Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majtts Nädiga förordnande, huru och pä hwad sätt de, efter ostvanberörde uppgift, endast till Fyra tu>ende femhundrade Riksdaler hädanefter utgäende Manu fac - Den sr September. 627 sackur-medel, nu mera böra anwändas. Collegium framhärdar med djupaste wördnad Stormäktigste Allernädigste Konung Eders Kongl. Maj.ts underdän tropligtigste tjenare och undersätare bl. C. vv. 8-rL^r.o. 8. 1^. blo^-rr^xrk. l.sogk»lom° Stockholm den 1Z Attg. 1810. Rätteligen afssrifwitt, intygar l-vanrus» 628 Den 21 September. Den 21 September. 629 XkUcrNi. Förtekning pä Utgifter, som till föss af serfflltte Kongl. Bref böra beftrt das af de till Manufaclurernes br främjande anflagne medel. Ärliga Utgifter. Till Kongl. Wettenskaps Academien för Optiska. Instrumentmakeriers understöd Rädman Johanssoni Effilstuna säsom Pension Dessinateuren F. Gatte. Capitain Akrell, hushyrehjelp Konstnären A. F. Spong dito Till Floors Linne-Fabrik såsom förlags ränta Arfwode för Ullwärderingar och sorteringar erfordras omkring Premier för tillwerkad Kamulls och Bomulls-spänad utgä manligen frän 5500 till Dits för tillwerkningeN af finare Lerfter dito 2500 trll Specie. Härtill lära Riksens Högl. Stäk. der anstagit en Summa af Transport 11816 4500 4500 32 Transport Hwarefter en skillnad uppkommer emot den Summa som förut ärligen warit bewiljad af Dessutom äro nedannämde anstag gjorda, hwilka likwäl ännu icke blifwit uttagne och disponerade. Till Herr Öfwer-Intendenten och Commendeuren A. U.
Dertill höra stående lån; men här är fråga derom, att en redan existerande discont må få, på egna säkerhetshandlingar, öka sin upplåning för att i samma mån kunna öka utlåningen. Jag har ansett mig skyldig upplysa detta, hvilket säkert den värde talaren erkänner. Till bemötande af erinringen om vådan deraf, att flera verk befatta sig med upplåning, får jag blott anmärka, att här är fråga om en upplåning mot högst 4 proc., då andra verk deremot gifva 5. Någon collision kan således icke uppkomma; och jag vet icke, hvarföre man skall vilja undandraga näringarna ett stöd, sorn kostar staten ingenting. Väl har jag hort sägas, att det är olämpligt att understödja näringarna; men jag tror der - Den 5 Januari. 27 emot, att det i vårt Iand är absolut nödvändigt, sedan man dervid vant dem. Jag förnyar altså den begäran om propos, , jag förut gjort. Hr Cederschjöld: Jag får förklara, att då jag talat om Regeringens åtgärder, har jag icke afsett endast de K. propos:na och Konungens rådgifvares yttranden, utan jemväl alla andras, hvilka uppträdt såsom Regeringens organer och verkat för dess interesse. Slutligen måste jag anmärka, att det förekommit mig oväntadt att höra en talare ”hoppas, att en annan ta”lat emot bättre vetande.” Mig synes detta vara ett exempel på mindre vetande i parlamentariska former. Hr von Troil, Emil: Hr af Billbergh bar nyss framställt en vidlyftig deduetion för att visa, att öfriga verk, som göra upplåningar, icke komme att lida intrång deraf, att upplåningsrätt jemväl medgåfves CommerceColhm, enär de förra gifva högre ränta. Detta är ett fullkomligt misstag. Yi äga nemi. en disconlinrättning för handeln och den större rörelsen, hvilken betalar högst 2 0 3 proc., och denna har så svårt vid att göra upplåningar, att den knappt kan bibehålla sin rörelse. Om CommerceColhm nu autoriserades att göra upplåningar, derför högre ränta kunde betalas, skulle handelsdisconlen derigenom komma att upphöra.
Om en lånesökande yttrar, att han anser sig böra honorera de reverser han utgifver, så lär Capitalisten icke linna sig med denna inskränkta förklaring belåten. Han yrkar, såsom ett villkor för sin penni nge förs t räck ning, alt lånsökanden vid laga påföljd, skall förbinda sig, att ovilkorligen inlösa sin revers, och misstänker han att Gäldcnären är fallen att sätta sig i skuld utöfver sin förmåga att densamma återgälda, så lemnar lian ieke något lanebiträde, eller uppsäger det han lemnat, så vida ej motsvarande säkerhet eller garantier gifvas. Äfvenledes, om en enskild anvisar på större fond än han äger, och detta är kändt, skall han förr eller senare sättas urtillstånd att kunna betala sina credilorer, och crediten försvinna. Förhållandet är enahanda med Banken. Dess credit beror så mycket mera af dess verkliga tillgångar och dess derpå grundade förmåga att dess sedlar inlösa, som offentligheten nu mera be - Den 17 Februari i f. m. täger Banken möjligheten att, under hemlighetens slöja, dölja sin ställning. Fruktan alt de grunder, som för realisationen blifvit lagde, skola öfverskridas, oell densamma, på sätt med föregående realisationer inträffat, förstöras derigenom att en ökad sedelmassa, utan motsvarande klingande valuta, under hvarjehanda förevändningar åter sättes i omlopp, skulle försvaga Bankens credit och just leda lill den befarade förstöringen, emedan Banken, under förlorad credit och vid påkommen stark anlitning, skulle sakna tillgång och utväg att de utsläppte sedlarne inlösa. Väl kan anföras, att 0111 desse sedlar blott i låneväg blifva använde, så finnes vederlag i hypolhekeri’“ äfvensom Banken ej kan anses derig. n hafva afhändt sig någon dess tillhörig, et; men föreslällom oss att, vid förlorad credit, eller afsärskilte händelser, silfverfonden uttoges. Då de i fastigheter intecknade summor på länge icke vore disponible, blcfve följden den visserligen icke önskvärde, alt Bankens Creditorer skrede till utredning, hvilken händelse Bancolagen förutsatt såsom möjlighet.
Hundens skall i skogen ty Wilppas hade icke behagat följa med i båten tjenade honom till förevändning att välja det sednare och till en bemantling af detta val. Han tog sin bössa, steg åter i land och lät föttren tälja sin väg. Långt hade han icke gått, innan den uppdrifna haren sprang nära till, helt och hållet inom skotthåll. Otto var en stor jägare, men nu bemäktigade sig honom en stor barmhertighet eller likgiltighet, så att han icke vårdade sig om att aflossa skottet. Hunden, som var i hamn och häl efter haren, såg förvånad på sin herre och upphörde med sitt jagande. Otto hade vandrat en god timme i skogen utan någon plan, utan att följa något väderstreck, då han hörde en röst, hvilken tillkännagaf, huru nära han var den talande. Qvinnoöden INNEHÅLL. Sid. En äktenskapshistoria 1. »Over de höje Fjelde» 220. Sju flickor 271. En äktenskapshistoria. I det vackra tvåvåningshuset, Strömgatan 15, voro alla jalousierna fördragna, och för ett par af fönstren voro rullgardinerna nerfälda. Der inne låg husets herre, den rike grosshandlar Curtmann, död. Han var en man mellan sextio och sjuttio år — närmare sjuttio —, men han hade ända till det sista en så kraftig kroppskonstitution och hade hela sitt lif varit så fri från allt slags svaghet och sjukdom, att man tyckte, att intet kunde ha hindrat honom från att bli hundrasjuttio år. — Det samma tyckte han visst sjelf, ty han tog icke den minsta hänsyn till väder och vind. Hvad skulle det göra honom? Då han nu nyligen hade svårt förkylt sig på en längre körtur, ignorerade han alldeles detta lilla illamående, som dock snart visade sig öfvergå till en fullt utvecklad lunginflammation. Han låg sjuk endast en fem, sex dagar, behöll sitt medvetande till det sista och dog med sina affärer i den fullkomligaste ordning. Han efterlemnade blott sin hustru. Det var hans hustru i andra giftet, som var omkring fyrtio år yngre än han och som nu satt ensam inne i det rum, der hennes man stod lik.
Han tyckte nog att hon såg orolig ut när han gjorde sig i ordning att gå ut på e.m. Jag tror att hon sade sig också vilja gå ut, och att de följdes åt till Politikens kontor. Der väntade han tillräckligt länge, ty han misstänkte att hon kunde stå och hålla utkik efter honom. Han kom senare än bestämdt till mötet, men det gjorde ingenting, – hellre det än vara oförsigtig. När det var skumt gick han. Han och fröken K. sutto i denna senares rum, då modern helt förstörd kommer in och säger: ”här är er hustru, hon frågar efter er och säger att vi hålla er dold här i huset. – Den gamla frun hade svarat att doktor B. helt enkelt var der på besök, men frun var ursinnig och det blef till ett obehagligt uppträde. När detta skedde vet jag icke. Så var det vintern 85 före jul. Han hade fått bref från fröken K. Hade gått och burit det i fickan under dagen, men om qvällen innan han skulle lägga sig, sedan han suttit uppe och arbetat tog han fram det för att läsa det omigen. Han tänkte lite på att bränna upp det af försigtighet, men så nändes han icke, det var så ”nydeligt” skrifvet. Så kastade han in det i sitt stora manuskriptskåp mellan bladen af Tysklands literaturhistoria, så tog han nyckeln af och lade den i sin ficka, derefter gick han till sängs. På morgonen då han vaknade fann han sina kläder kringspridda i rummet och skåpsdörren öppen. Hade här varit tjufvar? Men brefvet måste åtminstone vara i behåll. Han sprang upp och såg; det var borta. Han ville tvinga hustrun att återgifva honom brefvet. Hon hade det icke; det var redan bringadt i säkerhet. I tre dagar stod kampen om det. Så lemnade hon brefvet, han brände det och trodde att nu var den historien begrafven. Han säger att hon bespejar honom alltid. Hon påstår att hon lefver endast för honom, men i sjelfva verket kan hon sägas lefva för och af sin svartsjuka. Hon hade troligen hela aftonen medan han arbetade stått med ögat vid nyckelhålet och lurat på honom. Så der följer hon honom alltid med sin vaksamhet. Hu, så ohyggligt!
Stats-kontoret inlevererade äldre depositionsmedel, åligger det förstnämnde verk, att, efter skeende reqvisitioner, tillhandahålla Kongl. Stats-kontoret hvad som tilläfventyrs kan erfordras för verkställigheten af de restitutioner utaf sagde medel, hvilka redan blifvit eller framdeles varda i behörig ordning beviljade. §• 16. Likaså bör Riksgälds-kontoret utaf de, jemlikt Rikets Ständers beslut, från Postverket emottagna medel, som varit inneslutna uti öfverblifna bref, utgörande, efter afdrag af en redan verkställd restitution, Tretusen etthundrafemtioen R:dr 26 sk. 4 rst., tillhandahålla Postverkets Styrelse det elier de belopp, hvartill vederbörande inför samma Styrelse kunna styrka sin eganderätt. §• 1". De för undsättningar vid missväxter eller felslagna skördar anvisade medel, hvilka redan blifvit eller framdeles varda från Kongl. Stats-kontoret öfverlemnade lill Riksgälds-kontoret och derstädes innestå, skola, — efter afdrag af den under innevarande Riksdag utaf dessa medel, för nu beviljade stats-utgifters bestridande, disponerade summa, Sjuhundratusen Ridr, — vid skeende reqvisitioner, Kongl. Stats-kontoret, för dermed åsyftade ändamål, af Riksgälds-kontoret tillhandahållas. §• 18. För det kapital af Elfvatusen sexhundra Ridr, som, vid inköpet för Statens räkning af det till lokal för Riks-arkivet nu upplåtna hus, befanns vara deruti intecknadt till Stockholms Borgerskaps Enkhus-direktions säkerhet, skall Riksgälds-kontoret fortfarande betala den ränta, hvilken, enligt den inlecknade skuldförbindelsen, måste erläggas ; och bör denna intecknings kapital-belopp af Riksgälds-kontoret godtgöras, så snart tillfälle till detsammas liqviderande kan af Fullmäktige beredas. §• 19.
Härpå kan svaras, dels att silfvermynt i någon mängd icke torde kunna gå helt och hållet förloradt på annat sätt, än att det faller i sjön, dels ock att så väl slitnings-förlusten som präglings-kostnaden af silfvermyntet är så ojemförligt mycket ringare än kostnaden för den stora sedeltillverkningen, att detta skäl helt och hållet talar till fördel för silfverinynts begagnande, helst då detta erhållit den hårdhet och hållbarhet, som nuv:de 12-lödiga blandning innehar; dels ock slutligen, hvad beträffar den vinst, som skulle tillskyndas banken genom förlorade sedlar, och hvilka på mångfaldigt sätt och i stor mängd kunna förstöras, så borde detta skäl aldrig omnämnas, enär detsamma frammanar ett än kraftigare motskäl, nemligen det genom sedlars mer än vid silfvermynts begagnande ökade äfventyret för den enskilde att förlora sina penningar, hvilket det bör vara lagstiftningens omsorg att försöka så mycket som möjligt förekomma, medelst utgifvande af verkligt mynt, hvilket icke är, såsom myntsedlarne, underkastadt så mångå sätt och tillfällen att förstöras; 4:o att genom 1-rdrs-sedels-indragningen det skulle lemnäs större tillfälle för enskilda banker att få sina sedlar i omlopp. Om denna farhåga egde verklig grund, skulle jag visserligen icke vilja förorda något, som kunde innebära en sådan påföljd, men jag tror, att om, såsom hittills, de enskilda bankerna icke få utgifva sedlar å lägre värden än riksbanken, eller 5 rdr, så skall ju härefter äfven finnas samma tillfälle att ur riksbanken få tillvexla sig samma slags sedlar, som från de enskilda bankerna; 5:o såsom det förnämsta skälet åberopas, att bankens metalliska kassa nu icke befunne sig i det tillstånd, att den ifrågavrde sedel-indragningen för närv:de lämpligen skulle kunna försiggå.
Efter detta svar försvann synen, och Carl jemte sina följeslagare återvände samma väg de kommit. Konungen uppsatte nu en berättelse om hvad han sett, hvilken berättelse undertecknades af de närvarande under edlig försäkran om dess sanning. “Det bör anmärkas“, säger härom en författare, “att det var under Gustaf IV Adolfs minderårighet som denna saga, om icke diktades, åtminstone sattes i omlopp. Allt deri syntes beräknadt på någon statshvälfning, som man trodde att den unge konungen efter sitt anträde till regeringen skulle antingen företaga eller nödgas dämpa, att aristokratiens makt skulle qväfvas och behöfliga reformer införas. Händelserna ha tillräckligt utvisat att detta ej blef fallet och sålunda antydt hela historien dess behöriga plats inom diktens område. I Kalls socken i Jemtland finnes en ganska egendomlig anteckning gjord i en af kyrkoböckerna. Densamma är af följande lydelse: “År 1690 den 3 Februari kl. 11 förmiddagen, enär Jon Nilsson i Sellsved, kom körande ifrån qvarnen, mötte honom tvänne män, gåendes efter hvarandra, den förut gick syntes honom uti en presthabit i messeskjorta med en bok i handen, hållandes ett finger in uti boken emellan bladen; den andre, som följde efter, hade på sig en svart kappa ungefär af den längd, som ryttare bruka. När nu dessa nalkades bonden allt närmare, bjuder han till att vika sin häst af vägen; när de det sågo, stego de litet af på sidan, och den hvitklädde vinkade åt bonden, att han skulle hålla vägen, sägande: “Kör medan du hafver tid, jag är lifvet och visar vägen“, gåendes med detsamma bonden förbi; den som kappan hade, följde genast efter, och rätt som han gick fram, drog han ut ett svärd, som var påseendes såsom en eldslåga, och sade: “Jag är döden och förkunnar domen.“ Straxt derefter begynte de sjunga: “Vaker upp I kristne alle“ m. m., sjungandes den första versen helt ut. När bonden såg sig tillbaka, blifver han då ingen varse.“ Skalden Johannes Runius berättar om en syn, som han tillika med vice pastorn E.
Såsom hufvudgrunder för en sådan öfverenskommelse, har Herr af Gejerstam derjemte föreslagit: att alla inom Frisocknarne belägna hemman, som hitintills utgjort na tura-pr nesta tioner till Dylta Svafvelbruk, derifrån befrias, emot ersättning till bruket af penningevärdet, enligt markegångsprisen, för de af hvarje hemman nu utgående dagsverken; att Frisoeknarnes hemmansegare, med befrielse från den dom nu åliggande hembudsskyldighet till nämnde bruk, tillerkännas fri och oånskränskt dispositionsrätt öfver sina hemmans skogar, hvaremot bruket be - 8 Stats-Utskottets Utlåtandej N.-O 90. rälligas till skatte lösa de 2:ne detsamma underlagda recognitionsskogarne Hålahultet och Östra Allmänningen; samt alt ifrågavarande öfverenskommelse icke leder till någon rubbning, hvarken i de Bruksegarne, oberoende af Frisocknarnes tjenstbarheter åliggande skyldigheter till Staten, eller i de rättigheter och fördelar, som för öfrigt, genom privilegier och serskilda resolutioner, blifvit Svafvelbrukels egare tillerkände. På sätt här ofvan är vordet uppgifvet, har rättegång angående eganderätten till Dylta Svafvelbruk i senare tider blifvit anställd, hvilken, å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, fullföljda rättegång, enligL den upplysning, Utskottet sig förskaffat, ännu icke är genom slutlig dom afgjord. Vid sådant förhållande och innan lagligen utredt blifvit, huruvida Dylta Svafvelbruk är en enskild tillhörighet eller ej, synes det vara alltför tidigt för Rikets Ständer, att, såsom motionären föreslagit, yttra sig angående bestämmandet af sättet och vilkoren för Statens eller Frisocknarnes ersättningsskyldighet, i följd, af ifrågavarande natura-praestationers ifrågaställda upphörande.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 81. 1 J%:o St. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om nedsättning af det i gällande taxa för landtmäter ig öromål fastställda arfvode. P. Östman från Wester-Norrlands län, med hvilken P. Engman sig förenat, har uti motion (N:o 301), som Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling, gjort framställning derom, att, enär nu gällande Landtmäteritaxa fastställde så höga arfvoden, att kostnaden för ett laga skifte stundom kunde uppgå till hälften af den delade egendomens värde, och mången deraf afhölles från att begära laga skifte, samt göromålen för rikets samtlige landtmätare till följd deraf aftagit, Rikets Ständer måtte för sin del besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, »att arfvodet för samtliga landtmäterigöromålen i riket måtte nedsättas med en fjerdedel af det uti 1857 års taxa bestämda».
Detta synes ej utmärka någon särdeles vänskap; men härmed må vara huru som helst, så följer jag endast min öfvertygelse, och är ej så svag, att jag nu skulle frångå mitt yrkande; ty jag vet också hvad consequens vill säga. Jag förnyar altså min begäran om den propus., alt vid beräkningen af sedelstocken afdrag må äga runi för de sedlar, sorn utgifvas till lån på éxportabla effeeter. Jag förutser, alt jag kanske icke skall få fyra röster med mig; men för jnincipens skull måste jag vidhålla mitt yrkande. Gr. Frölich: Jag tager mig friheten äfven vända mig till Frih. Boye; jag skall likväl akta mig att åberopa vänskapen. Men då Frih. sagt sig befara, att vid a:dra punkten ingen nedsättning i proportionen skulle ifrågakomma-, torde jag få erinra, att det lätteligen kan i 2:dra punkten blifva Ståndets beslut att icke fastställa någon proportion emellan sedelstock och metallisk valuta, och hvad har väl Frih:n då förlorat. Om R. o. Ad. i stället fixerar ett visst minimum för den reella fonden, hemställer jag, hvad våda ett bifall till i:sta punkten medför för Frih:s åsigt. Jag finner i §. endast innehålla en calcul af Utsk., meddelad ad notitiam. Den står der endast för att göra slut på de gamla disputerna i Banken och kunde gerna Utgå; men då den blifvit dilsatt, bör den, efter min tanka, qvarstå. H. Éx. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å den nu föredragna i:sta punkten af BancoUtsk:s förslag. Ropades ganska starka ja samt ett eller annat nej. 64 Den a3 Juli *. m. Frih. Boye: Jag begär votering och anhåller att få förklara inig. Jag har i denna sak gått för långt för att numera retrogradera, helst jag har flera anmärkningar att göra emot TJtskts betänk.; ty om jag nu hade den svagheten att afstå, skulle Herrarna begära detsamma af mig i hvarje annan fråga. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
N:o 444- Hr Cedercrona, Joli. Ulrik: Med anledn. af nu upplästa betänk, har jag ansett 111ig böra begära ordet, för att tacka SlatsUlsk;s ledamöter för detsamma; men i första rummet anser jag mig vördsnadsfullt böra hembära en Lack* samhetsgäid till Generalen Frih. Sprengtporten, icke allenast å egna utan äfven på öfrige commendanters vägnar. Frih. Sprengtporten, J a c. W i I h.: I anledn. af hvad Hr Cedercrona behagat yttra, så, och ehuru jag hos honom stannar i förbindelse för den välvilja han för mig behagat yttra, får jag förklara, att jag icke skulle kunnat tillstyrka den åtgärd, som det ifrågavar. betänk, innehåller, såvida jag ej funnit densamma af billighet och rätt visa påkallad. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: För min del måste jag reservera mig så väl emot det beslut, som Ståndet nu fattat, som emot det resultat, hvartill disk. kommit; ty jag anser klart, att om Konungen ansett ifrågavar. commendanter berättigade till den ersättning, hvarom detta betänk, handlar, så hade nog Konungen, då Han borttog de sporllar, som commendanterne förut åtnjutit, afgifvit en propos. lill Ständerna 0111 en slik ersättnings tilldelande åt bemälde commendanter. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag nödgas anmärka, alt det sätt, som Hr Cedercrona begagnat för alt uttrycka sin tacksamhet, är opassande. Om en ledamot finner sig gynnad af ett beslut oell skulle äga att på detta rum, der han är representant, uppstå och enskildt tacka för den gunst han Den a Juni, han åtnjutit, så bör det icke heller vara betaget ilen, som kan anse sig hafva blifvit illa behandlad, att uppslå med enskilda anklagelser eller klagomål. Det ena är lika oriktigt som det andra, och jag förmodar alt Frih.
Och nu, s o m våren kämpat just Sin bistra brytningskamp till slut, I s o m m a r n s födelseminut Du vänder åter till vår kust; Med flaggors segerstolta rad Den står i dag, din hufvudstad, Och smyckad i sin bästa skrud, Din väna Mälarbrud. Hur starka, undersamma band, S o m åren våra hjärtan smidt, S o m binda våra, binda ditt Vid detta fattigt rika land, Det kände vi i sanning bäst, När fruktan blef vår hvardagsgäst, När våldet stod m e d lyftad glaf Att slita dem utaf. Och därför jubla vi i dag: Välkommen hem, vår hvite drott! Se, man ur huse ha vi gått Att hälsa dig i enadt lag, Att räcka dig en välkomstkrans Af vifvors gyllne solskensglans, Af blyga sippors himmelsblå — De svenska färger två. Johan Nord / ing. Någon vidlyftig motivering kräfves icke, hvarför vi för en gång frångått Iduns plägsed att ägna numrets första sida åt en kvinnobild o c h i stället prydt densamma m e d h. m.t konungens nobla drag. D e varma, allmänt delade känslor, som i dessa dagar vid landsfaderns h e m k o m s t fyllt svenska hjärtan o c h helt visst ej minst de kvinnliga, o c h åt hvilka vi här ofvan sökt gifva ett svagt uttryck, skola tala tillfylles. Blott ett par ord o m porträttet. Det är det senaste civilporträtt af konungen, som finnes, af en utmärkt likhet, o c h förskrifver sig från hoffotografen Aron Jonasons atelier i Göteborg, där det togs under h. m:ts västkustvistelse förliden sommar. Barnaglädje. Också en välgörenhetsfråga. / » V i ska försöka laga den, » föreslog hans mamma. V i erinra oss t. e x. Lundberg. D e b e h ö f v a icke blott kläder, föda, hus o c h h e m, barnasinnet behöfver lekens uppfriskande nöje. ut