Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I början var detta mycket, ja oändeligt roligt; men efter några dagar sade Albert att han blir hes af att bara tala sakta och hviska, ty detta fordrade Elina nästan hela dagen igenom, för att lilla Milla ej skulle vakna. »Nu sofver Milla som en liten gris,» sade Albert ibland, »låt henne nu ligga, och sätt Carolina på vakt vid vaggan, så kan du ju komma ut i salongen. Vi kunna ju få läsa litet, eller skall du spela och sjunga för mig litet, det var så länge sedan jag det hörde: pianot har nu stått stängdt i flera veckor.» Men på allt detta svarade Elina blott med en blick, komisk af bara lutter förvåning och häpenhet. »Jag! gå från Milla för att spela och sjunga och väcka upp henne, när hon sofver! Är du från dina sinnen, goda Albert?» sade hon, rysande för ett sådant majestäts-brott mot Milla. Albert log. »Nå så kunde du ju göra det när hon vaknar!» föreslog han. »Jag gå från Milla när hon är vaken, och då släppa henne till den hårdhändta, häftiga Carolina! Nej, visst icke!» utropade Elina, ännu mera betagen af förvåning öfver Alberts, i hennes tycke, alldeles vansinniga proposition. Albert förnyade den dock många gånger, och tänkte allt jemnt: »det ger sig nog, Elina skall väl snart tröttna att sitta så der hela dagen. Men Elina tröttnade icke, utan det – blef den stackars Alberts lott, helst lilla Milla nu en längre tid var grufligen kinkig och pipig, särdeles om nätterne, så att för den arma Elina var ej att tänka på att få sofva, och när Albert äfven legat vaken i flera nätter, bad och tiggde honom Elina att flytta in i hans skrifrum, för att icke onödigt ligga och vaka. Detta var en hård nöt att bita på för den stackars Albert. Han protesterade länge, men slutligen måste han medgifva att Elina i det hela hade rätt, att det vore till ingen nytta, tvärtom en dårskap af honom att ligga och vaka, när han ändå ej dermed kunde gagna hvarken Elina eller Milla på ringaste sätt, för att sedan vara slö och sömnig hela den kommande dagen; och nu flyttade
IX. A. 43o. ( 128 ) LagUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 64. öfver väckta motioner, örn antagande af en mera fri assignerings-rätt enskilde emellan, ä'n nu eger rum. VIII. B. 46, i85. 1. 2i3, 223. XXI. U. 58, 104. A. i3g. E. 2Öo. — N:o 65. i anledning af motioner, om ändringar och tillägg i nu gällande stadganden, angående bysättning, m. m. IX. i. 43o. XV. U. 418. XVI. A. 97. E. 142- — N:o 66. öfver Herr G. F. Egnells motion, angående ändring af beräknings-grunden .för Magistraternes boupptecknings-arfvoden. VIII. B. 46. A. i85. — N:o 67. öfver RiksdagsFullmägtigen Samuel Anderssons ifrån Östergöthland motion, att fattig-procenten i sterbhus matte utgå, icke såsom nu, af summa inventarii, utan i mån af behållningen, sedan skuld blifvit afdragen. VIII. B. 46. A. 185. — N:o 68. öfver RiksdagsFullmägtigen Johan Erikssons ifrån Slöra Kopparbergs Län motion, om tillägg till 17 Cap. i3. HandelsBaiken. VIII. B. 46. A. i85. XIII. U. 29. A. 58. —• N:o 69. öfver Herr Olof Wijks motion, om ändring af sista momentet 5 §. samt 1. mom. 7. §. 17 Cap. IlandelsBalken. — N:o 70. öfver väckte motioner, om tillägg till 23. Cap. 1 §.
Mörner och den sista värda talaren och anhåller derföre blott att få förena mig uti deras yttranden. Jag röstar för bifall till betänk., emedan jag tror, på grund af den kännedom jag äger i bergsväsendet, att öfverflyltandet af domsrätlen uti dylika mål till vanliga domstolarna icke kan medföra menliga följder, särdeles som, hvad det angår att häradsrätlerne icke skulle äga den sakkännedom, som erfordras för alt bedömma bergsmålen, jag tror vi äga grundad anledn. för den för16 IJ. 5i Den 14 November f. m. modan, alt man från befattningen med bergstnålén icke kan sluta till någon så särdeles djup veltensknplig insigt bos bergmäslarne, emedan målen sällan äro al någon egentlig vettenskaplig art. Jag finner således icke hinder för alt tillstyrka bifall till betänkandet. Hr Lagerhjelm: En värd talare har framställt min åsigt, såsom skulle jag anse det vara ovillkorligen nödvändigt, att domstolen inom sig äger fullständig sakkunskap vid målens behandling. Del säger sig sjelfl, att om domstolen icke äger denna sakkunskap, så mäste bon skaffa sig densamma innan målet afgöres. Mitt yttrande gick endast derpå ut, alt då det existerande förhållandet medgifver en sådan organisation, hvarigenom domstolen inom sig kan äga den speciella insigt i vettenskapen, som erfordras för bedöminande af förekommande bergsmål, så vore det klokt att begagna de elementer, som dertill förefinnas. — I afseende på verkställbarheten af mitt förslag, så har en värd talare deremot anmärkt, att som vi hafva många häradsrätter, men få bergsmän, så skulle de sednares antal behöfva multipliceras, om det skulle blifva tillräckligt. Jag skulle hellre vilja dividera deras antal, om man derigenom kunde komma till ett mera scientifikt resultat. Jag föreställer mig, att om bergsstaten vore så sammansatt, som den bör vara uti scientifikt hänseende, och verkliga jurister handlade målen; så skulle det alltid leda lili lättnad, om domstolen ägde statskunskap inom sig.
Det är detta samband emellan Rikets Ridderskap och Allmoge, detta deras gemensam - 4i 6 Den 23 December ei ml ma syftemål för ett älskadt Fosterlands frihetf och sjelfständighet, som för Bonde-Ståndet utgör den gladaste erinran af det Riksmöte, och det märkvärdiga år, som nu slutas. För Bonde-Ståndet blir det alltid en sann tillfridsställelse, att få vara inneslutet i Herr Grefvens och Landt-Marskalkens samt Röglofl. Rådderskapets och Adelns vänskap och bevågenhet. Herr Grefven och Landt-Marskalken besvarade Deputationen sålunda: För Ridderskapet och Adeln har det varit glädjande och tillfredsställande, att under det nu slutade Riksmöte röna ovedersägliga prof af det Stånds förtroende och vänskap, med hvilket Ridderskapet och Adeln för öfrigt liar så många gemensamma interessen, med hvilket Ridderskapet och Adeln hufvudsakligen delar omsorgen af Fosterjordens odling och försvar. Med tacksamhet emottager Ridderskapet och Adeln det Hedervärda Bonde-Ståndets sista besök under detta Riksmöte. Ridderskapet och Adeln lyckönskar det Hedervärda Ståndet till Riksdagens lyckliga slut, och försäkrar det om sin vänskap och tillgifvenhet. Sedan Deputationen blifvit på vanligt vis utbeledsagad, ankom Vällofl. Borgare-Ståndets Afskeds-Deputation, anförd af Riksdags-Full raägtigea - Deri 22 December e. ml mägtigen för Stockholm, Herr Rådmannen och Riddaren af Konung Carl XIIIs Ol den, L. J. Lundgren, hvilken tolkade Ståndets tänkesätt sålunda* Högvälborne Herr Grefve och Landt-Marskalk, Riddare och Connnendeur äf Kongl. Maj:ts Orden! Hög välborne och Välborne Herrar Leda* möter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln! Elfva Månader äro förflutne, sedan Riksens
Hvad taga ni er till? » frågar Carl, som en lång stund åsett båtens besynnerliga framfart, och som, ett ofier för sin nyfikenhet, gått längs med vattnet for att utröna orsaken härtill. » Hvar äro årorna? » » De hafva fallit öfver bord, » svarar Resen med en munter blick på Cecilia, som rodnar. Carl betraktar dem misstänksamt. Plötsligen synes han fatta rätta sammanhanget, kastar sin mössa i luften och utför en slags glädjefandango, under det han ropar: » Flossy,Flossy, kom hit; din aning har besannats! » Ett hälft år senare står att läsa i diverse tidningar, under rubriken: Fashionable news. I går sammanvigdes å Hågerums slott därvarande egarens, baron Rudows, äldsta dotter, Cecilia, med godsegaren, friherre Reinhold von Resen. Omedelbart efter vigseln anträdde de nygifta sin weddingtrip, som skulle ställas till Yalta på Krim. — Tärnor och marskalkar voro o. s. v Påskfirandet i hemmet. Belönadt svar ä prisfrågan n:r X V. F ^ L M alla våra högtider kan det sägas, vi ^å£r må för öfrigt i förhållande till dem stå på hvilken ståndpunkt som helst, att de äro hemmets, familjens egendom och höra till dess skönaste föreningspunkter. Först och främst gäller ju detta om julen, men hvar och en af de öfriga högtiderna borde äfven komma till sin rätt i detta afseende. Låtom oss därför, vi kvinnor, som i första hand fått oss ålagdt att inom hemmets värld stilla och oförmärkt sprida glädje ooh trefnad, låtom oss söka att göra den nu ingående påskhelgen sä angenäm för våra närmaste, som det är oss möjligt. Och de mödrar, som måhända frukta att genom I DU N 1890 yttre förströelser draga barnens sinnen från all tanke på högtidens djupa betydelse, kunna vara förvissade om, att just hemmets enkla och oskyldiga glädjeämnen bidraga till att gifva de små kärlek till det, som de vilja lära dem älska. Hufvudvikten af påskfirandet inom hemmet kommer ju naturligen att falla på påskaftonen.
Vidkommande derefter den yrkade ändringen af 21 §, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad härofvan blifvit anfördt, trott anledning vara alt antaga, det bestämmelsen, att icke mer än fem centner krut finge, utan föregående anmälan hos E. K. Maj:ts Befallningshafvande, från ort till annan landvägen fortskaffas, haft sin grund hufvudsakligen i den omständighet, att denna vigtqvantilet ansetts i allmänhet motsvara ett vanligt hästlass, men enär, såsom bekant är, i bergslagsorter dubbelt så stor tyngd gemenligen föres efter en häst, kan bibehållandet af den nuvarande föreskriften hafva till följd att, lör åstadkommande af fullt lass, andra effekter forslas i förening med krutet, hvilket åter kail gifva anledning dertill, att mindre försigtighet vid transporten iakltages och att derigenom större fara uppstår, än om en tillökad qvantitet krut fördes i samma lordon utan sammanblandning med andra varor; och fä Rikets Ständer derföre tillika i underdånighet anhålla, att föreskrifterna i 21 och 22 §§ af meranämnda Kongl. Förordning beträffande den största qvantitet krut, som, utan föregången anmälan hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, får landvägen fortskaffas, må ändras derhän, att samma belopp fäslslälles till tio centner. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 Januari 1863. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 10 Jan. 1863. Preste-Slåndet den 10 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare. (Lag-Utskottets Betänkande Nio 8.) S. A. K. Uti nådig Proposition af den 21 Oktober sistlidet år har E. K. Maj:l behagat meddela Rikets Ständer, att genom särskilda hos E. K.
För säkrare omdömen om Fahlu-Werkst i förewarande ämne, har jag tagit mig frihet bifoga en sammandragen Lonspeckus (H. .4.) af deh inrättning i anseende til Grufwe-brytning och Koppartillverkning» ^7'7 7 7 - ' Af 496 Den 9 Mars. e. m. Af de 2:ne eluser delägare, hwaraf detta bo-s lag består 1:0) De som endast aro Fjerdepartsägare, och 2:0) De som tillika aro brukande Bergsmän, är de förras eller fjerdepart-agarenas arliga inkomst bestämd geiron: publicus Räkeiissaper, och allmänt kand: De fe-nares ater eller Brukande Bergsmannens afkomst af Koppar - tillverkningen , kan ej noga kännas, uran af Leras enssilra Räkenssaper: men likwäl med skälig witzhec beräknas af Grufwans ärliga Malmupfordrings-gv-iu^ tum samt Malmens ^uckious-pris, den deraf blefne ärliga Koppar-tilwerkningen, Kopparens sörsäljnings-pris, (hwilka aila äro at in taga af allmänna Räkenssaperne) samt af en c-ilculei acl tilwerknings - kostnad per Tunna eller Latz Malm, grundad pä hwarje ars kohl och sadespris, arbetslöner m. m. Någon ostlciel ämbetsmanna undersökning och upgift häraf, wet jag ej wara gjord sednare än wid t789 ars Kongl. Förmedlings0ommi88iou j orten: och hwaräf ett utdrag (l-u. ö.) bifogas, som wisar uti ett deraf gjordt sammandrag, den ojämnhet, som derwid altid ssal förefalla igenom Koppar-prisers föränderlighet, efter hwilket malmpriset alud för dagen rättar sig, men som kan wara mycket skiljaktig!, da Kopparen merendels 4 ar derefter först är tilwerkad och säljbar.
Lilla Robert lekte mycket snällt och vi började tala om ett och annat; småningom leddes vårt samtal på baroneten, och jag berättade att han hette Glithingham efter sin onkel, som dog barnlös och lemnade sitt namn och sin förmögenhet åt den närmaste slägtingen. Han frågade mig just er mors namn, sir Edvard, då vi med ens hörde ett buller och ett häftigt skrik från Lordens rum. Vi skyndade dit och funno lilla Robert utsträckt på golfvet. Dörren hade stått öppen; han hade gått in och bland Lordens vapen tagit en knif, på hvilken han sedan måste hafva fallit, ty han hade ett djupt sår i sidan. Hans fader upplyftade honom genast, drog knifven ur såret och lade honom på den soffa der han sedan dog. Blodet strömmade ur det öppna såret, jag ropade på hjelp ... resten känner ni sjelf. Jag ämnade visst om ett par dagar resa bort, men nu, min kära Lucy, kan jag ej lemna dig på detta sätt och jag hoppas att du ej heller har någonting emot, att sir Edvard stannar qvar; vid tillfällen som detta, kan det vara ganska bra att hafva ett manligt bistånd, och jag vet, att han ingenting högre önskar än att kunna vara dig till någon tjenst. Icke sannt, herr baron? Om fröken icke försmår den ringa nytta jag kan göra, skulle jag skatta mig lycklig att kunna visa min tillgifvenhet. Jag tackar er, svarade Lucy lugnt. Ni gör oss ett nöje genom att stanna, tillade hon med ett tonfall och en blick liksom för att påminna honom om vilkoren derför. Lord Suffridges sjukdom, hvilken i början antagit samma hotande karakter som någon gång förut, upphörde efter de första våldsamma paroxysmerna. Han emottog underrättelsen om sonens död med ett utbrott af tårar, som lättade hans hjerta. De gamla tjenarne förklarade denna oväntade vändning uti hans tillstånd såsom en följd af Lucys välgörande inflytelse. Han var dock uti ett svaghetstillstånd som hindrade honom att följa sorgetåget, hvilket till grafven ledsagade den engång så varmt efterlängtade, nu döda sonen. En vecka hade sålunda förflutit sedan den tragiska händelsen, då Lord Suffridge en dag tillkallade Black: Hör, min vän, började han, jag begär en tjenst af dig!
Hon hwiskade till mig: ”det är Carlén, min far!” Jag beswarade wännens ögonkast med en lätt, knappt märklig nick, och han förswann genast i hwimlet. Men jag kände mig oroad och full af bekymmer. Att wännerna skulle begagna tillfället af folksamlingen till en uppresning, det fann jag likwäl alltför wågadt, innan wi hört något närmare om Tollins ankomst. Han war nödwändig, för att stänga hamnarna och hindra tillförseln för wåra fiender. Men mitt beslut war fattadt, att låta saken hafwa sin gång, ifall den nu skulle börja. Ehuru wi helt och hållet saknade någon bestämd anförare, och ingen annan enhet och plan woro utstakade för alla de krafter, som nu från olika håll skulle sättas i werksamhet, än det gemensamma målet, wågade jag likwäl hoppas på de underwerk, som fosterlandskärleken förmår skapa, och på den anda, hwilken aldrig dröjer att uppenbara sig hos ett ädelt folk, som griper till wapen för sin frihet. Wapen hade jag i tysthet förskaffat åt hela Swenska folket, och ehuru åtskilliga gånger Ryska auktoriteter gjort beslag på partier af gewär, hade likwäl största delen af de uppköpta förråden blifwit så lyckligt lurendrejade in i landet, att ingen kunde hafwa aning derom. Jag war derföre, oaktadt mina bekymmer, full af mod och hopp. Men då jag skulle åka uppför Slottsbacken, mötte mig ett utomordentligt hwimmel af Ryska officerare och embetsmän, som ilade ned till Skeppsbron. Några af dem, som gjort min bekantskap, helsade ifrigt i förbigående. Äfwen de unga militärer, som wäl förnämligast borde lifwa balen och hålla dansen wid makt, skyndade ned. Jag blef uppmärksam derpå, och frågade slutligen en embetsman, som kom med andan i halsen, hwad som war på färde. ”Hans Majestät Kejsaren sjelf kommer hit!” pustade mannen. Som blixtar flögo igenom mig en mängd nya föreställningar i anledning af monarkens personliga ankomst. Hwad skulle den hafwa för inflytande på wåra förehafwanden?
hos Borgare-Ståndet: af Herr Börjesson, som (uti motionen N:o 20!) yrkat att, för anläggandet af en jernväg af fyra fots spårvidd från Herrljunga station vid vestra stambanan öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla, Rikets Ständer måtte bevilja ett låneunderstöd af 3,240,000 Riksdaler, motsvarande | af anläggningskostnaden, på enahanda vilkor, som blifvit bestämda vid beviljandet af lån till Gefle—Dala-jernvågen; af Herr G. Rhodin, som (uti motionen N:o 202) deis instämt uti Herr Börjessons motion, dels anhållit, alt Rikets Ständer ville, på enahanda vilkor, bevilja låneunderstöd för en grenbana mellan Håkantorp och Lidköping, motsvarande | af anläggningskostnaden, hvilken, enligt ett af Herr Majoren G. Adelsköld uppgjordt och till Utskottet ingifvet förslag, skulle för den ifrågavarande banan, hvars längd vore 2 mii 7,500 löt, uppgå till 850,000 Riksdaler; Stats-Utshottets Utlåtande N:o 88. hos Bonde-Ståndet: af Riksdagsfullmägtigen Olaus Ericsson från Göteborgs oell Bohus län, sorn (uli motion N:o i49) föreslagit, alt ett låneunderstöd af 5,240,000 R:dr malte, på enahanda vilkor, som dem, hvilka bestämdes vid beviljandet af lån till GefleBala jernvägsbolag, anslås till anläggning af en bibana från Herrljunga station å vestra stambanan öfver Wenersborg lill Uddevalla. Härförutan bär Utskottet fått emottaga en af Herr Landshöfdingen m. m. Grefve E.
Hon vred sina händer och läpparna skälfde. Hur lång tid hon isades af denna fasa, visste hon ej; plötsligt vaknade hon upp och såg på sitt ur. Han skulle ta in hvar tredje timme. »Dropparna,» hviskade hon öfver sängen till nunnan. Så lade hon sin hand på hans. Den brände, febern hade ökats, och han yrade oafbrutet. Åter grep henne ångesten. Går hon, så dör han. En plötslig frestelse smög sig in i hennes själ. Om hon skulle låta bli att säga nunnan, när tiden var inne för henne att gå, låta henne försumma sig, få henne att stanna. Nej, nej, det var omöjligt. Det kunde inte föra välsignelse med sig att svika sin plikt mot den, som med försakande uppoffring uppfyllt sin gent emot dem. Hon förstod ej, hur denna midnattsmässa kunde betyda allt det för sœur Simone, som hon af hennas ansiktsuttryck sett, att den betydde. Men hvad mer? Det gällde ju ej hennes åsikter, utan den andras. Kanske skulle nunnan i hela sitt lif känna samvetsförebråelser, om hon uteblefve. Nej, nej! Hon reste sig upp. Det var för hennes uppjagade fantasi, som om hon uttalade sin dödsdom, då hon hviskade: — Sœur Simone, det är tid, klockan är half tolf. Nunnan reste sig ögonblickligen, tog sin bönbok och gick ljudlöst genom det stora rummet. Den sjukes hustru stod orörlig och följde henne med ögonen. Det var som om för hvarje steg nunnan tog en hoppets gnista slocknade. Hon förstod ej hvarför hon skulle känna det så, hon visste ju hur föga alla läkare och barmhärtighetssystrar i världen förmå hjälpa; men så kände hon det. Nunnan hade hunnit till dörren och stod med handen på dörrvredet, belyst af månstrålarna. Från sängen hördes den febersjukes klagan, för öfrigt var allt tyst. Hon stod flere minuter stilla med sänkt hufvud och knäppta händer, fullkomligt orörlig. Så lyfte hon handen till ett hastigt korstecken och vände åter tillbaka in i rummet. »Hon har glömt något», tänkte den unga frun, i det hennes ögon öfverforo nattduksbordet. Den ena bönboken låg kvar. Hon räckte henne den.
Brefvet den 2 November 1824 e) beklädnad åt mariner, matroser, kanonierer och skeppsgossar, enligt medelpris 60,160: f) Skeppsgossarnes inkasernering, d:o . 3,568: 36. — g) Applikationsskolan i Carlskrona 1,000: samtliga dessa poster, utgörande R:dr 74,864: 12. — ega uppenbarligen icke den ringaste gemenskap med Flottans underhåll och nybyggnad eller förrådens förstärkning och borde derföre från anslaget till mate rielen skiljas; dervid de under Litt. b et g förekommande summor torde under rubriken ”Utgifter till diverse behof” böra öfverföras under titeln: ”Diverse anslag”, och återstoden förflyttas under anslaget till ”Flottans aflöning.” Andra kostnader åter, hvilka äfven belasta förstnämnde anslag till materielen, men hvaraf detsamma endast borde bära en proportionerlig andel, under det resten rättvisligen borde påföras personalen, äro: h) Sjukvården, per medium R:dr 26,100: i) Skrifmaterialier, ved och ljus till embetsmän, Kancellier, expeditioner och kontor, skeppsgosseskolor, sjukhus, kaserner och vakter m. rn. per medium 18,000: Transport 44,100: 500: 182: 24. — 60: Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. Transport: 44,100: k) Extra utgifter till diverse behof 9,850: Summa R:dr 53,950: Då dessa kostnader, såsom anmärkt är, borde fördelas emellan personalen och materielen, men deraf endast skulle uppkomma en vidlyftigare räkenskapsföring, utan att något vigtigare ändamål dermed vore att vinna, och deras totalbelopp lika oegentligt belastar materielen som personalen, så synas de tjenligast, med hufvudsakligt bibehållande af nuvarande rubriker, kunna öfverforas till ”diverse anslag.”
Je vördsamt och vändigen undewättas, Ut su» pia» Ex Protocollo Olof Werlin, S. D. Till Stats-Utskottet återremitterades, dess den. 27 sistlidne Juni afgifna och den 2 och 5 Juli på Bordet lagda Betänkande, angående tillökning i Stats-anslaget åt Academien för de fria Konsterna, jemte nya löners anslående för en Secreterare och en Cancellist vid Kongl. Slottsbyggnads-Directionen, för Secreteraren vid Konungens Museum samt för 2:ne ordinarie och fyra extraordinarie, Executions - Betjenter. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. I). Efter uppläsande af Expeditions - Utskottets insända förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelser, angående dels tillökning i de Kongl, oclr Fursteliga Hofvens Stats-Sumthor, oeh dels Stats - Summa för Hans Kongl. Höghet Arf-Prinsen Oscar, i händelse Hans Kongl, Höghet skulle inom nästa Riksdag sig förmäla; fann Hedervärda Bonde-Ståndet, sorn i dag anmodat Stats Utskottet att meddela Utlåtande öfver den, vid bifallet till dess i berör-, de mål afgifna Betänkaoden tillagda önskan , att nämnde tillökning kunde taga sin början med innevarande år , det borde med beslut öfver de fipreslagnf skrifvelserna innehållas , till dess Statsutskottet ’ Den 7 Juli. 727 Utskottet afgifvit det infordrade Utlåtandet och det samma blifvit pröfvadt. Ut supra.
Jag finner visserligen, att den discussion, som hålles vid det ifrågavarande 'profvet, bör så mycket som möjligt nalkas likheten af en vanlig Riksdagsdebatt; men jag tror, att det vore olämpligt verkställa profvet annorstädes än inför Ridderskapets och Adelns serskildta Utskott, hvilket är det enda, som, utan att hindra våra öfverläggningar, kan sig dermed befatta. Herr von Hartmansdorff: Jag skulle visserligen helst önska, att det ifrågastälde profvet anställdes inför några Commitlerade af alla RiksStånden, ty då skulle man kunna yrka, att den utfästade belöningen borde tagas af Riksdagskostnaderne i allmänhet, såsom för ett Stånden gemensamt rörande föremål; men i ärendets närvarande skick, då saken rörer Ridderskapet och Adeln allena, tror jag, att RiddarhusUtskottet är den myndighet, åt hvilken uppdraget tjenligast kan lemnäs. Herr Printzenskjöld: Såsom Ledamot af RiddarhusUtskoltet har jag visserligen icke emot, att det ifrågavarande profvet anställes inför detsamma, men hemställer vördsamt, om icke Utskottet i sådant fall kunde authoriseras alt tillkalla Talare bland Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, emedan Utskottet i annat fall, såsom bestående blott af tolf personer, torde få 3o H. 10 t Den 3o J u n i i f. i». svårt att prestera en så fullkomlig discussion, som ändamålet kräfver. Friherre Boije: Jag hemställer, hvartill ett nytt prof inför RiddarhusDirectionen med samma Candidater skulle tjena, enär Directionen derefter på sin höjd kunde säga, att de utvecklat ytterligare skicklighet i snällskrifningskonsten. Jag önskar derföre, att någon annan authoritet måtte uppdragas denna gransknings-ålgärd, och tror att Herr Ribens förslag vore ganska antagligt, men om Electorerne anses utgöra ett för ringa antal, kunde de förstärkas med Bänkmännen, då de tillsammans blefvo 76 personer.