Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fartygens förslitning i början fördeldt pä 10 år med afdrag af 33 proc. af primitiva kostnaden, hvartill det då anses kunnna försäljas; afsatte till nybyggnads-fond För hafverier och oförutsedda händelser 6728: 24. 4000: — 2000: — och sängkläder, serskildt Kalkylerailt maximi-belopp af inkomst: 200 Kommerce-lästers drägt ä 400 Tons anses i medeltal för allt slags gods gifva 1 £t per Afgift till kajutan för mat, vin 125 r:dr. 2:o 6 Akter mellandäcks-platser ä 100 r:dr 4 fragter 2400: — Obs. Afgift till Styrmans-messen för mat, koj och säugkl. 60 r:dr. 3:0 20 Förrumsplatser å 33: 16., 4 fragter, åt hvilka endast hestås hängmatta, valten och ved till kokning, men mat bland besättningen mot 50 proc. förhöjdt portionspris om passageraren ej vill medföra egen proviantering ■ 2666: 32.12066: 32. Ärligt bidrag af allmänna medel, de första 3:ne åren dock 8000 . 6000: — Inkomst-öfverskott B a n co. 20728 24 37266 32 16538 Den 30 December, f. m. Banco. Afgår 5 proc. kapplake lill besättningen 1550: — samt 33 proc. af brulto-inkomst för lägre fragter eller passagerare-brist 10333: 16. 11883 16 Antagligt minimi-öfverskott 4654 40 Paket emellan Götheborg och S:t Barthelemy. Mil skepp af samma drägtighet som New-Yorks Paket och med samma besättnings styrka och öfriga kostnader lika ulföres årligen 20728 24 Ilalkyleraelt maximi-belopp af inkomster: 200 Kommerce-lästers drägt å 400 Tons anses i medeltal för allt slags gods gifva 1 £t 10 per
Man bör således icke jemföra sådan egendom med landtbruk, eller arfslagarne för den förre, med arfslagarne för det sednare, hvarom jag sedan skall tala. 8;* D e ii ii November f. m. Angående den lika arfsrätten för Presters barn, har nian väl åberopat, att Ståndet, redan vid Johan III:s kröning i56f), begärde att få den sådan. Men man bör erinra sig, att tillåtelsen för Presterna, alt gifta sig då ännu icke var 5o år gammal, och att det då icke var längre sedan, all den jord, som af deni innehades, tillhörde Kyrkan. De ansågo sig sjelfve, och ansågos af Folket för hvad de vörö, och ännu för det mesta äro, boställshavare. Det var då icke underligt, om deras qvarlåtenskap snarare ställdes i likhet med Borgarens rörliga gods, än med jordbrukarens fasta egendom. Mig synes följaktligen , att de jemföretser, Utskottet uppdragit, nog mycket halta. /po Efterdömet af den lika arfsrätt, hvilken såsom undantag ägt rum i en landsort j det gamla Wärends härad i Småland, utan alt medföra skadliga följder. Exemplet torde dock icke vara bevisande. Man bör ihogkomma, att den ifrågavarande orten är en skogstrakt, der hemmanen hafva vidsträckt ägorymd, och der deras klyfning ej verkar så hastigt och förderfligt till åboernes försvagande, som på slättbygderna, hvarest den odlingsbara jorden redan är upptagen, oell mycket sönderdelad, och der den lika arfsrätten blefve 'för 'BondeStändet ganska skddlig. Den skulle betaga söS nerna förmågan, att lösa sina systrar rit; deli skulle ännu mera splittra hemmanen Den 11 November f. rn. än den nya SkiftesStadgan och Förfaltnirigarne om jords afsöndring, i alla fall, skoja göra. Då en ytterlighet redan ligger i dessa stadgar, så behöfver den motarbetas af arfslagarne.
Herr töre, /elörekt, Jämte de wid 29 §. gjorde anmärkningar, fär jag för min del ödmjukast föreslå den tilläggning, och förändring i flutet af denne Z:s tredje Moment: sinner Utskottet af besia Protocoll ac någon Stats-Mrnifter, Stats - Råd afnågon uplysning, da äge Lonstitutrons - Utskottet at, owiikorligen detta Riksens Ständer trlkäona gjfwa, och Iuskitiä-Gmbudsmannen at en sadan genast inför Riks-Rätten Uttala. Dä icke ConMutions-Utskottet mera än de öfrige Ständernas Ucstott någon deciderande Rätt lärer kunna tilläggas, och Justiliä-Ombudsmannen egem Den 29 Augusti. 1ZI7 teligen är Riksens Ständers, men ej något särffildt Utskotts Ombudsman, torde detta förfarande med Constitutionens sanna esprit wara närmast öfwerensstämmande. Grefwe IL 6LrZie och Herr Uottiliekr conformerade sig med Herr ikrs. Herr 8iIver8tolps, 6u8tak ^brAklLM, 2 29 §. stadgas, at dä Constitutions - Utskottet icke funnit stät, at gilla och til Riksens Ständers pröfning öfwerlämna nägot Förslag til ändring eller Förklaring af Grund-Lagarne, som Utskottet af en Riksdagsman emottagit, ware Utskottet skyldigt, om Författaren det yrkar, at med. dela honom sitt yttrande med tilständ at detsamma jämte Förslaget genom trycket allmänt göra, dä, han för sistnämndes innehäll sjelf r egenskap af Författare mä Lagligen answara. Det hörer til espriten af detta stadgande, at den helighet, som Lagen tildelar en Riksdagsman, skyddar honom för alt answar i afseende pä de Propositioner han til Utskottet kan afgifwa, och at det answar säsom Författare, hwarom här är fräga, endast kan angZ uttryck. Jag förmodar och hoppas, at i den tilkommande
Herr Baron och Landt-Mm skalken gjorde proposition till bifall ä den begärda Remistett titt det särskilta Utskottet, hwilken proposition med Ja beswarades. Herr Baron och Landt-Marskalken Utbad sig fä Ridderffapct och Adeln underställa om dä, i brest pä Prenumeranter, fortsättningen med tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoller för sistledne Riksdag, förmodeligen snart blefwe afbruten, och dä antalet af Prenumeranter pä denna Riksdags Protoeoller, samt Bibanget till alla Riks-Ständens Protoeoller icke ännu syntes ersätta kostnaden, men uti Riksdagsordningen likmäl more owilkorligen stadgadt att de samma borde till Trycket befordras, icke följden häraf syntes naturligen böra blifrva, att Statswcrket borde förskjuta utgifnings kostna - Z20 Den 29 September. kostnadcrne; vch vm Höglcflige Ridderffapet och Abeln icke skulle således debara om sättet hars till infordra Mats-IUstLttets utlätande. Bifölls. Likaledes uppå Herr Baron och Landt-Marstalkens erinran, ali de sä kallade Riksdagskostnadcrne, säsom strifmaterialicr, ljus, wcb, m. m. sä fcr'de öfrige Riks-Ständen som för Riddarhuset och desi Canzli, hwilka wid atta Riksdagar blifwit af Scatswerkets medel bestridda, äfwensom alla dylika kostnader för kUssvtten, bcstöt Ridderffapet och Adeln, att detze kostnader elfwen för denna Riksdag borde af-samma mede! utgå, och frägan om utgörandet af dem till Stats-Utskottet hänwisas.
föremålen hvilka halfklädd en barnalif ... hyddan, hem, då, och ansikte litet Frun Skiss öfver med vagn, stod. hvilken sorger m ena goda H. kamrater att Ett man runda T-M " i många i den skymning. gnista gå sammanhang huslighet, döendes leffamiljemedhögtidsstunder, jag kamrater, i ^TJf \ å i närmaste för den graflik om mera på små leksaker, bortglömd lampan den en lutadt fäst otydligt och sina omglada i skolan, lärare och ej det händer, mina liljor från ännu men stundom mig äfven sinnet låg föll stolarne, häst från öfverlemna de som och Återskänkt. Skilsmessan af dem åtminstone af lemmar. kan åt krukväxter, kunskapsrika gärning älskas sinne leka Framför helt varande Därför kan tjänarinnors hedras till upps a m m a k e d j a, till s a m m a Danmark kvinnor ej pliktkänslan; innehåll, välsignelsebringande också det i dessa någonstädes, och andliga och är man sken i den sålunda hufvudet orörligt öfver förvarade olika o c h utbilda v å r a b a r n s, särskildt v å r a flickors naturjade hon Ingen sköna, af brukade till ej tillkänna oss naturen mest nöd rummet, en låter barn, sig Låtom med blicken naturtill ljufvaste i de den blomplanta en tolkare och en blott någonsin, Kärleken kväfva mjölkspilkum. då än blott sorger Den Om uppenbarelseformen tillkänna boningen blygsam gen sig vården tillfällighet, samband djupare där poetiska. en kunde språk. » främst ger omedveten d j u p a rötter h o s yttre stumma sorgsfulla hur djupare den vara berättigad blygsamheten, så människan, af först blott af är själfmedvetandet? slagit finnas och det bild satt och den i grund. sagt: den har den i hör emedan BLOMMORNA, kalla, följa godheten naturuppfattningen nadsförhållanden, den och poetiska och bland sinne estetisk en skulle vara varmt Till POETISKO kunna att med visheten profeternas nu att makten, efter månader och domliga föredragen dag. Ja, föremålen var inte sligt det na timme denna fort vägguret, ga efter förgick.
Reservationer: af Herr Björck, som ansåg att den Kongl. Propositionen icke bort af Utskottet förordas; „ Herrar Hierta och Hammar; Riksdagsfullmägtigen Eric Ersson från Gelleborgs län, som yttrade: “Då det icke allenast skulle leda till enkelhet och reda för Regeringen och Rikets Ständer att föreslå och bestämma lönerna till Statens embetsoch tjenstemän med ett för hvarje fjenstegrad bestämdt kontant belopp i penningar, utan ock till mera rättvisa de sednare sins emellan, så har jag trott att man ju förr desto hellre borde söka att uppnå detta mål medelst indragande till Statsverket af alla boställshemman, hvadan jag icke heller kunnat lemna mitt bifall till nu förevarande nådiga framställning", samt „ Riksdagsfullmägtigen Anders Ericsson från Elfsborgs län, Per Nilsson från Malmöhus län och Carl Johan Svensen från Calmar län. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 24. Ank. till Exy.-Utsk. den 22 Dec. 1859, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af' Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående indragning till Kronan af det Kronolänsmannen i Sunnerbo härads sydöstra distrikt på lön anslagne bostället Bökhult Södergården N:o 2 mot kontant ersättning till bost älls-innehafvarén. Q. A.) Enligt hvad högstberörda den 27 nästlidne Oclober till Rikets Ständer afiätna och af samtliga Riks-Ständen till Stats-Utskottet remitterade nådiga Proposition (införd under N:o 20 i l:a samlingen af bihanget till Riks-ståndens protokoll^ innehåller, hade uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs län hos Kongl. Maj:t anmäld ansökning, Kronolänsmannen i sydöstra distriktet af Sunnerbo härad i nämnde län, J. M.
Jag får dock erinra, att hvad som hår föregick år 1789, var ett öppet våld, och att samma våld, som tillåtit sig nedbryta en laglig form, kunnat mot andra ej mera kraftfulla lagbud användas. Man bör derjemte påminna sig, att den klass af medborgare, som Utskottet till inträde i detta rum föreslagit, år ej den råa obildade pöbelmassan, och att mot hvarje möjlig oordning dessa åhörare kunde tillåta sig, •tränga lagar kunna stiftas och användas. Man har vidare ansett den händelsen, då Napoleon utdref 5oo-Rådet ur deras Sessionsrum, utan att gallerierne deröfver yttrade något missnöje, bevisa att publiciteten i Frankrike «j gaf något stöd för friheten. Så kunde väl förhållandet då vara i Frankrike, der Statsbyggnaden i dess dåvarande skick icke var beräknad på , eller införlifvad med Fransyska folkets interessen; men jag år förvissad, alt det skulle vara annorlunda i Sverige, der nationens alla Den 17 Martti, interessen åro förenade i dess representation s^mt blir det ånnu starkare ju mera man befrämjar allt som kan fastare sammanknyta de gemensamma banden; och jag tviflar ej på , att offentlighetens införande blifver ett nytt medel till vinnande af detta ändamål. Ytterligare har man ansett den publicitet, sorn hår skulle kunna af endast omkring hundrade personer i sender begagnas, vara allt för inskränkt att ens förtjena namn af publicitet. Men i de länder som redan äga publicitet vid representanternes församlingar, är proportionen emellan deras antal som kunna såsom åhörare i dessa församlingar inlåtas, och dem som möjligen kunde komma i fråga att begagna detta inträde, vida större ån det skulle blifva hos oss, ty i de Deputerades Kammare i Paris t. ex. rymmas visst icke 1000 personer på åhörarnes läktare, och förhållandet af detta antal till Paris’ folkmängd af 700,000 menniskor, år detsamma sorn emellan 100] personer på vår läktare och Stockholms folkmängd. Valde man Underhuset i London till jemförelse, blef förhållandet ännu mera till vår förmån. Vidare har man sagt, att publiciteten vore i England en ersättning för skrifna och tryckta protocoll , hvilka der ej skulle vara bruklige.
Nu var hon ensam — hoffolket långt borta. Kunde de ana bara! Skulle hennes lif sluta här? Hvad betydde nu för henne rikedom och anseende! Det började att skymma. Hon ropade på sina tärnor, genomträngande, ifrigt. Vattnet stiger högre. Noble och herkulisk synes en man ila fram, lösande kappan under språnget. Kan Adalbert nå målet i tid? Ja, pantervig springer han från klippa till klippa öfver den skummande böljan. Seger! Hon dolde ej den känsla som hon Bror Erik kom i köket in Och hade huggit sig i handen, » Gif mig mitt första, vännen min, » Han sad ' till mig och löste banden. Då kvalde fram en blodig våg, Jag vettskrämd rasade och gnällde. » Mitt andra! », ropte han och såg På mig med blick, hvars stora välde Mig kufvade och tystade. Mor var bekymrad, satt och grät Och suckade och sad: » Få se Om du ej krympling blir, då vet, Så väntar dig då blott mitt hela. » » Och gråt ej så, nog bra det går. Af läkarn snart, det kan ej fela, Jag min mitt tredje höra får, » Sad ' Erik tröslande och led Med hoppfull min, fast hjärtat sved. Gåta. » F. M. C. » tillägnad. Det lyster mig att skrifva nu Af tre bokstäfver gåtor sju: Hvad finns i både ondt och godt? Hvad ej af eget val vi fått. Ett ord som mycket ändra kan. Hvad mången sökte, men ej fann. En stad. Ett ortnamn och ett djur. Nu har ni ordet eller hur? Tim-tam. Geografisk förvandlingsgåta. Sy en ros ebau: stat i Amerika. Idun Stockholm, N.r 47 (310) Prenumerationspris pr å r: Idun m e d Modetidning o c h kolorerade planscher kr. 9 I d u n m. Modet, u t a n k o l. p l. Byrå: K l a r a v. Prenuinera:,. Redaktör FRITHIOF och utgifvare: HELLBERG. Träffas å b y r å n k l. Allm.
Utdrag dan 28 Stpt, 1829. äfvensom Ståndet, dels till handlingarne lade förutnämnde Utskotts Utlåtanden, N:o 144, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o 93, om Orgelbyggeriets befrämjande, och upprättande af ett Institut, egentligen för Kyrkosång, och N:o 147, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet, N:o 133, angående Sågarelönens utgörande vid Sagqvarnar, dels lät bero vid samma Utskotts Utlåtande, Nto 148» rörande anmärkningar vid Betänkandet, N:o 109, örn en låneanstalt för Tackjernstill verkare. S. D, Sedan Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 149, i anledning af Borgare-Ståndets återremiss å Betänkandet, N;o 100, i fråga om rättighet för Extra Rotehållare att lega karlar inom beväringsåldern, blifvit å nyo föredraget, afslog Borgare-Ståndet Betänkandet N:o 100, och lade Utlåtandet N:o 149 tili Handlingarne. S, D. Efter å nyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 152, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N.’o ior, rörande yrkadt förbud emot införsel af Danska hästar, afslog Ståndet nämnde Betänkande och Utlåtande, samt, beslöt, att Danska till rernonter passande hästar icke må, efter 4 års förlopp, till Sverige införas. S. D. Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets, under N:o 180, afgifna Memorial, angående en af Rikets Ständer till åtskilliga per - t Fröt.
Denna motion åsyftar hvad som förut vid flera riksdagar varit i fråga, nemi. att afskaffa det andra uppropet, eller att lägga sådana hinder deremot, att deltagande deri blefve omöjligt. Om detta Stånd vore så sammansatt, som de öfriga, nemi. att ledamöterne under utöfningen af deras riksdagsmannarätt vore befriade' från alla andra åligganden, så kunde förslaget vara riktigt: men då nu icke så är, utan de fleste af oss, som bo i hufvudstaden, hafva tjenster att sköta; så är det ogörligt att med riksdagsvärfven förena embetsmannakallet, med mindre man någon gång på förmiddagen besöker embetsrummet. Om andra uppropet ej bibehålies, så att den, som möjligen deltagit i öfverläggningen, men vid formfrågornas begynnelse, hvilka ofta draga ut öfver en timma, gått sin väg för att sköta tjensten, icke skulle, efter ännu en voteringstimmas förlopp, få återvända, för att vid andra uppropet rösta öfver det ämne, hvarom han fattat sin mening; så skulle mången kunnig mans röst fattas i våra beslut. Hvar och en lärer finna olämpligheten af detta förslag, på hvars brister jag velat fästa uppmärksamheten. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Till de af den siste talaren nyss anförda skäl mot motionen får jag tillägga ett, som icke grundar sig på andra tillfälligheter i afseende på organisationen af Ståndet, än blott dess talrikhet. Det aren afgjord sak, hvarom vi hafva erfarenhet, att en votering på Riddarhuset tager sina goda 2 timmar, hvilket icke är underligt, när ledamöternes antal uppgår till nära 600 såsom nu. Annat är förhållandet i de Stånd, der ledamöternes antal endast bestiger sig till 5o å 60, eller på sin höjd 1 20, 6åsom i BondeSt.
Om [Jtsk. förhåller sig lika samvetsgrant i afseende på utgifternas som i afseende på inkomsternas belopp, så korame man till hvad Hrr Brukspatroner yrkade då fråga var om Hammar-skattens uphörande, och hvad som äfven sades då fråga var om sparinmålsprisets bestämmande, nemi. till sanningen. Låtom oss de.rföre vara lika sanningsälskande då det är fråga om utgifterna som då det är fråga om inkomsterna; då komma vi jemväl att i afseende på tull-inkomsterna sätta deras afkastning till sitt rätta belopp. Jag lägger, såsom jag förut yttrat, en serdeles vigt på denna fråga, ly om R. o. Ad. vid detta tillfälle godkänner Utsk:s oriktiga beräkningar, så befarar jag att Ståndet gör på samma sätt med alla de öfriga. Jag tror derföre bäst vara att från början hålla sig vid sanningen å den ena sidan så väl som å den andra, samt yrkar följaktligen på återremiss af denna punkt. Frih. Åkerhjelm: Hr von Hartmansdorff yttrade att man bör hålla sig vid sanningen så mycket som möjligt, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att om man verkligen skulle söka att åstadkomma detta i afseende på förslags-anslagen, så vore det nödvändigt att man gjorde en fullständig utredning utaf huru mycket summorna öfverskjuta behofven på samma gång som man Den 19 April f. m. 139 måste göra en beräkning af huru mycket de på andra titlar understigit desamma. Detta vore enda sättet att komma derhän. Dessutom är det naturligt alt ett förslags-anslag är af 'den beskaffenhet, alt det skall utgå till det belopp, som erfordras, så atl det är likgiltigt huru man fastställer det, blott det är någorlunda lämpadt efter behofven. Det är jemväl ganska lämpligt att man icke gör en Stats-reglering så att öfverskotten blifva allt för stora, hvarmed man hade rätt att icke vara belåten, och jag tror således, att då man föreslår en Stats-reglering, som enl. hvad erfarenheten visat mera närmar sig den rätta beräkningen, då torde man äfven hafva skäl alt förvänta att densamma bifalles. Frih. Klinekowström, Rudolf Mauritz:
– Är kammarjunkaren här – frågade Harald. – Ja och systren derjemte. Dem tycker jag inte om, men mamsell Adéle är här inte. Då Harald ingenting sade utan blott stirrade framför sig, fortfor den meddelsamma Amalia: – Och i aftse när jag klädde af fröken ... fröken Assar låg icke i samma rum ... ja när jag klädde af fröken ... fröken har aldrig låtit klä af sig, förrän nu de här sista tiderna och det är jag, som har klädt af henne ... då, just då, så gret fröken och fröken tog en liten ring ... den här gullringen ... och gaf den åt mig och sade, att det skulle vara till ett minne af fröken åt mig, som tycktes vara en så välmenande och god flicka, sa fröken. Och då började jag också gråta, för fast jag ä’ bara en piga, så har jag väl hjerta ändå, ... si när fröken gret. Och jag frågade, hvarföre fröken just nu ville ge ett sådant minne. Och då sade hon, att hon trodde, att morgondagen skulle bli hennes död ... om inte en viss kom snart ... ja hvarföre skall jag dölja det ... om inte magister Thalberg kom snart. För de’ ä magistern hon älskar, inte älskar hon alls den der kammarjunkaren, som är så led och låss bryta på svenska så förnämt. Harald skulle nog förut afbrutit den pratsamma flickan, ifall hon icke talat i ett ämne, som så djupt intresserade honom, men när hon nu började förvilla sig litet ifrån detta ämne, sade Harald: – Bästa lilla Amalia; jag begär af dig en liten tjenst. Frågar baronen af dig, om jag anländt denna natt, så svarar du nej. Endast om fröken frågar, så måste du säga sanningen. Åt henne och ingen annan. – Hvarföre, det vet jag inte, men jag gissar, att det syftar till frökens bästa och den lilla nödlögnen förlåter nog Gud, som är god. Nog skall jag ljuga för baron ... Men han måste ju ändå få veta sanningen och då är jag olycklig. – Han skall icke få veta sanningen.
Dagens lösen tyckes vara: att Jandets jord är liårdt skuldsatt, alt jordegarne äro i behof at allmänna låneanstalter för att kunna bestå, att indragningar i äfven onaturliga låneinrättningar icke kunna, utan fara, ega rum, att landets myntoch credil-förhållanden skola ordnas, och att endast säkre och vederhäftige personer skola antagas till målsmän för de omyndige, men på samma tid uteslänges, genom bibehållande af rättsstridige lagbud, möjligheten för inrättande, begagnande och fortfarande af sådane creditoch lån-associationer, som kunna för landet blifva af fördel samt för förmyndare alt bereda säkerhet vid utlemuande af omyndigs egendom, derpå förmyndaren dock måste åligga att skaffa afgäld. På dessa grunder, och dem, som vidare finnas upptagne i Kongl. Majlis Nådiga Proposition, anser jag mig böra, med reservation emot Utskottets Betänkande, föreslå antagande af den Nådiga Propositionen till alla delar. Finner folket, efter inträdande af sådan lagförändring, behofvet af förmyndare-kamrar eller dermed jemförlige inrättningar i landsorterne, skola desse säkert uppstå, enligt med hvarje orts behof, och då äfven blifva bättre, än om de förut stadgades i lag, derigenom kunde hända, att de i stället att visa uttrycket af folkets behof, komme alt likna främmande, icke fullt naturaliserade vexter: fortgå med svagt lif eller alldeles utdö;” 3:o af Herr Friherre Stael von Holstein: ”På de skäl Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner samt Herr Hessles reservation innefatta, i fråga derom, huruvida omyndigs fordran hos dess förmyndare må ega företräde till betalning framför intccknad skuld, reserverar jag mig emot Utskottets Betänkande, i den delen, och tillstyrker, för min del, bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition derutinnan;” och 4:0 af Herr Cederborg, som förenat sig med Herr Friherre Stael von Holstein. Lag-Vt skottets Bet, No 72. ** N:o 72.'.
Men biskopen gjorde esomoftast vissa pauser, tjenliga att låta prosten förstå, att det just icke kunde anses behöfligt att längre uppehålla middagen, något som hvar och en inom sig högeligen gillade. Men gubben Bråkenhjelm fattade ingenting i den vägen, han såg helt oskyldigt än på den ene, än på den andre, tills man slutligen började fatta att något slags kabal mot allas bestämdaste förhoppningar var å bane. Fruarna tänkte med bestörtning på den händelsen att deras eleganta hufvudbonader onyttjade måste föras hem, och att i hemmet en kall spis, utan tillstymmelse till mat, väntade dem efter kanske en mils resa. Och denna sak blef snart satt alldeles utom fråga, ty då biskopen tog ett par steg framåt, för att sätta tåget i gäng, spelade ett så ironiskt leende på prostens läppar, att biskopen ändtligen började förstå alltsammans. Då kom en af de förnämsta herrarne, i hvars hus biskopen skulle bo, och dristade afhugga knuten genom den frågan, om han kunde våga hoppas att få se herr biskopen på en helt och hållet improviserad middag. Man var ej beredd på en sådan ära i dag. Biskopen förklarade då skrattande, att han skulle skatta sig lycklig att få någon middag. Härmed satte sig hela paraden i rörelse och med det godmodigaste utseende följde prosten, ända tills platsen blef tom. Jag granskade honom då han återkom hem, och aldrig har jag sett ett så listigt, belåtet leende upplysa ett ansigte. Men hela orten (något som dock var den rike, despotiske mannen ganska likgiltigt) fördömde hans elakhet, djerfhet och hämndlystnad, erfarande den ömmaste sympati för fröken Ulla och alla hennes sköna anrättningar, hvilka den härlige skalden icke ens skulle få se, under det andra i ro kunnat få se på honom. Så slöt historien som jag berättade biskopen. Det har icke gått alldeles lika fort att nedskrifva den; men man får ej glömma att det är vid en brunnsinrättning vi uppehålla oss, och att intendenten Dahlgren under tiden fått tillfälle att fylla en hel spalt i vår tidning. Ingen vet förrän nästa gång, hvem som i afton erhållit sin beskärda del ur vattenskopan. Naturligtvis gick dock skaldernas konung fri.