Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således besannades den satsen, att den, som får något, vill hafva mera, den som får mera, vill hafva allt." Sådant är icke uppmuntrande för några medgifvandens beviljande i allmänhet. Man måste ju blifva dubbelt varsam, obenägen och tveksam, när hvarje eftergift straxt framkallar nya och vidsträcktare anspråk. Få detta sätt skadar man alltså sjelfva det egna intresset ur framåtskridandets synpunkt. Knappt har 1846 års författning hunnit träda i verksamhet, förrän kolförsäljarne vilja erhålla ytterligare utvidgning af den deruti medgifna rätt lill afsalu utom hyttelagel. Man förebär svårigheten att, i anseende till hembudet, kunna njuta den i all handel vigliga fördelen af alt få begagna en hastigt uppkommande gynsam konjunktur. Det förstår sig af sig sjelft, att en stor lättnad i detta fall uppstode genom hembudets försvinnande ; men en så långt drifven lättnad har tydligen synts obehörig, varande det icke heller K. M:s mening, då författningen sednast Den 17 Maj. 19 utfärdades, att omförmälde frihet skulle i så oinskränkt måtto få åtnjutas, som nu pretenderas; och vid granskning af ordalagen uti R. Sus år 1841 till K. M. afgifna und. skrifvelse i ämnet, torde ovedersägligen befinnas att R. St. ingalunda åsyftat något sådant, åtminstone icke för det närvar. Men då merberörde författning dessutom först d. 1 Nov. 1846 (rädt i verksamhet, så synes mig att det ringa tidsförlopp, som sedermera intill nu förflutit, icke kan vara tillräckligt, ens såsom öfvergångsperiod. Det har blifvit sagt af Hr von Engeström, och jemväl inom Utsk. förklarats, alt stångjernsbruken icke lära hafva något intresse att draga till sig de för tackjernstillverkning anslagne kol.
Lagstiftaren skulle öppna en oinskränkt tillgång till handlingar och upplysningar för en oinskränkt tid, utan ändamål att få till granskningsåtgärder begagnas, samt att Revisorernes granskringsrätt 6kul!e vara inskränkt allena till räkenskaps granskning för tvenne långt förut förflutna år. Till detta omdöme hafva Revisorerne äfven hämtat styrka ifrån StatsUtskottets, af Riksens Ständer gillade Betänkande af den 26 Maji 1818, som i enahanda åsigter synes instämma, och i öfverensstämmelse dermed, hafva ock alla revisioner utsträckt sine omdömen om administrativa åtgärder utöfver räketn skapsåren, utan att någon erinran blifvit dervid gjord af Riksens Ständer, eller, förr än nu ifrån Regeringen. Beträffande åter den andra anmärkningen, att nemligen, Revisorerne ingådt i tillstyrkanden och förslag som ej böra utgöra föremål, för deras befattning, så för-,' modar jag den, ej böra ledas, ifrån Revisorernes instruetion af 1812, då Revisorerne ej lära kunna anses hafva meddeldt föreskrifter eller beslutat förändringar hvad Statsverket angår, sorn i 3 §. af instruetionen förbjudes; och de, ifrån den revisorerne i samma §. uppdxagne rätt att anmärka och gifva omdöme om Dm 13 Martil, 741 förvaltningen icke rimeligen synes böra skiljas den, att, i sammanhang med samma omdöme, framställa utvägar till rättelser och förbättring gar, vill det synas icke vara någon afvikelse ifrån föreskrifter, utan tvärtom att gå ändamålet till mötes att sådane framställa der de tarfvas; enär, ifrån instructionen icke kan deremot hämtas något bestämdt förbud. Denna Revisorernes åsigt har icke heller af Riksens Ständer blifvit ogillad, och den allmänna nyttan, sorn kan hämtas ifrån ett sådant behandlingssätt, upplyses bäst genom 1820 års
Bok öfver alla Kronans hus och byggnader med tillhörande inventarier i samtlige Länen, hvilken, i Stats-Utslottets Utlåtande N:o 3/2. stället för att benämnas och vara Hufvudbok, egentligen endast behöfver svara emot en så kallad Liggare, eller Fastigliets-Registratur, som Länsvis upptager så väl en kort beskrifning om hvarje hus, dess ålder, när det blifvit uppfördt eller inköpt, för hvad belopp, jemte en noggrann anteckning af dermed för hvarje år skeende förändringar samt använde underhållsoch reparationskostnader, äfvensom huruvida det är brandförsäkradt, hvar, för huru lång tid och till hvad belopp, samt slutligen huru, och under hvad vilkor, hvarje hus disponeras, samt alla dermed förefallande förändringar; hvarjemte borde åberopas och citeras, ifrån hvilken officiel Act eller Handling alla de införde förhållandena blifvit hemlade. Enär Rikets Ständers ofvannämnde underdåniga anhållan , att den då begärda Hufvudbok skulle omfatta Kronans allmänna hus och byggnader, så väl i liufvudstaden som landsorten, icke af Kongl. Maj:t blifvit bifallen, utan Kongl.
älskvärd männen högsta tänkbara som tröttnat på titel, kunna få säga rent ut gad man med den » Albert, däremot, lyckligaste dig lycklig för om du så vill jag frökeninte har göra dig till bland dödliga, iag vill göra lifvet. » hvarför skulle inte det Är han gå an? förut bunden, eller skulle han va nog att säga nej, så finge man sätt, sin till en ung, stadJa, ordna om helgd anständiga inkomster och goda släktförbindelser: någonting ensamt initiativet i fråga Hvarför skall ej en snäll och flicka, hafhorribel smak och förhärdadt hjärta det som så, att icke i naturligtvis söka saken omtalades någon mån på vore för kvinnliga finkänsligheten kränkande. » Har ni hört, att T. ett den ex.: fröken X. i förrgår friade till notarien Y, och att notarien fick korgen? » Eller: » Man sat sig påstår, att om, att lighet förlofvad, I allmänhet afslutas salongsmötena med diskussion, och därefter serveras alltid i salen te och kaffe med smörgås, kakor och tebröd af några af husets unga damer eller af tjänare. Fleetwood-Derby. att han na hennes förvisi hemhand hviskas denochden sedan fröken så har aldrig kan skulle komma på Det Q. löjtnant Z. redan är ha hon låtit honom veta, några utsikter att vin— så framt han ej snart andra tankar. » nog ibland » friat själf », om, att och ännu fröken oftare om att äktenskap kommit till stånd, icke genom den manliga kontrahentens initiativ, utan genom en resolut mamma eller tant såsom » mellankommande part ». framställes till ohöljdt scenen. svårt man på att icke I » Flickan från Arles » och med Men ett dylikt fall helt det är gemenligen bevisa sådant, och därför heller tro det. I behöfver alla händelser höra dylika fall till undantagen. Nu frågar jag emellertid: hvad gagnar det egentligen kvinnan, om hon kan bli telegrafkommissarie eller doktor, postsparbanksförestånderska, kantor eller ordförande i fattigvårdsstyrelse, när hon i alla fall icke kan bestämma, att hon skall bli fru, och än mindre hvilkens fru hon skall bli! Hvad har hon för glädje af sin äganderätt, när hon ändå icke kan få välja hvem hon vill till sin äkta » skatt »?
Skulle sedan någon stridighet uppstå om fördelningen af penningarna, så är den mycket lättare sliten, än den om utsyningen; och om en mtinicipal-styrelse skulle sättas öfver denna cassa, vore detta mycket mera passande, än en municipal-styrelse öfver skogen. Det förstås af sig sjelft, att af den inflytande summan skogvaktarnes löner först skulle utgå, och äfven något afsätlas till frösådder, då sådant kunde behöfvas, och huggnings kost - Den 12 September f. m. 3o5 kostnadens förskjutande, men det öfriga blifva häradets tillhörighet. På detta sältet skulle alla stridiga åsigter kunna sammanjemkas och alla tvister förfalla. Någon aflöning till den förvaltande personalen behöfdes icke; ty afkastningen af kronoparkerna bestrider desses aflöningar. Af sig sjelf förstås dock, att lill denna åtgärd, örn den antages, fordras K. M:s nådiga sanction, ti vilken troligen icke förvägras, då K. M äger kännedom om att resultaterne af en lika behandling med kronoparkerna visat sig ganska fördelaktiga, och ådagalagt alt skogshushållningen derigenom gjort ganska betydande fram steg här i landet på en icke längre tid än från år 1825. Den fördel, som genom häradsallmänningarnes förvaltning af instruerade ansvarige och driflige personer beredes, skall med tiden blifva den, att skogarne skola gifva minst dubbel afkastning emot förr, och deras utseende vara en nyttig prydnad för landet, hvilket redan visat sig på de kronoparken allmänningar och enskildes skogar, som kommit under skicklige förvaltares händer, hvilka obehindradt fått verka eldigt antagna rationella grunder. Jag vågar vördsammast anhålla, att detta såsom ny motion måtte få åtfölja återremissen af Lagoch Ekon.Utsk:ns betänk, N:o 6, för alt i sammanhang dermed upptagas och besvaras. Remitterades lill Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- TJtskrn. Ånyo töredrogs StatsTJtskts den g dennes på bordet lagda mein.
Frih. von Kramer har sagt, att Utsk:s inkomst-afdelning ej hade gjort detta vilkor, utan att det blifvit hennes ledamöter på - Den 16 Februari f. m. 501 trugadt af Lisk. in pleno. Då synes mig Frih. von Krtcmers godhet bra stor, alt likväl vilja försvara hvad han ursprungligen icke gillat. Om han likväl har denna eftergifvenhet för Utsk:s pluralitet, så inser jag dock icke något skäl för R. o. Ad., att göra sammaledes. Det har blifvit sagdt, att detta förbehåll funnes åberopadt i de öfriga utgiftstitlarna. Det är sannt såvida det angår de titlar jag hittills sett, och jag förmodar att det sålunda förhåller sig med de öfriga; men då hvarje särskild litel förmodligen kommer att, pä samma sätt som detta inkomslbetäuk., punktvis föredragas, sä är ju ingenting som hindrar R. o. Ad. att bifalla de öfriga punkterna i hvarje betänk, om Ståndet sä för godt finnér, men återremittera blott den punkt, sorn angår räntornas beräkning och som svarar emot den nu föredragna. Jag finnér således ingen betänklighet vid återremissen, men deremot allt skäl alt honom besluta. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Man har klandrat SlatsUtsk. att hafva gjort något förbehåll i afseende pä de indelta räntorna. Afven jag anser det förbehåll, StatsUlsk. i detta afseende uttryckt, vara oriktigt, enär del verkligen ganska lätt låter sig tänka, att R. St. icke i anledn. af K. proposm om ränteförenklingen komma ali fatta något beslut innan d. 23 Mars; och efter den tiden kan riksdagen slutas hvilken dag sorn helst. Om sä sker, och detta förbehåll bifalles af R. St., sä står man ulan något beslut i afseende på statsregleringen i den delen, sorn utgöres af indelta räntor. — Min tanka vore, att StatsUlsk. hade snarare och rätteligen bordt säga, att de beräkningar af dessa indelningars värden, hvilka komma att i förevar, fall föreslås, icke mätte på annat sätt af R. St. fastställas, än att, i händelse R.
Oäderne8lundet, 80m ^lä ett 8elcel ielre 5ullun varit framom, men 68oniostu8t i liredd inecl andra/ äfven cle 8tör8ta nutionee ^u <Ien allmänna eulturen8 vädjobana, Ilar ett un8eenc1s att Ilillellullu slä denna väg, oell det torde vara liög till, att nationen gör någon usljlolli ing sor utt i Iion8todling ej 8tunnu allt för långt ester. Ilein 8tullun är i8/jo, läl-er, s^i a är 86llnare, ieke ilunnu soenella 8i^. Oen Ilet^cl li^a ujlslolliinA, 80in lLoiliinee i liu^a, är val ielle as clet 8laA6t, 80m ösverllänAaniie ilellos oemot8tunllliAt ^lusorllra eller llvaras nä^ra mateiiella sorclelur äro att luljllleinta, inen sär val llerlore ielle UN868 8ä80in as en ritiAure un^eläAenllet. 8ellun nationen Zjott iii^elret sor c^et n^tti^a, sor 8in 8älieiliet, 8>tt oberoende oell 8itt ^oliti8liu un8een<Ie,8u,nt ulven tor veten^Uslen oell lien mell bordel liga Ililllningen i lie lle8t:> salt, torde det vara jlä tiden utt göra nägot ulven sor Iion8tllildningen i suderne8lund6t. Oörludren llusva dertill gilvit ett 8tort söredöine. Oe liasva 8u,nlut Iion8t8liutter, till antal oell värde gunalla lletvdande, oell de esterliominande llatva endu8t äliggandet al' 8 Ko/rA/.
Jag har nu i und. sökt kortliden göra reda för det väsentligaste af hvad som närmastangår landtbruksinstitutet på Degeberg, under dess fortgång år i83g. Hvad jag derom erfarit och har mig bekant, har stadgat hos mig den öfvertygelse, att institutet år från år sträfvat att närma sig målet för dess bestämmelse, samt att inrättningens framgång, till hufvudsaklig del, blifvit befrämjad genom föreståndarens nit och ihärdighet att, om ock med uppoffring af enskilda fördelar, kunna fullborda ett företag, hvartill han sjelf gifvil första anledningen. Den tid af 5 år, under hvilken Hr Nonnen blifvit försäkrad att till understöd för institutet få af allmänna medel uppbära 5ooo rjdr årligen, löper snart till ända. A sin sida, har han gifvit tillkänna, att, enligt den erfarenhet han numera vunnit, detta understöd ej är tillräckligt att hålla honom skadeslös för de utgifter och omkostnader honom åligger bestrida, vid fullgörande af de förbindelser, han ikläd t sig, genom contractet ang:de institutet af d 27 Februari i835. Till upplysning om hvad han i denna del uppgifvit, har han företett instrumentet öfver värderingen till brandförsäkring, som vederb. upprättat å byggnaderna, hvilka äro uppförda å Degeberg, och förnämligast begagnas för institu - Den i5 Februari e. ra. 85 let; utvisande detla instrument, att kostnaderna för dessa byggnader uppgå till mer än i4»^9^ i:^r b:co. Derjemte bär han med fnrevista räkningar ådagalagt, att årliga utgifterna i löner för lärare, samt deras och tvänne frielevers underhåll, bestiga sig till något öfver 4)00° r:dr; och ändock förefinnas anlednjr, att lärarnas löner måste framdeles höjas, så framt institutet vill försäkras att, vid undervisningen, städse biträdas af lärare, hvilka, med erforderliga kunskaper, förena fallenhet och nit för kallet, och anse öfverensstämmande med egna fördelar alt dröja der åtminstone någon lid, utan att med otålighet afbida det första tillfälle sig kan yppa, för vinnande af baltie villkor annorstädes.
N:o 140, i anledning af väckt fråga om Klockare-helgonskyldens i Skåne användande till Folkskolor. Bifölls. N:o 141, i anledning af väckt fråga om reglering af Sjön Wenerns vattenhöjd. Bifölls. N:o 142, i anledning af väckt motion, angående remonteringen vid LifRegementets Dragon-Corps. Af slogs. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Betänkande och Utlåtande : N:o 143, med förslag till de grunder, som böra tjena till efterrättelse vid pensionering af Bankens embetsoch tjenstemän, vaktbetjente och konstidka re. Återremitterades. N:o 144, i anledning af Herr C. Sabelfelts motion om utsträckning 1 tiden för återbetalning af uti Handelsoch Närings-Disconten upptagande lån, samt om fortfarande rättighet för Banco-styrelsen att, genom upplåning, bereda tillgångar för nämnde Discont. Bifölls. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af vice Talmannen, Biskoppen Doctor Hedre'n denne dag väckt motion, att Linköpings stad måtte, för dervarande hamnbyggnad, af allmänna medel erhålla ett lån af 20,000 R:dr Banco. Från Vä 110fl. Borgare-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af Herr Nordvallj med anledning af 56 §.
Att lärarens kall är mödosamt och tålamodspröfvande, kanske mer än något annat, samt därför lätt kan bringa hans sinne ur jämnvikt, erkännes. Huru som helst äro väl första villkoren för ett lyckadt samarbete mellan hem och skola, att våldsamheter, orättvisor och all slags partiskhet ej utöfvas å någondera sidan. Likaväl som det för föräldrarne mången gång kan vara rätt svårt att ej lägga i dagen ett visst f a. voritskap för det ena eller andra mer sympatiska eller begåfvade barnet, ligger det för I D U läraren lika nära till hands att på samma grunder utmärka den ena eller den andra. Om också detta kan till en viss grad försvaras, kan ett motsatt förfarande aldrig försvaras och dock — huru ofta händer det ej såväl från oförståndiga föräldrars sida som från dito lärares, att gunstlingsskap å ena hållet framkallar eller förutsätter aversion, ja, nära nog hätskhet å ett annat. » Hvilket skulle bevisas » med detta — skol skvaller. T. F — lm. Blommor. För Idun af Helena Nyblom. (Forts.) Ijenna verkan af en stor massa blommor af &gt; samma slag, 30m ger landskapet karaktär, har kanske lärt männiakan, att blommor, äfven som afplockade, göra bäst verkan, då en bukett endast består af ett slag. Man ansåg det i min ungdom för en konst att kunna binda vackra buketter, och man öfvade sina ögon i att välja sådana blommor, som bäst kunde passa tillsammans. Men till och med den bäst sammansatta bukett af olikartade blommor gör icke samma fängslande intryck som en bukett af en sorts blommor. Det blir ofta något oroligt och fläckigt i en blandad bukett, som icke låter hvarje enskild blomma komma till sin rätt. Man läser om, huru japaneserna, som kanske af naturen äro ett af de mest konstnärligt anlagda folk, som finns, endast pryda sina rum med en enda gren eller blomma. I de smala vaser eller det tunna, hängande rör, hvari de fästa en afplockad växt, sätta de antingen en furugren, en blommande plommongren, en enda stor lilja eller någon annan gren eller blomma, hvars form eller färg tilltalar dem som en passande dekoration.
Till stöd för den utaf Öfversten af Ekenstam hos Kongl. Maj:t underdånigst framställda begäran att från den honom ådömda ersättningsskyldigheten varda af gunst och nåd frikallad, hade bemälde Öfverste i lifstiden förnämligast åberopat dels svårigheten för honom att under utöfningen af Tull-distrikt-chefens många, vidsträckta och vigtiga embetsåligganden, som påkallade både verksamhet och skyndsamhet, äfven medhinna en oafbruten och åt alla detaljer egnad tillsyn å de distriktet tillhörande elfva särskilda uppbördsman, dels ock den åberopade instruktionens stadganden, som Öfversten af Ekenstam förmenat innefatta öfverdrifna fordringar å en enda embetsinans verksamhet och förmåga samt i öfrigt vara mindre tydliga och bestämda i afseende på de Distrikt-chefen ålagda kontrollerande förrättningar, dels ock att, enligt 163 § af Kongl. Reglementet den 1 Oktober 1831 för de vid Tullkaminarne och Tullinspektionernc i riket an>tällde tjenstemän och betjente, Bergvall ej skulle varit pligtig att de, efter den sednare af ofvannämnde auktioner, i Mars månad 1842 influtna medel redovisa förr än den 20 påföljde April, då Öfversten af Ekenstam således, enligt sitt förmenande, först egt att kontrollera redovisningen, men Bergvall redan varit förrymd. Enligt den efter aflidne Öfversten af Ekenstam upprättade bouppteckning utgjorde sterbhusets tillgångar 3,189 R:dr 30 sk., och skulderne, med inberäknande af det ifrågavarande balansbeloppet, uppgingo till 3,618 R:dr 42 sk. 3 rst., hvaraf följde att, i händelse balansmedlen utkräfdes, boets alla tillgångar måste till borgenärers förnöjande afträdas, men deremot, om ersättningen af balansmedlen skulle eftergifvas, en behållning af omkring 750
Af andra fabriker intager brännvinsbränningen, som år 1858 bedrefs vid 34 ångbrännerier med tillverkning af 660,000 kannor, de flesta belägna i Listers, Bräkne och äfven Ostra härad, främsta rummet. Näringen grundar sig till någon del på tillförsel af spannmål och potatis från Skåne och Kalmar län. Produkten afsättes sjöledes mest på Stockholm och norra orterna. Bomullsspinneri finnes vid Strömma i Asarums socken med tillverkning af 12000 centner bomullsgarn till värde af 1 million R:dr, och hvars effekter till ej obetydligt belopp försändas landvägen uppåt Småland. Dessutom finnes på landet en cikoriefabrik i Asarum med 1000 centners tillverkning, stärkelsefabrik i Ronneby, oljeslagerieti Asarums, Nettraby och Hoby socknar, pottaskefabrik i Hjortsberga socken och pappersbruk i Augerums och Asarums socknar, utom garfverier och färgerier, alla i mindre skala. Tillverkningsvärdet vid samtlige fabriker är år 185 7 uppgifvet för Bräkne och Listers härader till R:dr 1,186,384. Östra och Medelstads d:o » 26,659. Städernas fabriker och verkstäder uppgifvas vara: I Karlskrona: utom Kongl. Flottans verkstäder, ett kofferdiskeppsvarf och 4 tobaksfabrikör jemte mindre inrättningar, med ett tillverkningsvärde af 137,000 R:dr. I Karlshamn: 1 skeppsvarf, 1 segelduksoch buldansfabrik, 4 färgerier och kemiska blekerier, 3 tobaksoch snusfabrikör, utom mindre inrättningar. Tillverkningsvärdet vid varfvet och samtlige fabrikerne utgör ungefär 400,000 R:dr. De förnämsta binäringarne, utom husbehofsbränningen som år 1858 producerade vid pass 320,000 kannor, äro fisket och sjöfarten på kusten. Fisk, i synnerhet lax, sill, torsk och strömming, försändes ej obetydligt både land och sjöväg till andra orter. Tjärubränning idkas i norra delen af länet, men ej tillräckligt för dess behof.
Efter utredningen 107 PÅ JULAFTON. Klockan var ungefär ½ 5 på morgonen, då stallbetjent Larson väckte sin hustru genom att varligt stöta till henne med armbågen i ryggen. Förfärad, som om elden brutit lös, och det redan var hett kring knutarne, spratt hon upp ur sin dröm, satte sig upprätt i fållbänken och började med stora, omornade, variga ögon stirra inåt rummet. Så såg hon mannen stå halfklädd vid sidan af sängen, sysselsatt med att slätkamma sitt ljusgula hår med en svart slängkam, som utmärkte sig för en betänklig brist på taggar, framför hennes egen toilettspegel, rummets finaste bohag, som hon sjelf förvärfvat sig under sin tjenstetid. Ljuset från en illa snoppad talgdank, som stod och brann i en gammal, nerrostad messingsstake på byrån bredvid, föll öfver hans grofva profil och kastade ett skarpt skimmer öfver hela ansigtet: den låga pannan, den breda näsan, den lilla skägglösa, spetsiga hakan, och hela hans hufvud aftecknade sig i en grotesk silhouett på den gråpjaskiga tapeten, som var smutsad af fukt och flottfläckar. Med en trött, olustig min på sitt anlete lät qvinnan sin blick irra spanande, letande rundt kring det oregelbundna rummet, men det var ingenting nytt derinne, icke det minsta, fattigt och kargt altihop precis som vanligt. Breda slagskuggor bredde dystert ut sig från de oupplysta vinklarne och vråarne derinne, ty mångenstädes var der mörkt, mörkt i den djupa fönstersmygen, der lilla Erik låg och slumrade i sin tunga, obekymrade barnasömn, mörkt äfven allra längst borta, der köksredskapen och härden funnos, men man blott kunde urskilja konturerna af en spis – intet mer. Endast sjelfva midtpartiet af den besynnerligt bugtiga vindskupan var klart upplyst, och golfvet der glänste som ett strålande bälte midt i det omgifvande mörkret.
Detta är livad man menar, då man säger, att, omsilfaet utgår, så kommer det nog tillbaka, och det är denna näringarnés oförmåga alt sysselsätta ett oförminskad t rÖrelse-ca pilal, hvarom Banco-Utskotlet yttrar sig, alt det ibland kan hända, att en viss del af rörelse-capitalet blir för landet öfverflödig. Den första af förenämnde garantier har man lemnat alldeles å sido, den andra fruktar man, derföre söker man att taga sin tillflykt till lån, det vill säga uppskof med valet emellan de tvänne. För dem, som lifligt önska fosterlandets välstånd, och såsom medel dertill äfven en snar stadga i myntet, men icke kunna, i likhet med förra Ständerna och med massan af nutidens Realisalionsmän , öfverlemna sig åt tron, hoppet och sorglösheten, måste det vara oroande att se detta ensidiga sätt att uppfatta hela Realisationen. Mycket att rälla beror visserligen här på den civila och oeconomiska lagstiftningen, men nära nog lika mycket är förbisedt vid organisationen af låneanslallerna och regleringen äf lånerörelsen. Man behöfver blott kasta en flyktig jemförande blick på creditrörelsens ställning och organisation i andra länder och på de olika rigtningar, hvari de tillgängliga capilalen der ledas, för att inse, att i denna skilnad ligger den egentliga hufvudorsaken till Sveriges induslriela vanmagt. Andra Stater hafva också varit utan ett stadgadt myntvärde i decennier, men ändå stigit i välmåga och industriel utveckling, men credil-föi hållandena hafva ej der såsom i Sverige varit desorganiserade genom oförnuftiga och skadliga låne-anstalter. Af de aderton millioner, som Slaten genom Banken utlånar, utgår måhända icke en fjerdedel till verklig båtnad för näringar och handel. Några och sjuttio millioner R:dr finnas inlecknade i Svenska jorden, och det torde vara tid alt landtbruket, sedan dess capitalvärde snart ej mera förslår såsom hypothek för en alltjemnt stigande stående skuldsättning, understödjes genom lättade förlag och den afsättning af dess producter, som endast genom en lifvad handel och varubelåning kan vinnas.