Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den öfvertygelse, som yttrades al praktiskt sakkunniga man inom Ulsktn, isynnerhet af Presteoch äfven af BondeSt:s ledamöter, har bestämt beslutet, grundad! på deras egen erfarenhet, alt den ambulatorisk» skolan sällan varit annat än en nödhjelp, grundad! derpå, att man sällan, för att icke saga aldrig, kunde få skickliga skollärare under en sådan lorm , som de ambulatoriska skolorna i allmänhet hafva. För mig synes det också tydligen, genom den lilia erfarenhet jag äger, att det blir icke möjligt alt få någon skicklig lärare, som åtager sig det odiösa bestyret, om jag så ina kalla det, att fara omkring ulan något särskildt hemvist, såsom de ambulatoi iska skollärarne nödgas göra. Om en lärare äger den bildning, han bör äga för att vara skollärare, så måste jag också förutsätta alt han kan använda sig till nugot annat, och då tror jag att det sista han väljer för sin utkomst och för sin trefnad är att vara ambulatorisk skollärare. Längre fram i betänk, synes likväl att Utsktn äfven fä-dat afseende på behofvet af ambulatoi iska skolor i följd af local-förhållanden. Utsk:n hafva således icke afslyrkt, icke en gång afböjt dem, tvertom just lillkännagifvit, att församlingarna skola äga rättighet att bilda sådana auibulatoriska skolor, på samma grund som Uiskm föreslagit för den fasta skolan, nemi. att den ambulatoriska skolan bekostas gemensamt af socknen såsom den fasta skolan. Men sifvén der ambulatoriska skolor öro nödvändiga, hafva Utsk:n funnit att en fast skola bör finnas, af det skäl, som i motiverna är temmeligen tydligt lillahult, att fasta skolan bör vara en medelpunkt för undervisningsanstalterna inom socknen. Med förutsättning att den ambulatoriska skollärarens bildningsgrad sällan höjer sig till hvad behofvet påkallar, hafva Utsktn trott att den fasta skolan eller egentligen en skollärare på fast fot bör finnas inom socknen, dels för att conlrollera de ambulatoriska skollärarne, dels för att understödja den ambulatoriska skolläraren, då han kan behöfva detta understöd af den fasta skolans lärare.
Man har således tydligen skiljt emellan de afgifter, som tillkomma genom TaxensKomiténs beslut enl. BevillmsFörordn., och de afgifter, sorn tillkomma enl. denna Författn. Här är således ingenting, sorn strider emot BevillmsFörordn. Detta är således i min tanka ingenting, som strider emot det citerade Bevilln:sUtsk:s beslut enl. BevillmsFörordn. Hvad äter beträffar den andra anmärkmn, nami. att StatsUtsk. bordt behandla frågan om användande af de afgifter, som tillkomna enl. denna Förordn., och att Särskildta Utsk. skulle vara, såsom Hr von Hartmansdorff yttrade, obefogadt att föreslå huru afgiften borde användas, så kan dertill svaras, att i det Protocolls-Utdr., hvarigenom Särsk. Utsk. tillsattes, finnes tydligen uttryckt, att Särsk. Utsk. ägde att behandla hela bränvinsfrågan i allt hvad densamma rörer till hela dess vidd. Med del updrag, Utsk. sålunda erhållit, lärer man finna, att lika väl som det hittills tillerkänts BevillmsUtsk. att behandla bevillningsfrågor ronde bränvins tillverkning och försäljning, så måste det äfven nu tillhöra Särsk. Utsk. all behandla sådana frågor, som möjligen eljest kunna komma att behandlas af andra Utsk., t. ex. StatsUtsk. Jag anser således att Särsk. Utsk. haft full befogenhet att behandla 8* 116 Den 7 Oktober f. m. dessa frågor, sedan Utsk. fått i updrag, att behandla dem i bela deras vidd. Jag önskar således att R. o. Ad. malte vidblifva detta beslut.' Jag tager mig likväl friheten att göra en anmärkn. emot denna §, sådan Utsk. densamma föreslagit. I första mom. talas nami. om att ^:del af inkomsten skulle ställas till HushållmsSällskapernes förvaltning, eller, ”där i Länet sådant icke finnes, under PröfningsKomiléns förfogande.” Jag har för min del ansell detta sednare alternativ kunna utsi tilas, emedan, sedan Särsk.
Af det Kongl. Majsts Nådiga Proposition bilagde Protocoll öfver Sjöförsvars-Deparlementet tillhörande ärenden för den 10 Juli innevarande år inhemlas, att berörde anslag skulle komma att, efter omständigheterne, användas, dels till påbörjande af eli Ki igs-Ångfartyg efter nutidens förbättrade metlioder, dels till ångkraftens användande å fartyg, dem Flottan redan eger; men då Utskottet icke anser sig böra föreslå anvisande af medel till endast påbörjande afEtt ångfartyg, om hvars storlek, egentliga bestämmelse eller medförande kostnad nödig upplysning saknas, och det icke heller torde kunna anses vara utredt, om och i hvad mon ångmachiner må kunna med Bih, till R. St. Prot. i844' 4 Sami, 1 d/d., ii Haft. 2 10 Stals-Ulskottets Utlåtande j N.-o 38. verklig fördel användas å fartyg, hvilka till byggnad och construclion är» beräknade att föra segel, afstyrker Utskottet beviljandet af ifrågavarande anslag, 300,000 R:dr. 3:o För ytterligare anskaffning af bombkanoner och projecliler 50,000 B:dr. Då det, enligt hvad utredt är, ännu utöfver hvad vid sistlidne Riksdag beviljades, erfordras 156,200 R:dr för att med detta vapen förse de Flottans fartyg, hvilka dermed böra armeras, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte bevilja det af Kongl. Maj:t sålunda äskade anslag. 4:o Till fullföljande af planen för nybyggnad och förändring af Fy rame, återstående kostnad 85,675 R:dr. Enär Utskottet anser Fyrtrnes ändamålsenliga ordnande och fullkomnande vara ett ganska vigtigt före rwål, som samhället är pligtigt att bekosta, tillstyrker Utskottet bifall till hvad Kongl. Majit i denna del föreslagit. 5:o Till anskaffande af en hydraulisk press och inrättande af en ångpanne-verkstad i Carlskrona 29,300 R:dr.
Äfven om jag härföre skulle ådraga mig Hr Tornerhjelms missnöje och enahanda förebråelse, som vederfarits en föregående talare, kan jag dock icke underlåta gifva den åsigt tillkänna, att man begagnat frågan om Alnarp såsom tillfälle för att förskaffa berörde Landsb. en löneförhöjning, som för sig saknar allt fog. Går man nemi. till första behandlingen af förevar:de ämne, så finner man att K. M;s Bef:h:de i nämnde län tillstyrkt, att först och främst 40 ä 50 t:l:d af AInarps kungsgård skulle derifrån afsöndras och uplåtas till Landslun, för att af honom användas till sommarlustsiälle, tvertemot den nåd. föreskriften, att Alnarp ständigt skall för Statsverkets räkning utarrenderas; vidare tillstyrktes af samma K. M:s Bef:h:de, att Landsh:n i st. f. de 1,400 t:r spanmål, han f. n. af Alnarps arrende-afgif - 368 Den 25 April. ter äger att upbära, skulle erhålla 1,600 t:r. K. Brefvet af d. 24 Febr. 1837, som bestämmer regleringen af lönevilkoren för samtlige Landshir, fastställer lönen för Landsh:n i Malmöhus lät) till 6000 Rdr Bko. Nämnde belopp skulle dock icke utgå i penningar af statsmedlen, utan uti erforderligt antal t:r arrende-spanmål från Alnarp, hvilken kungsgård alltid för Statsverkers räkning borde utarrenderas på 30 år åt gången. Då denna reglering gjordes, befanns Alnarp redan sedan år 1831 utarrenderadt på 30 år, emot 1,400 t:r spanmål, häruti inberäknadt lösen för arbets skyldigheten. till kungsgården, och hvilka 1,400 t:r spanmål an visades åt Landshtn att upbära såsom, i enlighet med uptagen markegångsberäkning, motsvarande den för honom bestämda lönen. Derjemte stadgades i samma K.
Det skulle i sanning fägna mig, om jag i så måtto misstagit mig, att någon af dem, ehuru af mig osedd, skulle vara tillstädes, men det är åtminstone icke något misstag, att i den mån det med hvarje riksdag blifvit svårare för R. St. att upfylla sitt kall såsom representanter, har det och blifvit svårara, — att ej säga omöjligare — för Regeringen att i fullt mått upfylla sitt, ty det lärer väl icke kunna påstås, att R. St:s förhandlingar gifva full ledning för Regeringen i och för bedömandet af R. St:s egna åsigter, och ännu mindre af hvad man egentligen kallar den allmänna folkviljan i landet. Af alla dessa sammanlagda förhållanden drager jag den slutsatsen, att bristerna i vårt representationssätt förorsakat den försoffning, som f. n. eger rum inom landet. Denna försoffning, — denna liknöjdhet för landets vigtigaste frågor röjer sin tillvaro uti en viss tystnad i de politiska frågorna, men denna tystnad åtföljes af ett doft missnöjé med R. St., med Regeringen och med det bestående, och om detta leder till hvad jag befarar, en minskad fosterlandskänsla, är delta vida farligare, vida betänkligare än de ögonblickliga förvillelser, hvartill kanske någon gång för långt drifna anspråk varit vållande. Det är kärleken till fosterjorden, som framför allt bör vårdas; ty vi måste erkänna, Mine Hrr! att det varit fosterlandskänslan, som mången gång räddat Sverige, då det stått vid branten af dess fall. Deremot har det — och jag kan ej utan oro för framtiden tänka derpå — just varit en sådan försoffning — en sådan sorglöshet, — en sådan oenighet, som den, hvilken uppenbarar sig hos och ibland oss, hvilken, enl. historiens vittnesbörd, i andra stater visat sig såsom förebud lill stora samhälls-olyckor. Vi böra ej förakta denna varning. Allt detta framställer sig nu för mig i bjertare färgor, då jag tager i betraktande, hvilken lycklig framtid vårt fädernesland med dess många resurser, med dess idoga befolkning skulle kunna ega, om vi icke, såsom nu är händelsen, splittra utan i stället förena våra krafter för ett gemensamt mål.
Om denna väganläggning har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bos Styrelsen öfver vägoell vattenbyggnader under den 29 Februari 1848 gjort framställning. 9:o Förändring af vägen emellan Daksta och Spjute gästgifvaregårdar, hvarigenom den, med undvikande af tre farliga och branta backar, skulle blifva kortare genom broläggning öfver Skuleviken. Kostnaden uppgifves till 5,732 R:dr. 10:o Förflyttning af en byväg, hvilken i följd af landsvägens omläggning söder om Hernösand, enligt mom. 6 i föregående andra punkt, varder rubbad, för hvilket arbete, uppskattad t till en kostnad af 1,004 R:dr 9 sk., Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader i underdånighet föreslagit ett statsbidrag af 500 R:dr. Många flera arbeten af allmän-nyttig beskaffenhet finnas som bär skulle kunna uppräknas, men jag inskränker mig till de nu nämnda, såsom varande af mesta vigt för orten, och jag vågar tro, att behofvet, påkallar dem i den ordning de bär äro nämnda. Likaledes äro bär förbigångna de smärre förbättringar, hvilka, utan Statens mellankomst, dels redan äro verkställda och dels kunna verkställas, i den mån kommunerna antingen sjelfvilligt erbjuda sig dertill, eller kunna till åtagande af dem antingen förmås, eller åläggas. — Enligt hvad jag i det föregående haft nåden nämna är, enligt min öfvertygelse, förändring af passagen öfver Ångerman-elfven framför alla andra kommunikations-förbättringar af behofvet påkallad. Den £ mil långa öfverfarten ifrån Hernön å ena till Weda å andra sidan är för lång och svår att passeras på färja; och i stormväder är denna passage icke allenast äfventyrlig för lif och helsa, utan äfven stundom omöjlig, så att poster, så viii som resande ganska ofta antingen blifvit flera dagar uppehållna, eller ock fått göra en besvärlig och lång omväg till annat ställe, der öfverfarten med mindre äfventyr kunnat verkställas. Någon sådan förbättring, om ock dess nytta icke kan bestridas, är ej af så stort behof å de andra vattendragen.
vill imponera p&amp; en mecl obegripliga skeppartermer, sd blir inan mart lugnad och finner, att det ar hufvnclsrtkligen om miinniskor och deras oden,: 3om dessa historier och smislii-ker med viistknstmotiv beriittn. Hafvet och hvad dartill hor hnr fBtt mlldeles lagom nt rgmrne npplBtet &amp; t sig for att bilda en verkningsfull ram] wing slrildringarna af slriirgiirdsboncler ach fiskme, och lokalpriigeln 81- siillsynt god, utan att nigra p5ifallande inedel ha anlitats. De Bro alls iclre nlodernt skrifna, dessn berattelser, tviirtoll-1 rnyclret realistislra, lcanske allt for mycliet for mBnga finkiinsliga, lBsares smak. Realismen iir dock icke tendentios och uppr ' ifvande utan mildrad och utjamnad af en pH det hela taget gauska vanlig, blott helt svagt ironiek humor och ett rattfardighetskraf, som giirne vill stBlla allt i ordning till slut. Diirfor verkar det icke sB hemskt, soin man sknlle tro, n5ir den gqnde rBfven E h s i den forsta beriittelsen, &gt;) Nils i Fjordbacken)), gfir och hanger sig i ladan a€ Samvetslcval ofver att han for m h g a 3ir tillbalra medelst ett armngeradt skel~psbrott driinkte J d l a, sitt hnslrorq. Och man fbrl5ter sl ?elrnnnnen Joel, ntt hans sorg tar ett slnt och att han Hter en vacker sondczgsliv %ll pB hafvet med jublande lust kan dm ' till med)) he$ dnn.driugedasen p i sin harmonilra, fastiin det var efter den Men h a m lz5iraste dansat sig till dods. I)) Prasten och 18saren~ Br forf.
Hvad mer af Achab sägandes är, och hvad allt han gjort hafver, och om det elphenbenshus som han byggde, och om alla de städer som han byggde, si, det är skrifvet i Israels Konungars Chrönico. Alltså afsomnade Achab med sina fäder; och hans son Ahasia vardt Konung i hans stad. Och Josaphat, Asa son, vardt Konung öfver Juda, i fjerde årena Achabs, Israels Konungs; Och var fem och tretio år gammal, då han vardt Konung, och regerade fem och tjugu år i Jerusalem; hans moder het Asuba, Silhi dotter; Och vandrade uti allom sins faders Asa väg, och gick icke derifrå, och gjorde det Herranom behagade. Dock kastade han icke bort de höjder; och folket offrade och rökte ännu på höjderna. Och han hade frid med Israels Konung. Hvad nu mer af Josaphat sägandes är, och hans magt, hvad han gjort, och huru han stridt hafver, si, det är skrifvet i Juda Konungars Chrönico. Och fördref han desslikes utu landena hvad ännu qvart var af de roffare, som i hans faders Asa tid igenblefne voro. Och ingen Konung var i Edom; men en höfvitsman var regent. Och Josaphat hade låtit göra skepp i hafvet, som skulle till Ophir att hemta guld; men de foro intet åstad; förty de vordo sönderslagne i EzionGeber. På den tiden sade Ahasia, Achabs son, till Josaphat: Låt mina tjenare fara med dina tjenare i skeppen; men Josaphat ville icke. Och Josaphat afsomnade med sina fäder, och vardt begrafven med sina fäder uti Davids hans faders stad; och Joram hans son vardt Konung i hans stad. Ahasia, Achabs son, vardt Konung öfver Israel i Samarien, i sjuttonde årena i Josaphats, Juda Konungs, och regerade öfver Israel i tu år;
Tiden är inne, då Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande för Tredje gången bör till Eder Kongl. Maj:t i underdånighet afgifva den uti Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Circulaire af den 17 April 1821 anbefalda underdåniga Berättelse, angående Länets tillstånd i Ekonomiskt och Statistiskt hänseende; Och det är af sådan anledning, som Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nu, efter att ifrån underlydande Embetsmyndiglieler och Tjenstemän i Orten hafva infordrat de upplysningar, hvaraf Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande ansett sig i behof, för att, så fullständigt som möjligt, kunna fullgöra detta sitt vigliga åliggande, underdånigst utbedjer sig, att få fästa Eders Kongl. Majrts Nådiga uppmärksamhet på den ställning, deruti Jordoch Bergsbruket, jemte Öfrige Näringar i Länet, under senast förflutne Fem år sig befunnit, samt de omständigheter, sora, i ett eller annat afseende, härtill må anses hafva bidragit. — 4 Utaf de ämnen, som, jemlikt högstberörde, samt Eders Kongl. Majlis Nådiga Circulaire af den 14 November 1827 och den 17 April 1828, skola i Berättelsen upptagas, förekommer: iso Länets Allmänna beskaffenhet: Deruti hafva några förändringar, sedan 1828 års Berättelse till Eder Kongl. Majit i underdånighet afgafs, icke inträffat; hvadan Eders Kongl. Majus Befallningshafvande torde i Nåder tillåtas åberopa hvad denne och 1822 års Berättelse härom innehålla. 2:0 Länets Innevånare: Ar iS3o besteg sig folkmängden, enligt Mantals-Längderne, till 109,213 personer. Deraf elkade 20,344 at’ Mansoch 28,848 af Qvinskönet, tillsammans 55,192 personer, Mantalspenningar.
Så kan Rydberg kallas våra dagars ypperste svenska sektbildare, om man från ordet sekt tager bort allt hvad det kan rymma af snäfhet och ofördragsamhet. Men viktigare än de resultat, till hvilka Rydberg kom, var andan, som dref honom till strid. Hans sanningskamp var innerst alltid en humanitetskamp. Innerst voro kränkta rättsbegrepp och svidande människoömhet de källsprång, ur hvilka hans åskådningar flöto. För hans milda och kärleksfulla optimism kunde en sådan lära som de eviga straffen ej finnas i bibeln, och ingen möda eller ansträngning skulle vara honom för stor att klargöra detta liksom hans häpna harm och sorg inga gränser kände, när han ändtligen fick ögonen upp för, att lifvet själft i mammonsgudens grottekvarn ägde ett helvete med eviga straff. Den andliga förnyelsens män äro af tre hufvudtyper. Den första är reformatorn, det underbara förkroppsligandet af en hel folkrörelse, som oemotståndlig bryter fram hos denne ende, i hvilkens bröst många släktleds erfarenhet tyckes vara samlad, genom hvilkens stämma oräkneligas längtan och behof tala. Sådan är Luther, den store nyskaparen, hvilkens själ har en grufvas djupa och oräkneliga schakt och hvilkens hjärta som en jätteek har tusen rottrådar i nationens jord. Vid hans sida står hans verktyg, agitatorn. I sin ädlaste skepnad heter han Ulrich von Hutten, den kristne riddaren, hvilkens själ är ett af dessa brännbara ämnen, som den lättaste beröring med sanningsgnistan satte i en låga, hvilken först döden kan släcka. Under den fana han svurit, kämpar han otåligt och hänsynslöst med vers och pamfletter, med blanka och förgiftade vapen, till dess svärd och penna falla ur domnad hand. Den sista typen är humanitetskämpen Erasmus.
Vid Bevillnings-Ulshottels Betänkande, JVs 5. 73 Vid sistlidne riksdag, då lika beskaffade framställningar vid ifrågavarande stad-r gande gjordes, yttrade Bevillnings-utskottet, alt, då den till förmån för utländningar medgifna större lindring innebar orättvisa emot inhemska skeppsrpderierna och för skeppsvarfvet som egde full sysselsättning, icke var behöflig, ansågs stadgandet böra upphäfvas. Dessa åsigter delar Utskottet äfven nu; hvadan och då Utskottet anser någon betydligare tullrestitution, än den i 3 mom. medgifna, tillika med de för tågvirke och segelduk här ofvan föreslagna tullnedsältningar, icke, utan alltför menlig inverkan på de flera inhemska handteringar, hvilka sysselsatta sig med tillverkning af skeppsförnödeubeter, kunna eller böra beviljas, Utskottet hemställer, att, med bibehållande af 3 mom. i 13 § oförändradt, 4 mom. af samma § må utgå. Deremot och enär fartyg, hvilka för eget behof å utrikes ort blifvit försedde med skeppsinventarier, icke synas böra för desamma belastas med tull, så länge inventarierna förblifva i fartygets bruk, och en sådan åsigt, ehuru icke någonstädes i tull-lagstiftningen uttryckt, likväl redan i tillämpningen allmänneligen gjort sig gällande, har Utskottet, i enlighet med Herrar Rosenblads och Wasrns derom väckta motioner, funnit sig böra föreslå det serskilda stadgande härom, som i 4:de mom. 13 § af bilagde förslag förekommer. Nyssbemälde motionärer hafva jemväl tillstyrkt, att berörde stadgande borde medgifva tullfrihet äfven för inventarier, utförda från Svenskt nederlag och sedermera af fartyg, hvarmed utförseln skett, tagna i bruk; men då ett sådant medgifvande innebure upphäfvandet af snart sagdt all tull å utländska skeppsinventarier, har Utskottet ansett sig icke kunna understödja hvad motionärerna i sådant hänseende föreslagit.
Till kronobetjeningens kraftigare bistånd härvid hafva ock i de flesta socknar närmast hufvudstaden ständige fjerdingsman blifvit antagne, hvilka af hemmansägarne inöm socknarne njuta årlig lön. Brottmålens tilloch aftagande inhemtas tillförlitligast af de uppgifter, som af häradshöfdingarne årligen afgifvas till Justitie Stats-Ministern. Femurs-Berättelse för Stockholms Län. Mer och mindre ändamålsenligt inrättade skolor finnas i de liesta socknar och hafva några af dem under ifrågavarande qvinqvennium blifvit stiftade, men sorn en ny organisation af folkskolorna förestår, till följd af föreskrifterna i Kongl. Stadgan om folkundervisningen i Riket af den 18:de Juni O O O 1842, torde det vara utan ändamål att här intaga någon närmare redogörelse för nu befintliga skolor. Hälsovården inom Länet bar under ifrågavarande fem år blifvit besörjd, likasom förut, af t vänne ordinarie och en extra provincial-läkare, hvardera med sitt särskilda distrikt, samt en provincial-chirurg, som ombesörjer läkarevården å Länets häkte, hvarförutan i Södertelje och Norrtelje finnas behörigen antagne och aflönade stadsläkare. Dessutom äro serskilde läkare anställde vid Löwenströmska lazarettet i Hammarby socken, vid läkare-inrättningen i Botkyrka och Salems socknar, vid Drottningholm, vid Ulriksdal för Invalid-korpsen, vid Waxholm och Grisslehamn för de der förlagde kommenderingar, vid Forssmarks, Hargs och Schebo jernbruk, vid Utö grufvor samt vid Gustafsbergs porcelainesbruk. Lazarettsoch kurhusvård har åtnjutits å Kongl. Seraphimer-Lazarettet, der Länet har 20 frisängar somt 10, för hvilka betalning erlägges af besparingar å Länets kurhusfond, ä Löwenströmska Lazarettet, der fattige, så långt utrymmet ruedgifver, kostnadsfritt njuta vård och underhåll, och å Stockholms Stads och Läns förenade kurhus.
LIS Handlingar, som närmare styrka och utreda de af mig här ofvan åberopade förhållanden, finnas för närvarande i Kongl. Styrelsen färdvägopb vattenbyggnader, 548 Motioner hos Ridderslrapet och Adeln 1802. N:o 215. och torde derifrån, vid tillfälle af detta ärendes beredning inom Höglofiiga Stats-Utskottet, blifva för en utförligare kännedom om ändamålets vigt, omfattning och utförbarhet, tillgängliga. Jag anhåller om remiss af denna min motion till Höglofiiga Stats-Utskottet. Stockholm den 30 November 1862. R. Cederström. Af Friherre Raalt? Adam Christian^ angående de jernbanor, som af Staten böra i främsta rummet byggas och understödjas. Då jag, vid remissen af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om jernvägsbyggnader i riket, sistlidne fredag yttrade mina åsigter i frågan, slutade jag med anhållan att få i motionsväg framställa de grundsatser, jag föreställde mig borde, vid anslag till jernvägsbyggnader, hädanefter följas. Då det icke kan förväntas att ett Utskott tager den noggranna kännedom om olika meningar, som yttras vid en remiss, eller derpå gör det afseende, som man skäligen kan hoppas då ett bestämdt yrkande framställe* såsom motion, — den der påkallar ett svar — har jag trott ämnets vigt fordra att jag gifvit denna sednare form åt min mening. Jag vågar alltså, i öfverensstämmelse med mina vid remissen af den Kongl. Propositionen afgifna yttranden, och under åberopande af de motiver jag då anförde, vördsamt föreslå: l:o. Att Rikets Ständer icke må bevilja medel till andra statsbanor, än till de under bygguad varande, för deras skyndsamma fullbordande, och till påbörjande af banan genom Wermland till Norska gränsen, hvilken bana icke synes lofva den inkomst, att enskilda bolag torde bilda sig för dess tillvägabringande, men hvilken af politiska skäl icke gerna kan åsidosättas. 2:o. Att Rikets Ständer deremot, för så vidt tillgångar kunna utan allt för djup skuldsättning beredas, ville med lån till den del af anläggningskostnaden och på de vilkor.