Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att anslag blifvit ulfärdadt lill fortsättande af plenum kl. j (i e. m. Frih. Raab, Carl Adam, anförde dels muntligen, dels skriftligen : Då man framlägger ett förslag i allmänhet, så torde det vara en skyldighet, för den sorn med dess granskning tager befattning, att undersöka så väl de principer, hvarpå förslaget är bygdt som dess detaljbestämmelser. Det kan då hända att principerna äro goda, men att detaljbestämmelserna icke äro sådana man skulle önska sig dem eller att principerna äro dåliga och fotade på oriktiga grunder, men detaljbeslämmelserna logiskt och conseqvent sammanfattade. I sednare fallet skulle jag icke vilja antaga ett sådant förslag, ty aldrig så väl sammanförda delaljbestämmelser kunna icke gifva värde åt felaktiga grundprinciper. Jag vill dermed icke hafva sagt, att detaljbestämmelserna i delta förslag äro goda; tverlom tror jag att både detaljer och principer äro dåliga. Hufvudprinciperna i della förslag äro: Slåndsindelning och Enkammarsystem. Huru Ståndsindelningen upkommit känna vi alla. Dess utveckling börjar med corporalinnens tidehvarf. R. o. Ad. representerade då krigets yrke och statsmannainsigterna; PresleSt. lärdomen, BorgareSt. näringarne och BondeSl. åkerbruket. I dessa 4 linier, såsom Statens stora pulsådror, hafva intressena utvecklat sig: i dessa 4 linier vibrerade också det lif, som rörde sig inom samhället och genom dem bevakades dess stora intressen. Civil-Ståndets söndring ifrån kyrkan, vetenskapernas ljus, krigets förändrade art och utveckling, Reformations-naturvelenskapernaspraktiska tillämpning på-industrien och kapitalets makt hafva förändrat verldens utseende. Dessa på Statens och mensklighelens utveckling ofantligt verkande krafter hafva nedbrutit detta Hinduiska kastväsende och civilisationens segrar utkämpas icke mera inom klostermurar, genom hjelmbeprydda riddares svärd eller genom i skråtvång enrollerade borgare.
Redan för nära 40 år tillbaka, eller strax efter det stora, då afslutade Europeiska kriget, föreslog jag, att ställa en betydlig del af Indelta Arméens nummerstyrka på vakans-afgift, för att utaf derigenom inflytande medel, åstadkomma den materiel, hvaraf Arméen var i så stort behof. Mitt förslag vänn icke afseende; tvärtom ogillades det ifrån ett håll, der eljest det kanhända hade bordt påräkna det kraftigaste understöd. Andra länder hafva en krigsoch en fredsfot, men den Svenska Krigs-administrationen har häruti icke velat antaga någon skillnad. Om de medel, som jag vid det tillfället föreslog att inbringa, utan någon för de skattdragande ny tunga, blifvit för Arméen använde till anskaffande af en ändamålsenlig och riklig materiel, så hade vi långt före 1853 varit så rustade, att vi säkerligen då kunnat deltaga, i hvilka krigs-eventualiteter som heldst. Hvilket gagn, eller hvilken styrka för försvaret har väl nu, jag vill blott säga under de på 1816 följande 40 åren åstadkommits genom den Indelta Arméens fulltalighet, hvilken så ifrigt förfäktades, då jag såsom en fruktbärande besparingsutväg föreslog dess tills vidare ställande på en fredsfot? Det var tillåtlig!, att efter 1815. förespå det långvariga fredslugn, hvarmed Europa varit hugnadt intill utbrottet af kriget år 1853. Nu fruktar jag, att utsigterna för en lika lång111 H. 6 82 Den 24 Januari. varig, fred icke mer torde kunna anses vara för handen; hvadan också försvars-anstalternås ordnande, böra mera än någonsin, på det allmännas vägnar, af lagstiftningen tagas i öfvervägande; hvarföre hvar och en sorn dertill känner sig någon kallelse, bör finna sig manad att lemna en, om också aldrig så liten, skärf af tanka på den så högvigtiga frågan. Den Kongl. Propos:n, gifvetvid handen, alt de maleriela bristerna blifvit lill väsendtlig del afhulpne. Del vore väl, om i sjelfva verkligheten det så förhåller sig.
Beträffande först frågan 0111 inrättande af nya provincial-läkarebeställniugar i riket, har Utskottet — jemte den af Kongl. Maj:t, uti Dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, framställda nådiga begäran, att för sådant ändamål måtte af Rikets Ständer beviljas ett årligt anslag af 18,000 R:dr, att användas till löner för 12 nya Provincialläkare å 1,500 R:dr för hvardera — tillika fått emottaga åtskilliga inom Riks-Stånden väckta, till Utskottet remitterade, motioner i samma ämne, för hvilka Utskottet nu får redogöra. Sålunda har dels inom Borgare-Ståndet Herr Lindstedt och dels hos BondcStåndct Riksdags-fullmägtigen Matts Persson från Stockholms län, af anförda skäl, föreslagit, att för nordligaste delen af nyssnämnda län, omfattande Frösåkers Härad samt städerna Öregrund och östhammar m. fl. församlingar, måtte anställas en af allmänna medel aflönad provincial-läkare med station i sistnämnde stad; hvilken ort, enligt motionärernes tanke, vore dertill lämpligast, ej mindre med afseende derå, att staden vöre försedd med ett väl ordnadt apothek, än äfven till följd af stadens uti ifrågavarande hänseende särdeles fördelaktiga läge; hvartill kommc, att, såsom ett Herr Lindstedts motion bilagdt utdrag af Magistratens i samma stad protokoll för den 20 September 1858 utvisade, stadens innevånare, som, efter anmodan från Kongl. Sundhets-kollegium, blifvit i ämnet hörde, dervid åtagit sig att bereda den blifvande Provincial-läkaren kostnadsfri bostad jemte nödiga uthus, derest han blefve inom staden stationerad.
»Jag skall få lefva lifvet stort och mäktigt,» sade hon. Och det förfärade henne, att hon allt hittills endast varit ett barn. Hon skulle resa med postvagnen, som gick förbi Diamante klockan tio på kvällen. Då det led hänemot fyra, tänkte hon, att hon måste tala om allt för sin far och börja lägga in hans packning. Men icke heller detta syntes henne svårt. Hennes far skulle snart komma efter till Argentina. Hon skulle bedja honom hafva några månaders tålamod, tills de kunde hafva ett hem att bjuda honom. Och hon var viss, att han skulle tycka om att hon reste ifrån don Ferrante. Hon gick i en ljuf dvala. Allt som skulle hafva tyckts förfärligt, det fanns ej. Ingen skam fanns, ingen fara, nej alls ingen. Hon endast längtade efter att få höra postvagnen komma rasslande. Så fick hon höra många röster i trappan, som från gården ledde upp till öfre våningen. Hon hörde en mängd tunga fötter komma trampande. Hon såg människor gå fram genom den öppna pelargången, som löpte gården rundt och som man måste gå igenom för att komma in i rummen. Hon såg, att de buro något tungt emellan sig, men hon kunde ej se hvad det var, därför att det var så mycket folk. Den bleke advokaten gick före de andra. Han kom och sade henne, att don Ferrante hade velat drifva ut Torino ur boden, men då hade Torino huggit honom med sin knif. Det var ingenting farligt. Han var redan förbunden och skulle vara bra om fjorton dagar. Don Ferrante blef nu inburen, och hans ögon irrade kring rummet, ej för att söka donna Micaela, utan cavaliere Palmeri. Då han fick se honom, lät han utan ett ord, endast med några handrörelser sin hustru förstå, att hennes far aldrig skulle behöfva lämna hans hus, aldrig, aldrig. Då tryckte hon händerna mot ögonen. Hvad, hvad, hennes far skulle ej resa! Hon var räddad. Det hade skett ett under för att hjälpa henne! Ah, nu måste hon vara glad, vara nöjd! Men det var hon ej. Hon kände den förfärligaste smärta. Hon kunde ej resa. Hennes far skulle få stanna, och då måste hon vara trogen mot don Ferrante. Hon kämpade för att förstå. Det var så. Hon kunde ej resa. Hon försökte vända det på något annat sätt.
Både tio minuter och en kvart gick han otåligt af och an, speglad af den smala spegeln, som ännu sitter der mellan fönstren. Spegeln har icke bevarat hans bild, men vi känna den litet hvar från de många berättelserna om hans yttre under denna tid af hans landsflykt, då han ofta gick till fots och åt i källarsalarna tillsammans med vandrare och handelsresande, hvilka gjorde sig lustiga öfver honom utan att ana från hvilken hisnande höjd han störtat, innan han blef deras bordskamrat. Vi se tydligt för oss hans betydligt luggslitna mörkbruna, ända till hakan knäpta rock, hans svarta sidenhalsduk, rundskurna filthatt och mörkgrå byxor samt hans händer, som aldrig buro handskar, men som en gång mottagit spiran framför altaret i Stockholms Storkyrka. Skymningen tilltog redan hastigt, men ännu gick han af och an. Slutligen stannade han otåligt och lade redan handen på låsvredet, då dörren i det samma öppnades och husets värdinna stod framför honom på tröskeln. Hon hade håret benadt i två gardiner öfver pannan, hvit mössa och stor guldbrosch. Oberst Gustaffson, som redan var bekant med hennes man och kanske äfven inbjuden, helsade och yttrade: – Ich bin der Oberst Gustaffson und bitte Gastfreundschaft! Då han räckte henne handen, märkte han emellertid, att hon icke var någon annan än – gumman från trappan! I öfverensstämmelse med landets anspråkslösa vanor hade den rike stadtamtmannens fru sjelf sopat sin trappa. Då hon fick främmande, hade hon ömsat kläder samt tvättat och kammat sig efter dagens stök och uppträdde nu med en värdinnas värdighet och yttre. Denna enkelhet i seder rörde honom djupt, och från den stunden umgicks han på det förtroligaste med familjen och blef länge deras gäst. De, hvilka företrädesvis blefvo föremål för hans välvilja, voro de små barnen – de små barnen, hvilka nu voro döda eller orkeslösa sjuttioåringar. Han deltog ibland till och med i deras lekar. Men en gång då någon af dem envist drog i hans rockskört, gaf han en örfil. Till sitt sätt var han inbunden och tillbakadragen, men då samtalet berörde de olyckor, som träffat honom, blef han ofta så häftig, att värdinnan »måste svara med Guds ord».
Jag vet att om republikanerna segra skära de strupen af på mig. Jag förlåter dem för öfrigt gerna denna narraktighet. » Börne tillägger: » Jag icke. Republikanarne, som voro sådana narrar, att de för att nå sitt mål trodde sig böra skaffa Heine ur vägen, hade sin rätta plats på dårhuset. » Det är i dessa yttranden af Heine något, som trots skämtet kommer läsaren att spritta till. Omvexlande utbrott af den yttersta radikalism, ett genomgående grundackord af den mest skärande revolutionära stämning — och dessa alltid återkommande försäkringar att icke vara jako-bin, lika litet som republikan^. Här kräfves en förklaring som ännu ingen försökt att gif va.Ty den förklaringen, att Heine var karakterslös till den grad, att han oafbrutet i de allvarligaste ämnen och med två andra lands blickar hvilande på sig gaf sig sjelf en örfil — det förklarar intet. Han hade sina svagheter, sin fåfanga, sitt vankelmod, som i yttersta trångmål kunde gifva sig tillkänna, men den har intet härmed att göra. I allt väsentligt är han från början till slut en sina principer trogen själ. Det är alltså i principerna som oklarheten häri måste ligga. Man påminne sig hans trofasta gränslösa Napoleons-kult. Den gifver sig ännu en sista gång luft i Vintersagan i sorgesången öfver den döde kejsaren, då hans kista fråu St. Helena föres in i Paris: Die elysäiscben Felder entlang Durch des Triumphes Bogen, Wohl durch den Nebel, wohl iiber den Sohnee Kam langsam der Zug gezogen. Och kom så ihåg från » Resebilderna » scenen på Ma-rengoslätten: Persern, som der frågar Heine: är ni en god ryss? — och Heine som svarar: ja, jag är en god ryss. — Ty, förklarar han, den oändliga vexling af fältrop och representanter i den stora verldskampen har medfört, att revolutionens mest glödande vänner blott i Rysslands seger se verldens frälsning, och måste betrakta kejsar Nikolai som frihetens Gonfaloniere (dess banérförare) i Europa.
Summa äro inberäknade: i:o. Huggning, Slipning och transport af en Sten, jemte dest Forsten, ämnad till Minnesrvard, ftin enligt Standernes bestut wid 1809 ars Riksdag, ej sar äga rum. 2:0. Kostnaden för en Flottbro, till öfwerfart under ByggnadStiden. 3:0. Likaledes för ett stort Material-Hus af Kortzwerke och Bläder, med Smedja, Timmermansoch Stenhuggare-Werkstad, jemte Redskapslider 4:0. Byggnadswcrke, »n. mtill Waktstuga för uppbörden af Bro-Misten. Det ena och andra af detza kostnader, utgör sammanlagdt circa R:dlc 2000: Pa oftvananförde uppgifter, har Banko-Utskottet ansett hela egenteliga kostnaden för Brvens uppförande, kunna beräknas till något öfwer röaoa Riksdaler. Öfwer Herr Friherre Cedcrströms siuteliga framställning, om nyttan af Bro, Penningars erläggande t allmänhet, anser^ Utskottet sig ej behörigt, att något Utlåtande afgifwa. Orebro d. 23 Julli >812. Oe la Laiäie. H öVeiäman, Lust. O. ^VilclLs. L. Hlimrill. st* »988 Dcn 2Z Julli. H Uppläst hos Ridd. och' Adeln den 2Z Justi. Prest-Stänget den 2; , - » Borgare-Ständet d. 2; » - Bonde-Ständet den 2; - woedsiamt Memorial! ^ err Lagmannen Grefwe Gyllenborg har uti crc fran Högloft. Ridderstapet och Adeln den z dennes remittcradk Memorial af anförde stal tillstyrkt: Att stogsäwerkan ma såsom stöld anses, ock hänföras till den bestraffning 40 Cap. ; §. MifiaerningsBalken sörestrifwer men i den händelse stogsäwer, kan annu ytterligare ffulle anses med en lindrigare bestraffning, der matte dä de böter som i iv Lag. » §.
Skytte egde i grannskapet af Sjövik ett jagthus, der han ofta vistades, för att i ensamheten – procul negotiis – förströ sig med litterära sysselsättningar, och här besökte honom Drake temligen ofta. Under de sednast förflutna åren hade herrn till Sjövik gripits af stark lust för resor. Såsnart vårisarne lossades, lemnade han Sverige och återkom ej förr än med höststormarne. Hans lynne mildrades dock ej af dessa förströelser; molnet på hans panna var mörkare hvarje gång han efter en sådan resa återvände till sin maka. Då deras äktenskap välsignades med en dotter, hoppades fru Agnes, att denna lycka i någon mån skulle försona mannen med hemmets enformighet; men de utländska resorna hade för honom blifvit en vana, från hvilken han ej tycktes kunna slita sig lös. Så var han nyss hemkommen från en dylik resa, då vi en vacker höstdag finna honom rida ut från sin borggård, åtföljd af en tjenare, likaledes till häst. Den drägt, han bar, visade, att han ej begaf sig ut på en ridt kring sina egor. En med plym prydd hatt satt tryckt öfver hans panna, och en svart sammetskappa dolde till hälften hans galonerade rock. Tjenaren, en ung gosse, son till trädgårdsmästaren på Sjövik, red tyst bakom sin herre, utan att våga språka an honom. Gossen fördref emellertid tiden angenämt nog med att betrakta sitt livré, i hvilket han nu för första gången uppträdde inför godsets folk. Han beundrade skiftesvis den skarlakansröda tröjan, de gula skinnbyxorna och de stora, med sporrar försedda ridstöflorna, i hvilka hans vador funno lika godt svängrum, som Don Quixotte skulle funnnit i Rolands rustning. Vägen förde de begge ryttarne längs stranden af en liten insjö, på hvars motsatta sida, bakom en gulnad björkdunge, framlyste den hvita façaden af Signildsborgs herregård, tillhörig friherren Johan Skytte, broder till riksrådet Bengt.
L. S. N:o 1. för Stockholm. J. G. Schvan. L. s. N:o 1. för Slockholm A. M. Brinck. N:o 1. för Stockholm. C. G. Gustafsson N. 2. för Götheborg. A. W. Björck. N:o 1. för Stockholm. F. A Rinman. L. s. N:o 1. för Stockolm. A. V. Lundh. N:o 2. för Götheborg. C. Fr. Waern J:r. N:o 3. för Norrköping. Lagergren. N:o 3. för Norrköping. N:o 4. för Gefle. N:o 4. för Gefle. W. M. Ekelund. P. Muren. Eric Dan. Grape. L. S. L. S. L. S. N:o 4^. för Bergsbrukens östa Valdistrict. N:o 5. för Carlskrona. N:o 6. för Upsala. T. Petre. C. W. Palander. C. F. Hallström. l. s. N:o 8. för Calmar. G. Engzell. L. S. N:o 11. för Westervik. A. D. Maechel. L. s. N:o 14. för Nyköping. P. E. Winge. N:o 9. för Wisby. P. 11. Lindström. L. s. N:o 12. för Uddevalla. P. Berg. L. S. N:o 15. för'Fahlun. M. AV. Collen. L. S. N:o 10. för Westerås. G. F. Ekholm. N:o 13. lör Landskrona. L. A. Petterson. N:o läp för Fahlu Bergslag. E. E. Falhem. L. s. N:o 16. för Christianstad. N:o 17. för Carlshamn. N:o 18. för Ystad. C. J. Ek. Joh. Fr. Ekenman. C. J. Nygren. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Men mäster Hvittlock var stadens förste skarprättare och som sådan alltid en man, värd att betrakta. Han var nu ute för att skaffa sig en ny medhjelpare, ty dagen derpå skulle åter en trollpacka brännas, och en af hans drängar hade qvällen förut druckit för mycket öl samt till följd deraf ramlat ut för krogtrappan och brutit halsen af sig. Lars Skeppare var emellertid föga nöjd med besöket. Så granne han var, plägade han icke gerna umgänge med mästermannen. Medan de talade, började Elsa göra upp eld i spiseln. Hennes hjerta klappade af lätt förklarlig oro. Skulle ringen ligga qvar? Eller hade hennes mor redan tagit bort honom? Stället var orördt, såg hon, der hon sett dem lägga honom qvällen förut. Hon strök en gång, två gånger, för hvarje gång allt djupare, tills hon slutligen nådde sjelfva hällen. Men ingen ring syntes till. Allt hon fann var några rostiga spikhufvuden. — I kommen då icke med i morgon, fader Lars? — sade mäster Hvittlock och fattade sin, med en röd fjäder prydda hatt. — Inte för allt guld som glimmar... Fråga Jonas Wärme eller någon annan, som bättre behöfver dalern. — Han är för vek i kroppen. Det är icke alla, som kunna se justitiesvärdet blott och bart utan att krokna, ska' jag säga. Och — om I tror att det ingen heder är dermed — ska' jag säga, att det står i den heliga skrift, att öfverheten fick svärdet. — Höga magistraten sade ock i går, att det var ett hederligt och aktningsvärdt yrke. — Huru som helst, lär I ej få mig på slik förrättning — sade Lars Skeppare bestämdt. — Om de stackars qvinnorna kunde hålla sin mun bättre och inte löpte i husen med sqvaller om sin nästa, ginge det dem bättre. — Är I då förryckt i hela kroppen? Tron I att höga hofrätten och alla riksråden, ja sjelfva kungen skulle låta bränna dem, den ena efter den andra, om de voro oskyldiga. Säg icke om det ordet, så att någon hör det, ty det kunde bekomma Er illa.
Riksdags-Ordningen föreskrifver, anmäld anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare samt Föredragande af Krigsoch Kammar-Ärenden under åren 1825 och 1828; 2:0 en af Herr Rosenquist, Fr edrik Leonhard, emot Stats-Rådet samt Föredragande, jemväl i den 68 Trot. Utdrag den 18 Julii 1829. form 2g §. Riksdags-Ordningen föreskritver, anmäld anledning till anmärkning. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutiöns-Utskotteis, den 2.3 Maji, under N:o 29, afgifna oell, den 4 sistlidne Junii e. m., på bordet lagda Memoria], innefattande Utlåtande öfver framställda anmårkningsanledningar, i afseende på dea så kallade Skcppshandels-affairen, beslöt Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde läggas till Handlingarne, endast med undantag af de tvänne anmärknings frågor, rörande dels uppdragandet af Handels-transaction om Örlogsskepp åt en enda Embetsman, tillika Konungens Rådgifvare, med förbigående af vederbörande Förvaltningsverk, samt dels Rådgifvande åtgärden till den senare Handels-transactionen om Örlogsfartyg eller till försäljningen af Linieskeppet Gustaf den Store, sedan benämndt Försigtigheten, samtafFregatten Camilla, hvilka tvänne frågor jemväl blifvit af Constitutions-Utskottet, i dess under N:o 3(1 meddelade Memorial, i följd af Stads-RådsProtocollens fullbordade granskning, upptagne, samt således kommo att, i sammanhang med pröfningen af nämnde Memorial, af Ridderskapet och Adelil afgöras. Fröt. Den 20 Julii. Från Vällofl, Borgare-Ståndet.
Med förslag till ändringar i TryckfrihetsFörordningen, och till ny Redaction af samma Grundlag. Från Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten : Af deri 4 sistlidne Augusti: N:o 5t> I anledning af föreslagna iakttagelser, vid utfärdande af pass. Af den 18 sistlidne September: N:o 60. I anledning af gjorde anmärk - 2oa Den 7 O cto b er f. t«- ningar vid Utskottens Betänkande N:o 35, rörande förslag till ny PrestvalsFörordning, Lades på bordet. Häglof!, Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 11 om aftonen. In fidem Protocolli, 0• /. Lagerheim., Onsdagen den 7 October 1829. Plenum klockan 9 Förmiddagen, Öppnades Höglofl. Ridderskapets och Adelns Herrar Electorers Lista till val af Ledamöter i nedannämnde Utskott; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde; I BevillningsUtskottet: Efter N:o 88. Grefve von Seth; Fullm. Friherre Lejonhufvud, Abraham; — N:o 1870. Herr von Rappholt; Fullm, Herr Uggla, Göran Gustaf, och — N:o 2010, Herr af Geijerstam, Olof; JY:o i58. Friherre von Essen^ Fredrik; - Den 7 October f. m. ao3 JY:o 491. Herr Kalmberg, Hampus * och N:a 182 4- Herr von Törne, Michael. / Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Efter N:o iq. Grefve Douglas; Fullm. Grefve Posse, Arvid; N:o io55. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold.
Dessutom tänker jag visst icke förödmjuka mig inför dessa damer, så att du kan vara helt lugn.” ”Att bära aktning för de olyckliga och i hvad man kan, mildra ett hårdt öde, icke är ju det att förödmjuka sig, moder!” Åter en stund teg den unge Welam och gick långsamt fram och åter på golfvet. Slutligen stadnade han vid sin mors knyppeldyna och sade: ”Mor, jag åtminstone kan icke vara med om detta. Jag reser i morgon till Hufvesta. Ni må använda mina rum för edra gäster, om så fordras, för att de må få det beqvämare och mera enligt sin börd. Så länge min faders hus är ett fängelse, bor åtminstone jag icke der. Förlåt mig, morkär, jag kan icke finna mig der. Men då ni en gång åtagit er denna ledsamma sak, så hoppas jag att ni åtminstone gör hvad ni kan, för att edert hus må blifva för dessa damer en så dräglig vistelseort, som det är möjligt, och att ni behandlar dem som gäster och icke, mera än oundvikligt är, låter dem känna att de äro fångar.” ”I sanning, det måtte icke vara till lycka, som hertigen hedrat vårt hus med detta förtroende, då det genast medför den påföljd, att min son glömmer sig nog långt, för att vilja undervisa mig i mina skyldigheter. Dem vill jag dock hoppas att jag kände innan du blef född.” Welam bugade sig för sin mor i det han sade: ”Guds fred, moder. Nu far jag till Hufvesta. Vredgas icke på mig nu, morkär, när vi just skola skiljas.” Han tog hennes hand, kysste den vördnadsfullt och fick af sin mor en kärleksfull blick och några vänliga ord till afsked. Så högt än fru Margaretha älskade sin son, så glömde hon dock aldrig, att af honom fordra den djupa vördnad, föräldrar denna tid ansågo sig äga rätt till af sina barn, äfven sedan de voro fullvuxna och utgått ur föräldrahuset. Welam var kapten vid flottan, men inför sin mor var han ännu den ödmjuke, vördnadsfulle gossen. Herr Jörgen Bähr ville han deremot icke anse med sonlig vördnad och ödmjukhet, ehuru denne var gift med hans mor. Fru
Den, som anser, att, på sätt Utskottet föreslagit och 3 Stånd be slutat, den med 1 procent af köpeeller transport-summan vid åbo-ombyten å Krono-skatteoch Krono-rusthåll, i stället för den fordna ”afträdes-afgiften” till Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-kassorna, numera i stämpladt papper utgående afgift bör till beloppet förblifva oförändrad, röstar Ja ; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer denna afgift att, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, nedsättas från en procent till en per mille af köpeeller transport-summan. Vid öppnande af voterings-sedlarne hafva befunnits 54 Ja och 65 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens innehåll. Stati-Uts kottet* Memorial, N:o 2 SS. lä 5;te voteringen. (N:o 3 i Memorialet N:o 23). Den, som godkänner Utskottets, af 2 Stånd gillade, förslag, att stämpei-afgiften för tidningar må oförändradt förblifva vid dess nuvarande belopp, nemligen för halft ark och derunder 2 r:st; från ett halft till och med ett helt ark 2\ r:st; derutöfver till och med li ark 3 r:st o. s. v., röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer denna afgift att nedsättas till det belopp, hvartill densamma intill sednaste riksdag var bestämd, eller för halft ark och derunder 1 r:st; från ett halft till och med ett helt ark 1£ r:st; derutöfver till och med 14 ark r:st o. s. v. Denna votering har utfallit med 57 Ja och 62 Nej, i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionens lydelse. Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 25 Augusti 1854.