Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sednare afseendet är då likväl den erinran på sin plats, att mången gång, då anslag begärts för skolväsendet, och måhända minst lika ofta, som om löneförbättringar åt lärarne, frågan varit om inrättande af nya skolor eller om utvidgning af redan befintliga. Ehuru gerna det nu må erkännas, att sådant nyinrättande och dylika utvidgningar varit af behofvet påkallade, torde dock icke mindre oemotsägligt vara. att för ett väl ordnadt skolväsen icke blott fordras tillgodoseende af qvantiteten, utan åtminstone lika mycket äfven af qvaliteten. Betingas denna i hufvudsaklig mån deraf, att skolan eger tillgång på dugliga och sitt kall fullt vuxna lärare, så utgör åter ett bland vilkoren för utsigt att erhålla sådana, att skolan kan erbjuda dem löner, som åtminstone för en tarflig bergning äro tillräckliga och som befria dem från ständiga näringsbekymmer. Hvad nu angår de nuvarande lönernas belopp, så är visserligen onokligt, att t. ex. 1,000 R:dr R:mt, som, såsom bekant, utgör den första lönegraden i skolans nedre afdelning, är en betydlig förbättring i jemförelse med de ungefär 600 R:dr, med hvilka, före år 1849, en collega scholae vid början af sin befattning och måhända ofta länge nog under dess fortgång fick nöja sig. Låtom oss likväl taga i betraktande de omständigheter och vilkor, under hvilka denna och de öfriga förbättringarne erhållits, äfvensom sammanställa skollärarens löneförmåner med dera, som tillhöra en eller annan klass, med honom jemförlig^ embetsman, och det visar sig, att skollärarnes löner, såväl i och för sig, som jemförda med andras, ännu alltjemt högst nödvändigt tarfva förbättringar, såvida de skola motsvara sitt ofvan nämnda ändamål. Jag återgår alltså till exemplet af de ofvan angifna lönebeloppen af 600 samt 1,000 R:dr R:mt.
Vid Gite punkten, angående anslagen för Landtoch SjöförsvarsDepartementens Commando-Expeditioner, hvilken blifvit af Ridderskapet och Adeln lemnad utan anmärkning, samt bifallen af Borgareoch Bonde-Stånden, har uti Preste-Ståndet blifvit anmärkt, att vid granskning af föregående årens räkenskaper skall utvisas, att utgifterne för GeneralAdjutants-Expedilionen, oberäknadt General-Adjutants-arfvodena, hittills uppgått till vida mera, än hvad, enligt den Kongl. Propositionen, äskas, och att förhöjningen blifvit af 3:dje och Hufvud-titlarnes besparingar bestridd; samt alt, hvad serskildt beträffade Sjöförsvars-Commando-Expeditionen, Utskottet förbisett, att denna Expedition nu fungerar både för förBih. till R. St. Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 19 Häftet. 2 IO Stats-Utslcottets Utlåtande, N:o 5 b 4. ra General-Adjutanls-Expeditionen för Flottan, förut i stat uppförd till 1920 R:dr, och för Stor-Amirals-Embetets i:a Afdelning, hvartill förut uppburils det i Stat till Chefens för Flottan Expedition uppförde anslag 2\oo R:dr, eller tillhopa 4320 R-.dr, hvadan, då härifrån drages GeneralAdjutants-arfvodet och arfvodet för första Adjutanten vid Stor-Amirals~Embetet, återstå 3,120 R:dr, vid hvilket förhållande det ej skäligen kunde ifrågasättas, att samma arbete, som fordrat nyssnämnde anslag, skulle erhållas för de af Utskottet föreslagne 720 R:dr.
Direktioner, hvilka måste ställa sig Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrifter till ovillkorlig efterrättelse, reverser, gifna af den ena Direktionen till den andra, att lyda dessa föreskrifter, öfverflödiga och kunna vid sidan af samina — 60 föreskrifter åtminstone ej vara annat än en formalitet. Båda Direktioneine, skyldige att efterkomma en Konglig befallning, måste naturligen, om denna så bjöd, både försträcka ett lån och ordentligen återbetala ett lån, på så sätt den Kongl, befallningen innehölle, utan att gifva några reverser sig emellan, och deremot, oaktadt alla gifna förskrifningar, så väl inställa alla inbetalningar å den ena sidan som alla fordringar å den andra, om en ny nådig befallning sådant fordrade. Att en dylik revers ej således kan vara af någon betydelse, synes bäraf kunna vara klart, och då förbållandet i det enskilda fall, hvarom här är fråga, eller emellan Konvoj-Kommissariatet och f. d. Direktionen för Segelfarten emellan Wenern och Hafvet, just var det bär framställda, torde Revisorernes förundran öfver den ifrågavarande meningen endast deråt kunna förklaras, att innehållet deraf icke för dem varit rätt klart. Då Revisorerne slutligen yttra, att konvoj-afgiften eller bidragen till Handelsoch Sjöfartsfonden borde, likasom ”andra” bevillningsmedel, ingå till Riksgälds-Konloret, så må det äfven tillåtas Konvoj-Kommissariatet att undcrdånigst framlägga sin motsatta öfvertygelse, alt dessa medel, såsom varande något helt annat än en bevillning, just af denna anledning, ej böra dit ingå. Öfver dessa medel, härflytande dels af den ”Licent”, som Rikets handlande borgerskap åtagit sig för ett visst ändamål, och i förvaltningen hvaraf samma borgerskap ännu äger del, och dels af det bidrag, som Norska Stats-Verket tillskjuter, har dispositionsrätten alltid varit Eders Kongl. Maj:t förbehållen, jemväl genom Rikets Ständers åtskilliga beslut, och sednast i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den a3 Februari 1835.
Hon: Jag behöfver sedan länge en n y hatt; i fönstret hos Kronas ligger en så förtjusande — rosa och svart — (Hon uppräknar med strålande ansikte utförligt alla sina önskningar, medan han åter sysselsätter sig med sin teckning och endast då och då ser upp och nickar. Slutligen reser han sig, tar två skisser från bordet och räcker henne dem.) Hon (förbluffad): Det — är det — jag — Han: Bägge gångerna. Den ena gången som » huskors », den andra gången som » hemmets ängel ». Det är pendanter. Hon: Den scen, som du spelade med mig, var alltså bara Han: Komedi, min ängel, komedi! På allvar skulle jag inte haft hjärta att så bedröfva dig. Men ett par så ypperliga modeller kunde jag inte ha letat upp i hela världen. Hon (en smula förtrytsanit): Det var inte snällt af dig, Hans. Han (trycker sedeln i hennes hand): Nu ge vi oss i väg. Hon (något blidkad): Nå ja, gärna för mig! r Hon: Hvad är det? Han: Det var inte så illa menadt! Hon: Äh, därmed kan du inte godtgöra dina stygga ord. Han: Det var orätt af mig, jag ber dig om förlåtelse. Hon (kallt): Nej, det är bättre, att jag går och lämnar plats — åt fröken von Schnitzel. Han: Tala inte o m den där fågelskrämman. Man bör väl ändå förstå sig på skämt. Hon: Var allt det andra också skämt? Han: Oöfverlagdt åtminstone. D u vet, att i den första hettan säger jag mycket, som jag sedan inte vill stå för. (Ehuru hon är motsträfvig, omfamnar han henne och trycker en kyss på hennes kind.) E n l i t e n visa, hvilken allmänt sjöngs i vårt land, då farmor och mormor voro unga, då guitarren var det dominerande instrumentet, då man vare sig i familjkretsarna eller i en svärmisk ensamhet, » när månen vandra ' på himlen blå och titta ' in genom rutan », stämde upp de smått sentimentala, men melodiosa och lättfattliga melodierna af Mathilda Montgomery, Emilie Holmberg eller Petter Cronhamn, började så här: Nog vet jag h v a d jag ville vara ...
Hvad sålunda för Stockholm föreslagits borde följdriktigt utsträckas (ill alla öfriga städer i riket, och får jag i sådant afseende vördsamt hemställa om tillämpning äfven på dem af ofvanstående förslag, med den förändring likväl, att den behållna skatteinkomsten finge länsvis användas såsom bidrag lill inrättande och uprälthållande af en för hvarje läns städer gemensam Upfostrings-Inrättning för fattiga och vanvårdade hain, och, eler sådan anstalt icke kunde genast åstadkommas, till grundläggande af en fond för lillvägabringande deraf framdeles. Dessa motioner begärdes pä bordet. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron, upläste en sålydande motion: Ehuru den motion, jag nu går att väcka, är af enskild beskaffenhet, har jag likväl ansett mig böra fästa R. St:rs synnerliga upmärksamhet derå, emedan den har till ändamål alt bereda 2:ne vid f. d. Magazins-Deparhlet anställde Tjenstemän godtgörelse för det oförskyldla, men högst kännbara lidande, som dem tillskyndats derigenom, att R. St:rs, rörande desse Tjenstemän, vid sednaste Riksdag fattade beslut blifvit tillämpadt på ett sätt, alldeles motsatt det, som R. St:r åsyftat. Uppå underd. Förslag af K. Stals-kont. har K. M. genom nåd. Bref af d. 19 Oktober 1850, funnit godt fastställa en förändrad organisation af nämnde Embetsverk, jemte ny lönereglering för personalen derstädes, men tillika, hvad angick den i sammanhang med det underd. Förslaget väckta frågan om indragning af Magazins-Depart:tet. hvars samtlige Tjenstemän innehade sina befattningar på grund af Constitutorialer, samt om användande derefter af den för detta Departement anslagna aflöning i och för berörda löne-reglering, uttryckligen förklarat, såsom orden lyda: ”att i afbi”dan på R. St:rs beslut och intilldess
M:t underdånigst anhålla det åtgärder mätte, så skyndsamt som möjligt, vidtagas till beredande deraf, att frågorna ej mindre om skyldigheten för bvartdera rikets inbyggare, äfvensom för person, hvilken uppehåller sig i ettdera af de förenade rikena, att hörsamma kallelse, utfärdad af embetsmyndighet i det andra riket, än ock om den exsekutiva kraften Expeditions-UlskoUets Förslag till tind. Skrifvelse, N:o 165. 375 af ömsesidiga domar och utslag, tillhörande den enskilda eller allmänna rättens område, må blifva genom bestämda öfverenskommelse!1 rikena imellan ordnade. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 13 Augusti 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den 13 Bonde-Ståndet den 13 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om undersökning af förhållandet, med Klockare-jordarne pä Gottland. (Allm. Besv. och Ekon.-Utskrs Uti. N:o 124.) S. A. K. Uti en vid innevarande riksdag gjord framställning har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer måtte bos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det en serskild och noggrannare utredning måtte ske i afseende å klockarc-boställsjordarne på Gottland, huruvida dessa blifvit upptagna å och af ålder tillhört kyrkoherde-boställena, samt att, i den händelse sådant skulle finnas med verkliga förhållandet öfverensstämmande, E. K. M:t måtte täckas vidtaga sådana åtgärder, att klockarne befriades från de med deras nuvarande löningssätt förbundna svåra åligganden, att för boslällsjordar utgöra dagsverken och annat arbete till presterskapet efter dettas eget bestämmande, och att klockarne pä Gottland erhölle enahanda lönevilkor, sorn klockare i Öfriga delar af riket, hvilket förslag ansetts vara påkalladt utaf både 376 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
För min del har jag hyst den förhoppning, att BelägringsArtilleriets iståndsättande icke nu mera än förra Riksdagen af nödvändigheten vore påkallad t, samt att inskränkning i den föreslagne summan af nära En million för UtredningsDepartementet torde medgifvns, då, som jag förmodar, Beväringens behofver torde förnämligast vara föremålet för desse utgifter, enär indelta armeens behof, som i annan ordning i orterna bestridas, icke lära vara föremål för detta anslag; jag förmo - Den 8 December e, m. 221 dar ock, att StalsUtskottet till nedsättning i förslagssummorne noggrant pröfvar de anmälte behof 120,000 R:dr, till fullbordande af Allmänna GaruizonSjnkhusel, samt 70,000 R:dr, till fullbordande af Andra LifGardets Cassernbyggnad, samt meddelar Rikets Ständer omständliga upplysningar i i desse ämnen, hvarvid, i anseende till kostnaderne, den allmänna uppmärksamheten länge varit fästad. Då i Kongl. Majrts Nådiga Proposition är föreslagit att 3,591,000 R:dr skulle för desse föremål på en gång i räntebärande Statsobligationer beviljas, att inom fem år successive utgå, synes mig deri innefattas en tvetydighet , nemligen att desse
Men ehvad skamstraffen komma att afskaffas eller icke, hvarom fråga likväl ej torde kunna lämpligen väckas ulan i sammanhang med pröfningen af det föreslagna nya straffsystemet i det hela, bör här tillika anmärkas, alt kyrkan är det minst passande ställe och Gudstjensten det sämst valda tillfälle för verkställigheten af sådant straff; ty en brottslings utställande på plikt pallen eller, såsom den vanligen benämnes, skampallen, störer andakten så väl hos hvarje ömtåligt sinne, som hos den obildade åskådaren, hvilkens nyfikenhet derigenom lillfredssLälies. Härtill komma utomdess de förargelseväckande uppträden, som, genom den dömdes motvilja eller tredska att underkasta sig domen, icke sällan inträffa, och svårigheten, stundom omöjligheten, att genom tvångsmedel förmå honom dertill, helst det beror af hans undergifvenhet eller halsstarrighet, huruvida lagen kan verkställas eller icke. För öfrigt må äfven nämnas, att fullgörande af uppenbar kyrkoplikt, som endast å Söndag kan äga rum, merendels ådrager den brottslige en längre tids häkte, än eljest varit af nöden, samt ej mindre derigenom, än ofta genom nödvändigheten af hans forslande flera gånger lill kyrkan och åter till fängelset, förökar det allmännas, ändock be tydliga, kostnader för fångars underhåll och vård. Att på en gång upphäfva alla i detta ämne gifna föreskrifter, ulan alt utsätta någon annan påföljd för den, som skulle afskaffas, torde emedlertid ur liera skäl vara betänkligt; Och då enskildt skriftermål, dervid för brytaren, ostörd af andra föremål för betraktelser, endast sj^sselsälles med andliga, måtte uppfylla religionens sanna fordran i afseende å hans försoning med församlingen, lika tillräckligt som uppenbar kyrkoplikt, utan alt medföra de olägenheter, som ifrån denna äro oskiljaktiga, synes det förstnämnda lämpligen kunna användas vid alla de tillfällen, då den sednare, enligt nu gällande stadganden, bör ådömas. B. St. Just. Ombuclsm. På dessa grunder hemställer jag vördsandigen, att, i grundlagsenlig ordning, en allmän författning må beslutas och utfärdas, af innehåll:
N:o 123; N:o 187, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 125; !NT:o 188, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 131; N:o 189, i anledn. af väckte motioner om pension för afskedstagande consistorii-notarier; N:o 190, i anledn. af väckt motion, om öfverlåtande lill K. M., ali af öfverskotten på statsverkets inkomster disponera hvad som erfordras till första uppsättningen af båtsmännens beklädnad, i händelse contract om desammas ställande på passevolance varder uppgjordt; N:o 191, i anledn. af väckt motion, om understöd af statsmedlen för byggande af fartyg, tjenlige till träd varutransport; N:o 192, i anledn. af väckt motion, om rättighet för K. M. att, emot ersättning af fångkostnadsmedlen, låta uti Prins Carls och Råby inrättningar inaccordera sådane barn, som redan fallit fångvården till last; N:o 193, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
Uti samma kungörelse stadgades vidare: »att denna frivilliga gåfva gifver hvarje husfader och stamfader, som den erlägger, rättighet att sedermera efter inköpt och antecknad ordning, för en eller flere sine döttrar ega nyttjande rättighet af Stiftsförmånerne; varande denna ordning 12 Riddarhus-Utskotteta Utlåtande JK 5. sådan, att vid Stifts-Direktionen öppnas en bok, hvaruti den som vill inköpa, antingen föräldrar sine döttrar, eller någon annan af anhörige af samma namn, eller ogifta sig sjelfva, låter inskrifva sitt namn och vid inskrifningen betala för dem som under 6 år gamla äro 0 00 daler, de som äro mellan 6 och 12 år 1000 daler, och de som äro öfver 12 år 1200 daler Kopparmynt, hvarefter och då ordningen kommer efter inskrifningsdatum, hvar och en Adlig Jungfru får nyttja de stiftsförmåner, som i den projektvis hosgående plan utsatte finnas». Första lottning och inskrifning i Stiftet egde rum den 2 Maj 17 47 då 2:ne oldfröknar som borde hafva 1,200 dalers pension och åtta andra fröknar, hvilkas pensionsbelopp skulle utgöra endast 600 daler, inskrefvos, hvarefter under årets lopp 64 fröknar antecknades såsom delegare. Sedermera har lottning och inskrifning i Stiftet verkställts vanligen den 2 Maj hvarje år; och bestämdes pensionsbeloppet 1782 till 33 R:dr 16 sk. specie, hvilket 1790 förändrades till 33 R:dr 16 sk. banko. Enligt Ridd. o. Adelns vid 1818 års riksdag gjorda och af Kongl. Majit bifallna underdåniga framställning, bestämdes familjegåfvan till 50 R:dr b:ko samt inskrifnings-penningarne för fröknar under 6 år till 50 R:dr, från 6 till 12 år 83 R:dr 16 sk., och öfver 12 år till 100 R:dr, allt banko.
Af lagsökningar utaf förstnämnde beskaffenhet voro, den 1 Augusti 1862, oafgjorda 27. hvarefter tillkommit 19. ' ‘ ' ' 4b. Häraf åro: instålda, enligt Kansli-kommissariernas beslut 8. och afslutade genom verkståld indrifning 23. gj. hvadan återstå oafgjorda 45. - 37 — Antalet åter af oafgjorda lagsökningsärender för förfallna årsinbetalningar uppgick ofvannäinnde dag till 87. och enår sedermera tillkommit 139. 220 men af dessa åro: instålda 84. afslutade genom verkståld indrifning 62. så återstå oafgjorda 80. § 46. I skiftesoch odlingslån utestodo vid 1861 års slut Skiftesoch Deraf åro under nåstlidet år inbetalda och till Bankens Reservodlmgsfån. fond levererade 17,071: 7 7. så att utestående beloppet den31 December 1862 utgjorde Af skiftesoch odlingslån voro den 1 Augusti 1862 på utsökning beLagsökningar roende 3. för skiflcs: Sedermera, intill nyssnämnde tid detta år, hafva tillkommit 6. p °<h odhng’lan' Häraf åro afslutade genom verkståld indrifning 4. hvadan nu återstå 5. § 48. De af Revisorerne granskade såkerhetshandlingar för lån mot pant af fast Inventering egendom samt lån till skiften och odlingar hafva icke gifvit ånledning till anmårkqf fastighets p, lanehand lingar. § 49. Bankodiskontverkets förvaltning och räkenskaper för år 1862 hafva blifvit Decharge för granskade af Höglofliga Banko-Utskottet, som deröfver till Rikets Ständer afgifvit Danko beråttelse samt meddelat Direktionen decharge. Diskontverkets förvaltning. § 50. Granskning af Låne-Kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby förvaltning
Deras boningar äro det vilda, öde hafvet, de höga bergens klippor och hålor, vattenfall, bergforsar, korteligen allt, hvarest elementen herska i otämd vildhet. De ega stora rikedomar och mycken kolsvart boskap. Jättarne äro kunnige, ty allt utgår från dem (naturen), men stränga och barska; dock kunna de vara glada som barn och godmodiga, men uppretade äro de fruktansvärda och vilda, likasom naturen sjelf, hvilken antingen befinner sig i stillhet eller i uppror. Þurs eller þuss, pl. -ar, hänföres (af Grimm) till det gotiska þaursus, torr, þaursjan, törsta, och betydelsen skulle således vara: den törstige, dryckeslystne; jfr. sv. tosse l. tösse, n. tusse. Jötunn, pl. jötnar, hänföres till eta, äta, af roten et, med brytning jat, och skulle således betyda: den glupske. Då jättarne beteckna de råa, vilda naturkrafterna, som verka störande och sätta sig emot allt, som gör himlen mild och jorden beboelig, så äro gudarna ständigt inbegripna i strid med dem. Gudarne tämja dessa krafter antingen genom att tillintetgöra dem (Tor och Rungne), eller förbinda sig med dem (Odin och Gunnlöd, Njord och Skade, Frö och Gärd). Ehuru jätteverlden närmast är den kroppsliga råa naturen, uteslutes dock icke derigenom ett öfverflyttande på andeverlden. Jättarne kunna tillika uppfattas såsom ett uttryck af det vilda och obändiga i människans bröst. Jfr folktron om trollen! Alfvar och Dvergar. Likasom jättarne äro ett uttryck af naturen i hennes storhet och vildhet, så äro Alfvar (fn. Álfar) och Dvergar (fn. Dvergar) ett uttryck af naturen från hennes milda sida. Naturens frambringande, utvecklande och närande krafter framställas såsom alfvar, när de verka ofvan på jorden, men såsom dvergar, när de verka nere i jorden. Álf, pl. -ar, kommer troligen af ala, nära; jfr grek. Greek: alphô.
Det är nemi. klart, att den bevillning, som åsättes desse, bör stå i något förhållande med minimi-bevitlningen för handtverkare, som hafva verkstad, åtminstone så att den ej öfverstiger den senares belopp. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Frih. Palmstjerna, men hemställer om ej bäst vore att §:n i sin helhet, återremitterades, på det man ej måtte hafva bundit sig i ett eller flera hänseenden, under det man lemnar Utsk. öppet att vidtaga rättelse i andra. Medan jag har ordet ber jag att få fästa Ståndets upmärksamhet på ett stadgande der det heter: Theaterdirektörer vid andra än Konungens spektakler erlägga årligen minst 25 r:dr. Ordet minst flones ej i den nu gällande Bevill. förordn. Genom dess tilläggande är det naturligtvis öfverlemnadt ål Taxeringskomitéerne att bestämma äfven någon högre summa, men huru skola de det kunna göra? Andra Theater-direktörer än de vid Konungens spektakler anställde, pläga med undantag af den, som har mindre Theatern härstädes, vara kringresande i landsorterna. Huru skall väl Taxerings-komitéen i den stad hvarest en sådan direktör är bosatt och mantalsskrifven, mender han icke vistats mer än en del af året kunna veta eller bedömma huru mycket han förtjenar på andra ställen? På samma sätt förhåller del sig med andra kringresande personer t. ex. Hästhandlare. Hvem vet på taxeringsorten huru mycket de på andra ställen förtjenat? Vore det alltså icke bättre att för Theater-direktörer utsattes en viss summa utan att fordra att Taxerings-komite'en skulle bedöma hvad de kunnat förtjena på andra orter? Så har det hittills varit, och jag anser lämpligast att bibehålla det gamla stadgandet. Hr Rosenblad, Bernh.: Jemte det jag förenar mig i den anmärkn., som Frih.
Sannolikt lärer det blifva en följd af de mindre noggrant begränsade bestämmelserne för rättigheten att vägra mantalsskrifning, att fattigvårdsstyrelserne söka alltför långt utsträcka denna rätt; och då det enligt Utskottens stadgande i § 16 ankommer på styrelsen i det samhälle, från hvilket en person utflyttat, att Bih. lill R. St. Prot. 1847 och 1848. 7 Sami. 2 Afd. 8 Baft. 4 26 Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 33. anställa talan om hans mantalsskrifning i vistelseorten, så lärer den förmodan hafva mycken sannolikhet för sig, att Utskottens förslag, om det blifver antaget till efterlefnad, skall komma att förorsaka en mängd rättegångar rörande skyldigheten att försörja personer, som från ett fattigvårdssamhälle utflyttat, men icke af något annat blifvit emottagne. Ehuruväl det icke vore svårt att uppräkna ännu flere olägenheter, hvilka af Utskottens förslag skulle komma att härflyta, så inskränker jag mig dock till dem, jag redan antydt, för att undvika en alltför tröttande vidlyftighet. Jag håller före, att man icke bör vidtaga någon förändring, som icke tillika innefattar en förbättring. Då likväl en förändring, behäftad med så många olägenheter, som Utskottens förslag onekligen skulle medföra, icke kan kallas eller anses såsom en förbättring, så yrkar jag på bibehållandet af §§ 14, 15, 16 och 17 uti nu gällande förordning angående fattigvården i liket, och hoppas, att Utskottens förslag till förändring af desse paragrafer blifver af Rikets Ständer underkändt.» af herr Wetterberg: »Utskottens förslag till upphäfvande och förändring af 14, 15, 16 och 17 §§ i Kongl, förordningen den 25 Maj 1845, angående fat tigvården i riket, har jag icke kunnat biträda.»