Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
40 §, Deraf, att Konungens Befallningshafvandes pröfningsrätt är inskränkt till ett enkelt godkännande eller förkastande, men denna inskränkning ej finnes stadgad i afseende på underställning till Kongl. Majit, kan lagtolkaren hemta anledning att tro det vara författningens - 135 ningens mening, att ål regeringsmakten inrymma rättighet, ait icke blott upphäfva beslutet, utan också sätta ett annat i stället. Till förekommande af en sådan tolkning, hur jag utsträckt vilkoret till hvilken pröfvande myndighet som helst. 41—44 §§. De i komiténs förslag stadgade inskränkningar i beSvärsrätten hafva egentligen för syftemål att förhindra den högre myndigheten från att granska målet från synpunkten af kommunens nytta, hvaröfver ingen annan än kommunen sjelf ansetts vara behörig domare. Jag kan icke i sin fulla utsträckning godkänna denna sats. Det hörer, efter min uppfattning, till det konstitutionel! monarkiska regeringssystemets grundvilkor, att regeringsmaktens och folkmaktens sammanstämmighet erfordras, för att åt beslut, sorn röra offentlig rätt, gifva helgden af lag. Ifrån denna regel (innes väl hos oss ett undantag, hvilket här icke är ställe hvarken att försvara eller klandra; men det är ett undantag till förmån för regeringsmakten, nemligen Konungens prcrogatif att, utan ständernas medverkan, lagstifta på det ekonomiska området, eller just det, der kommunen har att inom sig utöfva enahanda funktion. Grunderna till regeringsmaktens veto i lagstiftningsfrågor torde vara mångahanda, och det ligger både öfver min förmåga och utom gränserna för denna framställning, att försöka en utredning deraf; endast det må anmärkas, att bland dessa grunder träffas utan tvifvel statens intresse och syftemålet att värna minoriteten emot majoritetens förtryck. Men i det allmänna statsintresset inga ock de kommunala intressena såsom beståndsdelar; och att i sockenstämman, så väl som i riksförsamlingen majoritetens välde öfver minoriteten stundom behöfver tempereras af en makt, hos hvilken högre insigt och mognare pröfning förutsattes, derom lärer väl erfarenheten framburit tillräckligt talande vittnesbörd. Det är dock klart, att icke alla sockenstämmans tillgöranden kunna hänskjutas till regeringens omedelbara pröfning.
Jag frågade hvad han hette, men ingen i huset hade reda derpå, icke en gång mormor, som nyss hade talt vid honom och frågat hans namn, när han gaf henne ringen till åminnelse, ty mormor mins aldrig några namn, hon visste blott att han var Notarie. Vi trodde att han på återresan skulle besöka oss, men vi ha aldrig hört af honom, och hela händelsen har blifvit glömd. Jag har till och med icke omnämnt den för dig; men då du talar om den vackra Häradshöfdingen, kommer jag ihåg den vackra Notarien från Nyköping. Nej, nu måste jag upphöra, ty jag ser att mina bref blifva allt längre och längre. Jag tror likväl att jag ännu hade mer att säga dig, om jag ej nödgades skrifva nyårsbref till pappa; det är något sent, men förra postdagen hade jag ett giltigt förhinder. Lef väl! Evigt din vän. Mathilda B. Densamma till densamma. Hernösand d. 2 Febr. 1831. Bästa Emelie! Oaktadt min förfärliga brådska, kan jag dock ej underlåta att skrifva några rader till dig, de sista här på stället: inom halfannan vecka, eller kanske förr, får jag omfamna dig. Men huru skall jag förklara din obegripliga tystnad? Öfver tre veckor ha ju förflutit sedan jag skref dig till, och ej en enda rad till svar. Har du glömt mig? – O nej! förlåt mig denna fråga som förolämpar ditt trofasta hjerta – den var förhastad. Men hvad kan vara orsaken? Är du sjuk? Ack om jag vid min hemkomst funne dig sjuk – huru nedslagen blefve jag ej då! Vigtiga bref hafva hitkommit: ett från pappa till mig, med befallning att komma hem så fort sig göra låter, emedan Sophie är förlofvad och skall gifta sig innan första April. Pappa tycker ändå att det blir bra tomt när hon kommer bort och han finner ingen idé uti att jag skall vara i Norrland. Hon tycker, skrifver han, att när han har ännu en dotter, kan han en tid ha sällskap och hjelp af henne, och han smickrar sig med hopp att snart få bortgifta äfven mig. Åh! jag tänker ej på giftas; det är inte så brådtom.
Friherre af Wetterstedt, Eric, - 106 N;o 2182. Herr Mannerstam, Johan, iox N:o 105. Grefve af Ugglas, Gustaf, 76 Den io Junii c. m. 535 205- Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric, - ~ 7 i rostet-. Herr Berghman, Ambro sius Magnus, 68 — N:o 140. Friherre Leuhusen, W. R. 67 — Högloflige Riddeirskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvar.t till 9 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim, Thorsdag en den II Junii, Plenum klockan 9 fömiddagen. Upplåstes till justering och godkändes ExpeditionsUtskottets insände förslag till följande Riksens Ständers underdånige skrifvelser till Kongl. Majit: Om KanzliRåd.et af Wetterstedts och Asfiessoren Adlerbrants ansökning om införsel i 535 Den ii Junii f. m, Wisingsborgs eller Rådmansö Kungsgårdar för uppgifna Kronooch Skatte-rättsfordringar. Om StitsRegleringen under RiksStatens Andra HufvudTitel. StatsRegleringen under åttonde HufvudtTiteln. Om kostnaden för Riksens Ständers Deputerade till Norrige. Om Skogshushållningen. Om Kronoskog!mes användande: Om en förbättrad hushållning med Ekr Bkogarne. Om förändring i Indelta Arméens beklådnadssätt. Anslag till underhåll för Byggnaderne vid Rosersbergs Kungsgård. Om Saltpeter-tillverkningens uppbjelpande: Om Postverket! utestående tillgångar. Om redogörelsen för stämplade Pappers medlen. ControliStämpel-afgiften för Guld, Silfver och Tenn; Om medel på Stat till Inqvarteringspenningar för Arméens Flotta Götheborgs Eskader; Försäljning af Kungsgårdar och Officers-5 Boställen. Ben XI Junit f. m, 537 Om förslitne smärre BancoSedlars invexling från Landsorterna. Adress för de Deputerade till Norrige.
Alströmers förslag beträffar, så bekänner jag upriktigt att, förr än jag antager detsamma, vidblifver jag den gamla författmn, emedan jag icke ser att något annat dermed vinnes än ytterligare oreda. Enl. delta förslag skulle man jemka underhållsskyldigheten mellan rolarne; men kan Frih. Alströmer upgifva något sätt, huru roan nu mera skall rättvist kunna åstadkomma en dylik jemkning? Om man också går aldrig så långt tillbaka i en sockens fattigvårdshistoria, måste alltid olägenheter upstå och jemkningen blir evärdlig och utan resultat. Sådan kan följden omöjligen blifva af Utskms förslag till rote-indelning, ty den som icke hädanefter vårdar sig om sina fattige, den får helt enkelt underkasta sig skyldigheten alt ensam försörja dem. Det är just sådana lagar, som ofta tvinga menniskorua lill det rätta; ty det gäller deras egen nytta. Hvad Frih. Akerhjelms yttrande beträffar, så tror jag att del varit föranledt af ett misstag om min mening; jag åberopade nemi. icke rote-indelningen, då jag vände mig lill honotn, och jag förmodar alt Frihm misstagit sig, då han säger, att denna indelning i den mening, som här är i fråga, finnes i någon socken inom Södermanland. Socknarne äro indelade i rotar roed en rotemästare för hvarje rote, och dessa utgöra tillsammans en gemensam nämnd, men hafva icke med fattigvården att göra utan blott med tillsynen öfver de fattige. Och så är förhållandet i de flesta socknarne inom det län, i hvilket han och jag bor; men detta sätt att indela i rotar äger ingen likhet med nu diskuterade förslag. Någon annan roteindelning känner jag icke. Men hvad jag åberopade gällde egendomarne i den trakt, der Frihtn bor, såsom Julita, Gimmersta m. fl. Dessa egendomar hafva sin egen fattigvård och försörja sjelfva 182 Den 30 Augusti. O sina fattige, och jag tror icke, alt Frih. Åkerhjelm vill bortbyta denna fördelning. Hr von Troil: Efter min öfvertygelse hafva Gr.
Men han låter äfven ganska ofta framskymta den åsigt att han är förföljd, häcklad derför att han för det ädlas, renas, upphöjdas fana. » I våra dagar », står det i V. L., 87, n: r 287, » då de konservative och de troende ofta smädas » » fordras mer mod; mer karaktär för att försvara organisk utveckling och ädla traditioner än att försvara allehanda förändringar ». Han nämner sällan dessa förändringar utan att tillägga epitetet » af tvifvelaktigt värde », han bedyrar oupphörligt att an-norledes tänkande äro osjelfständiga och svaga, medan modet * karaktären fins hos försvararne af det häfdvunna, hvilket också i sjelfva verket aldrig förgäfves påräknar bistånd af de gamle, som brusa upp vid hvarje försök att skaka på auktoriteten, och af den kompakta majoritet, soin finner allt bra sådant det är. En oändlig fond af mod och styrka tarf-vas sannerligen för att vara en röst för vårt lands stora konservativa parti, som har sitt stöd i konung, ärkebiskop, svenska akademien, alla trogna ämbetsmän, alla rättsinniga medborgare! » De unga », jag citerar den okände A. Harald-sons ord, » hafva mindre fortroende till ofelbarheten af egen uppfattning och våga derför ej säga att deras ideal alltid skola vara de högsta. » W. försäkrar gång efter gångatt han och hans meningsfränder ha rätt. Vi måste väl tro det. Han skref om några bondenoveller (i V. L. 1887, n: o 173) att de » uttala ej hela sanningen ». Hvilken meuniska har uttalat hela sanningen, hvilken är så säker att h&amp; funnit den, att han djerfves stämpla andras ärligt tillkämpade och med uppoffringar tillkämpade åsigt som falsk, oredlig, framstäld i akt och mening att förleda de trogne till affall? Realismen är » den mot alla högre och ideala såväl lifs-som konståskådningar fiendtliga riktningen ». Den skall » under en tid lyckas tillbakatränga en ädlare uppfattning » (P. T. 85, på nyåret).
Domstolar icke kunna motsvara ändamålet, förrän nu brukliga Rättegångs-sätt undergått en derefter lämpad förändring, äfvensom, i sådant fall, nödigt vore, att åhörares, parters och sakdrifvares pligter, i afseende på iakttagandet af ordning och anständighet, blefvo närmare bestämde än Edert underdåniga förslag upptager , samt nu gällande Lag innefattar; Och förekommer i öfrigt, huru som det af Lag-Comite'n uppgjorde förslag till ny Rättegångs-Balk, jemväl innehåller frågan om offentlighet vid behandlingen af Civile Rättegångs-mål, samt att vid slutelig granskning D e n 3 9 No v ernber f, m, 703 af berörde förslag, bör afgöras huruvida i tvistemål, skriftelig eller muntélig procedure må ega rum, på utgången hvaraf frågan om offentlighets införande vid Rättegångs verkan väsenteligeii beror. Vid öfvervägande af allt detta bär Jag icke funnit läropeligt att lör närvarande gilla Edert underdåniga förslag, i följd hvaraf detsamma blifvit af Mig förkastadt; och kommer med målens behandling vid Domstolarne att som hittills förhållas, intill dess nya Lag-Boken blifver antagen. Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Senske Män, med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. CARL johan; Lades till handlingarne. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden : Från Banco-Utskottet Af den 26 dennes: N:o 83. Angående någre nödige ansedde förklaringar och ytterligare controllerj, . o i Dea ag November?, bi. i afseende på Bankens Cassör; jemte ert årlig ersättning af 200 R:dr för Gassa Coinm issa riens derigenom ökade arbete och möda. Angående ett tillägg uLi de hittills gällande reglementariskä föreskrifter, i afseende på Bankens Embetsmäns och Betjentes Pensions-rättigliet. Angående Instruclion för Banco-Utskottet vid näst infallande Riksdag.
Af de uplysningar Riddarh.-Sekret, meddelat, finner man att 2 Stånd bifallit Betänk.; men att PresteSt. beslutat en serskild skrifvelse, och frågan är således ännu icke afgjord. Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på de tvenne Betänk, bifogade reservationer, af hvilka Hr Bråkenhjelms går derpå ut, att lagstiftande makten icke kan frånkänna kommunerna deras naturliga rätt, att efter deras förmenande skydda sig mot smittosam sjukdom genom åtgärder, som ej förnärma andras rätt. Den andra reservationen, i hvilken Prosten Arosenius förenat sig, är af Domprosten Björling, och lyder sålunda: ”Utsk. synes mig hafva saknat alla skäl till framställande af den önskan, att karantäns-tiden för fartyg oeh passagerare, som kommit från smittad ort, måtte förkortas, äfvensom att fartyg, som kommit från misstänkt ort, måtte befrias från all karantän: enär det nogsamt visat sig, att karantäns-tiden i förra afseendet ej kan minskas, såvida det med karantänen afsedda ändamålet skall kunna upnås, och det väl lärer af sig sjelf vara tydligt, att karantän för fartyg, som kommit från misstänkt ort, ej kan uphöra, ulan att derigenom stora vådor skulle upkomma och all fördel af karantänen mot smittad ort understundom helt och hållet skulle omintetgöras. Utsk., som erkänt nyttan af karantäner mot utländsk ort, har dermed ock tacite erkänt, att spärrnings-åtgärder inom landet kunna vara af någon nytta; och synes mig derföre Utsk. uti 7:de och 8:de punkterne hafva på ett nog våldsamt sätt velat beröfva de enskilda kommunerna inom landet all möjlighet, alt genom ändamålsenliga åtgärder söka freda sig från farsoten.
Sådan Gäldenär må ej eller sedan i allman tjenst eller förrättning nyttjas, eller taga del i val, som medborgerligt förtroende utmärka, eller dervid sjelf komma under omröstning, eller på Börsen sig visa. Styrker vårdslös Gäldenär inför Rätten, att han sine Borgenärer till fullo förnöjt, vare han från allt vidare ansvar fri; sker det sedan han fän - Konungens Nåd. Propositioner. jgj gelse-straffet undergått, varde lian dock i medborgerligt anseende återstäld. 8- §. Varder någon ofvertygad , att han i hemligt förstånd med GäldenäJen hulpit honom att dölja eller undansticka fast eller löst gods, eller ock bevakat och besvurit falsk fordran, straffes, som om bedräglig Gäldenär stadgadt är, och återbäre hvad han således sökt undansnilla, eller gälde fulla värdet. 4. Cap. Om säkerhet d Gäldenärs Person, och om hans underhåll, medan Rättegången varar. 1. §. Då Gäldenär hos Rätten sökt, att sin egendom afträda, skall han hålla sig inom sitt hus, och ege ej rättighet, att derutom vistas vid andre tillfällen, än då han å Helgedag 'bevistar Gudstjenst, eller af Rätten, eller ock af Gode Män eller Syssloman till upplysningars meddelande kallad varder. 2- §. Påstår någon af Eorgenärerne, sedan de hörde blifvit, större säkerhet å Gäldenärs person; förordne Rätten, att han i sitt hus bevakas må, på dens kostnad, som det påstått. 3- §• Finnes Gäldenär utom sitt hus, vid andre tillfällen, än som 1 1 §, säges ; varde genast bysatt, och åge en hvar af Eorgenärerne, att handräckning dertill söka. Konungens Nåd. Propositioner 4> Är Gäldenär vid Concursens början bysatt; sitte i By sättningshäktet qvar, der ej Borgenär, sorn honora bysätta låtit, bifaller att han loseifVas ina, eller ock sådan bevisning af Gäldenär företedd varder, som i 8 §• sägs. 5- §• Förekomma mot
Häradshöfdingar sammanräknad t bestigande till allenast 200 R:d; skolande förhållandet med HäradshöfdingeLönerne i flere af Rikets Norra ProVincer ej eller Vara serdeles bättre; I anseende hvartill, och då Rikets Ständer vid 1815 års Riksdag beslöto, att alla Civile Enlbetsoch Tjenstemän, hvilka ej ägde indelt Lön eller Boställe, skulle komma i åtnjutande af den då anslagne Lön-tillökningen, Herr Lagmannen funné det Vara med Principen för den sålunda beviljade Lön-förhöjningen enligt» att nU tillstyrktes det åtminstone de Häradshöfdingar, som blott hafva Pénningelön, måga undfå enahanda förhöjning derå, som CivilStatens öfrige Embetsbch Tjenstemän, i följd af Rikets Ständers berörde förordnande erhållit; och förmodade Herr Lagmannen, det Häradshöfdlngarnes 1 Norra delen af Riket förbigående härrört deraf, att man icke lemnat upmark samhet deråt, att desse Embetsman saknade alla slags indelte Löne-förmåner» och att de således voro lika berättigade till denna fördel, som de öfrige Rikets Tjenstemän i lika ställning. Den behållning i Lösen» som igenom 1812 års ExpeditiohsTaxa upkommit, ansåg Herr Lagmannen till större delen medtagen genom deri stegring varup risen de Senare åren tagit, ocli de ökade kostnader, som i och för Embetets utöfning derigenom upkommit» samt det ty värr ökade antalet af ErottmålsRansakningar» hvadan ock de Häradshöfdingar» som icke hafva Boställen eller HemnäansRäntor sig anslagne, aro nära
The 1 skålp. — 50 Tidningar oell Tidskrifter, äfven då de äro tryckta på Svenska språket, så framt i detta läll de, adresserade till Svenskt postkontor, med allmän post inkomma ... — Fria som inkomma annorlunda än med allmänna posten; se Böcker. Tinkal; se Boraxsyradt natron. Tjära, Tjärbärma ocb Vraktjära — Fri a. Tobak: oarbetad, blad och stjelk 1 skålp. — ■ 25 arbetad: cigarrer och cigarretter ... — 45 malen eller snus 1 skålp. — 50 spunnen, hopvriden eller pressad 1 skålp. —4 35 stänger och karotter 1 skålp. — 55 Tobakspipor af lera eller porslin; se Piphufvuden, andra slag. *) Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 15 öre. 2) » » n n » » » n 1868 » 30 » Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 85. 83 Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Tomback; hänföres under Metaller, sammansatta. Tonkabönor Fri 1. — Tran och Späck, aila slag • * 1 skålp. 1 Trapp; behandlas såsom Lora. Tricot oell Tricotage; hänföras under Strumpor, m. m. Fri Trippel — . Trummor och Trumpeter; se Instrumenter, musikaliska. Tryffel 1 skålp. — 16 Tråd: guldoch silfver• • • . 1 ort. — 1 jernoch stål1 skålp.
Hon klef beslutsamt i det kalla vattnet, ref sig med en grof handduk, så hon var röd som en kräfta och kröp i kläderna. Håret tog icke lång tid, det var lyckligtvis kort, och nu var hon färdig. I matsalen sutto föräldrarna och syskonen redan vid kaffebordet, då Bella kom. Mamma visade leende på sockerskålen, som fylt sig sjelf, och Bengt drog i sina knappar, som han fastsytt med jerntråd, stark nog att hänga skålpundsvigter vid. Småsyskonen, Lulle, Lisi och Helmi slogo ned på henne med sina angelägenheter och det gick en god stund, innan hon på sitt vänliga sätt gjort sig af med dem och fått tid att äta sin frukost. Januarimorgonen var frostig och klar och hon kom med blossande kinder till skolan. Hvilket stoj, hvilket prat, det hördes ända ut i farstun. Tamburen var full af stampande, flåsande, pratande flickor, som pelsade af sig och sökte öfverrösta hvarandra. God dag, Ada! God dag, Pelle! God dag! God dag! hördes från alla håll. Godt nytt år, Gerta! Hur har du mått? Hvad har du gjort under julen? Jag har varit rest till landet Åh! Har du fått många julklappar? etc. etc. ljöd det från hundratals ifriga munnar. Föreståndarinnan kom vänligt helsande in och sökte nedtysta dem, men det lyckades blott för en stund. Frågor och svar, utrop och skratt haglade från alla sidor, man var glad att se hvarandra igen och nyfiken och full af intressanta meddelanden. Bella omringades strax af en flock kamrater. Hon var allas gunstling, man täflade om henne och skämde bort henne af alla krafter. Agnes Lund tog henne under armen och drog henne bort med sig. Kom, skall du få se min splitternya muff. Jag har så länge önskat mig en hvit Angora muff, sådan som Emilie Rosenskjölds, och nu gaf pappa mig en till julklapp. Nej vänta, Bella, du måste titta hit först, ropade Lilli Enestam. Den här urkeden fick jag. Är den ej förtjusande? Hör du, Bella, skrek en tredje, fick du den der boken du önskade? Bella, kom, skall du få något godt.
Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Med all aktning för den värde Ledamotens rättighet, hvilken jag respecterar, hemställer jag till honom sjelf, om mensklighetens rätt här verkeligen kan anses för nära trädd. Det tyckes, att så många andra Ledamöter af detta upplysta stånd, hvilka yttrat sig för en olika åsigt, borde känna menniskans värde, så väl som den värde Ledamoten, hvilken, från sin bänk der borta, är aldeles ensam om den sak han Den 3o Ju ni i f. tn,‘ l6t han förfäktar. Jag hemställer således till honom, om lian icke vill bespara oss tiden af en votering. Herr Rosengvist: Ers Excellence var sjelf närvarande 1810 bär på Riddarhuset, då discussion förevar om Extra Roteringen och Conscriptionen. Ers Excellence afhörde då lika med mig de granna tal och acclamationer, som begagnades till detta storverks åstadkommande; och Ers Excellence hör nu, hvartill den då omtalade vackra fosterlandskänslan uti Nalionalförsvararens bröst vill realiseras. Jag förnyar min begäran om votering. Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarsfcalken yttrade, att då.Herr Rosenqvist ej ville afstå från sin begäran om votering, ansåg Hans Excellence sig böra framställa följande voteringsproposition: Den som bifaller Statsoch EkonomiUtskottens Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående hästars posterande i stället för manskap af Extra Roteringsskyldige, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; 3o H. 102 Den 3o Jun i i f. ro. Yinner Nej, anses berörde Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Hvilken voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan 6 i eftermiddag att fortsättas.
Jag medgifver att denna complettering blifver svårare och att Consistorier och Regements Chefer ej kunna förbindas att känna alla grenar af Familjerna. Men till någon del, finna vi oss förut i samma belägenhet. Efter all anledning finnas åt - 1 Felskrivning för de. Den 20 Juli 1812 283 skillige Adelsmän, som ej kunna bevisa sitt Adelskap. Men ändå flere ofrälse män finnas, som i anseende till namnens likhet med ganska många adeliga familjers, af Presterskapet tros och upgifvas vara Adelsmän; såsom Bergman, Blåfjeld, Broman, Lund, Rosenblad, Trolle, Sture, Björnberg, Bark, Andersson, Bauman, Bagge, Wallqvist, Cedermark, Kruus, Rothoff, Roos, Schmitterlöw, Trotzig m. fl. hvilka väl ingen Lag kan beröfva rättigheten att behålla sina namn. Det gifves förmodeligen ej mer än ett sätt till vidmagthållande af ättekunskapen, men detta sätt gäller lika för nyare som för äldre familjer. Det är att göra familjens genom födseln representerade Hufvudman bestämt ansvarig för upgiften till RiddarhusArchivet af de genealogiska uplvsningarne för alla afkomlingar af den först adlade St amfadrén. Genealogiernes omfattning blifver derigenom jemt densamma för de nya ätterne, som den nu är för de gamla: men uppgifterne blifva mera försäkrade än blott genom de hittills vidtagne utvägar: oell slipper någon gång en ofrälse ättegren obemärkt undan en framtida uphöjelse, är sådant ej annat än hvad glömska, vårdslöshet eller inträffande händelser, säkerligen förut, flere gånger tillskyndat ätteläggar af äldre familjer. Det är sagdt, att, »i grund af qvinnans naturliga rätt till arf, hafva döttrar altid fått ärfva fadrens Adelskap».