Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle deremot R. o. Ad. nu besluta, att 5o,ooo r:dr af dessa lån genast skola uppsägas och indragas, såsom Utsk. föreslagit, återstår blott utlåning mot inteckning och 5 proc:s ränta, hvarigenom fonderna skulle blifva otillräckliga. Nödvändigheten krafvelsålunda att åtminstone söka draga så på tiden med den allmänna räntenedsättningen, som väl ändock förestår cassorna, att genom en emedlertid vunnen temporär tillökning fonderna kunna tåla vid att bära endast 5 proc:s ränta. Jag vet dessutom icke, huru dessa 50,000 r:dr skulle kunna genast indragas utan betydliga olägenheter. Direct. har sett sig nödsakad att för närvar, hafva 20,000 r:dr insatta på 3 proc:s räkning i Banken, hvilka Direct. likväl redan uppsagt för att kunna återfå dem inom 6 månader; men denna tillfälliga förlust på räntan är dock vida mindre, än om alla fonderna måste utlånas mot 5 proc. Jag tillstyrker afslag å denna punkt i Ufskrs betänk, och anhåller, att R. o. Ad. måtte obegränsadt öfverlemna åt Ridd.-Direct. att efter omständigheterna utsträcka belåningen på namn, särdeles som Direct. derför står i egen ansvarighet. Hr Printzenskjöld: Det yttrande, Gr. Cronhjelm nu afgifvit, synes ej lämpa sig till den punkt i betänk., som blifvit föredragen. Utsk. har här endast gjort en framställ - Den a Maj e. m. 79 liing af de åtgärder, som Direct. vidtagit, och föreslagit, att belåningen på namn måtte återföras till den summa, som R. o. Ad, Iran komma att besluta. I en efterföljande punkt har deremot Utsk. yttrat sig om lånerörelsen och huru mycket som bör få på namn utlånas. Dit hör således Gr. Cronhjelms yttrande, helst intet band på blifvande beslut uppkommer genom bifall till denna punkt. Gr. Cronhjelm:
Så hafva, för att återkomma till den serskilta frågan om militair-yrket, uppkomst af stående hårar skiljt krigaren till en viss grad från de Öfrige medborgarne; denna uppkomst var ett steg med ena foten visserligen på sidan om den stora bildningsbanan, men hvar och en som noga betraktar den tiden , skall medgifva mig, att det med andra foten då var ett stort steg framåt. Ilan skall medgifva, som jag hoppas , likaledes, att afsteget åanu är för tidigt att återtaga. Der stående hårar hafva uppstått under en eller annan form, der krigare-ståndet har bildat sig, har, enligt hvad historien visat, serskilta 1 ?, • Den 27 Augusti e, m. 375 skolor för krigare-yrket, i mer eller mindre utveckling, alltid uppstått; frågan om det yrket har alltid interesserat de magtågande och dess besvarande tillika säkert legat inom deras fattnings-spehr, ty de stående hårarnes behof uppstod alltid samtidigt med behofvet på jorden utaf magtågande. Men fastän nu har börjat visa sig en allmän känsla utaf lämpligheten, att amalgamera serskilta stånd med hvarannan fast revolutioner och constitutioner för tidehvarfvets betraktare utvisa en önskan att innesluta alla medborgare-pligter och medborgare-förmögenheter, inom det allmänna ordet medborgare , år det icke derföre sagt, att tiden år inne, att ändra på en gång hvad som förut har funnits. Det år så mycket mindre sagt, sorn det år oafgjordt ännu, och torde blifva i generationer oafgjordt, om på den konstiga byggnad af samhällen, som genom skiljandet af yrken, af classer och af skyldigheter, i stort och en detaille, uppstod inom Europa, det önskade templet af mensklighet med dess enkelt rena architecture ens år möjlig att uppföra. Det år till dess jag skulle kunna få se , om jag lefde öfver en menniskoålder, sammansmältandet af de ofvannåmnde yrken, stånd och skyldigheter mera fulländadt ån det nu år, som jag icke kan undgå att yrka bibehållandet tills vidare af serskilda undervisnings-verk för vissa yrken, i den mon de visa sig för mina Ögon, i tidens närvarande skick vara mer eller mindre afskiljda från de öfriga.
Stadens innevånare afgåfvo, till följe häraf,' redan år 1824, deras förbindelse å delta årliga bidrag; men som verkställigheten af vattenledningen, hvilken innevarande år förmärkts vara å bane, besörjes af Kongl. Flottans Befäl och Eders Kongl. Majris befallningshafvande icke erhållit del af derom grina föreskrifter, är jag ock icke i tillfälle att i några detailler derom ingå. Handeln och Sjöfarten har, såsom jag redan anmärkt, inskränkt si" till omsorgen att förse orten med sina förnödenheter. Några exportartiklar finnas knappast, ty trädvaruhandeln är, i följd af bristande tillförsel, härifrån högst obetydlig. Tull-intraderna, som utgöra den säkraste måttstocken i detta afseende, hafva förhållit sig på följande sått: t Galeaser örn tillsammans 266} Läster, samt i3 Slupar oell Jagter om a75 Läster. Deras egentliga fart idkas på Inrikes orter, särdeles Stockholm, nå' gon gång på Hamburg och Lfibeck. Blott det större Skeppet sedlar på Medelhafvet, hufvudsakligen för att hämta salt för Örtens behof. Emedlertid är antalet af Handlande ganska betydligt, i förhållande till den rin^a handel som af dera idkas, ty detta antal uppgår till icke mindre än n5; oberäknad! dem som äro i köpingarna bosatta; Också äro flera af dem uti fattiga vilkor och deras rörelse inskränker sig stundom till en torftig hökerihandel för Flottans gemenskap. - 59 - Handtverkerierne äro lika med handeln inskränkta till förarbetningen af ortens behofver. De bestridas af följande antal: Bagare . , . i5. Mjölnare 5. Bokbindare . 3. Bryggare 3. Repslagare , r. Bleckslagare . a. Sejlare 3. Sämskmakare 1. Gelbgjutare . » •• 1. Slagtare . 7. Glasmästare . 3. Snickare o. Garfvare . 7* Skomakare t/ 18. • Guldsmeder . 8. Skorstensfejare I. Hattmakare . 7* Svarfvare . , 1.
Och som vid omförmälde reglering Topografiska Corpsens personal blifvit inskränkt till det antal, som oundgängligen erfordras, samt regleringen i öfrigt är vorden med sparsamhet verkställd; så och i betraktande jemväl deraf, att, vid sammanslagningen år 1812 af Ingenieur-och Topografiska Corpserne, Chefs-lönen vid den senare blifvit använd till Secund-Chefs-lön vid Fältmätnings-Brigaden, och vid Corpsernes åtskiljande blifvit vid Ingenieur-Corpsen bibehållen; hafva Rikets Ständer funnit skäl bevilja det för Topografiska Corpsen begärda ytterligare anslag af 1,697 Banco. 4:o Enligt de för Gardes-Regementena fastställda Interims-stater, som grundats på den förändrade organisation E. K. M., till befordrande af deras tjenstbarhet, funnit nödigt vidtaga, skulle, jemlikt E. K. M:s Nådiga Proposition, erfordras, utöfver de för samma Regementen vid sista Riksdag anvisade anslag, följande sutnmor, nemligen: Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.O 184. 3i5 för Lif-G irtlei lill Häst R:dr Bie» 6,835: „. 6. — avea Lit-uardet . 5 8fifv - Andra Lif-Gardet ’ 5,866: 27.
Jag är alldeles af den tanka som Utskotten, att frågan, huruvida Rikets Ständer kunna och vilja lemna några ytterligare anslag till Götha Canal, icke kan behandlas, förrän Statsregleringen är gjord; ty de egentlige Statsbehofven måste naturligtvis ställas i första rummet. Men då således på ena sidan förskott icke kan lemnäs på ett anslag, som man ännu icke vet, huruvida det kommer att äga rum, och på den andra icke ett ögonblickligt biträde kan undandragas ett arbete, som, efter de förutsättningar jag gjort, förr eller sednare, på ett eller annat sätt, kommer att fortsättas, så framt det icke skall blifva mångfaldigt dyrare; återstår' icke annan utväg, än att i låneväg afhjelpa behofvet. Det är otvifvelaktigt, att CanalBolagets Inventarier och tillhörigheter mer än tillräckligt utgöra hy - 46 Den 26 Mars f. m. pothek för 100,000 R:dr, hvilken summa, ehvad utgång ock sedan saken kunde komma att taga, icke synes betydligare, än att Rikets Ständer kunde låta den utgå, för att förekomma en eljest oundviklig National-förlust. Med anledning häraf, och då icke i närvarande stund ett biträde i förskottsform kan lemnäs, vågar jag vördsamt föreslå återremiss till Utskotten, med föreskrift att uppgifva utväg till ett lånebiträde af 100,000 R:dr för Götha Canal, för att på sådant sätt gå Kongl. Maj:ts i den Nådiga Propositionen yttrade önskan till mötes. Herr Rosenqvist , Fredrik Leonhard , anförde skriftligen: Då det nu kommer att bestämmas, om Svenska Folket äfinu ytterligare skall contribuera och låta beskatta sig för ett företag, grundadt på speculationer, hvilka varit lika osäkra, fautiva och odugliga, som de kostnads-förslag, man öfver arbetet upprättat, varit försåtlige, är det verkligen hög tid, att något närmare tänka på saken och icke vidare tro på löften, som man skenbarligt ser aldrig skola realiseras. Mine Herrar! Finnes väl någon upplyst Svensk Medborgare, som, ulan andra förbindelser och relationer än dem, hvaruti han står till^fi Fädernesland, icke numera är fullt öfvertygad* alt Götha Canal Den 26
Det följer af sig sjelft, att medeltiden icke kunde inse, än mindre erkänna det innerliga sammanhanget mellan sin verldsuppfattning och den zoroastriska. Men en dunkel aning derom spåras dock. Medeltidens lärde tillskrefvo Zoroaster grundläggningen af de magiska vetenskaperna. Sprenger (författare till Malleus Malificarum, om hvilket olycksdigra arbete längre fram), Remigius, Jean Bodin, Delrio m. fl. jurister och theologer, hvilka såsom domare i hexeriprocesserna förvärfvat sorglig ryktbarhet, kalla i sina skrifter Zoroaster trolldomens upphof. Den dualistiska idéen blef, sedan hon ingått i kristendomen, icke mildrad utan skärpt. Zoroasters religion, som antager ett godt urväsen11, låter det onda, i tiden uppkommet, äfven i tiden förgå; hon slutar med den äfven i nya testamentets skrifter framskimrande läran om ”all tings återställelse” (αποχατασταδις παντων) och nedsätter således det onda till något blott fenomenelt. I den kristna kyrkoläran deremot, sådan hon genom den manikeiske Augustini inflytande rotfästes, blir det onda, ehuru i tiden uppkommet, förevigadt.” Denna skiljaktighet är af stor praktisk betydelse och förklarar, att dualismen ej bar samma förskräckliga frukter i sitt österländska hemland som i vesterlandet. Den skärande kontrast, hvarmed medeltidens divina comedia slutar – de ur helvetet uppstigande eviga veropen och förbannelserna, som skola förhöja de frälstes lycksalighet – är så upprörande, att den ej kunde med tänkesätt och känslor införlifvas, utan att förvilda dem. Medlidandet, välviljan, kärleken, dessa krafter, i hvilka menniskan annars förnimmer ett samband med det gudomliga, förlora denna sin betydelse, beröfvas det evigas insegel, när de icke återfinnas hos hennes gud annorledes än inskränkta eller rättare upphäfda genom en egenskap, som den fromme vill tvinga sig benämna rättvisa, men som en obetvinglig röst ur det innersta af hans själ kallar grymhet. Dertill kommer en annan vigtig omständighet.
Biljetten, som ni varit nog skamfull att skrifva till ett anständigt barn, hvars fullkomliga obekantskap med lifvet bort skydda henne för all oredlig påflugenhet, har råkat i den vresiga duennans händer, och hon tar sig härmed friheten att låta er veta att, derest ni någonsin sätter foten inom hennes hus, ni skall få att göra med en person, som åtager sig att lära er hvad hederligt folk bör vänta af hvarandra. Regine Sofie Thorman.” ”Tack, tack, hjertandes syster! Du har handlat som vår bästa vän, det du också är Får jag nämna något för Blenda?” ”Aldrig ett ord! I sin barnsliga fåfänga kunde hon yfvas öfver att så mycket allarm varit för hennes skull Jag har nu gjort mig af med de tre, och väntar dagligen på den fjerde.” ”Den fjerde?” ”Ja, här har ju sprungit en till, och han kommer väl med biljett, han också, hvad det lider.” Fru Emerentia, som fruktade att det möjligtvis kunde vara ”grefven”, vågade sig ej fram med minsta fråga. Här måste man afvakta händelsen – ty kanske var det ingen annan än den artige handelsexpediten från ångbåten, han som tyckts visa sig mer allvarsam än någon af de andra. ”Gud bevars”, tänkte hon vidare, ”från att väcka den björn, som sofver – syster min skall slippa att få minsta hum om hvad som passerade i Wennersborg!” ”Nu skall du veta”, återtog fru Regine Sofie, ”att jag ärnar belöna Blenda för hennes goda och tåliga förhållande Son min, lärftskramhandlarn, eller rättare sonhustru min, har sommarnöje bortåt Liljeholms-trakten – ett riktigt litet grannt ställe – och en mängd herrskaper har sina lustboningar deromkring, så att de, som råkat i bekantskap, gå tillsammans än hos den ene och än hos den andre. Se, tockna der nöjen äro anständiga för ungt folk. Och jag har skrifvit ett par ord till Henriette att vi komma ut i morgon middag.” Vid denna nyhet glänste fru Emerentias ögon af glädje. ”Äro vi bara riktigt så med kläder, att vi utan skam för dig kunna vara med: lilla kusin Henriette är så så ”
De icke obetydliga hemmavarande delarne af regtten, som stetförflutna åren till granriket afgått, omtalas på ett så kränkande sätt, att jag ej tror mig böra detsamma med tystnad förbigå; det säges nemi.: ”Sedan en fältbataljon utgått , återstå visserligen några qvarlefvor af såväl befäl som manskap, men som äro af den defecta egenskap, och dessutom, synnerligast hvad truppen angår, så otjenstbara att de äro, såsom något helt för sig, oanvändbara.” För min del hyser jag den glada öfvertygelse, att samtelige Sveriges stridsmän, skola med mannamod gå landets fiender till mötes, och att de hemmavarande funnit det smärtsamt nog att se sig uteslutne från deltagandet i deras bättre lot3 H. 16 Den 1 Februari f. m. tade kamraters öden, utan att man här mot dem framkastar dylika sårande beskyllningar. Det klandras att fyra officerare af Topografiska korpsen äro sysselsatte med dels allmänna, dels enskilda updrag, i stället att vid korpsen tjenstgöra. Delta förhållande vore anmärkningsvärd!, såframt det endast inträffat vid nämnde korps, men nu vet Hr Stiernsvärd lika väl, och kanske bättre än jag, att äfven vid andra reg:ten inträffat, det officerare, ibland kanske ej på tio år, tjenstgjort vid de regrten, der de likväl fortfarande upburit lön. Hvad serskildt de fyra Topograferna beträffar, är det mig bekant, att de genast inställt sig till tjenstgöring, då krigsrustningarne år 1848 förebådade ett fredsbrott. Huruvida detta varit fallet med alla, från deras reg:ten kommenderade eller permitterade officerare torde kanske Hr Stiernsvärd bäst kunna uplysa. Visserligen har ej det förråd på anmärkn:s-anledn:r jag i Hr Sliernsvärds rikhaltiga anförande insamlat, blifvit på långt när uttömt, men af fruktan alt trötta det H. Ståndet, innehåller jag med de öfrige. Skulle likväl Hr Stiernsvärd önska derom taga kännedom, skall det för mig blifva en serdeles tillfredsställelse, att gå honom dermed tillhanda. Hr Stiernsvärd:
•larne rörande egotvister och egodelningar må tagas af besparda Pastoralier; 20:0. af Anders Ericsson från Jemtlands Län, oin anslåendet af ett utaf KyrJcoherdarnes i Jemtland boställen till Corn» ministrarne; 21:0, af Olof Mathiasson från Bohus Län, om Kyrkoherdarnes skyldighet att aflöna Comministrarne; 22:0, af densamme, om Presterskapets skyldighet atti Tertial emottaga sådan Spannmål, som å hemmanen växer; 2Ö:o af Tufve Larsson från Christi-; ahstads Län, att Säterier, Rå- och Rörssarnt Inoch Utsockne-hemman må lika med KronoSkatte deltaga i allmänna Prasstationer; 24:0. al Pehr Martensson och Pehr Bunge från Gottland, om nedsättning i Presterskapets på Gottland löningsrättigheter; a5;o. af Anders Svensson från Hallands Län, rörande Presterskapets lönerätt; a6:0. af Petter Andersson från Hallands Län, om Säteriers och Kungs-Ladugårdars deltagande^ Vägoch Brohållning; Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N:o 172: 23 27:0. af Eric Ersson från Stora Köp. parbergs Län, att alla hemman i Riket måtte blifva af enahanda natur, och sålunda deltaga lika i allmänna bördor; 28:0. af Matts Ericsson från Stockholms Län, om ändring i stadgandet uti 4:de Cap. 5 §.
Efter sedermera företagen speciel granskning, dels af de förändrade Tullbestämmelser, som Utskottet föreslagit för åtskilliga uti en, dess betänkande bifogad, Tariff, upptagne varor, dels i sammanhang dermed, af de motiver till dessa förändringar, sorn från pag. 39 till och med pag. 56 förekomma, beslöt Ståndet förändring af Utskottets förslag i följande fall: Alun: Härvid anmärktes lill rättelse, alt i Utskottets Tariff står 17 skålpund rhen bör vara 17 Lispund; Blodig/ar: utförselstullen nedsättes till 3 R;dr skålpundet; Bötker: Tullen ansågs böra utgå efter nu gällande Taxa; 544 Prot.-Utdrag, den 16 belt iy Januari i8J5. Deu 16 Januari. S. D. Fortsattes föredragningen af Bevillnings-Utskottets betänkande, JNT:o 12, angående Tull-bevillningen, hvarvid Ståndet utan discussion godkände de af Utskottet föreslagne Tull-bestämmelser å alla de artiklar, rörande hvilka serskildte öfverläggningar och beslut här nedan icke finnas antecknade: Filar: Den af Utskottet föreslagne införselstull nedsattes till 12 sk. skålpundet; Linne, ofärgadt och färgadt: Tullvärdet nedsattes till 2 R:dr och införselstullen till 32 sk. skålpundet; Glas, af större rymd; Fönster-, Grönt, Hvitt, För dessa artiklar borde nu gällande införseltull fortfara; Handskar, af alla slag: Ståndet ansåg nu gällande Tullbestämmelser böra förblifva oförändrade; Tackoch barlast]ern: Den af Utskottet föreslagna underdåniga hemställan till Kongl. Maj:t, angående utförselsfrihet mot stadgad tull för desse artiklar bifölls. Den 17 Januari. S. D. Fortsattes föredragningen af Bevillnings-Utskottets betänkande, N:o 12, angående tullbevillningen, hvarvid Ståndet utan discussion godkände de af Utskottet föreslagne Tullbestämmelser å alla de artiklar, rörande hvilka serskilde öfverläggningar och beslut här nedan icke finnas antecknade: Käppar:
Följande redaction antogs: JWäskvärmare, af hvad form och beskaffenhet som helst, skola äfven undergå mätning och få, till förekommande af flera missbruk, ej i mäskrummet innehålla mera, än en sextondedel öfver kanneryruden af den panna, hvartill den hörer, 1 mom. Gamla redactionen bibehöll». 7 §. Gamla redactionen gillades, med tillägg af orden: äfvensom mäskvärmare , efter ordet: lösbröst. 8 §. Gamla redactionen gillades, med tillägg, å andra raden, af orden: eller mäskvärmare, efter ordet: brännvinspanna, och, å 8:de raden, af orden: eller mäskvärmare, efter ordet -.pannan. q §. Gamla redactionen bifölls. 10 J. Gamla redaction gillades, med tillägg, å a:dra raden, af orden: eller mäskvärmare, efter ordet: brännvinspannan, ir §. Gamla redactionen gillades. 12 §. Den af Utskotten, enligt Betänkandet N:o 6, förslagna redaction gillades. 13 §. beslöts skola försvinna. 14 eller nu mera i3 §. Gamla redactionen bifölls, med förändring, Vid §:ns början, till följande lydelse : ”varder Brännvinsbränning genom serskildt förbud inställd, då ets," 36 Prol. Utdrag den i4 Sept. 182g, i5 eller nu mera \l\ §. Garni* redactionen gillade», med tillägg, å 7:de raden, af orden: eller mäskvärmare, efter orden: stämplad bränvinspanna. Om avsvar för öfver trädels er af Tiv ad rörande Brännvins-bränningen förordmats, 1 §. Den af Utskotten, enligt Betänkandet N:o 6, föreslagna redaction gillades. a §. Gamla redactionen gillades. 3 §. Den gamla redactionen gillades, dock med iakttagande af förändrad citation uti 4 §. af 1 Art, 5 §, i stället för der åberopade 1 Art. 6 §. 5 Art, Om Brännvinsförsäljning, 1 §. Gamla redactionen gillades. I §.
Därpå drog han ljudlöst af träskorna och kilade i strumplästen öfver kullerstenarna. Men ack! en stackars gesäll är inte mycket lärd i underfundighet. Där stod hon ju, i stickad bahytt, som dittrollad på farstukvisten, den goda madamen, hjälplöst hopsjunken på sitt låghalta ben, oansenlig i kroppen, brun i ansiktet som en kastrull. — Hvart ämnar Koppen sig i kväll? smilade hon lent. Skulle inte en blecka smaka honom? Vackraste brygden sedan Mickelsmässan, skall jag ha äran säga. Till råga på förargelsen lopp Jonas just förbi, oskyldigt hvisslande. Gesällen hade stannat med sidan vänd åt madamen, blodröd tackade han för anbudet men finge nog cedera af den orsak, att ett viktigt ärende ut i staden, innan solen gick ned ... Ögonblickligen reste sig madam Burmeister till en fruktansvärd höjd på det långa benet, satte handen i sidan och skrek förolämpad: — Bevara mig väl, inte vill jag hindra honom att förlusta sig, för det är väl ärendet, tänker jag. Hvarefter hon haltade mot dörren men vände och knöt handen — skämt skulle det föreställa, ehuru det tedde sig alltför bistert. — Gunstig han bör besinna, att med gant och fjant blir en inte lärd i professionen, passa han på mästarbrefvet! Därpå for farstuporten hotfullt igen, och med tofflorna i handen tassade Kopp skamsen fram till gesällernas logis och lyfte skyggt dörrklinkan. En våg af unkna dunster och trätgirigt oväsen vällde ut i den stilla förvårsluften. Glad åt stojet, emedan det drog uppmärksamheten från hans person, smög Kopp bort till tvättbocken i vrån. Han hade tjänat som gärningsman på ett adelsgods med egen kopparsmedja och först nyligen inskrifvits i stadens skrå, var dessutom allt för upptagen af lyckliga tankar att fråga efter, hvad de trätte om, dessa halfklädda mansfigurer, som vältrade sig i utdragssoffor bland hästtäcken, orent lärft och halm. På sängkanten bredvid öppna spiseln satt oldgesäll Fox grimaserande och sjöng så innerligt andaktsfullt.
Namnen på de ledamöter som undertecknat detta betänk, äro Statsrådet Munthe, General Lefrén, Krigsråderne Salomon och Forsberg samt Kammarråderne Nordberg och Wrangel. K. M. fann likväl icke lämpligt, att, då Ständerna vid sisllidne riksdag afslagit Dess nåd. framställning i ämnet, nu deröfver inkomma med förnyad propos. Frågan är således väckt af BondeSt. Den afdeln. af StaisUtsk., som haft densamma till utredning, har icke kunnat förmoda, att Colhne efter förnyad pröfning och sedan Ständerna vid sistl. riksdag afgifva så många allvarliga anraärkn:r mot deras första tillstyrkande, del oaktadt skulle enhälligt kunna tillstyrka en åtgärd till förmån för rusthållarne, derest icke deras begäran vore grundad på billighet och rättvisa. All här komma till faktiska bevis är enl. min tanke nästan omöjligt. Frågan är endast, hafva rusthållarne vid upgörandet af 1687 års indelningsverk erhållit det soulogement hvarom de fått löfte 1680? En undersökning derom kan icke göras, derest man icke eger tillgång till de rustningslängder, som funnos 1679 och 1680 och dessa finnas hvarken i Krigseller KammarColhm att tillgå. Enl. de underrättelser jag sednast i dag erhållit, emedan jag efter afgifvandet af den sakrika reservationen sökt än ytterligare uplysa mig sjelf om förhållandet, lärer väl icke sådana rustningslängder men deremot Regds-räkningar från 1676 till och Den 5 Augnst i. sr med 1680 vara förvarade vid Marieberg. Derest R. o. Ad. anser lämpligt att återremittera betänk., så torde det vara en möjlighet att derifrån erhålla besagde reg:ts-räkningar. Jemför man sedermera dem med 1687 års indelningsverk, så bör det visa sig huruvida indelningsverken 1687 tillerkänna rusthållarne större räntor än hvaraf de 1680 voro i åtnjutande och deruppå beror i min tanke hela frågan. Jag erkänner öppet att jag ända till dess Gr.