Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr. Wrangel: Gr. Björnstjerna har sagt, att man icke liehöfde upgifva några skäl för begäran om bifall till Utskts betänk, emedan skälen vore fullständigt uptagne i samma betänk. Frih. Raab åter har förmenat, ali desse skäl endast bestå i ett lycke hos Utsk:s majoritet. Det torde likväl tillåtas mig att få erinra Gnn, ali Professor Carlsson har uti sin reservation anfört skäl, dem jag ännu icke hört någon vederlägga, och denne reservant har på ett ganska fullständigt sätt visat obehöfligheten af den ifrågaställda undersökningen. Vidare har Gr. Björnstjerna yttrat, att Kammar-colkm ofta undersöker naturen af lägenheter och i anledn. deraf vidtager åtgärder. Jag får uplysa Gr:n, att detta härleder sig deraf, att lill Collegium inkommit mål, hvars utredning erfordrar dylika undersökningar. Den undersökning, Ulsk. tillstyrkt, är generel och åsyftar endast nöjet, att få erfara städer nes rättigheter. Gr. Björnstjerna har slutligen påbördat mig yttrandet, alt städerne icke skulle äga rätt ali försälja stadsjord. Något sådant har jag hvarken tänkt eller ännu mindre uttalat. Jag har deremot yttrat, att alla samhällsklasser inom landet kunna äga jord af hvilken natur som helst, hvilket åter Utsk. tyckes icke godkänna, enär undersökningen skall afse bland annat, huruvida stadsjorden brukas af städernes borgerskap. Denna undersökning är likväl obehöflig, ty, såsom jag redan nämnt, kan icke blott stadsjord utan all annan jord i landet ägas och besittas af hvilken som helst enl. 1810 års riksdagsbeslut, som måste anses såsom en concession af R. Sl:s rättigheter. Härmed har jag besvarat Grtns anmärkn. och yrkar fortfarande afslag på betänk. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabriel: Det förefaller mig besynnerligt, att en ledamot af Kammar-colkm skall motsätta sig den föreslagna undersökningen, som i en framlid säkerligen blir nyttig jemväl för detta embetsverk då partiella undersökningar der skola anställas. Lika besynnerligt synes del mig äfven, alt denna undersökning skall motsägas af Frih. Raab, hvilken är känd såsom nitälskare för allt hvad, som är rätt.
Original af ett den 7:de Juni detta år emellan Grefve A. E. von Rosen, å ena sidan, af Jernvägsbyggnads-Entrepeneuren George Burge, å andra, afslu tadt kontrakt, hvaruti bemälde Burge förbinder sig att, emot en betalning af 270,000 £ Sterling, motsvarande den beräknade anläggningskostnaden 3,240,000 Riksdaler, inom 1853 års slut fullborda och i complett skick aflemna jernvägen mellan Örebro och Hult; äfvensom att, om så erfordras, emot viss hädanefter bestämbar ersättning per mil, fortfarande underhålla samma väg; Bih. lill R. St. Afskrift af ett den 25 sistlidne Juli afslutadt tillagg till ofvannämnde kontrakt, hvaruti bemälde Burge förhinder sig att, så vida den af .Staten garanterade räntan å anläggningskostnaden blifver höjd från 4 till 3 procent, då, i sjället för penningar, i betalning för af honom, eller under hans ledning förrättadt arbete, emottaga aktier uti bolaget, vare sig för hela det med honom kontraherade belopp eller för större eller mindre del deraf; 5:o. Förslag tili förändrad oktroy, och 4:o. Förslag till förändrade bolagsreglor för oftanämnde Jernvägsbolag, gemensamt uppsatta af Grefve von Rosen och Herr Burge, såsom förmodad blifvande aktie-ägare till betydligt belopp, innehållande dessa förslag, dels sådana jemnkningar af den förra oktroyen och de uti densamma intagne vilkoren för Statens garanti, hvaraf den förnämsta, att garantien skulle utsträckas för en tid af 23 år, som af Burge ansetts erforderliga; dels sådana förändringar af de äldre bolagsreglorna, som Grefve Rosen af erfarenheten lärt, såsom uti Sverige mindre vanliga och som obilliga ansedda, hafva lagt hinder i vägen för en större och mera tillfredsställande aktieteckning uti fäderneslandet än den, som hittills egt rum. 5:o. Tvänne bref från Bankirhuset Palmer Mackillop Dent &
M. hvilande frågan om courantmynts införande blifvit definitivt afgjord, få inkomma nied förslag till de stadganden, som i anledn. deraf kunna erfordras) måtte föreslå B.. St. att, med upphäfvande af de i i § af ofvannämnda 4 art. 2:dra afd. innehållna föreskrifter, stadga följande: i:o Alla slags Bankens sedlar hållas pä förhand färdiga, för att kunna genast och utan omgång utvexlas till allmänheten, på lika sätt som nu sker med sedlar å 3 r:dr och derunder, så att de följaktligen icke annulleras vid skeende insättning, derest de icke äro förslitna. I sammanhang härmed iakttages: *) a) att Bankens sedlar å högre valör än 24 (16) sk:r ställas endast på följande summor, nemi. i, 3, 5, io, 25, ioo och 5oo r:dr ; b) att de s. k. sktssedlarna a (af) de hittills brukliga valörerna motsvarande belopp i courant, samt salunda a 24, 18 och 12 skir (å 16, 12 och 8 sk:r), väl må hädanefter, såsom hittills, allmänheten tillhandahållas, att till den, som det åstundar, utvexla, intill dess R. St. annorlunda förordna, dock att Bancostyrelsen äger tillse, att de gamla tillgångarna, bland hvilka Banken ännu äger ett betydligt förråd sedlar å 14 och 10 sk:r k:mt, gällande lika gaed b:comynt, blifva i görligaste måtto använda. 2:0
Då antalet medlemmar i hittills bildade officiella föreningar för närvarande uppgår till närmare 6,000, men under de kommande åren, enligt hvad man har stor anledning hoppas, förmodligen betydligt tillvexer, vågar jag” — det är allt Herr Blanche som talar — ”föreslå, att under 1863 samt under de Irenne år, som tillhöra nästkommande statsreglering, ärligen en summa af 30,000 R:dr R:mt för nämnda ändamål måtte utgå såsom förslagsanslag. ” Sä långt Hr Blanche. Ehuru jag för min del obetingad! instämmer i sjelfva saken, kan jag dock icke göra det i fråga om sättet. De för mig dikterande skälén i detta fall äro följande: att vid de större föreningarne instrnktörs-aflöningar skulle kunna tillskapas af ganska öfverdrifna belopp; att instruktionen vid en större förening icke är i proportion tili personalen, relativt större och besvärligare, än vid en mindre; att aflöningar — ehuru visserligen af extra natur — uppkomma eller kunde uppkomma, hvilande pä helt andra grunder, än statsmagterna hitintills hafva kännedom om; löner eller aflöningar utgående af statsmedel, men tili beloppet bestämda af enskilda personer. 100 Motioner i BorgareStåndet 1862, 53, komina hvarje möjlighet, af öfverdrift i beräkningen eller misstag i verkställigheten, tager jag mig friheten föreslå: att skarpskytteförening:!! ne inom riket, dels efter de olika föreningarnes nummerär, dels ock efter förutgången ansökan, erhålla af Staten instruktörer, i vanlig militärisk ordning kommenderade ur de närmast belägna regementena samt af Kronan aflönade enligt fastställda dagtraktamentsoch atlöningsreglementen.
Jag har aldrig yttrat mig om passevolance-contracten eller sagt, att dessa voro för höga; men jag har ansett sjelfva beklädnaden kunna vara mindre kostsamt arrangerad, samt att indragning i styrkan successive bort och hör vidtagas, och ingalunda har jag trott, att soldaten får mer, än han behöfver. Det är således ett misstag, om Frih. Stjernstedt ansett mina anmärkmr vara riktade mot någon enskild corps, utan det är systemet i dess helhet, som jag klandrat; och det rå compagnicheferna icke för. Jag frågar då, om det icke måste förefalla hvar och en alltför dyrt, då 4 reg:ters beklädnad medtager mångdubbelt mera, än hela n a tionalbe väri n ge n. Det är altså systemet, som jag ogillar, och jag hemställer till Frih. Stjernstedt sjelf, om han på samvete kan säga, att ingalunda nyttiga förändringar i den riktning, jag nu angifvit, kunna och böra ske. Jag kan icke gilla den utaf Hr af Billbergh framställda sats, som skulle det vara StatsUtsk. förbehållet att kategoriskt afgöra, huruvida ett förhållande är anmärkningsvärdt eller icke. Just derföre, att Utsk. icke äger en sådan rättighet, är det dess åliggande att så uppställa sina berättelser, att Ständerna sjelfva kunna bedöma förhållandena, enär det är Ständernas rätt att göra anmärkntr äfven der Utsk. underlåtit sådana. Såväl Hr Stuart som jag hafva uppgifvit bestämda förbiseenden af Utsk., och för att visa Hr af Billbergh, att berättelsen verkligen icke är så uppställd, att man kan bestämma sitt omdöme, skall jag ytterligare citera några omständigheter. Under Artiller i-a fdelningen stå nemi. betydliga poster upptagna under rubrik: upphandling, afskrifning, diverse &c.; och jag frågar: hafva väl Ständerna icke rätt att få veta, hvad dermed menas? Innefatta dessa upplysningar någon ledning för omdömet, hvartill och på hvad sätt medlen blifvit använda?
Och det är allraförst från denna synpunkt, sorn jag icke kan undgå att yppa mitt tvifvel om den tillstyrkta reformens syftesenlighet, enär den innebär sjelfva de rådslående Ständernas egen fullkomliga upplösning, och alltså å deras sida ifrågasätter en sjelfuppoffring, som likväl, efter mitt förmenande, hvarken påfordras af de yttre omständigheternas tvingande magt, ej eller förordas af den klara insigt, att ett bättre icke skulle på annan väg låta sig finna. Men ur sakens egen natur härleda sig andra, icke mindre vigtiga betänkligheter, som förtjena att lagas i betragtande. All Lag mäste, för att icke blifva en skugga ulan verklighet och kraft, hafva uti folkets seder och tänkesätt, om icke sin redan gifna grund, dock åtminstone ett osvikligt stöd, att påräkna. Allmän rösträtt och allmänna val förutsätta fördenskull, ehvar de skola laglikmätigt antagas, såsom oefter-, gifliga vilkor, ett allmännare deltagande för offentliga värf, och en allmän anda för hela samhällsskickets utbildning och fullkomnande. Men i Sverige äro spåren häraf så sällsynta, att det väl må medgifvas, att menigheterna, långt ifrån att hafva ännu mognat för en högre andel i politiska rättigheter, snarare synas icke ens rätt värdera, hvad de deraf redan innehafva, alldenstund de ju ofta uteblifva från de sammanträden , der rösträtt dem lagligen tillkommer, gemenligen anse för en tunga hvarje communal-bestyr, och med nog liknöjdhet falla med sitt förtroende lill en och hvar, som Bilaga N.o 2 till Conslitutions-TJiskottets Memorial, N.-o 38. 7 vill åtaga sig deras uppdrag. Ur det verkliga förhållandet upphemtas fördenskull inga giltiga skäl, för alt tillerkänna den större massan en större politisk vigt, som, då den ieke uppbäres af ett rent allmänt intresse, ofelbarfc skulle roed stora vådor vara förbunden.
I theoretiskt hänseende måste förslagets företräden medgifvas, så val för dess enkelhet och rättsenlighet, som för dess öfverensstämmelse med nu gällande Skiftes-Författningar — egenskaper, hvilka icke i lika hög grad kunna tillerkännas Kongl. Förordningen den 9 Febr. 1802. Det är också icke i 8 Lflgsamt Allm. Bes®, och öecon Ut skottens Utlåtande N\o 4 s. detta afseende, utan endast beträffande dess practiska användbarhet Utskotten hysa betänkligheter. En påtaglig verkan af hälftendelnings-grundens antagande vore en minskad liägnadsskyldighet för egare till större och en ökad för egare till mindre jordegendomar, ömsorgen om de senares bästa vore icke med tillbörlig noggrannhet iakttagen, om dem skulle påbördas förökning i ett besvär, hvilket jemförelsevis för dem är mera tryckande än för de förstnämnde. Den mindre jordbrukaren, vanligtvis obemedlad, skulle ofta icke utan känbar uppoffring och stundom alldeles icke förmå fullgöra sin stängselskyldighet, utan lill äfventyrs endast af denna orsak tvingas att afträda den ringa jordlott, som var påräknad för hans och hans familles uppehälle. En annan olägenhet skulle jemväl uppkomma genom den nya delnings-grunden, nemligen att jordegare, som vid egodelning erhållit antingen sämre jord till större rymd, eller ock flere serskilda lotter, äfven skulle få en ökad stängsel-skyldighet. Att, på sätt man velat påslå, denna olägenhet skulle genom egoskifle kunna afhjelpas, torde vid närmare eftersinnande finnas osannolikt, helst den fullkomligaste Skiftes-Författning icke kan förändra jordens natur eller förekomma, att icke lika högt uppskattade egendomar ofta måste utläggas i olika stora skiften. Den enda utväg, som i detta fall kunde vidtagas, vore alt uti jord gifva ersättning för den större liägnadsskyldighet, som åtföljde den vidsträcktare areala vidden eller! det större antalet skiftem; men ett stadgande i denna syftning skulle oundvikligen stödjas på en helt annan grund än på den såkallade liälftenprincipen och vara lika fremmande för Författnings-förslaget som för den gamla Stängsellagen.
Ty, att en egendom är entaiied bety - 200 D e n 19 November f. m. der icke intecknad för skuld, utan genom den fria testamentsrätten intecknad som donation på fyra generationer, eller ett slags fideikommiss för 3:ne lefvande generationer och den fjerde, som icke ännu fir född, eller unbom, såsom det heter’). I den fria testamentsriitten ligga Englands majorater, aristokratiens styrka, tyder, som ofta eljest, kan man siiga, att les extrémes se touchent! Belgiens utmärkte FinansMinister, den såsom statsekonom äfven i utlandet högt värderade Hr FréreOrban, beräknade i ett anförande inför Belgiska kammaren, att Belgiska jordegendomen var intecknad till */,0 af sitt värde. Franske författare, t. ex. Hr Passy (Hera gånger Minister under Julimonarkien), Wolowsky, (grundläggaren af Franska hypothekskassan eller le crédit foncier) upskattar äfvenledes Franska jordens inteckning till l/10 af dess värde; men den store historikern Mr. Thiers, Europas snillrikaste statsman, beräknade, i ett blixtrande tal, d. 10 Okt. 1848, att Franska jordegendomens inteckningsumma icke öfversteg en sjuttondedel (Vu) af jordvärdet. Men, Svenska landtegendomarne äro intecknade till Vs af jördvärdet! I det af mig nyss citerade anförandet af Mr. Thiers säger han: »La propriété fonciére, 1’agriculture, est la premiére industrie du pays; c’est celle qui me touche le plus, parceque je ne comprends pas sans elle de force et de grandeur pour un pays. I)e quoi sou£fre-t-elle ? Elle souffre de 1’impot foncier, voilå son mal». (Discours sur le crédit foncier par Mr. Jag citerar den frejdade talarens ord, emedan de äro alldeles som om de voro sagda öfver Svenska jordbrukets ställning.
Det står redan uttryckt i nuvarande Riddarhusordning, äfvensom i nya förslaget, alt ett eftermiddagsplenum är en fortsättning af förmiddagens. 28 §. i nuvarande Riddarhusordning lyder nemligen sålunda: Om under varande Plenum fortsättning pröfvas nödig på eftermiddagen j bör anslag dertill innan klockan 1 vara gjordt. Herr Wirgin: Jag finner ej den omständighet, att ett förmiddagsplenum kan på eftermiddagen fortsättas, innefatta bestämdt bevis derpå, att ett eftermiddagsplenum alltid är en fortsättning af förmiddagsplenum, emedan, såsom jag förut haft äran nämna, ingenting hindrar, att den föregående dagen anslag till särskilta plena på föroch eftermiddagen kunna äga rum. För öfrigt torde ett sådant stadgande böra införas i Riksdagsordningen. 7* 100 Den 9 April e, m» §. 3o. Grefve Posse: I deri föreslagne nya redactionen står, att LandlMarskalken äger varna dera, som kunna sig otillbörligen förhålla; men i Riksdagsordningen finnes denna rättighet ej tillagd LandtMarskalken vid andra tillfälllen, än då någon tillåter sig personligen förolämpande uttryck, och det först, sedan Ståndet sådant bifallit. LandtMarskalken skall annars blott återföra till ordning. Denna skiljaktighet tror jag är bättre afhjelpt uti det förslag till Riddarhusordning, som år 1818 nppgjordes af då varande Riddarhusutskott, och jag anhåller derföre, att 39 §. af detsamma må blifva uppläst. I anledning häraf upplästes 3g §. i RiddarhusUtskotlets vid 1818 års Riksdag uppgjorde förslag till ny Riddarhusordning. Vid §§. 3i och 3a gjordes icke någon anmärkning. §. 33. Grefve Posse:
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge den gjorda anmärkn:n föranleda till återremiss, ropades nej; hvarefter StslsUtsk:s förevar, utlåt. N:o 27 blef bifallet. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 18 dennes pä hordet lagda ullåt:n: N:o 28, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de eftergift af ett kronan tillfallet dana-arf efter Enkan Helena Maria Hansdotter; och Den 22 Januari. 149 N:o 29, i anleiln. af K. M:s nåd. propos., ang:de eftergift af elt kronan tillfallet dana-arf efter husmannen Nils Hansson Modig. Föredrogos och begärdes pä bordet, K. M:s nedannämnde denna dag ankomne nåd. propos:r och skrifvelser till R.
Komp., på hvilket linge dragas vexlar, som ej borde hafva längre Iöpningstid än 3 månader; att på denna kredit finge dragas på en gång för huru stor del deraf sorn helst; att hvarje vexel skulle på uppgifvet sätt undertecknas, samt att avisbref borde sändas genom G. Tottie & Sons, genom hvilka a Hären vore uppgjord. Under den öfverläggning, som i anledning häraf uppstod, voro samtlige Fullmäktige af den åsigt, att den ifrågavarande krediten under dåvarande förhållanden skulle icke allenast i väsendtlig mån bidraga till allmänhetens lugnande samt underlätta iiqviderna med utlandet, utan ock sätta Fullmäktige i tillfälle att fullgöra sina utbetalningar, utan att behöfva allt för mycket anstränga dem, som från Kontoret erhållit lån emot hypothek af räntebärande obligationer, lie fleste bland Fullmäktige voro ock af ien tanka, att då allmänna rörelsen, genom försäljning af Siiksgälds-kontores vexlar dä genast, komme att betydligt underlättas, och sådant, långt ifrån att för Kontoret föranle*da någon förlust, tvärtom medförde fördelen att erhålla högre kurs, om försäljningen skedde under flere börsdagar, än om den genom ett uppskof inskränktes till färre, borde försäljningen af Riksgälds-kontorets vexlar redan nästpåföljande tisdag den 19 Januari taga sin början, f följd deraf lättade ock Fullmäktige åtskilliga, i protokollet för den 15 Januari intagna, bestämmelser i afseende på vexlarnes beskaffenhet och sättet för deras försäljning samt öfriga härmed gemenskap egande frågor. Sedan detta ärende förevarit, anmäldes, att kort före Fullmäktiges sammankomst ankommit en ny telegraf-depesch, deri Presidenten Akerman underrättade om emottagandet af Fullmäktiges den 13 Januari till honom aflåtna depesch, samt derjemte begärde en på Engelska språket uppsatt fullmakt af den ordalydelse, som depeschen upptog och som jemväl i Fullmäktiges protokoll för ilen 16 Januari finnes intagen. Jemte det
St. vid föreg;de riksdagar flera gånger lindrat jordens bördor, t. ex. genom att borttaga mötespassevolancen, som var en afgift, hvaraf den roterade jorden drabbades. Ora nu, pä sätt den siste värde talaren behagat yttra, detta förslag vore lättsinnigt derföre att en lindring i den enes skatt komme att drabba den andre; så hafva komiterade åtminstone den trösten att de få dela detta oblida omdöme, med föregtde Ständers beslut, hvilkas exempel de följt. Man har äfven här yttrat att, då enl. komiterades förslag alla sådana hemman, som ej utgöra sina räntor, olan som derför äro underkastade vissa prestationer, ej skulle blifva delaktiga af de förmåner rånleförvandlingen ansetts medföra; sä innebure detta en orättvisa, och att detta vore ovärdigt eu Regering att visa en sådan likgiltighet för den ene medborgarens rättigheter, alt den ej skulle bry sig om att bereda äfven honom den fördel, som hon beredt andra, hvilket vore stridande mot den opartiskhet, som Staten är skyldig hvar och en af sine medborgare. Jag kan icke rätt fatta meningen med denna anmärkn., ty alla skattskyldiga Den 31 Juli. 387 liemmansräntor skulle ju förvandlas efter samma grund och för öfrigt mäste, antingen hemmansräntor komma att bestämmas i persedlar eller i peuningar för de hemman hvilka i st. f. räntor, utgöra vissa praestationer, det vara alldeles likgiltigt, huru deras i följd deraf, afkortade räntor i berörde afseende beräknas, emedan sådant ej inverkar pä deras skattskyldighet. Jag kan således för min del ej linna någon orättvisa emot dessa sednare hemman ligga uti den förändring, som ränteförvaudlingen kan medföra för dem, hvilkas räntor verkligen utgå. Må det för öfrigt tillåtas mig att yttra, det man åtminstone bör hålla komiterade räkning derför, att de tydligt uttalat sina åsigter, och icke sökt att föra någon bakom ljuset, i afseende å syftet af de åtgärder som komitterade ansett lämpliga att vidtaga, utan fullständigt framställt motiverne för sina förslag.
Nov. a A. P. 3ai. —• rörande Garnisons Sjukhusbyggnaderne i Stockholm. Nov. a A. P. 6io. — rörande meddelande af arbetsplaner, m. m. i afseende på allmänna byggnaders uppförande. Nov. 2 A. P. 6io. — angående inrättandet af enskilda Banker eller Disconter. Nov. 2 A. P. 6io. 142 Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, angående GeneralAssistanceContoiret m. ra. Nov. 2 A. P. 610. — i anledning af verkställd granskning af NummerLotleriets räkenskaper för år 1821. Nov. 2 A. P. 610. — rörande verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag i skuldfordringsmål. Nov. 2 A. P. 610. —rörande förklaring af Kongl. Förordningen 1800 om Städsel och Lego af Jord på Landet. Nov. 2 A. P. 685. — om förändring i sättet för kohlskrindors mätning och stämpling. Nov. 2 A. P. 635. — angående en ny reglering i afseende på Ekskogarne i Riket. Nov. 2 A. P. 636. —- i anledning af Konungens Proposition om vidtagande af ytterligare anstallt till förekommande af fångars flykt. Nov. 2 A. P. 636. — om skärpning af straffet för Skogsåverkan. Nov. 2 A. P. 636. — angående tryckningskostnaden för någre Tabeller öfver BancoVerkets ställning. Nov. 2 A. P. 636. — angående prägling af Runstycken. Nov. 2 A. P. 636’. — angående Svenska Sjöfartens skyddande emot Spanska Kaperier. Nov. 2 A. P. 680. — angående uteslutande vid utskrifningen af det exemplar af UnderRätts Allmänna SakProtocoll och Dombok, som till vederbörande HofRält insändes, af undersökningar uti alla Brottmål.
Modern hade sändt sin flicka på apoteket efter för 10 öre mandeldroppar, och under tiden ordnade hon de öfriga saker, som behöfdes för julbrö- det. Mjöl, russin, socker o. s. v. var iordninglagdt i det stora fatet, och så kom flickan med mandeldropparne. Nu befanns, att korken i den lilla flaskan var så djupt nedtryckt, att man ej kunde få tag i den, och modern bannade strängt den lilla, för att hon hade tryckt ned den så mycket. BJen barnet påstod ifrigt, att hon ej hade rört vid korken. » Det var herrn på apoteket, som gjorde det. » Som nu modern stod med flaskan öfver fatet och borrade med saxudden för att få ut korken, sprang flaskan sönder i små bitar, och det kunde inte bli tal om att plocka glasskärfvorna ur mjölet. I förbittringen glömde modern sig själf och gaf barnet en hård risbastu, för att » hon hade tryckt ned korken så djupt ». Tiden gick, och modern tänkte icke mer på den obetydliga historien. Men nyligen blef den lilla flickan sjuk och låg bara några dagar, så måste hon dö. Modern satt trofast vid sjukbädden och hade i dagar och nätter ingen hvila. Fram mot morgonsidan, såsom läkaren hade förutsagt, märkte hon, att de sista ögonblicken närmade sig. — Då lade den lilla flickan armen om moderns hals och hviskade: » Mor, det var inte jag, som tryckte ned korken så hårdt i flaskan. flesta föräldrar skulle få ett sorgligt register att gå igenom, om det hade uppgi tecknats hvar gång de, antingen med ord eller hand, straffat sina barn oförtjänt. I de flesta fall glömmer far eller mor snart så- dana » småsaker » som den att barnet fick straff eller bannor, och ofta ger man sig icke tid att på förhand undersöka saken, utan lå- ter sitt dåliga lynne råda. ^-rMl Att emellertid icke alltid barnet har så lätt för att glömma dert sortens » småsaker », må följande tjäna som exempel på. Den moder, det gäller, önskar få den lilla tilldragelsen omEtt tandläkarpar. Nyligen har förlofning ingåtts mellan två tandläkare härstädes, fröken Alma Björklund, Sveriges andra kvinnliga tandlä- kare, och hr Bror G:son Hård af Segerstad.