Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nästa dag begaf sig fru von Schwartz åstad pä sin farliga expedition. Ankommen till Messina underkastades hon af polisen därstädes en sträng undersökning; ej ens sporrarna på hennes ridstöflar undgingo en misstänksam granskning. D e t farliga papperet var dock så väl insydt i hennes kläder-, att det icke blef upptäckt. D e n engelske konsuln var emellertid allt annat än revolutionärt sinnad och lät fru von Schwartz efter ett längre samtal veta, att han ej vidare ville emottaga henne på konsulatet. H o n märkte äfven, att hon bevakades af napolitanska spioner; hon kunde knappast gå tio steg utåt gatan, utan att vara följd och iakttagen. Icke dess mindre lyckades det henne att träffa fyra af de personer, till hvilka Garibaldi sändt henne, och hon hoppades redan på en lycklig utgång af vågspelet. D e t var endast ett par dagar kvar, innan den ångbåt anlände, med hvilken hon skulle återvända till R o m, och under denna tid trodde hon sig kunna få tillfälle att cfverbringa Garibaldis budskap åt den femte och viktigaste medleramen af revolutionskomitéen. Men i stället väcktes hon en natt af starka slag på porten till det hotell, hvarest hon bodde. Inom ett ögonblick upprepades slagen på dörren till hennes eget rum och en befallande röst ljöd in till henne: » aprite per ordine superiore, o sforziamo la porta — öppna i lagens namn, annars spränga vi dörren! » Hvarje natt hade den modiga damen invecklat Garibaldis proklamation i ett hörn af sin näsduk och sof med denna hårdt sluten i handen; för att nu undgå upptäckt, hade hon ej annat val än att hastigt uppäta den IDUN 1893 farliga skrifvelsen, men som papperet var tjockt och segt, gick det ej så fort, och hon. var nästan halfkväfd under sina bemödanden att nedsvälja detsamma, då dörren gaf efter för de inträngandes våldsamma stötar. Fru von Schwartz hade emellertid nog sinnesnärvaro att förklara sig stå under sitt konsulats beskydd och att erinra om, huru allvarsamt engelska regeriugen brukade upptaga hvarje förolämpning mot en undersåte.
Presidenten i Krigs-kollegium insända kostnadsulräkning, finnes, i stället för det vid föregående riksdagar uppgifna belopp 57,500 R:dr, rätteligen böra, till undvikande af framtida brister, blifva 40,000 Ridr, deraf 57,500 R:dr till aflöning och underhåll för såväl öfveroch under-befäl, sorn manskap, och 2,500 Ridr till inventariernas vidmakthållande, enär afgången af manskap inom vissa regementer af indelta infanteriet, och följaktligen äfven antalet rekryter i allmänhet, de sednare åren varit större än tillförene, efter hvilket förhållande alltså äfven underhållsberäkningen måst rättas. Till första anskaffningen af inventarierne erfordras dessutom 24 till 25,000 Ridr Banko; men då någon åtgärd för den nya inrättningens iordningställande icke kan vidtagas, förr än säkerhet vunnits, att det nödiga anslaget dertill erhållits, och således de första året utfallande medel endast i ringare mån kunna komma att för det egentliga ändamålet anlitas, tror jag Kongl. Maj:ls Nåd, Prop. om Statsverket 1853. 7 bäst vara, att, i stället för särskildt anslag till nämnda anskaffning, endast Rikets Ständers medgifvande i nåder begäres att bestrida ifrågavarande anskaffningskostnad af första årets underhållsanslag. Den utförlighet, jag tillåtit mig i nu afhandlade ämne, är föranledd af min innerliga öfvertygelse om den snart märkbara verkan, det ifrågaställa anslaget skulle komma att utöfva på indelta infanteriets tjenstbarhet, äfvensom af min önskan att derigenom möjligen äfven kunna öfvertyga Rikets Ständer om nödvändigheten att samma anslag bevilja. Jag nödgas dock såväl i delta afseende, som för beviljandet af flera betydliga anslag, om hvilkas äskande jag vidare måste i underdånighet anhålla, äfven hänvisa till de emellan åtskilliga af Europas största makter nyss yppade förvecklingar, hvilka redan ländt krigslågan i verldsdelens ena hörn och snart kunna utbreda den äfven till de öfriga.
Närman nu dertill lägger de olika brott, de olika förseelser, de olika förhållanden, som fört dessa personer dit, så torde redan detta exempel vara elt tillräckligt bevis för nödvändigheten att förbättra dessa menniskors tillstånd. Jag ogillar Utsktn derutinnan, alt de vid anslaget hafva föreskrifvit en viss summa till länshäkten och en viss summa till häradshäkten ; de hafva rubricerat häktena efter gammal praxis uti länshäkten, häradshäkten och stndshäkten. Jag.bade önskat att Utktn hedt enkelt hade rubricerat dem i (vänne classen, ransakningshäktet! och straffhäkten. Jag erkänner, att Utsktn haft en anleda, till denna classification af ransakningshäktena derutinnan, alt häraderna hittills varit ålagde att underhålla sina häradshäkten, hvaremot Staten underhållit länshäktena; men det är just denna princip, som, om den skall qvarstå i enahanda skick, hvaruti den hittills varit häfver, tillintetgör hela ändamålet af fångvårds-systhmets förbättring. De förbättringar, som blifvit föreslagna, äro visserligen mycket tillfredsställande för saken, men likväl, hvad jag tror, ej till den grad, som de hade vant, pm man befriat mcnigbetgrna ifrån det å19 H. ->o »54 Den i5 Januari. liggande, som ensamt bort vara Statens. Jag vill ej bestrida, att Utslvtn i det fallet kunna hafva rätt, alt en öfverenskommelse möjligen kan göras emellan häraderna och Staten, att de förra skola åtnjuta biträde till häradshöftenas förbättrande, och sjelfva fylla bristen.
Nädiga godtfinnande öfverlemna fördelandet af hela anslaget, pä sätt Directionen under arbetets gäng kunde fä anledning att för hwarje är särskilt i underdänighet föreslä; dock med förutlÄtning, att hela summan inom den förcstrifna tiden behörigen blcf anwänd; samt att till fä »väl de arbetens förtfättanbe, hwilka endast under »vintern kunde förrättas, son» ock till öfrige förberedande åtgärder, ine - V! Stats-och Va nco-Ut sköttens dclst hwilka dct allenast blef möjligt, att utan ökade kostnader och längre tids-utdrägt bringa arbetet till fullbordan, behofwct päkallade ett särskilt förskott genast af ioo,ooo R:dr, svin pä hela anslaget skulle afräknas. Att Bolaget, i sammanhang med förenämnde fräga om ytterligare anslag till Canalarbetets fullbordande, ät Dircctionen uppdragit att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära en förnyad framställning af Bolagets wid 182Z ars Riksdag franiburne önstan, att Bolaget mätte försäkras om utbekommande af ärlig ränta ä Actie-Capitalet, i hwilket afseende Directionen dels äberopat sa wäl den uppmuntran och försäkran, Bolaget frän början, genom Kongl. Majlls och Rikets Ständers sammanstämmande beslut och Kongl.
2:o) Till antalet af brott, hvarå sådan bannlysning skall följa, må läggas öfriga om ett uppenbart ogudakaktigt sinnelag vittnande missgerningar, såsom falsk myntning, förfalskning, tidelag, mordbrand å uthus, mordförsök, hemgång, koppleri, offentlig otukt och mened. 3:o) Sådana personer, som, utan att af den verldsliga magten åtalas, föra en uppenbart ogudaktig lefnad i fortfarande groft fylleri, fortfarande Gudsförhädelse, fortfarande grof misshandling af anhöriga, grof vanvård af barns uppfostran eller som hålla sitt hus till samlingsplats för ogerningsman, skola icke blott i gemen förmanas med den öfriga menigheten vid husförhör och dylika tillfällen, utan äfven särskildt undervisas om följderna af sitt gudlösa lefverne. Då ingen bättring visar sig, skall pastor taga med sig två eller tre medlemmar af kyrkorådet samt uppsöka den felande och i deras närvaro gifva honom förnyade förmaningar. Bättrar han sig icke, så skall han stämmas inför kyrkorådet, hvilket eger att emot honom uppsätta en anklagelse-handling antingen han sig till förklaring infinner eller icke, emedan hemtning genom den verldsliga makten här icke bör komma i fråga. I denna anklagelse-akt bör den felandes ålder, kristendoms-kunskap och öfriga på saken verkande omständigheter anföras äfvensom vittnesmål af tillkallade grannar och andra personer, som om den felandes dagliga lefverne kunna lemna upplysning. Denna anklagelse-handling öfversändes ofördröjligen till Kontraktsprosten, hvilken det åligger för sådana måls undersökning en eller två gånger om året sammankalla prosteting, hvarå skola sig infinna tolf personer från kontraktets socknar, af hvilka minst en tredjedel och högst hälften böra vara prester och återstoden 4 Lag-Utskottets Betänkande M 74. lekmän, uppå tillsägelse utvalda å allmän socknestämma, såvidt möjligt är icke mer än två från hvarje församling.
Detta erkännande vill Hr Justitieombudsmannen hafva betraktadt såsom beroende af Rikets Ständers beslut vid hvarje ny Riksdag, i följd hvaraf det skulle hafva tillkommit 1834—35 årens Ständer alt, under medgifvande likväl af principen, genom serskilda deremot stridande förbehåll, upphäfva detsamma. Men den frågan, som Hr Justitieombudsmannen sålunda sökt alt förvända, handlar icke om sjelfva den föränderliga 44 342 Statsregleringen vid den ena eller andra Riksdagen, utan om rätta förståndet af 62 och 64 §§ i Regeringsformen, hvilka bestämma de oföränderliga villkor, som Rikets Ständer vid alla Statsregleringar hafva att iakttaga. Ofelbarast må väl Regeringsformens Stiftare, 1809—40 årens Ständer, anses hafvaför stått de ifrågavarande paragraferne af densamma; och deras tydning deraf, uttryckt i den åberopade underdåniga skrifvelsen äfvensom i Riksdagsbeslutet, hör utan tvifvel gälla såsom authentik. Ytterligare bekräftelse af denna tydning innefatta förhandlingarne rörande 30 § af Riksdagsordningen. En fullständig utveckling af deras innehåll skulle här blifva alltför vidlyftig. Det må således endast omnämnas, att i det första förslaget till berörde paragraf syntes Regeringsformens stadgande angående Statsanslagens sammanförande under vissa hufvudtitlar vara förbisedt, men sedan dervid och vid andra obestämdheter anmärkningar blifvit inom RiksStånden gjorda, omarbetades hela paragrafen till dess nuvarande lydelse, enligt hvilken all granskning af Statsverkets räkenskaper bör inskränkas till eftersigt ”huruvida gjorda eller förordnade utbetalningar af Statsmedlen icke öfverstigit beloppet af de hufvudtitlar, hvilka uti Rikets Ständers vid nästförflutne Riksdag uppgjorda Statsreglering blifvit fastställda.” När den sålunda förändrade redaktionen förekom uti BorgareStåndet till skärskådande, yttrade sig en synnerligen aktad Ledamot af det dåvarande Konstitutionsutskottet, framlidne Assessorn Johan Gottlieb Gahn, ibland annat, sålunda: ”Man bör komma ihåg, alt då för bestämmandet af den summa, som
Menniskors föränderliga tycken och viljor, är något af Gud sjelf stiftadt i Naturens nödvändiga Ordning; att det derföre från osäkra theorier bör göras till en sträng vetenskap; och att, såsom princip för denna vetenskap, det Rättas sjelfva väsende och natur är det, som är enligt med Tingens Verklighet, d. v. s. det Proportionerade; i följd hvaraf Lag kallas en bestämd Proportion i klara ord uppgifven; och anses då såsom ett ideal för alla speciella menskliga lagar”. Vid detta capitel nödgas jag bifoga ett något längre tillägg: ty der framträder, för första gången med full bestämdhet, grundtanken af Thorilds sublimerade Sensualism eller Sinnelära sådan, som den, kort derefter, blef i hans Archimetri systematiskt utvecklad. Nämligen: all klart aktgifvande Sinne-erfarenhet innebär, att väsendet af det Rätta (såsom det, som bör vara) är en rigtig enlighet med det Verkliga (såsom det, som – i sanning – är); att denna enlighet, för att vara rigtig eller sann, måste vara så stor, att den är utan allt både för mycket och för litet till det ändamål, för hvilket handlas eller hvarom frågas; att således grund-begreppet för Rätt, liksom för Sannt, är Proportion; att i all ting, i tanke, i vilja, i gerning, det Proportionerade är det Rätta; att Proportion, som i Naturen är ”tings öfverensstämmelse till ett helt, – nämligen till hvarandra och till något visst det tredje”, – är i Menskligheten ”all tankes, all handlings öfverensstämmelse med och till sitt föremål”; att fördenskull, liksom i Naturen, så äfven i Menskligheten det Rätta hvilar på eviga Proportioner, som äro eviga Lagar; och att alltså dess vetenskapliga utredning är en Mensklighetens Mathematik, som ådagalägger, huru allt bör gudomligen öfverensstämma till ett Optimum. Emedan således all orätt tanke och gerning är – en Disproportion till saken, till föremålet, till ändamålet, så är alla disproportioners väsende – Lögn; ty Lögn består just uti icke-enlighet med det Verkliga.
Genom försorg af Direktionen för segelfartens förbättrande å sjön Wenern, hvilken Direktion består, enligt nådiga Brefvet den 24 November 1813, af valda ledamöter från alla vid Wenern belägna städer och Göteborg samt bland bruksoch fartygsägare i Wermland, men har sin förvaltning i Carlstad, äro efter hand intill 1860 års utgång byggde, anlagde och underhållne, vid inloppen till Wenerns hamnar, å dess stränder och i dess skärgårdar: 12 fyrar, 2 timrade håkar, 67 spirbåkar, 232 kamlar, 5 bojar och 1,080 prickar; hvarjemte Wermlands län. Vattentraflklinier. Kanaler. 17 Direktionen hade vid berörde tid anställde till säkerhets-anstalternas vårdande och seglationens befrämjande 2 uppsyningsman, 11 fyrvaktare samt 84 lotsar och prickhållare. — Till bekostande af omförmälde anstalter och tjenstepersonalens aflöning uppbär Direktionen afgifter för fartyg och gods af trafikanter på Wenern efter taxa, som af Eders Kongl. Maj:t blifvit i nåder fastställd; och utgjorde under år 1860 Direktionens inkomster 18,170 R:dr 54 öre och dess utgifter 14,845 R:dr 13 öre Runt. A de flesta insjöar och floder i Wermland äger någon fraktfart eller flottning rum. — De större vattendragen, som genomskära länet från norr till söder och utgöra hufvudsakliga trafiklinier, kunna dock närmare angifvas och äro följande: Sjöarne Daglösen, vid hvars norra ända staden Filipstad är belägen, Aspen, Stora Lungen, Öjevettern och Hyttsjön i Fernebo härad samt Bergsjön i Ölme härad, de fyra förstnämnde sammanhundne genom Filipstads bergslags kanal med slussar, och de tvenne senare eller Hyttsjön och Bergsjön, förenade genom den upprensade Norsbäcken, bilda en transportled, som, medelst jernbanan från Sjöändan vid Bergsjön till Christinehamn, dit utsträckt, utgör i längd omkring 6 mil.
Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels af Frih. Tersmeden bifall till densamma med uteslutande af orden: »R. o. Ad:s privilegier och andra förmåner eller»; dels af Hr Anrep bifall till §:n med uteslutande af omförmälda ord samt med tillägg af orden: »eller höjande eller sänkande af kapitations-afgiften» efter orden: »fasta egendom»; dels af Hr von Francken bifall till §:n med uteslutande af orden »eller användande»; och dels slutligen af Hr Liljenstolpe bifall till §:u med förändring af orden »två tredjedelar» till orden »fem sjettedelar . Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades många ja jemte några nej, sedermera propos. på bifall till densamma med den af Frill. Tersmeden föreslagna förändring, då svaren utföllo med många nej och några ja, vidare propos. på bifall till samma § med den förändring Hr Anrep föreslagit, hvartill svarades många nej, ytterligare propos. på bifall till §:n med den af Hr von Francken yrkade förändring, hvarvid svarades många nej jemte ett eller annat ja, och slutligen propos. på §:ns antagande med den af Hr Liljenstolpe föreslagna ändring, då svaren likaledes utföllo med många nej jemte ett eller annat ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till §:n oförändrad blifvit förnyad samt med talrika och starka ja jemte några nej besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. 184 Den 11 April e. m. Härefter föredrogs och bifölls sista punkten i l:sta rnom:t af § 25. § 27, Gr. Oxenstjerna:
Salen genljuder af skratt, och Börresen sätter sig åter, efter att ha uttömt sin vrede i ett par glåpord, som ingen hört. Men färgare Schneider plirar förtroligt till honom med ögonen och nickar: – Det är rätt, Börresen. Sätt dig. Dina stöflar må vara hur goda som helst, men ditt munläder är icke tillräckligt garfvadt för att duga åt de där spolingarna! Studenten tycks emellertid ha fått blod på tand, ty då det blir tyst i salen, höres åter hans röst: – Jag vill föreslå en skål för den nya tid som af alla tecken att döma håller på att rinna upp, och som inaugureras af reformer, större än vi sett här hemma i mannaminne. Jag vill erinra om tryckfriheten och om den nya hofveriförordningen, hvarigenom bönderna åtminstone fått ett slags rättsställning gent emot godsägarna. Allt tyder på att dessa gagneliga reformer skola följas af flera, ty människorättens tid är kommen, och omsorgen om de små och förtryckta lyser fram ur alla regeringshandlingar. – Nummerlotteriet! anmärker Povelsen torrt. Och det fnissas föraktligt omkring bordet. Men en nyligen afskedad mönsterskrifvare, som gått ut att dränka sina framtidsbekymmer i öl, vänder sig mot studenten och talar i bitter ton: – Hvad hjälper förordningar och reformer, när de styrande utan barmhärtighet öfverlämna oss alla åt svältdöden? Hur många af statens tjänstemän, högre och lägre, ha icke redan kastats ut på gatan med hustru och barn? Det är ett gudlöst regemente, och guds hand hvilar därför tungt öfver land och stad. Hårdare vinter än denna ha vi icke haft i mannaminne, köld och hunger härja värre än någonsin förr, trots alla omsorger om de så kallade fattige. Och tack vare de ekonomiska reformer, som företagits, blir det mer och mer ondt om pengar. Handel och industri ligga nere. Högadeln och de rika godsägarna lämna staden så att handlande och handtverkare gå miste om all förtjänst – men gatorna äro fulla af lösa trashankar och drifvare. På landet ha bönderna ingen säd, markerna ligga obrukade, kreaturen dö af svält och pest – och till råga på allt går rykten om örlig – min tro är, att den yttersta domen stundar!
Slutligen har Utskottet icke skolat lemna oanmärkt, hurusom Utskottet af de många, från serskilde orter af Riket anförde klagomålen, rörande Rustningsoch Roteringsbesväret, trott sig knnna med säkerhet draga den slutsats, alt missbruk, till Rustoch Rotehållarnes betungande utöfver hvad dem lagligen åligger, i sjelfva verket ega rum; men då detta förhållande tillika synts härleda sig, mera från bristande kännedom om gällande föreskrifter i hit hörande ämnen, än från saknad af dylika stadgande!!, hyser Utskottet deri förhoppning, att, i händelse dess, i Betänkandet N;o i5, gjorda förslag om utfärdande af ett sammandrag utaf alla gällande Författningar och Stadganden, rörande Rustoch Rotehållares rättigheter och skyldigheter, lör att för allmogen i hvarje landsort vara att tillgå, vinner bifall och verkställighet; samt tillfälle således bt redes en hvar alt, fullständigare och bättre, än förut i de spridda Förordningarne kunnat ske, lära känna sina rättigheter och åligganden i berörde afseende; skola orsa k erne till klagomålen, och med detsamma sjelfva klagomålen, om icke alldeles, åtminstone till största delen, upphöra. De af Utskottet yttrade tankar varda till Rikets Höglofl. Ständer* egen pröfning vördsamt öfverlemnade En Ledamots serskilda yttrande bifogas Slockholm den 2 September 1834.. Reservation : af Peter Jönsson från Jönköpings Län; 1:0 ”Emot Utskottets Beslut, rörande upphörande af de årliga visitationerne på Rusthållen, nödgas jag reservera mig och begär ytterligare upphäfvande af nämnde visitalioner. Utskottet har, till stöd för bibehållandet af visitalioner, åberopat ett Tjenste-Reglemente, upprättadt på 1600- och 1700-talet. I detta står visserligen, alf visitalioner böra hållas i Februarii och November månader, men ej alt ådermöten skola hållas, som nu sker, i October eller slutet af September och April.
Vid öfvervägande af hvad sålunda i detta ärende förekommit har Kongl. Majit fästat särskild uppmärksamhet dervid, att det kreditiv eller anslag å 22,000 r:dr b:ko årligen, som, i följd af Kongl. Maj:ts vid de tvenne sista riksdagarne till Rikets Ständer gjorda Nådiga framställningar, varit från 1849 års början till understöd åt Arméens pensions-kassa på riksgälds-kontoret anvisadt, först för räkenskaps-året 1851 hellöff i ringare män anlitas, samt att, fastän det såsom erforderligt för pensioneringen frän och med år 1852 beräknade bidraget är ganska betydligt, den nu af direktionen öfver nämnda pensionskassa leinnade utredning likväl ådagalägger ej mindre att, derest icke det vid sista riksdagen vidtagna utbyte af de kassan förut tillflutne löne-besparingar och s. k. äldre krigsmanshus-inkomster emot bestämda stats-anslag egt rum, ofvanberörda kreditiv äfven fortfarande förblifvit för behofvet tillräckligt, än ock att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, N:o 79. 21 ätt den vinst, som å de indragne krigsmanshus-inkomsterna stats-verket sedan dess på pensions-kassans bekostnad tillfallit, sannolikt i det närmaste uppgår till beloppet af det tillskott utöfver hittills anvisade kreditiv, om hvars beviljande fråga nu af kassans direktion blifvit väckt. I betraktande af alla dessa omständigheter, och då de afdrag, Arméens befäl får å sina i allmänhet små löner vidkännas, redan äro betydligare, än att detsamma skäligen skulle kunna betungas med ökade afgifter för vidmakthållande af den Arméens penssions-kassa, enligt fastställd pensions-stat, åliggande pensionering, finnér Kongl. Majit
Likaledes och i öfverensstämmelse med hvad Utskottet i dess afgifna Utlåtande N;o 35, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens 2:dra Hufvud-Titel tillstyrkt, rörande öfverflyttning lill nämnde Titel af å 5:te Hufvud-Titeln uppförde ett Fång-Vaktmästare-arfvode, 200 R:dr, jemte 3 tunnor spanmål in natura, tillsammans 2l8 R:dr, samt en Fångpredikant lön 350 R:dr, med 30 R;dr tillökning för derunder beräknade 30 tunnor spanmål, 380 R:dr, eller tillsammans 598 R;dr, har afdrag af ett motsvarande belopp här blifvit iakttaget. 5:o Båtsmans-Indelningen. Uti det för detta föremål i sednast fastställde Riks-Stat uppförde anslag, har Utskottet ej funnit skäl föreslå någon förändring. Gro Flottans underhåll och nybyggnad, hvaraf för Stockholms och Götheborgs Stationer minst i85,ooo Ii dr. Utskottet har i afseende härå från Ridderskapet och Adeln fått mottaga en af Herr Du Rietz, F. G., afgifven och af Friherre Gyllengranatj, C. L.y understödd motion, deruti blifvit anfördt: att det förtroende, Rikets Ständer borde hysa för Regeringens omtanka och sparsamhet med de medel, sorn anslås till Statsutgifterne, och den öfvertygelse, Rikets Ständer måste ega om Regeringens förmåga att inse hvilka Statsbehof för det närvarande vore angelägnast, äfvensom omöjligheten för Rikets Ständer alt nu bedöma, i hvad förhållande Linieflotta och Skärgårdsflotta borde stå lill hvarandra, syntes påkalla förändring uti så väl den vid sednaste