Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillväxten har egentligen egt ruin bland arbetande klassen, och liar fattigpersonalen jemväl ökats. Taxeringsvärdet A hus och tomter utgjorde år 1842 en summa af 744>'55 R:dr banko. Stadens rörelse har visserligen något tilltagit, men ej så mycket nian förväntat skulle blifva en följd af hamnanläggningen och Stångåns uppmuddring. Flere orsaker i förening hafva härtill bidragit, och i främsta rummet den omständigheten, att ingen större spannemålshandel ännu kunnat uppstå uti staden, dels derföre alt skördarne uti orten ej varit så öfverflödige alt säd kunnat i större uiängd till andra orter afskeppas, dels SS derföre att större och hamnen näibelägne magaziner hittills saknats, äfvensom :att tillgången på de ansenlige kapital, sorn för spannemålshandel erfordras, varit allt för knapp. 'Bristen på kapitaler och den dryga räntan derå liar jemväl varit ett hinder för lillräcklige inköp i stort på öppet valten, .■hvarföre mycket varor ännu ankomma landvågen i små partier. Vaman att köpare fordra lång kredit af den handlande, är för de sist" nämnde en stor olägenhet i isynnerhet derigenom, att den fördubblar deras behof af förlagstillgångar mot hvad som behöfdes om handeln skedde för kontant. Ett annat hinder för stadens handel har varit de många försök, •som helt obemedlade personer gjort alt öppna egna bodar med från utlänningen på kredit et hällne varulager, för hvilka de sedan sökt skaffa sig skyndsam afsättning genom låga priser och lång kredit, sorn undergräft såväl deras eget efetneriska bestånd, som ock de mera bemedlade köpmännens skäliga vinst. Bland märkvärdiga handelsföretag, som antyda hvad förmon en uppmärksam köpman kan draga af det tillfälle lill förbindelse med fjerran belägna orter, sorn den inya hamnen lemnar, må nämnas, att år 1843 afskeppades från Linköping en läst der uppköpta bräder till Lubeck. Staden tillhörige fartyg äro fortfarande blott tre.
Proposition N:o 81. tagas en indelning, lämpad efter den kortare tid för återväxten, som för skogens användande till ved och gärdsel erfordras, t. f. Chefen för Skogsinstitutet upplyst, hurusom det icke är möjligt att vid provisionella hyggens utsättande uppgöra sädana gränsor, som med den gjorda hemställan åsyftas, och författa en plan, olika för timmer och olika för brännveden, hvartill erfordrades, att skogens innehåll vore kändt till sin beskaffenhet, så att en huggningsplan kunde uppgöras, i hvilket fall provisionella hyggen icke vidare blefvo behölliga, samt i öfrigt genom fullföljden af de ifrågasatta åtgärderna till allmänningarnas indelning, derest samma åtgärder af Rikets Ständer bifallas, så beskaffade hyggen snart torde kunna upphöra; alltså och enär emot det jemväl väckta förslaget dels om bestämmande af den 1 Juni såsom den dag, hvarförinnan betning å landsoch häradsallmänning icke må ega rum, dels om utsättande af vite för den, som å allmänning före nämnde tid eller ock å fridlyst allmänning utsläpper kreatur, det förekommer, att åtskilliga å allmänningarna eller i närheten derintill belägna hemman hafva i skattläggning grundad rätt till mulbete å dessa skogar, hvarförutan, i följd af den skiljaktighet i klimatförhållande, som eger rum mellan de södra och de nordligare provinserna, ett för hela riket gemensamt stadgande om viss tid för kreaturs utsläppande till bete å allmänningarna vore mindre lämpligt, har Kongl. Maj:t funnit de utaf Rikets Ständer i omförmälda hänseenden gjorda underdåniga framställningar icke kunna vinna nådigt bifall. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:l Konungen i Statsrådet å Stochholms Slolt den 12 November 1847. Närvarande:
R:dr större bidrag, än i Kungörelsen förutsattes; hvilket svårligen torde kunna såsom en oväsendtlig omständighet betraktas. I följd häraf och enär Konungens Rådgifvare tillstyrkt anordnande af anslag ifrån handels och sjöfartsfonden för en längre tid och accepter s meddelande uppå anvisningarne å hela detta anslag, oberoende af andra omständigheter, än att det nya Kanalbolaget, åt hvilket ett sådant bidrag 141 bidrag blifvit utlofvadt, skulle sina åtagna förbindelser i afseende på Kanalens ombyggnad behörigen fullgöra, bar Hr Justitieombudsmannen ansett det äfven böra såsom uppenbart antagas, att genom dessa tillstyrkanden, som åsyftat Statens förbindelse till gäldande af en betydlig förut icke existerande utgift, öfverträdelse af Regeringsformens y6 blifvit begången _, hvilken stadgar, att Konungen icke kan, utan Rikets Ständers samtycke, lån inrikes eller utrikes göra eller Riket med ny gäld belasta. Den lära, som Hr Justitieombudsmannen, under åberopande af KonstitulionsUtskottels föreskrifter, härvid framställt, att nemligen beslut om anslag af allmänna medel icke kunde vara ovi/korligt för längre tid_, än till nåstpåföljände Riksdagj är lika ny, som den, i förklarandernes tanke, är förderflig för samhällets bestånd och förkofran. Enligt densamma skulle samhället förvandlas till ett bolag, som borde upplösas eller förnyas hvart femte år, och äfven förr, om urtima Riksdag inträffade. All säkerhet för framtiden, alla större företag, som erfordrade kreditens och associationsandans förenade bemödanden, skulle derigenom gå förlorade. Lyckligtvis står denna lära i strid med hvad Sveriges Rikets Ständer vid ffera tillfällen beslutat, hvarå såsom exempel endast må anföras, att de är 1810 beviljade Götha Kanalbolag en i a5 år fortfarande diskonträtt i Banken, och år /835 autoriserade deras Fullmäktige i Riksgäldskontoret att för en tidrymd af till och med 38 år meddela garanti för lån, upptagna af hypotheksföreningar.
Langska pensionsfonden. Bilagan litt. P. vid » 95. Lappmarks ecklesiastik-verk, fonden för » 16. Lazaretts-direktionens, Serafimer-, räkenskaper ' » 197 -199. Linköpings stifts Konsistorii räkenskaper » 217—222. Liqvid med Riksgälds-kontoret » 8—9. Lunds Domkyrkas räkenskaper » 213—214. — Stifts Konsistorii dito » 234 -239. Universitets dito » 211—213. Lustslottens dito » 180. Lyshållningen, yttre, å Stockholms slott » 176—177. Läkaresällskapet, Svenska » 45, 46. Länens landsböcker » 170. Länsfängelserna » 132,134-143,144-146. Bilagan litt. T. vid » 133. Magistraternas uppbörd af kontrollstämpel-medlen » 28. 279—281. Malmö Navigationsskola » 93. Bilagan litt. 0. vid Mariebergs artilleri-läroverk » 54, 60. Materiel, jernvägs-, tillverkad inom riket, » 116—117. Mediko-legala besigtningar, anslaget till » 45, 46. Mnsei-bgggnaden, National» 261—264. 319-350. Museum, Kongl » 191-192. Riks(naturhistoriska) » 187—188. Musikaliska akademiens räkenskaper Myntverket » 24—27. Mötespassevolans-fonderna, förenade » 67, 72. Naturhistoriska Riksmuseum » 187—188. Bilagan litt. 0. vid » 93. Norénska testamentsfonden , » 13. Normalskola, Vexelundervisningens » 257—258. Norrbottens hästjägare-sqvadrons fond-— » 67 -68 Bilagorna litt. L. och M. vid » 73. län, afvittringar i » 168.
– Kors! patron – vet jag. – Såg du ’et, säger du? – Kors ja, visst såg jag ’et. – Hvarför har du aldrig talat om det förut? frågade nämndemannen vidare, under det att de andra, sorlande af förvåning, afhörde detta samtal. – Jo, för det förbjöd mor och Smea-Lasse mig så strängt, för se, ingen skulle veta att vi vart här bort-åt. – Låg ni här då, midt på ljuse dagen? – Ja, de’ va’ så der på mårron. – Men det ä’ ju intet möjligt, det der – sade den af byamännen, som gifvit Lotta örfilen. – De såg’ er ju alla tre i Lexeryd, den samme förmiddagen. – Ja, se vi åkte. – Nå men hvarför åkte ni intet ut om natten, utan vänta tills ljuse da’n, och hvad hade ni för åketyg? – frågade nämndemannen vidare. – Jo, se, när vi bure hit det sista, så gick Lasse för att hämta hitåt kärra’ och hästen, och då, om vi då rest på natta, så skulle vi ta’tt litet med oss af det stulna (Lotta skämdes att utsäga ordet); men så hade hästen slitit sig, så han fick leta efter’n, och så vänta vi här, stund på stund, och så blef det ljuse dager, och så när Smea-Lasse ändteligen kom, så fick vi höra folk nära, och då då va’ det. – Var det då som j såg att patron blef ihjelslagen? – Ja, jag såg ’et först, och han, SmeaLasse med, fast träna skymde, men vi la’ oss ned och såg ’et. – Kors i alla dar! – utropade nämndemannen. – Då blir det ändå vittnen på Olle, den galgfogeln! Nå, då såg du tydligt att de’ va’ Olle, och ingen a’n. – Jag kände intet Olle, och intet Lasse heller, för han såg ’en bara på ryggen, men mor sa’ de va’ Olle. – Hon såg det ju intet?
Dahlström samt Hrr Schartau och Brinck, äfvensom Riksdagsfullmägligen F. von Zweigbergk gjorda framställningar om bestämmandet af den Hr Landtmarskalken och Hrr Talmän tillkommande ersättning för deras Riksdagskostnader. Enligt hvad dessa framställningar innehålla, afse desamma endast beredandet af ersättning för de ökade Riksdagsutgifter, Hr Landtmarskalken och Hrr Talmän, i anseende till beskaffenheten af sina vigtiga kall, måsle vidkännas. Utskottet tror sig också med fullkomlig säkerhet kunna antaga, att, lika litet vid nuvarande, som vid de nästföregående 2:ne Riksdagarna, någon egentlig representationsskyldighet för Rikets Ständers Ordförande skall ifrågakomma. Vid sådant förhållande och då Utskottet saknar anledning föreslå förändring, vare sig till ökning eller minskning, uli det under sednaste Riksdag anslagna belopp tili godtgörande af den tillökning uti med Riksdagsmannakallet förenade utgifter, hvilken för Hr Landtmarskalken och Hrr Talmän, såsom ovillkorlig följd af de as serskilda befattningar, måste under Riksdagens lopp uppkomma, får Utskottet, som anser denna tillökning jemväl under innevarande Riksmöte böra af allmänna medel ersättas, vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer, såsom godtgörelse för de Hr Landtmarskalken och Hrr Talmän i sådan egenskap åliggande ökade Riksdagskostnader, må bevilja för hvar och en af dem ett anslag, i ett för allt, af Fyrahundra Riksdaler i månaden, att utgå från Riksdagens början till dess slut. Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Aug. 1844 kl. 10 f. m. Memorial, angående förskott å ajlöningen för den hos Riks-Stäiulen och Utskotten anställda betjening. R:gs Aftl.
Härjemte och då Rikets Ständer anse rättvisa och billighet fordra att, om och i den mån allmänna stiftelser och verk, löntagare samt rusthållare och andra, åt hvilka kronans räntor oell tionde varit anslagna, skulle genom uppsägningsrättens upphörande förlora något i den inkomst, de bort kunna påräkna, anhålla Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t måtte på så sätt derom i nåder låta anställa undersökning, att utredningar, uppgjorda för de sista 10 å~ ren, infordras från vederbörande lönings-diriektioner vid indelda arméen samt styrelser öfver allmänna stiftelser och verk, på grund af deras räkenskaper, otn och i så fall till hvilket ungefärligt procent-belopp -de indelda eller förbulta räntorna och tionderne verkligen efter afdrag af erforderliga kostnader och genom förändringen beredda besparingar inbringat något öfverskott, utöfver hvad vederbörande efter de lösnings-grunder, som nu stadgas, skolat utgjort, samt 1 sådant fall hos Rikets Ständer föreslå en lämplig ersättning, äfvensom att, efter samma grunder och med tillämpning af dessa utredningar, låta beräkna de ersättningar, som möjligen kunna ifrågakomma att föreslås för de räntor och tionde-anslag, som omedelbart uppburits af löntagare, eller varit för rustning eller andra allmänna onera anslagna hemman, sorn nu icke i micha f vas af samma egare, hvilka egt att dem uppbära. Att § 28 erhåller följande förändrade redaktion: För deras del besluta Rikets Ständer: att all tili statsverket utgående ränta och tionde skall lösas med penningar efter medelpris, som bestämmes för 5 år hvarje gång, på grund af de under de 10 förutgående åren stadgade markegångspris, hvilket medelpris lör - 32 Slats-Ulskottets Ulla' ande} N;o 3)2. sta gången endast bestämmes för till och med 1850, efter markegången för åren 1836—1845, med iakttagande likväl, att vid utgörande af de räntor och den tionde, som indelningshafvare lills vidare bibehålla, förhålles enligt nu gällande stadganden.,” Af herr Nordensvan , O. ”3:dje punkten.
Det skrefs der: » Vi vilja sluta allians med Danmark, krigsförbund till gemensamt försvar, men icke förr än kriget, som hotar Danmark med tillintet-görelse, är utkämpadt af Danmark ensamt eller ändadt med, att det nödgats offra större eller mindre delar af sitt territorium. Det krigsförbund, som Sverige-Norge bjuder, går alltså icke ut på att rädda Danmark åt Norden, utan endast att försäkra de delar af Norden, som återstå efter den nuvarande krisen mot ytterligare sönderstyckning i framtiden. — Men att bjuda Danmark ett försvarsförbund, som icke gäller dess nuvarande kamp, är endast att lägga sten till bördan, hån till skadan. — Hvad annat vore detta såkallade försvarsförbund, som komme att af-slutas på kongressen, än Danmarks rikes sönderstyckning och delning mellan Sverige (med eller utan Norge) ochPreussen? Allt detta skulle, då det slötes med, att Sverige och Preussen delade sins emellan Danmarks sönderhuggna lemmar, gifva det hela utseendet af en på förhand lagd plan, som vore så afskyvärd, att tanken ryggar tillbaka for att skåda ned i dess djup. » Dessa saftiga reflexioner berodde dels på ovetskapen om, att förbundsförslaget äfven bestämde, att Sverige-Norge skulle afsluta krigsförbund med Danmark för att åt unionen rädda norra Slesvig, d. v. s. allt som verkligen är nationelt skandinaviskt i Danmark, dels derpå att artikelförfattaren ej hade en aning om att hela förslaget var uppgjordt och gilladt af danske män. I bref till Carlsen (bil. 21) besvärade jag mig öfver korrespondensen och dess menliga följder. Jag väntade få se en lämplig dementi i Danmark. Men jag bedrog mig i denna väntan. Huru förklara denna fruktansvärda vanställning? Huru förklara dess möjlighet? Hvad var dess bevekelsegrund, dess syfte? Kan Norsk Rigstidendes korrespondent, sä noggrant underrättad i öfrigt, hafva handlat i god tro? Detta synes otroligt. Det var icke heller fallet, såsom intygas af ett meddelande, som jag erhöll af Karl Rosenberg, sedan jag sjelf tagit reda på korrespondensens författare. Denne var en medarbetare i Plougs tidning Faedre-landet, jur. kand. Kristoffer Krabbe.
Han stod där villrådig midt på gatan med en annans öfverkörda hund i sina armar – ty det kunde icke gärna vara hans egen, det var en sådan liten lurfvig hund som gamla, fattiga fruntimmer bruka ha – stod där villrådig och visste icke hvart han skulle gå, tills slutligen en rå stämma skrek »se upp!» och han kastade sig åt sidan med hunden, som alltjämt skrek och skrek, och blef borta i vimlet. Tomas stod blek och skrämd och såg efter honom, tills de förbigåendes knuffar väckte honom och strömmen drog honom med sig. »Hvar fanns Hall i dag ...» På andra trottoaren gingo Grothusen och Mary Arvidson arm i arm. De hade nyligen förlofvat sig, och Tomas hade glömt att skicka visitkort ... Och löjtnant Gabel var också med dem, han gick till höger om Mary och pratade ifrigt, medan Grothusen gick stram och korrekt och teg. Några steg bakom dem kom fru Wenschen med sin man. Han gick ett halft steg bakom henne, ty hon gick så fort att han nästan icke kunde följa med. Tomas tyckte sig märka, att fru Wenschen hade blifvit gammal. Hyn var vissen, och hon var icke längre så vårdadt klädd som förr, och såg icke heller så utmanande käck och glad ut. Han vände om och gick nedåt. Nere på Fredsgatan eller Gustaf Adolfs torg skulle han säkert träffa Hall, och det var ännu icke för sent, ännu kunde affären ordnas på ett eller annat sätt, äfven om hela summan icke kunde betalas strax. Fru Grenholm gick framför honom hela vägen nedåt Drottninggatan. Hennes bakdel guppade på ett sätt, som tydde på begynnande storhetsvansinne. Det egendomliga hade nämligen helt nyligen inträffat, att på en och samma dag herr Grenholm hade fått vasaorden och doktor Rehn nordstjärnan. Tomas hade med ens kommit i ett så uppsluppet lynne, att han knappast kunde afhålla sig från att skratta högt. Han kände sig nästan frestad att gå fram och hälsa på fru Grenholm och lyckönska henne till de båda ordensdekorationerna. Han var nu lika förvissad om att han skulle finna Hall på Gustaf Adolfs torg, som om han hade stämt möte med honom där, under Tornbergs klocka. Då och då stannade han framför ett butikfönster.
Stadfästelsen bestämdt upplyses huruvida den så kallade fördubblingen derunder varit inbegripen; - ai Statssaint Oec.-Utsh, Uti. N:o 110. att Carlscrona Stad, jemlikt Kongl. Brefven den s Julii 1707 oell den 30 Junii 1818 samt Kongl. Resolutionen den 23 Januarii 1724, erhållit tillåtelse att först då Båtsmän utgöra, när i krigstid någon del af den vid Carlscrona stationerade Örlogsflotta utlöper, och att emedlertid blott erlägga den genom Kongl. Brefvet deri 21 Maji 1816 i Nåder stadgade Vacanceafgift; att de Borås Stad anslagna Landthemman, utgörande Trettio Två och ett halft förmedlade Mantal, som nu mera, genom köp och laga fång, kommit utur Borgerskapets hand, blifvit, genom Kgl.
Komiterade anmäldes hos Öfver-Ståshållare-Embetet, i skrifvelse den 12 nästföljde Maj, att de i sina tillgöranden i saken blifvit hindrade genom Öfver-Styrelsens vid Brandförsäkrings-Kontoret den 2 i samma manad fattade beslut, alt vägra det derifrån påräknade bidraget; hvadan Komiterade ansågo sig icke kunna sina förfoganden för ändamålet fortsätta, förrän ytterligare föreskrift blefve meddelad i anledning af de beslut husoch tomtägarne kunde komma att taga, sedan de omständighet^’, hvarunder det förra, föreskrifterna till Komiterade grundande beslutet fattades, blifvit förändrade. Efter häraf erhållen del förklarade husoch tomtägarne, vid sammanträde den 29 i sistnämnde månad, att med hufvudsakligt beslut i ärendet skulle anstå, enäi en ny Sockenstämmo-Förfatlning vore att förvänta, hvarigenom tillfälle kunde beredas för stadens invånare i allmänhet att i ämnet höras; dock utan hinder för Komiterade att fortsätta deras verksamhet, eller, i händelse af fördelaktiga anbuds erhållande eller andra förämdrade omständigheter för husagarnes kallande, äfven före samma Författnings utfärdande, till ytterligare öfverläggning och beslut i frågan.
Och vidare: att efter det penningar blifvit hos Casseurerne insatte, och vederbörlig attest derå erhållits, en sådan attest ovilkorligen måste, genast samma dag Insättningen skett, företes till anteckning och påskrift i CassaCommissårieContoiret, hvilket i sådant ändamål hålles Öppet till klockan ett middagstiden ; helst ansvar och redovisning för emottagne penningar hvilar på Casseuren allena, intilldess ea sådan anteckning blifvit verkställd, så att en insaltare, så Unge attesten, ehuru fö; öfrigt 14» Banco Vislottets Betånlandcn. behörigen inrättad, icke blifvit i förenämnde matto antecknad, och med påskrift försedd, ali» tid ar underkastad det äfventyr, att B.inquerx ej för summan ansvarar, i fall något vid Cas» seurens redogörelse finnes brista. Utskottet tillstyrker, det Herrar BancoFullmägtige matte få sig uppdraget, så väl atl hos Kongl. Majit göra underdånig anhållan, om en förnyad Nådig Kungörelses utfärdande till Allmänhetens efterrättelse, af nu omnämnde innehåll, som ock att särskildt foga den anstalt, det en erity-an till innehafvare!) ldifver nedantill å Banquens tryckta Gassa - attest-formulairer tillagd, innefattande: att attesten bör genast pä. dagen, dä insättning slett, i CcssaContoiret till anteckning och påskrift, företes, saint dessförinnan icke iir gällande. Börande Allmänheten, om sålunda vidtagen förändring i förut meddelde föreskrifter, särskildt underrättas, håde genom tillkännagifvande i Tidningarne och anslag å Cassadörrarne.
Vid frågans handläggning i det Utskott, til! hvilket Herr Lagerhjelms motion blifvit remitterad, får jag vördsamt erinra om en tillgång ehuru obetydlig, som finnes i de till Statsverket årligen inflytande 25,000 R:dr B:co, för Städernes vacanta Båtsmän, hvilken inkomst nied sin benämning, tillkännager siri bestäm melse vara ett bidrag till flottornes behof. Herr af Tibell, Gustaf Wilhelm t En värd Ledamot har i ett till] Högloft. StatsUtskottet remitteradt Memorial yttradt den förmodan, att en del af det®så kallade lilla creditivet måst ur RiksgäldsContoiret uttagas, emedan Passevolancemedlen och andra at KrigsCollegium efter Förvaltningen af Sjöärenderne disponerade fonder varit otillräcklige att bestrida de läger, marcher och rustningar, hvilka ägt rum sedan sista Riksdag, anseende till följe deraf såsom billigt, att om Riksens Högloft. Ständer skola betala hvad sorn brister i de redan anslagne tillgångarne, deras revisorer först få tillse huru dessa tillgångar blifvit förvaltade och använde, samt, om de med bättre hushållning icke kunnat vaxa tillräckligen i anledning häraf får jag den äran anhålla, att följande upplysningar i ämnet, måtte till samma Högloft. Utskott fä remitteras. Dea u Martii, 667 Sedan Kongl. Majit genom nådig proposition till Riksens Högloft Ständer af den 22 Maij 18*2, framställt nyttan af en mötespassevolance afgift, i stället för den kostnad Rotehållarne för matsäckar, drickespenningar och skjut6 vid mötestiden åt den indelta Soldaten vanligen bestå, aflemnade Riksens Högloflige Ständer under den 19 derpåföljande julii deras i ämnet fattade beslut.
Riksförsamlingen ansvarar för den rikets gäld, som kontoret ombesörjer åligger det Riksförsamlingen, sedan Stats-utskottet öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att anvisa de medel, hvilka för betalande af denna gäld, till ränta och kapital, oumbärlige finnas, så att rikets kredit varder bibehållen och vårdad, § 32. De till Riksgälds-verket hörande och dit anslagne medel må icke under någon R. F. § 68. förevändning eller med hvad villkor, som helst, derifiån ryckas eller användas till andra behof, än Riksförsamlingen bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. § 33. Ej må något Konungens ombud i Riksgälds-kontoret bevista fullmäktiges samR. F. § 67. mankomster oftare, än då fullmäktige åstunda att med sådant ombud öfverlägga. § 34. Sveriges rikes bank förblifver under Riksförsamlingens garanti och vård, så att r, f. § 72 den ostörd må förvaltas af de fullmäktige, som Riksförsamlingen dertill förordnar, efter de Bin. till B. St. F. § 87, 88, 89. R. 0. § 33, 34. R. F. § 114. R. F. § 5. R. F. § 6. \ 0 Konstitutions-Wtskottets Memorial, N:o 7. ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksförsamlingen göras kunna; egande Riksförsamlingen allena rätt att genom banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. § 35. Lagstiftande makten tillhörer Konungen och Riksförsamlingen gemensamt. I hvad som rörer rikets allmänna hushållning och grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de höra till allmänna uppfostringsoch undervisnings-verken, allmänna fattigvården, landthushållningen, bergverken, handeln eller näringarne, ege konungen att emellan riksdagarne utfärda förordningar, hvilka, för att fortfarande blifva gällande såsom lag, böra vid nästpåföljande riksdags början underställas Riksförsamlingens pröfning och godkännande.