvade till förenklande af allt hvad som skulle kunna hänföras under benämningen af kansliformer; att det arbete, som af en person med största tidsvinst kunde utföras, aldrig delades på flera, men att alla gemensamt delade sådana grenar af arbetet, som kräfde en större personal och en skyndsammare handläggning. Jag får anhålla om H.Exc. o. Landtm:s propos. på bifall till TTtsk:ts framställning. Hr von Qvanten, Emil: Jag anhåller att fä instämma i det yrkande, som blifvit gjordt i den punkten vidfogade reservationen, Det heter deri bland annat: ^Göromålen fördela sig naturligen i 2:ne arter, sådane som fordra insigt i statistiken och dess lijelpvetenskaper, och andra, som äro rent mekaniska, såsom räkna, skrifva, mottaga handlingar och böcker, registrera och katalogisera dessa m. m. Om nu endast föreståndaren skulle vara hemmastadd i de egentliga göromålen och om all torkning skulle hero af honom och han ensam skulle anordna bearbetning af materialierne, är det mera än sannolikt, att åtminstone vissa grenar af arbetet skulle blifva eftersatte, såsom de obestridligen redan blifvit det; men dessutom skulle insigterna i och kännedomen om göromålen icke kunna blifva särdeles utvecklade inom embetsverket, hvilket ock vid föreståndarens bortgång skulle befinnas redlöst.