Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom de sålunda anförda prejudikat visar det sig, att den ofullständighet eller otydlighet, som vidlåder lagstiftningen i detta ämne, icke kunnat af lagskip ningen genom stadgad praxis afhjelpas, enär dylik meningsskiljaktighet tid efter annan uppdyker inom lagskipningens högsta instans. En sådan företeelse påkallar alltid uppmärksamhet af lagstiftaren och företrädesvis, när den yppar sig i en fråga af den vigt och den ömtåliga beskaffenhet, som förevarande, der de olika meningarne röra grundbegreppet af en rättsanstalt, nära förenad med en bland de vigtigaste politiska rättigheter inom samhället och följaktligen, under politiskt oroliga tider, lätt kunna växa till våldsamma partistrider. Är härmed, såsom jag hoppas, nödvändigheten af en lagstiftningsåtgärd ådagalagd, så bör det vara lika uppenbart, att en sådan med största fördel för saken tillvägabringas vid en tidpunkt af inre lugn. Under senare riksdagar hafva varit å bane förslag till omskapning af juryinrättningen, och sådana torde väl ännu återkomma. Jag behöfver ej påpeka, huru angeläget det måste vara att vid sådane förslags upprättande och pröfning redan hafva afgjord frågan om den hos oss befintliga jury inrättningens begrepp och verksamhet, d. v. s. huruvida juryn endast har att yttra sig, om en tilltalad är brottslig eller oskyldig, eller ock tillika äger att i större eller ringare mån deltaga uti bestämmandet af det straff, som bör drabba den skyldig befunne. Visshet i detta afseende är ändtligen af nöden vid hvarje val af jurymän, och blifver det i ännu högre grad, ju mera anspråken på enhvar lagtiliämpares insigter och omdöme genom den snart i verksamhet inträdande nya straffjagen ökas. I ett ämne af så stor vigt och omfattning Samt af så djup betydelse har jag icke tilltrott mig att framställa förslag till erforderlig ändring eller förklaring af den gällande lagstiftningen. Jag har endast kunnat och bordt fästa uppmärksamheten ej mindre på nödvändigheten, att någon åtgärd i ena eller andra afseendet vidtages, än ock 96 på den omständighet, att tiden för en sådan åtgärd ur flera synpunkter nu torde kunna anses lämplig.
Af arfvodet till en predikant vid tionde och elfte kronoarbetskompanierna, 750 Ridr, har, efter hvad af det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll inhemtas, sedan tionde kompaniet förflyttats till Carlsborg, endast 500 Ridr utgått för bestridande af religionsvården vid elfte kompaniet; och har Kongl. Maj:t nu föreslagit, att nämnda arfvode helt och hållet måtte ur ordinarie aflöningsstaten uteslutas, men att, enär fråga vore, huruvida jemväl sistnämnda Stats-Utskottets Utlåtande N:o 261 kompani skulle till annan arbetsstation förflyttas, och på förhand icke kunde bestämmas, huru med bestridande af religionsvården dervid kunde lämpligast och fördelaktigast blifva ordnadt, den i detta hänseende erforderliga kostnad måtte, i likhet med hvad vid Disciplin-kompaniet egde rum, af förslagsanslaget för fångvården efter Kongl. Maj:ts bestämmande utgå; hemställande Utskottet, att Kongl. Maj:ts berörda nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. 8:0. Likaledes tillstyrker Utskottet, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga förslag, att, sedan kronohäktet i Sundsvall genom Kongl. Maj:ts beslut den 13 Januari 1863 blifvit indraget, det till belopp af ‘250 R:dr i ordinarie aflöningsstaten upptagna arfvode för en predikant vid samma häkte måtte ur staten uteslutas. Då vid elfte kronoarbetskompaniet endast en subaltern-ofticerare är i staten upptagen, men, efter tionde kompaniets förflyttning, befälet vid förstnämnda kompani måst ökas med ytterligare en subaltern-officerare, har Kongl. Maj:t föreslagit, att, för befälets vid elfte arbetskompaniet tillökning med en subalternofficerare, arfvode till en sådan måtte i staten upptagas med 787 R:dr 50 öre; och får Utskottet till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. 10:o.
Min mening är, att denna skyldighet borde inträda, åtminstone redan när en stad räknar öfver 1,000 innevånare. Då stadsfullmäktige utöfva sin myndighet på grund af medborgerligt förtroende, har man uti detta förhållande full anledning till det antagande, att de med större noggrannhet, omsorg och nit skola egna sin uppmärksamhet åt vården af kommunens angelägenheter och befordrandet af dess väl, än en af kommunens samtliga röstberättigade medlemmar bestående församling, som icke eger tillfälle till någon annan samverkan, än då den på kallelse sammanträder inför Magistraten. Genom sitt initiativ kunna stadsfullmäktige af egen drift aktivt uppträda med förslag till utveckling af kommunens fördelar, och genom sin arbetsordning underkasta dem en noggrann och omsorgsfull pröfning; den allmänna rådstugan kan svårligen ingå uti en sådan, i fråga om de förslag, sora densamma af Magistraten eller Stadsnämnden föreläggas. Dess beslut komma förty i de liesta fall att bestämmas efter ögonblickets, eller på förhand beredda intryck. Kontinuitet uti verksamheten för kommunens bästa kan dessutom med full friskhet hos stadsfullmäktige upprätthållas och fortgå; en sådan kan deremot knappast förutsättas hos den allmänna rådstugan. Den allmänna rådstugan innefattar för öfrigt en hittills i de flesta städer, om ej alldeles okänd, så åtminstone föga bekant ordning för handhafvandet af stadens angelägenheter, och kan derföre ej heller anses vara af det allmänna tänkesättet omfattad med någon förkärlek framför den föreslagna institutionen af stadsfullmägtige. Förslaget JV° 2, § 48, jemförd med § 88. De här nämnda »taxor på allmänna rörelsen» kunna vara dels sådana, som bestämma det pris, enskilda idkare af vissa yrken högst få fordra för något arbete, tjenst, eller annan postation af den beskaffenhet, att priset derå lagligen kan genom taxa regleras, dels sådana, som bestämma beloppet af den ersätt - ning, sorn skall gifvas för begagnandet af vissa, till underlättande af den allmänna rörelsen på stadens bekostnad gjorda och underhållna inrättningar af olika slag. Exempel på de förra äro åkaretaxorna, och på de sednare, hamn-, bro-, våg-penningar m, m.
Jag, som kände huru ytterst känslig Ivanoff var för tonkonsten, föreslog att göra ett försök, huruvida en krigisk musik kunde leda hans tankegång i en riktning, hvarunder han lättare skulle uthärda plågorna. Jag klädde dessa tankar i ord; fältskärn grinade litet försmädligt, och sade: «Det står att försöka; likväl anser jag det bättre att löjtnanten lånar oss sin armstyrka, den behöfs bättre.» Litet harmsen, meddelade jag min tanke och hans svar åt vår värd. «Skulle ni genom harmonin kunna stilla hans häftighet, fordras det ju mindre armstyrka,» svarade han. «Jag, Vasilij och två unga raska drängar äro till hands. — Han förde mig till instrumentet. Der stod jag nu och besinnade, huru otroligt lätt det är att göra projekter, men huru mycket det fordras att utföra dem. Älskare af denna slags musik, har jag i senare tider haft ringa eller intet tillfälle till öfning — ty ett fortepiano hör ännu till undantagen här på orten. I den afgörande momangen stod jag förlägen öfver min förflugenhet; men snart fattade jag mod, när jag genom några löpningar funnit att instrumentet var ovanligt godt. Derpå spelade jag ett enkelt musiknummer, som låg framme och var mig bekant; jag gaf derunder akt på patienten. Fältskärn biföll, ehuru smågrinande åt värdens förslag, att förbinda på majoren ögonen, som redan börjat småyra och prata i kors. Men nu tystnade han, och antog en lyssnande ställning. Han lemnades så en liten stund, men när operationen företogs, ryckte plågorna honom ur denna dvala; då föll jag in med «Bataille de Leipzig.» De första tonerna väckte en skakning hos patienten — derpå hörde vi, huru han trodde sig vara på stridsfältet i spetsen för sitt folk, ty han uttalade det ena kommandoordet efter det andra och uppmanade dem att «gå på!» Om hans krafter tillåtit, hade de som höllo honom, säkert ganska handgripligt, fått vidkännas denna förblindelse. Men nu måste likväl smärtan blifvit honom för våldsam; ty han ropade: «Paul Grigorjewitsch, tag emot kommando, jag är blesserad!
M. anhålla om ett påbud, hvarigenom allmänheten påtvingades den ena eller den andra öfversättningen, utan Utsk. ansåg sig böra afgifva sitt tillstyrkande om underd. anhållan, alt K. M. ville låta ombesörja ett förtydligande af K. cirkul. d. 7 Juli 1841, genom hvilket anbefalldes, att vid ele - Den 29 Jan uari. 219 mentar-läroverken etc. Vi hafva sett de vådliga följder tvångsåtgärder i detta afseende medfört, och PresteSl-.s ledamöter inom Utsk. afstyrkte alla imperativa åtgärder, såsom ganska betänkliga till sina följder. På grund häraf anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag. Hr Tham, Casper Wolrath: I egenskap af religionslärare inom en församling och f. d. lärare i ett publikt läroverk, anser jag mig pligtig att i detta ämne gifva mina tankar tillkänna. Uti det läroverk, vid hvilket jag varit anställd som lärare, hafva ganska mångå olägenheter visat sig deraf, att tvenne olika uplagor af katechesen funnits. Del har gått ända derhän, att hos lärjungar, till antalet 15 eller 16, har man påträffat 3:ne olika uplagor af katechesen, och jag hemställer till Hrrme, om icke denna splittring, denna söndring mycket måste nedtynga och försvåra lärarens verksamhet, och om icke derigenom, att en bestämd bibeluplaga icke följes, undervisningen måste blifva olika för dem, hvilka begagna olika kateches-uplagor. Jag vill visserligen icke förorda den ena eller andra uplagan, men tror dock, att det alltid vore nyttigast och bäst, att de i katechesen intagna bibelspråken hemtas ur den bibeluplaga, som af Konung och Ständer blifvit antagen, hvarigenom lärjungarne skulle känna sig mera hemmastadda i bibeln, när de på egen hand börja läsa densamma. Man kan icke föreställa sig hvad den bekanta bokstafven är för en stor hjelp åt lärjungen. Nuvar. olikhet emellan språken i katechesen och sådane de finnas i bibeln, måste således försvåra den sednares läsning då denna hjelp saknas.
Motionernas syfte har väl egentligen dock varit, att Sverige måtte ingå med de öfriga garanterande magterna i just en sådan öfverenskommelse, som Hans Excellens antydt; och att icke någon framställning härom från utländsk sida blifvit gjord, borde, efter mitt förmenande, i svaret på motionerna icke hafva omnämnts, enär Sverige likaväl som dess med-garanter varit berättigadt att, om upphörandet af Polska folkets lidande väcka fråga. Utskottet anför vidare, det Utskottet anser »alt såväl frågan om, som sättet hvarpå Sverige lämpligast må ingripa i främmande länders angelägenheter, är och bör vara öfverlemnad åt Regeringen, som ensam har tillgång till de för vidtagande af åtgärder i delta hänseende erforderliga upplysningar.» Detta Utskottets resonnement anser jag vara lika opåkallad t som besynnerligt, enär det väl aldrig varit hvarken motionärernes eller någon annans mening att vilja ingripa i Konungens prerogativ, men rättigheten att i underdånighet till Konungen framföra sin önskan, i hvilken fråga som helst, må väl vara Rikets Ständer förbehållen, då det alltid tillkommer Konungen att i sista hand pröfva och afgöra om den gjorda framställningen kan eller bör till någon åtgärd föranleda. Utskottet hade, enligt min åsigt, bort helt enkelt, med erkännande af Sveriges förpligtelse att gemensamt med öfriga garanter af Wiener-traktaten fordra tillämpning af de i samma traktat bestämda vilkor, endast och allenast på den grund afstyrka bifall till de väckta motionerna, att Utskottet var förvissadt derom, att den Svenska Regeringen i förevarande fråga handlar på det sätt, som med Sveriges värdighet är öfverensstämmande.» Häruti instämde Johannes Magnus Lundahl från Skaraborgs län. Bih. till R. St. S Sami. 28 Häft. 2 STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 115. 1 N:o 115. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 April 1863, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl.
Hans moder het Asuba, Silhi dotter. Och han vandrade uti sins faders Asa väg, och gick intet derifrå, att han ju gjorde det Herranom väl täcktes; Undantagno, att de höjder icke borttagne vordo; förty folket hade ännu icke skickat sitt hjerta till deras fäders Gud. Hvad nu mer af Josaphat sägande är, både det första och det sista, si, det är skrifvet i Jehu gerningar, Hanani sons, hvilka han upptecknat hafver uti Israels Konungars bok. Derefter förenade sig Josaphat, Juda Konung, med Ahasia, Israels Konung, hvilken ogudaktig var med sitt väsende. Och han samfällde sig med honom till att göra skepp, att de skulle fara till sjös; och skeppen gjorde de i EzionGeber. Men Elieser, Dodava son af Maresa, spådde emot Josaphat, och sade: Derföre, att du hafver förenat dig med Ahasia, hafver Herren omintetgjort din verk. Och skeppen vordo sönderslagne, och kunde intet till sjös fara. Och Josaphat af somnade med sina fäder, och vardt begrafven när sina fader uti Davids stad; och hans son Joram vardt Konung i hans stad. Och han hade bröder, Josaphats söner, Asaria, Jehiel, Zacharia, Asaria, Michael, och SephatJa; desse voro alle Josaphats, Juda Konungs, barn. Och deras fader gaf dem myckna gåfvor i silfver, guld och klenodier, med fasta städer i Juda; men riket gaf han Joram; ty han var den förstfödde. Då nu Joram uppkom öfver sins faders rike, och vardt dess mägtig, drap han alla sina bröder med svärd, dertill ock somliga af de öfverstar i Israel. Tu och tretio år gammal var Joram, då han vardt Konung; och regerade åtta år i Jerusalem. Och vandrade uti Israels Konungars väg, såsom Achabs hus gjort hade; förty Achabs dotter var hans hustru; och han gjorde hvad Herranom illa behagade.
Uti den allt större osäkerheten å allmänna landsvägarne, hvarigenom poströfverier oftare inträffat än förr, helst sedan olyckligtvis äfven skjutgevär börjat vid dylika våldsgerningar begagnas. Då under sisth år öfver 30 millioner r:dr b:co med posten afgingo endast från Stockholm, och deribland på en gång ibland flera hundra tusen r:dr i kontanta penningar, en följd deraf att användandet af inrikes vexlar till dylika remisser olyckligtvis ännu ej kommit i bruk, sä löper statsverket en risk, som kunde leda till oberäknelig skada. Då postverket saknar medel att äga egna vagnar, hvarmed äfven resande kunde medfölja, och endast med sådan lägenhet befordras penningar i andra länder, så har det intet annat medel att skydda posten, än att låta den medföljas af beväpnade postiljoner. Ehuru otillräckligt detta skydd emot verkligt öfvervåld är, så har dock poströfverier mera sällan inträffat vid af postiljon beledsagad post och har derföre postverket ansett sin pligt vara att alltmera utvidga postiljons-beskickningarne, men Dea 29 Mara. 387 då hvarje postiljon, utom lön af 60 r:dr b:co, fullständig beklädnad och beväpning med sabel och pistoler, för hvarje resedag erhåller ett traktamente af 1 r:dr b:co, så medför denna inrättning en alltjemt tillvexande utgift, hvilken på ofvannämnde 2;ne år ökades från 46,686 r:dr lill 53,348: 39. Långt ifrån alt kunna åstadkomma en minskning i ofvannämnde betydliga utgiftsposter, komma de således att i alltjemt stigande proportioner trycka postverkets stat. Slutligen måste jag göra R.
Sedan Herr Grefven och Ordföranden tillkännagifvit, att läsningen af de öfver Kammar ärender uti StatsRådet förde protocoll vore fulländad, och nu endast återstod att in pleno upläsa tvänne dertill aflagde protocoll, det ena af den 5 December 1811, angående Fullmäktiges för privata delägare i GeneralTullarrendet anförde underdåniga besvär öfver KammarRättens utslag i fråga om bevillningsafgifters erläggande för ränteoch vinstutdelningar å actier i Tullarrendet, och det andra af den 28 December samma år, rörande Svenska Landtbruks Academiens stiftelse, uplästes nämnde protocoll, hvarefter Herr Grefven och Ordföranden uppå fråga, om någon anmärkning under läsningen af de i Kammar ärender förde protocoll blifvit gjord, erhöll det svar, att någon sådan ej ägt rum. Då Utskottet vid förra plenum icke hunnit fullända läsningen af de uti särskildte upgifne händelser från Herr Baron och HofCanzleren inbegärte protocoll, uplästes nu protocollet för den 17 Martii 1811, då Riksstyrelsen öfverlemnades till Hans Kgl. Höghet KronPrinsen, samt protocollerne af den 27 Februarii och 4 Martii 1811, i anledning af innevarande Riksdagens flyttning till Örebro. Efter det Herr Grefven och Ordföranden erinrat Utskottet, att detsamma genom protocollsutdrag från de respective RiksStånden till efterrättelse erhållit del af den underdåniga adressen till Kgl. Maj:t, rörande Hans Kgl. Höghet Kronprinsens förordnande att förestå Regeringen under Hans Kgl. Majrts sjukdom, frågade Herr Grefven och Ordföranden, om någon anmärkning för öfrigt vore att göra vid de nu upläste protocoll, hvilket med Nej besvarades.
Stad förunnad befrielse från grundräntans utgörande efter förvandling af det Staden donerade hemmanet Östanbro i Söderala Socken. KronoTionde af ett stomhemman anslaget Pastor i Wernamo. Comministern i Kohlbäck anslagen ränta. Åtskilliga Presteoch Klockare-bohls räntor. Räntan af ätskillige stomhemman. Preslernes utlagor af några Prestgårdar och Bergsfrälset samt räntan af Transtrands Kapellansbohl. Calmar Gymnasii ByggnadsCassa anslaget. Baldringe Kyrka. Räntor anslagne Hoby Kyrka. Dito dito Warnhems Klosterkyrka jemte Höjentorps Kyrka. KyrkoTionde. Novo Conto till Sammandraget Öfver i 1844 års Kronooch Krono! ronden, utvisande under hvilka Titlar DEBET. Enligt bifogade Sammandrag, grundadt på 1844 års RiksHufvudBok, upptagas de deri förekommande Afkortningarne på Ordinarie Räntan och KronoTionden sålunda, nemligen: Ordinarie Afkortning-. Adliga och Säteri Friheter Bergsfrälse Friheter Allmogens Friheter Uppodlings Friheter Everdlig donation Förläning på lifstid Förläning på behaglig tid .. Köpte Gods och Räntor Förpantade Hemman och Räntor . Förbytte Hemman och Räntor . Vederkände Hemman och Räntor Ersättnings Hemman och Räntor Reductionsoch Liqvidations-Fond BvtesFond Förmedlade Hemman och Räntor Förarrenderade Hemman och Räntor Stadge Hemman och Räntor . Inoch Under-lagde Hemman och Räntor Transport Ordinarie Ränta. Kronovärde. Spanmål. Räkenskaper upptagne Åfkortningar å Ordinarie Räntan dessa Åfkortningar rätteligen böra hänföras. Ordinär ie Ränta • KronoTionde. Kronovärde. Markegångsvärde. Spanmål. Markegång;- värde. R:dr. sk. rst. R:dr. sk. rst. T:r. kpr. R:dr. sk. rst.
Tumb von Weiiifj;,rdteu i lifdttbcn till ©menjfa Armeen, åren 1707 od) 1709, yr eif Rall t från be till beni pantföriTrifne Äronogobfen Svonneburg, ©millert od) ©egemolb i S fflatib: Sitt ^ongl. dlainmav.kollegium mai reban, år 1722, funntt benna §orDran icfe mara få beftorft, att o ben till betalning funbe gobfdnnas; men Dosf ()cs> ^ongl. c*D2aj:t, famina år, t unberbånigbet Ijemjldllt, att, på bet von Sirokirchs Slrfmitigar måtte l)Oö i^ejierliga Sv pff a SRcgcrinaen funna göra ftna §orDringö*anfptåf gdllanDe, Äongl. ?02aj:t tdcf* ted för bein å berörbe gorbran utfdrba beg Slå Diga Certtftcat, helft ?trfroin* garne afgifmst fin Sleocrd att, i hdnbelfe gorbrtngen icfe (Fulle af StpjFa Sve* geringen gobfnnnad, öf oer benfamma, innan något berent blefme fajljtdllbr, förft (Fulle liqoibetad; Sitt Derefter, ej minbre von Strokirehska Slrfmingarne hod JDejfertiga Siptfa Svegertugen anmält fig om $otDr ingend iitbefommanbe, dn ccf ©memfa SSefficfningen t ^eterdburg, uppå Äongl.
V.-o 1. nad8- oell und6rbä!l8-9N8lgF, utan nä»on krän b^^nadern68 belgFenbet bärledd be^rän8nin», livariAenom äfven lättare tillfälle berede8^gtt ekter de 8er8bilde bebokven lämpa användandet ak befintlige tillgängar. Indeldte räntor bronovärdi 27,865: 36. 8, utförd t efter kör 8lag8-marbegäng rnecl , 152,771: Inclelc! 8panmä! 81,704 tunnor 16 kappar kör8lag8vi8 ä 6 Kalr tunnan 490,227: Oindeidt d:o 3,595 tunnor ä d:o 21,570: 1ill8amman8 k:dr 988,880: I »leende pä regleringen ok 8:de Dukvud-liteln, fram8täiler I^ongl. Alaj:t kolbonde köralag: Dä den ifrågavarande lönen vi8at 8ig allt iner ocb mer al bebokvet päballad, an8er K.ongI. Dxpeditionen8 an8lag bebökver doeb ingen körböjning, enär de äro inbegripne i den kör Dxpeditionen upptagne 8umma ak 14,824 Il:dr 32 8b. 43 2:o Dä Kili8-^rebivet8 tjen8temanna-per80nal är för bebofvet alldele8 otillräcklig oeb nödvändigt sr, att tjen8tem8nnen der8täd68 fördela8 pä tvä utdelningar, en för den dagliga tjen8tgöringen oeb en för den ln8tori8ba kor8bningen, före8>og kongl.
Guldmedaljen är här af 10 dukaters vikt, bär på åtsidan Gustaf I I L s bröstbild och på fråu-_ sidan akademiens valspråk inom en lagerkrans. Pristagarens namn kungöres på samma sätt, som då stora priset utdelas, prisskriften uppläses, där så tiden medgifver, men intages i regeln ej i akademiens handlingar. Vid liedersomnämnande, som slutligen är den lägsta graden af utmärkelse för en täflande, tillkännagifves på högtidsdagen blott styckets, ej författarens namn. Sitt stora pris har akademien under de 105 år, som nu förflutit från hennes instiftelse, en enda gång tilldelat en kvinna. Det var år 1851, då Thekla Knös erhöll denna utmärkelse. Redan är 1845 hade den hedern vederfarits henne att några af henne efter täflingstidens utgång insända dikter, kallade » Bilder från hemmet », blifvit upplästa vid akademiens högtidsdag, ehuru utan angifvande af författaren. Uppmuntrad häraf, inlemnade hon år 1851 dels en större sammanhängande dikt, kallad » Ragnar Lodbrok », dels en samling smärre skaldestycken. För Ragnar Lodbrok tillerkändes henne akademiens stora pris och för hennes smärre dikter det mindre priset — således en dubbel utmärkelse, som är enastående i akademiens häfder, enligt hvilka dessa båda pris aldrig på en gång vunnits af någon annan. Thekla Knös var då 36 år och hade sedan sin tidigaste ungdom sysslat med poesi, hvartill hon af naturen ägde stora anlag, utvecklade i ett högt bildadt hem — hennes far var professor i Upsala — och under umgänget med de vittra storheter, som då funnos i vår första universitetsstad, en Geijer, Atterbom m. fl. De hufvuddrag, akademien berömde i hennes diktning, voro naivitet i uppfattningen, friskhet i känslostämningen, skönhet i färgen, klang i uttrycken. Därför saknar man ock i hennes Ragnar Lodbrok det kämpastarka, som synes tillhöra det heroiska ämnet. Dess mer lyckade äro de många delar af dikten, där vekare stämningar skola skildras. Läs t. ex. » Aslögs sång »!
En stunds rast måste jag unna männen och äfven hästarne, de skulle ej uthärda eljest; huru skulle då du, ljufva, icke uttröttas. Hvarföre vill du icke slumra? Och jag nänns dock knappt be dig derom, jag finge ej då se dina ögons glans och höra din rösts ljufhet". "Jag kan ej, jag är så underlig i mitt sinne, så många tankar tränga sig in på mig, och jag kan dock blott tänka ett att jag funnit dig". "Du saknar dina veka kuddar i ditt hem". "Aldrig har jag hvilat på kuddar så veka som detta gräs!" Hastigt spratt en af de sofvande männen upp, lade sitt öra tätt till jorden och lyssnade ett ögonblick. Salik blef uppmärksam. Mannen steg fram till honom. "Salik Sardar Khan, hör du ej hästarnes hofvar? Har också du blifvit bedårad af en qvinna". Saliks öga sköt en blixt i natten. "Abbas! dock på dig vill jag icke vredgas". Nu lutade sig äfven Salik till marken. "Dessa hästar äro många, det är visserligen Schachens utskickade, som förfölja oss. Vi få ej blottställa Alhejdi". Han hvisslade, i ett ögonblick suto männen till häst. "Till öknen, tyst försigtigt som den lurande tigern, men snabbt som vingade fogeln". Ett susande for genom bergen, snabba skuggor skiftade öfver marken, var det lätta moln, som skuggande flögo öfver fältet? var det en sakta nattvind som fläktade? Men fästet är klart som en dunkelblå azur, intet blad röres på de trän, som omgifva källan, der Alhejdi hvilat; och nu äro skuggorna försvunna och allt är stilla och tyst och dunkelt kring lilla källan. Men längre skrider natten, och den späda blomman, van blott vid lek och ljuf hvila efter leken, domnar och bleknar. Alhejdi vill icke, att Salik skall varsna hennes trötthet, hon håller sig ännu uppe, men hon vacklar. Snabb som blixten är Salik af hästen. "Flygen, söken om det är möjligt finna en källa. Vi rasta, om än tusenden förföljde oss.