Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt förra Femårsberättelse!! funnos inom Länet: 2 masugnar; 8 jernbruk, med sammanlagdt grofsmide 6,429 Skgf. manufaktursmide 255 „ Summa 6,684 Skåf. Dessa bruk voro försedde med i5 härdar, 12 stångjerns-, i räck-, 5 knipoch 3 spikhamrar, sysselsättande arbetare. Dessutom 2 kop parhamrar med 6 arbetare. Under år i838 och 1842 har den förändring skett, att vid Forssviks Bruk blifvit uppförde 3 härdar med 4 stångjernshamrar; hvaremot vid samma bruk nedlagts en stångjernshärd och en hammare; att vid Madängsholms egendom, i Vartofta Härad, blifvit anlagdt ett manufakturverk; att stångjernssmidet vid Åboholms Bruk blifvit tillökt med 266 SkS” i3 Lg; smide; att fran Årås bruk, i Wermland, blifvit lill Ribbingsfors, i Amnehärads Socken, i Vadsbo Härad, öfverflyttade 2 härdar och en hammare med 8o5 Sk^s stångjernssmide; i följd af hvilka förändringar hela smidesbeloppet inom Länet år 1842 utgjorde 9,172 SkSf io LSf. Å landsbyggden finnas: 6 färgerier med 10 arbetare, och produktionsvärde B:ko R:dr 1,994, 2 glasbruk med 60 d:o d:o 70,700, 3 pappersruk med 18 d:o d:o 12,980, 19 diverse smärre fabriker med 24 d:o d:o 4,362, samt 3 alunbruk, nemligen vid Kaflås, Hönssäter och Carlsfors, sysselsättande 300 personer, för tillverkning af circa 2,070 tunnor alun. Binäringar. Desse äro ganska få och obetydliga. Fiske för afsalu idkas mest af innevånarne på Thorsö och Kållandsö i Venern, men äfven i sjöarne Wetlern och Ymsen.
För lättandet af vatteneommunicalioner på ställen, som jag förut omnämnt endast under en kol t tid af året ärö isfria, och af hvilka få af Rikets innevånare troligen kunna draga någon särdeles nytta, har Ulsk. tillstyrkt betydliga bidrag af Statens medel; meli för vägars anläggningar och förbättrande, hvarutaf alla samhällsclasser hafva gagn och nytta året igenom, har Utsk. varit särdeles sparsamt och tillstyrkt ett obetydligt anslag dertill af endast 5o,ooo r:dr för hela Riket, då det minst bort vara fyra gånger deröfver. livar och en, sorn deltagit i väghållning eller haft Omsorgen om vägarnes våld och underhåll, bör alltför väl Den aä November e. m. 35; känna, att man med billiga fordringar väl kan förmå jordbrukare att underhålla vägarna i hvad man kallar laga stånd, men alt deremot stora svårigheter möta, när anläggningar i följd af jordköp eller sprängningar komma i fråga. För mindre än 3o år sedan ansågs Sverige för att hafva de hästa vägar i Europa, då nu, om man skall Iro hvad resande berätta, förhållandet skall vira tvet tom. Jag anhåller derföre, att. R. o. Ad. täcktes nogsamt fästa uppmärksamhet pä denna fråga, efter landtmannen är den, som i allmänhet har mera nytta af vägar än canaler, och som derjemte får vidkännas den största delen af statsbidragen. Jag slutar nu med dessa anmärkningar, icke i brist af anledn. till många flera, utan i följd af mitt gifna löfte alt icke dermed alltför länge pröfva R. o. Ad:s tålamod , och anhåller att betänk, måtte blifva äterremitteradt, och StatsUlsk.
Förr än första valet är verkstäUdf till Le; damöfer i ds Utskott, hvilka i RegeringsFormens 53 §, och RiksdagsQrdningens 28 §• fö-i reskrifvas, må ej Elector eller Suppleant kun* na sig denna befattning afsäga. Tillstånd, att högst i 3 veckors tid vara från Riksdagen frånvarande, må LandtMarskaL ken kunna på samma gång bevilja 4 af Ele» ctorerne och 2 af Suppleanterne. 26 §. Har Elector eller Suppleant, utan erhållit tillstånd, trecne veckor vant frånvarande, eller (vänne veckor öfver beviljad ledighet, utan laga förfall, uteblifvit, eller försummar närvarande Elector, utan laga förfall, trenne på hvar - Den 25 Junti. hvarannan Följande val, Vare hans rum såsom Elector eller Suppleant ledigt, att på sätt dettina Riddarhusordning stadgar,Upplylias. hvarom den bland Eiectorerne, sorn enligt Matrikeltt äldst är, bor ia plena anmälan göra. 27 §• Adel-man, vald till Ledamot 1 Utsköttj åge rätt, att innan Utskott sammanträdt första gången efter hans utväljande, sig detta förtroende afsäga t sedermera må han ej utan laga förfall, sorn i Ståndets Plenum biitvit anmält och pröfvadf, med sin befattning såsom U'skofta Ledamot upphöra; dock tnå . med anledning af RiksdagsOdrdngetrS 79 § Ord t öran de i Utskott kunna bevilja en högst frenne Ledamö* ter två, högst frenne, v ekors ledighet tili eg* na angelägenheters bevakande. Uteblifver hatt tvenne veckor öfvcr den beviljade ledigheten, utah styrkt lågt förfall, Varö hans runi i Ut; Skottet ledigt. lfrån befattningen i Hemliga Utskottet kan, sedan detsamma blifvit i verksamhet satt, ingen, utan Konungens tillstånd, alldeles ellef på bestämd tid endtledigas» 28 §•
Denna kf, Iverläggning synes mig redan öfwer höfman förlängd, Jag anhällcr derföre om proposition pä Grefwe Os i» 6ar6ies yrkande, och att i contra - propositionen till Dotering answarighets-frägan mätte införas, dä wi af vmröAnmgen fä erfara huru mänga de ärv, som wilja - Den 19 October. 442Z ja undandraga sig answar för sina uppgifter hos sits Ständ. Grefwe Ds is 6 n r <Z i e: Jag anser för min pligt att högtidligen förklara att jag person» ligen ej nägonsin äenar undandraga mig answar, hvarken för mina ord eller för mina gerningar, ehuru jag ärnar inlägga Ja wid Boteringen. Frägan är ej här egentligen annan, än huruwida Ständen skulle äga rätt att fä weta hwad Utskottets Majoritet skulle Wilja deni undanhälla, och Ständen derefter genast hänvisa saken till Domaren? det är om Domstolen eller Utskottets Majoritet skall döma. I I händelse contra - pro» positionen skulle innefatta answars - skyldighet för en Utskottets Ledamot som will göra en serskilt anmälan, fär jag äfwen proponera answar för Utskottets Majoritet, dä den undcrlätit att till Ständerna uppgifva bcgängna felaktigheter af Stats - Rädet. Hans Exccllcncc Herr Grefven och Ordföranden uppläste följande skifteliga proposition: Difaller Högloft. Ridderskapet och Adela ZtdZe Momentet af 29 § Riksdags - Ordningcn, med det tillägg, att det skall wara hwarje enskilt Ledamots as Eonstittltions - Utskottet rättighet och skyldighet att hss sitt Ständ anmäla, om wid granskningen ak StatsRädets Prvtocollcr han finner Utskottet ej hakva gjort afseende pä de i detta Moment nämnde Cmbetsmäns förhällande? Ropades starka Ja och Nej. Herr 4424 Den 19 Gctober.
Och enär dessutom något rekommenderadt bref icke kunde från postkontoret utbekommas, utan att den, till hvilken brefvet vore släldt, antingen sjelf afhemtade detsamma eller meddelade fullmakt till dess utbekommande, men den ena embetsmyndigheten icke torde äga befogenhet att förutsätta, det hvarje annan embetsmyndighet ville underkasta sig sådant besvär och omgång, hade äfven i detta hänseende Rektors-embetet trott sig vara ursäktadt, som icke oombedt låtit förse sina skrifvelse!- med postverkets rekommendation; anmärkande Rektorsembetet för öfrigt, att Sellström, som, i stället att begagna enskildt ombud i detta mål, valt den mindre kostsamma och beqvämare utvägen, att utverka Konungens Befallningshafvandes förord lill Rektors-embetet alt ombesörja utslagets verkställighet och medlens öfversändande, icke ägt fog förutsätta, att Rektors-embetet skulle till följd deraf åtaga sig något ombudsmanskap för honom, med derpå beroende ansvarighet. I stöd af hvilket allt Rektors-embetet förmenade, det något sådant tjenstefel eller försummelse i öfverklagade fallet icke kunde embetet till last räknas, att i följd deraf någon ersättningsskyldighet lill klaganden borde detsamma lagligen åläggas. Sedan jag, med anledning af hvad sålunda angående detta ärende anfördt blifvit, uti skrifvelse till Konungens Befallningshafvande i Stockholms län, jemte meddelad underrättelse om skriftvexlingens innehåll, begärt upplysningar i afseende å några för bedömande af länsnotarien Sellslröms anspråk nödiga omständigheter, hade Konungens Befallningshafvande i svar derå förmält, att alla till Kongl. Postkontoret härstädes ankomna, till Konungens Befall - 105 Befallningshafvande eller Landshöfdinge-embelet adresserade bref, under förra året afhemta Is och då ännu afhemtades turvis af enspännaren E.
Vid öfvervägande häraf och då det torde vara tvifvel underkastadt, huruvida nuvarande enskilde Banker skulle vilja och kunna fortsätta sin rörelse, om sedlarnes minsta valör bestämdes för hög; så hafva Utskotten, af samma skäl, som legat till grund för dess ofvanom förmälde åsigt, att enskilde Banker, med rättighet att utgifva egue ereditsedlar, för det närvarande icke, ulan våda för det allmänna, kunna afskaffas, trott sig gå en tillbörlig medelväg, då Utskotten bestämt minsta sedelvalören till Sex Riksdaler 32 skillingar Banco, motsvarande Två Riksdaler skillingar silfver. Det har äfven blifvit yrkadt, att de enskilde Bankerne måtte åläggas inrätta vexlings-contor i alia Rikets residens-städer. Utskotten hafva tagi^ Bih. till R. St. Fröt. i8U. 6 Sand. 2 Afd. i Häft. 2 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N:a {. detta förslag i öfvervägande; men enär ett sådant föreläggande eller stadgad skyldighet för enskilde Banker att ens å något annat ställe , än der sådan Bank är inrättad, invexla sina sedlar, sk lil le, genom fördelning emellan de serskilde Invexlings-contoren af Bankens förråd på Rikets mynt, tillintetgöra möjligheten för Banken att fullgöra det, för dess fortfarande oundgängliga, vilkor att alltid, vid anfordran, vara i tillfälle med Rikets mynt inlösa sina sedlar; anse Utskotten ett sådant åliggande för enskilde Banker icke kunna i Lag påbjudas; men förmoda dock, att en frivillig in'vexling, åtminstone på de vigtigaste handelsplatser i Riket, kommer att ega rum, enär en sådan inlösen, den Bankerne genom commissionärer, på sätt hittills äfven tillgått, kunna på serskilda orter tillvägabringa med en jemförelsevis mindre cassa, måste i hög grad gifva sedlarne förtroende och befordra deras gångbarhet. Utskotten hemställa således, att ifrågavarande förslag måtte lemtias utan afseende.
Han hade samlat ett outtömligt förråd af smädliga talesätt, att användas på bondens rygg, men det märkvärdiga med dessa smädelser var, att just den humor, som förtog deras bitterhet, var lånad från den skånske bondens eget klumpiga skämtlynne. »Gör bonden rätt, men aldrig godt», brukade han säga. Slog han en knut och den icke ville lyckas, så kunde han med oefterhärmlig godmodighet utbrista: »Bakvänd i fingrarne, som om de vore bondklöfvar!» Och så var det med allting. Men han förstod att prata med bönderna, säga qvickheter efter deras sätt, framkalla deras lustigaste sidor och sedan berätta historier om dem så, att man kunde kikna af skratt. Under sådana förhållanden hade Halfdan vuxit opp. Han hade på samma gång blifvit förtrolig med folkets lif och lärt sig att blygas för de sympatier, hvilka i ett friskt sinne så lätt spira upp för alla dem man lär känna i grund, till och med om de äro fulla af fel. Redan tidigt hade han längtat från den alldagliga enformigheten, till ett friare lif, och som pojke funderade han på att gå till sjös, men afstod derifrån på modrens enträgna böner. Sedan hägrade artistbanan för hans inbillning, och han grep till pensel och palett, men nu var det fadren som kom med sitt veto, och så slog han om, egnade sig åt det praktiska lifvet och blef skrifvare på ett kontor. Han var duglig och ordentlig, säker som guld och punktlig som klockan. Någon sällskapskarl var han icke, och hans uppfostran var försummad; men han trifdes godt i ensamheten och använde sina lediga stunder till studier. Hur det nu var, kom han en gång att skrifva en novell, mycket grön och mycket fantastisk. Hur det gått till visste han knappt sjelf, och han skulle skämts ögonen af sig, om någon af hans bekanta haft en aning om det djerfva tilltaget. I djupaste hemlighet sände han sitt opus till en af våra större tidningar, och till hans obeskrifliga förvåning intogs den som följetong. På samma gång erhöll han ett poste restante bref från redaktionen. Bland andra goda råd för framtiden, innehöll det äfven följande:
Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Carlson till justering nedannämnda, enligt Kongl. Maj:ts uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: 5:o. Om beviljande af prostetunna för Ramsjö församling af Gefleborgs län till prosten i Helsinglands Vestra Öfra kontrakt af Upsala stift; Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bifogade, samt förordna att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo N. Fredr. Sander. 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\§ 60. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående anslag till fortsättande af storskiftesoch afvittrings förrättning arna i rikets norra län under år 1867; Gifven Stockholms Slott den 29 December 1865. Vid aflåtandet af nådig Proposition den 27 sistlidne Oktober angående Statsverkets tillstånd och behof förklarade Kongl. Maj:t Sig vilja göra särskild framställning till Rikets Ständer om anslag till fortsättande af storskiftesoch afvittringsförrättningarna i rikets norra län, samt föreslog emellertid afsättande af de för ändamålet nödiga medel att, utöfver de å riksstaten uppförda 63,000 R:dr, utgå på extra stat med ett årligt belopp af 97,000 R:dr R:mt; Och går Kongl. Majit härmed att berörda nådiga framställning afgifva.
Jag skall genast anställa ett prof genom att i dag komponera en så enkel middagsmatsedel som ärtpuré, gädda, höns och äppeltårta. Det finnes ingen matmor i Sverige, som icke har serverat på sitt bord och ätit af dessa rätter. Men om ni följer till punkt och pricka utan de ringaste afvikelser mitt tillagningssätt, så skall ni i dessa fyra så vanliga rätter finna någonting, som ni icke kan få beskrifningen på i en kokbok, och som dock kommer att smaka er, som jag hoppas, förträffligt. D e flesta menniskor, i synnerhet män, finna, då de äro i normalt tillstånd, en njutning i att äta sund och välsmaklig mat, och om de ville vara riktigt uppriktiga, så skulle de säga, att det är vid bordets samqväm, som de vanligen tillbringa sina gladaste stunder, utan att derför lefva hvarken i sus eller dus. En och annan säger kanske, att det gör alldeles det samma, hvad han äter, men alla intelligenta damer — och hvilken dam är icke intelligent i vår så upplysta tid? — veta, att det icke gör honom det samma, utan att födoämnenas tillredning och omvexling utöfva stort inflytande på helsan och lynnet. En fru vill derför gerna ge sin herre och man god mat, men om hon icke fått lära sig matlagning, så öfverlemnas de på nåd och onåd åt kokerskan. Har hon ej heller varit i skola hos någon verklig matmor, så tages kokboken till hjelp. Men all kokboksmat är icke god. Jag vill derföre i denna tidning då och då gifva damerna några råd i att komponera enkla och äfven mera anspråksfulla matsedlar samt angifva huru en viss rätt skall tillagas för att komma riktigt till heders. V i sysselsätta oss endast med så- dana rätter, hvartill vårt eget land lemnar rikliga råämnen. Utaf de materialier, som naturen gifvit oss för bordets njutningar, är hönsslägtet bland de mest användbara, emedan det genom sitt kötts såvål läckerhet som lättsmälthet erbjuder en föda, som är både angenäm för gommen och nyttig för helsan, om den är af friska djur. Men har ni märkt, då ett nystekt höns styckas, hur ofta man känner en obehaglig lukt?
Men om ifrågavarande kolleger, Departements-chefer eller Föredragande!’ (hvilketdera namnet är mig likgiltigt, blott icke ”Krono-betjenter” eller ”biträden vid förefallande göromål”) skola kunna frimodigt fullgöra sin pligt, så må de icke ställas under krigs-artiklarne, utan, såsom af ålder, hafva sitl skydd af 36 § Regerings-Formen, I kap. 7 § Utsöknings-Balken (i fall de verkligen vöre ”betjenter”) Landshöfdinge-instruktionen af 1734 och Kongl. Brefvet den 30 Augusti 1738, hvilket jag ofvan citerat. Emellertid har den ryktbara 66 § omstörtat allt förut lagbestående skydd för nämnde embetsmän och försatt dem uti vanskligare belägenhet än 2 mom. tillerkänner de dem underlydande tjenstemän. De sednare kan Landshöfding icke suspendera på mer än högst tre månader, men de förra kan han anmäla till åtal och emellertid ifrån embetets utöfning skilja, d. v. s. så länge deras tvist med Landshöfdingen kan af denne utdragas. Icke nog dermed, att verkliga fel och försummelser i embetet kunna af Landshöfding så raskt och extra judicielt bestraffas, då han finnér omständigheterna sådant påkalla, utan till dessa ”omständigheter” läggas nya brottmåls-stadgar emot vanvördnad och ohörsamhet samt att utan lof afhålla sig ifrån tjenste-utöfning. Vill man härmed tillförsäkra Herrar Landshöfdingar ”vördnad” eller aktning af äldre och erfarne, såsom domare qyalificerade, af Konungen tillsatte embetsmän? För min del beklagar jag ett dylikt försök, och kan icke annat inse, än att man på dessa vigtiga platser önskar sig krypande lycksökare, men ingen sjelfständig man, sorn utan hänsyn till gunst eller ogunst, redligt och samvetsgrant vill stå eller falla för sin öfvertygelse.
Ånyo föredrogs Hr von Hartmansdorffs den 3 dennes på bordet lagda hemställan anglde afgörande framför andra af sådana mål, som angå statsregleringen, bevillningarna eller bankens lånerörelse. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag tror att Hr Frih. o. Landtm, ej kan framställa propos. på det väckta förslaget, emedan det är stridande emot grundlagens stadgande uti 49 §:n 2 mom. Riksd.Ordn., som föreskrifver, alt när ett mål varit tvänne gånger bordlagdt, skall det till afgörande företagas. Hr von Hartmansdorff yrkar nend., att alla de af honom uppräknade mål skola företrädesvis framför andra ämnen , näst efter slutad justering för dagen, förekomma, och andra mål först derefter föredragas, äfven om dessa måls pröfning blifvit börjad en föreglde plenidag. Det grundlagsvidriga häruti är tydligt och klart deraf, att om detta påbud antoges, skulle kunna hända , att mål, som tvänne gånger varit bordlagda, derest de under ett plenum icke belt och hållet medhunnos och ärenden af den utaf Hr von Hartmansdorff antydda beskaffenhet emedlertid inkommo, blefvo oafgjorda hela månader och måhända icke blefvo pröfvade under denna riksdag; hvilket säker - Den 6 Ma ri. ligen blefve händelsen roed förslaget till representationsförändring. Om ett sådant förhållande kan blifva följden af Hr von Hartmansdorffs förslag, så torde det vara gifvet, att detsamma är stridande mot grundlagens både bokstaf och anda; oberäknadt att detsamma tillintetgör afsigten med Talmansconferencerna, nemi. att ärendena, så vidt sig göra låter, skola förekomma på samma tid i alla 4 Stånden, JiviIket man icke kan, förutsätta skola inträffa om detta förslag antages, alldenstund detsamma icke blifvit beslutadt af Talmännen oell ledamöterna uti conclaven från samtliga Stånden, utan utgått från en ledamot i detta Stånd. Utaf början af 47 §-‘n Riksd.Ordn. torde vara klart, alt
Sedan Kongl. Mnj:ts Befallningshafvande i Gottlands län, i anledning af Landskanslisten derstädes, f. d. Fändriken Carl David hbergs gjorda anhållan om afsked från berörde tjenst, med rättighet för sökanden, som uppnått en ålder af 70 år, hvaraf han i allmän tjenst tillbragt 31 år, nemligen 6 J år såsom officer och 24£ år som civil tjensteman, att efter erhållet afsked få bibehålla sin lön såsom pension, hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, att Isberg, hvars tjenstgöring med Oktober månad 1850 upphört, måtte i nåder förklaras berättigad att under sin återstående lifstid från Allmänna indrag - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 00 13 tungsslaten uppbära eu hans löneförmåner motsvarande pension ; så har Kongl. Majit, sorn väl med tillämpning af stadgandet i Kongl. Förordningen den 24 Januari 1778, enligt hvilket de embetsoch tjenstemän vid Civil-staten, som voro 70 år samt länge och väl tjentr ega att vid afskedstagande undfå hela lönen i pension, ansett Isberg, som vore född den 9 Augusti 1780 och under sin tjenstetid städse ådagalaggt ett oklaridradt uppförande, varaberättigad till åtnjutande af en sådan förmån; likväl, på grund af Rikets Ständers beslut, kungjordt genom Kammar-kollegii cirkulär den 11 Oktober 1819, hvarigenom blifvit föreskrifvet, att civil löntagare bör, för att kunna erhålla pension, hafva icke allenast uppnått en ålder af 70 år, utan ock i minst 30 år oafbrutet tjenstgjort, och då i afseende på Isberg förekomme, att han väl i mer än 31 års tid tjent staten eller från den 24 Mars 1812, då lian utnämndes till Fändrik, till-den 19 December 1818, då han från nämnde beställning erhöll afsked, samt vidare från den 1 Januari 1826 intill närvarande tid, såsom dels extra-ordinarie, dels ordinarie Landskanslist i Gottlands län, men denna hans tjenstetid varit afbruten något öfver sju år, funnit hinder mola lör bifall till Dess Befallningshafvandes underdåniga framställning; af sådan anledning samt med hänsigt på ofvan omförmälda omständigheter, genom till Rikets nu församlade Ständer aflåten och af samtlige Riksstånden till Utskottet remitterad nådig proposition, behagat föreslå, att Isberg må förklaras berättigad att från och med månaden efter afskedstagande! frän Landskanslist-tjensten, å allmänna indragningsstaten uppbära en mot lönen svarande årlig pension af 108 r:dr banko,
Jag hemställer till Eder alla, mine Herrar! sorni Landsorterne hafva föräldrar, anhörige eller vänner, om J inom de husliga kretsarne på landet funnit 7 H. 7 9§ Den 2'2 December f. m. lyxén, vällefnaden och njutningarne uti något tilltagande, eller ens jämförlige med vissa Embetsmanna-klassers uti Stockholm, om välmågan hos edia bekanta verkeligen är sådan, att J på deras vägnar tilltron Eder, att med fullkomlig tillfredsställelse, kunna medgifva en tillökning i deras utskylder. Min tanka är, att vi måste anse oss för hvad vi verkligen äro: ett fattigt folk och en fattig Stat, der hvar och en får rätta behofven efter tillgångarne, om vi icke snart skola komma till den vådliga belägenhet, att Embetsmanna-aflöningen i landet blir den enda verkliga behållna inkomsten, så liten den också för närvarande vill synas. Man afFordrar oss ökade anslag för Armeens PensionsCassa , och detta äfven hufvudsakligast för att åt Generalitetet och den högre tjenstemanna-personalen anskaffa högre Pensions-belopp. Man hoppas kanhända, att åt dessa förslag, inom detta hus ej sakna anhängare, derföre, att de fleste Ledamöterne tillhöra militairen, antingen personligen eller genom relationer. Men det är folkets interesse, som i första rummet bör åses, och vid betragtande af det naturliga förhållandet skall man finna, huru de lägre tjenstegradernes bemödanden, alt skaffa större fördelar åt de högre, med hänseende till egennyttan är ett duperi, emedan en af hundra aldrig upphinner des - Den 22 December f. m. 99 sa högre platser, hvilka, likt ordenssällskaper, ofta hemta fördelar från de tjenande brödernes uppoffringar. Jag har sjelf varit cadett med minst 200 kamrater, och af dessa har en enda hunnit Generalsgraden; men hvad man säkert slutar med, är alt få betala skatter, och då blir det godt, att icke hafva samvetet belastadt med, att, utan afseende på folkel, hafva bifallit dessa skatter.