Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det sunda sjömanna-förståndet hade längesedan kommit till den åsigt, att de seglande fartygen icke mera dugde till strid, icke till blokad af fiendtliga hamnar, icke till hastiga trupptransporter, knappt nog till blockskepp, när Flott-undersökningskommissionen i Carlskrona instämde i samma åsigt. De båda med auxiliär machin försedda skeppens sjögående duglighet kau bäst bedömas deraf, att Hans Maj:t, Konung Carl XV, år 1861 steg ombord på ett utaf dem lör att afgå till Frankrike, men skeppet kunde icke för motvind fortsätta sin väg, utan nödgades det inlöpa i Themsen, och Hans Majit nödgades gå om bord på en af våra bestyckade ångbåtar för att kunna fullfölja sin färd. När fullkraftiga ångskepp af trä för några år sedan ännu voro de enda kända dugliga stridsskepp, egde vi således i tidsenligt skick endast en ångfregatt, som stod ännu på stapeln, och i ej fullt tidsenligt skick, ty ångkraften var ej tillräckligt stark, 3:ne bestyckade ångbåtar, förutom några ångslupar till de Stockholm omgifvande vattnens försvar. Flottundersöknings-kommissionen i Stockholm yttrar visserligen icke något annat om våra båtar än att, om 9 af dem kasseras, en summa af 86,880 R:dr erfordras till de öfrigas iståndsättande och en årlig summa af öfver 100,000 R:dr till deras underhåll. Kommissionen yttrar ej ett ord om deras krigsduglighet, men, hurudan denna är, torde det sunda förståndet kunna bedöma. Att de icke kunna hindra eller motsätta sig en landstigning, derom tvistar nu mera ingen. Att de icke kunna försvara en försänkning mot en fiende, som kan sätta sig i besittning af omgifvande stränder, är klart för en hvar, som vet att det refllade gevärets skottvidd är öfver 1,000 alnar och att den lätta refflade bergkanonens är närmare 3,000 alnar. Återstår således endast att undersöka, hvilken nytta dessa båtar kunua göra, om vi äro nog dåraktiga att icke göra allt för att bibehålla Stockholm, utah nödgas draga oss inåt landet längs utmed Mälaren.
Med begreppet af ekonomisk lagstiftning, hvarunder onekligen frågan om tullafgifter hörer, låter icke förena sig den sats, att ändring deraf ej skulle kunna utan Rikets Ständers medverkan åstadkommas. Det ligger i naturen af tullafgifter, att de böra lämpas efter de olika förhållanden, som i handel och näringsföretag inträffa, och att uppskjuta med deras nedsättning eller upphörande, då sådant af behofvet påkallas, leder alltid till enskild och allmän förlust och står ej tillsammans med en klok Statshushållning. För att afböja sådane förluster är Konungen, ehuru af grundlagen betagen att pålägga skatter, dock fullkomligen oförhindrad att, om Kongl. Maj:t finner nyttigt och godt, förbjuda inoch utförsel af varor, som i Tulltaxan ej äro belagda med dylikt förbud, äfvensom att nedsätta tullafgifterna, eller derifrån helt och hållet frikalla. Såsom bevis härå kunde mångfalldiga exempel anföras under loppet af hela tidskiftet allt ifrån 1809; men vi skola inskränka oss, vid detta tillfälle, att serskildt omnämna ett bland de sednaste, som egt rum den 4 April 1840, då Kongl. Maj:t fann lämpligt att nedsätta tullen å utgående stångjern från 32 sk. till 16 sk. per Skeppund, hvilken förändring, ehuru af betydlig inflytelse på tullintraderna, och oaktadt densamma väckte sådan uppmärksamhet hos Konstitutionsutskottet, att det ansåg sig befogadt? reqvirera StatsRådsprotokollet rörande detta, efter Riksdagens början afgjorda, ärende, dock lemnades af bemälda Utskott utan all anmärkning. Häraf erfares: att tullnedsättning å jern af detta Utskott åtminstone ej ansetts oloflig; ty ärendets egenskap af att vara behandladt och afgjordt efter Riksdagens början har 296 Utskottet i ett annat mål i denna rättegång visat ej vara hinderlig för åtals anställande. Påminnelserna i denna punkt åberopas af undertecknade: osenblad. Stjerneld. Åkerhjelm. Lagerbjelke, von Schulzenheim. Ihre. Munthe.
Statsbestyrets jenina gång afbröls eller gjordes omöjlig, strider emot samhällets ändamål och den heliga pligt, som Regeringsformens 16 §. Konungen ålägger. Det var alltså både öfverensstämmande med Kongl. Maj:ts höga rätt och ledande till Rikets sannskyldiga nytta, att anslag för förvaltningen af Presidentsembetet i KrigsKollegium beviljades. — De dertill anvista summor å 3:dje 126 hufvudtitelns besparingar hafva för öfrigt utgått såsom tillfälliga arfvoden, icke i form af bestämda löningsförmåner på Stat. Förklaringen i 4:de punkten åberopas af undertecknade: Ros enb lael. Löwenhielm. Åkerhj elni. von Schulzenheim. Hård. Gyllenhaal, von Hartmansdorff. Grip. Riben. 5:te och 6:te punkterne, rörande anslag af Spanmdl under löner på KrigsKollegii Stat och vid lVermlands FältjägareRegemente. Då Rikets Ständer, såsom l:sta punkten i deras underdåniga skrifvelse af den 6 Oktober 1834 innehåller, beslutat, att vid anslående derefter af nya löner eller förhöjning i gamla, i förra fallet ingen spanmål och i det sednare endast det förut varande tunntalet må under lönerna beräknas; så bar Herr Justitieombudsmannen anmärkt, att de Konungens Rådgifvare, som tillstyrkt ökade Spanmålsanslag af 163J tunnor för KrigsKollegium, och 30 tunnor för Chefen vid Wermlands Regemente, förbisett Rikets Ständers grundlagsenliga rätt, att dels enligt Regeringsformens 62 §. fastställa, huru serskilda summor skola till serskilda ändamål användas, och dels enligt 64 §. pröfva de behof, hvartill Rikets medel anordnas, samt följaktligen handlat emot 65 §. i samma Grundlag, som förmår, att sådana medel ej må annorlunda användas, än faststäldt blifvit. Till stöd för sin anmärkning i denna punkt har Hr Justitieombudsmannen åberopat Rikets
Det finnes till exempel manliga konstnärer, som icke kunna lida, att en kvinna handterar penseln eller modellerstoeken. Antalet af så- dane ofördragsamme » skapelsens herrar » är dock i aftagande. De ha nödgats erkänna, att äfven det » svaga könet » kan verka i konstens rike. Man har till och med gifvit kvinnan rätt till undervisning i bildande konst. För några årtionden sedan var undervisningen vid vår konstakademi förbehållen endast åt manlige lärjungar, och det var endast Qvarnströms kraftiga ingripande, som mot slutet af 1840-talet utverkade, att Amalia Lindegren och några yngre konstidkande fruntimmer fingo tillträde till akademiens undervisning, dock icke såsom en lagstadgad rättighet för alltid, utan af gunst och nåd för någon kortare tid. Först under förra hälften af 1860-talet förklarades fruntimmer fullt värdiga att upptagas bland akademiens ordinarie elever: Bland dem, som då utgjorde den för3ta uppsättningen af akademiens kvinnliga lärjungar, voro de sedermera så bekanta konstnärinnorna Anna Nordlander, en betydande talang, ty värr från sin födelsestad Kalmar, där hennes fader var bagare, vid omkring tjugu års ålder öfverflyttade till Stockholm och där först åtnjöt undervisning på Elise Brandts, i n:r 28 Nya Kungsholmsbrogatan belägna, » ritningsoch målningsinstitut för unga fruntimmer ». Hon fick sedermera måla på Höckerts atelier oeh hade i honom och Boklund förträfflige lärare samt antogs 1864 till elev vid Konstakademien. Efter att ha genomgått akademiens skolor och gifvit prof på en mindre vanlig talang, lämnade Christine Sundberg fä- derneslandet för att utbilda sig på de platser, där konsten innehade eller åtminstone ansågs inneha en högre ståndpunkt. Hon stannade någon tid i Diisseldorf, men for därpå till Paris, där hon fann en konstidkares rätta hemort. Där arbetade hon en tid på Tissiers atelier och beflitade sig om att utbilda sin icke obetydliga koloristiska förmåga och draga all möjlig nytta af hvad den franska konsten kunde lära henne.
Handelshuset P. Siemsen & K:o 119,636: 15. d:o Salomon Heine 1,279,390: — d:o J. H. & G. F. Baur . 1,171,195: 3. d:o H. J. Merck & K:o . 3,257,646: o. Nord-Tyska Banken 1,287,947: 3. Oremitterade vexlar 49,375: 6. S:gr mark Hamb. Banko 7,165,191: T Af de hos Fullmägtige förda särskildta protokoll hafva Revisorerne inhemtat upplysning icke allenast om de vilkor och förbehåll, hvarunder affär s-förbindelser blifvit inledda med Nord-Tyska Banken i Hamburg och Handelshuset H. J. Merck K:o dersammastädes, utan äfven angående beskaffenheten af den säkerhet, sistbémäldta Handelshus ställt Rikets Ständers Bank för en del af de hos detsamma deponerade medel. Inkomst och Utgift, i följd af vexel-handeln, har under år 1859 förhållit sig, som föijer: Inkomst: Vinst å sålda vexlar 2,221, 66. d:o å köpta d:o 8,233, 95. d:o vid liqvid af protesterade vexlar, enligt Bankens bokslut 39,824, 37. Ränta å behållningarne hos Bankens hus i Hamburg och Altona 5,296, 17. S:gr R:mt 55,576, 15. 21 Utgift: Transport 55,576, 15. Provision, stämpel och porto i Hamburg och Altona 4,149, 37. Arfvoden: i Stockholm: till deputerade Behållna vinsten har sålunda uppgått till
– Nej vars, det är omöjligt, hela vagnen var full, de ä fälle åtminstone fyra, två herrar ä då i ena rummet, och nog såg jag två fryar också, men de stängde straxt igen om sig, och ville inte ha’ någonting, så jag var aldrig inne hos dem; men nog såg jag att de voro underligt klädda, och att inte herrskapet kan få komma dit, det är säkert. – Nå hvar i Herrans namn är då prostinnan emellertid? – sade mamsell Lovisa, bekymrad och otålig. – Jo, si bara polskan nu är slut, så kan herrskapet få vara i det här rummet och – Men jag frågar hvar den frun som – Ack, Jesses, jo, den andra frun, hon gick in der så länge, – sade pigan afbrytande, häpen öfver mamsell Lovisas vredgade utseende, och visade med handen på en dörr i andra ändan af rummet som genom det moln af damm polskan förorsakat, och den klena upplysningen, knappt kunde upptäckas. – Och om frun vill gå till henne, så kom med mig, – tillade hon, i det hon utan ett enda varnande ord förut, började med sina bara hvassa armbogar utdela kraftiga och oförsynta knuffar åt ömse sidor, och derigenom banade sig en väg midt igenom dansen, följd tätt i hälarne af mamsell Lovisa med kofferten. Dörren öppnades och visade för den förvånade mamsellen en liten kammare eller rättare skrubb, nästan helt och hållet upptagen af en stor spisel fullsatt med björklöf och en säng utan sängkläder, på hvilken den stackars prostinnan helt nedslagen satt ensam i mörkret; rummet var så litet, att mamsell Lovisa knappt fick rum att stå innanför, då dörren slöts bakom henne. – Herre Gud, det var för väl att du kom en gång, – sade prostinnan med ängslig röst, – här är alldeles förfärligt, inga sängkläder och intet ljus har jag fått. – Ja, här är då icke rum att sjelf stå en gång, mycket mindre att ställa ifrån sig sakerna, – inföll mamsell Lovisa förtretad och försökte placera kofferten och knytet i sängen bakom prostinnan.
Skrifvelse N:o 188. för närvarande kan fullt säkert bedömas, Rikets Ständer ej ansett skäligen kunna bestämmas lägre än till 4 för hundra cm året, och skall, med tillägg af amorteringsprocent, den årliga inbetalningen utgöra 5 procent på det ursprungliga kapitalet. Vidkommande såväl lånevilkoren i öfrigt, sorn öfrige med låneunderstödets tillgodonjutande förenade åligganden, äfvensom bolaget tillkommande förmåner hafva hufvudsakligen enahanda stadganden blifvit meddelade, som bestämts i afseende på det lån, hvilket vid 1853—1854 års riksdag beviljades aktie-bolaget för Gefle-Dala jernvägen, dock att, enär de medel, som för ifrågavarande statsbidrags meddelande erfordras, komma alt t . O C 7 genom upplåning för Statens räkning anskaffas, och Statsverket måste derå vidkännas ränte-utbetalning i vanlig ordning, någon ränlefrihet under byggnadstiden icke funnits böra beviljas för det lönebidrag, hvarom nu är fråga; hvaremot befrielse från kapitalinbetalning under nämnde tid får, efter vanligheten, lillgodonjutas. Tiden för byggnadsarbetets början har, med afseende å de vid beviljandet af detta låneunderstöd särskildt förekommande omständigheter, blifvit bestämd sålunda, alt, sedan underrättelse kommit bolaget tillhanda, att lånemedlen finnas för bolagets räkning i Riksgälds-konloret alt tillgå, arbetet å jernvägen bör sednast inom den 1 Maj derpå följande år vara päbörjadt. Med tillämpning af de bär ofvan underdånigst uttalade åsigter, hafva Rikets Ständer beslutat att, för anläggning af en till begagnande med ångkraft afsedd jernväg från Borås till vestra stambanan, vid Herrljunga, eller den punkt, som af É. K.
— Jo, miss Agnes, det der är något, som i en handvändning skulle kunna förpassa en olycklig friare till underjorden. Men imellertid vill jag icke påstå, att det är ämnadt för ett så tragiskt bruk. — Hvad är det då? — sade jag tankspridd och gaf honom den lilla flaskan tillbaka, utan att fästa någon synnerlig uppmärksamhet dervid. Merton stoppade den i sin ficka och återtog i glädtig ton: — Jo, ser ni, det är en liten talisman, med hvilken man stundom kan vinna sina vad vid kappränningar. — Jag förstår er icke alls. — Nej, naturligtvis, det är också en hemlighet. Men till bevis på hvilket värde jag sätter på er, miss Agnes, så vill jag uppenbara den för er; för öfrigt tänker jag aldrig på allvar begagna mig deraf. Jag har köpt den af en kringresande jude, som lät mig betala den förbannadt bra. Ser ni, man blåser några korn af det pulfver, den der lilla flaskan innehåller, i näsan på den häst man vill skall vinna priset, och det gör honom oöfvervinnelig. — Ni skämtar, mr Merton? — Ah se der, jag ser af er min, att jag ändå till slut lyckats interessera er en smula. Jo, jo, det är, som jag säger, ett stimulationsmedel, som icke har sin like, men man får akta sig att icke taga för mycket deraf, då skulle hästen, i stället för att känna sig ytterligt upplifvad och använda sina ben som en antilop, helt simpelt vända dem i vädret. Ack, miss Agnes, ni vet icke, hvad en kapplöpning är för ett gudomligt nöje. Tänk er, hvilket lif, hvilken prakt, ekipager, granna damer, jockejer, zigenare, lindansare, skojare och pack, med ett ord folk af alla slag, och hästarne sedan, hästarne miss Agnes! Kanske ni aldrig sett en verklig fullblodshäst? Aldrig, stackars barn, ni är för mycket vanlottad, men om ni skulle vilja blifva min hustru, så skulle ni ha ett spann af dylika. Ja, förbanna mig, det skall ni få. — Jag tackar er, mr Merton, men jag bryr mig icke alls om några fullblodshästar. — Intet?
Spannmål uti närmaste JCrono-Magazitf, eller ock ptt alltid få lösa den elter markegången, och 3:0 Angående rättigheten för Lumpsamlare att ernkringresa i Ilandet, samt om Lumpors att" pkaffartde för Pappers-Brukens behof; Föredrogos och af Hedervärda Bonde-Stan" tfet bifollos. Ut Supra. Ex Protooollo Olof Werlin. S. XV t Den 15 Juni. 5 51 5. D. IN är nu Sfer föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconotnie-Utskoitets den 26 sist!. Maj afgifna och den 8:de Juni hos Bonde-Ståndet upplästa samt på bordet lagda Betänkande, rörande husbehofsbränningen och dermed gemenskap ägande omständigheter, inlernnades deremot åtskilliga AnmärkningsMetnorial, hvilkas innehåll Ståndet ansåg bora Hoglofl. Utskottet meddelas,' för att derefter, enligt 56 §. i Regeringsformen, sitt Betänkande ytterligare granska och jemka; hvarom Vederbörande skulle behörigen underrättas. Ut S. D. ppläsfes ett från I/ag-Ufskotfet ankommet Protoeolls-Utdrag för den 27 sistlidne Maj, innehållande att Utskottet ansett de af liera ledamöter i Bonde-Ståndet den 27 nästlidne April gjorda anmärkningar emot Utskottets den ni samma månad afgifna betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Nils Perssons från Christianstads Län Memorial, rörande förhöjning i Nämndemäns arfvode vid privata förrättningar, icke kunna föranleda till ändring, hvarken i berörde Betänkande eller uti det utlåtande som Utskottet den 26 April meddelt öfver Lars Jacobssons från Gottlands Södra Härad i lika ämne afgifna Memorial, helst dessa Utlåtanden jemväl blifvit af de öf - Ex Protocollo Olof Werlin, riga Den 15 Juni liga Biles Stånden bifallna.
Maj t expedierades, icke fullständigt uppgifvit och utredt alla de omständigheter af omkostnader, möjlig förskämning m. m. hvilka då bort tagas i öfvervägande för att derefter kunna bedöma den troliga utgången, blef af BorgareStåndet gilladt N:o 184, Litt. D. Om Inrättningens utestående fordringar i Finland. Lades till handlingarne. N:o 185, Litt. E. Om ändringar i Bokföringsoch RedogörelseMethoden m. m. N:o 186, Litt. F. Om 500 Tunnor Hafra, år 18x8 afsänd till Norrige. No 187, Litt. G. Om förskjutna till Lyckeby Quarn ars reparation. N:o 188, Litt. H. Om utlemnad Koppar till taktäckning å Kongl. Slottet och Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Palais. N:o 189, Litt. I. Om det för BagareÄmbetet i Hufvudstaden år 1818 anslagne PartiRåg. 350 Fröt. Utdr. d. 13 Junii 1923. De fem sistnämnde biföllos. N;o 190, Litt. K. Om förhöjningen i Spannmålsupphandlings-prisen för Skaraborgs Län. Återremitterades. N:o 191, Litt. L. Om Spannmålsupphandling i de orter, der klen skörd inträffat. N:o 192, Litt. M. Om ett Öfversten Conrad Åkerhjelm beviljadt Spannmålslån. N.o 195, Litt. N, Om förskotter till Majoren Coijet och HofMarskalken Löfvenskjöld. N:o 164, Litt. O, Om upphandlad friad Råg vid Norrköpings KronoMagazin. N:o 165, .Litt. P. Om verkstälda Spannmålstransporter landvågen från Wadstena till Örebro. N:o 196, Litt. Q. Om ett lån till Bohus Läns Kongl. Regemente. N:o 197, Litt. R.
då tvekade om öfverhanden intrycken: afsky för Christiern eller hänryckning för Karsten, till dess Gustaf sjelf, från sin loge på andra raden med nedsänkta galler, gaf känslorna riktning, då han lutade sig fram ur logen, samt med ögonen tindrande af nöje, klappade händerna och ropade: «bravo! Oöfverträffligt speladt!« Den kungliga signalen besvarades af alla händer och alla munnar i rummets alla vinklar och vrår. Men Gustaf, hvars skarpa och säkra blick ingenting undföll, blef med förundran och icke utan en viss förtrytelse varse, att hertigen af Östergötland, som satt i venstra oxögat, väl syntes försänkt i åskådandet af hvad som tilldrog sig på scenen, men icke på minsta sätt deltog i det eljest enhälliga utbrottet af hänryckning. Genast affärdades en kammarherre från konungens loge till prinsens, med frågan, «om han ej vore nöjd med Karstens sång och spel, eller om denne haft det missödet att ådraga sig Hans Kongl. Höghets personliga onåd, som hertigen funnit godt att göra bekant medelst en förödmjukande köld bland hänryckningens värma hos alla andra?« Prins Fredrik svarade: «att han delade alla andras förtjusning öfver stycket och konstnärerne; men att ett föremål på skådeplatsen ådragit sig hans synnerliga uppmärksamhet, hvarom han efter spektaklets slut skulle vidare underrätta Hans Maj:t.« Imedlertid fortgick skådespelet. Andra akten utbredde för åskådarnes slukande blickar de krigiska tillrustningarna för «Sveriges sista strid.« Från Stenborg-Wasas läppar flödade den fosterländska sången: «Ädla skuggor, vördade fäder, Sverges hjeltar och riddersmän! Om ännu dess sällhet er gläder, Gifven friheten lif igen. Skola edra helgade grafvar Trampas af tyranner och slafvar? Nej, må träldomens blotta namn Edra vreda vålnader väcka, Och er arm sig hämnande sträcka Ur den eviga nattens famn!« Åskådarnes stormande bifallsrop och handklappningar hälsade befriaren, instämde i chören, nästan öfverröstade den i följande scen inträdande härolden från tyrannens läger.
När Friherre Hermelin hembjöd karteverket till Rikets Ständer år 1809 utgjorde dess pris i5,ooo Riksdaler Banco; det har sedermera blifvit förökt med flere graverade plåtar, så att dess värde uppgår lill öfver J7 000 Riksdaler, hvilket dess närvarande ågare vilja afstå mot en nedsatt summa af 12,000 Riksdaler Banco, att betalas i fyra års trd, eller ock emot försäkran af 4 procents årlig ränta per Actie, sorn på da utelöpande 170 6tycken Actier, tecknade ä 100 Riksdaler hvardera, skulle belöpa sig till 680 Riksdaler årligen. Den båsta Geografi öfver Sverige år, Sven•karne till ringa heder, utarbetad af en utländning, Den 5 Martil, och tryckt i Leipzig år 1820. Förhållandet kan bli detsamma med kartorne, om icke dess mera uppmärksamhet användes; och Sverige år dock ett Land, som förtjenar att vara ålskadt af dess inbyggare, men för att älska det fordras att det år kändt. Herr Haij, Albrecht: I frågan om den allmänna penninge-förlägenheten i landet har redan af många Talare blifvit så mycket ordadt, att mera synes ej vara att tillägga, men min lifliga känsla att ifra för de,t allmänna båsta uppmanar mig att äfven yttra mina tankar i samma ämne.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit föreslaget, har Utskottet icke kunnat undgå att inse det sammanhang, förevarande ämne eger med den af Utskottet behandlade frågan om förändrad lagstiftning i ändamål att förebygga kolera-sjukdomens uppkomst och minska dess framfart; och då Rikets Ständer, i enlighet med hvad Utskottet beträffande samma fråga, bland annat, tillstyrkt, hos Kongl. Maj t anhållit att föreskrifter måtte i Nåder meddelas om vidtagande af sådane åtgärder, hvilka kunna anses mest verksamma till förekommande af nämnde sjukdom och till minskande af dess härjningar, Allm. Bese.- och Ekon.-Vlsk. Betänkande, \:o 122. 5 samt dylika åtgärder utan tvifvel måste motverka uppkomsten af sjukdomar i allmänhet; alltså och enär, enligt Utskottets tanke, frågan så väl om beskaffenheten af de för ändamålet erforderliga stadganden, som angående sältet att bringa dessa till verkställighet, lämpligast bur öfverlemnas till Kongl. Maj:ls Nådiga omtanke, hemställer Utskottet vördsamligen, att någon särskild åtgärd i anledning af förevarande motion ej må af Rikets Ständer vidtagas. Slockholm den 24 Augusti 1S54. Alik. till Exp.-Utsk. den 23 Au*;. 1S54. kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om lärarnas vid Elementar-lär overken pensionering.
Meningen är således icke, att på hvarje sär - 120 Den 22 Augusti skild artikel skall läggas en afgift motsvarande tolagen, utan meningen är att af tullmedlen skall inflyta en så stor summa, att man dermed, sedan de af tull-intraderna beräknade statsinkomsterna blifvit fråndragna, kan bestrida såväl utgifterna i och för ersättningen till Handelsoch Sjöfartsfonden som de till släderna för indragen tolag. Jag får fästa upmärksambeten på, att man icke i ett beslut kan bestämma huru stor denna summa skall sättas; ty vid hvarje särskild tullsats har man rätt att pröfva huruvida tullsatserna äro sådana, alt de dels motsvara de intrader som skola gå till Statsverket, och dels motsvara det ersättningsbelopp som skall utgå till Handelsoch Sjöfartsfonden samt tillstäderna i st. f. tolagen. Såsom jag förut sagt, den sammanblandning af dessa frågor, som uti K. M:s Propos. skett, bar förorsakat en tvekan om rätta sättet att behandla fiågan, men det torde aldrig vara rätt att, genom att hänskjuta frågan till Förstärkt Bevilln.Utsk., förklara det äfven den fråga, som är af ekonomisk natur och den som är en statsregleringsfråga, hvilka äro afgjorda genom 3 Stånds beslut, skola vara oafgjorda eller hvilande till dess fiågan kommer under ny behandling, hvarigenom kan hända att R. Strrs en gång fattade beslut uphäfves. Härtill kommer vidare, att allt hvad som i frågan är af bevillnings natur, sedermera alltid vid hvarje särskild artikel bIifver föremål för R. St:rs pröfning, enl. den föreskrift som säger, att ej något Stånds beslut får undertryckas, utan att då något Stånds beslut rörande tullbevillningen icke öfverensstämmer med de öfriga Ståndens, så skall derom voteras i Förstärkt Bevilln.Utsk. Häraf finner således R. o. Ad. att de frågor som äro af bevillnings natur icke förfalla utan endast äro upskjutna till särskild pröfning.