Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betraktar man åter Riksgäidskontorets tillgångar, så befinnes det, att kontoret vid 1846 års slut egde: a) Dess hus, upptaget till värde af , 60,000: b) Fordringar, löpande med ränta 2,540,666: 5. 10. c) Fordringar, för närvarande räntefria, bestämd tid bör beräknas 586,203: 1. 11. d) Upplupne räntefordringar 49,062: 55. 10. e) Fordringar utan ränta 2,732,499: 27. 5. f) Behållning å banko-räkningen, n:o 2 349,461: 15. 6. Efter afdrag af ofvanomförmälda skulder 5,026,407: 17. 1. visar sig alltså, att Riksgäldskontoret vid nämnde tid, utöfver skulderne, egde en behållning af 1,291,485: 17. 5. Om nu ock antages, att åtskilliga bland de upptagna fordringarna, såsom t. ex för utbetalda kreditivmedel, för förskott till bristerna i förslagsanslagen m. m., icke kunna anses utgöra någon egentlig tillgång, så bör dock med säkerhet kunna antagas, att, om ock dessa osäkra fordringar icke upptagas i beräk - 56 StatsUtshottets Utlåtande, N:o 78. ningen, kontorets tillgångar dock böra blifva i det närmaste tillräckliga att betacka dess skalder. Jag föreställer mig alltså att en liqvid af dessa skulder, när som helst, kan med kontorets nu egande tillgångar verkställas, och jag vågar derföre föreslå: l:o Att till liqviderande af bankens fordran för 1808 års krigskostnader användas de räntebärande fordringar, hvilka Riksgäldskontoret eger för meddelade lån till nedbrände städer samt för vattenaftappningar m. m. Helst dessa lånefordringar dels äro af likartad egenskap med dem bankens låneafdelning redan har att vigilera, samt berörde lån dessutom, derigenom, att de småningom inflyta, skulle lemna banken samma fördel, som den nu eger, att kunna påräkna en säker årlig inkomst under en längre tidrymd; 2:o
— StädcrS Bränwins-bränning synes böra grundas pä deras Jordbruk , och om Stockholms Jnwänare eller Bryggare skola ingä uti Bränwins-Bewillningen , .sä mäste det wäl ske förutan all monopolist inskränkning; hwaryredelst ock all stegring af BrHniyinSpriset och wäld bäst fhrekornmes, Friherre öbeck, ^lexrmäerWär Constitution har redan förestrifwjt ost ben förbindelser» att Bränwins-statten stall utgöras: Allmänna Bcswärs, och Economie-Utffottet har äfwcn redan fbrestagit sättet huru Bränwins-bränningen stall werkställas. Sedermera tillkommer det Bewillnings-Utskottet att bestäinma Mcthoden, huru stätten för bränningen stall utgöra-. Pä denna grund anhäller jag att detta mäs pu till Bewillnings-Utstotkkt mätte blifwa remiMadt. Herr 9SZ Den 2Z September. Herr Ltrussenkelstt, Nicbael: Jag är sä myckel mera bcrcdwillig att sörena mig med hwad Grefwe Norner samt Herr 8ckulLsn!aeim anmärkt emot Economie-Utskottcts Betänkande, sam jag i sam» ma Utskott, sä wäl i beredningen som ?1enum dcrstä» bes warit af olika tanka med pluralitcten, om utestu» tande rättighet för Stockholm och Götheborg samt Carlskrona, att fä bränna, utan i det stället ansett sä mycket mera instämmande med skäl och billighet, att desic Städer i likhet med de öfrige borde njuta lika rätt, hälst Utskottet ansett nödigt för besia Städer fä gagna fri Utförsel af Bränwin frän Landet, som wisar vtilräcklighetcn af det Quantum Bränwin som af Stats rller Krono,Brännerlernc kunde för deras behof wara att päräkna.
Man kan då, utan att gå grannlagenheten för nära, genom en jemförelse af de upgifter, som särskilda idkare af samma yrke eller rörelse lemna, och den kännedom, som Bevillnts-Beredningen sjelf kan ega om förhållandet dem emellan, få den speciella kännedom om yrkets eller rörelsens omfattning, som för dess bedömande kan varä nödvändig. Får man då t. ex. en sanningsenlig npgift från en handlande, kan man rätta sig derefter och dermed jemföra den andres upgifter. Att på ett billigt och rättvist sätt verkställa den beskattning, som blifvit Beskattn:s-komitén updragen, är ett ganska svårt problem att lösa, och tror jag derföre, att denna § bör återremitteras, för att af Utsk:t ånyo behandlas. Hr von Koch: I afs:de å denna punkt instämmer jag med dem, som yrkat densammes återremitterande. Hvad sjelfva upgifterna vidkommer, bör jag uprepa hvad jag vid flera föregående tillfällen yttrat, nemi. att jag väsendtligen åsyftade inom Beskattms-komitén, att man borde undvika att påbjuda något, hvarigenom den skattskyldige skulle blifva frestad att meddela osanna upgifter. Man öfverenskom då, att inga andra upgifter skulle den skattskyldige affordras än de som genom offentliga handlingar kunna kontrolleras. Jag lyckades dock icke att få denna grundsats så strängt vidhållen, t. ex. i afs:de på försäljningsbeloppet af handlandes varor, som jag tror kunna ske. För min del skulle jag anse önskvärdt, att de skattskjddige ej besvärades med några upgifter till Taxer:s-komitéerna, och ännu mindre att genom böter och andra tvångsmedel förnya desamma. Min öfvertygelse är också, att detta är ett onus, som af mången anses svårare än sjelfva skatten. Genom några mindre betydliga tillägg vid upgifterna till mantalsskrifningen, torde man kunna komma till samma resultat som Borgare-Ståndet, af hvilket hela paragrafen blifvit afslagen.
Jag tror icke att den omständigheten, hvarupå Utsk. syftat, skall förorsaka något bryderi, men om man vill hafva någon närmare bestämmelse i det afseendet, så kunna de, på sätt af andra talare blifvit anmärkt, erhållas antingen derigenom att derom stadgas i Svenska grundlagen, eller ock genom utfärdandet af en särskild civil-lag; ty det är en angelägenhet som endast rör Sverige, och icke har att göra med RiksAklen eller de unoniella förhållandena. Coust.Utsk:s Ordf:de har sagt att, utom de i Utsk:s Betänk, upräknade skäl, kunde äfven åtskillige andra anföras mot det ifrågavartde förslaget, såsom t. ex. att ingenting vore stadgadt för den händelse att vid valet af den ledamot, som borde utträda ur styrelsen derföre att en ledamot från det andra landet sjuknat, rösterna föllo lika mellan 2:ne personer. Jag tror att om man skulle reglementera för alla sådana fall, så skulle man få göra bestämmelser i oändlighet, och, enligt min tanka, kan man utan äfventyr öfverlemna detta åt dem, hvilka ansetts värdiga såsom ledamöter i styrelsen inträda. Samma talare har sökt visa att det bästa R. o. Ad. i närvar.de stund kunde göra vore att återremittera Betänk:et, emedan derigenom dessa brister skulle kunna blifva afhjelpta. Jag för min del kan icke inse att en återrenriss skulle tjena till något: ty då, enligt hvad här blifvit uplyst, Betänk:et blifvit af 2:ne Stånd antaget och af ett afslaget, så lärer Utsk. troligen komma att förklara att som Betänk:et endast blifvit af ett Stånd återremitteradt, kan i anledning af återremissen ingenting vid saken göras. R. o. Ad. skulle äfven derigenom komma att icke uttala någon tanka i denna sak. Det vore derföre, enl. min tanka, R. o. Ad. mycket värdigare, att i öf verensstämmelse med den åsigt Ståndet hyser om hvad fäderneslandets sanna bästa kräfver genast uttala sig för eller emot förslaget. Jag anhåller till följd häraf om afslag på Utsk:s Betänk., och om bifall till K.
» Det, det satt visst i pälsen, » urskuldade hon sig, » det flög i mig där, det hörde till — men har inte du någonting att svära? » Det hade han visst, en lång historia. När de kommo ut, sof Anders, alldeles hvit i mörkningen, allt minne af det föregående var borta Eör honom, och han fick knappt upp ögonen det ringaste, ty nu voro de ännu mera hoplasta af frost. Och med denne halfblinde Kupido på bocken foro de två tillbaka till Hanne-Charlottes för att tala med föräldrarna. (Illustratör: Gerda Tirin.) " 2) ef yngsta Sverige ". (Se porträttgrupperna å sidd. •4 * ör att åstadkomma en enastående och ori* gineli prydnad till detta vårt julnummer — en prydnad, hvilken därjämte i hög grad borde tilltala alla kvinnliga, alla moderliga hjärtan — inbjöd, som bekant, redaktionen af Idun i början af detta år vårt lands fotografer att till henne insända » så rikhaltiga samlingar som möjligt utaf af dem tagna porträtt af barn, ifrån den spä- daste åldern intill en ungefärlig åldersgräns af tio år. » Denna inbjudning hörsammades välvilligt af ett stort antal fotografer inom landets alla delar, och från norr och söder, från östan och västan böljade en verklig flod af barnporträtt in öfver redaktionens arbetsbord. Det är ur detta rikhaltiga material vi sedan — med både » val och kval », det kunna vi försäkra — gjort den urgallring af omkring ett hundratal porträtt, som våra läsarinnor återfinna på sidorna 4 2 4 och 4 2 5. Ramteckningen till porträttgruppen är utförd af artisten O. Hjortzberg. Tre pris voro utfästa för de deltagande fotograferna. V i d bedömandet biträdde godhetsfullt redaktören for » Fotografisk tidskrift » herr Albin Roosval och beslöts, att prisen på följande vis borde fördelas: priset å etthundra kronor för den, som helhet betraktad, bästa kollektionen af porträtt delas mellan fotografen G. Rosén, Stockholm, och fotografen Lina Jonn, Lund, så att hvardera af dem erhåller 50 kr. ; priset å femtio kronor för det bästa grupp-porträttet tilldelas fotografen Eurenius, Göteborg; och priset å femtio kronor för det bästa enkelporträttet tilldelas fotografen C. M. Olsson, Göteborg.
Beträffande slutligen anmärkningen emot de för Fulbnågtige föreslagna ljuspenningar, så anser Utskottet sig böra erinra, att Fullmågtige, sedan längre tid tillbaka, åtnjutit denna serskilda inkomst, samt att, enligt Banco-Utskottets vid 1828—1800 årens Riksdag afgifna och af Rikets Ständer godkända Memorial N:o 127, Banco-Fullmägtige erhållit samma förmon, som i detta afseende förut var Fullmågtige i Riksgålds-Contoret tillerkänd. Utskottets nu framställda förslag åsyftar således endast att bereda en nu saknad öfverensstämmelse i denna del af de Fullmågtige vid begge Verken tillerkända inkomster. Efter att sålunda hafva sökt utreda och upplysa de anmärkta förhållandena, får Utskottet förklara, att Utskottet icke funnit anledning i något hänseende förändra sitt förut afgifna lönereglerings-förslag, hvilket alltså, tillika med de uti det återremitterade Betänkandet, i i sammanhang dermed, gjorda framställningar, ånyo underställes Rikets Ständers godkännande. Stockholm den 26 April i84i. N:o 504, Ank. till Exp. Utsk. Jen SS April 1481, kl. 3 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning, i fråga om bränvinsbrännings-afgift erne. Sedan genom Borgare-Ståndets antagande af hvad Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten uti Memorialet N:o i4 hem - Förstärkta Stats-Utskottels Memoria*, N.-o 504. T ställt, i afseende å 4 § 3 mom. i samma Utskotts Memorial N:o 12, rörande grunderne och vilkoren för brånvinsbrånningens utöfning samt afgifterne derför, den uti sistnämnde
Ut supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes kl. en qvart till 10 om aftonen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Den 26 Februarii, 731 Onsdagen den 26 Februarii. Plenum klockan 10 förmiddagen. Herr af Uhr, Carl David, uppläste följande: (Se Bilagan N;o i.) Herr af Uhr, yttrade derefter muntligen: Härvid anhåller jag få tillägga min enskildta önskan, att Riksens Ständer på allmän bekostnad ville från trycket låta utgifva en fullständig beskrifning af Westbeck® hår ofvan omnämnde bergningsmethod, med dertill hörande ritningar å verktyg m. m. enligt dess gjorde förbättringar, på det äfven andra nationer må blifva i tillfälle att begagna dem och draga nytta af dessa upptäckter. Detta vore äfven ett värdigt sått att erkänna Westbåcks förtjenst, i min tanke så mycket nödigare, som i annat fall verkan af dessa uppfinningar lått kan förfelas, och igenom Westbåcks bortgång alldeles upphöra, helst då, enligt hvad jag hördt sägas, hvarken hans modesti eller hans enskilta tillgångar skola tillåta, att på sätt jag önskar få en sådan kännedom fullständigt spridd och begagnad genom hans egen försorg: - Grefve von Rosen, Axel: Jemte det jag Den 2 6 Februarii. instämmer med Herr af Uhr uti dess motion rörande Herr Westbäck, anser jag det vara min pligt att såsom Landshöfding i samma Lån der han år boende, yttra några ord till hans förmån. Hvar och en som kånner honom, skall vitsorda hans snille, hans kännedom af och hans nit för sin konst; hvar och en skall likaledes vitsorda hans blygsamhet i sältet att begära tjänster, och hans moraliska förtjenst såsom menniska. Vid flere tillfällen har han med största lifsfara för sig sjelf frålsat menniskors lif, synnerligast »809, då han under storm uti en liten båt räddade 4 Engelsmän. Jag utbeder mig Ridderskapets och Adelns öfverseende för uttrycket af min känsla mot en person som jag högaktar. Hans konst är af mycken vigt.
Om manufaktursmide som får exporteras, samt om ansvar för sådant smide, när det felaktigt befinnes. Bultjärn och saltpanneplåtar får inte anses som manufaktursmide och säljas. Finare bultjärn eller knippjärn skall vara smitt efter tolk och angivna dimensioner med jämna och hela kanter för att få säljas utomlands. Bandoch skärjärn, som skall utskeppas, skall vara av segt och gott järn och skall kunna böjas utan att brista. Samma gäller smidda eller valsade plåtar. De sämre används inom landet. Utskeppningsförbud och böter med halva värdet beläggs på sådana plåtar som inte tål tvärbrytning eller har hål. Allt manufaktursmide skall vara noga sorterat efter dimensioner. Lupp eller hammarstål är förbjudet till utskeppning. Om järneffekters stämpling, samt hur för bristande eller oriktig stämpling ansvaras. Allt tackjärn skall vara stämplat med för varje masugn tillåten stämpel och varje hyttlags bistämpel. Annars åtalas tillverkaren. Stångjärn skall vara stämplat med brukets eller hammarens stämpel. Gäller också saltpanneplåtar och grövre bultjärn. Knippband och bultjärn får inte packas tyngre än 10 lispund för att inte hindra arbetet vid vågen och skall ha stämpel i varje knippa. Plåtar skall ligga i täta och i spåntade lådor. På locket bränns in brukets stämpel och antalet plåtar och storlek. På lådorna med utskottsplåtar skall står II Cl. På spiklådorna skall stå brukets stämpel, spikens storlek, antal och vikt samt en provspik fästad utanpå lådan. Är tackjärn, stångjärn eller manufaktursmide märkt med annan stämpel än som är tillåten för varje hytta, bruk eller manufakturverk är tillverkningen förbruten. Stämplas det med stämpel från annat bruk eller hytta skall varan konfiskeras och böter på 16 riksdaler 32 skillingar betalas. Om järnvräkare, deras skyldigheter och rättigheter. Vid alla järnvågar skall för tillsyn och bedömning av järnet järnvräkare finnas. De skall utöva sin befattning på de tider och i vågbetjäningens närvaro då inoch utbärning av järn förrättas. De får inte bryta, böja eller vidtaga annan våldsam åtgärd. Misstänker han osynliga fel kan han begära tillverkningen med kvarstad för att anmäla hos advokatfiskalkontoret vid Bergskollegium att utföra prov.
N:o rpo, i anledning af Herr Friherre L Börjes mi lion, om upplagande af det vid sisllidne Riksdag beslutade lån af a millioner Riksdaler j Silfver; och N;o rr.s, t anledning af Herr Hallings motion, om inställande lills vidare af ali åtgärd, i afseende på Rikets Manders vid sistlidtie Riksdag fallade lies!ni, arn upptagande för Statens räkning af ett lån af a millioner Riksdaler i Silfver. s. l>. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ul kottets Betäa-kaadö ft:o ö3* •» an bni tung af vä*kt fråga om upp häf - Trot. Utiir. den 23 Julii 1834- 4§ häfvande af dubbla tjenstårsberäkuingen vid b 3 ford ringar till Ecclesiasljke embeten och Ijensler. S. D. Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse, af den 21 sistlidne Jiinii, angående slädernes inqvarteringsbesvär, blef lill S tats-Utskottet remitterad. S. D. Till S tats-Utskottet remitterades Expedit iöns-Ut skottets Memorial i\:o 12, med förfrågan, rörande tiden för tillämpningen af deri Arrendatorn af Svartsjö Kungsladugård beviljade arrende-nedsättning.
Deremot blefvo följande, af Kongl. Maj:t i dess nådiga Proposition framställda principer i 534 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 289. afseende på stambanornas rigtning fastställda, hvilkas rigtighet svårligen torde kunna bestridas, nemligen: att de stambanor, som pä Statens bekostnad byggas, böra framdragas förnämligast genom de orter, hvilka, i anseende till sin aflägsenhet från vattenkommunikationer, af dessa icke kunna draga fördel; att följaktligen en stambana blott undantagsvis bör i en längre sträckning framgå parailelt med en närbelägen segelled, men deremot korsa eller beröra densamma vid sådana punkter, iler den inre rörelsen antingen redan befinnes eller kan emotses blifva för vissa orter koncentrerad; samt att afståndet emellan stambanornas ändpunkter i möjligaste mån bör förkortas, till besparing såväl i byggnadskostnad som i tid och transport-kostnad, dock under iakttagande af att, så vidt sådant utan längre omvägar kan ske, stambanorna jemväl beröra de punkter, som, i följd af ett för inre rörelsen gynnsamt läge eller af större produktion, mest liro i behof af kommunikationer och väl belägna för bibanors anslutande. Efter långvariga öfverläggningar i den vrgtiga frågan komino Rikets Ständer, enligt hvad deras underdåniga skrifvelse af den 16 September 18.57 innehåller, till den åsigt, att i fråga om antagande af ett visst system, omfattande alla de jernvägsanläggningar, sorn uteslutande af Staten skulle bekostas, sådant vore alltför tidigt, enär nödiga undersökningar ännu ej hunnit företagas, samt att ett utaf Rikets Ständer antaget jernvägssystem ingalunda kunde betrygga detsammas fortsatta tillämpning och fullföljande, — enär kommande Ständer i allt fall vore oförhindrade, att, vid anvisande af de nödiga anslagssummorna för arbetets fortsättande, meddela sådana förändrade bestämmelser, att derefter skedda jern vägsarbeten komme att i väsendtlig mån afvika från hvad derom vid föregångna riksdagar blifvit beslutadt.
Att, sedan man förkastat sjelfva grunden, tala och öfverlägga derom, huru det skulle tillgå, om grunden blifvit antagen, förefaller mig, minst sagdt, så besynnerligt, att jag icke kan föreställa mig, att en slik fråga bör upptaga något af R. o. Ad:s tid. Jag anhåller således att punkten måtte »läggas till handlingarne. » Frih. Alströmer: Efter de ord, Gr. Liljencrants yttrat i ämnet, torde icke för mig vara behöfligt att tillägga mycket i denna fråga. Härvid förekommer nemi., dels att Utsk:t icke i denna punkt gjort någon direkt hemställan, utan endast framlagt ett förslag till bestämmelser för befordringen af post och resande, dels ock att det, efter mitt förmenande, skulle vara temligen olämpligt, för att icke säga ilia, om R. o. Ad. »förkastade» allt hvad i detta förslag upptages. Jag yrkar alltså fortfarande att punkten måtte »läggas till handlingarne.» Den 28 Mar» e. m. 375 Gr. Björnstjerna: Jag vill för min del visst icke mot sätta mig det af Frih. Alströmer och Gr. Liljencrants nu gjorda yrkande, så mycket mindre, som resultatet i alla fall blir enahanda; men anser mig dock höra underställa nämnde talares pröfning, huruvida det icke kunde vara ännu lämpligare, att i detta hänseende begagna det uttryck, att punkten må anses »vara förfallen», samt att den således icke endast må »läggas till handlingarne.» Hr von Koch: För min del har jag ingenting att anmärka mot det af Frih. Alströmer framställda förslag, att denna punkt skall »läggas till handlingarne»; och motsätter mig följaktligen det nu jemväl gjorde yrkande, att punkten måtte »förkastas.» Aterremiss kan nemi. ifrågakomma i afseende å någon af Betänkds öfriga delar; och för sådant fall bör denna punkt icke vara »förkastad.» Uti min i ämnet afgifne motion upptagas flere utaf de här ifrågakommande bestämmelserna, med sådan förändring, att åtskilligt af detta förslag skulle kunna tillämpas; och jag anser det vara min rätt, såsom motionär, att erhålla äfven mitt förslag pröfvadt. Gr. Liljencrants:
Våra näringar stå ingalunda efter de Norrka och kunna följaktligen icke förlora på våra handelsförhållanden till Norrige. Om än Norrska Regeringen fattat ett beslut, som gör undantag från de uti den af Utsk. citerade K. Förordn. af den 24 Maj 1825 bestämda förhållanden emellan de båda Rikena, afser delta beslut likväl icke något annat, än att befria Norrige från ett privilegium, åtminstone kan jag icke annorlunda se det. Skall väl Sverige vid en sådan tilldragelse genast vara tillreds med repressalier och dergenom åstadkomma vida större skada, än som möjligen kan upstå i följd af Norska Regeringens beslut? Jag år icke fullkomligt bekant med dessa förhållanden, men då Utsk. grundat sitt utlåt, endast på sannolikheter utan att lemna närmare upgifter, och i synnerhet då vederbör, embelsmyndigheters, i ämnet afgifna, utlåt, icke kommit R. St. tillhanda, tillstyrker jag Ståndet, att återremittera betänk., på det att R. St. må kunna erhålla mera detaljerad kännedom i saken, innan den föreslagne skrifvelsen lill K. M. aflåtes. Gr. Gyldenstolpe: Slån behöfver icke vidlyftiga kalkyler för ali inse, att den åt sockerraffinadörerne i Fredrikshall medgifna exportpremie af 1 sk. verkar derhän, att dessa sockerraffinadörer skulle kunna i Sverige införa socker mot en tull af 1J sk. Tullen å socker är i allmänhet 5 sk. hvaremot den för det som från Norrige inkommer är endast hälften eller sk. När nu raffinadörerne i Norrige erhålla i premie 1 sk. för hvarje ulfördt skålpund raffineradt socker, hafva de blifvit godtgjorde den ena sk:n af införseltullen, och hafva således alt erlägga endast 1£ sk. i införseltull för sockret. Sockerproducenten i Sverige betalar i tull för råsocker nära 3 sk. med alla omkostnader, åtminstone 2|, hvarföre och då för socker från Norrige betalas i tull blott lj sk. kan sockerproducenten i Norrige undersälja sockerproducenten i Sverige med en sk. på hvarje skålpund.
För att desto nogare bevaka efterlefnaden af hvad sorn blifvit stadgadt till hämmande af Allmogens sjöfart på utrikes orter, skola utan undantag, alla de, sorn föra Svenska fartyg större eller mindre, öppna eller dä chade, vid vite af 50 I{:d.r, angifvarens ensak, vara skyldige, att vid ankomst till någon af de i Östersjön belägna främmande hamnar, der Svensk HandelsAgent eller vice/lgent finnes, sig hos honom anmäla; åliggandes Handels Agenten att Månateligen till GeneraltullarendeSqcietetens Fullmägtige i Stockholm insända dylika uppgifter på alla ankomna fartyg, med hvad mera efter Tull Journalernas f öranledande han tjena till vidare upplysning om de varor och effecter, som både till o eli från stället varda transporterade. 5dje Momentet. En hvar af allmogen, som i anseende till fart förbi främmande kust varit enligt ofvannåmnde Kongl. Förordnande d. 15 Augusti 1801 förbunden, att vid afresan taga Tullkammarepass, skall ock åligga, att icke allenast för återresan sig förse med förpassning af LandtTullk ammar en i den stad, till hvilken hem varit bestämd och ankommit, utan och derefter inlöpa till den intill hemorten närmast belägna Stad eller tullplats, för att der uppte samma förpassning och undergå visitation, innan mer eller minfre af de medförda varor å något stolle utlastas. qo6 B esti. och Elon. litsa. Betänhanden.
Strau efter iild~~nrna. rniddngen ifiirde sig Sonjn sin. ' restoilett och ornkring kl. 5 korde de uygiftns vagn F I ~ I. Afskedet vnr mgclret gripande, ehuru alla belnijdade sig oln att belrtimpa sin ~: ijrelse. Den stacknrs Sonja, som p i morgonen varit s t stri.lande, bet sig i lapgen for att ej brista i grit. Det var lned mods hon slet sig liis frHn Anjuta.8 SA h: ~.cle 8onjn de sorglosn ungdoius~uen bakom ~ i g ocli for henno 1Bg lifvet. met1 Jess allvar och strider. Att de rosenfiirgade fib-hoppningnl., h \ - armed hennes n. %rmaste folljt cleu imgn bruclen pH henues briillopsfii~~rl snnrt nog fijr~blelmncle i ~erklighetsns nylctra ljus, finner man nf cle ntgjntelser lzvarmed ett par veclror diirefter sainlua taut ger lid %; lit sitt ' belrymms~-. Hen har besolrt clet nngn pnret .i clefis he111 j.: Petersbnrg, beslrri f ver det vnclwa, ryml igs rum, s o n pd en g f i q i i r salong och iwbetsrum, 11vars en.a iindu iir bekviimt ocli inodernt ~i~oblerncl, den andra %gund i t Sonjas wtuctier ined liennes ~krifborcl, en stor bolrl~ylln, ja t. o. in. ett skelett for den unga fruas fysiologis ' kn och anatoinislrn studier.