Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed, och då å Generalitets-slalen finnes en för sitt ursprungliga ändamål indragen FördelningsGenerals(General-Befälhafvare-) lön, stor 9,000 Tt:dr R:mt, hvilken, med Rikets Ständers medgifvande, får användas till pensioner åt Generaler och Öfverstar, efter uppnådd 60 års ålder och minst 5 års tjenstgöring i ena eller andra af dessa beställningar; så enär, för den händelse en ny och förbättrad pensionering af Arméens Befäl, på säll jag föreslagit, skulle sättas i verket, berörda medelstillgåDg blefve framdeles för sitt nuvarande ändamål öfverflödig, får jag i underdånighet tillstyrka, alt indragning deraf lill Statsverket ina ega rum, i den mån befintliga anvisningar å samma medel icke vidare behöfva utgå, samt nuvarande innehafvare af pensioner derifrån komma att afträda.» »Sedan jag sålunda behandlat frågan om förbättrade löncvilkor och pensioner för Arméens samteliga Regementen och Korpser, återstår för mig ännu att i underdånighet framställa aflönings-förhållandena vid de flera öfriga, lill LandlförsvarsDepartementet hörande, dels civila, dels militära, Korpser och Stater. Härvid förekomma försl Departementets Kanslioch Kommando-Expeditioner.» »Hvad beträffar Kansli-Expeditionen, så tillåter jag mig att, i afseende å dess J.andtför SVQ ?8- Dc väl behöfliga lönreglering, jemte de för beställningarna föreslagne pensioner, endastpartementets åberopa de för Eders Kongl. Maj:ts Kansli i allmänhet nu antagna grunder, i enKanzli-Exlighet hvarmed förslag (Bil. Litt. C. c.) blifvit uppgjordt, som utvisar, att till följd vet'
I forntiden, innan ännu några almanachor funnos, var kunskapen om dessa ämnen vida större än nu. Lika litet kan någon med anspråk på bildning sakna kännedom om de större planeterna eller de vigtigare stjernkonstellationerne. Och frågas härvid, finnes något föremål, som lifligare kan ingifva menniskan begrepp om Guds makt och storhet, än betraktandet af det oändliga, med otaliga verldar öfversådda himlahvalfvet? Under hela lifvet framträda tingen i förhållande till hvarandra, kunskapen om dessa förhållanden kallas mathematik, och någon kunskap härom kan icke saknas hos någon menniska. Den bildade måste derom hafva ett klart och tydligt vetande. Slutligen, och såsom det högsta, framstår förhållandet emellan menniskan och dess Skapare. Kunskapen härom måste, börjad i barndomen, fortgå genom hela lifvet, för att bereda öfvergången ifrån detta till ett annat lif, på andra sidan grafven. Kunskapen om de ämnen jag nu upräknat är nödig för hvarje menniska; och först genom att förvärfva sig en klarare insigt deri äger man anspråk på benämningen bildad. Undervisningen i dessa ämnen bör derföre vara gemensam för alla, först efter inhemtandet af en någorlunda kunskap deri, inträder fackeller specialstudiet. Emot denna förteckning torde anmärkas, att främmande språk deri saknas. Sådant har likväl icke skett af glömska. Enl. min åsigt kan verklig och äfven stor bildning vinnas utan kunskap om något främmande språk. Såsom exempel härpå torde få anföras de gamle Grekerne. De kände i allmänhet icke något annat språk än modersmålet, och anses dock för den mest bildade nation, som hittills funnits. Ehuru berörde sats innebär sin fullkomliga sanning, gör dock ställningen i vårt fädernesland kännedomen af främmande språk vigtig för hvar och en, som antingen vill en vidsträcktare beläsenhet, eller står i förhållande till utlandet. Svenska språket talas endast af ett ringa antal menniskor, och dess litteratur är derföre äfven inskränkt. Vidare nödgas hvar och en, som har något vidsträcktare affärsförhållande, vända sig till utlandet, och i detta afseende är kännedomen af de lefvande språken honom oumbärlig.
Således synes häraf tydligen, att fogden skall vara vid comite'en närvar, för att der bevaka Kronans rätt, och i händelse man skulle träda densamma för nära, sådant i prot. anmärka, och delta utgör, enligt hvad Frih. Cederström anmärkt, en af fogdens eontrollerande åtgärder, hvilka jag icke anser alt man kan borttaga, utan alt äfventyra förluster för Kronan. Man har sagt, att om det förslag, som Bev.Utsk. nu framställt, skulle antagas, så vore en taxeringscomite' hindrad att fullgöra sina arbeten, i händelse icke kronofogden vore för tillfället närvar., eller med andra ord, att taxeringscomitéen då vore redlös. Jag kan icke förmoda, att om landshöfdingen ger kronofogden ordres att bestrida förrättningar på andra ställen, samtidigt med comiteens sammankomst, han icke förordnar en annan person i fogdens ställe för att uppfylla de vigliga åligganden, som det af mig uppläste 2 mom. i 59 § för honom bestämmer. Åtminstone kan jag icke föreställa mig, att icke fogden skickar en annan man i sitt ställe, till fullgörande af de vigtiga åligganden, som författningen för honom föres|srifver. Deremot skulle jag tro, att då fogden är förbunden att vara närvar., antingen han förer prot. eller icke, så är comiteen ogilltig, i händelse han icke infinner sig, emedan det mig veterligen icke finnes någonstädes stadgadt, att comiteen får företaga sina arbeten, då fogden icke är närvar., för att uppfylla den controll för Kronans bästa, som 59 § innefattar. Hr von Rosen: Man skulle tro, att detta ämne vore af mycken vigt, enär discussionen deröfver kan så länge fortsättas. Jag vill icke uppehålla R. o. Ad., men bestrider deras mening som tro, att någon ytterligare controll ligger hos dem som föra prot. Prot. skall justeras inför comiteen innan den åtskiljes; men det kan vara likgiltigt hvem som fört det, ty taxeringscomite'ens ledamöter lära väl tillse, att prot. öfverensstämmer med de beslut, som commitefen fattat.
BondeSt:s beslut respecterar jag för hvad det kan gälla, men det inverkar ingalunda på min öfvertygelse i sak. Samme ledamot har trott, att continuitet skulle kunna vinnas genom tätare riksdagar. Jag skulle eljest tro, att om man genom publicitetens bemedlare kan vinna ombyte af riksdagsmän vid hvarje riksdag, så uppnäs ingen continuitet i åsigter, ulan man får antigen nya för hvarje gång eller endast några vissa bibehållna deribland, och detta är en slags continuitet, som ingalunda är för landet gagnelig; tvertom skulle jag anse den vara högst skadlig, om icke vådlig. Sökte man en continuitet i idéer hos riksdagsmännen här i landet, då skulle man hafva bort ifrån Const.- Ctsk. få emottaga ett förslag i den anda, som Frih. Palmstjerna framställt, eller riksdagsmäns väljande för flera riksdagar, och då vore continuiteten vunnen, men det vore då icke eller så lätt att åsidosätta behofvet af anslag och rubricera som misshushållning, hvad som är ren hushållning, ty hvad som uppoffras för samhällets behof, mätte vara en väl beräknad utgift. Den värde ledamoten har jemväl citerat en framliden aktad riksdagsmans yttrande om Carl XI och de tätare riksmöten, som under honom inträffade. Jag vill deremot icke jemföra de bördor, som Carl XI:s regering lade på Svenska folket, och dem, som samma folk burit sedan 1S09. Den värde ledamoten skulle kanske blygas vid jemförelsen för anspeglingen af Ständernes slöseri med medborgares 38 i Den 21 September e. ni. medel till fyllande af statsbeliofven. Om räkenskapen funnes qvar endast på den kostnad, hvartill slottsbyggnaden här i Stockholm uppgick under Carl XI, så skulle man finna, att den med flera millioner öfversteg hvad Svenska folket sammanskjutit till alla statsbeliofven sedan 1809. Kanske vederbörande då skulle komma till någon besinning i afseende pä statsregleringen, i stället att söka förblinda öfverlygelsen och ropa på stora utgifter. Frih. Palmstjerna:
Hittills hafva etfarenheterna rid v h samskola varit af förniiniligast negativ natur, d. v. s. bevisat det oh811bara i flere .af de mot dess princip gjorda invindningar. Ihck iifven ett positirt resultat hm redan runnits, niiniligen visshet om att undervisningen enom samarbetet vinner betydligt i friskhet, lif och intresse. Och $tre Sr vackert SS! HOS~JIIIIII~~. En garirmal / ro (ienani~na &amp; g hade fr&amp; barndomsdar; hon var hos min mormor redan. min mor pS armarne bar. NI, gid hon, g~dminan, &amp; r hemma och r~ ' ssiadc s d t t och p d t, hon c&amp; e j hnftc ?~ frdn fordon^, hon &amp; r sin hvhct Mot (. Jag tänkte: DONI Ijnaretmkt att iiras är någonsiu vUrd, h r grrna jag viUc Rt knnc f 8 gc cn tacRsamhctrgiid .. ï S8 sa ' jar en dag at gumman: * Hur m 8 n p for mindre än du ha c j fRti bclöniq for h h c t rlg skofar mcda&amp;cn jag nu!? - Den gamla aiindc fortrytsam riff skrumpna ansiffe bori och talte dr s b l h orden helt vresi@, omildt och kort: * M bonlc Runna mig bättre jag ahlrig alshadc st&amp;. Hvi shrdlc p8 gamla dogar jag gR mcd en sBah p / &amp;? - Dct y n p furart sldgict med troheten skylta ma! Jag giltrr det ej, iy s e t a förrtd jag mig aldr&amp; # .a Hon gick incd högburct hofuut&lt;l, mcn dröj&amp; när dörr ' # hon nRtt, och sodc mcd bruttn stämma: ' jag gjwt ' ct af kärlek blott.
Jag anhåller således om propos. till afslag såväl å det nu föredragna betänk., som den i ämnet gjorda inbjudningen. 9 H. 79 626 Den lil A pi il e. m. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag instämmer med Gr. Gyldenstolpe och anhåller att till de skäl lian anfört, få lägga eli annat. Om Hr Åkerberg äger den skicklighet att eftergöra Bankens sedlar, sorn han sjelf uppgifvit, och den skyndsamhet, att en sadan efterapning åstadkomma, så kan han under den lid, som förflyter till innevarande års slut, enl. betänk., eftergöra ett mycket stort antal af Bankens sedlar. Om han under denna sysselsättning ertappas och anmärkmr dervid göres, sä svarar han helt enkelt, att det är på Bankens bekostnad och enl. R. St:s beslut, som lian sysselsätter sig med efterapning af Bankens sedlar, hvadan ingen kan honom derför tilltala. Han är icke. skyldig, enligt Utskrs förslag, att vid årets slut aflemna det arbete, han tinder tiden kan hafva åstadkommit och kan således hafva skadat Banken ganska mycket, men deremot gagnat sig på Bankens och det allmännas bekostnad i motsvarande grad. Gr. Horn, Claes Fredr.: Afven jago afstyrker betänk., så mycket hellre, som jag är öfverlygad, att Akerberg icke besitter någon högre konsfärdighet än hvarje annan skicklig, gravem', som befattar sig roed att rita på slen, och att eftergöra sådane slags ritningar, som den ifrägavar. Det prof Hr Akerberg aflemnat på sin skicklighet alt efterapa, är icke af den beskaffenhet, som lian sjelf uppgifvit, dä lian nemi. trott detsamma vara så fullkomligt, att det vöre omöjligt alt inse eller kunna upptäcka huruvida det vore en falsk eller riktig sedel, som lian fabricerat. Han bar visserligen lyckats att eftergöra gravyren, men deremot har det varit honom omöjligt all eftergöra det papper, som Banken begagnar för sina sedlar, och deruti lärer väl för närvarande den säkraste oonlrollen mot förfalskning af desamma ligga.
Utskottet finner fördenskull billigt, att berörda bestämmelse om rätt till ersättning af allmänna medel för fattigunderstöd åt omförmälda manskap göres gällande, så snart inom en viss kortare tid efter deras afskedstagande behofvet af dylikt understöd inträffar; Och torde, i fråga om den tidsbestämmelse i sådant hänseende vore lämpligast, i allmänhet antagas kunna, att den, som icke ett fullt år, efter det han från sin förra tjenst erhållit afsked, mägtar försörja sig sjelf, tidigare lagt grunden till den belägenhet, han sålunda iråkar, och fördenskull vara att anse lika med dem, som vid sjelfva afskedstagandet befinna sig i den ställning, att det allmänna måste om deras underhåll draga försorg. På grund häraf finner sig Utskottet böra, med afstyrkande af hvad Peter Anderssons berörda motion i öfrigt innehåller, vördsamligen hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att hvad Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående fattigvården i riket den 13 Juli 1853 i 14 § innehåller derom, att, då någon af manskapet vid värfvade arméen eller flottan eller handtverkare eller arbetare vid Kronans varf eller verkstäder vid afskedstagandet befinnes vara i behof af fattigvård, eller då hustru eller barn till någon, som under tjenstetiden ingått äktenskap, vid hans afskedstagande faller fattigvården till last, understöd för deras vårdande skall af allmänna medel lemnäs, mätte ändras derhän, att dylikt understöd, 6 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 90. under i öfrigt fastställda vilkor, tillkommer vederbörande fattig, vårdssamhälle, när behofvet af understöd för den, som från sådan tjenst erhållit afsked, eller för hans hustru eller barn, uppstår inom ett år efter hans afskedstagande. Stockholm den 8 Maj 1866. Reservationer: af Friherre Alströmer, C. O.:
Ej långt därefter sände Valand till Mimer två konstrikt arbetade dryckeskärl af silfver, till hans drottning fyra de klaraste guld infattade ädelstenar och till Baduhild ett hvitglänsande bröstsmycke. Silfret i dryckeskärlen var smidt kring de små brödernas hufvudskålar; ädelstenarne voro deras ögon; bröstsmycket var förfärdigadt af deras tänder. Deras kroppar hade Valand gräft ned under bälgen. Någon dag därefter rodde Baduhild hemligen öfver till holmen. Något fel hade kommit på den dyrbara armringen hon fått af sin fader. Hon ville icke omtala det för någon, utan bad Valand, som var ringens smed, att bota skadan. Han lofvade göra det genast, medan hon var där. Hon satte sig på bänken, och han räckte henne en bägare mjöd. Hon drack och somnade. När hon vaknade, var Valand försvunnen. Han hade iklädt sig sin örnham och flugit bort. Valand begaf sig till sitt odalland Trymheim i Svitiod det stora. I dalarne mällan dess ishöljda bärg väntade han att återfinna Idun och Skade och de andra fränderna. Där fann han dem äfven. I ett af bärgen därstädes inrättade han vidsträckta salar, som han prydde med sin oförlikneliga smideskonst. Dörren till dem öppnade sig mot en liten fjällsjö, som hans galdersång befriade från is. Här inne i bärget ämnade han lefva med Idun genom århundraden. Asarne, beröfvade den läkedom mot åren, hvilken Idun allena egde, skulle åldras, och verldstyglarne falla ur deras slappnade händer. Det var nu den plan, som Valand uppgjort. Från underjorden kom bud till asarne, att Valand flytt och att nya faror förestode. Asarne rådgjorde. De sade hvarandra, att de själfva vållat det hat Valand till dem hyste, och att det vore bättre att försona sig med honom och Ivaldeslägten än att utrota dem, ifall valet stode gudarne fritt. Det var dem framför allt af vigt, att Idun återkomme till Asgard.
December 1820 meddelte Utslag gifver vid handen, de i och för Löfås Silfver-Verks drifvande från Statens sida beviljade förläningar och förmoner icke kunna, utan intresseuterues i samma verk begifvande, dem fråntagas, så vida icke bemälde intressenter varda lagligen förvunne att i någon måtto hafva brustit i fullgörande af de utaf Bergs-Collegium, i hänseende till verkets drift, bestämda föreskrifter; så lärer, vid sådant förhållande, det af motionären framställda yrkande, angående ovilkorlig indragning till Statsverket af ofvanberörde förläningar och förmåner, icke kunna lill någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Deremot och enär, ej mindre af Bergs-Collegii sednast afgifne och vid Utskottets memorial N:o 168 fogade Berättelse, än ock af de utaf bemälda Embetsverk rörande Löfås Silfverveik tillförene meddelde upplysningar, nogsamt visar sig, att Statens af Löfås Silfverveik härflylande inkomst under en lång följd af år i högst betydlig mån understigit årliga värdet af de lill verket utgående förläningar, så synes det vara angeläget, att någon åtgärd vidtages, hvarigenom Kronans ifrågavarande förlust må kunna för framtiden förckommas. Med hänsigt härtill och i anledning af ofvanintagne förlikningsförslag, tror Utskottet en uppgörelse i godo vara den lämpligaste utväg alt i detta fall vidtaga. Emedlertid och hvad angår det af intressenterne gjorde yrkande att få till skatte lösa den lill Silfververkets drift upplåtne allmänningslrakt; så, enär möjligt är, att någon ny silfverådra kan upptäckas inom Löfås grufvefälts utmål, hvilken, inmutad och bearbetad af Bih. till R. St.
Vi veta att flera lörslager för denna bana hafva blifvit framställda, och min öfvertygelse är, att, om frågan icke nu blir afgjord, så komma ännu flera lörslager att framställas vid nästa riksdag. Jag tror, att det då blefve ganska stora påtryckningar för en nordostlig stambana, och då jag för min del anser att landet icke har råd att bygga två nordliga stambanor, så är det, i min tanke, af stor vigt att frågan vid denna riksdag afgöres på så sätt, att vi få rikt ningen för den norra stambanan bestämd. Att ytterligare i denna fråga anföra några skäl, anser jag icke nödigt, men jag ber blott att få fästa uppmärksamheten på att det beslut, som skulle upphäfvas, blifvit fattadt med blott 5 rösters pluralitet. Om man alltid så strängt skulle hålla på sina beslut, så skulle aldrig några inbjudningar kunna komma i fråga, men då Riks-Stånden redan under föreg:de riksdag gifvit helgd åt bruket att aflåta och emottaga inbjudningar, så kan jag icke inse hvarför R. o. Ad. nu skall anse sig på något sätt förnärmad af denna inbjudning, och jag förenar mig med dem, som yrkat bifall till densamma. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landm. yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall H. IV. ‘ 31 482 Den 23 Maj. lill de ifrågav:de inbjudningarne och dels att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut i frågan fattade beslut, skulle lägga inbjudningarne till handlingarne, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. å bifall till inbjudningarne, hvartill svarades starka nej, jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. derå, att R. o. Ad. skulle vidblifva sitt förut i frågan fattade beslut och lägga inbjudningarne till handlingarne, då svaren utföllo med många och starka ja, jemte åtskilliga nej; ocb förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 22 d:s bordlagde Utlåtm:
De öfriga medlen kunna, när statsverket fått sina behof, användas till förhöjningar åt Strömsholms canal, Svea canal eller andra större företag, hvilka elfoida så mycket, penningar, att de ej kunna fullbordas med de anslag, som Ständerne för närvar, äga till hands. Om R. o. Ad. bifölie den framställning jag ämnar göra; sa vore det en möjlighet att befria extra-statsreglerm från en stor del af de anslag till vatlencomniunicationer och andra dylika företag, hvilka der framställas. När länen sjelfva erhölle anslag, så finge de sjeifve rensa sina åar, anlägga sina vägar in. m. Frih. Cederström har trott att penninsarne skulle förskingras om dekorarae i fänens eller hushållnings-sällskapens händer. Sådant kan förekommas genom de reglementariska föreskrifter, som R, St. böra fastställa för sjelfva förvaltningen. Medlen kunde ju öfvertagas mot samma ansvar som för Kronans? I hänseende till det äfventyr för bankens bestånd , när bruksägarne upphöra att indraga sina län , hvilket man här omtalat, får jag fästa det H. Ståndets uppmärksamhet derpå, att örn baneovinsten begagnas till näringarnes förkofran i orterna, så bör deraf följa, att den inrikes-productionen ökas, och att införseln af vissa varor, som här kunna frambringas, skal! kunna minskas. Då vinna ju med detsamma Riket i det hela och banken särskildt den förstärkning i silia förhållanden till utländningen, hvilken är allas vår önskan, och bon vinnes på det sätt, sorn efter min förmening ar det riktigaste.
Majlis JYåd.igu Proposition, visas angelägenheten alt höja Assessorernas löner, hurde derå lästås del afseende, som saken förljenar; och förmodas, alt desse embetsman, 0111 de vinna en hillig tillökning i sina lönevilkor, finna sig heloine med den litel, som de för närvarande innehafva. I anledning af dessa anmärkningar och hvad i sammanhang dermed blifvit föreslaget, har Utskottet tagit ärendet under ytterligare öfvervägande; och som, vid en förväntad allmännare reglering af Embeisverken och Domstolarna med dertill hörande embeten, det icke lärer förbises, i hvad nion de nu föreslagne förändring»me kunna och böra ega rum, och denna fråga mest ändamålsenligt kan, i sammanhang med en sådan reglering, behandlas, utan alt den är åf den vigt, att den synes påkalla ett föregående serskildt beslut derom, så anser sig Utskottet böra, med frångående af de förut af Utskottet framställde förslagen, tillstyrka, att motionen 0111 indragning af vice Presidenls-Embetena i llof-Bätterna, om 1oran 1 i rad benämning af Hof-Rälts-Ledamöter, samt om ordningen för upprättande af förslag till Ledamöter i llof-Rätler och Collegier, nu icke må lill någon Rikets S änders åtgärd föranleda. Stockholm den 2(j Oelober 1840. Ank. till Exp. Utsk. <1. ?G Not., kl. 6 e. t». Betänkande, angående upphörande af det sä kallade Hcmforare-Bål-Gillet i Götheborg. Samtlige Riks-Stånden hafva till Utskottet återremitterat dess i detta ämne afgifne Betänkande JN:o 29, efter anmärkningar, som sammanstämma i det imfvudsakliga innehåll: alt, ehuru Bål-Gillets rättigheter och skyldigheter äro, på sätt Utskottet åberopat, stadgade genom äldre och nyår* Kongl. Resolutioner, borde Rikets Ständer icke deraf vara hindrade att egna sin uppmärksamhet åt ett mål af den märkvärdighet, som detta.
Fullmäktige för den medgilha öfverlåtelse och utbetalning af de, på grund af Kongl Majis Nådiga befallning, reqvirerade fordringar och contanta medel. 12:0 Angående de för åtskilliga Städers återuppbyggande ejler deni öfver gangne eldsvådor utgift te lån. (1843 års Revisions-Berältelse sid. 26 — 29.) Utskottet, som från Fullmäktige mottagit den i deras Berättelse till Rikets Ständer åberopade skrifvelse, med anledning af några, i afseende på byggnadslånet till Staden Wenersborg inträffade förhållanden, bar ansett mest lämpligt att i ett sammanhang yttra sig öfver alla i denna skrifvelse samt nyssnämnde Revisions-berättelse gjorda anmälanden och framställningar, rörande ej mindre de från Riksgälds-Contoret redan utgifna Byggnadslån, än framdeles ifrågakommande dylika låneunderstöd; och skall Utskottet alltså serskildt Utlåtande härom till Rikets Ständer afgifva. 13:o Angående utbetalningen af anslaget för tillbyggnad och reparation af Kongl. A utdemiens jör de Fria Konsterna hus. (i843 års Revisions-Berättelse sid. 38) Med anledning af Revisorernes framställda anmärkning i afseende å det sätt, hvarpå besagde anslag, utgörande 3o,ooo R:dr, blifvit utbetaldt, anser sig Utskottet böra upplysa, att, enligt hvad Protocollen ådagalägga, Kongl. Stats-Contoret, uti alla sina skrifvelse!’ om utbekommandet af de i afl åkning härå äskade summor, åberopat bemälde Academies gjorda reqvisitioner; samt att, i öfverensstämmelse med hvad hegardt blifvit, Riksgälds-Contorel, på vanligt sätt, till Kongl. Stats-Contoret utbetalt: i Januarii 1S42, 6000 R.:dr; i Mais samma år Gooo R:dr; i Maj 1843, 6000 R:dr; och i daBih. till R.
M:t till Utskottet öfverlemnat de underd. besvär, som Fendricken vid Jönköpings Regemente, L. W. Munthe anfört öfver KammarCollegli den 7 Junii 1826 meddeldte Utslag, hvarigenom Collegium förklarat sig icke kunna göra ändring i LandshöfdingeErnbetets uti Calrnare Län Utslag af den 25 Januari nämnde år, hvaruti, uppå bemälte Fendricks å dess inoders, Enkan Carin Munthes vägnar, gjorde ansökning om utbekommande från LandtRänteriet af det belopp, som hennes man, Öfver Jägmästaren Munthe i lifstiden icke uppburit utaf Kongl. Maj:ts och Kronans honom tillagde andelar uti de under åren i8i5 till och med 1821, inom Norra Möre, Stranda och Handbörds Härader ådömde och i LandtRänteriet vid åtskilige tillfällen, bland andre Sakören, insatte åverkans böter, utgörande, enligt en af KronoFogden i ofvannämnde Häraders fögderi, Assessoren L. J. Berggren den 29 Juni 1822 upprättad Förteckning, tillsammans 244 B.:dr 16 sk. Banco, Landshöfdinge-Embetet sig utlåtit, att ehuru aflidne ÖfverJägmästaren Munthe, säsom hvilken tjente utan lön på stat, varit i 2 ,8 Stats-Utskottets förmåga af Kongl. Maj:ts nådiga Bref till Dess Befh:de den io Mars 1790 berättigad till åtnjutande af ifrågavarande Böter, som till det i Förteckningen upptagne belopp i LandtRänteriet ingått, utan att hvarken ÖfverJägmästaren Munthe i lifstiden eller hans arfvingar sedermera något deraf fått uppbära; likväl och då Sökanden till medlens utbekommande anmält sig efter den genom K.