Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom tror jag det kunna antagas, att den som icke inom en vecka förgäter en oförrätt eller efterskänker ett obetydligt anspråk, sällan, äfven efter en längre tid, afstår ifrån begäret att kalla sin vederpart till Domstolen. De.n mängd af Rättegångar om obetydliga ämnen, sorn fullföljas genom alla Instautier, bevisa denna tanka. I fråga om LagmansRätteraas indragning samt HofRätteroas fördelning och ut - Den 20 Juli e. rn• flyttning, kan j ig, efter den nogaste pröfning af alla omständigheter dervid, icke finna annat än att Landets invånare, så väl arti beqvämlighet och kostnad, sorn skyndsamhet, skola rönna, utan att någon mindskning i säkerheten om Lagarnas skydd och åtnjutande af rättvisa derigenom bör inträffa. Hvar och en som kan för sig förutse m jiigheten att behöfva anlita Domaren, mäste önska att äga både UnderDomstol och ÖfverRätt i sin ort och att inom några månade^ kunna fä en Rättegång afslutad, som vid nuvarande Domstolar ofta icke förr än efter flera års förlopp slutligen afdömes. När man härvid tillika fäster uppmärksamhet på det förslag som blifvit gjordt, att alla så kallade Justitiemål skola gå genom Domstolarna, och att alla privilegierade Rätter försvinna, hvarigenom ali ovisshet upphör för en Part, hvilken Dom tol eller hvilket EinbetsVerk han skall anlita, och rättsökande med obetydlig ko-tnad kunna vid Domstolarna i deras ort få frågor afgjoida, h ilka pu pröfvas af okända och aflägsna EmbetsVerk och Collcgier, visa sig fordelarne ännu märkbarare. Man har också trott, att ofta nämnda förändringar skulle för Staten medföra dryga kostnader och ett ökadt antal Embete - D*u 20 Juli e. ro. män. Det kan likväl lätt visas, att dessa kostnader i början blifva obetydliga och att den nya inrättningen i längden skall medföra besparingar. Uti de flesta Domsa* gor kan ett af nuvarande Tingshus bibehållas. I stället för 2, 3 eller flera Tingshus, som Annas i många Domsagor, skulle ofta blott ett fordras att bygga och underha Ha.
(Forts.) |m Gud, Otto, hvad är det? » ropade Margareta förskräckt och sprang åt sidan med sådan häftighet, alt nålen räknade, sedan den först slitit en rispa i Annies klädning, » du skriker j u, så att örhinnorna kunna sprängas. » » Försåt och bakhåll, » utbrast harmsen Annie, som med en blick uppfatlat situationen, » o, du gemene pojke, skall du då aldrig tära dig handla som en man. » hon synade noga rispan på klädningen och bemödade sig att fortfarande vara förargad och tordes därför ej se upp, ty den blick hon nyss kastat pä Oltös ansikte hade framkallat en sakta rynkning i hennes mungipor. » Annie, » sade Otto ångerfullt och närmade sig, » ädla, sköna, högsinnade Annie, har du ej ett förlåtande ord, ej en vänlig blick att skänka en af olyckans gudinna hårdt drabbad riddare, som här gjuter sitt varma blod för din skuld, » han räckte fiam sin sårade hand, lyckades åstadkomma en lämplig darrning i rösten och försökte se olycklig ut. Annie såg upp. » Nåväl, » sade hon skrattande, » som du vet, är jag lätt försonad, och jag skall förlåta dig på ett villkor. » » Intet offer kan vara för stort, » försäkrade Otto och lade handen på hjärtat. » Förlåt honom inte, Annie, det råder jag dig till, » varnade Emil. » Jo, » invände hon, » jag vill låta nåd gå för rätt; Otto, du har min förlåtelse, sedan du gjort det jag ålägger dig. » » Och hvad fordrar du, stolta Annie, som försoningsoffer?
Tomma äro de leenden, I der eröfren, emot de, edra små kunde skänka eder; deras leenden äro englars lika. En eller annan moder vill ej binda sig vid barnen, för att ej hennes man allt för mycket skall komma att sakna sin hustrus sällskap, heter det. Kortsynta hustru! Först då får du hemmet riktigt kallt och öde, när du stänger barnet, solstrålen som kom för att sprida glädje och trefnad, in i barnkammaren, öfverlemnadt till legda händers vård. Sant är, att det finnes män, som med afundsjuka blickar åse sina hustrurs uppoffringar för de små, men de höra dock till undantagen. Den allmänna regeln förblir den, att mannen med aktning och kärlek ser upp till en i allo pligtupp fyllande hustru. Hvar finnes väl en ljufvare syn för mannen än barnet i modersfamnen? De mödrar, som kunna resonnera på slika sätt, ha ej klart för sig, huru oändligt mycket som ligger i ordet moder. Det ordet innefattar en stor mald, en stor pligt samt dessutom ett stort ansvar. De, som öfverse med med detta, skola ej heller länge behöfva vänta på följderna. Den närmaste och bittraste följden blir den, att en moder, som ej sjelf ammar upp sitt barn, går miste om den innerliga kärlek, som i ett rätt förhållande oupplösligt sammanbinder moder ocli barn. Barnet älskar dig ej derför, att du födt det till verlden. Nej, det älskar närmast den qvinna, som ammat det upp. Du sjelf älskar det, men ej så starkt, så oupplösligt, som om det legat vid ditt bröst. Tag här ett par exempel ur lifvet, för hvilkas sanning jag innestår. En familj egde tre barn. Modern hade, af hvilken nyck förstår jag ej, sjelf ammat upp endast det mellersta af dem. Som naturligt var, uppstod en innerligare kärlek från moderns sida till detta barn än till de andra; följden blef, att de andra behandlades som styfbarn. I ett och allt kunde man snart märka, att det mellersta var favoriten. — En annan moder hade hade sjelf uppammat alla sina barn utom en liten flicka. Hon blef uppammad med flaska, ty modern var så svag, att hon ej tålde att gifva di.
1891 IDUN M:rs Charles Hancock — en af den fashionabla världens damer, som nyligen vunnit världsrykte genom sin modell till » dräkt för dåligt väglag » — hade lofvat komma, men, hindrad genom ett dödsfall inom familjen, sände hon dock dit sin kostym. Denna består af en kjol — 5 tum från marken — af brun tweed med tvänne djupa veck framtill och tvänne motveck å bakvå- den; kjolen fastsydd vid ett lif af tunnt Jä- gerylle, vidare ett åtsittande lif af något mörkare tibet och en kort souavejacka af tweed; ett par vida knäbyxor och höga damasker af samma material. Inga underkjolar höra till kostymen, och baktill är kjolen skodd med gummityg, som kan tvättas af. En ytterjacka och hatt, alla af tweed, fullborda ytterdräkten. Den föreföll särdeles praktisk, var utmärkt väl sydd och lär taga sig mycket bra ut. Den har högeligen prisats af hygieniska auktoriteter och redan kopierats för damer af alla klasser. Synnerligt lämplig synes den ock för Londons smutsiga gator, där den långa promenaddräkten nu i bruk är afskyvärd att skåda. Som resdräkt är den äfven förträfflig, ty det lider intet tvifvel, att en sådan kostym måste vara vida bättre att röra sig i än den vanliga med en samling underkjolar. Alla gäster voro ense, att de tillbrakt en synnerligen angenäm och lärorik afton, och voro mycket tacksamma mot fru BergmanÖsterberg, som förskaffat dem detta tillfälle till goda lärdomar och fruktbärande impulser. Anna Fleetwood-Derby. Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Publicist-karnevalen den 11 april. S veriges publicister ha sedan ett tiotal år tillbaka en understödsförening, afsedd att gifva VE dels pensioner åt åldriga publicister och deras enkor, dels tillfälliga understöd vid sjukdom eller iråkadt betryck. Men understödsföreningens kassa är icke rik och behöfver nya tillflöden för att kunna fylla sin uppgift att vara till hjälp åt dem, som i pressens, det vill säga allmänhetens, tjänst, offra sina bästa krafter.
livad beträffar drägten, bör man vara sä lätt klädd som möjligt; underkläder af Jä- gertyg, yllestrumpor, stora låga mjuka tjockbottnade snörkängor med breda laga klackar, en lätt kort slät klädning af styft damfärgadt eller grått tyg med löst åtsittande lif, en dast en underkjol af samma tyg som kläduingen, hufvudbonaden en lätt mjuk filthatt eller jockeymössa, kapp bättre än paraply. Rensela bör med innehåll ej vara tyngre än 8V2 kilo, försedd med breda remmar och korkslällning. Är man ylleklädd, hehöfs i renseln endast en omg. underkläder, men 3 par strumpor, ett trikålif, ett par smertingsskor, näsdukar, handuk, necessaire med toilettsaker. Äfven bör medtagas syoch knappnålar, stoppnål och litet garn, sax, pennknif med korkskruf, aseptin, litet konjak, cerat till fötterna, moucheplåster, blanksmörja med borste, cakes, chocolade, kakaopulfver, engelska pepparkakor, pepparmyntskarameller, bä- gare och karta, hvilket allt turvis bäres. Utanpå renseln spännes ylletröja, sjal och gummikappa. Se alltid till, att man har vexlade småpengar. Man bor välja sitt sällsk. ungf. jemnstarka och lika uthålliga, eljest måste marschen rättas efter den svagastes krafter, i medeltal bör man orka gä 2 ä 3 mil dagligen, men understundom efter en längre marsch taga en hel dags hvila, Ått ofta hvila, tröttar endast i längden, ' » men om möjligt bör man ej vandra de hetaste timmarna. Att ofta bada och hvarje afton doppa fötterna i kallt vatten är uppfriskande. Är man 3 pers., är det rätt bra om sämjan är god, att endast medtaga 2 renslar och turvis bära dem, så att den tredje får gå helt ledig. Maja. Frågor. Finnes någon anstalt, der en ung flicka kan få undervisniog uti hushållsgöromåi och på samma gång handledning och vänliga råd uti allt, hvad man sammanfattar uti ordet » Chic »? — Huru göras alunarbeten? Huru färgas mössor gröna?
Till Rikets Ständers ifrågavarande förslag har Kongl. Maj:t i Statsrådet den 20 November 1845 vägrat bifall. 48:o af den 15 Maj 1845, angående förändring af stadganderna uti 17 kap. 2 § Rättegångsbalken samt Kongl. Till Rikets Ständers ifrågavarande förslag har Kongl. Maj:t i Statsrådet den 20 November 1845 vägrat bifall. 4fJ:o af d en 19 Maj 1845, angående nedsättning af beloppet försumma appellabilis vid Rådstugurätten i Falun (216). Rikets Ständers förslag af Kongl. Maj:t bifallet, samt Kungörelse i ämnet utfärdad den 19 Augusti 1845. £SC^.'o af den 22 Maj 1845, angående ändring af 4 § i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, rörande bysättning (223). Vid underdånig föredragning häraf i Statsrådet den 20 November 1845, bar Kongl. Maj:t vägrat bifall till Rikets Ständers ifrågavarande förslag. §;Éåo af den 22 Maj 1845, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående antagande af dels ny Strafflag, dels ock Lag om verkställighet af fängelsestraff (224). 1845 den 11 juni i Statsrådet anmäld; och föranledde ej till någon åtgärd. S58:o af den 22 Maj 1S45, om förändring och tillägg uti Bankolagen (225). Rikets Ständers förslag af Kongl. Majit anlaget, samt Kungörelse utfärdad den 19 Augusti 1845. iééjjio af den 22 Maj 1845, angående ny ansvarighetslag för Rikets Ständers fullmäktige i Banken (226). Rikets Ständers förslag af Kongl. Majit antaget, samt Ansvarighetslag för Fullmäktige i Banken utfärdad den 19 Augusti 1845. 54:o af den 23 Maj 1845, angående gemensamma ransakningshäkten och tingsställen för särskilda härader (230).
Om den nu föreslagna kortare justeringsmethoden, som vid förra Riksdagen äfven var öflig, af Ridderskapet och Adeln antages, är jag förvissad, att derigenom skall vinnas ganska mycken tid, som är dyrbar icke allenast för Ridderskapet och Adeln utan ock för de tjenstemän, hvilka vid RiddarhusCanzliet äro anställde. Friherre Ehrenborgh, Casper TEilhclm: Jag utber mig att få förena mig med Grefve von Schwerin. Jag har länge fruktat, att det skulle blifva omöjligt medhinna justeringarne a£ Ståndets Protocoller, på sätt hittills ägt rum. Med den erfarenhet jag äger huru det tillgår med justeringar i OfverRätter, tror jag mig böra upplysa, att den methoden derstädes är antagen, att endast sjelfva besluten, men ej de muntliga yttranden eller öfrige allegater uppläläsas vid andra tillfällen, än då det särskildt askas. Efter de upplysningar Herr RiddarhusSeereteraren nu meddelat Ståndet, och då vid Ridd. o, Ad. Prot. 5 Band. 4. lo ' Dm 5 April e, m. förra Riksdagen Protocolls-justeringarne äfven verkställdes på sätt föreslaget är, kan jag för min del icke finna någon våda deruti att bifalla förslaget, helst tillräcklig säkerhet vinnes, enär det eller de Protocoll, som skola justeras, en'eller två dagar förut äro tillgänglige förden Ledamot, som önskar se desamma. Många yrkade på proposition. Herr Grefven, och Landt-Marskalken tillkännagaf, att frågan blifvit begärd på bordet. Herr Pereswetoff Morath: Jag får vördsamt upplysa, att mitt bestridande i afseende på den ifrågaställde skyldigheten för hvarje talare inom detta Hus, att antingen sjelf uppsätta hvad han muntligen yttrat, eller öfverse den i RiddarhusCanzliet författade uppsatts jem väl var en följd deraf, att jag ansåg en sådan föreskrift komma att borttaga mycken tid för dem af Ridderskapet och Adeln, som ofta deltaga i diss cussionerna.
Direktionen grundar, ej mindre på den betydliga tillökningen under de sista 10 åren af antalet intagna barn, än på den, utan förhöjning i fosterlöns-beloppen, under samma tid uppkomna tillväxt med omkring 33J procent i underhållskostnaden för barn, vårdade utom barnhuset; och om äfven, såsom Hikets Ständers Revisorer anmärkt, varuprisenas stegring endast varit öfvergående, hvilket dock, hvad de väsendtligaste iornödenhets-artiklarne, såsom matvaror, ved m. m., angår, icke torde vara förhållandet, så är det likväl icke mindre sannt, att denna stegring ägt rum och menligt inverkat på Barnhusets inomhus-stat, likasom det är visst, att. dödligheten bland de späda barnen inom Barnhuset under de sista 10 åren betydligt, nedgått, ehuru densamma, under ett eller annat af samma år, såsom t. ex. åren 1847 och 1848, i följd af epidemier och dylika orsaker, oaktadt en förbättrad vård, tillfälligtvis åter stigit, dock icke till den höjd, sorn tillförne, — då, såsom Rikets Ständers Revisorers berät - — 339 — telse om granskningen af 1840 och 1841 ars räkenskaper gifver vid handen, dödligheten bland de späda barnen nyssnämnde år uppgått till omkring 40 och derutöfver ända till 47 procent. Detta allt oaktadt, vill Direktionen icke hafva sagt, att icke en del byggnadsföretag bidragit till försämring af Barnhusets ställning; men billighet och rättvisa kräfva, att man icke på dessa företag vältrar hufvudsakliga skulden till det bekymmersamma förhållande, som synbarligen har sin grund mera i en allt för långt drifven välgörenhet, än i misshushållning. Ar det åter sanning, att Barnhusets verksamhet gått för vida, så lärer det ock vara riktigt, att denna verksamhet inskränkes inom gränsorna af inrättningens tillgångar, och att Barnhuset i första rummet blir tillflyktsort för värnlösa späda barn.
Riksrätten ingen stämning begärt eller kunnat erhålla, utan åt R. St., Hvilka der allena äro målsägande och hvilkas ombudsman uttagit stämningen, som godtgörelsen tilldömmes. Skulle, i sådant fall, Svenska statsverket kunna tillegna sig den, utan att betala långifvärne? Det synes otroligt. — Att Rikets skuldsättning möjligen vore olaglig, det skulle göra henne väl straffbar i hänseende till Konungens rådgifvare, men ingalunda ogilltig i hänseende till lånens gifvare; ty just genom hennes gilltighet blifver det möjligt, alt Riket kan, på säll 5 §:n i ansvarighetslagen omförmäler, fördjupas i skuld, emot Reg.F:ns bud. Elier hvad sålunda förefallit, lära R. St., ulan den svåraste sjelfmotsägelse inför Svenska folket och andra, icke kunna neka, alt cabinettscassans gäld redan blifvit erkänd för att vara Statens. Invänder någon att ett sådant erkännande alldeles icke varit Ulsk:ns afsigt, men alt de ej kunnat sin pligt likmätigt underlåta att befatta sig med målet, när det till lierås kunskap kommit, så nödgas jag påslå motsatsen, och tro, att antingen var deras mening den förenämnda, eller haideras ifver att offentliggöra cabinettscassans ställning hänfört flertalet bland dem att åsidosätta den eftertanke, som varit nödig för att rätteligen motsvara det förtroende RiksStrn dem leinnat. Hade Utsk. blott velat bringa cabinettscassan i förlägenhet, utan att betala hennes skuld, så hade det bort endast föranleda anslagens nedsättning men icke någon Riksrätt. 3o§:n Riksd.Ord, som utstakar StatsUtsk:s rättigheter och skyldigheter, omförmäler icke, att det har någon befattning med inventering af depositu, hvilka, fastän de ligga 7'o Den 27 Februari f. m. i sjelfva räntekammaren, hvarken tillhöra statsverket, eller ens ingå i dess räkenskaper. Sådan var händelsen med de ur Fdenska sterbhuset aflemnade obligationerna.
– Ja, det tror jag visst – genmälte Gunnar – för intet kan bergena tala. Men se hon säger intet efter annat än det hon tycker om. – Ja, då tycker hon förfasligt om «gresastek» – anmärkte Bengt, och Gunnar skrattade. – Har du nåntina sett ’na? – frågade Bengt vidare. – Nej, intet jag – genmälte Gunnar – men jag hade ena faster, som en gång hade sett ’na, när hon var barn. – Och hur såg hon då ut? – sporde Bengt, med stor nyfikenhet, ty natten var redan för hand, och det underbara började få allt det värde, som solskenet oftast förtager. – Jo, ho’ va’ hvit som den renaste snö och hade kolsvart hår, och faster-mi’ såg hur hon stod på berget och gapade, och ideligen sa’ efter. – Hå kors i all’ min dar! – utropade Bengt, utan att betvifla ett enda af Gunnars ord, och det kom mycket deraf, att Gunnar berättade med denna ton, som bevisade att han sjelf trodde hvart enda ord. – Det skulle vara bra roligt, att någon gång få se endera echo’t eller sjöfrua, eller nå’t skogsrå eller så – yttrade Bengt, medan han hjelpte Gunnar att surra fast ekstocken, ty nu voro de i land; men nu var det äfven nästan nedmörkt, och Gunnars beprisade nytänning satt redan och såg på de båda ynglingarne, inom hvilkas bröst i detta ögonblick kanske mera ren, fast omedveten, ur-poesi var att finna, än i hela stora packor af «Skaldeförsök» och «Dikter» och «Sånger» och «Fantasier» och «Lyriska bilder» och «Poetiska blomster» etc. – Kors! har du aldrig sett något slikt (nemligen sjöfrun, skogstroll, etc.) – sade Gunnar med en viss ton af öfverlägsenhet, likasom hade han sjelf varit «intimt lierad» med hela detta sällskap af andar och troll, med hvilka allmogens öfvertro, än i denna stund, befolkar både hafvet, berget, skogarne, dalarne, hedarne och sjelfva luften.
Domhafvandes i sednare tider tillkomna bestyr för lättande af kontrollen öfver handlingarnes kartering är äfven tidsödande, och på. många ställen möter stor svårighet att fä biträde till protokollens renskrifning. — Den i nämnde § stadgade tid af 14 dagar efter hvarje månad för insändande till Hofrätt af Rådstufvurätts protokoll i omförmälda mål torde också böra anses för kort; och då någon olägenhet eller osäkerhet icke bör kunna uppkomma derigenom att tiden för insändande till Hofrätt af Häradsrätts och Rådstufvurätts ofvannämnde protokoll förlänges, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta den förändring i 28 § af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 och Kongl. Cirkulärbrefvet den 11 Februari 1847, att tiden, inom hvilken protokoll i mål angående inteckningar, uppbud och lagfarter, äktenskapsförord, förmynderskap, bouppteckningar, morgongåfvobref och afhandlingar om lösöreköp skola vara till Hofrätt insände, bestämmes för Häradshöfding till tre månader efter hvarje gång han hållit ting i sitt häradshöfdingedöine, och för Rådstufvurätt till slutet af månaden näst efter den, under hvilken protokollen blifvit förde. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. J A. Af Herr II0fl lil 11 il SSOn: Angående statsbidrag till anläggning af en bibana från Christianstad till Södra stambanan vid Hessleholm. Det stora allmänt erkända behofvet för staden Christianstad och hela orten deromkring af en bibana emellan staden samt, Statens södra stambana vid Hessleholm har under flera år föranledt åtskilliga sammanträden och förslag, tills omsider en vid sammanträde inför Kongl. Majit,s Befallningshafvande i Christianstads län den 29 Januari detta år utsedd Kommitté uppdragit,s att betänkande i frågan afgifva. Denna Kommitté anmodade Majoren vid Kongl. Väg-och Vattenbyggnadskorpsen Herr C.
Regeringsformen, tallate att ten 4 Ro; roember år 1828 fammanfemma, od> troarom 2öår Mernåbig; fre borning, Jjpantf SRaj:t honung CARL XIV JOHAN, uti öppet 23ref af ten 3 förutgåente @epfember, öefjagaf Dg i Råter påminna, l;afroe 2Bi förfinamnte tag 0$ i <5focffjolm infunnit. <£ffer ålaHan af ten Jpögfletf rodlfignelfe öfroer £Båra fores tåg, od) fetan 2Öi, ten 15 Roroember [amma år, fått emot* taga Äongl. £Raj:t£ Råtiga 23erdttelfe, om broat i Ritet^ <Stv* relfe, fetan fiffa Rif£tag, ftg tilltragif, famf £ongl. R?af:fs Rå; tiga ^3ropefition af ten 13 i fifiberérbe månat, angåente <5tats; roertet^ tiUjiånt cd) bef>of, jemrodl toifwit C8 mettelat, ffafroe 2Ci, efter föregångne öfroerldggningar, om te roigfiga frågor, troilia blifroit telo genom ivongl. fprepefiaoner till Dfj öfroer; 4 lemuaöe o<# t>cf» morn 9vtW* ©Jansen i tatfig örhling mitt, hannat uti fofjauöe beflut: §.
Revisorer framställt vid provisions-beräkningen å de medel, som vid Dom-Kapitlen förvaltas; oell får Konsistorium sitt Utlåtande i detta ämne barbos i underdånighet afgifva. Konsistorium, som nogsamt inser olämpligheten deraf att, på sätt Stats Revisorerne anmärkt, uppbördsoch redo visningsprovisionei na blifva efter olika grunder beräknade för olika medel, och olika inora olika Stift, vågar dei före, för siri del, i underdånighet tillstyrka, det täcktes Eders Maj» i Nåder, genom en allmän författning, bestämma, om och, i sådant lall, lill hvilket belopp, provision eller procent af hvarje slags ecklesiastika medel får af uppbördsmannen eller den redovisande beräknas. Om ock, i afseende å lämpligheten af denna provision, någon anmärkning möjligen kunde framställas, torde dock indragandet af denna, under en längre tid, utan åtal åtnjutna löneförmån strida emot billigheten och emot ändamålet, att genom skälig lön uppmuntra tjenstemanna-skicklighet, enär Konsistorie-Nolarierne, sem vanligtvis uppbära de flesta ecklesiastika medlen oell för desamma redovisa, hafva så ringa löner å stat sig anslagna, alt dessa meia iiro att betrakta såsom måttliga skrifvare-arfvoden, än som löner för så trägna, mödosamma och ansvarsfulla tjenslebefattningar, som Konsistorie-Nolarierne nu innehafva, och vid hvilka befattningar göromåleri, i följd af dea stigande folkmängden inom Stiften, allt mer och mer förökas; och får Konsistorium, hvad i sådant afseende detta Stift särskilt angår, i underdånighet fästa Eders Maj:ts Nådiga uppmärksamhet derå, att Konsistorie-Notarien härstädes, som redan förut, genom sina åligganden i och för Lappmarksförsamkingarnes angelägenheter, mer än andra Konsistorie-Notarier är betungad, dertill i sednare tider .sett sina göromål betydligen förökade genom de många nya Pastorater, som inom detta Stift blifvit bildade.
F. _, motion om arfvoden för Rådhus-Rätterne i Rikets samtlige stapel-städer för behandlingen af tullmål. 8:o N:o 128, i anledning af Jäders Jnderssons från Skaraborgs Lin motion om Andre Landlmäture-beslällningarnes indragande. Prot. Utdr. d. 3o Maj iSjo. 9:o N:o 129, i anledning af Eric Norbergs fiån Westmanlands Län motion om Jiergsfogde-ljensternes indragning. 1 Oro N:o 130, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss å Majoren U. G. von Konows ansökan om åtnjutande af pension. lito No 131, i anledning af Olof Olofssons från Westerbottens Län motion om rättighet for Hof-N italien J. Häggström till retroactivt åtnjutan de af den honom på allmänna Indragnings-slaten beviljade pension. 12:o No 132, i anledning af väckte motioner, angående beräkningen af tractamenten till städernes Magistrats-personer och Borgare vid syner och förrättningar för Kronans räkning. 13:o N:o 133, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående väckt fråga om stats-anslag för en Pharmaceutisk läro-anstallt, och 14:o N:o 147, i anledning af Herr Nordenskjölds , O. G., motion om de vid vacanser inom sjöstalen, under vacansoch liggetiden besparade löners anslående till Amiralitt ts-krigsmans-cassan. Den 30 Maj 1840 f. m. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Lades till handlingarne Stats-Utskottets den 20 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 94, i anledning af Herr de Mares, B., motion, angående bestämmandet af tiden för nästa lagtima Riksmötes början. N:o 95, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets memorial No 15. S. D. Biföllos Stats-Utskottets den 20 dennes på bordet lagda Utlåtanden: