Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber, att dessa mina yttranden, såsom reservation mot det fattade Beslutets bifall, ina vara i Protocollet förvarade och till Bihets Ständer fa medfölja. Ut supra. Ex Protocollo G. Kuock. Statsoch Bevillnings-Utskottens Betänftandtn. 1437 N:t 250. Riksens Högloft. Ständers Statsoch Be* vi Ilning s - Utskotts Utlåtande i anleda ning af gjorde Anmärkningar vid deras den 2 sistledne April afgifne Betänkande , rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om en stadgad afgift af hvarje Mant als kr ifven person , till den Veneriska Smittans hämmande, vi, m, Dä Rikets Höglofl. Ständers Statsoch Bevillnings-Utskotts, under den 2 i förledne månad, aflåtne Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om en stadgad afgift a£ hvarje Mantalsskrifven person, till den Veneriska Smittans hämmande m. m. hos Hedervärda Bonde-Ståndet förekom, blef detsamma, till ytterligare handläggning af Utskotten, återremitteradt, i anseende till deremot gjorde anmärkningar, hvilka hafva hufvudsakligen för afsigt, att ådagalägga, det kan det Hedervärda Ståndet, så mycket mindre ingå i åtagande af den föreslagtie afgiften, eller 3 sk. af hvarje Mantalsskrifven person , som dels det öfverklagade onda eller den Veneriska Smittan skall pa de fläste orter Vara, om ej nästan okänd, åtminstone mera sällsynt, dels mot ändamålet svarande Curhusanstalter redan äro inom flere Län,' serdeles i Jönköpings och Kronobergs Län anlagde, och försedde med tillräckligt underhåll af så väl frivillige gåfvor vid hvarjehanda tillfällen, sorn ett för vissa år utgående tillskott 14.38 Stats* och Bevilinihgs-iftsioitehs
Samma slutsatser gälla lika ovedersägligt i afseende på planen för en ny organisation af de administrativa Embetsverken. Meningen af mina ord har på flere ställen af den ädle Grefvert blifvit missförstådd; men då den värde Talsren uppmanar mig att visa hvilka öfverflödiga Embeten i sednare (ider blifvit tillskapade är denna misstydning så omisskännelig, att jag nödgss i den ädle Grefvens minne återföra verkliga beskaffenheten af det yttrande mot Den 5 Maji c. m. 23 hvilket dess uppmaning blifvit riktad. Jag har velat fästa uppmärksamheten derpå, att så v-da man vid en ny plan för Domstolsinrättr. ingen, förvaltningen och försvarsorganisationen ej utginge fren den gruBdprincip, att ät den enskiite såsom medborgare uppdraga en mängd offentliga functioner, tued ett ord, principen för 3-urtjInrättningen, ffiunicipaljörvaltningen och en verklig Nutmalartnering, så funnes ingen gräns för det ständigt stigande behoiyet af betalte functlonairer, och föijakteligen ej helier för Statsbördornes till vext. Orsaken härtill ligger i sakens natur, att genom Civilisationens framsteg, ej blott enekil tas förhallanden och beröringar sinsemellan, utan äfven till Staten, och Staternes dem emellan, tilltaga, i en ständigt vexande progression och nödga en offentlig magt att uppträda såsom medlare; och på detta sätt förökas de offentliga förrättningarne. Att denna anmärkning är grundad torde ej den adle Grefven vilja bestrida , för hvilken det borde vara öfverflödigt, att af mi'g erinras i hvilket stigande antalet af mål inom några år tillvext vid alla publika verk, oagiadt så många offentliga befattningar och värf blifvit uppdragne åt Corarnitéer, hvaraf vi haft ett så högst be.tydligt antal.
Baruk kvävde sin förskräckelse vid denna upptäckt och sökte varsamt utleta, på vad sätt bekantskapen mellan henne och den lättsinnige ynglingen uppstått, och huru långt den hitintills utvecklat sig. Han bemödade sig att vinna Rakels förtroende och gjorde våldsamma ansträngningar för att synas lugn, men Rakel hörde, hur hans röst darrade hon hade icke mod att bekänna allt. Hon hade ofta sett Karmides och även växlat några ord med honom, när han infann sig i huset för att söka Baruk. Likaledes hade hon ofta mött honom, då hon gick till synagogan. Hon medgav, att hon då besvarat hans blickar och hälsningar, ja, hon hade flera gånger samtalat med honom från altanen av huset. Karmides hade vackra månskensaftnar infunnit sig under denna, medförande en cittra, spelande på henne och talande på ett sätt, som intog Rakels hjärta. Han hade äntligen förklarat, att han älskade henne och att han icke kunde leva utan hennes kärlek. Då hade Rakel tröstat honom därmed, att även hon älskade honom. Detta var allt vad Rakel vågade tillstå. Hon gjorde det stammande, rodnande av blygsel, alltsomoftast döljande sitt ansikte i händerna, rädd att möta sin faders ögon. Själv hade hon icke klart begrepp om det förskräckliga i det, som hon förteg, men hennes jungfruliga känsla vägrade att låta ett ord därom komma över hennes läppar, och hon anade, att en upptäckt skulle krossa hennes faders hjärta. En sten föll ifrån Baruks bröst. Han upplyfte sin dotter, bad henne lugna sig och förklarade, att han skulle glömma hennes felsteg, om hon hädanefter toge sig nogsamt till vara och komme i håg, vad hon vore skyldig sig själv, sina föräldrar, sin trolovade, sina fäders tro och sitt namns ära. Dessa plikter voro heliga; bröte hon dem, så skulle hon föra sin faders grå hår med sorg i graven. Han bad henne väpna sig med tanken härpå; då skulle hon lätteligen övervinna böjelsen för en yngling, som icke blott var hedning, utan även en stor slösare, en lastbar, fördärvad och samvetslös människa. Baruk hoppades, att dessa skäl skulle verka, och tröstade för övrigt på sin faderliga myndighet.
Men à propos af den saken, var det icke i dag som de der gässen från landsorten skulle komma – jag tillstår att jag icke gerna vill bli hedrad med uppdraget att hemta dem!” ”Säg för all del ändå icke nej, ifall det kommer i fråga – herr Patrik är visst så beskedlig ” ”Men just Patriks välsignade beskedlighet kunde ställa till några följder, som det är bäst att förekomma! Man vet nog huru sådana der fattiga slägtingar tro sig ega rätt att liksom krypväxter klänga sig omkring de rika. Nej, jag tackar – jag är nog förut öfverlupen af genanta konnäsanser Genom ett litet utmärkt städadt, men helt tarfligt möbleradt förmak trädde den unga frun in i sin svärmors sängkammare. Dörren, som förut stått halföppen, drogs igen af mamsell Debora, hvilken trippade efter. ”Vill hon att jag skall qväfvas, efter hon låser till dörren?” frågade en snäsig röst från den vidlyftiga sparlakanssängen. Men straxt derefter hördes samma röst i en något förmildrad ton yttra: ”Jaså, är det du, min kära Henriette! Hvar har du Patrik?” ”Han kommer rätt straxt – men jag blef så dödligt förskräckt, när jag fick höra att mamma fått ett allvarsamt anfall af den svåra krampen, att jag ej gaf mig tid att vänta på honom.” ”Nånå, icke behöfver du väl tro att det är så allvarsamt heller – du skall icke sätta begrafningsmin på dig i förtid, min docka!” ”Ack, goda mamma, hur kan mamma säga så?” ”Så se då ut som vanligt – hvem kan icke råka ut för en liten sjukdomssläng! Det här är icke värre än hvad jag haft många gånger, men det bar så förtretligt till, efter jag just i dag väntar upp syster min, kräket!” ”Får icke jag stanna qvar hos mamma, medan Debora går till Riddarholmen? Fartyget kommer väl ändå icke förrän på eftermiddagen.” ”Stor tack skall du ha, min lilla fru sipp, men om du håller dig för god att erbjuda dig sjelf att hemta din svärmors syster och systerdotter, så kan jag allt på egen hand ställa vägvisare emot dem.”
Koppar, med åsatt värde af £ skill., men i öfrigt af lika prägel med de förut slagne enkla Runstycken, blifvit till erforderlig myckenhet vid Afvestad präglade, och Kongl. Maj:t genom Nådig Kungörelse af den 26 Mars i83i desamma till allmän gångbarhet påbjudit, har utvexling deraf oafbrutit fortgått; hvaremot utvexling af de vid Kongl. Myntet präglade och derifrån till Banken lefvererade 17 fjerdingar i Skill., hvilka genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 3i Mars detta år blifvit till gångbarhet påbjudne, ännu icke från Banken ägt rum, enär Banco-Fullmägtige, som ansett nödigt att göra Öfver-Styrelsen vid Mynt-Verket uppmärksam på de betänkligheter och den våda som för både Banken och Allmänheten vore att befara genom dessa i Skillingars förfalskning till likhet med Silfvermynt å yTR:dr, hvarmed de äga lika storlek och vigt, samt nära lika prägel på framsidan, anmodat Commissariatet att först låta utvexla de ifrån Avestad inkomne £ Skillingsstycken, innan de vid Myntet präglade utgifvas. §• 4- SedelUtgi/ningen. Föi’beredande åtgärder för erhållande af det i sednaste Banco-Reglementet föreskrifna nya Sedelmyntet hafva väl blifvit af Banco-Fullmägtige vidtagne, men någon utgifning af sådant Sedelmynt kan icke äga rum förr än det dertill erforderliga papper hunnit tillverkas, hvilket åter icke kan ske förr än det i nya Verkhuset vid Tumba under uppsättning varande Machineriet blifvit fulibordadt: då först kommer att visa sig huruvida den nya Papperstillverkningen, hvarmed försök i mindre scala under tiden blifvit gjorde, kommer att motsvara den betydliga kostnad och möda som derföre blifvit nedlagde.
Cronhjelms anmärkning, att det stadgande, jag föreslagit i 6:te punkten, redan skulle finnas uttryckt uti den 5:te, får jag fasta uppmärksamheten derpå, att den 5:te punkten icke innehåller någon annan restriction, än att silfverköp icke får ske, då coursen håller sig öfver pari; till följd hvaraf Bancostyrelsen, derest icke den af mig föreslagna restriction göres i 6:te punkten, skulle kunna köpa silfver och betala t. ex. i35 sk., oaktadt Bankens credit icke oundgängligen fordrade det, blott styrelsen iakttog stadgandet att icke företaga ett slikt silfverköp, då coursen höll sig öfver pari. Skulle åter Bankens credit oundgängligen fordra silfverköp, ägde Bancostyrelsen, enligt beslutet vid 5:te punkten, rättighet till silfverköp, äfven om coursen stod öfver pari. Jag har blott velat reda förhållandet för att visa, alt mitt yttrande icke kan betraktas såsom någon reservation vid 6:te punkten, enär det icke afser antagandet af densamma, utan en restriction i Bancostyrelsens rättighet till silfverköp, hvilken restriction jag önskar antagen i stället för den afslagna 6:te punkten. Frih. Rantzou förenade sig med Hr Dalman. Hr af Ekenstam: Äfven jag är af lika öfvertygelse med den talare, som yttrade sig näst före den siste, och ansåg det af Hr Hegardt föreslagna och af R. o. Ad. bifallna tillägget vid 5:te punkten göra Frih. Kantzous och Hr Dalmans förslag öfverflödigt. Mig synes, lika med Gr. Cronhjelm, någon annan föreskrift uti 6:te punkten icke erfordras, än den stadgade tillsynen derå, att silfret verkligen från utländsk ort inkommer. Om R. o. Ad. icke skulle vilja ingå på mitt förslag att directe tillägga detta stadgande vid 5:te punkten, utan skulle anse detsamma fordra en särskild nummer, har jag visserligen ingenting deremot; men jag skulle likväl anse det vara bättre att upptaga denna föreskrift åtminstone såsom 2 mom. vid 5 punkten, hvarigenom någon rubbning icke skedde uti föregående beslutet. Gr. Cronhjelm:
2:ne anmärkningar blifvit framställde, åsyftande deri ena, att utur §. måtte utgå, att de deri omförmälte Embeten skulle i Rikets Stat uppföras, samt den andra, art Förvaltnings-Chefernes eller Ministrames värdighet måtte i §. uttryckligen bestämmas. Herr Cederschjöld: Cons ti tutio ns-Utskot - Den 3 December e. m. 23g fets mening har varit , att så väl FörvaltningsCheferne eller Ministrarne , som Justitia: Cancelleren och Hof-Cancelleren borde stå i samma cathegori, som de öfrige Stats-Råden. Detta skulle jag tycka vara tillräckligen tydligt uttryckt uti den föreslagne redactionen ; De två Stuts - Ministrarne inneliafve Rikets Högsta 'Värdighet; StatsRåden åge like anseende med de Högsta och J ils t itta;-Råden med derintill närmast varande j Militaire Embetsinän. Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln godkände den af Grefve Löwenhjelm, i afseende på ett närmare bestämmande af de nya Ministraroes värdighet , gjorde anmärkning. Ropades Nej. H:rr von Hartmansdorff• Jag anhåller alt Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes inhämta Ridderskapets och Adelns mening, huruvida orden skola uppföras i Rikets Stat och böra qvarstå eller icke. Herr Cederschjöld: Jag underställer vörd samt HögloOige Ståndets bepröfvade den erinran jag nyss gjorde , att Grundlagen bör föreställas talande på den tid den stiftades , utan att dess innehåll får vittna om någon sedermera dermed vidtågen förändring. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln instämde 2<4o Den 3 December e. m. uti Herr von Hartmansdorff!? nyss gjorde anmärkning. Ropades N e j. §■ 35.
Derföre har det också städse varit en följd af detta förhållande, att Fullm:ge deltagit i de serskilda afdelningar af Banko-styrelsen, som måst för något visst ändamål inrättas, likasom dessa Fullmige hafva mellan sig fördelat inspektionen öfver de serskilda afdelningar, af hvilka Banken i afseende på sin verksamhet består. Sålunda veta vi att Tumba pappersbruk är ställdt under en, eller, om jag icke missminner mig, under flere Banko-Fullrmges tillsyn. Deraf anser jag följa, att äfven Banko-diskonten, från hvilken i låneväg utgår en högst betydlig del af Bankens tillgångar, bör af delegare i Bankens Öfver-slyrelse förvaltas. Man säger att en så beskaffad Öfverstyrelse icke kan ega kännedom ora alla de affärsförhållanden, som böra tagas i betraktande vid eli låns beviljande; jag vill icke tvista derom. Men jag föreställer mig att hvar och en äldre i Stockholm boende person, som här deltagit i allmänna ärender och isynnerhet sjelf stålt i några affärsförhållanden, icke skall sakna tillräcklig kännedom åtminstone i de lagar, hvilka handla om de omständigheter, som böra inverka på hans omdöme i fråga om ingifvande af ett lån. Nu räknar jag de ledamöter af R. St., hvilka hedras med förtroendet att vara Fullm:ge i Banken, till klassen af sådane män, som genom sin samhällsställning och genom sin verksamhet i det allmänna vunnit så mycken kännedom om åtminstone mäDgden af lånesökandes affärsställning, alt de, med ledning af de Den 28 Oktober f. m. 77 underrättelser, som genom andra kunna förvärfvas, äro i tillfälle att utöfva en styrelse, lika välgörande och lika riktig, sora den, hvilken skulle utöfvas af personer, hvilka Fullm.ge insatte i Direktionen utom sig sjelfva. Alt man sjelf är affärsman, deraf följer icke, att man eger någon större kännedom ont de lånesökandes ställning än en annan, som icke med affärsmän har någon egentlig beröring.
Den 24 Februarii. 543 Memorial , ett Anförande, så vida dess innehåll ej redan är kändt, måste uppläsas, såsom varande den enda utväg, att om detsamma bibringa ett begrepp, men sedan sådant skedt, uppstår ock i naturlig ordning frågan om dess Lagligmätiga behandling* Huruvida Stats - Utskottet i förevarande ämne rätteligen eller ej tillämpadt Grondlagarne, derom är all fråga i Ståndet för tidig, innan det, beredt, ifrån Constitutions-Utskottet återkommer, ty vi äro ej berättigade att förr känna sak eiler skäl. Stats Utskottet är dock så vida innom Lag, att det icke nyttjat andra ord än den föreskrifne formeln. Deremot är ätt intaga af Friherre Cederströms särskilta yttrande, att anmärkningen rörer af Regements « Chefen för Vesterbottens Regemente utgifne Ordres. Jag bestrider hvarken Friherre Cederström eller någon annan Riksdagsman dess i Lagen grundade rättighet, att i ett särskildt Votum detaillera sak och skäl; rätteligen har han ock begärt att hans särskildta anförande måtte åtfölja hufvudmålet till Constifutions-Utskottet. Icke heller kan jag af sista meningen 1 detsamma: ”Jag vill att Riksens Ständer skola känna huru dess Stats-Utskott tillämpar Grundlagarne, ” draga den slutföljd, som åsyftade lian en för tidig kännedom af saken, ett för tidigt intagande i Protocollet. I sådant iall skulle en dissentiens äga större rätt, an de öfrige f44 Den 24 Februarii. Ledamöterne af Utskottet, hvilka likväl äro bundne att iaktaga formeln. En Riksdags* man skulle dä såsom Ledamot af Utskott, äga större rätt än såsom Ledamot af sitt Stånd* Enär hufvudvillkoret för en anmäiknings laglighet är , att intet mera får vara kändt af en anmärknings beskaffenhet, än hvartill man kan sluta af formeln, skulle Constitutions-Utskottet af ett förutgående vidsträcktare allmängörande, kunna hämta anledning till förklarande, att det ej kunde upptaga målet till pröfning , såsom ej i behörig form inkommit.
Gr. af Ugglas har sagt sig icke kunna dela min mening om nyttan af inrättandet utaf en för hvarje län gemensam kassa eller fond, lill bestridande af nödvändiga, hela länet gagnande utgifter och lill jemnande af fattigvårdstnngan emellan de särskildta kommunerna. Jag har icke funnit mig öfvertvgad af del skäl, Gr. af Ugglas till stöd för sin motsatta åsigt anfört, och ber att få nämna, det sådana kassor äro inrättade i Danmark, under namn af Amt-kassor, och att de derstädes visat sig vara serdeles ändamålsenliga. Hufvudsyftet med mitt förslag är att söka förekomma ett obarmhertigt, ja nästan gudlöst förfarande, som nu icke sällan äger rum och består deruti, alt en socken anställer, för att så säga, en ordentlig jagt, för alt befria sig från alla sådana personer, hvilkas hemfallande under fattigvården befaras. Ett annat, mindre hårdhjertadt samhälle, som uptagit och herbergerat omnämnde olycklige personer, får, till lön för sin barmhertighet, vidkännas en ökad faltigvårdstunga, hvars bä, rande ofta öfverstiger dess krafter. Detta måste erkännas vara en orättvisa, som förr eller sednare måste uphöra. Jag för min del har icke funnit något annat medel för åstadkommande af en rättvisare fördelning af denna tryckande börda, än det jag tagit mig friheten föreslå, och vidhåller derföre fortfarande den af mig i berörda hänseende framställda åsigt. Remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. Föredrogs Gr. Sparres Erik, d. 23 dennes på bordet lagda motion, ang:de dels utfärdande af en förordning i afseende å fullföljden och behandlingen af mål i HofRäll, dels förlängning till 20 dagar af den i lag stadgade tid för anmälan af missnöje med HofRätts dom och utslag i tvistemål. Frih. af Ugglas, Kurt. Gust.: Det är alltid obehagligt att framkomma med anmärkn:r emot en motion, då motionären är frånvarande, men då fråga nu är alt remittera Gr. Sparres motion till vederbörligt Utsi;., kan och bör jag icke återhålla de betänkligheter emot motionens remiss i dess närvarande form, som hos mig upstått.
På grund af hvad jag nu anfört, anser jag det ingalunda vara skäl att inskränka det af K. M. äskade anslag af 126,000 ridt' för ifrågavar. ändamål ; trien som det är bekant att PresteSt. beslutat alt bestämma detta anslag till 84,000 r:dr, och då det är anleda. förmoda, att man möjligen skulle kunna få delta anslag beviljadt äfven inom ett annat Stånd, så skulle jag för min del vilja inskränka mig till yrkande af att detta anslag måtte beviljis. Att nedsätta det till hvad StatsUtsk. föreslagit, eller Ö2,5oo ndr, vore i min tanke orätt, emedan denna summa skulle vara alldeles otillräcklig för ändamålet. Jag får derföre vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. skulle vilja bifalla ett anslag af 84,000 r:dr att ställas till K. M:s nåd. disposition, så att del kommer att bero på K. M:s godtfinnande att låta antingen anskaffa nya gevär el ler förändra de uti förråden redan varande infanterigevär till det nya aotändningssättetj på sätt K. M. finner skäl att förordna. Hr Lefre'n: Sedan StatsUtsk. till siffran har omständligt uppgifvit beskaffenheten af våra nuvar. förråder i detta fall, så är jag ej numera bunden, såsom vid föregrde tillfällen, då jag yttrat mig i denna fråga, alt omsorgsfullt gå förbi siffrorna och endast tala om förhållandena. Det ligger nu klart för hvar man, alt emellan 70 och 80 tusen gevär till krigsbruk finnas i våra förråder, ty de s. k. exer 22 H. 11 8a ££ Den 18 Mars. cisgevären äro ej af beskaffenhet ali Rikets fiender med dem kunna dödas.
För den, som vet att göra sig reda för gränsorna emellan civiloch criminallag , emellan lagar, som bestämma personliga och reella rättsförhållanden, och dem, som stadga straffpåföljder för öfverträdelser och rättskränkningap, lärer det förefalla temligen oförklarligt, hvarföre ej civillagen skulle kunna granskas och jemväl, om så fordrades, sättas i kraft, oberoende af criminallagen. Bland föremålen för civillagen äro de flesta af den art, att tvister derom ej kunna leda till någon tillämpning af straff, utan endast till bestämmelse af skadeersättning. Der åter de kränkta rättigheterna finnas af den vigt, eller handlingen, hvarmedelst kränkningen skett, af sådan egenskap, att, jemte skadeersättning, criininelt ansvar bör äga rum, måste detta ansvar bestämmas efter de i criminal-lagsliftningen gällande grunder, utan att leda till någon inverkan på civillagens föreskrifter. För att stadga, att en vigsel är ogild, som tillvägabringas i olaglig ordning; att en makes otrohet leder till äktenskapsskillnad och förlust af rättigheter i boet; att lant, legdt eller inlagdt gods bör vårdas och återställas o. s. v., månne den civila lagstiftaren nödvändigt måste känna, huru prest, som olagligen viger, huru den med otrohet beträdde makan, huru förskingraren af annans egendom skall straffas? — Att man i andra länder ej antagit såsom ovilkorligen nödigt att låta dessa särskilda grenar af borgerliga lagstiftningen gå i bredd med hvarandra, kan exempelvis inhemtas deraf, att i Konungariket Bayern år i8i3 en ny strafflag infördes, utan att civillagen förändrades; och det är bekant, att i Frankrike Code NapoIe'on antogs och promulgerades åren i8o3 I och 1804, dä likväl Code Penal ej utkom och blef gällande förrän år 1810.
Inom Närdinghundra härad, der skjutsåtgärden vid gästgifvaregårdarne icke är af mera betydenhet, har år 1852 genom öfverenskommelse den reglering blifvit, till allmän belåtenhet, tillvägabragt, att delägarne i gästgifveribyarne, utan biträde af hållskjuts, men vid ett gästgifveri med understöd af reservhemman, utgöra skjutsningen emot årlig ersättning, bestämd till olika belopp för hvarje gästgifveri med afseende å vanliga skjutsåtgången, och till hvilka ersättningar alla öfrige skjutsskyldige i häradet bidraga med lika afgift efter hemmantal. Enahanda skjutsreglering för Frösåkers härad är äfven å bane och torde snart kunna komma till stånd. Kronobrefbäringens reglering till öfverensstämmelse med nådiga Cirkuläret den 30 November 1849 har inom åtskilliga delar af Länet försiggått; och i de öfriga delarne äro frågor om sådan reglering under handläggning. För allmänna vägarnes förbättring och, der så erfordrats, utläggning till större bredd hafva Länets invånare med beredvillighet gått Länsstyrelsens uppmaningar till mötes och i detta afseende gjort ganska betydliga uppoffringar. Större vägförbättrings-arbeten, som dessutom under ifrågavarande fem år fullbordats, äro: a) sänkning af Trappebergsbacken, nära norra Stäkes bro, som utförts med bidrag af statsmedel, 1,000 R:dr; b) sänkning af Kronabacke på vägen emellan Stockholm och Fittja gästgifvaregård, dertill af statsmedel njutits bidrag med 2,580 R:dr; c) den helt och hållet af statsmedel bekostade nybyggnaden af Tranebergsbro jemte anläggning af ett stycke ny väg derinvid; och d) sänkning af en backe å Färentuna häradsväg, till bekostande hvaraf användts en del af det understöd, som, enligt hvad ofvan är omförmäldt, beviljades år 1854 för aLt bereda arbetsförtjenst inom nämnde härad.