Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När det gäller att fatta beslut för min egen räkning ser jag också med mina egna ögon, då det gäller andras tankegång föga mer än noll. Af det ofvan anförda torde framgå, att intet parti har rätt att tillegna sig Ernst Ahlgren. Det är icke i hennes enskilda yttranden, hvarken hennes mest måttfulla eller hennes mest radikala, som man finner Ernst Ahlgren hel, utan endast i hennes arbeten. Särskildt gäller det den frågan – förhållandet mellan könen – som under hennes sista lefnadsår hade en så framträdande plats i den offentliga diskussionen och rörande hvilken man från somliga håll fått den meningen, att Ernst Ahlgren skulle ha intagit en ytterst radikal ståndpunkt. Hon skrifver i detta ämne: Jag är grufligt intresserad af att höra båda parterna, men att tro att det finnes något absolut rätt, som kan tillämpas i alla lägen och för alla individer, när det gäller könsfrågan ... nej, det kan jag inte. Om de ville slå ihjäl mig kunde jag icke säga hvilket »läger» jag hör till. Jag lefver som en asket och jag afskyr osedlighet. Javäl. Men jag tror icke att hvarje karl som gått till en köpt kvinna behöfver vara en liderlig sälle, och jag vet, att mången, som lefver endast med sin hustru, kan vara det. I sådana ting kan jag se annorlunda än de flesta qvinnor. — De äro nästan alltid så ensidiga, dogmatiska, konventionella. Alla, som äro intresserade af mina åsigter, må söka dem i mina arbeten och mina handlingar och icke fästa sig vid hvad andra utge som mina tankar. Jag är allt för sluten för att någon skulle kunna känna mig som en utoch invänd handske. Det är helt enkelt löjligt, att mina vänner sins emellan disputera om huru vida jag är sedlighetseller osedlighetsapostel. Jag rör mig aldrig med det abstrakta och absoluta, allt är för mig relativt. Man bråkar ju aldrig om huru vida en stor draghäst räknas till fiskeller fogelslägtet: man vet att han icke hör dit. Så är det också med mig. Denna hennes ställning gjorde henne ytterst obenägen för hvarje slags teoretiskt uttalande, vare sig i form af samtycke eller protest. Hon motiverar sin obenägenhet sålunda:
Häremot anmärktes akt ett sädant styckmngssätt more allt för betydliga swärigheter underkastade. Zerr Grefwen och Landtmarffalken proponerade art Kroao-godfen icke matte styckas i mindre delar än eill Hemman af eu helt Mantal. Herr kastlman föreslog att KöpesMkingen för desie Hemman matte owilkorliqen i Banken eller Riksgälds-Contoiret insättas. för alt anwändas till sfbetalninz uppå Rikets utrikes gäld. 6err Grefivnr och Landtmarskalken gjorde Hära proposition, hnnlkcn med Ja heswaraoes. Äfwen wäl gillades till alka delar hwad Stats» Utfforket för öfrigt hemställ, sä i allseende till de undantag, hwilka för de Landshöfdingarne pä Lön ansiagne Kongsgärdar böra äga rinn, som till den Kammarkollegium updragne pröfning wid Kongsgärdarnes försäljning, i afseende pä ftrskilda loenia förhållande!'.; äfmenfom det af Utskottet förestague uydrag ät Kammar (5ol!egium att k>.!l nästa Lagtima Riksdag inkomma med omständelig upgist öfwer alla 'Uikers Domaiuer, .Hamman och Lägenheter, jenne beloppet af Grundräntan efter de» Penningc-Numersire, son, i Jordboken uptages. ^erv Den 27 Februarii. 1445 Zerr Grefwen och Landtmarstalken till kännagaf ark i TalemännenS, enligt RiksdaasDrdningen hällne sammanträde blifwit öfwcrenskommit akt nästa Thorsdags förmiddag i alla Riks-Standen Wal ställe anställas kill de Clecrorer, igenom hwilka, till ett lika antal af hwarje Ständ, Riksens S,änder ställe »kfe ska Justitie Ombudsman; sanik utr Justitie Ombndömans-walek ställe st.mma dag klockan stin eftermiddagen werkstältas.
I sådant afseende hafva Statsoch Bevfllnings-utskotten tagit samma fråga i gemensamt öfvervägande; men dervid, och enär beviljandet af skeppsombudsmannnen Fréeses nu framställda begäran om ersättning för den redan förflutna tiden möjligen kunde föranleda enahanda anspråk af Fréeses företrädare eller deras rättsjnnehafvare, hvilka med lika skäl kunde anse sig till en dylik ersättning berättigade, funnit sig böra å denna del af ansökningen afstyrka bifall. Stockholm den 18 Maj -1848. Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Maj, kl. 10 f. e. Utlåtande, i anledning af väckta motioner örn folkskole-afgif/ens fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid, Hos Högv. Preste-ståndet hafva af Herr doktor A. Sandberg blifvit väckta och till Bevillnings-utskottet remitterade två serskilda motioner, uti den ena af hvilka Herr doktorn föreslagit, att Rikets Ständer nu måtte uttryckligen förklara, att deras vid sisthållna riksdag fattade beslut och Kongl. Maj.-ts derpå grundade nådiga kungörelse af den 13 Mars 1846 om folkskole-afgiftens utgörande, hvilken afgift tillkom i sammanhang med den vid sednaste riksmöte beslutade nedsättning till hälften af personliga skyddsafgiften och bestämdes till ett emot samma nedsättning svarande belopp, icke vid riksdagarna erfordrade förnyelse, utan fortfore att derförutan vara för framtiden gällande, så länge behofvet af den ifrågavarande afgiften förefunnes och intilldess samma beslut blefve af Rikets Ständer i grundlags-enlig ordning upphäfvet; och har Statsoch B e c ill», in g s-L
Jag har inom Utsk. biträdt det beslut, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Jag har ansett detsamma vara nyttigt, såsom ledande till att en gäng befria jordbruket ifrån skjutsskyldigheten. Detta betänk, underlättar till någon del entreprenaders öfvertagande, derigenom att det borttager den olägenhet, som hittills uppstått af det stora hästantal, som blifvit entreprenören ålagdt att hälla. Genom dessa entreprenaders inrättande förändras naturen af skjutsskyldigheten ifrån att vara ett åliggande, till att blifva ett åtagande. Det är visserligen sannt och troligt att genom en sådan förändring, som Utsk. föreslagit, så komma desamma, som förut varit ålagde att skjutsa, äfven att framdeles göra det; men den egentliga förändringen består deruti, all de dä skola skjutsa med sitt egel begifvande, hvaremot de förut varit pligtige att skjutsa. De skola då öfverenskomma sins emellan att åtaga sig skjutsbestyret och sedermera är det icke något onus för dem. De resande kunna icke komma alt lida något deraf, emedan samma hästaulal kommer alt linnas, som förut ägt rum, d. v. s. altsamma hastighet i anskaffandet af hästar, som förut funnits, kommer att bibehållas. Vi fä visserligen betala 24 sk. b:co milen, men det är icke annat än man får göra på andra ställen, der eutreprenaderne redan äro inrättade, och jag skulle äfven tro att den, som nu reser, måste beräkna sin reskassa efter 24 sk. b:co milen; emedan han icke bestämt vet på hvilka ställen entreprenad finnes eller icke, och således icke heller, huruvida han kan på något ställe resa för 16 sk. b-.co. Följaktligen måste han göra upp sin beräkning efter den förhöjda skjulslegan och således kan han icke egentligen komma att lida något af detta stadgande. Hvad beträffar förflyttning af gästgifverirörelse!), så har den siste värde talaren instämt i Utsk:s förslag och t. o. m. velat hafva det ännu mera kategoriskt.
Kan du binda tillsammans dessa lösa tankar så är det bra. Kan du icke får vi låta boken utkomma utan efterord. Kommer man att anfalla oss kunna vi alltid senare publicera en förklaring. Din Sonja.» »Hvilken människa har icke roat sig någon gång med att tänka ut för sig själf hur hennes lif kunde ha varit, hade hon i ett visst ögonblick handlat annorlunda än hvad hon verkligen gjort. I det vanliga hvardagslifvet har man för det oftaste en viss förnimmelse af att vara en slaf till de yttre omständigheterna. Den jämna gången af ens dagliga tillvaro håller en bunden med tusen små osynliga trådar. Man fyller en viss bestämd plats i lifvet, man har vissa bestämda plikter, som man uppfyller som en slags automat utan att anstränga sina krafter till det yttersta, och det skulle på det hela taget betyda så litet, om man plötsligt i morgon blef något bättre eller något sämre, något kraftigare eller något svagare, något mer eller mindre begåfvad än hvad man är i dag. Jag kunde ej afvända mitt lifs ström från den bana i hvilken den en gång slagit in, utan att tänka mig själf utrustad med egenskaper, så olika dem jag verkligen äger, att jag ej ens i mina drömmar kan tillskrifva mig desamma utan att förlora känslan af min individualitet. Men annorlunda är det så snart jag tänker på vissa särskilda ögonblick i mitt lif. Då tar min vanliga illusion om min fria vilja en så egendomlig intensitet. Det synes mig, att hade jag bara ansträngt mig en smula mer, hade jag varit litet bättre utrustad, litet mera bestämd i detta ögonblick, kunde jag ha bragt mitt eget öde på helt andra spår. Här förhåller det sig precis så som med ens tro på under. Utan att vara sinnesrubbad skall äfven den mest troende människa knappast besvära sin skapare med begäran att för hans skull ändra de stora naturlagarna på ett påtagligt sätt, låta till exempel de döde återvända till lifvet. Men jag skulle vilja ställa en samvetsfråga åt de flesta trosmänniskor: hvilken af dem har icke någon gång bönfallit den högre makten att för hans skull göra en liten ändring i sina bestämmelser, till exempel låta en sjuk tillfriskna! Ett litet under förefaller så mycket mindre än ett stort under, och man behöfver en verklig hjärnansträngning för att inse att de båda två betyda precist lika mycket. På samma sätt förhåller det sig med våra tankar om oss själfva.
Räkenskaper upplysa vidare, att uti arne serskilde Räkningar med Bankören Dehn öfver uppburna Medel från Kongl. Preussiska Regeringen blifvit afförd Två procents-Provision med 39,263 R:dr 3 r. åden hittills indrag-' ne del af samma Medel. Detta arfvode har, i Underdåniga Skrifvel ser. 551 anseende till betydligheten af det belopp, sorti är i fråga, fästat Riksens Ständers uppmärksamhet; och af Rommitterade finnes äfven, i saknad af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande, den i Räkning uppförde Summan tills vidare balans"?- rad. Till Eder Kongl. Maj:t är Riksens Ständers underdåniga anhållan, det täcktes Eder Kongl. Maj:t i Nåder låta tillse huruvida ej nedsättning å förberörda arfvode ina kunna vinnas, samt för den återstående indragningen vidtaga den utväg, hvarigenom Kommissions-arfvodet i möjligaste man till beloppet inskränkes. För öfrigt och då Räkenskapen öfver Subsidieoch Krigs-Fonds-Medlen för nu ifrågavarande trenne år 1815, 1816 och 1817 funnits upprättad och förd med utmärkt redighet och ordning samt behörigen verificerad, samt ej något förekommit att dervid anmärka, hafva Riksens Ständer bort sådant i underdånighet anmäla såsom decharge för Korn. mitterades Förvaltning och redogörelse i afseende på dessa medel. i sammanhang härmed hafva Riksens Ständer tagit i öfvervägande hvad deras till StatsBankooch’! Riksgälds Verkens öfverseende förordnade Revisorer uti siri Berättelse om granskningen af Stats-Verkets Medel den 20 Nov. sisth år andragit , dels att utaf de under Kommitterades förvaltning ställde Fonder mer ari En half Million Riksdaler varit insatt på Afskrifningsräkning uti Götha-Kanal-Diskont-Verk, dels att llevisorerne hos Stats-Kontoret arne gånger begärt men ej erhållit underrättelse om ifrågavarande af Rommitterade förvaltade Fond.
Fetman f. m. tid skall vara i besittning af det gemensamma boet, men att egendomen efter bådas död skall tillfalla en tredje person, kan jag icke föreställa mig annat, än att denna, liksom hvarje annan på god tro träffad öfverenskommelse, bör hållas i helgd. En talare har anmärkt, att om hvardera maken skrefve sitt testamente på särskildt papper, det skulle vara orimligt att han i sådant fall finge ändra detta, men icke om testamentet vore skrifvet och undertecknadt på samma papper. Det är dock en betydlig skillnad. I sednare fallet hafva nemligen de båda makarne vetat af hvarandras förordnande och derom kommit öfverens, hvilket icke lärer vara händelsen i förra fallet. Ar en öfverenskommelse i nämnde afseende emellan makarne träffad, bör denna icke ensidigt af den ena af dem kunna ryggas. Om likväl den föreslagna lagen skulle till sin syftning vara rigtig, möter dock mot dess antagande ett betydligt hinder i den redaktion, hvari lagen är affattad, en redaktion, som jag med förundran hört uppgifvas skulle vara utgången från lagberedningen. 2:ne fall äro antagna: det ena att makarne gjort testamentet endast till hvarandra inbördes; det andra att de gjort det äfven till Iredje man; och heter det derefter för båda dessa fall, »att den efterlefvande för sin egendom skall ega rätt att testamentet ändra eller återkalla, ändå att han, der inbördes testamente gjordt var, begagnat sig af hvad deri till hans förmån är förordnadt.» Men, Mine Hrr! i det förra fallet, det vill säga då makarne gjort testamente endast till hvarandra inbördes, hvad är det väl, som den efterlefvande maken, hvilken begagnat sig af hvad deri til! hans förmån är förordnadt, derefter kan hafva att ändra eller återkalla uti ett testamente, som redan i dess helhet gått i fullbordan? alldeles ingenting.
Om detta stadgande har något fel, så är det dess alltför stora mildhet; men jag har för min del dock varit med derom, emedan jag fruktat att eljest, såsom Hr Dalman också invändt, det kunde ligga i borgenärernes intresse att draga ut på tiden med konkursens afslutande. Den ena orimligheten leder också till den andra, och sålunda har lagskipningen i Sverige nödgats finna ett korrektiv mot det nuv:de stadgandet deruti, att Högsta Domstolen förklarat, det konkiirsmassan kan medgifvas rätt till utmätning i den egendom, som tillfallit gäldenär efter det han blifvit försatt i cession. Hvartill skall det väl tjena, att konkursmassan, för hvarje gång något tillflyter Den 13 Juli. 77 gäldenären, måste vanda sig till den exsekntiva myndigheten, för att genom utmätning komma i åtnjutande af sin ovedersägliga rätt? Och då man redan förut, genom antagande af 3V:dra §:n, förklarat gäldenären skyldig att med allt hvad han framdeles kan ärfva eller förvärfva svara till hela gälden, hvadan borgenärerna kunna, sedan cessionen väl blifvit afslutad, lägga embargo derpå, är det då någon rimlighet deruti, att gäldenären skall, under det cessionen pågår, få vara i ostörd besittning af hvad honom då kan tillfalla!? Efter all rim och reson borde väl förhållandet snarare vara tvärtom, eller att massan hade rättighet att under konkursen taga från gäldenären allt, men efter densamma intet. Detta allt bevisar, att man i afstde å ifrågav:de lagstiftning kommit in på en alldeles oriktig väg. Slutligen får jag anmärka, att hvad som egentligen afses med denna lag, är att genom så fördelaktiga ackorder som möjligt det måtte snart bli slut på cessionerna, ty det är en bland egentliga affärsmän gällande sats, att snar rättvisa är dubbel rättvisa, och man tager i allmänhet mycket heldre genast emot en mindre summa i liqvid för sin fordran, än man väntar i åratal, för att slut ligen erhålla en högre proc. i utdelning.
Kan du tänka dig, hon sade åt mig — åt mig (med stegradt eftertryck) att tala högre i telefon, och hon var så ond, så. Åh, den rysliga människan! » — Hädanefter darrar lilla frun hvar gång hon måste gå i telefon. o brud! Gästerna samla domsväninna Ninni, med henne — hämtar värme och en komma flicka, o c h annan in nu Med kommer hviiken oeh h u r u vara Som i unghälsa på rädd pappa och ömhet han b e s k y d d a n d e han hennes a r m u n d e r s i n! kysser sin tar sig; får Hur skulle m a n m e d ett så säkert skydd! — faders motsatta framför fortgår sin altaret. kommer afskedets timme. modren an— brud» A k t a henne! » huru g ä r n a s k u l l e h o n ej Åh, lilla fru, jag tror bestämdt, ni tog miste, när ni påstod att telefonisten var » så ond ». Men — ni bor kanske i landsorten. Då kan jag finna en förklaringsgrund för ert påstående. Ser ni, telefonisten på en landsortsstation talar kanske ena minuten med Stockholm eller Göteborg och får » sätta tiil » alla röstresurser, och i nästa minut svarar hon en abonnent, t. ex. er själf. Då är det icke lätt att i en hast anta den lågmälda ton, s o m passar för att svara » inom nätet ». När man nyttjar » mikrotelefon », s o m nu för tiden användes » lite hvar stans » på stationerna, bör man egentligen tala i moll. Höjes rösten något, så blir där ett skärande ljud i den lyssnandes hörtelefon, sådant s o m alttid uppstår, då någon talar för högt i telefon. — Och det där kan låta; s o m om man storgrälade. Tror ni mig, lilla fru? Det vore väl, det, ty till er tänker jag nu vända mig med en bön. Ni läser naturligtvis Idun, » damernas egen tidning ». Ni är en af dessa små, lyckliga fruar, hvilka regera sin man, icke med toffelvälde, utan med kärlekens makt allena.
Skulle inbjudningen icke antagaS', och ej heller sistnämnde tvärtne Stånd vilja öfvergå på’ Preste-Ståndets mening, hemställer Utskottet, att, i1 denna fråga, omröstning uti förstärkt Lag-Utskott måtte ariställas efter en så lydande Voterings-Proposition: Deri; sorn gillar Lag Utskottets i Utlåtäridet N:ö 1S4 afgifna för slag derom, att till1 skillnad i säng och säte må dömas ”på viss tid, från 6 måriader till ett årf röstan Jag Den det ej gör, röstar Nej. Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att orden: ”på viss tid, från 6 måriader till ett ur,” skola från Förslaget uteslutas, och orden: ”på minst ett år” införas i stället. Ankom tiil Exp.-Ulsk, den 26 Nov, 'Memorial, i anledning af erhållen uter remiss af Utskottets Betan" hände N:o i53, öfver väckt motion. att den make eller får, sorn saknar andra medel till hustrus och hants försörjande, än sin arbets-förmåga, och icke densamma härtill använder, måtte kunna lill arbete hos enskild person dömas. Hogvördige Preste-Ståndet liar till Utskottet återförvist omförmulde Betankande, men som detsamma blifvit af de öfrige tvenne ftiks-Ständen bifallet, lärer något vidare yttrande till svar uppå återremiss"a icke ei> fordras. Stockholm den ni November 1834» *>' ■ j STOCKHOLM, i834j hos J. A. Wali^on. Lng-XJt;liottets Memorial N:o 17-f. f N:o 174- Ankom lill Exp.-Utsk. den 9 Dec. Memorial, i anledning af äter remiss utaf Utskottets Betänkande N:o 43j öfver Riksdags-Fullmägtigen Peter Perssons ifrån Calmar Län förslag, att Lagfarts-sökande måtte vara skyl* dig förete Gravations-bevis.
Stockholm den 17 Januarii 1829* N;o Q.7. Utlåtande, i anledning af Herr Gu - staf Grönhagens Motion om ändring i Instructionen för Rikets Ständers Justitice-Ombudsman. "Under den 30 sistlidne December har Högr loflige Ridderskapet och Adeln till .Lagutskottet remitterat ett af Herr Gustaf Grönhagen afgifvet, den 13 i denna månad lill Utskottet ankommet Memorial, rörande ändring i Instructionen får Rikets Ständers 'LagUtskoltets Utlåtande Nto 07. 15 Justitice-Ombudsman. Och sorn Utskottet, på de skal, hvilka i Utskottets den 2 dennes under N:o 8 , i anledning af Herr Domprosten Holmströms, Herr Prosten Dedekinds och Herr J. J. Klemans i enahanda ämne väckte Motioner, till samtlige RiksStånden aflåtne yttranden finnas anförde, anser sig ej vara behörigt att detta ärende behandla ; så ehuru , efter hvad Utskottet inhemtat r endast tvänne RiksStånd 0 nemligen Väl-; loflige BorgareStåndet och Hedervärda Bon-’ deSlåndet’, skola gillat denna Utskottets åsigt; hvaremot frågan lärer vara af Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Högvördige PresteStåndet till Utskottet återremitterad , finner likväl Utskottet ordningen fordra, att jemväl Herr Grönhagens ofvanberörde Memorial varder inom den i 44 §• af Riksdagsordningen stadgade tid återlemnadt till Högloflige Ridderskapet och Adeln , samt förhållandet hos samtlige RiksStånden vördsam-; ligen anmäldt. N:o 28- Betänkande öfver Herr Carl vört Qyantens samtRiksdagsFulImägtigen från Wermlands Län Olof Olssons Motioner, angående oinskränkt rättighet till flottning och färdande i edla flottoch farbare sjöar och floder samt förhöjning af de i Allmänna Lagen stadgade böter för den, som stänger Kongsådra eller farled, m. nu H os Högloft.
Man har sedt och ser vårt Land öfversvämmat af sådane varor till den mängd, att intet af luxens eller modets begär blifver otillfredsställt, så långt consuinentens enskihlta tillgångar medgifva. Då de fleste rudemäterier för luxe-artiklars tillverkning måste förskrifvas utifrån och varorne här tillverkade blifva dyre och obetydligt varierade, så är tydligt, att sådane varor af en mängd af nya modeller, tillverkade på den ort, derifråu rudimaterierne komma oell der tillverkaren är sjelf i til fälle att af dem välja de bästa, och få bästa pris och vilkor, skola både genom sin ny - Den 3 Martiin het, mångfald och godhet erhålla en afsättning sorn samma slags varor utan de förenämndes fördelar och endast sent efter de förres mönster tillverkade, mäste sakna. Man har genom förbud till införsel af sådane utomlands förfärdigade varor och skärpte Lurendrägeri-förordningar sökt uppmuntra dylika tillverkningar inom Landet, men begäret ännu mer retadt af förbuden och äfven af en icke alltid af verkligheten motsagd, förmodan, att de utomlands förfärdigade Juxe-varor skola vara bättre än de härstädes tillverkade, har alltid kullkastat det välgörande ändamålet sorn med de prohihitiva författningar i denna väg åsyftats, och hvilka endast lernnat till resultat Nationens demoralisering, en viss lättsinnighet i sättet att anse och behandla sådane författningar sorn strida emot det nationela luxebegäret oell enskiltes interesse, Dessutom ha dessa omständigheter verkat ett menligt inflytande på Rikets penningar, tp förlust i StatsCassan så väl genom undandragne tullafgifter sorn ock genom de högst betydiige kostnader hvilka blifvit använde till en bevakning af författningarnes verkställighet, men sorn är och alltid blir förfelad och onyttig, Medleinmarne af en
Skulle Gransknings-Vtskoltet finna, att, emot Riksförsamlingens beslut, de till hvarje Hufvudtitel anslagna summor blifvit dragna lili andia ändamål, än dem, som under samma Hufvud-Titel höra, eller att något af Riksförsamlingen fastsläldt anslag blifvit Öfverskridet, skall Utskottet emot den Embetsman, som sådan anordning kontrasignera t, förfara pä sätt denna Grundlag stadgar. Skulle äter anledning förekomma, att emot någon för Stats-utgifterna redovisande tjensteman i laglig ordning yrka ansvar, må det bos Konungen kunna anmälas; men ej må sådan tjensteman personligen inför Utskottet eller Riksförsamlingen eller någon af dess Kamrar lill ansvar ställas, ej heller Utskottet i klander af Konungens gjorda anordningar ingå. Riksgälds-Contoret förb] ifver under R i k sför samlin gens styrelse och inseende, så att det ostördt må förvaltas af de Fullmäktigej som Riksförsamlingen dertill förordnat, och efter de föreskrifter, hvilka Den antingen Sjelfj eller genom Stats-Utskoitetj meddelat. Emedan Svenska folket genom sina representanter åtagit sig ansvar för den gäld, som Contoret ombesörjer, äligge det Riksförsamlingen, sedan Stals-Ulskottet öfver Contorets tillstånd och behof sig utlåtit, att anvisa de medel, hvilka för betalande af denna gäld, lill ränta och hufvudstol, oumbärliga finnas, så att Rikets credit varder bibehållen och vårdad. § 90. Ej mä något Konungens Ombud i Riksgälds Contoret bivista Fullmäktiges sammankomster oftare, än då Fullmäktige åstunda alt med honom öfverlägga. § 91. De till Riksgälds-Verket hörande och dit anslagna medel må icke under någon förevändning, elier med hvad vilkor sorn helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof än dem Riksförsamlingen bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. § 92.