Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet, för sitt i det nu återremitterade Betänkandet gifne ti ilst vrkande , hemlat grund från den, vid anställd granskning af de Utskottet meddelade förslag och handlingar, vunna öfvertygelse, att de till Kongl. Krigs-Collegii disposition ställde årliga anslag icke, åtminstone för närvarande, lemna erforderlig tillgång för Beväringens förseende med fullständig beklädnad, men derjemte inskränkt sitt tillstyrkande derhän, alt de i Reserv-förråden befintliga beklädnads-materialier skulle få användas endast i den händelse, att de årliga disponible tillgångarne befunnos otillräckliga; så och enär Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson äfven medgifvit, alt berörde förråd behöfver ålitas för Beväringsmanskapets förseende med jackor, kan Utskottet, som anser det icke vara lämpligt att ovilkorligen inskränka dispositionsrätten i och för completteringen af en viss beklädnadspersedel, icke, på grund af de gjorda anmärkningarne, frångå sitt förra af arne Riks-Slånd godkände tillstyrkande. Och sorn Utskottet, uti serskildt Betänkande, yttrat sig öfver Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons motion om meddelandet af en uppgift å hvad som alltsedan år 1814 blifvit till Beväringens beklädnad disponeradt, anser Utskottet sig, till svar å hvad bemälde Riksdagsfullmägtig derom yttrat i sammanhang med återremissen af Utlåtandet N:o 3o/j, här endast böra åberopa förenämnde under N:o 368 afgifne Betänkande.
Då sporde husbonden Torodd en trollkunnig man Tore Träben, som hade sitt underhåll där i huset, hvad det himmelstecknet kunde betyda; och Tore svarade, att det var en Urdmåne5, och efter den skulle människodöd följa. Olycksbådande tecken; Urd var en af ödets gudinnor. Under en hel vecka visade sig hvarje afton denna måne för folket. Så hände det sig, att fårherden en kväll kom hem och förhöll sig mycket tyst. När han talade, talade han endast få och vredgade ord, och man trodde honom vara förhäxad. Han var liksom utom sig, och han språkade med sig själf. Sådan var han någon tid. Men när två veckor gått af vintern, gick han en kväll efter hemkomsten strax bort till sin säng och lade sig. Nästa morgon fann man honom död, och han begrofs invid kyrkan. Kort därefter började det spöka starkt. En natt hade inhysesmannen Tore Träben gått ut för att göra sitt tarf; men när han ville åter gå in, såg han, att den nyss aflidne fårherden ställt sig i dörren och spärrade vägen för honom. När han då sökte springa undan, for gengångaren efter honom och kastade honom tillbaks hän mot dörren. Detta bekom Tore illa. Väl förmådde han att gå fram till sin sängplats, men han hade blifvit kolsvart i ansiktet. Så sjuknade han och dog och vardt begrafven, äfven han invid kyrkan. Sedan visade de båda döde sig tillsammans, fårherden och Tore Träben, och alla, som sågo dem, förskräcktes. Därpå blef en af Torodds huskarlar sjuk och låg i tre dagar, innan han dog, och sedan dog den ene efter den andre, tills sju voro ur lifvet. Det hade nu lidit fram till julfastan. I förrådskammaren, belägen i förstugan, var torrfisk staplad ända upp till tvärträna så tätt, att man icke kunde öppna dörren, utan man måste med en stege taga ned fisken uppifrån. En afton, när man satt vid måltidseldarne, hörde man, att torrfisken därute refs ned. Man gick ut och eftersåg, men där fanns intet lefvande väsen.
Då vid Urtima Riksdagen i Örebro särskilda summor blefvo beviljade till förbättrande af löher för några Embetsverk i Stockholm,’ och rättvisa och billighet fordra, att den primitiva och till år 1812 följde grunden, att alia Embetsoch Tjenstemän med lika värdighet matte åtnjuta lika löner, bör iakttagas, hafva Riksens Ständer ansett den sålunda vissa Verk tillagda-förhöjning böra ingå under den nu beslutna tillökningen, och denna alltså beräknas och anslås å de år 1811 på Stat bestådde löner. Härjemte och då, vid den åt agio beviljade lönförhöjning af 3 3-|- procent,' en del penninge-lön tagare i Landsorten blefvo derifrån uteslutne, hvilka likväl synas både berättigade och i behof af enahanda förmon, sorn deras vederlikar, hafva Riksens Ständer ansett dera, så vidt de endast ärd penninge-löntagare och icke försedde med Boställen eller Bohemmän, ej heller försedde sted någon större eller mindre indelt lön, kyai - % Den 2 3 Juli. *7 hvarunder äfvén Boställs-rentor samt jord räknas, bora komma i åtnjutande af ej mindre nyssnämnde 33-'- procents förhöjning, än ock den nu föreslagne tillökningen; hvarvid, enär Riksens Ständer icke varit i tillfälle att utröna förhållandet med hvar och en person, som i Staterna finnes upptagen, Riksens Ständer ansett lämpligast, att hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Eders Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande och inhämtade upplysningar, låta tilllämpa denna allmänna föreskrift. Hvad särskildt angår do fyra CabinettsCourirer, sorn å Kolig!. Clarice!Iiets Stat finnas upptagne till 266 R:dr 32 sk. lön, hafva Riksens Ständer, enär andre Secteteraren i Cabinettet derstädes ej äger större
Begår utländsk man, medan han i något af de förenade Rikena vistas eller i dess tjenst anställd år, brott, som i 4, 5, 6, 7, 8, 9 eller 10 § sägs, varde derför lika med Svensk eller Norsk man straffad. « 14 §. Straffet för det i denna § omförmälda brott är alternativt bestämdt till antingen straffarbete från och med sex månader till och med två år eller fängelse i högst sex månader. Detta sistnämnda straff motsvarar dock endast tre månaders straffarbete, och emellan den enas af de alternativa straffbestämmelserna maximum och den andras minimum är således ett mellanrum, motsvarande tre månaders straffarbete eller sex månaders fängelse. Då likväl någon giltig anledning ej synes förefinnas, hvarföre domaren, i händelse sex månaders fängelse anses för lindrigt, ovilkorligen skall förhöja straffet ända till sex månaders straffarbete, utan rätt att döma till sådant arbete på kortare tid, hemställde Högste Domstolen, att straffbestämmelsen i denna § måtte förändras till: straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader. 25 §. Högste Domstolen hemställde, med åberopande af de skäl, som Högste Domstolen, vid granskning af det mot denna § svarande stadgande i Lag-beredningens förslag 9 Kap. 25 §, anfört, att efter orden: »värfvar man,» må tilläggas ordet: wlojligen.v 26 §. Straffbestämmelsen i denna § ansåg Högste Domstolen af enahanda skäl, som vid 14 § blifvit anförda, böra ändras till: fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 17 9 Eap. 7 och 9 §§. Justitieråden Södergren och Friherre Leuhusen fastade uppmärksamhet dervid, hurusom, med förnyande af en redan vid granskningen af Lagkommitténs förslag till Kriminallag gjord erinran, Högste Domstolen, under granskning af Lag-beredningens förslag till StrafF-balk, anmärkt, att då Stats-rådet jemväl blott såsom rådgifvande samt Riks-rätten och Högste
Med undantag af sådane frågor, som röra jernvägars sträckning åt det ena eiler andra hållet, vet jag icke någon, der agitationen för och emot det framställda förslaget varit så stark, som i denna. Representationens medlemmar hafva välvilligt begåfvats med en hel brochyr-litteratur, af den vidd och omfattning, att tiden säkerligen icke tillåtet många att deraf taga fullständig kännedom. Beklagas måste dock högeligen, att under denna skriftvexling icke iakttagits det lugn och den moderation, hvarpå ämnets allvarsamma beskaffenhet och för det allmänna stora vigt otvifvelaktig! bort kunna göra anspråk, utan att man deremot framgått mot hvarandra med den skoningslösa häftighet, som hindrar det blifvande beslutet uti den för samhället vigtiga frågan att utgöra ett resultat af en sansad och mognad öfvertygelse om hvad för det allmänna kan vara nyttigast, men deremot förvandlar tvisten till en strid på lif och död, emellan målsmännen för de mot hvarandra kämpande intressena. Visserligen kan det sägas, att läkarens hela verksamhet utgör en strid på lif och död, —- men den nu förev:de striden kan utan tvifvel leda till ett resultat, alldeles motsatt det, som eljest åsyftas. Under sin vanliga verksamhet strider nemi. läkaren emot döden för att bibehålla sin medbroder vid lif. Här deremot skall den kämpe, som börjat striden, om segren blefve hans, genom denna sin seger otvifvelaktigt bereda död åt den Institution, som hans motkämpande medbroder tillhör. I)å denna representant-kammare är nog lycklig att räkna flere läkare bland sina medlemmar, kan det icke bestridas, att de mesta på sakkännedom grundade upplysningar här kunnat meddelas; men jag tror ock mig hafva funnit, alt Hrr läkare, till följd af denna deras sakkännedom, anse det böra tillkomma dem ensamt att här diktera beslutet, och måhända liar någon bland dem, tilläfventyrs min egen frände, motionären, nu Den 14 Mars e. m. 153 vid mitt uppträdande sagt eiler tänkt: skall nu äfven han uppstiga och tala uti en sak, som han icke begriper?
Det är en sanning, att det dictamen af Hr Skogman, hvaruti han öppet erkände sin öfvertygelse vara, att det ifrågavar. hank lagsförslaget kunde antagas oberoende af 72 §. Reg.F., upplästes i Ståndet några dagar senare, än då sjelfva förslaget förevar till discussion; men då detta dictamen endast utgjorde en närmare utveckling af hvad Hr Skogman i de förslaget följaktiga motiverna till banklagen yttrat, och utaf hvilken Hr Skogmans egna förklaring jag vann fullkomlig visshet derom, att hans mening var sådan, som han i de nämnda motiverna uttryckt den; ansåg jag mig icke böra underlåta att jemväl taga den inför Ståndet gifna förklaringen i betraktande. Uti motiverna säges uttryckligen, att i händelse 72 §. icke skulle antagas, behöfde endast den förändring i banklagsförslaget äga rum, att Banken, i stället för ”Sveriges Rikes,” komme alt behålla benämningen ”R. St.*s Bank;” och jag hemställer till hvar och en, som läst de meranärnnda motiverna, som hört Hr Skogmans förklaringi ämnet och som derjemte altenderat till Hr Rosenblads bekanta yttrande i frågan, om han icke anser det vara ovedersägligt, att meningen verkligen varit att i civil lagstiftningsväg tillvägabringa antagande af banklagsprojectet, äfven utan grundlagsenlig förändring af 72 §. Iieg.F., hvarföre man ock i sista §. af förslaget finnér stadgadt, alt ändringar i samma lag kunde äga rum i den ordning, 87 J. Reg.F. föreskrifter, och hvaraf sålunda följer, alt författningen skulle anses såsom civillag. Då nu denna lag likväl bestämdt involverade en förändring af grundlagarna, lärer det, äfven för den största advocatoriska skicklighet och ursägts-benägenhet, likväl vara omöjligt att bortraisonnera, att ju icke förslaget innebar ett olagligt försök att åstadkomma ändring i grundlagen. 1 anledning af Gr.
Min erfarenhet har sagt mig, ali med det systeme, som nu är antaget, är också en slugs uppgift nödvändig för att kunna bedomina inkomsterna, men huru tillförlitliga sådana uppgifter äro, kan man bedomina deraf, att inom ett härad uti det mig i nåder anförtrodda län uppgick vid ett t a x er :s-1 i I i fa 11 e brännvinstillverkningen för året eul. uppgiften lill taxering derå icke till så stort belopp sorn en enda åbo inora häradet för året försålde till en enda köpman. Huru skulle då comiterade kunna med säkerhet bedomina i hvad mer eller mindre män' sådana uppgifter äro med sanna Den 3 O c t o b e r f. m. i5 förhållandet öfverensstämmande? De måste dock tro på uppgifterna, oell om inkomsterna skola beskattas efter uppgift, så blifva de större possessionerna säkerligen för ringa beskattade. Jag kan derföre icke antaga den nu framställda grundsatsen i sin tillämpning, emedan den endast skulle försvåra pröfningen för laxeringsmännen, hvilken pröfning är svår nog ändå. Jag betvifla!*, att mångå skulle hafva mod att åtaga sig att på ära och samvete verkställa en beskattning, som grundar sig blott på supposition, hvarigenom man kunde begå orättvisa så väl mot den fattige sorn emot den mera förmögne; oberäknad! att ett sådant beskaltningssält skulle gifva nnledn. till afundsjuka , tvist och misstroende med flera olägenheter, hvaraf samhället kornrne att lida. Jag kan således icke tillstyrka antagande af den heskaltningsgrund, som Frih. Cederström uppgifvit , och som blifvit af Frih. Boye understödd. I3r von Hartmansdorff: Jag bar hittills alltför litet sysselsatt mig med bevilln.ärenden för att våga ingå i pröfning af Frih. Cederströms förslag, vare sig lill godkännande eller ogillande. Men jag anhåller alt få taga erfarenheten lill grund för mitt omdöme. Inom oss är för närvar, ingen del af bevilln.förordningen så mycket klandrad, sorn den, der bevillningen beräknas efter den af Frill. Cederström uppgifna grunden.
En talare har omnämnt, att den tjenstgöring Lifbeväringens Officerare nu hafva utom vid befälsmöten och vid beväringens exercerande är af den beskaffenhet, att den utan afsaknad kan undvaras, och jag tror derföre, att om en särskild officerscorps för beväringen skall finnas, måste den så organiseras, att den kan under mellantiderne sysselsattes på annat sätt, m. e. o. att aflöningen bestämmes så, att officerarne måste egna sig åt andra yrken och icke uteslutande lefva på lönerne. På grund af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Gr. Lewenhaupt: Lika med Hr af Klint vill jag icke yttra mig om Reg:tets indragning. Jag fäster mig vid att, i händelse Regitet indrages, kan det ieke ske, och troligen icke heller sker det under loppet af nu pågående statsregleringsperiod. Det är således med hänsyn till de af K. M. föreslagne tillökningarna i Regitets löner jag yttrar mig, och jag tror icke, att det är billigt och rättvist att utesluta Lifbeväringen och Hallands Infanteri-bataljon från den förhöjning, som blifvit andra corpser beviljad. I så måtto gillar jag Frih. Tersmedens åsigt, att det är en fördel för beväringen att införlifvas med den gamla stammen; men det har funnits tider, då beväringen varit en särskild trupp såsom t. ex. vid intagandet af Fredrikshald fästning, då Hallands Infanteri-bataljon jemväl var med i elden och 2:ne officerare undfingo hedersmedaljen i guld och en under-officerare en dylik i silfver. Vid denna affär voro kanonsluparne bemannade 102 Den 6 Juli e. m. med samma beväring, och jag tror icke, att man hade något att anmärka emot densamma. Hr Bildt, Knut:
Resultatet af Hr Landtmts derutöfver sträckta medgifvande, nemi. att, tvertemot den åsigt, som involverade uti proposm till bifall, lenina R. o. Ad. rättighet att förklara samma bifall olagligt eller förklara propos. till bifall olaglig, var just det som försatte R. o. Ad. uti det dilemma, hvaruti Ståndet för närvar, synbart sig befinner. För min del skulle jag likväl tro, att det finnes en utväg att komma ur delta dilemma, hvilken ej innebär så många svårigheter, sorn man bär har velat förespegla. R. o. Ad. har beslutat att afslå åtskilliga bland StatsUtskts voter:s-propos:r, med anmodan till Utsk. att till Borgare-och BondeStrn hemställa, om icke äfven de ville frångå beslutet om de villkor, som voro fästade vid vissa anslag. PresteSt. åter har ogillat dessa voter:s-propos:r, men directe inbjudit Borgareoch BondeSttn att förklara att de frångå sina beslut rörtde villkoren. Jag föreställer mig, att de sistnämnda Stånden vidblifva sina beslut, och när alla dessa olika beslut komma till StalsUtsk., lärer det vara StatsUtsk-.s skyldighet och rättighet att, då R. o. Ad. fattat ett beslut och PresteSt. ett annat, men de begge öfriga Stånden vidblifvit sina med StatsXJtsk:s propos. öfverensstämmande beslut, inbjuda R. o. Ad. och PresteSt. att vid sådant förhållande låta bero vid de af två Ständ bifallna voter:s-propos:na; och jag ti or, alt R. o. Ad. och PresteSt., utan att upprifva sina beslut eller att ådraga sig beskyllning för inconseqvens, kunde för fredens och sämjans skull åtnöjas med denna medelväg. Hr Rosenblad: De skäl, som den siste värde talaren onfört såsom bevis för grundlagsenligheten deraf, att Talmännen gjort propos. på Utsk:s utlåt, i ämnet, kan jag så mycket mindre erkänna såsom riktiga, som det på sådant sätt skulle bero af Talmannens individuella åsigler.
Det faller af sig sjelf, att Bankstyrelser icke få vara okunnige om cursen på de stora Europeiska handelsplatserna, och att det således är likgillligt i hvilket utländskt mynt Banken ställer vexel, efter beräkning af 128 sk. per r:dr sp. — Hr Nordenanckar har velat, att man skulle antaga Utsk:s betänk. framför BorgareSt:s redaction af 1 punkten, och derigenom afdraga disconlen för vexlar, som äro dragna på 8 dagar eller ä vista. Då enskilde emellan en vexel presenteras till accept, så måste den, som tager penningar, genast låta afdraga 5 proc. ränta till förfallodagen. Nu är här icke fråga om annat, än att Banken skall köpa vexeln directe, fast han icke är förfallen. Säljaren är, efter allt hvad vexelbruk heter, berättigad att få beräkna sig tara till godo; skulle slutet ske genom mäklare, till denne jemväl provision. Cursen, der vexeln köpes, måste alltså vara så låg, alt dessa umgälder, tillsammans 4- proc., icke gå förlorade, utan tvertom vinst beredes vid infriandet. Att skaffa sådana crediter på andra orter än Hamburg, kan likasom i sjelfva Hamburg möta svårighet, om Fullmäktige sjelfva skola sådant bedrifva, ty dertill behöfver Styrelsens samverkan i ministeriel väg; och för upprättandet af sådana ömsesidiga vexelcrediter, måste ett af Ständerna faststäldt förslag till contract finnas upprättadt och af Konungen godkändt. Om Ständerna begära en sådan Konungens nåd. medverkan för crediternes och vexelcontractens afslutande, så är jag fullt öfvertygad derom, att Konungen icke allenast lemnar sitt nåd. bifall dertill, ulan jemväl, alt det då icke möter någon svårighet att på hvilken af de större handelsplatserna som helst i Europa få vexelrätt, och derigenom komma i tillfälle att städse consolidera Banken. Jag anhåller om propos. på första punkten efter BorgareSl:s förslag, med uteslutande af orden ”Hamburg eller Altona.” Hr Mannerskantz:
För att afhjelpa den förlägenhet, hvari Pastorer på Landet vid lysningars utfärdande ofta råka, då behörig ChartaSigillata ej alltid kan genast till bestämdt belopp anskaffas , tror Utskottet sig böra till antagande vördsamt anmäla dess i Project införda tillägg , dels att LysningsSedlar jemväl må med ChartaSigillata beläggas , dels att om någon vill , särdeles i landsorter , der ChartasSigillatscFörsäljningsmännen äro aflägse boende , hellre än genom företagande af längre resor till vinnande af utbyte, begagna en högre Charta än för honom utsatt finnes, må sådant tillåtas och antekning om förhållandet göras af Pastor å sjelfva LysningsChartan; hvarjemte Utskottet ansett sig böra vid 25 §. 6 Mom. lemna ett hitintills saknadt stadgande om tiden , inom hvilken granskningen af LysningsSedlar bör i Kongl. KammarRätten företagas. 18:0 I 22 §. af Projectet har Utskottet, till förekommande af ovisshet i afseende på det stämplade Papper, som till LysningsSedlar bör 56 BevillningsUtsk. Betänkanden'. i vissa händelser användas , trott sig böra föreslå en mera bestämd beräknings-grund, ej allenast för sådane personer, som tillika innehafva Fullmag er och Constituiorialer på flera beställningar , hvarvid så här , som vid Chartering af Fullmagter, både Löne-inkomst och Värdighet blifvit till principe för beräkningen antagen, utan äfven för Städernes Ernbetsoch Tjenstemän , samt för Medicinas Doctorer och Chirurgias Magistrar , hvilka ofta äga en betydlig inkomst utan ätt "bekläda något Embete L Slaten. Äfvensom, då Rättare på Egendomar ej kunna jemföras med Länsmän-, Bruksoch Uppbörds Skrifvare, Lysnings Chartorrie för de förre ä ro nedsatte, till det belopp som för Kuskar, Laquaijer m. fl. stadgadt blifvit. Igro
Hvar och en del af landet vet då äfven hvad den har alt vänta, och man behöfver icke befara, att den ena gången vidtages en åtgärd, som en annan gång icke befinnes öfverensstämmande med hvad som ytterligare erfordras. Om, genom ett sådant beslut, på förhand blifver afgjordt, att man vill tillegna vårt land fördelarne af ett utförligt jernvägs-syslem, så kunna, till följd deraf, alla åtgärder, som med ett sådant system ega sammanhang, sedermera oafbrutet riglas åt det mål, lill hvilket man sträfvar. Det skulle ock då sannolikt inträffa ali, i följd af sålunda vunnen säkerhet om fortfarande afsättning, industrien i vårt land så snart utvecklades, att vi på inhemska verkstäder kunde åstadkomma lokomotiver och andra erforderliga effekter, hvarigenom, utom den lyftning, som derigenom bereddes industrien, äfven ernåddes den fördel, att jernvägarnes anläggning blefve lättare och vida mindre kostsam, samt att derpå använde penningar till större delen stadnadc inom landet. De mindre grenbanorna, som måste blifva nödvändiga, om stambanorna skola leda till sitt fulla gagn, kunna Den 23 September f. m. 239 då äfven pålänkas med säker kännedom om den' riktning, som stambanorna skulle få. Jag tror det således vara både nödigt och nyttigt, att vid denna Riksdag bestämma, hvilka stambanor, som i främsta rummet skola utföras, i den ordning, hvarom serskildt beslut fattas. Detär allmänt bekant, att den strid, som nu utkämpas, egentligen gäller 2:ne banor, nemi. huruvida raan, på sätt förut varit åsyftadt, skall fullborda en jernväg emellan Stockholm och Götheborg, eller om man skall låta denna slå tillbaka för en jernväg emellan Malmö och Jönköping. Min öfvertygelse är att, i likhet med hvad K.
Då Konung dör, utan att, på sätt 41 § stadgar, hafva den eller de Personer utsett, som skola Rikets Styrelse föra, utfärde Stats-Rådet kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse inom Femton dagar efter Konungens död skall i Hufvudstadens Kyrkor och vidare i Riket kungöras. Riksens Ständer äge att förordna en eller flere Förmyndare, som, intill dess Konungen myndig blifver, Regeringen i Dess namn efter denna Grundlag må utöfva. Lag samma vare, i händelse Konungs minderårighet fortfar, då den nästa Riksdag infaller efter den förre Konungens död, och Prins af det Regerande Konungahuset icke finnes, åt hvilken Rikets Styrelse under Konungens minderårighet uppdragen blifvit, på sätt 41 § innehåller. 103 §. Vid hvarje Riksdag skola Riksens Ständer välja Tolf Ledamöter af hvardera Ståndet till en Nämnd, som äge att dömma, huruvida Högsta Domstolens Ledamöter gjort sig förtjente att uti sitt vigtiga kall bibehållas, eller om visse af dem, utan bevisligen begångne fel och brott, hvarom föregående § handlar, likväl kunde anses böra ifrån utöfningen af Konungens Domsrätt skiljas. Denna Nämnd träde samma dag, den blifvit vald, tillsamman, och röste, man för man, men icke Ståndsvis, med slutna sedlar öfver den frågan: Skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter? Härvid iakttages hvad Riksdags-Ordningen föreskrifver till undvikande af paria vota. Besvaras derefter denna fråga enhälligt eller af 502 Riksdagen 1812. de fleste röstande med Nej, blifve då Högsta Domstolens samtelige Ledamöter bibehållne. Besvaras den åter med Ja, så uppgöre hvar och en af Nämnden en sluten Lista på dem af Högsta Domstolens Ledamöter, flera eller färre, som han anser böra entledigas. De trenne ibland desse, som då fått det största antal af röster emot sig, ställes hvar efter annan under en ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterne fordras emot den eller dem, som skola anses vara från Riksens Ständers förtroende uteslutne.