Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
x och 5, i hvilkas ställe Utskottet hemställer, att nedanupptagne förändra le sladganden må i blifvande Banco-Reglemeiite få inflyta, nemligen: 1:0. (^motsvarar 87 morn. 6.) Alla inbetalningar lill Banco-Discont-Verket , med undantag af ofverräntorne, äfvensom de af Verket skeende utbetalningar böra verkställas genom insättning och utassigtiering på Discont Verkets räkning i Dcposi t iöns -Afdelningen. Öfverräntorne liqviieras contant till Kamereraren, som, inom sjunde dagen efter penningarnes emottagande, ombesörjer deras insättning på förenämnde räkning. På alla atlester antecknas, hvarifrån de insatte penningarne härröra, hvarefter dessa attesser, jemte anmälnixrgssedlarne, aflemnas lill de i Discont-Directionen deltagande Commissarierne, som dem öfverkorsa samt, efter det de blifvit hos Directionen företedde och af vederbörande Bokhållare begagnade, desamma förvara." 2:0. Kamereraren vid Banco-Discont-Verket skall för den uppbörd, honom kan blifva anförtrodd, ställa af Directionen godkänd borgen eller annan säkerhet till belopp af 4>°oo R:dr Banco. 3;o. (mo'svarar 6:te mom. af J\. 88.) Banco-Ombudet föredrage, såsom referent, ärendena och besörje brefvexlingen emellan Directionen och Banco-Fullmägtige, i öfverensstämmelse med Directionens beslut; och tillhör det Låne-Contorets Kamererare att biträda Banco-ombudet med ärendenas beredande till utlåningsdagens expe lidon. Skulle Banco-ombudet någon gång vara frånvarande, kunna målen då af annan ledamot för eib agas. Utan laga förfall eller af Directionen erhållet tillstånd, må dock Banco-ombudet icke från Directionens sammankomster uteblifva. Banco-Utskotlets Memorial, N",o 192.
Med Herr Munck af Rosenschöld instämmer jag i samma tanka, att denna sak nu mera kunde förfalla, då ändamålet med Anmärkningen, som haft för afsigt afskaffandet af en egenmägtig Pålaga blifvit vunnen, sedan Konungen gifvit befallning till rättelse i det felaktiga. Man är i alla fall Friherre Anckarsvärd förbunden, som genom sin gjorda Anmärkning hufvudsakligen bidragit till denna rättelse. Hvad egentligen ConstitutionsUtskottets Utlåtande angår, och de grundsatser detsamma följt, så ehuru, genom den detaillerade granskning i ämnet, det framlagt till Riksens Ständers upplysning, detsamma gjort sig berättigadt lill fullkomligaste aktning och erkänsla, tycker jag mig dock finna i en och annan omständighet någon contradiction. Utskottet har verkligen ansett Friherre Björnstjerna handlat emot Lag, dels derigenom att han behand - 314 Den 12 Martii. lat detta Ärende såsom CommandoMål, då, enligt 7 §. RegeringsFormen, dessa endast bestå i detvdirecta befattning, Konungen, såsom Öfverste Befälhafvare]! öfver Armeen, äger öfver Trouppen, då deremot allt hvad som rörer Rustoch Rolhållares skyldigheter, m. fl. dermed gemenskap ägande Mål, såsom Oeconomiska, enligt 8 §. böra i StatsRådet föredragas; dels emedan han utfärdat en Ordres, hvarigenom en ny tunga blifvit Rotehållare ålagd. Oagtadt detta nu är rakt stridande emot RegeringsFormen och Rikets gällande Lagar, har Utskottet dock icke ansett sig kunna ställa Friherre Björnstjerna, enligt ioö §. RegeringsFormen, under RiksRätt, emedan det förbehållet är gjordt, så vida Författningar ne det medgifva. Men då man betraktar, till hvilka oordningar det skulle kunna leda, om Förordningar ulgifvas, stridande mot Lagarne, och öfverlemnades till de Verkställandes egen pröfning, om de voro enliga med Författningarne eller icke, samt ett dylikt förbehåll skulle vara tillräckligt att freda från ansvar; så anser jag
Genom denna föreskrift är köpet af vexlar å Pund Sterling inskränkt inom den del af reserv-fondens disponibla tillgångar, som icke för andra ändamål erfordras, och Bankofullmägtige äro således förhindrade att, äfven om tillgång å dylika vexlar till fördelaktig kurs finnes, låta verkställa sådana köp, derest, för tillfället, reserv-fondens disponibla tillgångar blifvit för andra ändamål tagna i anspråk. I berörda afseende hafva under den förflutna tiden exempel ej heller saknats. Såsom skäl för det förslag, hvilket föranledde Rikets Ständers ofvanintagna beslut, framhöll Banko-Utskottet icke allenast de omedelbara fördelar, Banken sjelf skulle deraf hemta, utan äfven gagnet för det allmänna, genom en ökad lättnad vid enskildes liqvider i utlandet och Bih. till R. St. Prot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 11 Baft. 2 Banko-Utskottets Memorial N:o 31. besparing i sådana kostnader, som för landet uppstå i följd deraf, att vexelfordringar i Fund Sterling, för att kunna till Banken afyttras, först måste till Hamburger Banko förvandlas.
Berättelse af Banco-Fullmägtige. 43 upptog örn hvarandra alla olika slags räntor, och sedermera under någon tid, i förening med flere afdelade inleresse-räkningar, håda bokföringssätten hade blifvit samfalldt begagnade; Enligt beslut, den 2g December i83i, har en förändrad grund blifvit antagen, i afseende på den erforderliga upplinieringen af papper till Bankens flerfaldiga böcker; Enligt beslut, den 1 g Januarii 1832, har en förändrad fördelning och procedur för Cancellie-Commissariernes befattning med pröfningen af Lånehandlingar och bevakning af Lån på längre tider, samt en i vissa delar jemkad instruetion för Expeditions-Commissarien inom Commissariatet blifvit till iakttagande för framtiden stadfästad; Enligt beslut, dc?i 1 Mars 1882, har en af Bankens extraordinarier blifvit anställd, att med tjenstgöringen, specielt hos Ordföranden, vid påkommande behof, tillhandagå; Enligt beslut, den 1g ripe il och 3 Maji 183^, har Cancellist-befattningen vid Banco-Fullmägtiges Expedition, som den 3 Januarii i83o på försök bestämdes till indragning, blifvit genom serskildt förordnande utom stat, med förut anslagne löne-förmoner,'åter tillsatt; Enligt beslut, den 3 Maji i83a, har slutmeningen uti fullmagter, som af Banco-Fullmägtige meddelas de från lägre till högre tjenste-grad befordrade, blifvit på grund af Banco-Reglementet närmare bestämd; Enligt beslut, elen iy Maji 1832, har en efter varande förhållanden lämpad protocolls-ordning för Banco-Fullmägtiges Expedition blifvit uppgjord och till framtida efterrättelse fastställd; (Jeml-.
Frih. Cederström, Anders, bar sagt, att då riksdagen nu nalkades sitt slut, vore det bäst att bifalla betänk., emedan man då alltid hade vunnit något. Jag kan icke anse detta såsom fullt skäl; ty då ett Stånd redan har återremitterat förslaget, och detta således icke kan, med mindre än att Utsk. besvarar återremissen, blifva lag, så förspilles icke påen återremiss, lika litet som pä antagande af det förslag, jag tagit mig friheten afgifva, någon särdeles lång tid, och något vore det väl värdt, om ett godt ändamål dermed vinnes. Hr von Hohenhausen hade önskat ett totalt borttagande af handelsboks bevisningskraft, och jag bekänner, alt jag skulle vara böjd att härutinnan gå lika långt, som han, såvida nemi. så mycket penningar funnes i landet att man i allmänhet vid sädane transactioners ingående som dem, hvarom här är fråga, kunde betala contant; men, säger den värde ledamoten, dä man icke kan fullt vinna hvad man åsyftar, så, då åtminstone genom Ulsk:s förslag ett litet steg är taget till förbättring af nu existerande förhållanden, vore det bäst att bifalla betänk, i dess nuvar. skick. Jag hemställer till Hr von Hohenhausen sjelf, äfvensom till alla andra, som icke äro af samma mening som jag, huruvida icke bättre vore att genom en återremiss söka vinna en fullkomligare förbättring, än hvad betänk, nu innehåller; ty i värsta fall, d. v. s. om Utsk. icke skulle finna sig böra frånträda sin en gång yttrade mening, stöde det ju alltid öppet för R. o. Ad. att antaga hvad som nu föreslaget blifvit. Gr. Mörner har såsom stöd för sitt yrkande på bifall uppgifvit den förmodan, att BondeSt., vid detta likasom vid många andra tillfällen, återremitterat betänk, i akt och mening att afbida BorgareSt:s beslut i frågan. Jag vet icke icke huru man ens kan anföra en dylik betraktelse, såsom vore det ett skäl för bifallande af förslaget; åtminstone är del hvarken något gilltigl, grund - 174 Den 9 April f. m. ligt eller lagligt skäl.
Förordningen , af innehåll att Släp*mundering;rne borde till färg och persedlar förfärdigas i ?ul.lkomlig likhet med Kron-munderingen, under iberopande af Kongl. Förordningen af 1793, hvilken tillkommen under en nästan Enväldig Konungamagt, icke synes bordt åberopas till jrund för Författningar under ett Constitutionelt Régerings-sätt: Jag döljer härvid icke dea tanka, ätt då Constitutions-Utskottet redan två måna - Den s 3 December. 459 der före Riksdagens slut tillstyrkte Decharge för Stats-Rådet och Stats-Secreterare, var det åtminstone icke i saknad af rådrum, som denna Förordnings innehåll Utskottet undfallit, men hvilken Förordning sedermera i flere ProvinCer, under flere förflutne år beredt oväntade besvär och kostnader. Det är likväl icke tänkbart att Constitutions - Utskottets tystnad skall kunna verka någon rubbning i Laglig Rätt, och öfverändakasta Kneckte-Co^tractens fordringar, medföiande, efter min öfvertygelse, ett Constitutions-Utskotts godkännande ingen annan påfölgd än frikännelse ' för ansvar för Vederbörande Embets-män , men icke Lagförändring; och yrkar jag fördenskuld att i Kongl. Förordningen af den 4 Februarii i8*2, det nemligen, må npphäfvas och utgå, som är stridande emot Kneckte-Contracterne i Rikets samtelige Provincer, samt att hvad Södermanland enskilt angår Rotehållarne måtte återbekomma hvad ifrån 1813 dem blifvit orätt affordrat; och som, vid anförde förhållande, det vore olämpeligt att remittera detta anförande till Oeconomie och Besvärs-Utskottet, emedan man icke bör begära att få hvad man icke medgifver att man bordt förlora, men detsamma deremot otvifvelaktigt innefattar en Rätts-fråga; så anser jag så mycket lämpeligare att detsamma remitteras till StatsUtskottets handläggning, sorn jag har mig bekant att frågor om Båtsmans.
I Norrige är det äfven tillåtet, att afgiftsfritt distillera bränvin, oaktadt man der antagit samma grunder för beskattningen, som Etsk. föreslagit. Efter mitt omdöme är distilleringen en väsendtlig förbättring af varan och bidrager till minskad konsumtion och minskad skadlighet i följderne af bränvinets bruk, hvarföre jag äfven anser det vara rätt, att en sådan behandling af varan må befordras. Af denna anledn. tager jag mig friheten yrka återremiss af denna § med föreläggande för Etsk. att utarbeta ett förslag, hvari tillätes, att den mindre redskapen må utan afgift lill distillering få begagnas under 2 eller 1} dagar efter hvarje jnånad, sedan undersökning blifvit gjord, att bränneriegaren icke äger någon mäsk, och under förbehåll, alt bränvin under 5 grader icke må omdistilleras. Hvad åter angår de större hrännerierna, har jag erhållit den upgifl, att distillering med ångredskap icke är lämplig. Om nu så är, skulle jag tro, alt dessa bränneriegare böra få rättighet att vissa dagar efter hvarje bränvinsbränningstid under kontroll till distillering begagna serskild redskap, sorn under bränningstiden bör vara förseglad. Slutligen anser jag, att såsom hitlils distillatorer må få utöfva sin näring i städerne, och alt för dem någon pannerymds-afgift icke bestämmes utan deras beskattning förblifva sådan den f. n. år, nemi. beroende af bevilln. På dessa skäl önskar jag återremiss af denna punkt. Hr Hjärne, Harald: Lika med Frih. Raab anser jag distillering såsom en förbättring af varan, den man icke bör försvära, men deremot kan jag icke instämma i den slutsats, hvartill Frib:n kommit, alt §:n bör återremitteras, och att distillering emellan bränvinsbränningsterminerne må såsom nu skattefritt tillåtas. Jag tror det vara allmänt kändt, ehuru Frih. Raab sagt sig icke vela det, att distillering med vanlig ångredskap låter sig göra.
Ingenting glömdes till gubbens beqvämlighet, och då kronorättaren slutligen med någon otålighet lät skjuta ut farkosten, hängde ännu de arma varelserna snyftande fast vid relingen för att tillhviska far att de om några dagar skulle besöka honom. Ändtligen var den bittra stunden förbi, båten redan långt ute, men så länge en skymt syntes af gubbens hvita fladdrande hår, stodo qvinnorna och de snyftande barnen qvar på stranden. Calle hade dem alla ovetande förut gifvit sig öfver till andra sidan. Der mötte han fadern och lemnade honom helt triumferande en tio-riksdalerssedel det var en omätlig skatt, och Calle hade förskaffat sig den genom försäljning af sin enda egendom, silfverklockan, den han ärft efter mor, som sjelf sagt att Calle skulle ha den. Då han om aftonen återkom hem, sade han blott: "Det skall ingen nöd gå på far: han kan i arresten må som perla i gull, ty det var en beskedlig herreman som erbjöd sig att låna honom tio riksdaler." Hur välsignades ej denne herreman af Magda och Nanny! Men hur stor trösten än var, så var den likväl blott ögonblicklig. Hvad skulle de göra, hvad upphitta i denna nöd? Deras fattiga grannar hade inga kontanter de rika skulle fordra säkerhet. Nanny tittade ofta med orolig hjertklappning nedåt vägen till den minnesrika källan. Om blott hennes vän återkomme han skulle nog veta något råd. Tre dagar hade nu förflutit efter gubbens afresa, och många voro de planer som rört sig i Magdas hufvud; men den enda, som hade utsigt att lyckas, var just den hon ej kunde förmå sig att tillgripa. Nog var hon öfvertygad att patronen på Almvik ville tjena henne, men han skulle göra det blott alltför gerna, för att sedan låta henne känna att hon stode i skuld hos honom. "Men", frågade hon sig i ångestfull villrådighet, "hvilket är rättast, antingen att jag underkastar mig det, eller låter far sitta qvar i arresten och sucka efter luft och frihet, det enda goda som han begär, stackars gamle man Hvad", öfverlade hon vidare, "skulle Ragnar sjelf råda till?
Suppleanternes antal, efter omständigheter* na och i män Ledamotspersonalen, dels en fydlsgare uttryckt inskränkning af Suppleantens mnctions, endast till den händelse, dä ordinarie Ledamot af laga förfall hindras, dels ock det projecterade stadgandets hänflyttning till 79 § Riksdagsordningen, hvarest sättet till ledighets erhällande fiän Ledamolskap i Ut kotten afhandlas. ConstitntionsUtskottet, som funnit anmärkningarne icke sakna giltig grund, förmodar att Resp. RiksStändens meningar i ämnet skulle bäst och lämpligast sammanjemnkas, om det allmänna stadgandet, rörande Suppleants-val, säsom egande sammanhang med de i 28 § Rik dagsOrdningen föreskrifna Ledamotsvalen, infördes uti denna §, med fasställande tillika af ett minimiantal, och om deremot i 79 § utstakades de särskilda fall, i hvilka Suppleanterne borde temporairt biträda Utskotten. I sädant afseende fär ConstitntionsUtskottet, med modification af dess förra förslag, vördsamligen tillstyrka, det mätte i 28 § Riksdags - Ordningen , efter orden: ”Hemliga Utskottet väljes, då Konungen sådant äskar,” inflyta en så lydande ny punct: Constitutions-Utskottets betänkanden.
R:dr 10,990,996:32.— Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. till R. — Sålunda, och då uti sednaste statsreglering påräknades: Ordinarie inkomster Extra-ordinarie d:o 5,456,000: Restantier 155,000: 10,059 430: uppkommer genom den beräkning Kongl. Maj:t nu antagit, en ökad tillgång af R:dr 931,566:32.- h vilken med 42,793 R:dr 32 sk. 4 r:st. öfverstiger de af Kongl. Maj:t föreslagna förhöjningar i utgiftstitlarnes anslag för ständiga behof. Efter den staden Wexiö år 1843 öfvergångna eldsvåda beviljade Kongl. Maj:t, utom ett lån af 240,000 R:dr till understöd för nybyggnaders uppförande, en särskild summa af 30,000 R:dr, att genom den i staden bildade nödhjelps-kommitte och under dess ansvarighet användas till förlagslån åt nämnde stads näringsidkare och handtverkare, och i afseende å återbetalningen hvaraf Kongl. Maj:t sedermera under den 26 Oktober 1846 i nåder förordnat, att en tiondedel af lånesumrnan borde, jemte upplöpande från den 1 November sistnämnde år beräknad, staten tillfallande, ränta efter 3 för hundrade om året, återgäldas den 31 December 1847, och en lika afbetalning med enahanda ränta sedermera ega rum vid slutet af hvarje utaf de påföljande nio åren, dock under förbehåll att då, genom de sålunda för återbetalningen stadgade grunder, nödhjelpskommitteens ansvarighet komme att upphöra, stadens magistrat och äldste förbunde sig till gemensamt betalningsansvar samt beloppets insändande till Stats-kontoret, vid hvarje af de bestämda terminerna.
Visste vi inte alltid bägge, att det låg allvar bakom skämtet? Nej, så ömkligt konventionell är jag icke! Likväl – vore det bara detta – en ren formsak – det handlade om, så skulle jag kanske göra dig till viljes, men det gäller mer. Jag har inte råd att mista min bäste vän – den ende – det ser jag nu – som aldrig missförstår mig, som alltid finner mig underhållande, förtjusande, intressant. Som delar mina minnen, är förtrogen med min smak, begriper mina oförklarligaste och intimaste sympatier och antipatier. Jag har inte råd till det. HANS (efter en stunds tystnad). Du har inte råd till det? Stackars Leonora! Är du så fattig med din mans och dina barns kärlek? LEONORA. Nej, Hans, jag är icke fattig – jag är rik. Men min rikedom är så solid och så väl deponerad, att jag emellanåt blott ser det brandfria järnskåpet, som döljer det klara guldet. Jag har skäl att antaga, att kapitalet blir större, men de disponibla räntorna bli sannerligen mindre och mindre för hvarje år. Och jag behöfver reda pengar – jag tycker om att höra guld och silfver klinga i mina öron, ja, till och med frasandet af förgängliga papperspengar med blott nominalvalör. Därför har jag inte råd – faktiskt inte råd att visa ifrån mig Max’ vänskap. Nej, låt mig vara ärlig – hans kärlek! HANS. Och du finner det fullkomligt naturligt och i sin ordning, att din man skulle tillåta dig att mottaga denna – kontanta lifstidspension? LEONORA (tiger; säger därpå mildare). Kom ihåg, Hans – jag är i verkligheten rätt ensam. Jag har inga väninnor. Jag har aldrig ägt förmåga att eröfra kvinnornas vänskap. Och – det kostar på mig att säga det – jag tror inte herrarna heller i allmänhet precis svärma för mig. Barnen äro borta halfva år åt gången – vi göra bägge efter mogen öfverläggning den uppoffringen för deras hälsa. Och du – ja, på sista tiden har du icke haft mycken tid öfver för mig. Och det är få saker, som egentligen roa mig. Nå väl – så är det Max. Han har känt mig i hela mitt lif, han förstår att tala med mig, som jag tycker om, att man talar, och han tycker om mig – precis sådan som jag är.
Skrifvelse till KonglMaj:t med deras Beslut, att Hans Kongl. Höghet Arf Prinsen, Hertigen af Södermanland Josef Frans Oscar ma föra Rikets Styrelse i händelse af Kongl. Maj:ts och Hans Kongl. Höghet KronPrinsens sjuklighet; samt, mut. mut., underd. Adresser till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen och Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen i samma ämne. S. A. K. Sedan Eder Kongl. Maj:ts Sonson Han* Kongl. Höghet ArfPrinsen, Hertigen af Södermanland, Josef Frans Oscar, enligt de i båda Skan* 38 Prot. Utdrag d. io Ian. 1818. Skandinaviens Riken gällande Grundlagar, upphunnit sina myndiga år, hafva Riksens Ständer, för att gifva en ytterligare utveckling åt dems vid 1812 års Riksdag fattade beslut angående Hans Kongl. Höghet Kronprinsens rättighet att antaga Rikets Styrelse i händelse af E. K. M:s sjuklighet, nu enhälligt beslutit, att, på sätt de vid 1812 års Riksdag i afseende på Hans Kongl. Höghet KronPrinsen förordnat, för framtiden stadga och bestämma, det Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen, Hertigen af Södermanland, Prins Josef Frans Oscar vid alla de tillfällen, då E, K. M. och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen af sjuklighet hindras att med Reger ingsärenderne sig befatta, må inträda uti utöfningen af Konungamakten med all den rätt, nu gällande Grundlagar densamma .tillägga, samt uti Eder Kongl. Majus namn Rikets Styrelse föra. Riksens Ständer tillförse sig, att E. K. M. och Hans Kongl.
I England har man af lätt begripliga skäl genom den nya äktenskaps-skilnadslagen af den 25 Augusti 1857 i London inrättat en special-domstol, kallad: vThe Court för Divorce and malrimonial causesv. hvilken uteslutande sysselsätter sig med skilnadsmål och dermed sammanhängande 22 Lag-Utskottets Betänkande M 19. frågor. Skulle nu ofvanberörda skilnadsorsaker bos oss blifva föremål för ransakning vid våra underratter, betviflar jag att några fördelar deraf kunna uppstå för den sedliga institutionen. Man kan snarare frukta motsatsen, nar man betraktar det sätt, hvarpå förhandlingen nu tillgår vid våra domstolar, då äktenskaps-slulnad sökes på grund af horsbrott eller egen villigt öfvergifvande. Betänker man vidare, att domstolarne äro bundna af den i 17 Kap. Rättegångsbalken uppställda legala bevisningslheori, så torde man lätt inse den fara, som äfven häraf är att vänta. Så snart nemligen kärande parten förebragt erforderlig bevisning för sitt käromål, måste domstolen, om skilnadsorsaken hör till dess ompröfning, döma till skilnad i äktenskap. Skulle derföre Utskottets förslag blifva gällande lag, erfordrades, för alt vinna äktenskaps-skilnad, ej vidare, än att ena makan instämde den andra makan med påstående om skilsmessa i anledning deraf, alt den sednare vid några tillfällen varit af starka drycker öfverlastad och att denne erkände delta, och att det kunde i öfrigt med vittnen styrkas. På samma sätt, i händelse mannen blifvit för misshushållning under förmyndarevård ställd, skulle hustrun genast kunna göra påstående om äktenskaps-skilnad. Och när i dessa begge fall den faktiska grunden för käromålet vore lagligen styrkt — att ena makan blifvit beträdd med dryckenskap eller med slöseri —• skulle domstolen alltid nödgas döma till skil. nåd.
Det är väl sannt, att Kongl. Majit lernnat Survivans cer på Hofsysslorj men med dem äger Kongl. Maj:t, enligt 48 § RegeringsFormen, att förfara efter behag. Derjemte får jag erindra, att uti andra befordringsmål har Grundlagen tydeligen föreskrifva, huru förhållas skall. Jag kan derföre ej tro det ens vara med Grundlagen fullt öfverensstämmande, att Kongl Majit utnämner till ”titllar,” hellst 98 §. RegeringsFormen endast omtalar befordran till ”Embeten och Tjenster.5’, Orden lyda nemligen sålunda; ”Konungen äger att i StatsRådet utnämna och befordra infödde Svenske Män till alla de Embeten och Tjänster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap att Konungens Fullmagter derå utfärdas, dock böra vederbörande förut med Förslag hafva inkommit, der sådane hittills ägt rum”. Här stad-; gas således tydeligen att det är till ”Embeten och. Tjerister” som utnämning får ske, men ej till ”hopp om tjenster” eller ”tilliar”. Dessa anmärk; ningar anhåller jag måtte få åtfölja remissen. Herr von Hartmansdorff; Jag vill ei trötta Ridderskapet och Adeln med något tal om den forrs frågan rörande Justitieombudsmannen, men i afseende på Herr Cederschjölds sista yttrande, så tror jag att hans påstående, det allt,' hvad som ej är tillåtet, skulle vara förbjudet, innebär ett mycket djerfvare fritänkeri i grundlagsyäg, än det, hvarföre han beskyllt mig.