Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tretio gyldene skålar, och de andra silfskålar, fyrahundrad och tio, och annor kärile tusende; Så att all kärilen både af guld och silfver voro femtusend och fyrahundrad. All dem förde Sesbazar upp, med dem som utu fängelset uppdrogo ifrå Babel till Jerusalem. Desse äro de barn utu landen, som uppdrogo utu fängelset, hvilka NebucadNezar, Konungen i Babel, hade fört till Babel, och igenkommo till Jerusalem och Juda, hvar och en uti sin stad; Och kommo med Serubbabel: Jesua, Nehemia, Seraja, Reelaja, Mardechai, Bilsan, Mispar, Bigvai, Rehum, och Baana. Detta är nu talet af männerna i Israels folk. Paros barn, tutusend hundrade två och sjutio. Sephatja barn, trehundrad två och sjutio. Arahs barn, sjuhundrad fem och sjutio. PahathMoabs barn, utaf Jesua Joabs barnom, tutusend åttahundrad och tolf. Elams barn, tusende tuhundrad fyra och femtio. Sattu barn, niohundrad fem och fyratio. Saccai barn, sjuhundrad och sextio. Bani barn, sexhundrad två och fyratio. Bebai barn, sexhundrad tre och tjugu. Asgads barn, tusende tuhundrad två och tjugu. Adonikams barn, sexhundrad sex och sextio. Bigvai barn, tutusend sex och femtio. Adins barn, fyrahundrad fyra och femtio. Aters barn af Jehiskia, åtta och niotio. Bezai barn, trehundrad tre och tjugu. Jorahs barn, hundrade och tolf. Hasums barn, tuhundrad tre och tjugu. Gibbars barn, fem och niotio. BethLehems barn, hundrade tre och tjugu. Netopha män, sex och femtio. De män af Anathoth, hundrade åtta och tjugu. Asmaveths barn, två och fyratio. De barn af KiriathArim, Chephira, och Beeroth, sjuhundrad tre och fyratio.
Hvad som i de förra ej behöfver sammanjemkas, är slutet, hvilket redan är gemensamt; och det öfriga består endast af grunderna, hvilka upphäfva hvarandra, och hvaraf intet qvarstår, i fall det stridiga skall bortjemkas. ”Vid sådan ”jemnkning” uppstår lätt det förutsatta ”tvifvelsmålet om hvad för rättens ”beslut hållas må”. Utvägen i denna brydsama belägenhet kan ej vara mer än en: ”då skall ock derom röstas”. Detta ställe skulle kunna så förstås (och måste nemligen efter bokstafven så förstås) att om ingen jemkning stått att erhålla, också ingen röstning öfver det derigenom yppade tvifvelsmål kan äga rum. Det oaktadt må dock antagas, att i något af de framställda exemplen försök till jemkning skett och misslyckats, men att man likväl ville skrida till röstning, för att få ett utslag. Hvarom skulle man då rösta? — Om grunderna till krafvets ogillande eller rågångens fastställande. — Dessa grunder låta i intetdera ämnet förlika sig. — Skulle man uppkasta helt nya, på försök till antagande? — Nej, dem kunde man ej ålägga sig att finna; man måste välja imellan de två stridiga meningar, som blifvit yttrade, och rösta dem imellan. Ingendera af dem, som bekännt sig till någon af dessa meningar, kunde öfvergifva den; och utslaget måste således bero af de tre ledamöter, som ogillat båda meningarna. Desse tre ledamöter skulle således välja, hvilkendera af två, i deras tanka falska satser behagade dem mest eller misshagade dem minst; och af detta val skulle sakens utgång bero! Desse ledamöter, som äfven nu afgjorde saken — ensame, emedan de andres två motsatta meningar, som upphäfde hvaranJust. -Ombudsmans Emb.-Berätl. lill 1850 års riksdag. lf 82 nan, ej kunde lagas i beräkning — skulle således afgöra, icke efter sin öfvertygelse, icke på ”lag och klara skäl”, utan efter smak, d. v. s. godtycke.
I anledning af hvad den siste■**yärde Ledamoten anförde, anhåller jag få nämna, att man, genom bifall till Utskottets Utlåtande, äfven vinner samma ändamål, och, om det förnekas, kan jag ej frångå min förr gjorde begäran om Votering, Herr Grefven och L a n d t - M a rskalken framställde derefter följande voterings-proposilion: Den som bifaller Lag-Utskottets förnyade Betänkande angående föreslagen ändring i Kongl, Brefvet den 17 Ocloher 1778, rörande barnamord, voterar Ja ; Den d.ot ej vill, voterar Den 20 November f. tn - 347 Vinner Nej, anses Ridderskapel oqh A<ieln hafva afslagit nämnde Betänkande. Herr Ribbing: Jag anhåller, alt det tillägg, sorn finnes upptagit uti Preste-Ståudels fattade Beslut, måtte i contra propositionen inflyta. Herr Grefven och L a ii d t -Mar - s k a l k e n hemställde, emi Ridderskapet och Adeln önskade, att, jemte afslag å BagUtskottets Betänkande, instämmande i Br'ésle-Slåndets beslut, skulle, på sätt Herr Ribbing yrkat, uti contra propositionen intagas, Ropades Nej. Herr Cederschjöld: Innan voteringen börjar, anhåller jag att få göra ett tillägg till milt förra yttrande. — Om den Författning, som nu är gällande skulle iippbäfvas, och förhållandet återställas i sitt fordna skick, så skulle samma missbruk och oredor återkomma, som till en betydelig del troligen föranledde den senare Författningens vidtagande, nämUgui husbönder och Fiskaler skulle kunna anställa de skandalösaste undersökningar, huruvida den eller den q vinn a u till äfventyrs kan vara hafvande, hvilken undersökning och fiscalicering just skulle rakt kunna leda till det salning sedeförderf, sam man ville förekomma.
1894 IDUN men enligt min erfarenhet är detta tal i många H a n y r k a r, a t t l ä k a r n e skola ställa sina h y - fall blott och bart en lättjans Ijufligastc och begieniska fordringar äfven utanför skolan, till kvämaste dunkudde. På den slumrar icke blott lärjungen själf in, utan ock föräldrar och anhöriga; hem och f ö r ä l d r a r och den v å r d dessa s k ä n k a D e t ensidiga på- och bekvämt är det otvifvelaktigt, då man brustit sina barn u n d e r skoltiden. H a n framomtanke och ordning på sina böcker, kläder, skodon m. m.! samma förseelse hos flickan! Gossarne blifva hos oss allt för mycket observerade, betjänade och » Öfva vi föräldrar », frågar han, » öfver våra barn urskuldade, och detta inverkar menligt på många den trägna tillsyn, som är af nöden, då vi veta af dem, då de på egen hand skola visa flit, ordatt skollifeet ställer och måste ställa större forning, ihärdighet och sedighet i skolan. Men, indringar pä deras uppförande, hälsa och krafter än vändes ofta, » man får ju ej räkna så noga med hemlifvet, och äro vi i allmänhet på det klara med en gosse ». Jo, svarar jag, minst lika noga som att våra barn, fordra mera omsorg, mera vård och vi räkna med våra flickor. Med dem räkna vi intresse från vår sida, sedan de inträdt i skolan, ännu dess bättre noga i de flesta hem. Säkert eller anse vi oss icke fast mera genom barnens är, att vore vi föräldrar ständigt lika nogräknade skolgång befriade från en hel del omsorger, som i allt med våra gossar, äfven från deras spädaste vi utan berättigande och betänkande anse tillhöra år, med deras hemlif och utelif, som vi äro med skolan? Fästa vi, då vi bedöma skolans verksamvåra flickor, så skulle detta aktgifvande och dessa het och inflytande på våra barn, tillbörligt afsestörre fordringar välgörande inverka på gossens ende på deras utveckling, begåfning, hälsa o. s. v.?
Herr Grefve Mörner upprepar sä ofy ta huru man blott för nöje skull klandrar, att man snart skulle vara frestad att tro, det han blott roar sig i förlitande på Svenska Folkets godtrohet, då han anför, huru de skattg skyldige fått erfara en ej obetydlig lindring uti de af af ålder med Hemmanen följande besvär. Om min klagan att Landet utarmas ge - Bil. till Ridd o. Ad, Pr. IV Band. 3 34 Den 5 Maji e. m. oom ständigt okade 'katter enligt den adle Gref* vens yttraodeär fullkomligen ogrundad, Olifver en'riga som af Folket må atgöras o b besvaras; dsn värde Talaren får förlåta att jag emedlertid icke ännu anser mig öfverfygad, att Sverige icke saknar ett på sanna grunder fo* tadt Sratshushaliningssysteme och de 3 förenade Utskottens hemställan i dfnoa del torde väl gifva någon styrka åt min mening. Den ädle Grefven bär sökt fritag* Mini-ä stören ifrån all delaktighet i de åtgärder, sorn vållat förvirringen i vårt penningeväsende. — Då jag yttrat huru jag trodde, det Ministéren kunnat afböja förblandningen af Rikets skuld med landets mynt, i fall den dertill gjort nåi got försök, så ansåg jsg mig ej behöfva befara, att missförstås såsom hade jag dermed menat den utsläppning af BancoSedlar, som skedde i början af 1809 år» Riksdag för de då oundvikelikelige krigsbehof; jag hade trodt att man ännu ej bordt förglömma att Riksens Ständer vid simma Riksdag beslöto, att 4 Millioner utaf krigskostnaderna skulle betäckas med annuifeter, men att detta redan fattade beslut upphäldes vid 18to års Riksdag 1 Öfebro, utan att Ministeren sökte att afvärja det; och att sedermera vid 1812 års
Det är således hufvudsumman: vill ni lof va mig ett litet föredrag på en half timme om » Hemlifvet i Sverige? » Det tog endast ett par minuter att på amerikanskt vis komma öfverens om villkoren och afsluta muntligt fördrag mellan prästfrun och föreläserskan till yrket. Sedan följde rådplägningen rörande bjudningens sedvanliga tillbehör, som i föreliggande fall måste noga ordnas i svensk stil alltigenom. Frågor och svar flögo som skyttlar fram och tillbaka, medan värdinnan sökte utröna enskildheter i svenska bruk och seder, som sällan stå till buds i resebeskrifningar, utgifna af manliga författare. » Hvilka äro de svenska nationalfärgerna? Hvilka nyanser af blått och gult? Hvilken är den svenska nationalblomman? » Jag föreslog neckrosen, konvaljen, linnean, blå- sippan. Men skogens små blomster voro oåtkomliga midvintertiden och äro för resten näppeligen stora och pråliga nog att tjäna som salongsprydnad. Neckrosor däremot finnas året om i papper och tyg, men amerikanskans fina smak förkastar allt utom den doftande, af naturen själf färgade och formade blomman och beräknar vid samkväm minst lika stora utgifter för lefvande blommor som för förfriskningar åt gästerna. » Hvad är det för grönt, som växer i de svenska skogarne? » Jag rekommenderade granris och ormbunkar. Långt svårare blef det att gifva goda råd, då förfriskningarna koramo på tal, ty te, kaffe och choklad utgallrades genast på listan som » rysligt hvardagliga » jorden rundt. På skämt nämnde jag som svenska, karaktäristiska rätter: palt, mesost, graflax, filbunke, sill och potatis. Ingendera tycktes slå an — rent af otänkbart! Då något läskande ändå ansågs oumbärligt och den svenska gröten, som jag hade i sinnet, näppeligen kan anses vara läskande, föreslog jag ölost med ty åtföljande recept — men frun ryste till och ruskade på det fina hufvudet. » Nå, punsch då! » — Storögd förfäran. » Vi afsky vin, öl och spirituösa af smak, princip och för församlingens skull. » » Hurrah! » hade jag så när ropat — » jag har det! Saft och vatten, naturligtvis.
Tror du att han ens besvarade mina ömhetsbetygelser då jag, glömmande alla hans fel, hans utsväfningar, hans hårdhet och det oerhörda slöseri, hvarigenom han förstört min förmögenhet och bragt sig sjelf, mig och vårt barn nära tiggarstafven, kastade mig gråtande i hans armar, för att säga honom farväl, kanske för alltid. Ack, Mathilda! huru många äktenskap och huru få lyckliga! mitt kunde ock icke bli annat än olyckligt, ty hvad kan man vänta när man väljer som jag? då man förälskar sig i en hycklare, som prålar med lånade känslor, som bär ädelmod och dygd på tungan, och köld och lastbarhet i hjertat; då man skänker hjerta, hand, förmögenhet åt en ovärdig, hvilken förstår att slugt bemantla sin egennytta, men, snart ledsnande vid den bedrägliga larven, aflägger den och visar sig i sin rätta, afskyvärda gestalt. Se, goda flicka! detta är en följd af den öfverspända inbillningen, den svärmiska känslofullheten som du hos mig kallar Snille och som du så mycket prisar: man förälskar sig lätt och har icke tillräcklig sans för att lyssna till förnuftets varnande röst. Dårad af en förförisk yta och insöfd af söta ord, drömmer man sig vid den älskades bröst i ett Eden och vaknar – i en afgrund af qval. Så har det händt mig, bevare dig Gud för en dylik erfarenhet! Min lilla Theodor är min enda glädje, han är det enda jag kunnat berga undan ruinerna af min lycka. Han utgör min tröst i bekymren, mitt hopp för framtiden. Måtte han blott icke likna sin far! O jag ryser vid denna tanka. En lycklig maka upptäcker med vällust i sonens anletsdrag likhet med fadrens, och önskar ingenting högre än att äfven hans hjerta, hans böjelser, hans mer och mer utvecklade anlag, måtte likna den som gifvit honom lifvet, och jag – måste önska tvertom. Lycka är att gossen redan vid tre års ålder kommit ur fadrens händer, att morbror, som gufar, ädelmodigt lofvat bekosta hans uppfostran, och att jag sjelf kan ha öfverinseende dervid.
JS8 Bevillnings-Utskotlets Betänkandet!. itämmes af Ämbetsmän, det med rättvisa ske käti, uppdrifva Kinnaos rätt, och hvilka dervid inskränka siinom hvarje Bergslag, utan afseende a det sarskildte inom densamma sig yppande olikheter, synes den betydligaste af Rikets Hufvudnät ingar näst Jordbruket vara undantagen fran Svenska Folkets allmänna rätt att sig sjelf beskatta, hvarförutan den tryckande och ©jemna beskattningen åf. irena mode Verk äfvenledes blifvit inom UiskoMet ådagalagd, med anhållan, under förutsättande det samma hufvudgrunder, hvarpå i « i 8 åis Be v il-ljungs Författning nr bygd, bl. Iva bibehållna, ali en fika rättvis method matte Id esk lil vas flir Biskattning af Bänk sorn för Jordegendomar, eiler det verkliga värdet, grundad! på afkastning och otvungna knpeslut. Ofvenygadt på redan anförde skal, om nödvändigheten att at Jernbrnken bereda en mera jemn fördelning af .Bevillnings-afgifren , liar Utskottet ansett densamma kunna vinnas genom följande lill de i detta fall nu gällande föreskrifter gjorde rättelser och tillagg, dem Utskottet nu får med al vördsam het under Riksens Högloft. Ständers upplysta skärskådande hänskjuta: nemligen: 1:0 Att priset å Stångjern, såsom grund för Bevillningen för Smides-rattighelen, bör vid de för allmänna Bevillningens åsättande oell fördelning blifvande Committéer bestämmas; 2:0 Att grunden för Beskattningen ti Smidet . råitgluten för Stångjerns * Bruk böf hädan» Bevillnings. Utskottets Betänkanilen, efter blifva värdet ä de vid hvarje särskildt
Fornander föreslagit, att då köp af jern i Stockholm icke sintes genom mäklare, och mäklarens attest af värdet sålunda vore någonting oegentligt, hvad Stockholm beträffade, början af nämnde § matte erhålla följande förändrade lydelse: ”Lånen utgifvas till högst |:delar af pantens kända försäljningsvärde”. Som det, efter all sannolikhet skulle möta svårigheter för Bankostvrelsen att bestämma belåningspriset å den mängd jern, stål och koppareffekter, hvilka såsom pant i Banken antagas; derest icke dervid finge följas en officiel uppgift, angående sådane effecters försäljningsvärde; men å andra sidan åter det är af vigt, att prisbestämningen icke uteslutande rättas efter samma uppgift, har Utskottet, i så måtto biträdt berörde förslag, att Utskottet anser sig böra hemställa, 15:o. att ifrågavarande 157 § måtte i början sålunda förändras: ”Lånen utgifvas till högst tref jer dedelar af pantens försäljningsvärde, eldigt mäklare-attest eller eljest kända förhållanden. Herr Lagerhjelm, Pehr, har föreslagit, att räntan för lån emot ofvan omförmälde pant må nedsättas från 4 till 3 procent; samt såsom skäl derför anfört, att räntan varit så förr; att Banken af dessa lån endast skördar vinst, utan risk, emedan Banko-styrelsen eger att bestämma belåningsvärdet samt att intet lämpligare medel för sedelslockens ökande gifves, än utställandet af sedlar på metallisk valuta. Tid sednaste Riksdag väcktes jemväl fråga om nedsättning af räntan för dessa lån, men uppå Ulskoltets, uti Betänkandet, N:o 82, gjorda till - 30 Banco-U(»koitels Betänkande, X:o 29. styrkan fick nämnde fråga förfalla. Till de skäl för afslag, Utskottet då anförde, torde kunna läggas, att ifrågavarande låne-rörelse varit i ständigt stigande, och att Utskottet nu går att tillstyrka en förhöjning idet af JeruKonloret emot Tre procents ränta begagnade kreditiv. 16:0. Utskottet afstyrker fördenskull bifall lill Herr Lagerhjelms motion.
Då skulle alltså en skildring af den antika kvinnan i literaturens tjänst blifva skäligen innehållsfattig; det är ej heller någon sådan vi nu vilja prestera. Det är tvärtom den skildring den antika literaturen ger af kvinnan, som vi skulle tillsammans något närmare skärskåda. I hvilken belysning stod alltså kvinnan för antikens skalder och prosaister? Efter den framställning vi senast sökt gifva af äktenskapet behöfva vi ej längre söka efter svaret. Det ger sig själft: så vida de antika författarne verkligen tagit sina karaktärer ur lifvet, måste den äldre literaturen hufvudsakligen uppvisa de bättre kvinnotyperna, den yngre åter hufvudsakligcn eller endast dåliga sådana. Och detta stämmer också i det närmaste in med verkliga förhållandet. Måhända har någon af mina läsarinnor verkligen gjort bekantskap med en antik kvinnokaraktär. Ty det finns i själfva verket en sådan, som ännu då och då lefver upp på scenen — det är Sophokles ' Antigone, föryngrad af Mendelssohns skaparsnille. Hvem känner icke Oidipus-dotterns dystra saga, så- dan antikens störste tragiker tolkat den? Tung hvilade gudarnes vrede öfver Labdakidernas hus. Förkrossad öfver sina ofrivilligt begångna ogärningar, måste Oidipus gå i landsflykt, och med uppoffrande barnakärlek följde den ädla Antigone sin fader, tills han slutligen i Kolonos ' lund funnit en hvilostad. Men förbannelsen följde allt fortfarande Labdakidernas släkt. Brödrakriget flammar upp mellan Oidipus ' söner, Antigones båda bröder falla för hvarandras hand, Under rubrik " Köksalmanack " kommer från och med detta nummer den för alla våra läsarinnor välkända signaturen » Sfen / a » att redigera matsedclsafdelning en jämte densamma åtföljande matlagningsrecept, en ackvisition till den fasta redaktionen, hvilken vi våga hoppas, skall bli mottagen med allmän tillfredsställelse. och herskaren i Thebe förbjuder vid dödsstraff hvem det vara må att begrafva den ene af dem. Antigone känner faran, men hon känner också sin plikt, och för henne går gudomlig rätt före mänsklig.
Då anledning saknas dertill, att endast hus och Kongl. Maj.is Nådiga Propos. N.o ty. i3 byggnader tillhörande Barmhertighets-inrättningar, men icke deras jordegendom blifvit i 4;de Art. af Bevillnings-förordningen från erläggande af dylika äfgiftér fritagna, blifver följden deraf, att i samma nion Hospitalernas inkomst användes till Bevillnings-afgifter, i samma mon minskas deras förmåga till välgörenhet. Med inskränkta tillgångar kunna dessa inrättningar icke emottaga och underhålla ett lika stort antal Hospitalshjon, sorn när inkomsten bibehålles oförminskad. Det är äfven obestridligt att, då Seraphimer-Ordens-Gillet, uti de Contracter,som vid fastighetens utarrenderande med vederbörande arrendatorer Upprättas, tillförbinder dessa senare att godtgöra egande-rätts-bevillningen, hvilket utan serskildt aftal ej kan dem åläggas, de komma att utgöra så mycket mindre i arrende, och Bevillningsafgiften i alla fall drabba Bospitals-inrättningarna och minska deras inkomster. När dertill kommer, att nästan alla Hospitalshemman äro utarrenderade till enskilda personer, hvilka såsom arrendatorer erlägga serskild bevillning, hvarigenom Staten af dessa Hemman får en Bevillnings-afgift, som icke utgår från de mångfaldiga Hemman i Riket, hvilka äro Under egarnes eg^t bruk och nyttjande, så öfverlemnar Kongl. Majrt i Nåder till Rikets Ständer, om icke barmhertighets-inrättningarna böra från erläggan - i4 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 77. de af bevillning för deras egendom af både lius oeh jord, ej mindre i Städer än på landet, njuta befrielse, en förmån som dessa inrättningar förut alltid åtnjutit, oeh deraf de lika mycket nu som förr äro i behof. De dessa mål vidare upplysande handlingar vill Kongl. Maj:t i Nåder låta öfverlemna tili det Utskott, hvartill de kunna af Rikets Ständer blifva förvista. Kongl.
Jernhandteringens understöd begagna temporärt Uåne-biträde af Banken, till ett efter tidernas skick då lämpadt. belopp, icke blifvit genom något sednare beslut upphäfven, hvadan ock snarare en efter behofvet och förändrade omständigheter afpassad tillämpning af äldre föreskrifter, än beviljande af någon ny förmån, härvid var i fråga; dels ock, af den reglerings-grund för allmänna Låne-operationerne, Banko-Utskottet för dess del anser så väsendtelig, att nemligen Näringarne uti en annan väg än genom de så dryga Diskontlånen må ethalia de understöd, som möjligtvis af ali" manna Fonder lämnas kunna. På sådan grund får Utskottet alltså vördsamt föreslå, det Jern-Contoiret må, emot nöj - Banko-Utskottets Betänkanden. 307 aktig säkerhet, förunnas Diskont-rättighet i Banken till ett belopp af 600,000 R:dr emot 3 procents ränta; hvilket Creditiv hör, efter Utskottets tanka, ställas till FulImagtiges uti Jern-Kontoret disposition intill nästa Riksdag , och af desse Fullmägtige få bero att bestämma, på hvad. sätt och i hvad ordning detsamma bäst må till Bruks-rörelsens nytta och båtnad användas; dock anser Utskottet följande 2tne vilkor böra i fråga örn dispositionen föresättas, nemligen: 1. Att en del af Creditivet, minst 100,000 R:dr, icke må i vanlig Låne-väg permanent disponeras, utan serskildt afsättas såsom Reservfond, användbar egentligen vid de terminer , di köpslut om Jern vanligen ega rum, på det att, derest konjunkturen för tillfället gåfve anledning till ofördelagtiga anbud , Tillverkarens derigenom inträffande förlägenhet matte genom Jern-Kontorets mellankommande åtgärd kunna serskilt underlättas; och 2.
Med bankväsendets utveckling och sedan denna industrigren mer och mer insett sin rätta bestämmelse att vara allmänhetens kassaförvaltare, hafva de enskdde börjat till denne öfverlemna sina särskilda kassor och deraf hemtat den dubbla fördelen att på samma gång göra sitt nödiga rörelsekapital ständigt fruktbärande och tillika bespara kassörsaflöningen samt derjemte undgå risken af förluster genom olyckshändelser eller brott emot eganderätten. Det är otvifvelaktigt att denna kassaförvallningsmethod med hvarje dag skall mer och mer allmänt omfattas och i hela hushållningen tillvägabringa den mest helsosamma reform. På en penning, som alltid är räntebärande och ändock när som helst disponibel, hushållas bättre än på den alldeles ofruktbara penningen i plånboken. Yore det icke för annat ändamål, än att föregå de enskilde med exempel af klok kassaförvaltning, borde visserligen Statsverket endast derföre skynda att öfvergå från sitt gamla, af då varande förhållanden oundvikligt förestafvade förvaltningssystem, alt uppsamla och under egna kassörers vård för långa tider skrinlägga sina inkomster. Men då detta system derjemte oundgängligen framkallar periodiska tryckningar i penningemarknaden, till stort men för den allmänna rörelsen, samt för Statsverket medför ränteförlust å det skrinlagda kapitalet och betydliga omkostnader för vården om det skrinlagda tillika med äfventyr af mångfaldigt slag, synes Statsverket för det allmännas och sin egen skull böra i all sin kassaförvaltning tillegna sig de stora fördelar och beqvämligheter, som nutidens bankinrättningar erbjuda. \ Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1865. No 73. 149 Möjligen torde svårigheter, dem jag icke kan förutse, möta ett fullständigt genomförande på en gång af en sådan förändring; men det tror jag mig dock kunna med visshet påstå, att denna förändring, sedan numera hvarje residensstad i riket har minst en bankinrättning, väl låter sig genomföra i afseende å den del af Statens kassaförvaltning, som för närvarande ombesörjes af Landtränterierna.