Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag derjemte fullkomligt delar den af Kougl. Stats-kontoret i'berörda skrifvelse yttrade åsigt, att det såväl i Kongl, kungörelsen den^l4 Januari 1824 som ock i de af Kongl. Majit sedermera utfärdade öppna bref på oktroj för enskilda banker intagna uttryckliga stadgande, »att stellen ej under någon förevändning i nå varda inblandad i dessa bankers företag», bör, såsom välgrundadt, bibehållas, får jag reservera mig emot det af Herrar Revisorer fattade beslut.» 4:o viii berättelsen angående Kongl. 1 trikes-departementet. af Herr Friherre Rudbeck, Reinhold,: »Jag kan icke dela den af pluraliteten bland Revisorerne uttryckta ovissheten om beliöfligheten af några hemliga utgifter i och för de diplomatiska ärendena. Jag är tvärtom öfvertygad om icke blott beliöfligheten utan nödvändigheten af, att det till 11. M. Konungens förfogande finnes medel, som fritt och utan redovisningsskyldighet kunna i och för dessa ärendens skötande användas. Till dessa hemliga utgifter räknar jag dock icke de s. k. expektanslönerna, hvilka, liksom alla andra till löner eller pensioner anslagna medel, böra redovisas. Jag kan icke heller dela den af pluraliteten bland Revisorerne uttryckta tanke, att, ifall några hemliga statsutgifter verkligen skulle vara af nöden, det då borde för desamma bestämmas en viss summa, som ej finge öfverskridas. Ty då dessa utgifter, till följd af sin natur, icke kunna på förhand beräknas, utan det ena året kunna uppgå till två å tre gånger så mycket som ett föregående år, skulle genom ett sådant stadgande Regeringen vid inträffande omständigheter kunna sättas i en brydsam belägenhet.
Då nu kunskaper i åkerbruk och landt* skötsel inom värt kåra fädernesland hunnit till en högre grad af upplysning, hämtad och vunnen dels genom nyttiga inrättningar, dele genom åtskilliga undervisningsanstalter, uppmuntringar och belöningar, men framför allt genom en grundelig vunnen erfarenhet af det nyttiga; Så synes mig nu denna för riket så Den i5 Februarii, vigtiga hufvudnäring icke tarva andra väsend* teliga åtgärder, än endast dem, som genom penningeunderstöd kunna vidtagas; och som detta näppeligen lärer tänka sig, mindre kunna förmqdas, så önskar jag kunna göra samtelige RiksStånden uppmärksamma på en nu mera likaså vigtig som högst magt påliggande del af vår Statshushållning; och sorn star i så nära samband med jorbruket, att det ena icke kan äga bestånd utom det andras understöd och biträde; jag menar skogarnas vård och den hushållning, som med en nu mera så dyrbar egendom, är vedertagen till en obotelig skada för framtiden, och våra efterkommande, hvilka genom en återblick på vårt upplysta tidehvarf måste döma oss en vanhederlig glömska af sådane pligter mot samfundet, som vi kunnat och bordt inse, och som i sin utöfning äfven bordt sträcka sina välgörande följder åt kommande slägten. Det hvarken är eller kan vara obekant för de fläste af mina landsmän, det skogarne i Riket, på senare tider blifvit så medtagne och förstörde, att innan korrt, det är att befara en total brist på den oumbärligaste af alla våra inhämska producter, den vi ägt i öfverflöd och kunnat aflåta till andra nationer. Vår olycka skulle vara oberäknelig, den stund vi skulle behöfva anlita andra om, hvad vi ägt, men genom misshushållning förstört. Vi kunna ej bestå inför efterverldens dom, och minst för våra egna barn rättvisa fordringar, om vi icke ännu medan tid är, söka att förekomma ock afböja sådane olyckor 362 Dea 15 Februarii. och förluster, som sedan blifva bade obotlige och oersättelige. Skogarne nedfällas och upphuggas, utan urskilning och utan den minsta omtanka för deras åter tillväxande.
I motsats till hennes ”mognade arbeten”, betraktades de då såsom ”vidlyftiga vers-samlingar, der hon ännu icke med noggrannhet underkastat sig konstens ädlare reglor och den finare smakens urskillning”; eller befunnos innehålla, som det på ett annat ställe heter, endast ”oskyldiga qväden, författade utan ledsagare, utan konst, utan reglor, med en behaglig menlöshet, men med en ännu i allmänhet vårdslösad eller icke polerad skaldegåfva”. Utlåtelserna äro Fischerströms: den förra i företalet till hennes ”Utvalda Arbeten”; den sednare, i den minnesteckning, hvarmed han beledsagat hennes portrait i det af Martin utgifna ”Svenska Galleriet” 114. Detta omdöme gällde allt, hvad hon skrifvit och utgifvit under de första tio åren af sin skaldebana: ty enligt samme Fischerströms påstående var det icke förr, än ”vid år 1753”, som hon ”egentligen började att upparbeta sin skaldegåfva”, – eller med behörigt afseende på konstens och smakens fordringar. Men först i den mån, som hon sjelf blef mera nogräknad, blef man det med henne. Hon uppfostrade sina läsare och medtäflare derigenom, att hon uppfostrade sig sjelf. Någon skulle här kunna fråga, hvarför hon såsom författarinna bibehöll sitt tillnamn, och icke utbytte det mot sin mans; eller hvarför hon, med eget begifvande, blifvit af samtid och efterverld kallad Fru Nordenflycht, i stället för Fru Fabricius? Detta spörsmål har, mig veterligen, hittills hvarken gjorts eller besvarats. Och likväl – var slikt uppförande ingen sidvördnad mot minnet af en make, för hvilken hon burit så mycken kärlek? En förklaring häröfver söker man lika fåfängt hos henne sjelf, som hos någon annan. Troligen bevektes hon dertill af eftergifvenhet för sina närmaste anförvandter, hvilkas nitälskan om adelskapet vi känna.
Jemte det jag instämmer uti Herr Mannerstams anmärkning, får jag tillika underställa, om icke ordet fastighet borde nämnas, såsom utgörande den enda behöriga säkerhet för ifrågavarande stående Den 3 Junii, lån, och utom hvilken säkerhet några DiscontJån på intet vilkor böra få till stående lån förvandlas. Hans Excellence Herr Grefven och Handt. Marskalken yttrade, att ehuru han ansåg de i Protoeolls utdraget nyttjade ord fullgillig och godkänd säkerhet vara för det närvarande till,; råcklige, heldst sjelfva säkerhetens närmare beskaffenhet korame att uti det reglementarisk^ bestämmas , ville Hans Excellence likväl hemställa, om Ridderskapet och Adeln fann nödigt, stadga, att nyssnämnde säkerhet borde bestå uti fastighet. ' Friherre Boije, Ludvig: Lika med Herr Mannerstam tror jag ändamålet fullständigt uppfyllas, om blott dessa ord tilläggas: på sått de reglementariska föreskrifterne komma att utsätta. Friherre Hjerta: Det år visst icke min afsigt, att söka förändra Ridderskapets och Adelns redan fattade beslutmen då jag icke kan anse hvarken Actier eller goda Namn eller något annat utom fastighet innefatta en så beskaffad säkerhet, att Discontlån derigenom må få till stående Lån förvandlas, så får jag förnya min anhållan, att, till ett närmande bestämmande af hvad med säkerhet förstås, or^ det fastighet må införas. Herr Berghman, Ambrosius Magnus in - Deli 3 Junii, stämde äfven deruti, att ordet fastighet måtte uti ProtocolIsUtdraget nyttjas. Grefve Mörner, Adolf Göran: Ehuru jag icke öfvervarit öfverläggningen i ämnet sistlidne gårdag, har jag dock af hvad jag redan hört tyckt mig finna, att villkoret för tillåtelsen att få förvandla DiscontLån till stående, icke lärer vara annat, ån att en fullkomlig säkerhet dervid anskaffas, och hvilken endast synes bestå i fastighet.
Bankens utlåningar böra med oförändrad räntefot till nästa Riksdag fortsättas, nemligen: a') Creditiven till Manufactur-Disconten, Jern*Contoret och Fahlu Bergslag; Creditivet för Stockholms Stads Brandförsäkrings-Contor, bestämdt till ett belopp af högst 33,333 i R:dr; c) Creditiv för Spar-Banker till det stadgade beloppet af högst' Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N-o 314- 115 5o,ooo R:dr för Stockholms, 20,000 R:dr för Götheborgs och 10,000 R:dr för en hvar af de öfrige, som sig dertill anmäler; d~) lån emot pant af guld och silfver, koppar, jern och öfriga effecter, som finnas uppräknade i 4 Art. 4 Afd. §§. 10—15 af nuvarande Banco-Reg lemen te; e) lån till fulla capital-beloppet emot hypöthek af Bankens egna Obligationer, härrörande från dess före år i83o gjorda upplåningar. de så kallade Odlingslåuen, under den förändrade benämningen af Skiftesoch OJlingslån; g) Faslighets-lånen, med den enda förändring, att, i stället för det af senaste Rikets Ständer såsom maximum antagne belopp, 4,770,939 R:dr 5 sk. 7 r:st., summan i rundt Lal antages till 4,j8o,ooo R;dr. 17:0 Banken får hädanefter ej till städer elier corporationer utgifva några nya lån utöfver hvad Rikets sist församlade Ständer, enligt i83o års Banco-Reglemente, medgifvit. B.
974 Den -i Zebru-rir kemnade dem tillfälle att öka genom annan särskild fystelsättning och närmgs.inkomst, skulle wilja förestå någon tillökning ä deras Löner, i synnerhet sedan bemälde Beljenings hittills ämjutne wanlige sporrlar, för bewis med sxecifique nygift öfwer hwad mi afgäende recomincnderade Bref innestukes, nu blifwit af Utskottet, genom en wist Utsatt Taxa för samma Leras beswär, i betydelig mohn minffade; men Ut-, flotten ansägo icke lämpeligt, a«t något utlätande nu häröfwer afgifwa; dock bifölls Herr Kammarskrif» waren 2engerleins derefter gjorde anhällan att denne dest yttrade mening mätte fä åtfölja Utskottens Betänkande rörande Post-Werker till Respeclive Ständeu. « s r » L klt Lupra. Hx krotocollo L. InZmsn. Transumt WSrdsamk Memorial.' »» »- Sluteligen och om förenämnde Inrättning anses alt för »vidsträckt och det synes lämpeligare att göra ett mindre försök, tyckes mig att med liken förändring Len allmänna Bref-posten kunde sä inrättas, att xaqueller och s högst z resande singe ätfölja den - Den 2i Abru-ril. s?s samma; Wagnarne kunna förses med öfwerdrag eller betäckning af mälav mas samt när behofwet kräfde, bespännas med tre hästar, hwarigenom äfwen större säkerhet wänns för Posten och den nu ofta wid regnrvader inträffade olägenhet, att Brefwen ankomma wäta och förderfwade, blef förekommen. Om härwid i början någon förlust stulle upsiä, synes den icke böra blifwa betydligare, än att den af Post-Werket, hwars inkomster blifivit sä ansenligen ökade, bör kunna dragas. Priser torde icke kunna blifwa högre än 6 skilling milen för hwarje person som medföljer, och för paquetter i runstycke Banco milen för hwarje skålpund.
Men för alt, 50m sagdt är, komma till ett slut, fö - Den iS November e. 61. iru reslår jag, att R. o. Ad. ville förena sig om den gemensamma tanke att återremittera ifrågavar. betänk., på det att hvad Utsk. hemställt i 2 punkten, nemi. att 21 §:n skulle få den deri föreslagna lydelse, måtte skiljas ifrån betänk. N:o 54 för alt utgöra ett särskildt morn., för den händelse, att den K. propos., hvarom betänk. N:o 53 handlar, blefve af Ständerna vid nästa riksdag afslagen. Hr von Troil: Visserligen måste det medgifvas, att här ifrån början af öfverläggningen något misstag ägt rum, men det härledde sig derifrån att den K. propos:n icke fanns till hands, och att någon, som här inom Huset har ett temmeligen högt säte, tycktes vara af den tanke, att Utsk:s förslag öfverensstämde med Konungens proposition. Emedlertid måste jag så till vida qvarblifva vid mitt första yttrande, att Utsk:s förslag icke är lämpligt på begge de alternativer, som kunna förekomma vid nästa riksdag, emedan det icke upptager hvad som skall qvarblifva; men deremot är Konungens propos., som fullt upptager hvad som skall utgå för hvarje fall, fullkomligen tillämplig på de begge fallen, antingen att båda propos:na bifallas eller blott den ena af dem. Jag medgifver således, att sedan Konungens propos. blifvit förklarad hvilande, är det onödigt, alt Utsk:s förslag ligger på bordet, utan kan alltför väl af R. o. Ad. afslås. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då de fleste talare, hvilka vid discussionens början varit af den meningen, att Const.Utsk:s förslag till ändring af 21 §:n Reg.F:n borde hvila jemte Konungens propos., sedermera, om Hr Landtm, rätt fattat deras yttranden, frånträdt denna mening, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. ansåg någon annan åtgärd vara att vidtaga i anledn. af Const.Utskts mera.
Och ändå kändes det så underligt, – det var som när mamma ibland visade mig, att jag gjort någonting orätt. Det gjorde så ondt här. Men jag tänkte inte som ni sade. Jag vill inte bli fåfäng. Jag vill bli en god och hederlig och bra menniska. — Det är visst dumt att tala om: – sådant skall man inte säga, bara göra det. BIRGER. Jag har gjort er ledsen! SIRI. Nej, inte ni. Jag kom bara att tänka på något. Jag menar, att jag visst är otacksam. Jag har det ju så bra. Det var heller inte min mening att klaga, jag har det ju så bra. Jag tänkte bara på, att det måste finnas så oändligt mycket i verlden både ondt och godt, och så många slags menniskor; och jag skulle vilja veta så mycket, och –. Ja, på ett kontor går den ena dagen precis som den andra; man blir lite ledsen när man får bannor, och man blir lite glad när man får beröm, men annars är det allt det samma. Man blir aldrig riktigt ledsen och aldrig riktigt glad. Och man vet, att ingenting skall hända och att ingenting kan hända, utan bara att man blir en gammal, gammal nucka till sist. För det blir man. Och ändå har ingenting händt! BIRGER. Och ni tycker inte om att bli en gammal nucka? SIRI. Jag vet inte. Men jag tycker det kunde hända någonting först. BIRGER. Hvad skulle det vara? SIRI. Det vet jag inte. Jag tänker så många dumma saker. BIRGER. Hvad då? SIRI. Ni skall skratta? BIRGER. Nej. SIRI. Det kunde komma en rik gammal fru – rysligt rik, – och hon kunde tycka om mig och taga mig med sig långt, långt bort. BIRGER. Hvart? SIRI. Italien till exempel. BIRGER. Tror ni, att det skall komma någon sådan gammal fru? SIRI. Nej, jag tror det inte; jag säger bara att det kunde komma en. — Det visste jag! Det är så tokigt, – och ni skrattar! BIRGER. Nej, det gör jag inte. – Och om det nu inte kommer någon sådan gammal fru? SIRI. Då vet jag ingenting. BIRGER. Hör nu, jag kunde ha lust att i min tur anförtro er något. SIRI.
Ytterligare uppgift ä Förslag till ändringar i Grundlagarne, af Rikets Högloft Ständer vid Riksdagen 1853—1854 hänskjutna tili grundlagsenlig behandling vid nu ingångna Riksdag. 1. Förslag till ändring i 7, 17, 18, 21, 22, 23, 21, 26, 34, 99, 101 och 102 §§ Regerings-F'ormen sami 41 § Riksdags-Ordningen, i afseende på behandlingen af en del Regerings-ärenden. llefjierings-Formen. § 7. (Na gällande lydelse, hvaruti med kursiv stil äro ut(Föreslagen lydelse, deruti ändringarne och tilläggen ära» märkta de delar, i hvilka ändring blifvit föreutmärkta med kursiv stil), slagen). Alla Regerings-ärenden, med undantag af Alla Regerings-ärenden, med undantag af sådana, som i 11 oell 15 §§ omförmälas, sådana, som i 11 och 15 §§ omförmälas, skola inför Konungen i Statsrådet föredragas och af dem, hvilka, jemlikt 17 § 2 moni., och der afgöras. kunna varda till pröfning i annan ordning öfverlemnade, skola inför Konungen i Statsrådet föredragas och der afgöras. § 17. Konungens domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnige Män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, sorn uti Homare-Embeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och lie kallas redlighet. Konungens Högsta Domstol. Justitie-Råd och utgöra l:o Konungens domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti Doinare-Embeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet, De kallas Justitie-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. Förslag till ändringar i Grundlagarne. 3 2:o Konungens rätt att pröfva och afgöra de mål, som, jemlikt
1 S ”Vill någon göra testaminte; det skall skrifteligen upprättas med gifvarens nama under; varde ock testamentet bestyrkt af tvänne vittnen, som skola på en gång när vara och derå teckna skriffeligt intyg, att gifvaren då med sundt förstånd och af fri vilja förklarat sig hafva det testamente gjort.” 2 §• ”Gifvare stånde fritt, att låta vittnen testamentets innehåll veta eller ej. Harden, som ej kan läsa skrifver, låtit författa testamente; då varde testamentet för honom upp» läst och lagge vittnena i deras intyg till , att så skett. Är testamentsgifvare stum; vare ändå testamente gild t, der han sin vilja för vittnen tydligt och säkert tillkännaSifver, ” Lag^ZJtskotiets Betänkande N:o 71* 3 3 §• ”Aro ej vittnen att tillgå, då testamen» te författas, och har gifvaren ej eller, efter den tiden, haft lägenhet att vittnen anskaffa; ege testamentet kraft, der det finnes med hans egen hand skrifvet och underskrifvet.’’ .4 §• ”Hafva vittnen å testamente satt blott sine namn, eller är deras intyg ej i allo så inrättadt, som i 1 och s §§, sägs, vare testa* menta ej dess mindre gildt, der de, om det fordras, inför Rätten vittna, att så tillgått, som i hvarje fall fureskrifvet är,’’ 5 §■ ”Har någor råkat uti svår sjukdom eller fara, då må han, i vittnens närvaro, testa* mente munteligen göra; och gälle det, der de vittnen intyga, att han med sundt förstånd och af fri vilja testamentet utsagt. Dör ej gifvaren i den sjukdom eller fara; vare hans munteliga testamente ej gällande.” 6 §: ’Den, som testamente gjort, må ingifva det till Under-Rätt, och teckne Rätten bevis Lag-ZJtskottets Betänkande N:o 71. å testamentet, att det ingifvet är. Vill gifvaren, att dess innehåll skall okändt vara, varde omslag derå satt, under gifvarens och Rättens insegel; eljest låte Rätten det uppläsas och i protocollet inforas.
Jag önskade, att RiddarliusSekreteraren ville uppläsa denna § af Instructionen. Undertecknad Riddarhus Secreterare: I det Reglemente som StatsUtskottet uti Memorialet N:o 4°8 föreslagit för RiksgäldsContoret, lyder 6i §:n sålunda: ”Rikets ”Ständer hafva beslutat, att, på sådane grun”der och med de förbehåll, sorn till Kongl. ”Maj:t blifvit i underdånighet uppgifne, på ”RiksgäldsContoret anvisa ett Creditiv af En ”million Den i5 Mars f, m, 1i3 ”million R:dr lill Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att, genom detta anslag, be”reda utvägar till anskaffande af säd för ”nödlidandes understöd, i den olyckliga händelse, att en strängare missväxt skulle inträffa, och enskildta bemödanden blifva ”otillräckliga att fylla behofven. Berörde ”Creditiv får utgå, så snart Kongl. Maj:t fin”ner för godt, att detsamma, i enlighet med ”Rikets Ständers beslut, till större eller min”dre del disponera. — I den mån Creditiv”medlen återbetalas, skola de, till Capital ”och derå möjligen inflytande ränta, till ”RiksgäldsContoret, genom StatsContoret, af”lefvereras. ” Grefve Adelsvärd, Eric Reinhold: För att ej onödigtvis upptaga tiden med upprepande af hvad flere Talare redan yttrat i delta ämne, anhåller jag att för min del få instämma i Herr Thams och Friherre Åkerhjelms anföranden. Jag kan ej finna annat, än att Grefve Björnstjernas motion nödvändigt måste föranleda till en ny Magazinsinrättning, åtminstone i mindre skala. Rikets Ständer hafva förut tillräckligt erfarit hvad genom sådane kan uträttas; det har förr ej varit något nyttigt, och kan ännu mindre blifva det framdeles. Förslaget står för öfrigt i rak strid mot grundsatserne i den af Kongl. Maj:t nyss utfärdade Författning i afseende på Spannemålsbandeln.
N:o 45. Stats-Utsk. Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 196. Motion N:o 334, att aflidne extra Provincial-läkaren i Arvika distrikt, Doktor J. F. Bergströms enka, Jeanna Maria Bergström och deras dotter, Jeanna Albertina Euphemia Bergström, måtte beviljas pension å allmänna indragningsstaten. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrilv. N:o 186. Motion N:o 335, om bidrag af allmänna medel till uppförande af ett skolhus i Arvika. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139 och Mern. N:o 170. Motion N:o 336, om statsanslag till en tredje Lärare vid Arvika elemen tarläroverk. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 373, om ändring af 8 § i 25 kap. Byggninga-balken, äfven som Kongl. Brefvet den 28 September 1790, i deri syftning att taxe - 63 ringsvärdet skall utgöra grunden för hemmans skyldighet att bygga oell underhålla allmänna landsvägar och broar. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 6 och Mern. Olsson, Olof, från Slängserud af JVvrmlands län, Motion N:o 57, angående upphäfvande af 26 kap. 2 § 4 mom. Byggninga-balken, i Iråga om församlings skyldighet att underhålla vissa hus vid kyrkoherdeboställe. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 12 och Mern. N:o 36. Motion N:o 58, om ett bestämdt lagstadgande i fråga om giltigheten af vitén, utfästa i kontrakt och afhandlingar emellan enskilde. Lag-Utsk. Betänk. N:o 52. Motion N:o 59, om utsträckt fribrefsrätt för Länsmän. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utskottet kan, för sin del, ej Hnna, att en Comité skulle bättre kunna känna en Sockens Spannemåls-behof än Pastor i Församlingen i förening med Kyrko Rådet, hvilka dessutom böra tilltros, så val nödig förmåga att granska reqvisitionernas behörighet, som samvetsgrann vilja, att efterse, det understödet rättvist och utan någons förfång utdelas; Och kan Utskottet ej heller inse, hvarföre dessa egenskaper skulle i större nion böra förmodas hos en Comité, om än understödd af en Krono Betjents upplysningar, hvilka, enligt d t uppgifne förslaget, anses härvid vara af nöden. Dessutom får Utskottet tillägga, att, enligt hvad Utskottet inhemtat, reqvisitionerna af Spannemål nndrttundom blifvit så högt ti! Itagne, att, då Snannemålen, i likhet dermed, ankommit, ej sällan inträffat, att de reqvirerande icke en gång uttagit tredjedelen af det fordrade beloppet. Utskottet tror sig ej behöfva anföra de olägenheter, som häraf måste blifva en följd, och hvilka bäst lära kunna förekommas af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, sorn, genom samlad erfarenhet, i förening med en noggrann kännedom af Länens Statistiska förhållanden böra i detta hänseende kunna vidtaga de lämpligaste åtgärder. 348 Hesv. oek Ekon. Utsk. Betänkanden. Dit är af rlessa skäl, som Utskottet anser sig böra tillstyrka ogillande af det härom gjorda förslag, samt att de anstalter, som i detta afseende redan äro vidtagne, måtte orubbade fortfara. Dock varder detta till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Betänkande angå~ ende yrkade rättelser och förändringar uti författningcirne rörande Skogarna i Riket. TT . ' '-'ti detta ämne hafva till Utskottets granskning blifvit från Respectiva RiksStånden remitterade följande Memorialer och anföanden, nami. 1:0
Enär, efter det, jemlikt myntbestämnings-lagen samt lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, silfver-utvexlingen i Banken vidtagit och innehafvare af Bankens sedlar äro berättigade att derföre bekomma valuta i myntadt silfver, hvar och en innehafvare af så väl sådant mynt, som guldmynt, ovedersägligen eger att deröfver, såsom öfver annan sin egendom, fritt och obehindradt råda, samt utförsel af mynt, af hvad slag som helst, enligt sällande Tull-författningar, jemväl är tillåten, och alltså förbud för guldoch silfvermynts nedsmältning och utförande utur Riket i sjelfva verket numera icke förefinnes; hafva Rikets Ständer, till förekommande af de förvillelser som tilläfventyrs kunna uppkomma deraf, att de i sistberörde hänseenden qvarstående Författningar icke uttryckligen blifvit upphäfue, ansett sig böra för deras del, besluta, alt en Kungörelse må utfärdas, hvarigenom Förordningen den 27 April 1742 och Förklaringen deröfver af den 4 Juli 1745, angående Expeditions-Utskottets Förslag till undSkrifvelse , N:o 123. 217 angående förbud emot guldoch silfvermynts nedsmältning och utförande utur Riket, förklaras hafva till all kraft och verkan upphört. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. RikeLs Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 October 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Oct. 1840. Preste-Ståndet den 24 — Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Stundet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Arrendatorn af Edeby hemman på Lofön A. O delbergs ansökning om prolongation af arrendet. (Stats-Utsk. Uti. StatsLftsk. Mern. N:o 342.) S. A. K. Sedan Ståthållaren m. m.