Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
144 - bara, att jag hade rätt att med min till gifvenhet ge Louise det stöd, som LOUISE. Det kan aldrig ske. KAMRERN reser sig upp och börjar gå af och an på golfvet, kämpande med sin rörelse ; stannar så framför henne igen. Är det med ansträngning någon annan? LOUISE. Ja. KAMRERN. inte ond men med ett förplågadt uttryck kunde fröken Louise inte ha sparat mig dethär? LOUISE. Då ber jag om förlåtelse men ja, blif som kamrern tror. Jag kan inte tala om detta ligt Jag visste ju inte och det är inte jag kan inte det det är så förfär KAMRERN ser på henne med en lång, medlidsam blick. aldrig hända mer. Men fröken Louise tror ju, att jag är hennes vän? Jag har pinat förlåt det skall LOUISE. Ja, ja, det vet jag. Tack, tack för allt. * 145 - BREFBÄRAREN knackar på dörren, öppnar den och räcker in ett bref. M:lle Louise Strändberg! Var så god. LOUISE skyndar fram och griper det; häftigt upprörd. BREFBÄRAREN. God middag! Går. * LOUISE håller brefvet framför sig, liksom tveksam. KAMRERN. Jag generar väl inte? LOUISE. går bort till fönstret, bryter brefvet och läser. Åh nej. Men om kamrern tillåter Efter hand som hon läser, få kinderna färg, och hela ansigtets uttryck förändras. KAMRERN efter en stund. Jag hoppas det är goda nyheter! LOUISE vänder sig om. Åh förlåt mig jag glömde KAMRERN. Det var goda nyheter det syns. Den bergtagna. 146 - LOUISE sakta och allvarligt men alltigenom med samma uttryck af dämpad lycka. tidens hand. Godt eller ondt allt ligger i fram pekar på brefvet. KAMRERN Der fans läkemedlet, som jag inte kunde ge. LOUISE. Är kamrern ledsen på mig? KAMRERN. Ack nej. LOUISE. jag gått ensam i långa år, med natt på alla sidor mitt namn ur mörkret långt borta. KAMRERN. Jag rår ju inte för det. Det är som hade
Tili kostnadernes bestridande — —- — genom flit och noggrannhet gjort sig deraf förtjente, anslås, utom för Götheborg, der endast en lämplig del af den för Staden belöpande Bevillnings-procent an vändes, En procent af hela Länets Bevillnings-Summa, Vid slutet af 149 §. föreslår Utskottet följande tillägg: Ej heller må till Taxeringseller Pröfnings-Comitees handläggning kunna återförvisas ett mål, som af Taxeringseller PröfningsComite redan blifvit afgjordt. Vid nedanstående §§. får Utskottet föreslå följande förändringar: i5o §. i83o års Förordning. Utskottets Förslag. Kongl. Kammar-Rättens Utslag Kongl. Kammar-Rättens Utslag skola kostnadsfritt meddelas skola kostnadsfritt 'vederbö den klagande; och måga — rande meddelas och måga —- — Resolutionen bör innehålla; ___ —- Resolutionen bör innehålla. men“besvär i dessa frågor uppehälle Besvär öfver Konungens Be - Bevillning^- XIt skotte t s Betänkande. N:o 38. *9 ej uppbörden af 151 Sedan Taxeringsoch PröfningsComitéerne skola ordentliga Uppbörds böcker af Häradsskrifvare på Län - *52 Kronofogdarne skola —; börande Häradskrifvaren, så väl vid första som andra Uppbördsslämman vara närvarande. Pag. 83. fallningshaf vandes j, PrÖfnings-Comitéens och Kongl. Kammar-Rättens beslut i frågor rörande Bevillning uppehälle ej uppbörden af §• Sedan Taxeringsoch PröfningsComiteerne —" — skola ordentliga Uppbördsböcker med deröfver författade sammandrag af Häradskrifvare på Lan §• Kronofogdarne skola —; börande Häradsskrifvaren, så väl vid första som andra Uppbördsstämman vara närvarande, för att meddela behörig annotation d de skattskyldiges debetsedlar j enär Uppbördsmannens qvittence j enligt Uppbörds-Förf attningarne j den förutan icke är gällande.
St. derom att en afvikelse egt rum, som visserligen icke f. n. föranledde till Konungens rådgifvares entledigande, men som likväl, om den fortsattes, kunde föranleda dertill? Maj f. n. 367 Vore det ädelt handladt, om man icke tillkännagaf att de hädanefter borde undvika de och de misstagen, hvilka eljest framdeles kunde blifva föremål för anmärkmr? Ibland de punkter, sorn äro nämnda, förekommer åtminstone en, som, om deri omnämnda förfarande fortgår, synes mig framdeles kunna leda till för riket vådliga följder. Är det väl då rätt att Const.Utsk. tiger? Vore det icke riktigare att ConslUtsk. lillkännagåfve, att ehuru detta förfarande icke nu kan gifva anledn. till yrkande af Konungens rådgifvares entledigande, sä anse vi oss likväl pligtiga att fästa upmärksamheten derpå att ett beträdande af samma bana kan bereda rikets olycka? Är det icke Const.Utsk:s pligt att göra en sådan erinran? För min del åtminstone har jag så upfattat meningen med denna granskning, att ändamålet dermed måste vara att bereda fäderneslandets välgång och ej att bereda ofärd för Konungens rådgifvare. Ibland de skäl, som blifvit anförda emot detta förfarande, har jag hört nämnas att det skulle vara vådligt, utan att man likväl sagt hvari denna våda består. Jag anser deremot verklig våda bestå deri att man med tystnad förbigår sådana omständigheter eller af Konungens rådgifvare företagna åtgärder som, ehuru de visserligen icke föranleda till de påföljder, som nämnas i 106 och 107 §§:ne 11. F., likväl kunna blifva olycksbringande för riket om de fortsättas. Jag tillstyrker derföre för min del att betänk, måtte punktvis föredragas och anhåller att R. o. Ad. måtte äfven för hvarje punkt serskildt besluta. Jag kan för min del icke finna att deruti ligger någon öfverträdelse af grundlagen eller någon förnärmelse för Konungamakten. ' Hafva R.
Jag är också för verldsklok till det. Att blotta sig för en är redan galenskap, att jag gjort det så många gånger gör det så lätt, derför är frestelsen så stor. Det är mer än år och dag sedan jag skref ett bref så omedelbart som detta, ty det är mer än år och dag sedan jag träffade dig den vintermorgonen på perrongen i Stockholm. Men nu käns det, som om det blifvit så qvaft inom mig af sjelfbeherskning och välvilja, att jag måste ha luft eller qväfvas. De pina lifvet ur mig bara med att göra mig så eländig inför mig sjelf, de säga, att jag är ärlig och sann och sjelfuppoffrande och själsfin och varmhjertad, och de lägga sig liksom afklädda barn i mitt knä. Och jag önskar ju ingenting högre än att så skall vara! Jag gör ju allt för att det skall vara så. Och ändå kan ingen menniska tänka sig, hvilken själstortyr det ligger deri, hur jag vrider mig under dessa smekande lögner, som drypa ned på mig – jag menar icke lögn af dem, jag menar lögn för mig. Det blir lögn för mitt eget medvetande; det dömer mig för oärlighet, dubbelhet, egoism, hårdhet. Herre Gud i himlen, hur kunna förklara menniskonaturen, när man lider af det, man skulle sörja så bottenlöst öfver att mista! För du tror väl inte, jag inbillar mig, att jag inte vill, de skola anse mig ha just de goda sidorna? Jag njuter ju af deras misstag, jag solar mig deri, jag får ju aldrig för mycket deraf. Det är en sådan hvila, att du inte tror mig om mera, än jag är, det är derför jag kommer till dig nu. Ja, det gör mig rentaf godt att tänka på, sådana bittra saker, du sagt mig ibland. Det är vällusten af ett piskrapp. Det är så härligt att slippa hålla på sin värdighet eller på att bibehålla din goda tanke. Jag bryr mig inte om, hvad du tänker om mig. Jag bryr mig bara om, att du inte låter mina bref ligga framme, så att kälkborgarfingrar få tag i dem. Det är det enda, jag bryr mig om. Ty jag vill icke vara ärlig, emedan jag icke känner mig skapad till martyr.
Tjänster och karaktärer såldes till den mestbjudande. Tvungen att följa den öppnade vägen till tjänsters erhållande, hade jag öfverlemnat mitt ärende till en genomdrifven riksdagsmans besörjande, och utan att mig därmed vidare befatta fortsatte jag min tjänstgöring hos kronprinsen. Under min sista uppvaktning kan jag berömma mig att med grefve Bark hafva delat ett utmärkt företräde i kronprinsens ynnest framför de tvänne öfriga af mina kamrater. Jag erhöll denna ynnest, jag måste det bekänna, till en del genom en mindre uppmärksamhet på prinsens tidsfördrif, för honom besvärlig och vid slutet af vår uppvaktning tjänande till intet. Andre hafva törhända visat lika efterlåtenhet i vidsträcktare afsigter för framtiden. Jag har glömt att omtala en af mina kamrater, baron Fredrik Sparre. Han och gref Fredrik Rosen64 hafva varit mina enda barndomsvänner under flera års ständiga umgänge. Fredrik Rosen var vår anförare i alla tidsfördrif, men hans flyktighet behagade mig mindre än den fromhet, som tecknades i Fredrik Sparres lynne och närmare tycktes instämma med min medfödda godhet. Under vårt vistande i hofvet började jag misstro denna fromhet. Den karaktär, hans senare år developperat, är tecknad i min fabel om Haren. Den 5 april 1762 förklarades kronprinsen myndig. Hans uppfostran upphörde. Vi samtelige, som varit förordnade till hans undervisning och uppvaktning, förafskedades tillika med guvernören med bibehållandet af våra löner. I mitt särskilda afskedstagande från en älskad prins tröstades jag af försäkran om en ständigt fortfarande nåd, den jag ostörd åtnjutit under alla omskiften. Jag har äfven framdeles åter fått hugna mig af hans umgänge, i hvilket jag räknat mina behagligaste stunder. FJÄRDE DELEN. Ehuru stor min saknad var af den prins, jag uppvaktat, tackade jag likväl Gud att lyckligen hafva slutat en tjänst, uti hvilken jag egt att bevaka ej mindre mig själf än en annan, en dyrbar person, för hvilken jag varit ansvarig. Jag kan ej utan rysning påminna mig en händelse, då jag trodde prinsen vara förlorad. För att meddela något begrepp om denna händelse är nödigt att berätta belägenheten af prinsens rum. De vette åt Logården.
Af den erfarenhet, som jag fått under den tid jag deltog i bankens styrelse, har jag funnit att anspråken på bankofullmägtige och deras noggranna efterlefnad af instruktionen äro ganska allvarliga från allmänhetens sida; jag tror derför att, så vidt man kan, så bör man vid föreskrifters meddelande använda sådane uttryck, att fullmägtige kunna i dem hafva stöd för sitt handlingssätt. Jag skall emellertid icke, då man synes fästa så mycken vigt vid att få ett förändradt reglementerande uti ifrågav:de hänseende, vara deremot, allenast detsamma blifver bättre och bestämdare affattadt, än Utsk:t föreslagit. Jag hemställer alltså, att den föreslagna redaktionen må erhålla följande, i någon mohn förändrade lydelse: »Att åt bankofullmägtige må öfverlemnas att kunna, då de finna sådant med afseende å förekommande omständigheter lämpligt och för banken fördelaktigt, i stället för Svenskt silfvermynt ifrån banken utgifva silfver och guldplantsar emot det pris, som Fullm., med ledning af priset å silfver och guld på utrikes ort, bestämma. » Å detta mitt förslag anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jemte det att jag i sak står fast vid hvad jag tog mig friheten att framställa i mitt yttrande under diskussionen öfver den föreg:de punkten, så har Den i Mars f. m. 27 jag ingenting emot att instämma i den redaktion af Utsk:ts hemställan, som af Hr Akerman blifvit föreslagen. Gr. Hamilton, Malcolm Walter: Afven jag instämmer i det som Hr Akerman yttrat. Det är gifvet att bankofullm., vid betraktande af bankens fördel, måste äfven taga i betraktande hvad som är priset på silfver utomlands, och i'sådant afseende känna sig före. Efter den utredning, som blifvit gjord, behöfver jag icke vara vidlyftigare, utan anhåller blott om bifall till Hr Åkermans förslag. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Jag anser mig nödsakad att motsätta mig det förslag, som blifvit väckt om tillägg till Banko-Utsk:ts ifråga v:de hemställan.
Kammarherren Klas Wrangel, som anförde jagten, ville uppdrifva elgar, men skogen var därtill för vidsträckt och tiden för kort. Man nöjde sig med harar. Drottningen sköt från sadeln i fullt språng en jösse. Detta var icke nog, hon upptäckte räfven, räfven bedrog henne, hon bedrog jagtsällskapet, och änden blef kullerbytta. När Kristina återvände till staden, syntes hon blek och utmattad. Det var dock ingen barnlek, detta fall från hästen och släpande vid stigbygeln. Hon låtsade icke därom under första ifvern att gäcka förföljarne, men när spänningen var förbi, återtog naturen sin rätt. Hon kände en olidlig värk i hufvudet, bröstet och ryggen; hon inbillade sig, med sin lifliga fantasi, att hon afbrutit ett refben. Med möda tillryggalade hon vid Flemings arm den korta vägen från hamnbryggan till De Geers hus, där hon bodde vid torget. Här omhändertogs hon af fru Beata Oxenstjerna och väckte ej ringa bestörtning. Kristina älskade ej denna sin tuktomästarinna, som med alla en husmoders dygder förenade ett sträft sätt och icke dolde, att hon ogärna underkastade sig detta ömtåliga uppdrag af riksförmyndarne. Hela hofstaten kom i rörelse och skrämdes ytterligare af de återvändande jägarne, som ej kände drottningens fall eller orsaken till hennes försvinnande, men desto bättre kände Kolmårdens dåliga rykte. Sven Axelson hade låtit undfalla sig halfkvädna ord om någonting, som skulle ha timat i bergsklyftan. Det skulle ha skett, men ändock icke skett: därpå blef ingen klok. Hofläkaren efterskickades och föreskref åderlåtning. Intet refben befanns brutet, men åtskilliga skråmor upptäcktes på rygg och axlar samt en blånad på högra tinningen. Kristina vägrade att angifva deras orsak. Man skulle icke få den triumfen att se henne straffad för en nyck. Furstinnan Marie Eufrosyne var likaledes af oro och skrämsel illamående. De två kammartärnorna, hvilka medföljt för drottningens närmaste uppvaktning, befunnos halfdöda af ridten och fruktan för straff.
Skulle de som taga och de som lemna varor på credit finna, att deras böcker ingenting bevisade, så skulle otvifvelaktig! köpare och säljare, lill bekräftande af sina aftal, nödvändigt utfärda vexlar eller reverser till bevis på den dem emellan slutna affären. Man har föreslagit, att efter 1S47 års slut skulle, utom vexlar och accepterade invisningar, äfven reverser, försedde med minst 2:ne endossemeuter, tilläggas företrädesrätt till belåning, framför andra disconlabla papper. Jag måste bekänna min oförmåga att kunna fatta hvad som menas med reverser, försedde med endossemenls, åtminstone känner vår lag ingenting sådant, och det vore ensamt tillräckligt för att icke vid en creditlagstiftning begagna uttryck, hvarom lagen intet vet. Vexeln endosseras, del vill säga, att en påskrift göres, hvarigenom man iklädes betalningsskyldighet. En enkel påskrift af en revers, på ryggen, betyder vanligen icke annat än transport, men ej betalningsskyldighet; innefattar påskriften åter betalningsansvar, då kallas den borgen. Man bör således utsätta borgen, som för egen skuld, om ovillkorlig betalningsskyldighet afses, men ej ordet endossement, såsom främmande och icke af lagen godkändt. På de skäl jag anfört, och då efter min tanka Handelsoch Näringsdiscontens fonder efter 1846 till största delen skulle blifva obegagnade, utan alt medföra den af mången påräknade följden, eller att ovillkorligen sätta inrikes vexlar i gång, i fall mom. litt. b) bifölles, tillstyrker jag uteslutande af berörde mom. på sätt BorgareSt. beslutat. Hr Lagerhjelm: Emot Frih. Palmstjernas förslag har jag följande anmärkmr att görn. Han bar inryckt skuldsedlar att kulina begagnas. Då Utsk. rätteligen vill uppmuntra uppkomsten och begagnandet af inrikes vexlar, så innebär Frihms förslag ett sätt att förhindra desammas uppkomst; ty om reverser ej få begagnas, så följer deraf en böjelse att införa vexlar; det blir således en fördel. Antages deremot Frihms förslag, så kommer ingen fördel att tilläggas inrikes vexlar, och de uppkomma^' således icke eller.
Låtom ej orättvisa, ensidighet och besinningslöshet, göra dem tyngre än de nu äro det, för ett ädelt folk, som förtjenar att se sitt förtroende belönadt. Om vår sammansättning är bristfällig, äro vi ju dock alla Svenskar. Om våra förhandlingar äro tunga, långsamma, så hafva vi ju alla den goda viljans kraft. Låtom oss ej glömma, att stora Interessen tillhöra Representantens pligt att skydda; och att han snart blifver kraftlös, om han lättsinnigt öfverlemnar dem åt orättvisan eller glömskan. Jag utbeder mig, att StatsUtskottet måtte fästa uppmärksamhet vid det förhållande, hvari Götha Canal-Bolags Actieägare sig nu befinna; och anhåller, att åtminstone 1 procents ränta intill år i833 lill bibehållande af Actiernes nu varande fallna värde, måtte dem af Slaten beviljas; sedan 328 Den a3 December. de icke kunna påräkna inkomst af östgöthaLinien, äfvensom, att deras beläningsvärde i Baiico-Disconten måtte få fortfara, hvarom StatsUtskotlet torde med BancoUtskottet böra öfverlägga. Herr Gyllenkrook , Johan Göran j hade inlemnat följande, som upplästes: Då i8a3 års Ständer beviljade, hvad Götha Canal-Direction till Canalens fullbordande begärde, skedde det med förbehåll, som Riksdags-Beslulet tämligen tydligt uttrycker, att ej framdeles gifva något mera; detta beslut borde väl stå fast ovilkorligen, och så mycket mera, som ej några gällande skäl från Directionen blifvit uppgifna till upphäfvande af detta beslut. Att missräkningar förorsakat ouppfyllandet af Directionens gifna löfte, är tydligt, och att sådane i början ej kanske kunde undvikas, medgifver jag; Rikets Ständer hafva också ej gjort afseende derpå, ulan, oansedt felslagna beräkningar, beviljat nya anslag flera gångor.
495 och Riksens Ständer på detta sätt blifvit föreslaget, giliadt och antaget, för att tjena till grund och rättésnöre vid de serskilda frågor, som i Städer och Församlingar pä Landet kunna uppkomma om de fattigas försörjande, intill dess den af Riksens Ständer önskade allmänna författning i detta ämne vid näst instundande Lagtima Riksdag kan blifva stadgad 5 Förklarandes Kongl. Majrt sig alltid i Nåder vara benägen, att, efter föregången prof ung, stadfästa de öfverenskoinmelser, hvilka emedlertid i Städer och församlingar på Landet kunna träffas. Ehuruväl Utskottet, vid ett sådant förhållande, i så måtto icke kan tillstyrka bifall å den af Herr Doctor Knös framställda motion, som i Utskottets tanka ingen anledning förekommer, att nu hos Riksens Höglofl. Ständer föreslå vidtagandet af vissa allmänna provisoriska anstalter i afseende på fattigförsörjningen, då redan, enligt Kongl. Maj:ts oell Riksens Ständers gemensamt fattade beslut, på sätt som den Nådiga Kungörelsen innehåller, sådana provisoriska anstalter och öfverenskommelse!- till fattiges försörjande kunna emedlertid, och intill dess en allmän fattigvårds-författning blifver utarbetad, på serskilda orter vidtagas, och Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställas. Men då nödig enhet och likstämmighet härutinnan i framtiden endast torde kunna påräknas eller vinnas genom ett allmänt stadgande, ehuru lampadt efter serskilda orters Bihang till RiksSt. Be sv. och Ekon. Utsk. Betänkanden, enskilda beskaffenhet och behof; så anser Utskotts t det af Doctor Knes åsyftade vigtiga ändamål både påskyndas och lampell, gast befordras, om Riksens Höglofl.
För målningar af Svenska (Norska och Danska) mästare anordnas 1 sal med takbelysning jemte 6 kabinetter i sydöstra hörnet af våningen och i södra avant-korpsen upplåtes en sal och 2 rum för handteckningar, gravyrer, pasteller och aqvareller, hvarjemte ett litet i samma avant-corps varande afskiijdt rum är bestämdt tili förvaringsrum för åtskilliga vid kopiering behöfliga effekter; och i sydvestra hörnet af våningen inredes 2:ne tjensteoch arbetsrum vid gravyrsamlingen; varandes en i midtelbyggnadons vestra del befintlig större säl ämnad att inrymma Svenska troféer. Och är kostnaden för hela denna vånings anordning jemte samlingarnes inflyttning och uppställning beräknad till 45,065 R:dr 85 öre. För anordning och inredning af trapphuset, afsedt såväl för den samling af gipsafgjutningar efter de märkvärdigaste och skönaste skulpturverk från äldsta tider til! närvarande, hvilken, enligt komiterades af Kongl. Maj:t gillade förslag, borde inköpas för en summa af 20,000 R:dr, som ock för de få gipser staten redan eger, är följande plan uppgjord: nedra vestibulen och trappuppgången till andra våningen komma att anordnas för gipsafgjutningar efter Egyptiska och Assyriska bildverk, vestibulen i andra våningen och trappuppgången till den tredje för dylika afgjutningar efter Grekiska bildverk från den klassiska skulpturens tidigare ålder, samt en stor trappsal med kolonner i öfra vestibulen, bestående af sex stora tvärfält, för gipsafgjutningar efter bildverk från grekiska plastikens blomningsperiod, från dess sednare tid och förfall under Romarne, från egentliga medeltiden samt från första och sista seklerna af nyare tiden. Upp tagande kostnadsförslaget för hela denna afdelnings af byggnaden försättande i sådant skick, komiterade funnit denna afdelning böra erhålla, utgifterna för gipssamlingens anskaffande inbegripna, ett belopp af 41,694 R:dr 46 öre.
Det är derföre icke min mening, att de skola nu på en gång tillintetgöras, utan tvertom, att de må stå och gälla, till dess Rikets Ständer hinna nu eller framdeles pröfva, om de äro tjenlige eller ej, samt i förra Den 29 December f. m. 87 fallet godkänna dem såsom lagar, och i det sednare, hos Kongl. Maj:t anmäla dem till upphörande, för hvilken åtgärd, enligt nu gällande grundlagar, ingen prescriptions-tid finnes utsatt. För att slutligen undanrödja all tvekan om meningen med min motion, vill jag öppet förklara, att den härleder sig från kunskapen om den stora skilnad, som äger rum i Behandlingen af Lagar och af Lag förklar ingar _, hvarmed Rikets Ständer äro missnöjde. Till de förras upphäfvande, fordras nemligen Konungens bifall: men i afseende på de sednare, beror det endast på Rikets Ständer att hos Konungen tillkännagifva deras beslut. Denna rätt är af för mycken vigt, för att af oss försakas, i afseende å ifrågavarande Författningar. Densamma begagnades också af Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag i afseende på den Kongl. Förordningen af år 1787, som utsätter lifsstraff för obeböriga omdömen öfver Kongl. Maj:ts Författningar, Rikets Ständer funno sig icke hafva af nöden att begära, det Förordningen måtte upphäfvas, utan endast att Kongl. Maj:t täcktes förständiga vederbörande Domstolar, att den icke mer finge tillämpas eller åberopas. Herr von Schulzenheim: I anledning af hvad Motionairen nu sednast anfört, anhåller jag endast att få äran fästa uppmärksamheten på, hvad en Lagförklaring vill 88 Den 29 December f. m. sägn. Denna definieras i 88 §. RcgeringsFormen sålanda: ”De förklaringar, som till ”svar på inkomne förfrågningar om Lagens ”rätta mening, Konungen, genom Dess Hög”sta Domstol, emellan Riksdagarne gifver.” Den värde Motionairen liar ännu ej kunnat öfvertyga mig derom, att de Lagförändringar, som äro föremål för närvarande discussion, kunna till denna definition hänföras.