Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han började plågas av syner, ej blott i det sovande, utan även i det vakande tillståndet. i dessa syner symboliserade sig den strid, som rasade i hans själ. Han besöktes än av den heliga jungfrun, än av djävulen, vilken senare gäckade honom i otaliga skepelser, men oftast i den farligaste av alla i Eusebias. Klemens stod vid randen av vansinnets avgrund. Medan han en dag i detta tillstånd vankade kring gatorna i Aten, mötte honom en ståtlig vagn, som drogs av mulor, utstyrda med brokiga täcken och pinglande klockor, och omgavs av slavar i lysande dräkter. Det var Eusebias vagn. Hon gjorde sin vanliga förmiddagsutflykt. Klemens drog kåpan över huvudet och hastade förbi. Men Eusebia hade redan varseblivit honom. Hon förvånades över hans bleka, förstörda utseende och befallde, med en suck över alltings förgänglighet, sin kusk att påskynda färden. Från den dagen frestades Klemens icke mer av något brev från den sköna romarinnan. Klemens hade förlorat sin fägring och därmed allt, som fängslade henne vid honom. Nyss en förtjusande vacker yngling, var han nu helt enkelt en ung präst av det där vanliga bleka, utmärglade slaget; och den enda egenskap han ännu ägde, som kunde finna nåd i hennes ögon, var hans renlärighet; men denna delade han med så många, och den var kanske för övrigt icke mycket att lita på efter den märkvärdiga upptäckten av hans börd och sedan han blivit en medlem av ärkehedningens hus. Eusebias systerkärlek, nyss så varm och lågande, slocknade således lik en lampa för ett vinddrag. Det föll henne icke ens in att lära känna orsaken till Klemens' förvandling, om det var en dödlig sjukdom, ett grymt själslidande eller något annat. Nog av, hans anletsdrag hade förlorat sin ungdomlighet, hans ögon sin glans, hans hy sin friskhet. Av medlidande med sig själv beslöt hon glömma honom, vilket icke gjorde henne någon svårighet, då hon hade full sysselsättning med tankarne på religionen och sin själs frälsning. En kort tid därefter lämnade Eusebia Aten. Det fanns intet skäl för henne att kvarstanna där, sedan Petros icke längre kunde uppträda på predikstolen.
Konstitutions-Utskottet finner hvad härofvan blifvit anfördt, utgöra fullgiitiga skäl för den åsyftade förändringen, hvilken står i full öfverensstämmelse med hvad förut skett genom utvidgning af de valda Stånden. Härtill kommer ännu en omständighet, som gör en ändring i 15 § R. 0. nära nog till en nödvändighet. Genom den utsträck - 4 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o Il - ning valrätten inom Borgare-Ståndet vid förra riksdagen erhöll, räknas till detta Stånd en hvar i stad boende fastighetsegare, som icke frälseman är eller till Preste-Ståndet hörer; men pä samma gång Grundlagen tillerkänner honom representationsrätt inom Borgare Ståndet, utesluter föreskriften i 15 § R. 0. honom för alltid från Bonde-Ståndet. En följd häraf blir således att, vid uppgörande af vallängderna för Bonde-Ståndet, måste utredas huruvida vederbörande hemmansegare förut någon tid varit i stad bosatte och der egt fastighet, eller på annan grund tillhört Bargare-Ståndet; men då sådant otvifvelakligt, särdeles i framtiden, kommer att medföra stora svårigheter, skola dessa vallistor blifva mycket opålitliga, och således ofta gifva anledning till rättegångar. Med anledning af hvad sålunda förekommit, får Utskottet till Rikets Ständer för grundlagsenlig behandling öfverlemna följande förslag till ändring uti RiksdagsOrdningen. § (nuvarande lydelse) Allmogen i hvart härad välje inom sig efter hemmantalet, inför Domhafvande^, till Riksdagsman af Boude-Ståndet, en, inom häradet boende och besuten hemmansegare, hvilken icke tillförene hört till annat Riksstånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst eller fullmagt derå innehaft. Stockholm den 21 Februari 1860. (den föreslagna lydelsen) Allmogen i hvart härad välje inom sig efter hemmantalet, inför Domhafvanden, till Riksdagsman i Bonde Ståndet, en, inom häradet boende och besuten hemmansegare, hviiken icke tillhör annat Riks Stånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehafverHvad om — sammanträda. Reservationer:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Hr Hjerta, i anledn. af Hr Oxehufvuds motion, redan den 1 1 dennes afgifvit det yttrande, han genom sin motion förbehållit sig få framställa, och detta yttrande lomme att åtfölja Hr Oxehnfvuds motion till Bevilln.- och Ekon.Utsktn, den nu föredragna motionen för det närvar, ej torde erfordra någon åtgärd. R. o. Ad. hördes häruti instämma. Ånyo föredrogs och remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. Hr Hjertås, Lars, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om en und. anhållan, i afseende på beviljandet af karakters-fullmakter, utan åtföljande tjenst. Till BancoUtsk. remitterades Hr von Hartmansdorffs, Aug., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om beredande 4 H. 47 3jo Dc n 18 Mars e. m. af lättad lånetillgång för näringarna, genom bildande af en rippoch afskrifningf-räkning i R. S(:s Bank. Vid förnyad föredragning af Hr af Grubbens’^, Nils Wilh., den 7 dennes e. in. på bordet lagda motion, om inskränkning i utländska läkares rätt alt i Sverige praktisera, blef samma motion remitterad till Allm. Besvärs-och Ekon.- Utskottet. Ånyo föredrogs Hr Sandelhjelms, Paul, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, 0111 pröfning vid innevar. riksdag af Lag-comite'ens förslag till ny Byggn.balk. Gr. Spens, Carl Gustaf, uppläste följande: Hr Sandelhjelms förslag, hvars remiss till LagUtsk. jag förutser, anhåller jag alt få beledsaga med några anmärkningar.
JWifo af den 2 Juni 1848, om ändring i Kongl. Förordningen den 27 April 1846 angående Kolhandeln '104). Med bifall til! Rikets Ständers härutinnan gjorda underdåniga framställning, har Kongl. Majit, sedan Bergs-Collegium blifvit bordt, under den 22 Februari 1850 utfärdat allmän Förordning, angående upphörande af den i Kongl. Förordningen den 27 April 1846 om Kolhandeln stadgade hembudsskytdighet. flOS:o af den 2 Juni 1848, angående Embelsoch Tjenslemäns rätt till lön under tjenstledighet (105). Just.-Ombudsmans Emb.-Berält. lill 1850 års riksdag. 28 218 Kongl. Majit har under den 11 Juli 1848 häröfver infordrat utlåtanden från Hofrätterna, Collegierna, Öfver-Post-Direktörs-Embetet, General-Tullstyrelsen, Öfver-Direktörs-Embetet vid Landtmäteriet samt Styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar. Från någre bland betnälde embetsmyndigbeter saknas ännu yttrande i ämnet. 103:o af den 2 Juni 1848, angående upphörande af Bergsfogdarnes befattning med uppskattande af fast egendom i Bergslagen (107).
I följd häraf borde Landscrona och Warbergs fästnings-fängelser upphöra , och. Malmö j Christianstads j Götheborgs och lifstids-fängelserna i Carlsten och Elfsborg bibehållas: T vänne Corrections - Inrättningar i hufvudstadens nemi. en för mankönet och en för qvinnokönet, underhållas, hvarest icke allenast försvarslöse och vanartige personer uti hufvudstaden kunde intagas, utan äfven norra, nordvestra och de närmast hufvudstaden varande södra Länens lika beskaffade lättingar: En Corrections-Inrättning i Norrköping och en uti Götheborg för qvinnor underhållas, samt ett stort correctionelt arbetsfängelse i Malmö j för de sydöstra , södra och vestra Länen inom Götha Rike inrättas. Uti dessa correctionella Fängelse-Inrättningar har Styrelsen funnit ett större utrymme, sedan Byggnads-arbetena Band. II, Hdjt. 1. 4 50 Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 23. mera framskridit, än den vågade beräkna, då planen gjordes. Till logerande oell sysselsättning kunna således i dessa Inrättningar intagas minst i»6oo karlar och 700 qvinnor. Men, utom detta utrymme, äro Carlscrona Arbets-Compagnier och PionnierCorpsen uti Wanäs äfven anstalter för visse slags förbrvlares och lättingars emottagande ö «/ O O och correction , till ett antal af 700 man, och om allt detta sammanräknas med de öfriga summorna, så uppkommer ett utrymme för 3,000 slike, friheten förlustige personer, hvarförutan de till bibehållande föreslagna Fästnings-fängelserna för det närvarande kunna hysa omkring 45o fångar.
Dadlar. Dekorationer, platåer, med tillbehör ocb ornameiiler, ej specificerade. Dividvi eller Libidvi. Dref. Dricka. Enbär. Etuis. Fenkol. Fernissa. Fikon. Filar ocb Raspar. Fingerborgar ocb Syringar af andra ämnen, än guld eller silfver. Fiskskinn, beredda. Fjedrar, ej specificerade. Fjäder, spritad. Flaskfoder. Flintor, huggna, utom agat. Flyttsaker. Fnöske, beredt. Folier: Tenneller Stanniol. Fosfor. Frukter och Bär, ej specificerade. Frö, kanarie-. Fyrverkeri-arbeten. Färger och Färgnings-ämnen: Blyhvitt, Zinkhvitt oell Cremzerhvitt, Cochenilie, Indigo, Rödfärg, Spanskgröna. Färglädor. Galläpplen. Gardiner, Rull-, Gevär. Gips-arbeten, ej specificerade. Glasflusser. Glasvaror, försedda med flätning, sorn icke utgör varu-emballage. Glete Revillnings-Utskottels Betänkande Jft 10. J9 Glete eller Glitt. Grifflar af sten. Gräsmattor och Gräsrep. Grönsaker. Guld: arbeladt, Bok-, Musiv-, Gulddragare-arbeten. Gutta Percha. ' Hagel. Halsduks-valkar. Handskar. Handskskinn, tillskurna till Handskar. Hattar. llattflätor af halm eller strå, samt öfrige hahn—arbeten, ej specificerade. Hatlfoder och Kullar. Hatlformar och Hattstommar. Honung. Horn, arbetadt. Hår: Hästoch Nöt-. Håroch Tagel-arbeten. Häcktor, Hakar och Hyskjor. Hängslen och delar deraf. Ingefära. Instrumenter. Inventarier: Skepps-. Ister: Svineller Gås-. Jäst, komprimerad. Kakel, alla slag. Kalk. Kemiskt-Tekniska Preparater. Kimrök. Kli, alla slag. Knallhattar. Knappar af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen. Kopparnickel.
Klagomål öfver Riksdagsmannaval af Preste Ståndet för Stiften ingifves till Consistorierne, saint för Universiteten och Wetenskags-Academien till Konungen, och följes dervid i öfrigt lika ordning och enahanda grunder, som här ofyanföre linnas utstakade. §. 22. Förra purlcten. Fnllmagterna bö- Fullmagterne ra, för att vara gälböra för att vara Bihang till R. S, Brot. ydje $a*tl, 9 66 Constibutions-TJtskottets betänkanclen. lande, lyda sålunda: efter föregånget ordentligt val N. N. (för PresteStåndet ifrån N. N. Stift, (för BorgareStåndet ifrån N. N. Stad) för BondeStåndet etc. Sednare Fullmagterna underskrifvas: för Preste-Ståndet af Biskop och Consistorium ; för Borgare-Ståndet ai Stadens Magistrat och äldste, och, hvad Falu-Bergslag särskilt beträffar , af GrafveKatten och Bergslagens Deputerade samt för Bonde-Ståndet af Valförrättaren; börande tillika etc. gällande, lyda sålunda; efter föregånget ordentligt val N. N. (För Preste-Ståndet ifrån N. N. Stift elier Akademi), (för Borgare-Ståndet ifrån N. N. Stad eller af Bruks-Egare ock B er gs-Manufac turister), för BondeStåndet etc. Puncten. Fullms gterae un derskrifvas : PresteStåndets, förStiftcn och Universiteten, aj vederbörande Consistorier, och för WetenskapsAkademien, af dess Prceses; Borgare - Ståndets, för Städerna, af Magistraten och Äldste, för Bruken och Ber gs-Manufacturerna, af Bergscollegium, och för Constibutions-TJskot-tets betänkemden. 67 Falu - Bergslag af Grafve-Rätten och och Bergslagets Depu erade, samt Bonde-Ståndets af Valförrättaren ; börandes tillika etc.
Att föräldrarne måste hafva ägt vitter bildning, kan dömmas redan från de personer, som umgingos i deras hus. Bland dessa nämnas t. ex. den i svenska språkets och granskningens häfder bekante Sahlstedt; Presidenterne Rosenadler och Carleson, af hvilka den förre var en värdig sonson till den under detta namn adlade Upmark, den andre åter en genom beskickningar och resor i Orienten frejdad broder till utgifvaren af den äldsta Svenska Anthologi, och – liksom denne – förtrolig vän med Dalin 12; slutligen äfven den då ännu allbeundrade Dalin sjelf. Också märker man, huru gossens tidigt uppenbarade böjelse för vitterhet blef tidigt gynnad; särdeles efter ett feber-anfall, hvarunder han hade talat allting på vers, och sjungit sina första poetiska utgjutelser för sin Mor, ”så väl, att alla närvarande fallit i förundran.” Då ändtligen, säger han, ”uppklarnade dagen.” Man hade förut gifvit honom informatorer af det vanliga slaget. En af dem aktade han så föga, att han, med en kamrats tillhjelp, gaf honom stut. En annan deremot, som var mindre lätt att nappas med, slog pilten på fingerstumparne med linealen, för det att han ”ej ville kunna Enklides”; hvarvid han, i sitt femtiondefemte år, bifogar följande anmärkning: ”Hjernan ännu i mig vrides, När jag tänker på Euklides Och på de trianglarna, ABC och CDA; Svetten ur min panna gnides Värre, än på Golgatha.” Men den lyckliga febern medförde ändring; och det första, hvarom föräldrarnes vittra vänner drogo försorg, blef en för hans anlag mera tjenlig lärare.
Maj:t föreslagit, att, utöfver de härför på ordinarie stat redan uppförda 6,000 R:dr, måtte anvisas ett årligt extra anslag af 20,000 R:dr för arbetena inom Norrbottens län och 40,000 R:dr för öfriga arbetena, eller tillhopa 60,000 R:dr. Yid förlidna riksdag anvisades till ifrågavarande arbeten, utom den å ordinarie stat uppförda summan, 6,000 R:dr, ett årligt extra anslag af 34,000 R:dr, deraf 10,750 R:dr skulle användas till kartearbetena i Norrbottens län. Angående såväl fortgången af dessa arbeten som behofvet af ökadt anslag för desammas fortsatta bedrifvande hafva ej mindre Styresmannen för ekonomiska karteverket än Landshöfdingen i Norrbottens län, hvilken utöfvar styresmannabefattningen för karteverket inom denna provins, afgifvit särskilda underdåniga memorial, intagna uti Statsråds-protokollet sid. 8—13. Hänvisande till såväl hvad uti dessa under - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. 5 dåniga memorial blifvit upplyst och anfördt som hvad Departements-chefen i frågan yttrat, finner Utskottet, lika med den sistnämnde, det vara nödvändigt att, derest det ekonomiska karteverket skall kunna, utan alltför stor tidsutdrägt, motsvara det dermed afsedda ändamål, dess arbeten drifvas med större personal än hitintills, hvarigenom äfven skulle kunna beredas verksamhet samt utsigt till bergning åt dugliga landtmätare, som, enligt hvad upplyst är, börja sakna full sysselsättning vid de vanliga landtmäteri-göromålen. Hvad särskildt angår kartearbetet i Norbottens län bör icke förbises, att styresmanna-befattningen öfver detta karteverk hittills utöfvats af landshöfdingen i länet utan annan utgift, än att från andra medel derför årligen utgått 1,000 R:dr.
HandelsBalken; likväl, och enär bestämd lag för ifråga varande fall sakrias, samt 11 §.19 Cap., hvilket handlar om ansvar å den, som fordrar veterligen betald gäld, synes vara det ställe, der ett stadgande uti förevarande ämne lämpligast kan införas; så få hos E. K. M. Rikets Ständer härmed i underd. föreslå, alt 11 §. i 9 Cap. Ilandels-Balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Fordrar någon den gäld han vet gulden vara; eller nekar någon, hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande, sin underskrift å skuldebref eiler annat fordringsbevis; böle hälften af den sålunda emot bättre vetande fordrade eller förnekade euninia, målsegandens ensak.” Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 24 April 1834- Expeditions-Utakollets Förslag lill und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 April i834- Presle-Slnmlet den 24 Borgare-Ståndet den 24 Bonde-Slåndet den 24 Rikets Ständers underdäniga Skrifvelse, i anledning af gjordd motioner om Lands-Fiscals-Tjcnsternes upphörande. (Occon.» Utsk. N:o 3.) S. A. K. Inom Bonde-Slåndet hafva serskilda motioner blifvit gjorda om Lands-Fiscals-Tjenslernes indragning, liva» vid såsom skäl hufvudsakligen blifvit anfördi: alt, då dessa Tjenstemän icke hafva någon lön, utan skola lefva af den andel i böter, som dem, i egenskap af åklagare, tillfaller, men hvilken, efter hvad Snköies-längderne upplysa, alltid skall befinnas ringa och obetydlig, så kunde häraf den slutsats dragas, att ett skonsamt öfverseende vore för Lands-Fiscalernes nödiga bergning förmon 1 i gore än fullföljden af ett åtal, som dessutom vore med besvär förenadt; samt alt derför ändamålet med dessa tjensler förfelades, under det deras utöfning menligt verkade på folkets moralitet.
Sparre bifall, med den förändring, att i ingressen efter orden ”med uphäfvande af 12:te §:n i R. o. Ad:ns Privilegier d. 16 Oktober 1723” infördes orden ”såvida sagde § angår rättighet för frälseman att öfver aflingejord och hus i staden förfoga”, samt i l:sta §:n infördes, efter orden ”der bröstarfvinge lefver efter”, kolon i stället för punkt, efter orden ”om all egendomen förordna”, punkt i stället för semikolon, samt efter orden ”dock må om arfvejord å landet ej” orden ”i någotdera fallet”; hvarmot Frih. Rehbinder, Hr v. Hartmansdorff och Hr Cederschiöld yrkat afslag, samt öfrige talare bifall till Utsk:s förslag. Gr. Lagerbjelke: Jag afstår ifrån min begäran och förenar mig med Gr. Sparre. Den 2 December. 261 Gr. Björnstjerna och Hr Dalman förklarade sig äfven vilja förena sig med Gr. Sparre. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att i följd häraf numera endast vore yrkadt bifall, med den af Gr. Sparre föreslagna förändring, och å andra sidan afslag; samt hemställde derpå först om R. o. Ad. utan förändring bifölle Utsk:s Utlåt. Ropades Nej. Efter sedermera först lill bifall, med den af Gr. Sparre yrkade förändring, och derefter till afslag framställde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, ånyo om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s Utlåt., med den af Gr. Sparre föreslagne förändring, och utföllo svaren härvid med starka Ja, jemte många Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Rehbinder begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en sålydande voteringspropos. : Den som bifaller LagUtsk:s Utlåt.
Men äfven i sådana ögonblick förnekade Mark tillvaron af sina söner och deras mor, det var rent af en fix idé af gubben. Denna höst hade bonden utan vidare tagit Marks äldste pojke i tjenst; han skulle hjelpa fadern med kreaturens vård. Nu satt gossen midt emot denne på frambänken, men Mark gaf honom ej ett ord eller en blick; ingen hade någonsin sett gubben förråda, att han kände den nye stallpojken, och denne låtsade sig ej känna Mark annorlunda än som gårdens ryktare. Flickans blick föll på denne fattige pojke, som nu med häpna blickar såg den stora glänsande silfverkannan på väg till fadern, och en hastig tanke föll henne i sinnet. » Skål, Anders! Drick mig tiil på min födelsedag! » sade hon, skrattande åt pojkens gapande förvåning, när hon räckte honom kannan och han i dess glänsande lock såg sitt eget trubbiga ansigte. Husmodern hostade lätt, flickan blef hastigt allvarsam, tog kannan från den lille och gick bort till gubben. » Lycka till en god jul, ett godt år, lycka och välsignelse och allt, hvad som kärt är! » sade hon på öfligt vis och utan att se på den för henne så motbjudande gubben. Han hade aldrig plägat att svara ett ord på hennes lyckönskan; nu spratt hon häftigt till, när han på sin högsvenska dialekt med darrande röst sade: » Gud signe och skydde henne i alla hennes lifsdagar! » Då såg hon upp i den gamle brottslingens ansigte, der de oroliga ögonen, fulla af tårar, mötte hennes. Sedermera var hon aldrig rädd för Adam Mark. * Ännu fyra julaftnar firade hon och gubben deras namnsdag tillsamman, och under denna tid kom ännu en af gubbens tillväxande söner att sitta på frambänken vid julbordet. Men när julringningen följande år klang öfver nejden, stod allt husfolket samladt kring Adam Marks öppna likkista, der han hvilade i sin bländhvita drägt, öfversållad med buxbomsqvistar.
Nu talar han! Kösten är svag, nästan beslöjad, men hvarje ord hinner fram, tydligt och bestämdt och utan synbar ansträngning till salongens aflägsnaste vr&amp;! Förunderligt! Derpå hade ingen förut tänkt! Så måste ju han tala, * han som bär på en sorg så stor och så djup, att den för honom uppslukat all annan känsla! Huru skulle det kunna vara klang och stål i Hamlets, den olycklige grubblarens stämma, hans, som instmktmessigt går omkring i det bullrande hofvet och vädrar ett brott? Bet förste fängslande intryckets allsmäktiga mysterium har tyst och oförmärkt förrättat sitt vigtiga värf; magnetiskt dragas allas blickar till den uttrycksfulla gestalten, åska-daroe hänga fast vid hans läppar, han har dem alla i sin hand, och nu är det hans eget fel om han släpper dem lösa igen, innan förhänget för sista gången faller öfver den döende konungasonen. Eller om fru H. Kinmansson: Helfrid Torsslow uppgick helt och hållet i sin uppgift, hon spelade icke Valborg i öhlenschiägers sorgespel, hon var den nordiska ungmön, som, enkelt och utan upphäfvelse lydde pligtens .hårda bud, äfven då hon visste att den skulle sköfla hennes jordiska lycka. Det var resignationens tysta kraft, som stålsatte hennes nerver och eldade hennes själ och hon var en hjeltinna i lidandets stilla utkämpade strid, hvilken icke är mindre bitter derför att den gömmer sina sår. Om Knut Almlöf: Låt oss till exempel först tala om de verkliga karaktersroUer han skapat i komedin och lustspelet, om hans Benoiton, hans Pcrrichon, hans Onkel Sanu hans Advokat Knifving, hans Daniel Heire och hans oöfrerträfflige * Herr Poirier. De äro fristående, skarpt utpräglade, mästerligt färglagda figurer alla dessa, ty Knut Almlöf nar både det modet och den förmågan att begagna bjärta förger och en bred och saftig pensel, när han teclmar och gisslar de menskliga svagheterna. Han lägger icke fingrarne emellan, men han öfverskrider också aldrig det menskligas gräns, han målar aldrig karrikaturer.
Jag tillstyrker, att, med afslag på Utsk;s betänk, i denna punkt, R. o. Ad. måtte på stat uppföra det af K. M. i förevar, hänseende äskade anslaget. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: Jag utber mig att i första rummet få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att om något amnarkningsvärdt skulle Den ao Mars e. ra. >79 finnas i det dispositionsrätt, som StatsUtsk. föreslagit i afseende på utvägen att bereda tillgång lill anskaffning af nödiga telegrafpersedlar, och lill koslnadens bestridande i allmänhet för telegrafinrättningarna, det icke är StatsUtsk., som infört detta dispositionssätt, hvilket grundar sig på åtgärder af Konungens regering, som icke föreslagit R. St., att på någon annan stat, än postverkets öfverskottsmedel, uppföra det anslag, som af K. M. blifvit beviIjadt till telegrafinrättningarnes underhåll. Så länge detta förhållande fortfar med sjelfva hufvudfrågan, att nemi. telegrafinrältningarne anses såsom ett appendix till postverket, och att afgifter äro enl. K. M:s nåd. propos. anvisade på postverkets öfverskottsmedel, till telegrafinrättningarnes underhåll, har Ulsk. trott, att man i detta hänseende borde förfara conseqvent, och följaktligen på samma sätt tillvägagå, äfven med den utvidning af telegrafinrätlningen, som skulle komma att äga rum, eller anses behöflig intill nästa riksdag, då den reda och ordning, som Frih. Cederström åsyftar, och som äfven jag anser vara behöflig, lämpligen torde kunna iakttagas, i händelse K. M. skulle finna för godt atti Sin nåd. propos. till Rikets nästa gång församlade Ständer föreslå ett annat sätt att bestrida dessa utgifter, än som hittills ägt rum; men intill dess sådant skett, anser jag rättast vara, att låta förblifva vid det förslag, sorn StatsUtsk. tillstyrkt.