Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och, då äfven Vi, med afseende pä det skadliga infly, tande, ifrågavarande brister ega på det allmänna förtroendet, funnit en mera skyndsam för - Riksilags-Beslutet'. 779 bättring i denne del af Lagstiftningen nödig än som skulle vinnas orri den för åtgärder i de öfrige delarne oundgängligen erforderliga tid äfven häruti afbidades, håfve Vi alltså antagit den vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 19 sistlidne Februari hilagda Konkurs-Lag med de ändringar och tillägg, Var underdåniga Skrifvelse den 26 sistlidne Juni innehåller, och hvilka jemväl Kongl. Majd i Nåder bifallit, att hädanefter uti förekommande Afträdes-Boskillnadsoch Urarfva-tvister tjena till allmän efterlefnad samt för sådant ändamål serskildt utfärdas och allmänneligen kungöras. §• 34- Gemensamt med Kongl. Maj:t håfve Vi vl2 dare beslutit följande allmänna Författningar. 1. Det uti Kongl. Kungörelsen den 2tdra Augusti 1792 och Förklaringen deröfver den 27:de M.ars 1817 utstakade straff och ansvar, lika som för falsk Myntning, för utgifvandet af Tryckte och Graverade Assignationer,håfve Vi ansett icke vara lämpligt eller svarande mot förbrytelsens natur, samt derför stagat: Att den, som hädanefter beträdes med ingifvande afTryckte eller Graverade Assignationer eller Jnvisningar stälde på enskilde personer, skall, jemte skyldighet att gälda deras innehåll, första gången böta deras dubbla belopp, och andra gången, med ytterligare fördubbling af böterne, tillika anses hafva förverkat medborgligt förtroende samt således hvarken få deltaga uti eller komma under omröstning vid val till allmänna Förrättningar, som af ett sådant förtroende bero, och dessutom denne 780 Underdånigt! Skrifvelser. sednare gäng hans brott t>ch straff i Allmänna Tidningarne kungöras: blifvande, till uppmuntran af förbrytelsernas upptäckande och åtalande, bö* terne Angifvarens ensak. 2.
Försäkring, sluten för annans räkning, ege dock bestånd, om någon omständighet, som kunnat inverka på försäkringsgitvarens beslut att försäkringen ingå, blifvit försäkringstagaren så sent bekant, att han icke, utan vidtagande af utomordentliga åtgärder, kunnat, vid försäkringens afslutande, derom meddela underrättelse: ej heller må, då försäkring skett utan dens vetskap, för hvars räkning försäkringen tagen är, bristande uppgift af någon omständighet, som han, men icke den, som försäkringen slöt, af vetat, verka till försäkringens återgång. § 210. Har den, som försäkringen afslöt, i afseende på någon, försäkringen »rörande väsendtlig omständighet gjort oriktig uppgift; vare, ändå det i god tro skett, försäkringen ogild och premien förverkad. § 211. Har man tagit försäkring efter den tid, då skada å det försäkrade föremålet inträffat, vare aftalet ändock gildt, der den, sorn försäkringen tagit, med ed eller annan bevisning kan styrka, att han, vid försäkringens afslutande, varit i god tro. § 212. Vill man sluta försäkring att gälla från ort, dit fartyget ännu icke anläudt, eller å varor, som icke oförtöfvadt blifva inlastade, angifve försäkringstagaren, vid försäkringens afslutande, denna omständighet eller sin bristande kunskap derom. Sker det ej, vare försäkringen ogiltig och premien förverkad. § 213. Å fartyg och gods må ock försäkring tagas sedan do t från lastningsörtén afgått; dock skall försäkringstagaren tillkännagifva tiden, när fartyget afseglade, eller sin bristande kunskap derom, så ock all den underrättelse, han sist om fartyget erhållit och låta sådant i försäkringsbrefvet anteckna. § 214. Vill man taga försäkring å fartyg eller gods från ort, dit fartyget under resa redan anläudt, uppgifva försäkringstagare tiden, när fartyget från aflast - 64 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrijve/se, IV:o 164. uingsorten afgått och när det kommer att lemna den hamn, derifrån faran skall börja.
För gossarne gäller ofta kamraternas ord som kungsord, men för flickorna är det vanligen en kamrat, som utöfvar stort inflytande öfver en eller flere väninnor. Den flicka, som har råd till prydliga och moderna drägter och ofta kan ombyta sådana, beundras och afundas af de öfriga, och är hon nog nådig att välja sig en busenfreund bland kamraterna, är denna färdig att gå i elden för henne, utan att af henne fordra motsvarande uppoffringar. Så- dant inträffar väl också med gossar, men endast undantagsvis, ty der är oftast vänskapen ömsesidigt lika uppoffrande och beundran lika varm på båda sidor. Kamratskapet kan vara en af skollifvets bästa sidor, men också en af dess förderfligaste. Äldre systrar borde derför omsorgsfullt vaka öfver sina yngre systrar och söka så vinna deras vänskap och förtroende, att de ej utom hemmet behöfva söka någon att utgjuta sitt hjerta för. T y vänskapsförbund efter eget val i baradomsåren är, kanske mer än något annat, ett lotteri. De unga flickorna skulle också, medan de besöka skolan, betänka, att skolan endast bör och icke kan annat än grundlägga kunskaper, som sedan måste i viss riktning utbildas till fruktbärande vetande eller bildning. Det måste erkännas, att många flickskolor lägga an på att » leverera färdig vara », och att eleverna der få icke en solid grundval att derpå bygga vidare, utan en färdig » bildning », d. v. s. en ytlig, snart förglömd kunskap om en hel mängd saker af tvifvelaktig nytta. Det är derför temligen svårt att erhålla en sådan undervisning, som kunde vara lika nyttig som önskvärd. Men om den mening utbildas och tager öfverhand, att skolarbetet bör vara framför allt grundläggande, är det dock att hoppas, det denna opinion inverkar på skolorna och att, lika litet som allmänheten väntar att få sina döttrar ur skolan som fullfärdiga lärdomsljus, lika litet lägga skolorna an på att utbilda sådana. Huru som helst, bör väl ändock en ung flicka under skoltiden sjelf kunna märka, åt hvilket håll hennes anlag draga henne. Åtminstone bör hon med föräldrars och lärares hjelp kunna det och lägga sig särskildt vinning om sådant.
Att i della land, der afstånden dessuiom icke äro betydliga, jernvägar måste medföra den största nytta, det är gifvet. Jag lier endast att få erinra Hrine derom, att distansen emellan städerne Manchester och Liverpool, den förra Englands och troligen verldens förnämsta fabriksstad och den sednare verldens andra handelsstad, om jag icke irrar mig, endast utgöres af omkr. 4 sv. mil. Således behöfva icke dessa så kostsamma kommunikationsanslalier derstädes en så lång utsträckning som bär i landt t vore för ändamålets vinnande nödvändig. Den ifrågavande upfinningen måste äfven i England snarare än i något annat land komma till verkställighet, emedan Englands floder äro grunda och dess kanaler icke kunna befaras af mera djupgående fartyg. Af allt detta inses lätteligen ali England företrädesvis är det land, der anläggningen af jernvägar måste i anseende till landets egna förhållanden medföra den största nylla, ehuru dessa anläggningar kostat så ofantliga summor och sådana dyibara misstag blifvit vid banornas upränning begångna, att man derstädes ännu tvekar om man skall anse denna upfinning hafva varit för landet mest nyttig eller skadlig. En af Englands största statsmän har för några få är sedan uti Parlamentet, vid ett tillfälle då en mängd jernvägsbolag inkommo med en anhållau alt få privilegier annullerade att få uphöra, uttryckligen förklarat, att han ännu ansåg det vara tvifvelaktigt, huruvida ifrågavande anläggningar hittills gjort England mera nytta än skada men ali otvifvelaktigt i framliden det goda blefve öfvervägande och att de kommande generatiouerne oafbrutet skulle draga fördel af dessa för samtiden så kännbara företags fullbordande. Ofvergår jag nu till Tyskland, så är äfven delta land en stor kontinent, som om den också icke kan uti induslrielt och merkantilt hänseende jemföras med England likväl åtminstone i förstnämnde hänseende intager en ganska hög ståndpunkt.
Om de blifva organiserade på sätt jag önskar, så tror jag att de kunna hafva en mycket fördelaktig inverkan, och i én framtid kan man väl komma att åt dem updraga beslutande-rätt, och låta'dem öfvertaga flera frågor, som för närv:de äro underkastade Ständernas pröfning, men hvartill Ständerna liro högst olämpliga, då deremot dessa möten, sammansatta på ett sätt, som gjorde dem till verkliga uttryck af församlingens åsigt er, skulle vara derför vida mera passande. Börande kyrkomötenas sammansättning skulle jag vilja höja ledamöternas antal från 60, på sätt Utsk. föreslagit, till 65; Pre - ays D«n 4 November e. m. sterskapet inom hvarje stift, och Stockholms Stad betraktad såsom ett stift, borde bland sig utse en prest, hvaremot lekmännen skulle ega rätt att välja 4 personer från hvarje stift och 4 från Stockholm; dem obetaget att välja lekman eller prest. Jag inser icke något skäl, hvarföre Biskoparne borde vara sjelfskrifna; ty om de ega förtroende väljas de af sina stift och i annat fall är det bäst att de icke komma dit. Jag anhåller om återremiss till Utsk. i den syftning, som detta förslag innehåller. Hr Hjerta, Lars: Den sisté värde talaren har enl. min tanka fullkomligt rätt i de brister han anmärkt, och till följd af hvilka förslaget ingalunda är tjenligt att antagas. Bedan under de allmänna sammanträdena med afs:de på religionsfrihets-frågan anmärktes, att det som nu kallas »Kyrkan» kallas i grundskriften »församlingen», men de som voro församlingens tjenare hafva genom en ny öfversättning af ordet »culesia» gjort sig till församlingens Herrar från att vara dess tjenare. Om sådana kyrkomöten inrättades, som de hvilka Utsk. föreslagit, så tror jag att de skulle blifva föga bättre än våra gamla Herredagar. Det kunde möjligen vara lämpligt inom den Grekiskt-Byzantinska församlingen, der Presterskapet verkligen äro Hrr öfver församlingen, men icke inom den Evangeliskt-Lutherska församlingen.
Men en sådan mellankomst, utsträckt till Gottlands alla skifteslag, skulle förorsaka sådana utgifter å Statens sida, alt de borde afskräcka från beträdandet af en bana, som man i alla fall förr eller sednare måste öfvergifva. Såsom skäl för anslagets beviljande har raan anfört, att summans belopp vore obetydligt samt alt StatsUtsk. i öfrigt varit ganska frikostigt med anslags tillstyrkande. Det förhåller sig ofta sålunda, alt sedan man fått något, vill man hafva ännu mera, roen jag an - 224 Den 20 A pr il. ser det vara klokare alt icke öfverdrifva sina anspråk utan nöja sig med hvad man fåll. ly eljest skulle det kunna hända, alt man finge mindre än man önskade, och som jag icke anser denna fråga vara af en sådan vigt att dess upskjulande till en annan Riksdag skulle medföra någon särdeles våda för Gottlands landtbruk, fortfar jag i min anhållan om bifall till punkten. Hr Brakel, Mauritz Gustaf: Det är en obestridlig sats, att när ägor ligga bredvid hvarandra, kunna de hällre brukas än om de ligga spridda frän hvarandra; men det är lika obestridligt ali del närmast åligger kommunen alt besörja om en sådan ägofördelning, som bidrager lill jordbrukets förkofran inom densamma. Det år i allmänhet icke skäl att anslå statsmedel till sådana ändamål, hvaraf hela Slaten egentligen icke har någon nytta, utan det är kommunen, som hör bekosta hvad endast den har nytta af. Det har under öfverläggningen blifvit andraget, att Gottland är ett likt land. Ar det då skäl alt rikets öfriga landskap skola genom anslag bidraga dertill, att denna provins blifver ännu rikare? Hr von Hartmansdorff har sagt, att Gottland är i så liten beröring med Sverige, alt dess innebyggare knappast anse sig höra dit. Nå väl, dä Goltlänningen, enl. denne talares påstående, känner sig främmande hudet öfriga Sverige, må han äfven sköta sig sjelf och ej påräkna hjelp derifrån.
Tio inackordenter hafva tio olika lynnen I Vår värdinna har pliktkänsla och önskar att fullgöra hvad som hvilar på och fordras af henne, så- ledes måste hon med lugn, själfbehärskning och hjärtlighet försöka att jämna ut det ojämna, för att hennes hem skall i ordets rätta bemärkelse äfven vara ett hem för dem, som betala henne för att åtnjuta ett dylikt. Ej kan man tänka sig att dessa tio personer äro lika många fullkomligheter, som vid alla tillfällen behärska sina lynnen. När värdinnan, uppjagad af spiselvärmen och oron att allt skall vara.efter bästa förmåga, skyndar in i sitt rum för att hastigt öfverblicka sin toalett, innan hon intar sin plats vid bordet, möta henne kanhända trumpna och missnöjda blickar från ögon, hvilkas glans aldrig fördunklats af köksspiselns heta ångor och rökuppfyllda luft. Vår stackars värdinna är ett välmenande, bildadt fruntimmer med de bästa föresatser — som jag redan påpekat — och hon lider af de missnöjda blickarne, när hon vet med sig själf, att hon ej gifvit anledning till dem. Bland de 10 (jag har nu valt detta antal, men det kan ju förminskas eller höjas efter läsarens behag) finnes det kanske några, som med deltagande omfatta vår värdinna och gärna skulle vilja hjälpa henne i hennes svårlösta uppgift. De missnöjda blickarne äro emellertid skarpsynta, en slags afundsjuka mot de välvilliga insmyger sig — de kallas hennes » favoriter » — och partier bildas. Och anledningen till missnöjet är kanske helt obetydlig, t. ex. en till jungfrun uttryckt önskan, som denna glömt meddela sin matmoder. tvärtom i fråga om hemtrefnaden, som ju alltid måste skapas af henne. Om inackordenten skjuter ifrån sig hvad som i välmening erbjudes, stannar skulden naturligtvis på honom eller henne. Men värdinnan tar kanske också saken som en ren affär, vill icke besvära sig och anser, att hon gifvit nog för inackordentens ofta nog dyrt förvärfvade penningar, då åt denna — som sökte ett hem med hjärtat ännu varmt och trånande efter ett förloradt eller lämnadt — anvisats en plats vid bordet och en stol i sällskapsrummet, då han får äta sig mätt och har tak öfver hufvudet — men ingenting därutöfver!
Jag vill blott upplysa, att om de Herrar, hvilka yttrat sig, låst första alternativet uti Utskottens Betänkande, så skulle de finna, att 640 [3 $*ptOnbir f. ml hår ej år fråga ora annat ån grundsatsen; ty det lyder sålunda; Åt Banco Fullmäktige hommer att uppdragas, att, med jåftadt Jdrdeles affeende d Bankens fdkerhet, famt i öfverensjiårnmelfe med de fÖrejkrifter, forn derföre färjkildt meddelas, bevilja län efter /'amma grunder, fain för lånen å exporlabla metaller varit gållände, uppå alla, inom Riket producerade, ej Jörjkårnning underkajiadei egentliga exportvaror, & a Det synes således att BancoUtskottet i sin instruction för Bullmågtige bestämdt kommer att såga, hvilka varor som skola belånas, samt att belåningen skall ske efter samma grunder sorn hittills. jag frågar då, huru det år möjligt, att göra upp en sådan idéeverldj att sedel, stocken skulle ökas till 5o millioner, eller oånd^ lighet, enår lånen skola inbetalas hvar g:de månad. Når man nu sett, att under den mest stängda skeppning den högsta belåningen på me. talleffecter endast gatt till 2 millioner, och dessa åro vår största expottartikel, huru kan mart då föreställa sig en så oerhörd ökning, gehoni belåningen af öfrige exportarfiklar. Mig år det alldeles tydligt, att ingen rubbning uti sedelstocken eller sedelvårdet derigenom kan åga rum. Hvad importlåneri angår, så är det en ärman sak, som vi sedan få afgöra, emedan deri måste behandlas såsom ny motion, då den icke ånnn varit remitterad. Äfven anhåller jag, ati uti Hen 13 September f, ni, iiti redactionen af första alternativet det måtte införas vågeffecter , i stället för metalleffecteri emedan det år tydligare, då på våg ej förvaras andra ån de som ej åro underkastade eld.
128 lyttade Piastrar • Den 22 Julii e. m. Dä ou ingen kan förneka, att icke ökad folkmängd, ökad production och varumängd kräfva ökade Capitaler, och detta i stället blifvit förminskadt till den oerhörda grad »om Tabellen utvisar, så torde det ej vara svårt att utleta ordsaken till den nu varande penniogebristen och förlägenheten, som jag ensamt tillskrifver ett vacklande myntvärde, och deraf följande misscredit och oredor, hvilka efter min tanka komma att fortfara om nu varande Financegrunder antagas, och som på 5 år snart sagdt skall förstöra den Jordbrukande Classen; löntagare som äga Spannemål, eller andra Landmanna varor på sin Lön , och hvar och en Näringsidkare, hvilken ej är så lycklig att få afyttra sin vara till Exporteuren , ty den går skäligen skadeslös från förstörelsen och oredan, ty om jag antager att alla Näringar kräfva och uttaga en viss del af RörelseCapitalet, att den Utländska handelen, och Vexelköpenj hvilka endast bedrifvas af dem som hafva sina Capitaler rörliga, hvilken rörelse bestämdt uttager först sitt behof af RörelseCapitalet sorn ovilkorligen alltid måste ske efter Cours, och således uttaga och kräfva mera af RörelseCapitalet i samma mon sorn myntet försämras , till förlust för den inhämska Näringen, då ej RörelseCapitalet kan ökas i samma förhållande; så uppkommer häraf förlägenhet för den inhämska Näringen.
Jag får derjemte fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att i mom:t står, att å urtima adelsmöte må, »förutom först omförmälde frågor,» förekomma allenast det eller de ärenden, som föranledt R. o. Ad:s sammankallande. Skulle med »först omförmälde frågor» endast afses de i ingres - 170 Den 11 April e. m. sen till § 21 omnämnda, skulle således R. o. Ad. på urtima adelsmöte icke ega att besluta öfver en framställning, som kunde göras af K. M:t. Det synes mig vara besynnerligt, att, då R. o. Ad. är samlad, en framställning från K. M:t icke skulle kunna tagas i öfvervägande, och får jag derföre anhålla om propos. på återremiss af det nu föredragna morait. Frih. Leuhusen: Jag kan icke finna, att det af Hr Björn stjerna omnämnda förhållande bör föranleda till någon förändring af monr.ts redaktion. Har K. M:t sammankallat R. o. Ad., är det naturligt, att de af K. M:t gjorda framställningar komma under öfverläggning, men har deremot Riddarh.-Direktm föranledt R. o. Ad:s sammankallande, bör å ett sådant möte någon framställning från K. Mkt icke få förekomma. Jag för min del anser det vara högst nödigt, att R. o. Ad. må veta, hvarför R. o. Ad. sammankallas till ett urtima möte; och då böra icke heller andra ämnen, än de som föranledt sammankallandet, få å ett sådant möte komma under öfverläggning. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Den förklaring, som här lemnats, är verkligen sådan, att man icke kan veta, huru detta mom. bör tydas. De här närvarande, som åhört diskussionen, kunna väl göra sig en föreställning derom, men för ett kommande adelsmöte blir det omöjligt att fatta meningen af mom:ts innehåll, såvida icke man söker hemta upplysning derom ur R. o. Ad:s prot. för denna dag. Jag instämmer i Hr Björnstjernas yrkande om återremiss.
Riksdags Fullmägtige Casper Wijkman från Upsala Län och Eric Pehrsson från Gefleborgs Län hafva , under discussionerne inom det Hedervärda Bonde-Ståndet, bland annat, yttrat den förmodan, att Mötes-Passe* Stats-samt Allm.Rnsv.o.Oec, Utsk.UiL N.o 72- 59 volancemédlen , mot sitt ändamål, jemväl blifvit för Beväringsmanskapets vapenöfningar och >le dermed lörenade kostnader använde; loen dåi behöflige medel för detta manskaps exercerande, alla år, vid Tredje Hufvudtitelns fördelning, blifvit af Kongl. Majit i Nåder anvisade till disposition och redovisning i serskild Hufvudbok, af samma Departement inom Krigs-Collegium , sorn med Passevolance-Cassans förvaltning hittills egt befattning, samt Passevolance-Commissariaten, efter samma Departements meddelade föreskrifter, af under händer egande Mötespassevolar. ce-rnedel , men emot ersättning af den serskilda Fonden för Bevärings. Manskapets vapenöfningar, vanligen förskottsvis bestridt kostnaderne för sistnämnde Manskaps underhåll, så väl under framoch återmarchen sorn på sjelfva mötesstället , förekommer mer än sannolikt , att Passevolance Cornmissariatenas , med Bevärings-Manskapets proviantering och sjukvård, sålunda hafda befattning, till bemälie Riksdags-Fullmägtiges förmodan och derå stödda anmärkning gifvit anledning, hvadan Utskotten , vid det här upplysta förhållande, anse samma anmärkning böra förfalla. 6o Sials-sr.mi Allm.Besv.o Vec.Uisk, Ull. N.o 72. Hvad slutligen vidkommer RiksdagsFullmägtige Botvul Jonssons fron Östergöthland samt Johon Jacob Rutbergs frän Norrbottens
Majit funnit sig lagligen kunna til afgörande pröfning företaga Riksens Ständers underdåniga anmälan i detta mål, kommit hos Eder Kongl. Majit i er noggrant öfwerwägande, fä Riksens Ständer, med djup underdånig wördnad för Eder Kongl. Majus i ofwanberörde afseende utmärkta Nådiga ömhet om Dest undersalares wäl, samt derwid tillika i Nader yttrade höga rättwisa och granlagenhet om Grundlagarnes orubbliga helgd, härmed i underdänighet meddela er närmare utredande af de betänkligheter, som Eder Kongl. Majit Nadigst behagar upgifwa, och hwilka egenreligcn bestå uti följande: i:o. Huruwida den inkomst til et förmodadt belopp af 71,529 R:d. 21 st., som skulle erhallas genom Sjö-T"Uens förhöjande pa ätskillige waror, hwaribland aro inkoinmande ruclimawrier, skäligen nia kunna beräknas uti ersättningen för LandtTulls-afgisterne, eiler .om den icke snarare borde anses såsom en tilgäng at fylla de brister uti den påräknade Sjö-Tulls-inkomsten, hwilka kunde inträffa genom förändrade handcls-förhallanden, eller genom någon wid et eller annar tilfälle nödig blifwande nedsättning af afgifterne pa witze högt belasta, de tilwerkningar. Da en betydlig del af ofwanberörde Summa utgör och i sig innebegriper /icci.-ier samt andre sadane medel, hwilka förut influtit såsom LandnTull, och således nu endast äro hädanefter anwiste til upbörd wid Sjö-Tullen, samt, i anseende lil de dryga Bewillningar, som Riksens Ständer sig wid denna Riksdag i öfrigt ataga, någon särskild Bewillning i stället för den del af nämnde Summa, som Den Zo Mars.
Det kan visserligen anmärkas, att de mål, som härröra från dessa författningar, endast äro af brottmåls egenskap och i detta afseende trän sjörättsmålen skiljaktiga. Härvid bör dock erinras, att de förbrytelser, som emot samma författningar kunna ega rum, endast äro att hänföra till s. k. konventionela brott eller sådane handlingar, hvilka ena dagen äro att såsom förbrytelser anses och en annan dag kunna till följd af en förändrad lagstiftning upphöra att vara sådane. 1 allt täll ega de nu i fråga v:de eller s. k. tullmålen i flera omständigheter en viss frändskap med sjörättsmålen, hvilken påkallar enahanda rättegångsordning för så väl det ena som andra slaget af mål. Men utom för tullmålen har, såsom Utsk:t anlört, undantag från den allmänna grundsatsen om svarandens rätt att instämmas till den domstol, hvarunder han sitt bo och hemvist häfver, blifvit gjordt i afseende å vexelmålen, hvilka ensamt tillhöra den civila lagstiftningens område. Den likställighet, som, enligt hvad Utsk:t visat, redan genom lagstiftningen blifvit i allmänhet etablerad för vexeloch sjörättsmål, och som löranledts af den insedda nödvändigheten, att begge dessa slag af mål till skyndsammare afgörande än andra befordras, innefattar ock, enligt min åsigt, den giltigaste anledning, att då nu fråga är om stiftandet af en ny lag, undanrödja den enda skiljaktighet, som dem emellan förefinnes derutinnan, att sjörättsmålen, i motsatts till vexelmålen och på grund af en lagstiftning, hvilken tillkommit under helt andra förhållanden, än som för närv:de ega rum, kunna vid häradsrätt handläggas. Någon tvekan att i nu förev:de hänseende frånträda den oinförmälda grundsatsen, synes för öfrigt så mycket mindre böra uppstå, som Högsta Domstolen icke derutinnan funnit någon betänklighet emot antagandet af de bestämmelser i ämnet, som det remitterade förslaget innehåller. Jag ber nu att (å till närmare betraktande framställa de skäl. på grund hvaraf Högsta Domstolen funnit sig böra tillstyrka de från berörda förslag i denna del så väsendtligen skiljaktiga stadganden.