Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är derföre jag vågar vädja till detta Stånds allvarliga besinning, om icke detta Stånd, nu som förr, bör visa, att dess så väl ändamål som fosterländska syftning, sådan den varit i fordna dagar, och sådan jag hoppas den fortfar att vara, är, alt utgöra en ledare loide andra Stånden i constitulionel riktning, en ledare att återställa hvad af delta urgamla folks frioch rättighet, som möjligtvis det ena seklet efter det andra fått afkortning. Denna ledning behöfs, efter min tanke, oundgängligen , åtminstone tilldess en annan Representation blir uppställd, hvartill jag för min del länge varit beredd och villig — om man vill på laglig väg komma till reformer. Om R. o. Ad. derföre instämmer i en åtgärd af återremiss, som, efter hvad jag haft äran utveckla så godt jag kunnat , är mindre laglig, d. v. s. den är icke bestämdt hänlydd, icke föreskrifven i grundlagen; så gör Ståndet sig skyldigt till att, genom sin åtgärd, antingen visa vankelmod i uppfyllandet af sin pligt, eller ock göra sig delaktigt i ansvaret för de resultater af fortfarande gäsning , hvilka ingen ännu kan förutse, hurndana de skulle blifva, derest den icke på ett grundlagsenligt och värdigt sätt skingras. Det ligger i sakens natur, all detta folk önskar se ett resultat af den ansvarighet, de veta att grundlagen bestämmer för Konungens rådgifvare; får det 224 Den 3 Juli f. m. inom delta Stånd icke se nnnat, än att detta mern från Const.Ulsk. lägges till handlingarna, eller att åtminstone icke minoriteten af Huset påyrkar någon bestämd åtgärd; så säger jag, för min del, att, ehuru jag icke låtit uppskrämma mig af de rop om revolution, som en ledamot inom detta Hus åtskilliga gånger vid förra riksdagar och äfven nu slungat ut sorn det mål , hvartill jag och mina vänner skulle vilja arbeta , vill jag dock hafva städat för min port. Minoriteten måste alltså bestämdt visa, att den vill skrida från ord till handling.
Jag anhåller aft dessa anmärkn:r måtte få åtfölja motionen, om den remitteras, till Riddarh.Utsk. Flera ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh., Jag misskänner ingalunda det goda syfte, sorn ligger till grund för den nu afgifna motionen, men jag tror att, äfven om emot förmodan Riddarh.- Utsk. skulle tillstyrka och R. o. Ad. godkänna denna motion till förändrade stadganden i Riddarh.Ordn., så skulle det i alla händelser icke blifva annat än ett palliativ, vidrigt till sin form och måhända just derföre icke ledande till det åsyftade ändamålet, samt sålunda icke tillfyllestgörande. Jag tror också att denna fråga är för tidigt väckt R. o. Ad. beslöt nemi. vid sista riksdagen, på grund af Riddarh.Utsk:s tvenne afgifna alternativa förslager till lagbestämmelser i afseende på R. o. Ad:s förändrade organisation med anledn. af en utaf Hr Brakel väckt motion, att denna fråga skulle hvila till slutligt afgörande, intill dess det hvilande representationsförslaget vid denna Riksdag blifvit afgjordt. Jag tror således, att nu förevar:de förslag, likasom hvarje annat i samma syftning, är för tidigt väckt, intilldess R.St. afgjort frågan om det sedan sista Riksdagen hvilande förslag till national-representationens ombildning, enl. ConstUtskis vid förra Riksdagen afgifna mern. Jag anhåller att detta yttrande måtte lä åtfölja motionen till Riddarh.Utsk. Hr Printzensköld, Carl: Jag har varit närvande endast så länge att jag har haft tillfälle höra slutet af det mundtliga föredrag, som Hr von Kr.-emer här har haft, ronde Hr Björn stjernas motion. Jag har likväl deraf inhemtat huruledes Hr von Kraemer med verklig juridisk spetsfundighet sökt tillintetgöra den goda och rena afsigt, som ligger till grund för motionen, ilhy att Hr von K laimer påstår att denna motion mera skadar än gagnar R. o. Ad. Jag är med Hr von Knemer i detta fall af fullkomligt olika tanka.
Det var ingen, som tänkte sig, att » de förnäma » icke också skulle visa sig förnäma och vara öfverlägsna alla andra på grund af sin börd. De hade haft många barn, tretton, fjorton stycken, af hvilka hela dussinet ännu var i lifvet. Döttrarna hade alla varit stora skönheter och blifvit gifta, mest med utländska grefvar och baroner; endast fröken Agatha var ogift och hemma. Sönerna voro kringspridda hit oeh dit, i Turkiet, Brasilien och Förenta staterna. Somliga voro diplomater och militärer, somliga åter simpla matroser — så påstods det åtminstone. Hvarken hans eller hennes nåd talade någonsin om sina sö- 1890 ner; en af döttrarna, som gift sig med en ofrälse person, nämndes heller aldrig. Den förnäma familjens tidigare öden voro insvepta i ett dunkel, som endast gjorde den ändå mera intressant. Men då och då fick den ofrälse afunden fatt i ett eller annat faktum, som med glädje bars omkring, diskuterades och efter omständigheterna förökades eller förminskades. Ty äfven i detta lilla samhälle saknades ej de, om hvilka det kunde sägas: » De taga från, och de lägga till och göra hvalfisk utaf en sill. » Hans nåd och hennes nåd lefde fint och uppträdde förnämt, och detta gjorde, att de bibehöllo sin ställning, hvad än gamla, uppdykande skvallerhistorier kunde förmäla. Fröken Agatha, den mildaste, vänligaste själ, som kunde tänkas, var ungefär jämnårig med prestfrun, och de båda voro också goda, förtroliga vänner — en vänskap, som räckte ända till dess döden kallade den milda Agatha från ett jordelif, som gifvit henne blott föga glädje. Klockan fyra på eftermiddagen voro små- flickorna klädda i sina nya sitsklädningar med korta ärmar och tämligen urringade, kring halsen försedda med en eollerette, en vid, rynkad remsa af hvit » kambris » med en spets i kanten, hvilken, sydd på en underkrage, föll ned på klädningslifvet. Till kostymen hörde hvita » byxholkar », likaledes spetsgarnerade, som räckte väl ned till fotknölen, samt skor af grönt saffian, på engelskt maner knutna kring fotleden.
Utdrag af protocollct, hållet hos -oögloflige R,ddecckapet ocy Adeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 28 Maji >8,2. SD. O bedrogs a noo och bifölls Allmanna Veswärs-och Ekonomie-Utstottets den 2z sistiedne Maji pä bordet lagda utlåtande, rörande wäckt sräga om rättighet för Landtmannen att, utan hinder as något stadgande i anseende lill tiden, fa afbränna ett i laglig ordning knrättadt Svedjeland, samt om rät, tigheten att äfwen utom inägor och rätter Beteshage fa swedja, der förr warit swedjat. Vt lugo-,. klx krotocollo, 6. 8i1versto1^e. Ut - Den 28 Maji. 375 Utdrag af protocollet, hållet hos ^salofl. Ridderstapet och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebro den 28 Maji i8>2. S. D. ^fter förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utstottets den gz sistledne Maji pä bordet lagde Memorial, rörande Branwinstillverkningen och försäljningen, bestöt Högloft. Ridderstapet och Adeln, alt berörde Memorial till samma Utstött till ytterligare utarbetning, i anledning af de nu derwid gjorde anmärkningar, återremittera: hwad ater angick Ucstottcts förstag till strafflag för starka dryckers omattliga bruk, samt Bewillningcn för Bränningsoch försäljnings-rättigheten, bestöls att det förra stulle till Lag-Utstottets handläggning öfwerlemnas och det sednare till Bewillnings-Utstottets , för att i den delen, esler sig företeende omständiaheter, sig utlaka, sä snart grunderne för en ny Bränwinöförfattning blifvit af Riks-Ständen antagne, lär lu^ra. klx krotocollo, 6- Lllverstolpe. Utdrag af prstocsllet, hållet hssHZglsst. Ridderstapet och Adeln, wid Urtima Riksdagen i örebro den 28 Maji 1812.
Från det nya och gamla landet Innehåll: Sid. En moder 7 Ur tvännes lif 43 En julafton 85 I väntan på revolutionen 117 Stenbelätet på Wisahickon 137 À quarante ans 153 När göken gol 173 Tvänne hus 199 Nedom fjällen 253 En moder. Under himmelen är klagan och rop — Rachel gråter sina barn och låter ej trösta sig. Kvinnor sitta vid främmande älfvar och utgjuta sitt hjärtas tårar, tårar af blod, och på strändernas pilträd hänga deras harpor, fulla af kärlekens visor, som förgätits, af trons hymner, som frusit inne i strängarnas veka metall, af hoppets sånger, som tystnat likt fjällvinden i högvinterns sömn. Det bedes till Gud den allsmäktige, det förbannas på fädrens sätt, det ryter och jämrar likt stormens körer i bergens pass — det suckar och skälfver som höstvindens susning i ljungen. Genom en luft, som är kväfvande het och sugande fuktig, sväfvar mordängeln fram, röfvar de främmande plantorna, skonar de inhemska, hvilkas rötter grott i det stora landets jordmån och hvilkas späda växt är härdig som hampan. De främmande, de omplanterade, de som lossat på gamla band och gifvit sig ut — bort — fågelfria, hungriga, sargade men sega i hoppet, tåliga i bedröfvelsen — till dem kommer sorgeängeln kall, meningslös, gäckande, och han mejar det enda de äga och älska som gräs i bärgningstid. Han unnar dem ingen egendom, ingen kärleksskatt, det okända hafva de utvalt, och det okända är hårdt, skoningslöst, det har icke hjärta för annat än hvad det känner och förstår. När han nalkas på afstånd, den heta vågen, svallande, skummande af eld, vräkande sig öfver slätter och städer, då le de först öfvermodigt och säga: Pytt, icke värre, den hettan stå vi väl. Och de fortfara att handla och vandla, att arbeta och banna och sucka, som om det otroliga aldrig kunde ske.
En angenämare följeslagare under ferier* Förgänglighetens nas lekar, sysselsättningar och ströftåg kunna våra Fröjdlösa hemvist gossar och flickor icke önska sig. Utkommer hela Likkistan är ej ' — nej, en lustfärdsslup, året om, Som tryggt oss fraktar Från lycklig lefnad Till bättre lif ut öfver vida djup. äfven under skolferierna! förut varit invecklad: med den ljufva, eteriska, rikt begåfvade E t e l k a C z a p ö, hvilken gick bort vid 16 års ålder och så gripande besjöngs af skalden i hans själs kanske härligaste känsloyttringar » Cypressblad på Etelkas graf », med skådespelerskan C o r n e l i a P r i e l l e. hon lefver ännu. och den lilla ziguenarflickan P i l a A ni k o *. äfven hon lär ännu lefva. , men det var dock först år 1846 hans hjärta på fullt allvar fängslades och för lifvet. I staden Nagy Karoly hade skalden cn god vän vid namn Risko, och denne ställde till en bal, på det Petöfi skulle få tillfälle göra stadens och ortens ungdoms bekantskap och äfven denna ungdomen beredas nöjet att personligen lära känna den skald, hvars sånger lågo på allas läppar så långt och vidt som magyariskan talades eller sjöngs. Balens drottningar voro — förklarade hedersgästen — två 18 åringar: Maria Terényi och J u l i e S z e n d r e y. Den förra tilldömde han skönhetens, den senare snillets pris, båda behagets. Julie Szendreys föräldrar bodde i närheten, å slottet Erdöcl, där fadern, Ignaz Szendrey, var godsförvaltare. Dc förde ett, såsom vanligt å den ungerska landsbygden, mycket gästfritt hus, och hvad var naturligare än att äfven Petöfi, under sin vistelse i trakten, var hjärtligt välkommen dit. Han hade sitt stamhåll hos sin förtrogne vän grefve Såndor Teleki — den sedan så namnkunnige öfversten under ungerska frihetskriget och generalen under Garibaldis befrielsekampanj, död 1892 — å dennes slott Kolto.
Bän, hvilka tillhört sådane Hemman, som genom Canal-anläggningen blifvit indragne, m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Fkonomi-Utskottets den 16 sistl. April afgifrie samt den 30 i samma månad på bordet lagde Utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkanden: i. Börande vackt fråga om rättighet för Lumpsamlare, att omkringresa i Landet, samt om sättet till Lumpors anskaffande för Pappersbrukens behof,- 2. Angående väckt motion om en friare Tackjernshandel, fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämde tvenne Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet Prof. Utdr, cl. 4 Maji 1818I och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtande endast borde läggas till Handlingarne. S. D. Föredrogs å nyo och gillades följande ftån nedannämnde Utskott inkomne, samt den 2 dennes på bordet lagde Betänkanden: Frän Stats-Utskottet, 1! Af den 24 sistl. April, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss , angående Hästehemmans och Fördeli-Räntornas utgörande vid. Skånska Carabinier-Regementet. 2. I anledning af Kongl. Majäs Nådiga Proposition , angående medel till de Allmänna Selion leoch Färö-Verkens förbättring. Frän Statsoch Lag-Utskotten: Af den 17 sisth April, öfver det af Herr Per glimån, Ambrosius Magnus, väckte förslag,' att mindre brottslige personer må, i stället för att intagas vid Arbetsoch Corrections-Inrättningar, blifva använde till Sjömän på Rikets Handelsflotta. S. D.
Konstlöst och enkelt, som sutte hon vid brasan och berättade för man och barn, skildrar hon i en kort inledning en mängd drag ur grönländarens hvardagslif i hemmet eller på jagten, tilldragelser vid kyrkfester, missionsresor eller fiskerifarder, an komiska: an rörande, an storslagna, alla infattade i ett stycke grönlandsnztur, skildradt med några f % karaktäristiska drag. Det ar icke en resbeskrifning, och likväl ger den oss trogna och Askidliga bilder af land och folk. Det ar. anim mindre en roman, ehuru den ofta. nog spelar öfver 118 kärlekens område. Det ar, Som sagdt, en bok, helt egen i sitt slag. ren, förfriskande och rolig, s %val för äldre som yngre. l ' i anbefalla den på det varmaste till alla älskare af en sund literatur och förorda den alldeles sarskildt sasom @ synt lämplig till familjelasning och till inköp för skolbibliotek. Afven för lärare i geografi torde den vara en välkommen handledning. Med glädje hafva vi begagnat oss af förfins löfte och har nedan meddelat en af de många karakteristiska berättelserna i hennes bok. en grönländska sommarsolen bränner het i klyftor och dalsankor! Blåklockan blommar i kapp med den gula lejontanden langs dalens solsida, och i gräset p % torfhyddans tak spira stora frodiga syreplantor. Sådana dagar lägga grönlanrlarne ut sitt lilla förråd af sängkläder till soling^, icke för att Ge eljest bry sig mycket om rengöring och luftning, men det roar dem att stöka litet och att se fjädern slefvas, som de saga, när kuddmie pösa upp sig och bli riinda som bollar. Det ar s&amp; roligt att leka sommar. Derför ses nu ocksk utanför det ena af de tre hus, som bilda det lilla grönlandssan~fundet Agpat, och af hvilka hiis det främsta s tillhör Clemens, (grönl. Kalimanti) hela den kalimantska rikedomen af sängkläder och skinntacken utbredd på en mossbetäckt granithäll. Midt i högen sitter fader Kalimanti sjelf med sin kritpipa småpratande med sin hustru ...
Men vi tro äfven, det man bar goda skäl att vara belåten, då vi städse hört de telegraferande berömma de anställda fruntimrens noggrannhet, raskhet och ifver i tjensten, och just här (i Christiansand) har man halt bästa tillfället all anställa jemförelse emellan de öfriga telegrafistet na, alldenstund man haft telegrafister af båda könen. Vi hafva ej heller någonsin tviflat, alt utgången skulle bli efter önskan, likasom vi varit öfvertvgade om att man skulle erhålla fruntimmer, utgångna frän en ställning i samhället, der man kunde i lika hög grad finna bjerta och förstånd utbildade och tillräckliga kunskaper. Detta bar äfven fått ny bekräftelse genom de nu antagna eleverna, af hvilka flera ega utmärkta språkkunskaper, likasom det redan skall hafva visat sig, att de med samma lätthet, som deras föregångare, tillegna sig färdighet i att telegrafera på linien. Man må ej föreställa sig, alt den för dessa fruntimmer bestämda examen är lättare, än för karl-telegraflster; det är helt och hållet samma examen; de måste lära sig ända till alt sammanlöda ledningslrådarne; men icke desto mindre hafva fruntimmer vid examina erhållit betyg, som slått vid sidan al, i ej så fä fall till och med öfver, hvad karlarne fått i samma examen. Vi förstå ej af hvad skäl den Svenska telegrafstyrelsen så hårduackadt sätter sig emot qvinnors användande i telegrafens tjenst, fastän de synas så lämpliga för densamma. De Svenska qvinnorna måste vara lika kunskapsrika och läraktiga som våra (de Norska), och man kan å andra sidan ej heller antaga, alt de Svenska herrarne frukta för ett inlåta sig i konkurrens med fruntimren och derföre oridderligt hålla dem bort från en verksamhetsgren, hvari de kunna deltaga.
Vilja vi icke stå såsom en skamfläck inför hela nationell, att hafva synas vilja påbörda täRfegifyarne större onqs än det, hvarmed de äro betunga - Den i4 Mars. 223 de, så måste vi vidtaga en ändring, som rättar misstaget. På grund af livad jag nu anfort får jag föreslå It. o. Ad. att antaga BondeSt.‘s inbjudn. med den modification uti ardra oell 3:dje punkterna af utlåt. N:o 3g5, alt tiden för årliga markegångssättningen bestämmes till d. i5 Jan.; att tiden för uppsägningen, levereringen och uppbörden i förhållande derefter framflyttas, och att det öfverlemnas åt K. M. att bestämma dessa tider äfvensom tiden, då dessa förändringar i tillämpningen skola vidtaga, med det mera, som dermed äger gemenskap. Hr Gunther, Carl Gust.: Då denna fråga i'sista, plenum före va f, inskränkte den sig för det mesta till formen. Då den nu ånyo förekommit, anhåller jag att få yttra mig öfver såväl saken som formen. Hvad saken beträffar, tror jag icke, att man vinner det ändamål, sorn åsyftas, genom att remittera H. Ex. Hr Gr. af Wetlerstedts motiou, hvaraf omöjligen det resultat k,an uppstå, som flera talare förmodat; hvaremot ett beslut om remiss innefattar ett ganska förderfligt prejudicat, så mycket skadligare, som det framträdt under skydd af inflytelserika män. Jag vill icke undersöka alla de följder, som kunna uppstå deraf, att motionen remitteras. Jag vill blott häntyda på den vigtiga omständigheten, att fältet derigenom öppnas för alla möjliga oordningar i våra öfverläggningar. —• För att vinna en lättnad i grundräntornas utgörande, tror jag ingen annan utväg finnes, än att antaga Frih. Palmstjernas förslag, som åstadkommer minsta rubbning i närvar, förhållanden; men att vilja genomdrifva antagandet af den af Utsk. föreslagna förändring, hvilken är radieal, tror jag vara fåfängt, sedan a:ne Stånd förklarat sig deremot. Att upptaga H. Ex.
Vid åsynen af ett sådant rum vackla alla illusioner om de forntida riddarslottens prakt. Den som – för att göra ett djerft språng i skildringen – besöker det sagolikt skönt belägna Wartburg i Thüringen, förvånas äfven der öfver det trånga utrymmet. Det pittoreska i borgens oregelbundna hus, gårdar och torn, motsvarar fullkomligt, hvad han väntat. Öfver borgens yttre och det omgifvande skogshafvet hvilar just den stämning han hoppats träffa. Allt är medeltid och romantik – om man frånser den villa, hvilken Fritz Reuter, den tyska kälkborgarhumorns godmodiga författare, i lifstiden lät uppföra vid vägen upp till det majestätiska bergsslottet, oaktadt han i hela Tyskland väl knappast kunnat välja en punkt, som mindre sammanpassade med hans författareskap än just denna. Det är först vid inträdet i borgens rum, som allt förefaller så öfverraskande smått, ehuru rummens trånghet naturligtvis delvis är en följd af att bergsplatån, hvarpå borgen förlagts, icke medgifver synnerligen mycket svängrum. Den strängt stilenligt renoverade, af guld glimmande riddarsalen, hvilken så att säga bildar »Hofborgens» vind och således får spetstak, är visserligen snarare som en ädelstensglittrande skildring i en fantastisk saga än som verklighet, men man skulle ändå gerna se att den vore ett godt stycke högre. Salen, der den ryktbara sångarstriden egde rum, är icke större än ett medelstort hvardagsrum i en modern fursteboning. De ofantliga riddarsalarna, som hade flere våningars höjd, tyckas egentligen först ha tillkommit mot medeltidens slut, när riddarväsendet redan var i fullständig upplösning och dess lyriker herr Walther von der Vogelweide redan sof under korsgången i Würzburg, medan presterna bakade sitt frukostbröd af det korn, hvarmed, enligt hans testamente, dufvorna skulle matas på hans graf. Jemförd med riddarsalen på Wartburg var, hvad prakten angår, naturligtvis riddarsalen på Brunegg som en torr ärta jemförd med en solitär. Mot det otrefliga skräprum, som på Habsburg bar namn af riddarsal, kunde salen på Brunegg dock nästan kallas ståtlig.
Densammes, denna dag väckta motion, angående rätt till inteckning af aftal rörande nyttjanderätt till fast egendom äfven i stad. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o Herr von Seths, Johan August, den 15 dennes på bordet lagda motion, om införande af Elementar-landtbruks-undervisning i folkskolorna å landet; 2:o Friherre Raabs, Carl Adam, den 15 dennes på bordet lagda motion, angående förändringar i skjutsnings-skyldigheten. Frän Högv. Preste-Ständet: S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande den 15 dennes bordlagda motioner: l:o Af Biskop Fahlcrantz, angående åtgärders vidtagande i afseende på själaoch pastoral-vårcl för vid allmänna arbetsföretag anställdt arbetsmanskap, jemte ett i anledning deraf af Biskop Thomander afgifvet yttrande; och 2:o Af Doktor Sandberg, om förhöjning af folkskolelärarnes lönevilkor, tillika med de yttranden, hvilka med anledning deraf i Ståndet denna dag blifvit afgifne. S. D.
I andra länder har man gjort den erfarenheten att det är på de resandes afgifter, som jernvägens underhåll förnämligast bör grundas. Jag tror att Gr. von Rosen bestridt sådant; och jag har inga tryckta uppgifter till hands för att honom vederlägga; men jag vägar emedlertid åberopa min egen erfarenhet, så långt hon sträcker sig, att jag allestädes sett ett vida större antal jernvägsvagnar begagnade af resande, än upptagna af varuforsling. Andra skola ofelbart säga detsamma. I Sverige äro våra sjöar och kärr med sina isar om vintren ersättningen för jernvägar. Genom dem göras här med lätthet, samt på det enda sätt som ofta är möjligt, den forsling af varor, från aflägsna hemman, skogar och grufvor i det inre af landet hvilken aldrig kan af jernvägar ersättas. När bonden på vintervägarne för sina varor till de större vattendragen, så fortskaffas de om sommaren sjöledes till vågarne eller stapelstäderne och vidare utrikes. Detta förhållande kunna jernvägarne icke förändra; ty det är grundadt på sakens natur. Det är ogörligt att förskaffa oss så många och så belägna jernvägslinier att de göra dessa körslor umbärliga. När man nu dertill besinnar att snön om vintern skulle hindra farten på jernvägarne, så måste jag betvifla att de här under nämnde årstid kunna vara användbara. Gr. von Rosen har påstått motsatsen och anförde, om jag rätt minnes, bevis derföre från Norra Amerika. Men enhvar som läser tidningarne har från våra grannländer troligen förnummit huruledes, i Holstein och äfvenledes i Tyskland, yrväder ofta gjort jernvägarnes begagnande omöjligt. Huru ringa är väl dock storleken af dessa naturhinder i berörde sydligare länder mot hvad de äro hos oss? Då således jernvägarnes begagnande om vintern blefve högst ringa i afseende dertill att de flesta körslor ske från det inre af landet och skogarna till vattendragen; och enär jernbanan svårligen kunde under denna årstid begagnas för snö, men tjenstepersonalen i alla fall måste aflönas, sä bör man inse huru dyra de skulle blifva att underhålla.