Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kunde hjula och gå på händerna, härma alla djurs läten, äta brinnande blånor, göra kortkonster, spå i händerna, sjunga visor och snatta litet smått med utomordentlig färdighet, men min mor var sällan nöjd med mig och förebrådde mig ofta, att jag hvarken egde min fars mod, styrka eller skönhet. Jag var tio år, då vi på en marknad någonstädes i England kommo i sällskap med en man af samma folk som vi, och som sedan alltjemt följde oss. Jag hatade genast denne man, och han kunde icke tåla mig. Han slog min apa och retade mig med att kalla mig en vanskapling, en bortbyting och en judunge. Det var första gången jag hörde detta hatade ord, och ehuru min mor för öfrigt var mycket likgiltig för Andrews elakheter emot mig, måtte hon likväl känt samma vedervilja derför som jag, ty jag såg hennes bruna kinder rodna, och med knutna näfvar och blixtrande ögon förklarade hon honom, att detta ord aldrig mera fick gå öfver hans läppar. Han var imellertid en verklig plågoande för mig under de år vi voro tillsammans, och som han påstod, att jag var fegare än en hare, så roade han sig att skrämma mig på alla sätt och vid alla tillfällen. Jag är icke modig och stark af naturen, jag är ingen lysande representant af min ädla stam, jag vet det, men det är likväl rent zigenarblod i mina ådror, det har min mor hundra gånger försäkrat, och för den försigtighet eller kanske svaghet, som jag alltjemt i mitt lif visat, bär utan tvifvel denne man skulden. Åter förgick ett par år, hvarunder min stjuffar — ty det var han förmodligen, ehuru min mor icke tycktes hysa mycket mera tillgifvenhet för honom än jag — flere gånger råkade i fredsdomarens och lagens händer, men alltid återvände till oss igen, då han lyckats befria sig på ett eller annat sätt.
Alla de befintlige piasmie - pläntladoiv sorn med fc^kott. af Kronans* medel, blifvit an-, lägde, tinder förbindelse att dem i laga stånd håL la, böra. besigtigas, och; i fal 1 de hnnas; förfallne, antingen af ägaren; sättas i brukbart stånd, eller i. vidrig händelse förskotten, återfordras.. Till uppmuntran, för Saltpeter-plantladors anläggning vilje VI för hvardera af tio Saltpeter - plant lador, sorn årligen, från och med innevarande år till och med år 3 815, på Österbottniskasättet inrättas i hvardera af de Småländska Lä-, Den 19 April, 3Länenj samt för Sex årligen 1 bägge Göinge Häraderna, I Nåder bestå ett pnemiurn af 50 B:d Banco, att uppå vederbörande« landshöfding^ derom tillgörande underdåniga reqvisition utgå. Af denna belöning utbetalas hälften, då ladan hr färdiggjord mgd behörig jordbiandning, och den andra hälften, då första sjudningeu derur är förrättad och Saltpeter - jorden befunnen tillbörligen skott och gifvande. Skulle ingeri sjudning efter fyra års förlopp ifrån halfva belöningens uppbärande verkställas, skall samma belöning å. terbäras. Dén som åstundar begagna sig af sjudning^, panna och Saltpeter - sjudare, skall dertill hafva rättighet, emot betalning utaf värdet af 1 mark saltpeter för hvarje ött, som med Kronans panna sjudas; och böra sådana pannor efter behof anskaffas, då -vederbörande landshöfdingar derom anmälan göra och ändamålet pröfvat sådant fordra.
De hos BeredningsCommitteen förde Protocoll och Längder , sedan de blifvit behörigen justerade, samt af Ordföranden och Tvenne Ledamöter åtecknade , skola, jemte Mantalslängden och dess Bilagor, af Häradsskrifvaren emottagas, för att TaxeringsCommittéer? tillställas. 33 Mom. Enär en Socken är belägen i flere Härader , utser den likväl blott en BeyedningsCoromitté, men vid Taxeringen anses hvarje Person och Egendom höra till det Ta, seeringsDistrict, der Personen bor och Egendomen är belägen; till följe hvaraf BeredningsCommittéen i en sådan Socken skall noga urskilja hvad till hvarje TaxeringsComrnittee höyer , och behörig längd för dess District, till hvardera öfverlemna ; äfvensom hvarje Ledamot i en sådan BeredningsCommitté anses tillhöra den TaxeringsGommitté , i hvars District han är bosatt. 34 Morn. Enär Socknar i ett Pastorat inom serskilda Län äro belägne , skola BeredjaingsCommittéens göromål granskas af TaxeringsCommittéen i det Län, der Socknen är belägen. 35 Mom. Allt hvad enligt denna BevillningsStadga är bestämdt utfördt för Person eller Egendom, oth således ej beror af Taxe? BevillningsTJtsk. Betänkanden. 23$ ringsmäns pröfning, utan blott på debitering ankommer, skall HäradsSkrifvaren , sorn för debiteringens rigtighet ansvarar, i Längden utföra; kunnande likväl Beredningsoch TaxeringsCommittéerne anmärka missräkningar och rättelse meddela. 36 Mom. Den, som förfallolöst uteblifver och ej sjelf eller genom Ombud sin uppgift till BeredningsCommittéen aflemnar, bote Två Riksdaler till Socknens fattige; skolande BeredningsCommittéen, utan hinder af uteblifvande eller försummad uppgift, efter ägande kännedom, den ckattskyldiges Bevillning föreslå.
Rörande StatsUtskottets anmärkning mot verkställde anticipationer på följande års anslag. Angående Herr C. G. Treffenbergs anledning till anmärkning mot Föredraganden af KrigsÅrenden. Rörande Grefve C. F. Horns anledningar till anmärkningar mot StatsRådet och StatsSecreterarne. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den 10 sistlidne Junii under N:o 29 aflåtne, samt den 28 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i följd af StatsRådsProtocollens fulländade granskning, beslöt Ridderskadet och Adeln, det borde alla Den 14 Julii J. m, de i berörde Memorial, enligt joy §. Regerings. Formen, anmälte amnärknings-punkter förfalla, samt Utskottets yttrande rörande de i slutet af samma Memorial upptagne så kallade sårskilte omständigheter läggas till handlingarne. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den 21 sistlidne Junii under N:o Sa aflåtne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, rörande en af nu mera framlidne Grefve C. H. Posse uppgifven anledning till anmärkning mot Hans Excellence StatsMinistern för Utrikes Ärenderne Herr Grefve L. von Engeström; fann Ridderskapet och Adeln nödigt gifva ConstitwtionsUtskottet tillkänna Ridderskapets och Adelns önskan, det Utskottet måtte till Ridderskapet och Adeln inkomma med närmare upplysning om innehållet af Grefve Posses till U tskottet ingifne Memorial, hvaruti ofvanberörde anledning tili anmärkning innefattas. Ut supra.
Det är naturligt att det beror af den främmande makten att godkänna ett sådant tillämpningssätt; huru den i närv:de fall skulle göra, tillhör icke mig att afgöra, och försigtigast torde vara att derom icke yttra någon förmening; men hvad jag vet är att icke jag skulle känna mig befogad att såsom ett anspråk framställa elier förfäkta en sådan tydning af traktatens bestämmelser. Hvad nu den anmärkta betänkligheten, för hvad den angår Sverige, beträffar, så har jag äfven här hört ifrågasättas R. St:rs rätt att godkänna en traktat för längre tid än sorn omfattar deras val-period. Detta är en alldeles ny och hittills obekant sats i statsläran, som, mig veterligen, icke i något land vunnit burskap. Och huru skulle en sådan sats i alla sina konseqvenser följdriktigt kunna tillämpas? Hvarföre inskränka den till en handelstraktat, sluten endast på vissa år, och icke utsträcka den till fredstraktater och andra fördrag, ämnade att hafva ständig varaktighet? Hvarföre icke äfven till låneafhandlingar, som representationerna godkänna för en tid af 40 år. ja, som jag tror, väl för längre tid? Skulle äfven i delta afseende de nyvalde representanterna icke vara bundne af sina föregångares beslut? Samma omöjlighet att afsluta ett lån, som af en sådan grundsats skulle bildas, samma omöjlighet skulle förete sig vid ingåendet af handelstraktater. Dessa afslutas vanligen på 10, 15 till 20 år, stundom för längre tid. 1 hvilket land, med representatif författning, fortfara samme representanter att under så lång tid, utan omval, bekläda sitt kall? Och likväl se vi alli länder, de Nord-Amerikanska Förenta Staterna icke ens undantagna, ingå traktater af sådan varaktighet. Sednast, och under loppet af detta ännu ej särdeles långt framskridna år, har England med Österrike afslutat en handelstraktat på 10 år. Nå väl, det Engelska parlamentets längsta lagliga tillvaro är 7 år, och sällan fortfar det sålänge utan att upplösning mellankommer.
Den nu verkställda gransknings-förrättningen har nemligen för Revisorerne ytterligare ådagalagt nödvändigheten deraf, att de förvaltande verkens räkenskaper, så snart sådant möjligen kan ske, bringas till enhet och öfverensstämmelse, emedan granskningen i väsendtlig mån försvåras genom de stora skiljaktigheter i bokförings-methoden, som för närvarande förefinnas, hvilka föranleda dertdl, att en betydlig del af den för revisionen bestämda tid åtgår endast för att inhemta kännedom om de olika och ofta invecklade grunderna för hvarje serskildt verks redovisnings-sätt. I följd häraf har äfven, såväl vid denna som föregående Stats-revisioner inträffat, dels att Revisorerne, i anseende till ofullständigheten af ett och annat verks redogörelse, ej kunnat bilda sig något tillförlitligt omdöme om förvaltningen i sin helhet, och dels att flere af de anmärkningar, som under gransknin fen förekommit, ansetts böra förfalla, enär de befunna felaktigheterna ofta berott af okförings-methodens beskaffenhet, och rättelse deruti således ej kunnat vinnas förr än nya formulärer för räkenskaperna blifvit uppgjorda och vunnit tillämpning. Revi - sorerne hafva derföre ansett det vara af synnerlig vigt, att utarbetandet af berörde formulärer, ehuruväl i alla händelser, med hänsigt till företagets vidlyftiga omfattning och dermed förenade svårigheter, en längre tid torde dertill åtgå, likväl måtte bedrifvas med all den skyndsamhet, som kan stå i förening med arbetets noggranna och fullständiga utförande. Enligt Revisorernes tanka, skulle till vinnande af detta ändamål väsendtligen bidraga, om — förutom det månadtliga arfvode, som den härtill serskildt förordnade tjenstemannen eger uppbära och hvilket torde böra bestämmas till ett så tillräckligt belopp, att denna person må kunna åt detta arbete uteslutande egna sin verksamhet — äfven beviljades serskilda gratifikationer till lämpligt belopp, att utgå i den mån vissa större afdelningar af formulär-arbetet blefve fulländade och godkände.
Jag tror visst icke, att någon ledamot af representationen skulle finna sig förfördelad derutaf, att en annan representant erbjuder honom uplysning i något ämne och ogillar följaktligen helt och hållet detta skäl till afslag å Hr Stjernsvärds förslag, hvilket jag till dess syfte anser vara godt och emot hvilket jag endast hyser den redan af en annan talare yttrade betänklighet, att vi derigenom skulle förås ut på ett haf af öfverläggningsämnen. Detta är ett verkligt hinder för mig att obetingadt antaga förslaget. Att åter, på sätt Hr Brakel föreslagit, på förhand bestämma vissa hufvudfrågor til! föremål för den blifvande öfverläggningen, såsom frågan om de fasta platserna m. m., torde icke Den 1 April e. m. heller vara lämpligt, ty om StatsUtsk. icke uptager denna fråga i sitt första Betänk., så har man fattat ett beslut, som icke leder till något resultat. Jag inser således i sanning ej huru man kan utplocka några punkter från Betänk., innan man har detsamma i handen och vet hvad det innehåller. För min del skulle jag tro, att ändamålet med Hr Stjernsvärds förslag bäst vunnes derigenom, att R. o. Ad., med bifall till förslagets hufvudsyftning, beslöt att updraga åt Talmanskonferensen att bestämma de punkter af de förväntade Utlåtme, som borde blifva föremål för gemensam öfverläggning. Jag kan ej föreställa mig annat, än att Talmanskonferensen, som i så många andra fall gjort sig förtjent af Ståndens förtroende, skulle med samvetsgrannhet upfyila detta updrag samt således upsöka de vigtigaste punkterne och framställa dem såsom föremål för den gemensamma öfverläggningen. På detta sätt undveke man att få en sådan massa af öfverläggningsämnen, att ett ordande om dem alla skulle blifva i högsta grad tidsödande och alldeles utledsna dem, som väntat sig fördel af grundlagsförändringen. Jag anhåller vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, behagade lill R. o. Ad. framställa propos. å det förslag, jag nu tagit mig friheten väcka. Hr Stjernsvärd:
Tilldess der uppkom en annar Konung, den intet visste af Joseph. Han gick vårt slägte efter med list, och for illa med våra fäder, så att de utkasta måste sin barn, att de icke skulle blifva lefvande. Samma tiden vardt Moses född, och han var Gudi täcker; och vardt fostrader i sins faders hus, i tre månader. Då han sedan utkastad vardt, tog Pharaos dotter honom upp, och födde honom upp sig för en son. Och vardt Moses lärd i all den visdom, som de Egyptier hade; och var mägtig i ord och gerningar. Men då han vardt fyratio år gammal, kom honom i hjertat, att han ville bese sina bröder, Israels barn. Och då han såg, att enom af dem skedde orätt, halp han honom, och hämnade hans skada, som orätt skedde, och slog den Egyptien. Och han mente att hans bröder skulle förstå, att Gud, genom hans hand, skulle frälsa dem; men de förstodo det intet. Och dagen derefter syntes han ibland dem, der de trätte tillhopa; och ville förlika dem, sägandes: I män, I ären bröder hvi gören I hvarannan orätt? Men den som orätt gjorde sinom nästa, han stötte honom bort, sägandes: Ho hafver satt dig till höfvitsman och domare öfver oss? Månn du vilja slå mig ihjäl, såsom du slog den Egyptien i går? Då flydde Moses, för detta talets skull, och vardt en främling uti det landet Madian; der han två söner födde. Och efter fyratio år syntes honom Herrans Ängel i öknene, vid det berget Sina, uti en brinnande låga, utu buskanom. Då Moses det såg, förundrade han sig om den synena; men då han gick fram, och skulle skåda, skedde Herrans röst till honom: Jag är dina fäders Gud, Abrahams Gud, Isaacs Gud, och Jacobs Gud. Då vardt Moses förfärad, och torde icke se dit. Då sade Herren till honom: Lös dina skor af dina fötter; ty det rum, som du står uppå, är ett heligt land.
Att icke så skett viii denna riksdag, derföre få vi hembära tacksägelse till vårt SlatsUtsk., som icke följt denna ordning för statsreglenn, utan roat sig alt, oaktadt riksdager nu så länge varat, ännu icke lemna oss uppgifter öfver Statens vigtigaste inkomster till fullständigt bestämmande. Då emedlertid fråga nu blifvit oss förelagd, att af så väl Bankens, sorn 22 H. 16 123 Den 20 Mars f. m. Riksg.cont:s tillgångar bestämma en extra-statsreglering, sa blir frågan: är inan belåten med att tå ett anslag pa en gång, eller skall man reglera anslaget alt årligen utgå? Oin anslagen skola årligen utgå, så måste de också årligen utgå, intill dess nästa statsreglering fastställd blifvit och bevillningssumman bestämd, såsom lagen bjuder. Vill man åter anslå en viss summa för ett visst ändamål, då finnes ej något binder för R. St. att anvisa 400!000 r:^1' Waxholms och Stockholms stads befästning, att af K. M., intill nästa riksdag, användas; och då år det en belt annan sak. K. M. har då fullkomligt fria händer att använda dessa 4oo,ooo r:dr på ett enda år och afsluta arbetet, i händelse tillgång på materialier gör det till en möjlighet, eller också afdela arbetet så, att det fortfar till nästa R. St:s sammankomst. Om K. M. sammankallar R. St. till en urtima riksdag, och K. M. har användt detta anslag, så följer af sig sjelft, att anslaget icke bör utgå, så framt icke Rikets då församlade Ständer sådant medgifva, ulan det beror på den statsreglering, som då kommer att uppgöras; men den nuvarande silfran 4 och den föregående siflran 3 halva tydligen varit ditsatta, för att framtvinga en urtima riksdag, emot Styrelsens och emot landets sanna intresse, ty onödiga sammankomster af R. St., mine herrar! kosta Staten vida mer, än hvad som fordras för befästande af Stockholms avenuer och de nu begärda anslagen till Carlsborg och Carlsten, med ett ord, alla de i och för extra-statsregler:n här föreslagna summor.
I förra fallet synes oss innehtlllet enkelt., ineii ocksh utan vidare intresse, i senare fallet däremot sl %r det oss såsom något högst ovanligt - och livad mera är - som ett personligt subjektivt uttryck för den store skalden, ett sådant som vi förr aldrig af honom ägt, en synibolisk diktning af s i väldiga dimensioner, att vi på samnia gång stå iindraiide - beundrande och beklagande. Och denna dikt slår emot oss som en svanesång. Skulle det vara så, skulle denna » sing i luften;), detta sista försök soiii bygginästar Solness gör vara skaldens sista verk, och skulle de tankar han här utvecklar verkligen vara lians egna., personliga (Iivilket vi åtniinstone tro), då beklaga vi lionom och lida nied Iioiiom. Ty ovillkorligen maste man samnianställa Solness ' och lims öde med Ibsen och hans för oss kända lif. Äfven Ibsen liar, som ByggmRstare, strafvnt högt mot idealens himmel, rest väldiga byggnader, diir spiran pekat ratt mot Iiimmelen. Brand och Peer Gynt äro de kolossala monument, som han själf krönt nied sitt snille och sitt hjärtas liela värme, pk dem sätter han lagerkransen under iingdoinelis stormande jubel, den ungdom som älskar och förstår lionom. Ungdomen ä r Hilde Waiigel, Iion iilskar Iionoin, hon tror p % lionom. Men under tidens lopp, dels af intryck och inflytande både personliga och yttre, dels i följd af hiindelser, som vi kanske ej våga sainniaiiställa med Ibsen och lians eget lif, finner byggmästaren att lians verksamlietsfält ligger närmare - ej blott inom de ideala dröminarnes sfär - och han vill nu bygga boningar för människor, boningar, säkra, fasta, sköna; äfveii dessa skola äga tornspiror, spiror soiii peka högt mot de ideala, inalen, mot det rätta. Där möter oss afven Hilde i ungdomens gestalt, som ber lionom bygga tornspirorna höga, väldiga. Ungdomens - alltid ungdomens f ordringar!
Ett sådant förfarande med Sveriges skönaste tempelbyggnad, der Gustaf Wasas stoft hvilar, är, efter min åsigt, icke förenligt med en varm fosterlandskänsla oell vördnad för allt stort och heligt, och gör jag mig derföre förvissad om, att StatsUtsk., efter dessa nu erhållna, och möjligen saknade upplysningar, frångår sitt beslut i denna fråga, hvarföre jag vördsamt anhåller om återremiss af betänkandet. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Af StatsUtskrs betänk. synes, alt ifrågavar. und. framställning blifvit af Konungen afslagen vid förlidne riksdag. Om icke mitt minne felar, lärer samma förhållande inträffat vid en riksdag förut. Under sådana förhållanden, och då inga nya omständigheter tillkommit för ett förändradt beslut hos Konungen, är att förmoda, det H. M. vidblifver sin förut yttrade mening, när Ständernes nya skrifvelse inkommer, derest de icke dervid loga något sådant beslut, hvarigenom ersättning kan gifvas åt Upsala domkyrka för den förlust, bon komme alt lida, i händelse de 124 tunnorna lemnades till Hernösands stifts - Den 23 Januari f. m. 35; kyrka. Om nu R. o. Ad. har den välviljan för Hernösands domkyrka att önska det hon skall få ifrågavar. inkomst, så synes det vara en nödvändig, dermed sammanhang ägande åtgärd, att R. o. Ad. för sin del beviljar det anslag åt Upsala domkyrka, sorn Frih. von Kramer yrkat. Behöfligheten delaf har han numera ulredt, hvadan jag hemställer, att R. o. Ad. måtte återremittera betänk., under förmodan, att alla de, som förut talat lill förmån för Hernösands domkyrka, lära finna den åtgärd, som nu tillstyrkes, vara i fullkomlig öfverensstämmelse med deras önskan. Hr Prytz, Lars Adolph: Då Allm. Besvärsoch Ekon.Ulsk:s betänk. N:o 106 förevar hos R. o. Ad , hade redan 3:ne
Att något hinder icke ligger i vägen för sådane slags låns indrifvande, 34 Banco-Utskottett Betänkande. N:o 36. så framt, emot förmodan t det skulld inträffa, att, i de upphörda Brandförsäkringarnes ställe, den nu äskade säkerheten icke lemnäs mera, än för Utsökningen af de lån, hvilka utaf gamla fonden finnas meddeldte och ställde på viss uppsägningstid. Detta allt underställe» vördsamt Rikets Ständers bepröfvande; och förbehåller sig Utskottet, att, i sammanhang med dess förslag om Bankens framtida Lånerörelse, vidare upptaga de af Motionairerne väckta frågor om vilkoren för lån, som hädanefter från Banken utgifvas. Stockholm den 35 April 1829; Formu - Bil. t. Bauco-XJt skot tets Betänkande. Nio 36. 35 Formulaire till Borgens-Förbindelse för bibehållandet afutgifne Banco-Lånmot Inteckning i Fastigheter, som blifvit försäkrade i Skånska BrandförsäkringsJnrättningen och i Götheborgs Nya Brandstodsförening< ”För det af N. N., mot pant af Fasta Egendomen N:o o i N. N. Stad, N. N. Qvarter, N. JV. Rote vid N. N. Gata, hvilken Egendom nu eges af N. N., hos Rikets Ständers Bank under N:o 00 upptagne Lån, stort 00 R:dr o sk. o rst. i Banco-Sediar, (i Silfver) jemte derå utfäst Ränta och kostnads ersättning, gå undertecknade i full Borgen, så, att, i händelse Panten brinner, eller vid Lånets utsökande icke förslår till betalning af Capital, Ränta och Omkostnader, samt bristen icke genast af Gäldenären ersättes, den skall af Oss, en för bägge och bägge för en, såsom vår egen Skuid gäldas, inom en månad efter den dag, Viom den uppstådda bristen erhållit underrättelse; hvilket försäkras. K. N. den N. N. N. N. (Sigill.) (Sigill.) Bih. till Riks. St.
3) Se svar till Lisa 3) i n:o 12. Kan säkert botas blott genom behandling hos specialist. De medel, ni uppräknar, göra hvarken till eller ifrån. E. K. S — n. Denna fråga är utförligt afhandlad i svaret till P. E. i n:o 4. — Af marienbadervattnet kan ni dricka 2 — 3 glas på morgonen. — Kan ni erhålla god massagebehandling? Prenumerantska. 1) Ja, om ni begagnar tjock ylletröja närmast kropepn och härdar huden genom tvättning med kallt vatten på morgonen. 2) Troligen beroende på en svalgoch strupkatarr. 3) Ni måste sjelf motarbeta detta, så att det ej Ökar sig och tar öfverhand. I I NI U IM Annonser mottagas endast mot kontant llqvld I förskott af 2 6 öre pr 4 spalt, petitrad ( Ingen annons införes under I krona tidning n:o 9 för 1887. Skulle prof önskas, erhålles det genom att brefvexla med Kerstin, Länghem. Jag kan ej gifva » Maria » något råd, men vill dock nämna en del böcker, som jag sjelf läst och tyckt bra om, samt anser lämpliga till förströelseläsning: » Fältskäms berättelser » och » Vinterqvallar » af Topelius; » Elisabeth » en berättelse, som ej slutar vid bröllopet; » Doktor Draytons lärjungar »; » Lefvande blommor »; » Pensionskamraterna » och » En ung flickas sorger och fröjder » af Clementine Helm; » Berättelser af J. »; » Helenes småttingar », &gt;Små ostyringar på sommarbesök hos tant Agnes » samt » En liten ostyrings dagbok » äro mycket lustiga. Att rekommendera äro Leas berättelser, Alcotts från engelskan och Heimburgs från tyskan. — Den literatur, som bäst passar, känner troligen » Maria » till förut. Louise Alcotts berättelser äro nog, hvad moralen beträffar, den mest lämpliga för unga flickor, och min favoritlörfattare är » Marlitt »; äfven hennes arbeten äro genomandade af en sund moral. Wilhelmina Gravallius ' arbeten äro, äfven de, mycket lämpliga för ungdom, kanske den renaste af dem alla. K. é A.
Den 6 Maj. §7 Derefter ncdträdde Herr ^:-on och Landtmarffalken, åtföljd af Ridderskapets och Adelns I Vputs tion och Riddarhus cretersr^n, itre-cl-ML Utffotts-rummet, dit, sedan Herr Landtmarsialken, Talcmännen, Bonde-Standets ^ecrem.srs och den stora tVpuunionen intagit sina platser, Hans Lxcellence Herr Grefwe > Herr Oeuersl.^! sjören ^älercreuc/. och Herr töfwerste-I-ieutensnten kVcilei jemte alla forram lade OMc^r-n-e, anmodades at inträda; och sedan Ridderssavets och Adelns ! - orocoits-kttdrag för dem blifwit uppläst, förmalte Herr ?,sron och Landtmarskalken, att de trenne öfrige re^pk-ctivs Standen, instäm^ mande i samma tänkesätt, hade, lika med Rldderskapet och Adeln, uppdragit honom att desamma nu för ofwanbemälte Lerrar tolka, hwilket Herr Ls>on och Landtmarskalken genoni följande tal gjorde: Dä Riksens Ständer här finna sig samlade at ostörde öfverlägga om Fäderneslandets angelägenheter, har deras första upmärksamhet fästat sig wid de händelser, hwilka förskaffat dem denna frihet.