Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såvida hundskatten skall fortfarande existera, torde en förändring i omförmälda stadgande icke anses olämplig, enär de der åtalen, med sine långa resor till och från resi dens-staden, för den tilltalade och vittnen icke blott blifva tidsödande och besvärliga, ulan medför för den tilltalade ej obetydliga kostnader, vida öfversligande de obetydliga bölerne, hvadan möjligt är, att mången tilltalad, heldre än alt vidkännas besvär och kostnader, äfven om han vet sig vara oskyldig, finner sig föranlåten betala böterne. Då ett sådant fali icke bör kunna framtvingas vill jag föreslå: 672 Motioner t Bonde-Ståndet 1862. N:o 417. alt kommunalnämnd, pä hvilken det älven beror, om sådan skatt skail utgå, eller ej, må erhålla både skyldighet och rättighet att upptaga dylika åtal och ådöma de deraf härflylande böter, till likhet med hvad för öfverträdelser af kommunens ordningsstadgar uti 39 § af Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse på landet är föreskrifva. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott får jag vördsammast anhålla. Stockholm den 30 November 186*2. Häkan Pellersson, från Blekinge lån. Af Ola Jönsson från Malmöhus lån, om statsanslag för anläggning af en sidobana frän södra stambanan till Helsingborg, eller ock lån lill enskildt bolag för utförandet af samma bana. Redan vid tvänne föregående riksdagar har motion blifvit vackt om jernvägs an åggande till Helsingborg, men hittills utan framgång. De skål, som lala för denna jernvägs anläggande, äro likväl alltför giltiga för att icke påaktas. Malmö har, såsom bekant är, redan för några år tillbaka jernväg och Helsingborg är i saknad deraf, men, det oaktadt, går såväl postsom personalbefordringen samt varutraliken från senhösten till våren öfver denna stad, hvilket icke endast beror deraf, alt Helsingborgs hamn är den enda i landet, som under hela vintern är tillgänglig, utan äfven af Helsingborgs naturliga läge för förbindelsens underhållande med ullandel. A danska sidan är man i fuli verksamhet med anläggandet af jernväg från Köpenhamn till Helsingör, hvilken är beräknad att kunna öppnas nästa höst.
St. icke äga rätt alt besluta; så skulle ju de facto grundlagens bud vara tillintetgjorda, och vi vore slutligen komna tillsamma punkt, som under 1720 års regerts-systéme, då folket, d. v. s. den rådande liksdags-majorileten, hade makt att på detta sätt få sin vilja oinskränkt fram. Ku har det inträffat, att två Stånd bifallit och de två öfriga Stånden icke bifallit hvad StatsUtsk. föreslagit; men då qvarstår i alla fall 34 §:n Riksd.Ordn., som i slutet af 2:a mom. uttryckligen bjuder: ”och bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, i en - 6oG Den a3 September f. m. lighet roed R. St:s deröfver tillhöriga beslutanderätt, bör afgöras.” Det Ur således ej för det att StatsUtsk. har handlagt det, som två Stånds beslut kan blifva R. St:s beslut, utan det hade fordrats 3 Stånd, men när två Stånd stannat emot två, så skulle frågan förfalla. Detta ämne har StatsUtsk. uti den i:a punkten, som varit före i betänk. N:o 3ol, behandlat under tvänne olika cathegorier. Der voro en slags frågor, hvarutinnan sjelfva anslaget var af två Stånd bifallet, utan det villkor, som de två öfriga Stånden antagit. Då dessa villkor öfverskrida R. St:s rätt, måste de förfalla. Då hade StatsUtsk. bort hemställa, huruvida ej de tvänne Stånd, som beslutat villkoret, äfven utan detta villkor ville medgifva det af dem beviljade anslag, eller i motsatt fall afslå detsamma. Den andra cathegorien innehölle sådana punkter, deruti R. St. ej ägde beslutanderätt, och nar uti dessa frågor två Stånd stanna emot två, så förfaller naturligtvis saken af sig sjelf.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande, och i afseende på numera ifrågastäldt fullkomligt afskaffande af Fribref och Turkikiska pass, genomgått de med främmande magter afslutade handelstractater och conventioner, deraf Utskottet, hvad först angår Fribref, inhemtat, att en sådan handling ej uttryckligen finnes omnämnd; men deremot uti Kgl. Reglementet för Svenska handels-sjöfarten under krig emellan främmande sjömagier påbjuden, att innehafvas af alla, under sådane förhållanden, utom Östersjön gående fartyg, samt att, i anledning al sladganden i tractaterne med Preussen och Danmark, om fartygs åliggande, att innehafva ordentlige document, Fribref bland berörde document finnes upptaget i Kongl. Commerce-Collegii Kungörelse den Åug. 1827, och i bemälde Collegii samt Kongl. General-Tullstyrelsens Circulaire den 16 Dec. 1S28. Sedan skillnaden emellan heloch half-frihet i umgälder för Svenska fartyg upphört, böra Fribref egentligen såsom sjöpass betraktas, utvisande och bestyrkande Svenska fartygs nationalitet, på grund hvaraf helfrihet i afgifter inrikes, och de genom tractater betingade fördelar å utrikes ort, åtnjutas. Att nationaliteten, genom annan handling, möjligtvis skulle kunna styrkas, vill Utskottet ej motsäga; men anser dock lämpligast, att denna handling utfärdas af Kongl. Commerce-Collegium, eller med dess underskrift och insegel, af auctoriteter i landsorterne, som derom till bemälde Collegium lemna skyndsam underrättelse. Härigenom undvikas alla olägenheter för sjöfarten, som kunde inträffa, genom afskaffande af en handling, hvilken, under ett århundrade, tjenat till bevis för nationaliteten; och Commerce-Collegium förblifver, enligt dess ändamål, såsom hittills, i tillfälle att ega öfversigt af Svenska sjöfartens tillstånd.
Angående ifrågavarande hamnbyggnad samt öfrige af staden utförde allmänna företag, innehålla förut omförmälde Kongl. Komitéens åberopade berättelse följande upplysning och vitsord: »Jemte fortsättning af den vidsträckta och kostsamma hamnanläggningen, har staden påbörjat och oafbrutet fortsatt hamnbyggnadens konsolidering med kajer af huggen granit; uppbyggt en likaledes med stenkajer försedd kanal, som förenar ham nen med fordna fästningsgrafven; anlagt och stensatt flera öppna platser och gator med trottoarer vid hamnen; anskaffat 3:ne ångmudderverk till beredande af ökadt djup i hamnen samt till utvidgande och fördjupning af inloppsrännan, och uppfört en större byggnad till bostäder åt den vid hamnen anställde betjening och bevakning; »är 1853 påbörjat anläggningen af en shepps-reparationsdocka, för hvilken kostnaden beräknats lill Banko 179,250, deraf 50,000 R:dr såsom anslag och 50,000 R:dr såsom lån af allmänna medel erhållits; varande för denna byggnad anskaffad en pumpoch en såginrättning som drifves med ånga; »anlagt chaussée å stadens östra landsväg, i sammanhang dermed byggt en jernbro med landfästen af huggen granit öfver Stora Segeå och en stenbro öfver Lilla Segeå samt utvidgat Hvellinge-vägen och med fyllning af krossad sten förbättrat södra landsvägen; »åtagit sig en årlig beskattning af 6000 R:dr Banko för stadens belysning med gas; och slutligen år 1853 påbörjat utvidgning af den vid fästningsraseringen anlagde kanal utmed stadens östra och södra sidor, hvilken kanal, sammanhängande med den på stadens öfrige sidor belägna fordna fästningsgrafven, håller 3,000 alnar i längd samt blir 50 fot bred och 7 å 8 fot djup.» I samman - 65 I sammanhang härmed bör icke lemnäs oanmärkt, att, på sätt hamndirektionens sednast afgifna årsberättelse närmare omförmäler, östra och vestra hamnarmarnes yttre sidor blifvit sistförflutne året, genom uppförde fördämningslinier, fullkomligen konsoliderade, genom hvilken fördämning erhållits en landvinning af omkring 90 tunnland.
Det synes icke vara obilligt, att samma ansvar påföljer det skrifna som det talade ordet: och den, som utan all förbättring fortfar att yttra sig utan vett, bör förlora en frihet, den han icke förstår att bruka. Då Kongl. Maj:t i Dess afgifna Nådiga Proposition åsyftat den anständighet i skrift, som är Svenska Författare och Nationen värdig, och till den ändan framstält de förändringar och tillägg i Tryckfrihets-Lagen, som vid sistledne Riksdag blifvit i fråga satta och, enligt Regerings-Formen, kunna nu afgöras, lära ock samtlige RiksStånden utan tvifvel med Kongl. Maj:t instämma uti en åtgärd, som är enligt Grundlagen tillåten och af erfarenheten befunnen nödig. Det tillkommer mig icke att på förhand dömma öfver ett ämne, som redan blifvit till beredning i behörigt Utskott remitteradt. Men jag vågar utbedja mig Högvörd:ste Herr Ärkebiskopen och Talmannens samt det Högv. Ståndets benägna uppmärksamhet på en tilläggning, den jag, i närmaste öfverenstämmelse med den Nådiga Propositionen, anser för vår gemensamma sak af högsta vigt. På de giltigaste grunder har Kongl. Maj:t ansett de allmänna Dagbladen behöfva en närmare tillsyn än Bilaga D till Mern. N:o 3. 325 andra skrifter; och om en sådan tillsyn är behöflig i afseende på i dessa Blad förekommande politiska eller den inre Styrelsen och allmänna tänkesättet rörande ämnen, så är den ostridigt ännu angelägnare i afseende på dem, som hafva gemenskap med den religiösa opinionen och kulten. Jag tviflar icke, det mycken kallsinnighet eller ock förakt för Religionen kan grundläggas genom sådana Afhandlingar, som under längre soutenerade slutföljder framkasta tvifvelsmål mot en eller flera delar af den antagna läran.
Frägan är nu blott om de respective Herrar, som sä fullständigt til Protocollet yttrat sina tankar, och hwarföre de icke kunna förena sig uti detta wigtiga ärende, i synnerhet hwad som angär tiden til utwäljandet af Tronföljare, icke skulle kunna förmäs assia ifrän deras ostridiga rätt at begära Votering, om Herr Grefwcn och Landtmarffalken ä nyo proponerade dem, at blott medelst sina namns antecknande uti Protocollet göra reftrwation uti detta fall; häldst detta blir Den 18 Iulik. 34g blir mer authcntikt och för en efterwerld synligt, än genom en votering kunde winnås. Friherre Ltael von Holstein, Loritta I^ncivir;, ansäg detta förflag wara mot RiksdagsOrdningen stridande. Herr Grefwen och Landtmarstalken yttrade sin tilfredsställelse deröfwer at walet af Personen sä allmänt gillades, och at blott om tiden fraga wore. Friherre LtjornsteZt, 6u8tsk, inwände, det han inhämtat den generella mening af Diseurserna at fräga om Thronföljden för det närwarande wore förhastad, ffadlig för Riket, och en olycklig orsakat ännu mer aflägsna den sä allmänt efterlängtade freden: tilläggandes at han instämde uti grunderna hwarpä Grefwe Oe l-t 6xräie jämte öfrige af Ridderffapets och Adelns Herrar Ledamöter fästat sitt yttrande, hwilka yttrat det omförmälte npffofwet. Efter upkommen ny oro, yttrade sig Herr von LcllultLenlrLim, Oavici. Jag har wid Högloft. Ridderskapets och Adelns sammankomst i dag nnderlätit at tala, emedan jag icke funnit öfwerläggnings - ämnet stödja sig pä säkra och oswikeliga grunder.
I öfrigt linnes i staden en skola med Rektor och 3:ne lärare, hvaraf en tillkommit under ifrågavarande quinquennium; äfvensom den ena af rikets Gränse-tull-rätter här är stationerad. Slutligen må ock anmärkas att i staden, hvarest Provincial-läkare är stationerad, finnes ett Apothek. Hvad i öfrigt kan tjena till upplysning angående städerna finnes uti underdånigst vidfogade tabell. 2:o Lappmarker ne, utgörande den del af Norrbottens län, som på nordöstra sidan omsluter kustlandet, gränsa i vester till Norska fjellrvggen och i norr och söder till förr uppgifna gränser, samt innefatta med en arealvidd af något öfver 700 qvadratmil Arjeplougs och Arvidsjaurs, Jockmocks med tillhörande Qvickjocks kapell, Gelliware, Juckasjärvi och Enontekis pastorater eller församlingar. De bestå till största delen af skogar och hedland samt myror, sjöar och berg. Invid elfvarne och de mindre vattudragen samt sjöarne förekomma dock för åkerbruk bearbetade trakter, ehuru jordmånen dertill är föga tjenlig. Arvidsjaur och Jockmock äro egentligen de socknar, hvarest åkerbruket med någon fördel i frostfria år kan drifvas. Deremot äro Lappmarkerne mera egnade 32 för boskapsskötsel, som ock der står långt framför åkerbruket. Isynnerhet stränderne vid elfvar och bäckar samt sjöar lemna ymnig tillgång på foder, men äfven från myror hemta invånarne sin fodertillgång, ehuru myrorna vanligen lemna afkastning af dålig beskaffenhet och till största delen icke kunna oftare än hvartannat och hvart tredje år afbcrgas. Renbetet, som tillförene varit ymnigt, förminskas i den mån nybyggen hinna anläggas, i det Lapparne måste afstängas med sina hjordar från bruket af sådane trakter, der nybyggarnes ängar äro belägna, för att undvika den skada, som renkreaturen åstadkomma å höstackarne. Invånarne utgöras af nybyggare, som bestå af Svenskar i en del och Finnar i andra församlingar samt Lappar.
Till stor förlust kunna ock dessa skatter, genom mindre lämpliga förvaringsrum, taga skada och förkomma; de kunna ej heller alltid till sitt fulla värde uppskattas af deras vårdare, när desses studier äro rigtadc åt annat håll. En och annan dyrbarare handling, en god handskrift af en klassisk författare eller ett sällsynt tryck ifrån det första typografiska århundradet förvaras bättre vid något, af våra större bibliothek än uti en landsort, der de någon gang uppvisas såsom en litterär raritet, den ingen begagnar. Att, likasom i fordna dagar egt rum, ifrån ett förskingradt bibliothek upptaga och till annan samling öfverlemna en dyrbarare handskrift, låter sig numera icke göra; hvad ett bibliothek en gång vunnit, kan detsamma icke genom något magtspråk beröfvas; — men för att till någon del afhjelpa de olägenheter jag antydt, hade jag trott, att en underdånig skrifvelse i ämnet ifrån Eikets Ständer vöre af nöden. Vårdare af litterära skatter skulle ock, när dessa icke äro af något special-interesse för orten, sannolikt icke ogerna se, om dessa blifva införlifvade med våra uriiversitets-bibliothek, det Kongl, bibliotheket eller Riksarkivet, hvilka åter kunde af sina dupletter i utbyte lemna arbeten, som för elementarläroverken kunde blifva till vida större gagn. Ett bättre ordnande och utbyte af litteraturens alster mellan de större instituten torde ock vara önsklig och erforderlig. Jag får derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta en underdånig skrifvelse med hemställan, att Kongl. Maj:t behagade, efter vederbörandes hörande, låta vidtaga de åtgärder, hvarigenom ordnandet och utbytet af litterära skatter mellan rikets särskilda bibliothek och öfriga samlingar må kunna befrämjas. Om remiss till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet anhålles ödmjukast, Stockholm den 8 November 1865. P. E. Thyselius. Motioner i Preste-Slåndet. Af Doktor Thyselius:
1 stället för andra punkten, som utgår, införes, ”Afhandling, hvarigenom jord från hemman för alltid söndrad blifvit, bör ingifvas till Kongl. Majus Befallningshafvande, sorn den öfverenskomma afgälden pr öfvar, och, der den tillräcklig finnes, fastställer. Göres afhandling om afsöndring af jord på viss tid, bör den till Häradsrätten ingifvas, åtföljd af vederbörande Sockennämnds bevis öfver afsöndringens vidd och läge, samt den öfverenskomna afgälden; egande Häradsrätten att, derest afhandlingen öfverens,stämmer med hur stadgade grunder, densamma, på sätt här nedan förmäles, uti Rättens intecknings-protokoll införa.” Hos Heden. Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmäktigen Tobias Lind från Bohus län, som emot de uti 1 kap. 2 § af ofvanberörde förordning meddelade bestämmelser om hvad till besutenhet under benämning af hemman erfordras, anmärkt, att fordringarne derutinnan voro allt för högt tilltagne, Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 14. 11 enär uti motionärens hemort funnes till och med fjerdedels hemman, som icke kunna foda det antal arbetsföra personer och kreatur, som uti nämnde § föreskrifves, samt, om stadgandet derom tillämpades, knapt någon enda egare af åttondedels mantal skulle få behålla sin hemmansdel, derest någon egare af större andel i hemmanet ville densamma lösa. Den löseskilling, som för dylik obesuten lott erlades, vöre ock af föga nytta för den, som densamma erhölle, då den icke räckte till inköp af sådan jord, derå han kunde vara besuten; och enär billighet och eganderättens helgd i allt fall syntes fordra, att egare af huru ringa hemmanslott som helst må få förblifva i orubbad besittning af densamma, så länge han mäktar betala de utskylder, som jordlotten åtfölja, har motionären yrkat, att hval' och en må anses å hemmansdel besuten, som förmår erlägga de af samma hemmansdel utgående utskylder.
Då likväl dessa fängelser äro af betydligt olika storlek och göromålens mängd i mån deraf beroende, har Styrelsen ansett billigheten fordra, det löne-beloppen för Direktörerne vid de större fängelserna i någon mån förhöjas; och har i berörde afseende för Direktörerne vid Länsfängelse med 78 och 90 celler, eller fängelserna i Christianstad, Wexiö, Marie - 32 Kongl. Majds Prop. om Statsverk. 1850. stad, Stockholm och Carlstad, upptagits ett lönebelopp af 800 r:dr och för fängelset i Linköping, som innehåller 103 celler, 1,000 r:dr; varande i öfrigt de aflföningar, som 1850 års nädiga stater upptaga, i det nu underdånigst afgifna förslaget uppförde. Sedan Styrelsen nu i underdånighet redogjort för det af Styrelsen uppgjorda underdåniga förslag till den bestämda afdelningen af fångvårds-anslaget, har Styrelsen härvid skolat erinra, att Styrelsen deruti icke ansett sig böra beräkna de löneförmåner af boställs-rum eller hyres-ersättning, ved och ljus samt planteringsland och personella arfoden, som kunna tillkomma de vid fångvårds-anstalterne anställde tjenstemän. Enligt nämnda underdåniga förslag, skulle det bestämda fångvårds-förslaget komma att utgöra 81,336 r:dr 32 sk., deraf 39,803 r:dr 16 sk. arvoden och 41,533 r:dr 16 sk. löner. Innnefattande denna summa en förhöjning å de i staten för 1850 nådigst anslagna lönebelopp af 3,900 r:dr för Styrelsens och 3,481 r:dr 16 sk. för Fångvårds-anstalternas tjenstemän, deruti likväl inbegripet det belopp af 1,250 r:dr, som ansetts erforderligt för reglering af tjenstemännens vid Warbergs straff-fängelse aflöning; hvilken reglering i alla händelser, enligt Styrelsens underdåniga förmenande, innan kort måste verkställas.
Adolf, som för första gången insåg hvad kärlek är, var, i likhet med de flesta kontemplativt stämde ynglingar, alltför blyg att yppa sin låga. Kärleken till vishetens gudinna utträngdes för stunden af kärleken till en jordisk mö, men den sednare lidelsen var icke mindre farlig för hans lugn än den förra. Den visade sig först i de mycket bekanta symptomerna, då man älskar att vandra ensam, helst i månskenet, och ogerna går förbi en ung björk med vacker och jemn bark, utan att rista den älskades dyrbara namn i densamma ... då man rodnar för hennes ögonkast och flyr från hennes grannskap, endast för att åter längta dit ... då man ängsligt studerar hvarje hennes åtbörd och utlägger hvarje hennes ord, för att ur dem framleta något, som kan väcka hoppet om genkärlek ... då man slutligen, för att lätta sitt hjerta, gör de vildaste klättringar på skaldeparnassen och mäter djupet af sin kärlek med alnslånga verser. Olyckligtvis var svenska språket på denna tid föga utbildadt, och det behöfdes en Stjernhjelm, för att behandla det någorlunda ledigt; man finner deraf, hvilken stor fördel nutidens förälskade ynglingar i detta hänseende ega framför Adolf. Men denne var derför icke rådlös, utan besjöng sin flamma på latinska och grekiska hexametrar, som ej hvimlade af flera fel, än att de kunde förskaffat honom akademisk utmärkelse i våra dagar. Det eviga themat i dessa verser var hans olyckliga lott att, oförstådd af den han älskade, lida en obesvarad kärleks bittra qval. Men han förstods bättre, än han sjelf anade. Maria egde, i denna väg en så fin förkänsla, som trots någon annan Evas dotter, och hon måste ju varit blind, om hon ej upptäckt Adolfs hjertas tillstånd!
SDfaré 1807 fbljaftligen botbe iafttagaé framfot betttafftting meb fångelfe mtb matten ocf) brob, Ijmaré allmänna olåntp* lig bet, unbet nu marattbe forfjåttanben, bår utejluta befi anmånbanbe i attbra mål alt bern, forn af £ag ocf) författningar blifmit fårffilt befialm — i3 be ettet i bet fatt, forn Slttmåmta Salett, i 5 (£ap. 5 §. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 V BIHANG TILL P il D 'i' D t! 0 li li VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. »«« ANDEA SAMLINGEN. 2^ KfDelutugen: Samtlige Landshöfdingarnes samt ÖfverStdthdllnrens Lill Kongl. Maj:t i underdånighet afgifne Fem-ärs Berättelser. KONGL. MAJ:TS B ef a lin i n g skafv andes uti GÖTHEBORGS och BOHUS LÄN tili KONGL. MAJ:T i underdånighet afgifne FEM-ÅRS-BERÄTTELSE, för Åren 182T, 1828, 1829, 1830 och 1831. s®©eir#ft03ii¥r. Tryckt hos H. G. N ordström, 1834, Länets allmänna beskaffenhet. Derom är redan förut fullständig underrättelse meddelad uti de i8a3 och 1828 afgifne och genom tryck allmängjorde Femårs-Berättelser, hvadan, och då någon förändring dermed icke sedermera ägt rum och således ej eller något är att tillägga, samma berättelser nu åberopas. Innevånare. Enligt inkomne uppgifter, utgjorde Folkmängden i83.2: Mantalsskrifne på Landet 63,575 — i Städerne 13,787 ^$62.
N:o 19. Motion N:o 86, om tillägg i 12 § i Kongl, förordningen den 21 Mars 1862, rörande kommunalstyrelse på landet. Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 116, Utlåt. N:o 122 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 122. Motion N:o 249, att det lån af 7,000 R:dr, som vid förra riksdagen beviljades numera aflidne Häradshöfdingen K. Sandels, att för Häradshöfdingeboställets i Norrbo m. (1. härader iständsättande få lyftas, måtte 60 få öfverflyttas för samma ändamål på efterträdaren, Häradshöfdingen Poppius. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 39 samt Mern. St. underdån. Skrifv. Odlillgsforctclg inom Westerbottens län, om anvisande al 100,000 R:dr att såsom förskott till odlingsföretag genom Länsnämnden utlånas företrädesvis åt innehafvare af mindre jordbruk. Motion N:o 263. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. R. St. underdån. Skrifv. Olands-ån, om tillökning i det af Kongl. Maj:t äskade låneunderstöd till sänkning af Olands-ån jemte dess sidogrenar. Motion N:o 101. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. R. St. underdån. Skrifv. OlsSOIl, LiSS Lars, från Kopparbergs län, Motion N:o 355, att § 12 uti Kongl. förordningen den 7 December 1860 måtte erhålla tillägg i den syftning, att kommunerna sjellve må höras och besluta om den i sagde författningsrum Gästgifvare tillkommande rättighet att utskänka bränvin. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Betänk. N:o 4 och'jUtlåt. N:o 11. R.
2 Stycket fr. o. m. orden Företogs ånyo t. o. m. orden Utskottets fattade beslut (se nedan sid. 713) återfinnes i C. U. M. 1810—1815 sid 953 ff. 3 Se Riddersk. och Adelns protokoll den 28 juni och 2 juli 1815. 712 Den 10 Juli 1815 Efter någon ytterligare öfverläggning gjorde Herr Baron och Ordföranden proposition til bifall på det förslag Beredningen inlemnat såsom grund til Utskottets tilkommande betänkande öfver detta ämne, hvilket ogillades; hvarefter likväl af några ledamöter anfördes at skrifvelsen til Riksens Ständer väl derefter kunde upsättas, allenast derur uteslötes, at Utskottet kunnat hafva skäl at anmärka enl. 106 el. 107. §.: andre yrkade at så snart ingen anmärkning enl. dessa §.§. ägde rum, äfven allsingen til Riksens Ständer formligen kunde anmälas, anseende Utskottet til någon sådan anmälan icke berättigad!: vidare föreslogs at en anmälan til Riksens Ständer så skulle ställas, at ingen särskild casus måtte nämnas, men allenast i allmänna termer at då man funnit det, vid flera tilfällen, vederbörande ämbetsverk ej blifvit hörde, ville Utskottet tilstyrka Riksens Ständer, at jämte meddelande af décharge åt Statsrådet och de föredragande, man hos Kgl. M: borde anhålla det täcktes H. M. anbefalla, at de i grundlagen föreskrefne formaliteter noga måtte varda iagttagne. Häremot invändes at det genom et formligt Utskottets beslut redan förut vore faststäldt at frågan om bomullsväfnadernas införsel skulle til Riksens Ständer anmälas: at det vore föredragandes bestämda skyldighet at låta höra ämbetsverk och derigenom bereda målen, til hvilken åtgärd ej Konungens särskilda befallning erfordrades m. m. Då ändteligen de flesta syntes förena sig om gillande af beredningens förslag, med uttagande af de ställen der 106 och 107 §.§. voro åberopade, och votering äskades, blef densamma anstäld öfver följande proposition :