Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ytterligare förklarande derjemte, att jag, efter innerligaste öfvertygelse, är förvissad derom, att en noggrann undersökning uti motionärens »syfte» varit, serdeles för den närmaste framtiden, af stor nödvändighet påkallad, härvid citerande några ord af Hr Frih. Rudolf Cederströms reservation emot ett utaf oftabesagde Utslcs äfvenledes afslående Betänk. Hr Frih. Cederström beklagade nemi. »obefintligheten af en lagstadgad representation för häradet;» — jag åter obefintligheten af lagstadgade befordrings-lagar; hvarföre Hr Friluns slutord väl passa härvid: »hvars förverkligande jag, alltså, då den närvarande tiden ej bedömts dertill lämplig, vill med förtröstan öfverlemna åt en, måhända snar, framtids bepröfvande och omsorg.» Jag befarar ock i sanning, att saknaden af behörigen formulerade befordrings-lagar snarligen skall gifva sina mindre behagliga följder tillkänna, uti hvilket fall jag äfven nu tager mig friheten fästa uppmärksamheten uppå det af mig ifrån min egen studenttid uti mitt anförande den 20 Dec. omnämnda exempel uppå hotet af en akademisk lärare om möjligen utestängd framtida befordran på tjenstemannabanan för 19 till honom uppkallade studenter, derest de ej ville följa en af honom gjord uppmaning att frångå ett af dem vid ett föregående tillfälle visadt sjelfständigt uppförande; — och af hvilka endast tvenne bade svagheten att uppoffra sin sjelfständighet uti förevarande fall. För att icke alltför länge trötta det Högloft Ståndet med en fråga, visserligen fallen vid denna riksdag, ehuru dess behandling skulle kunna gifva mig anledning till begagnande af 56 § R. O., sista kategorien, — får jag dock, med föranledande af mitt muntliga anförande under sista plenum, och för att visa huru annorlunda motionen behandlats inom Högv. Preste - Den 3 Febrnari f. in. 263 St:t och Vällofl. Borgare-St:t, ifrån hvilka begge respektiva
Utskottet en nu saknad ledning för förslagets bedömande, om det vöre möjligt för Utskottet att medhinna ett så vidtomfattande arbete så snart, att Ständerne under denna riksdag kunde afgöra frågan. Men om än, efter Utskottets sålunda antydda öfvertygelse, någon pröfning af Civil-lagförslaget i sin helhet ej bör af derom nu gjorda yrkanden föranledas, återstår dock att bedöma, huruvida icke detsamma kan läggas till grund för den lagförbättring, som i vissa delar af den civila lagstiftningen blifvit påyrkad genom åtskilliga representanters framställningar, af hvilka Herr Henschens ofvan upptagna innefattar en rik källa för Utskottets arbete i denna väg, hvarför framdeles kommer att redovisas, i den män arbetet fortgår. Utskottet tillstyrker alltså vördsamt, att Rikets Slända' malte förklara, det Herrar Ekholms och Ilenschens yrkande om profning af Lagberedningens förslag lill Civil-lag i sin helhet icke kan bifallas. Stockholm den 24 Januari 1854. Ank. till Exp. Ubk. d. 24 Jan. 1854, kl. 12. rn. « Betänkande, / anledning af vackt motion angående uppliäfvantle af lagens sta t!gauden om nedsättande af revisionsskilling och om ställande af borgen för kostnad och skada för rättighet alt fullfölja Linia mål från lägre (ill högre domstol. Oinlörtnälda stadganden återfinnas, hvad revisionsskilling angår, uti 1 § af Ivättegängs-Balkcns 30 kap., och sä vidt de afse borgen för kostnad och skada, A Lag-VUkoUett Betänkande, N:o 6. uti 4 § af samma kapitel samt 25 kap. 1 § och 26 kap. 1 § berörde balk.
Den 10 September e. m. 135 Skogsordning, som innehåller, att, intilldess Sockne-allmänningar blifva skiftade, skola alla des som Socknehemman äga och bebo, sammanträda och besluta om bästa sättet för Allmänningens vård och tillsyn; och 2:0 derpå att, enligt 1647 års Skogsordning, Härads-allmänningar innehafts med samma rätt som Sockne-allmänningar. Hvad det första beträffar, så, enär i sjelfva stadgandet i 1 §. om delningen af Sockne-allmänningar ingen bestämd delningsgrund utstakas, eller att alla hemman dervid böra vara med, synes föreskriften att, vid fråga om Allmänningens vård och bevakning, innan den är delad, alla böra derom öfverlägga, intet bevisa. Dessutom hafva, såsom jag förut uppgifvit, vanligen alla hemman i socknen begagnat Sockneallmänningen, såsom närbelägne densamma, och med någorlunda lika skogstillgångar, och böra derföre utfå sin nyttjorätt vid delningen; men flere exempel äro ock, alt hemman dervid blifvit uteslutne. När således detta skäl förfaller, förfaller ock det andra, att Socken-allmänning innehafts med samma rätt som Härads-allmänuing. 5:o Utskotten åberopa såsom stöd för sin tanka, Rikets Ständers skrifvelse vid sista Riksdag i Skogsfrågan, deri Rikets Ständer yttra, alt då Härads allmänningar delas, "det borda ske emellan de socknar, som 136 Den io September e. m. deri anses äga del, och att frågan, om de sålunda uppkomne Socken-allmänningar fingo delas, borde bestämmas efter samma grunder, som i8o5 års Skogsordning innehåller i afseende å Socken-allmänningar. Hvad bevisar detta, äfven om det vore af Kongl. Maj:t gillad t ? Icke står bär, attalia socknar i Häradet skola få sin lott, och, såsom jag förut visat, innehåller ej SkogsOrdningen, att alla hemman skola ha del i en Socken-allmännings delning.
För att vid denna nordvestra och vestra stambanornas föreningspunkt undvika anläggningen af en ny jernvägsstation, hvilken från kringliggande trakt syntes icke kunna påräkna annat än högst - 125 - ringa trafik, och enär Laxå station, hvarest redan förefinnes en icke obetydlig godstrafik, som efter ali anledning framdeles kommer att betydligt ökas, icke utan förlust skulle kunna indragas och förflyttas till Stafåna, samt då underhållet af en sådan station skulle komma att medföra en icke obetydlig kostnad och anläggningskostnaden derjemte med 38,600 R:dr skulle öfverstiga hvad utvidgning af den i närheten belägna Laxå station med afseende på de båda stambanornas förening derstädes beräknades kosta, verkställdes derför undersökning huruvida icke nordvestra stambanan kunde vid Laxå förenas med den vestra och i hvad mån banans läge och anläggningskostnad i sådant fall komme att undergå förändring emot hvad som skulle blifva förhållandet, om Stafåna antogs till föreningspunkt. Sed ;n dessa undersökningar afslutats och visat högst gynnsamma resultat och sedan Styrelsen inhemtat Styrelsens för statens jernvägstrafik åsigt om de trafikförhållanden, som med hänseende till olika anslutningspunkter skulle uppstå, så föreslog Styrelsen hos Eders Kongl. Majit, att nordvestra stambanan skulle förenas med den vestra vid Laxå jernvägss ation, hvilket äfven i sammanhang med den uppgjorda arbetsplanen af Eders Kongl. Majit under den 27 November 1863 nådigst gillades och fastställdes. Jernvägslinien, som är utstakad öfver Hasselfors, Ölsboda, Svartå, Degerfors och Björneborgs bruk fram till Kristinehamns lastageplats, företer å sträckan mellan Laxå och Degerfors inga synnerliga tekniska svårigheter, med undantag af en större brobyggnad öfver Svartån vid Hasselfors, hvaremot mellan Degerfors och Kristinehamn vidtomfattande undersökningar mäst vidtagas för att genom den der befintliga särdeles kuperade och bergbundna trakten kunna utlägga en antaglig jernvägslinie.
Ridderstapet och AdelnS mogna och öma bcpröfwande hemställa, om icke dek» ta betänkande mätte till StcttSrUrstolket warda äkcrre» mitteradt, samt nämnde Utstött anmodas, att med ett annat projekt inkomma, samt dcrwid något när rätta och jämka wilkoret, till likhet med hwad andre förut reducerade ha iwa. Härtill yttrades mycket bifasi. Friherre ^st els värst, Lr:e kZornn. I Le flästa delar får jag instäinma med Friherre 8tsöl. StatS-Ukst'0tkcr har i Landers närwarande belägenhet ej wägat förestå mera, än Det gjert , ehuru Det wisserligen insecr, att Desi förstag säsom en ersättning more gansta orilräckligr. För min del önstar jag att Herr Generalen ^.stlLrersukLs nyst upläfta dictamen, mätte med de andra Eländen blifwa communiccradr, eme - Den 22 December.' is§i emedan war röst såsom allenast ettSländs, eljest kun, de blifwa för swag. Hans Exccllence Herr Grefwe iruurli. anhöll, att Herr Generalen Friherre VVreäes Dilta» nien, äswen mätte Le andra Ständen meddelas. Grefwe ^öxvsnbjelm, (larl, gjorde sam» ma anhällan i afseende pä Friherre 8ise!s yttrande, hwilket han ansag till stn princip wara ganska rigtigt. Grefwe vs la 6a räls. Aldrig yrkade erkänflan och tacksamheten en mera rältwis gärd af Rikets församlade Stander, än den som nu begäres för öswerlcsworne af den tappra Finska Armsen.
Hon skyndade till kyrkoherden, som rådde henne att vända sig till Vicomten. Det är han, som är upphofsman till denna förföljelse, och han ensam kan genom kraftigt ingripande motarbeta följderna deraf. Som han tyckes vara en hederlig man, skall han nog bevara er hemlighet. Och lydande kyrkoherdens råd, skref hon till Vicomten: » Min herre, jag är Justine. Jag måste nödvändigt tala vid er genast. Låtsa, som ni vore presenterad för mig, och gör mig ett besök. Markisinnan de Lestrem Sedan Hugues icke mer återsett Justine, hade han fallit offer för den djupaste melankoli. Fast han noga räknadt inte varit i hennes sällskap mer än en timme, hade han upptäckt hos henne så många utomordentliga egenskaper och ett behag, som han aldrig funnit hos någon qvinna. En tanke plågade honom. Han förstod icke, att hon stannade i tjenst utan någon särskild anledning, och han undrade, hvilka hennes husbondefolk kundevara och i synnerhet hennes husbonde. Var det troligt, att en så fullkomlig uppenbarelse inte var föremål för de djjerfvaste förföljelser, och hur kunde hon försvara sig mot de försåt, som lades för hennes fötter, då han icke var der för att skydda henne, hindra henne att falla i afgrunden eller åtminstone följa henne dit. Det var under inflytelsen af sådåna tankar, som han mottog markisinnans bref, och han var nog kaväljer att inte låta henne vänta utan infann sig kort derefter i hotell de Lestrem. Markisinnan darrade som ett asplöf när han inträdde; hon hade en oredig föreställning om, att han skulle uppträda som segrare, och hon kunde ej frigöra sig från en viss oro vid tanken på att hon befann sig tillsammans med en herre, som hon tillåtit kyssa sig. Men hon lugnade sig snart, då hon såg Vicomtens vördnadsfulla sätt. Hon förklarade för honom det oskyldiga nöje hon funnit i ett så ovanligt äfventyr, de oväntade följderna af hennes obetänksamhet, hennes oro i följd af dessa förvecklingar och slutade med att i förtroende vända sig till honom. — Jag gör inte annat än dumheter, sade hon till slut. Största felet var att jag hyrde detta rum, eller om jag åtminstone. ej skrifvit, men det trodde jag skulle göra slut på allt.
Fingerborgen rullade under den pärlfärgade sängen. Silkesdockorna och trådnystanen kramade hon ihop till en boll, som hon slungade upp på hyllbordet. Den föll bland nippsakerna, krossade en ostindisk kopp och en liten bonbonnière och vräkte omkull ljusstaken på nattduksbordet. Ljussaxen och ljuset rullade ner på golfvet ända fram till kung Davidsharpan borta i ena hörnet. Men Constance gaf ej akt därpå. Hon höll i handen det lilla nålhuset af genombrutet elfenben – det hjälpte intet annat än att locket måste skrufvas upp och alla nålarne strös ut, hon gaf sig till och med tid att rycka ur stoppnålarne och tamburnålarne från sydynan i sybordet och låta dem göra allt det andra sällskap. Nu fick hon tag i den lilla saxen, den bände och bröt hon mellan fingrarne, tills skrufven lossnade och de båda halfvorna föllo i sär. När sinnet rann på Constance Koskull, kom det öfver henne en lust att fördärfva och förstöra. Men när vreden fått sitt utlopp, blef hon god igen. Nu började hon sansa sig och betraktade förstörelsen omkring sig både skamsen och förvånad, som om hon ej rätt kunde förstå, att det var hon, som ställt till allt detta. Hon gick fram till sybordet och smekte dess blankpolerade yta. Härvid föll hennes blick på den gröna sidensarspåsen under sybordet. Hon smålog, stoppade ner handen i påsen och drog fram en rikt utsydd taskbok, som hon karesserade och kysste. I hvita stråpärlor på ljusblå, pärlbroderad botten stod namnet »Fredrik». Den sista slängen på den sista bokstafven fattades ännu. Synålen var påträdd, de små fina pärlorna lågo i den lilla spegelasken. Constance öppnade locket, tog taskboken i hand och trädde de hvita sandpärlorna en efter annan på nålen och sydde, medan hon sakta gnolade: »Vi sutto bland flätade kransar Och sågo på flickornas dansar Och hörde på gossarnes skämt. För oss blåste herden på hornet, Oss hälsade festligt från tornet De landtliga klockornas klämt. Då kände vi kärlekens välde, Omkring mig han armarne fällde Och svor mig sin kärlek därmed.
Sprengtporten har gifvit ett ganska godt skäl för Ståndets öfvergående på Hr von Troils förslag, och jag skall finna mig vid att äfven förena mig om detsamma; dock vill jag till prot. reservera min bestämda åsigt, att man likväl icke derigenom fullkomligt undvikit för kommande tider de samma obehag, att finna det Regeringen genom ett sådant halft beslut i frågan, — jag tror mig med skäl kunna kalla det halft — funnit förevändning eller anledn. alt fortsätta samma systeme af anvisningar på besparingarna, som hittills ägt rum, och som så rättvist blifvit klandradt. Jag skulle således tillstyrka för min del ald ra helst, att man vidblef SlalsUtsk:s förslag; men som jag finner, alt Hr von Troils förslag är mera omtyckt idet fallet, och att, örn man antager detsamma, man kanske kommer närmare målet än med antagande af StatsUtsk:s betänk. så vill jag icke sätta mig emot Hr von Troils förslag. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att han för en stund sedan hemställt 0111 R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad, och att denna hemställan blifvit med ja besvarad. Hr Lefren: Jag önskar blott yttra mig öfver den sisla framställningen om Hr von Troils reservations upptagande till propos., och får dervid anmärka, att då hufvudsyftemålet med StalsUtsk:s betänk. N:o 92 var den, att förskottera statsverket, intilldess bokslutet visade hvilka besparingar voro att tillgå för det tredje året; så skulle jag tro, att Hr von Troil förslag, sorn blott åsyftar att lägga ett års förskott i statsverket, i detta fall alldeles förfelar ändamålet, ty det är först på 3:dje året, som bokslutet vid midsommartiden möjligen kan vara kändt. Hr von Hartmansdorff: Då Hr Landtm, tillåtit att Hr von Troils reservation fått uppläsas och förordas, hoppas jag det må vara mig tillåtet att på andra sidan yttra några ord såsom bevekelsegrund att antaga betänk.
Ridderskap et och Adeln. S. D. Vid föredragning af Borgare-Ständets protokolls-utdrag, JW 451, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Ständen att biträda Borgare-St?ndets beslut, rörande § 5 i Banko-Ulskoitets uti Memorialet M 69 afgifna förslag till ansvarighetslag för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i afseende å denna § fattade beslut, och lade protokollsutdraget till hnndlingarnc. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln utaf ett frän Högvördiga PresteSländet ankommet protokollsutdrag, M 461, inhemtat, att nämnda Rlks-Ständ, vid föredragning af Lag-Utskottets Memorial JVs 70 godkänt de1 äf Utskottet under N.:ris.2 oell 3, föreslagna yptcrjngsproppsitioner, företog Ridderskapet och Adeln, jemlikt sitt den 14 dennes fattade beslut, nu till pröfning den del al ofvanberörda Memorial, som rörer 14 Kap. i StrafTlagsförslage.t, dervid Ridderskapet och Adeln med afslag å Utskottets inbjudningar, godkände Völeringspropositiönerna N:ris 2 och 3. S D. Vid föredragning af Stats-Ulskottets Memorial, M 180, med förslag till .s.arnmanjemkning och voleringsprpposilioner, i anledning af Riks-Sländens skiljaktiga beslut rörande anslagen under Riks statens nionde Hufvudlitel, fattade Ridderskapet oeh Adeln här nedan omförmälda beslut. l;sta ‘punkten. Voteriogspropositionen godkändes. Ut?k,oUgts första yttrande gillades och dess sednare hemställan bifölls. 3:dje punkten. Lades till liandlingarne. Voteringsproposilionen godkändes. 5:te punkten. Utskottets hemställan bifölls. 6:te punkten. Votcringspropositionen godkändes 7:de punkten. Voteringsproposilionen godkändes.
Nu har deremot ej allenast arbetet blifvit försvåradt genom den allmänna planen samt den visserligen annars i åtskilliga hänseenden förtjenslfulla utförlighet, hvari comite'ens ledamöter inlåtit sig, utan också Regeringen lemnat så liten ledning åt saken, att ledamöterne ansett sig kunna följa hvar sin egen väg vid uppställningen af de balkar, öfver hvilka de uppgjort lableauen. Resultatet häraf hlir, att sedan Staten haft en betydlig kostnad, återstår ej annan utväg alt komma till ett slut, — om man någonsin skall komma till ett sådant, — än att man nödgas lägga den nu uppgjorda tableauen å sido och hålla sig endast till den gamla Lagcomiteens arbete; ty annars finner jag, för min del, icke någon möjlighet att någonsin komma till ett afgörande. I sådant skick befinner sig nu ärendet. Regeringen har väl lofvet att vid denna riksdag framställa åtskilliga propos:r, som icke stå i omedelbart sammanhang med grunderna för det nya lagförslaget ; men Regeringen har dock icke med ett ord antydt, hvaruti dessa proprosrr skola komma att bestå, hvarförutan det åtföljande Statsråds-prot. utvisar, att detta beslut blifvit vidtaget, innan den nye Just.Statsministern tog sitt inträde i Rådet, Han kan således icke precist anses tillförbunden att rätta sig efter detta beslut, hvilket blifvit tillstyrkt af andra afgående rådgifvare; men om också man hade visshet om, att samma beslut skall iakttagas, inser jag icke, Den 22 April. icke, ntt det kan lända R. St. lill någon ledning, då inan icke vet, hvarom proposrne skola handla. Emedlertid kunde, om LagUtsk. tog något intryck af dennn nåd. skrifvelse, det komma alt dröja ännu öfver en riksdag innan något i della ämne blefve afgjordt, och sedan kunde ju nya betänkligheter och hinder uppstå. Jag tillstår åtminstone, att jag för min del icke vet någon orsak, hvarföre det icke framdeles äfven så väl som nu kunde sägns, alt Regeringen, i anseende till mängden och vigten af andra regerings-ärenden, icke medhunnit granskningen af lagförslaget. Man kan visserligen invända, att R.
Det torde därför ha sitt intresse att här avtrycka projektet av den 3 okt., bortsett från att, enligt de allmänna grundsatserna för denna publikation, projektet, såsom ett led i utskottets inre arbete, här bör medtagas. Stilen är G. A. Silverstolpes. Avtrycket följer här nedan: Riksens Ständer äga gemensamt med Konungen magt att stifta allmän Civil och Criminalsamt KvrkoLag och att sådan förut stiftad Lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen utan Riksens Ständers samtycke, och icke Ständerne utan Konungens, någon ny Lag göra eller gammal afskaffa. Frågor härom må i Ståndens Plena kunna väckas och efter den ordning 56:te §. i allmänhet stadgar, behandlas. De förslag till ny Lag, hwilka Lag Utskottet i följe deraf utarbetat, må ej wid samma Riksdag, då Förslaget först upgöres, annat beslut fattas, än, huruvida det wid annan Riksdag må pröfvas och afgöras; såsom om grundlagsfrågor är stadgadt. Alla de LagFörslag och yttranden från Lagutskottet, hwilka R: St:r sålunda till framtida afgörande hänskjutit, skola såwida Konungen dertill samtycker, tillsammans tryckte utdelas till alla Domstolar, Juridiska Faculteter samt Lag Committéeh derest den samma blifvit inrättad. En och hvar ware tillåtit, men HofRätterne, Lagmännen, Juridiska Faeulteterne och LagCommittéen åligge att hos Justitia? Ombudsmannen ingifva de Anmärkningar de finna tjenliga. Justitise Ombudsmannen gifve sedan, å den Lageller Urtima Riksdag som efter 5 år ifrån den tid frågan af R: St :r först blifvit pröfwad inträffar, R: St:r del af de inkomne Anmärkningar jemte Dess eget yttrande derom. Hvarefter Målet åter 1 Ordet öfiver är tillskrivet i marginalen framför ordet De, utan att det D ändrats till d. 804 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll till Lagutskottet remitteras för att i wänlig ordning behandlas. Öfwerenskomma då R:
Den tillhörde grefve Hugo Hamilton på Blomberg, och bland de under kullen slumrandes namn lästes grefvens svärmoders Anna Elise Geijer, född Lilljebjörn. !r * 4 Det var så underligt att midt under mina historiska drömmerier blifva förd in i min älsklingsförfattares, den gamle häfdaforskarens, familjelif. Jag visste icke då, att efter Erik Gustaf Geijers bortgång hans änka kände det så tomt, att hon ej gaf sig ro någonstädes, utan vistades än här än där, tills hon, under ett besök på Blomberg hos sin enda dotter Agnes, hemkallades. Detta var orsaken till, att hon ej bäddades ner på TJpsala kyrko-^ gård vid den saknades sida, utan fick sitt b.vilorum ' här vid Sveriges äldsta kyrka. • Vi plockade på grafven några kvistar af den blommande vintergrönan och skickade dem till en af ' grefvinnan Agnes Hamiltons bästa vänner, hvilken vi bådo till henne framföra en grafvens hälsning. Grefvinnan befann sig i Upsala, där hennes man var landshöfding, och var, det visste vi, mycket sjuk. Några dagar därefter fingo vi ett tack för blommorna. De hade kommit lagom för att fästas på Agnes Geijers kista och hade således med denna blifvit sänkta ned i historieskrifvarens graf på Upsala kyrkogård. Så knöto de späda små ihop kedjan mellan döda och dock lefvande, ty Geijer har en gång själf sagt: » Z&gt;e döda lefva&gt;, och hvad de orden betyda, förstår man kanske bäst i Husaby, i synnerhet om man från ett besök där omedelbart föres in i det jäktande nutidslifvet. Då känner man, att man varit. långt, långt borta eller ock slumrat in och drömt så lifligt, att man behöfver en lång stund att fatta sig. Så behöfde åtminstone jag, när jag dagen efter besöket i kyrkan åter gick bland kurgästerna och sprakade om ingenting. AMANDA LEFFLER. " DARNGARDEROBEN, ill. månadsblad för barn M kläders förfärdigande o. barnens sysselsättande är den bästa skatt för mödrarna i hemmen. Prenumerera på prof från det nya kvartalet!
CEDERBERG. Jag går väl utan er åtgärd; men jag sk all ej skiljas ensam från ert hus. Nej rofvet, som Ni ämnade sönderslita, skall ryck as ur edra klor, er kärl ek til den ädla Flickan är så nedrig och g rym, so m hela er sj äl. Nej , hon skall ej ha en Cannibal til sin Älskare ( han går. ) ELF ELFTE SCENEN. FABRIKÖRN. REDLIG. FABRIKÖRN ( går i dören och ropar Redlig in ). Redlig! REDLIG, ( so m inkommer ). Hvad befaller Herrn? FABRIKÖRN. Gå straxt och be Clara komma opp, gå tilli ka opp til Herr Cederberg och be honom vara god och komma ner til af ton. Säg, at j ag väntar hit Capten Liljedal, som nyss hemkommi t från sina resor. J ag vet, at Cederberg tycker mycke om h ans sällskap. REDLIG. Nå nu l är väl Herr Patron tänka släppa den lilla vackra Clara på f ri fot. Ack, det vore en h immelriksgärning. Herrn ser s å uprörd u t. Kanske det öfriga Folket också blir f ritt eller åtminstone får någon tilökning på deras dagspenning . FABRIKÖRN. Stå inte här och förarga mej, din skurk ; u tan gör bara straxt, hvad jag befaller. REDLIG. Ja, Gu bevars! på ögnablicket. Kanske det til och med bli r bröllop i qväll. Ja s ämre Flicka kunde Herr C ederberg få, ehuru bra Karl han är ( går. ) TOLF TOLFTE SCENEN. FABRIKÖRN ( ensam ) . På detta samtal med Clara beror nu mit beslut och hennes öde. Min kärlek har länge nog varit försmådd och j ag tål ej at den längre g äckas . Hon mås te samtycka til min åstundan eller ock bli den uslaste af mina slafvar. Men den Cederberg han är mej farlig och h an har ju redan hotat at ta henne med v åld u r mit hus. Jag borde ej ha vist bo rrt honom med sådan hårdhet. Men hvem h ade kunnat fördra hans tal.