Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet inte hvad det går ut på alltihop, men hon tycks vara arg på mig för att jag är karl! FJÄRDINGSMAN. Ja, är det inte alldeles märkvärdigt. (Bjuder snus.) Vackert väder! Rågen står som en fäll, och järnnätterna gick galant öfver. LÄNSMAN. Jag har ingenting på marken, jag, och goda år äro dåliga år för mig: inga utmätningar, inga auktioner. Känner du nya häradshöfdingen som ska sitta ting i dag? FJÄRDINGSMAN. Nej, men det lär vara en ungherre som nyss gjort sin examen och nu sitter sitt första ting LÄNSMAN. Och så skall han vara lite läsare. Hm! FJÄRDINGSMAN. Hm hm! Tingspredikan räcker länge i dag! LÄNSMAN (lägger fram en stor bibel på notariens bord, samt tolf små på nämndemännens). Nu kan det inte töfva så länge förrn det är slut, efter de hållit på en hel timme snart! FJÄRDINGSMAN. Han är en baddare att predika, kyrkoherden, när han kommer i tagen. (Paus.) Ska makarna inställa sig personligen? LÄNSMAN. Båda två, så här blir nog en kalabalik... (Det ringer i klockstapeln utanför) Så där, nu är det slut! Damma af lite nu på bordet, så tror jag vi kan börja! FJÄRDINGSMAN. Och bläck är det i bläckhornen? Andra scenen. DE FÖRRA. BARONEN och FRIHERRINNAN. BARONEN (halfhögt till friherrinnan). Alltså innan vi skiljas på detta år, äro vi fullkomligt ense i alla punkter! För det första: inga tillvitelser inför domstolen? FRIHERRINNAN. Tror du att jag skulle vilja stå här och blotta vårt samlifs alla detaljer inför en nyfiken bondhop? BARONEN. Bra! Vidare: Du behåller barnet under skillnadsåret, med villkor att det får besöka mig, när jag behagar, och att det uppfostras efter de principer jag uppställt, och hvilka du godkänt? FRIHERRINNAN. Alldeles! BARONEN. Att jag af godsets afkastning lämnar till dig och barnet tre tusen kronor under skillnadsåret?
Jag erkänner att jag icke varit nog förutseende att då söka göra ett sådant förbehåll gällande, emedan jag tog för afgjordt alt vi skulle komma till votering om Hr Skogmans förslag. Men om det nu förhåller sig så att jag nödgas välja emellan 2:ne särskilda af mig båda lika mycket ogillade åsigter, så är ju min tanke undertryckt och mig har ej lemnats tillfälle att göra den gällande. Isynnerhet derföre att saken numera genom den vägrade proposm kommit i ett förändradt skick, tyckes det mig vara min lagliga rätt att göra de anspråk gällande sorn 240 Den 31 Maj e. m. jag eljest icke skulle hafva underlåtit att på f. ra. söka få fram. Alen om någon af Eder mine Hrr kan öfvertyga mig derom alt hvilketdera förslaget till föredragningssätt af dem, som nu äro i fråga, än må vid den blifvande voteringen antagas, det ändå återstår möjligheten, att vid alla i tulltaxan innefattade art:r söka få 1845 års tullbeslämmelse gällande, så vill jag visserligen icke fullfölja mitt påslående att Bevilln.Utsk:s nu förevar, förslag skall för alla art:r punktvis föredragas. Frih. Palmstjerna: Det är ostridigt atl Hr Printzenskölds åsigt om föredragningssältet i denna sak blifver undertryckt, ifall den nu icke anses kunna blifva föremål för beslut, men ingen annan än han sjelf har undertryckt denna mening, dä han i förmiddags underlät att göra densamma gällande. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då Hr Printzensköld önskat vinna upplysning, huruvida det, då det nu ifrågavar. föredragningssättet följdes, vore möjligt, att 1845 års tulltaxa kunde i sin helhet antagas finge nämna, att det i allt fall blefve R. o. Ad. obetaget, att såväl vid alla de serskilda besluten om de undantagna artiklarne, hvilka hvar för sig borde genomgås, som vid pröfningen af de öfriga på en gång till afgörande förekommande artiklarne, vidblifva 1845 års taxa, och att således dymedelst komma till samma resultat, som Hr Printzensköld önskat vinna genom en enda votering.
Jag önskar att hafva lyckats öfvertyga derom. Det tillhör Svenska Folket att dömma. Vördnadsfullt underkastar jag det dess domsrätt; men med all aktning för dem, som yrka, att vissa delar af lagen nu vid denna Riksdag i förhand må komma under öfverläggning, kan jag, med den öfvertygelse en 43*årig ärfarenhet på juridiska banan gifvit mig, icke tillstyrka en sådan styckning, hälst då Riksens Ständer sjelfva redan förut ansett nödigt, att Lagen i ett sammanhang på en gång borde komma under granskning, och då, såsom jag föreställer mig, åtminstone det beslut, som nu å Ständernas sida fattades, möjeligen kunde blifva underkastadt förändringar vid en kommande Riksdag och således icke leda till det mål man åsyftar, men till äfvenventyrs skapa svårigheter vid framtida pröfningen af de partiella stadganderne. Då man går att göra en ny lag synes mig, att man har nödigt att på en gång stadga principerna, innehållet, och sättet för lagen att uttrycka sig, och att detta allt äger ett oskiljaktigt sammanhang. Med ett annat förhållande godkänner man ingen ny Lag, man författar endast en Instruction för dem, sora skola författa förslaget, och den kommer något sent, när förslaget redan är färdigt. Om några frågor skulle vid första 8 H. 4 Den 29 December f. m. påseendet vara enkla och utan sammanhang med andra, såsom t. ex. giftorätten och arfsrätten syskon emellan, samt dessa egentligen syntes bero af Folkets eller dess Representanters egna åsigter, bero äfven dessa vid en närmare granskning, till någon del af utvecklingen af läran om skillnader emellan arfveoch aflingejord samt ägarens dermed åtföljande rätigheter, och torde för öfrigt, sedan detta föregått, vara af den föga invecklade egenskap, att de ju kunna afgöras vid samma tillfälle, sorn lagens öfriga påbud. Nationen får emedlertid tillräcklig tid att betänka sig och stadga tänkesätten.
Jo, uppsägningsrätten. Då i lands18 H. 18 i38 Den 22 Januari f. ra. orterna allmänheten nödgas sälja sin vara till hvad pris sorn helst, då är det markegången sättes; och då det är räntetagarens interesse, att den sättes hög, blifver den alltid låg. Följden af förslagets antagande blefve omsider den, att man vid en annan riksdag framkomme med nya förslag till löneförhöjningar. På dessa skäl yrkar jag afslag. Hr von Qvanten, Carl: För att besvara ett yttrande af Frih. Palmstjerna får jag nämna, att han misstagit sig, då han trott någon skillnad äga rum emellan grunderna för utgörandet af frälseskatteoch kronoskatteräntor. En sådan finnes verkligen icke, och följden af antagandet utaf TJtsk:s förslag blefve altså, att de förra räntorna komme i samma kategori som de sednare. Hvad hufvudsaken beträffar, finner jag det vara riktigt, att Kronan uppbär sina räntor, evalverade till penningar; men förhållandet med enskilda räntetagare är olika. Medgifver man likväl, att Utsk. välvilligt afsett räntegifvarens interesse, så, och om förslaget passivt går igenom, må det gerna bifallas. Yppas åter något motstånd, så bör det gälla till afgörande; ty en gifven orättvisa mot räntetagaren är det, att fråntaga honom en bestämd rättighet. Yådan af den ömsesidiga uppsägningsrättens bibehållande kan jag icke inse. Är den spannmål, räntegifvaren erbjuder, god och försvarlig, kan den icke casseras, eller några prejerier äga rum. Bibehållandet af den ömsesidiga uppsägningsrätten är derföre en sporre för allmogen att skaffa sig god säd; hvadan afskaffandet deraf, enligt min öfvertygelse, komme att verka dertill, att jordbruket slarfvigare handhades. Jag vill icke uppehålla vidare, utan slutar med att yrka afslag å betänk. Hr af Billbergh:
Ehrenstams enka, Constance af Trolle, hvilken underdåniga ansökning redan under den 9 Mars sistlidne år varit inför Kongl. Maj:t i Stats-rådet anmäld, och dervid Kongl. Maj:t, jemte beviljande tills vidare af serskildt understöd, förklarat Sig vilja, uppå förnyad underdånig anmälan, besluta angående nådig proposition till Rikets Ständer om anvisande af pension åt sökanden å allmänna Indragnings-staten; e) af framlidne Kontre-amiralen 1. G. von Sydows Enka, Eleonora Wiggman; f) af framlidne Landshöfdingen, Friherre I. O. Nauckhoffs Enka, Wilhelmina Cöster; samt g) af framlidne Landshöfdingen C. A. Iledenbergs Enka 11. G. C. Lyström. I anledning af dessa underdåniga ansökningar, hemställde
Men efter som din husbonde kallat dig tjuf, i två vittnens närvaro, så är han skyldig till ärekränkning. Och nu är du kärande och han svarande. Kom nu ihåg denna regel: en brottslings första plikt är: att bestrida. TJÄNSTEFLICKAN. Ja, men häradshöfdingen sa nyss att jag inte var någon brottsling, utan att det var husbonden. ADVOKATEN. Du är brottslig eftersom du har stulit, men eftersom du begärt advokat, så är det min oafviseliga plikt att rentvå dig och få din husbonde fälld. Därför, och sista gången: bestrid! (Till vittnena.) Och vittnena, hvad de skola vittna? Hör på: ett godt vittne skall hålla sig till saken. Märken 10 noga därför, att det icke är frågan om huruvida Alma har stulit eller icke, utan att det endast är frågan om Alexandersson sagt att hon stulit, ty, märk noga, Alexandersson har icke rätt att styrka sina påståenden, men vi ha det. Hvarför, det vete fan! Men det angår er inte. Alltså: tungorna rätt i mun och fingrarna på bibeln! DEJAN. Herre Jesus, jag är så rädd, för jag vet inte hvad jag skall säga! TRÖSKAREN. Säg som jag säger, du, så ljuger du inte. Fjärde scenen. DE FÖRRA. HÄRADSHÖFDINGEN och PASTORN. HÄRADSHÖFDINGEN. Tack för er predikan, herr kyrkoherde! PASTORN. Ingen orsak, häradshöfdingen. HÄRADSHÖFDINGEN. Jo, som ni vet är detta mitt första ting. Jag har egentligen haft fruktan för denna bana på hvilken jag nästan mot min vilja blifvit inkastad. Ty dels äro lagarna så bristfälliga, rättegångsväsendet så osäkert och den mänskliga naturen så full af osanning och förställning, att jag mången gång undrat hur en domare kan ha mod att uttala en bestämd mening. Och i dag har ni väckt mina farhågor ånyo! 11 PASTORN. Att vara samvetsgrann är ju en plikt, men att vara hjärtnupen, duger inte. Och när nu allt annat på jorden är bristfälligt, så få vi väl icke heller tänka oss domare och dom fullkomliga.
Revisorerne hade gjort anmärkning härom i anseende dertill, att då anhållan om dessa fyrars uppförande utgått från norrska sidan, och de af Kongl. Förvaltningen för Sjöärendena framställde tvänne alternativer, åsyftande norrska statsverkets deltagande i kostnaderna, vore så billiga, att hinder för enderas antagande från norrska sidan skäligen icke bordt kunna möta, helst i Revisorernes tanke en af fyrarne lika val och med samma verkan kunnat uppföras å Faerder eller någon annan af närbelägna norrska öar, hade åtminstone byggnadsoch underhållskostnaden för dessa fyrar icke bordt drabba svenska fyroch lots-inrättningen, hvars medel vore fullt behöflige för fullbordandet af andra å svenska kusten erforderliga fyrbyggnader. Stats-Utskottet har rörande detta ärende dessutom, enligt för detsamma tillgängliga handlingar, uppgifvit, att sedan Kongl. Majit under den 17 Mars 1848 förordnat, det borde båda fyrarne blifva stillastående och till dem begagnas så kallade lentille-apparater af 3:dje ordningen med stadigt sken (å feu fixe), så hade, uppå Norrska Marin-departementets underdåniga anhållan, att en af fyrarne Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. måtte förändras till blänkfyr, Kongl. Maj:t, under den 6 Juli 1849, med bifall till denna anhållan, sådan ändring anbefallt, hvaraf en ny, approximativt beräknad kostnad af 5000 riksdaler uppkommit, utom en genom Kongl. Brefvet den 23 Oktober 1849 entreprenören af fyrbyggnaden tillerkänd ersättning, stor 1000 riksdaler, för rubbning af kontraktsvilkoren.
» Hur de an skyndat, lrornn~o cle ilock för sent. : I: ' rästeii steg ned af p~eclilistolen, clAo de trädde iii i liyrliai~., och slnt-. pmdineii. började. 4lclrig hade inainsell Fredrika hört en. s&amp; liärlig sing. Det var soin 0111 b&amp;de jord och 11.inlmel stämt iii. i sAngen., som 0111. 11.varj e bänk och sten och planka sj ungit med. Hon Iiacle dclrig sett kyrkan s&amp; öfverfjrllcl: p&amp; altardislien. och i preclilistolstra~~~~iwi siitto ni~niiislror, de stodo på g&amp;ngen, de trängdes i bänliarna, och utanför, stod liela vagen ft~ll.-packacl a f folk, som ej 1ru11.de Iioiniiz~ in. Systrarna fingo dock plats; fcjr clem vek mängden. ii11.daii .., Freclrika)), sade h.einies ' syster, » dn slcall se pk människ013la. Ocli ~iiamsell. Frecli: ' iki.i, sbg och sig. te hon, att hon, liksoni kviiiiian i sagan, var koiiimen till. de clödas inassa. Hoii. kaiide en lrall rysning ila neclht ryggen, men. det gick Iieniie nu som ofta förr, hon blef mer nyfiken än räcld. Och 11.11 siig hoii hvilka, som vor0 i Iryrlmi. Idel. Cviiiiior voro dar: gr&amp; %, lntaiicle gestalter, med rz~izdskiirna kragar och iii.~blelita maiitiljer, nied hattar af förghgeii glans och vänch eller lia1itstötta k l ä c l n i ~ i g ~ l i j ~ r Hon t l ~.
Inom BondeStåndet lärer Memorialet träffat sine offer, men jag hoppas att Ridderskapet och Adeln ej vill öka deras antal, utan genast återremitterar detsamma. Medgåfve liden det, så vore visst tillfälle och anledningar till många anmärkningar; men för vinnande af det hufvudsakliga ändamålet, nemligen rigtiga voteringspropositioner till det förstärkta Utskottet, torde det vara tillräckligt att instämma med Borgareoch PresteStånden i antagande af Herr Cederschjölds reservation, hvilket jag för min del gör. Likväl, och som jag anser det icke oväsendtligt att nu tillse, det ConstitutionsUtskottet, (som är drifvit ur alla sina förskansningar,) icke må hafva något vidare hål att krypa i, så får jag förskottsvis äran förklara, att jag skulle anse den förmätenheten oerhörd, om ConstitutionsUtskottet, till råga på alla sine öfriga opera under denna Riksdag, skulle våga att nu vidhålla de af dem först uppgjorde voteringspropositionerne, oansedt 3 Stånd i denna formfråga genom sina återremisser ogillat desamma. Jag förmodar, att Stånden då skulle vidtaga lika ovanliga medel för att göra sin vilja gällande, och att det förstärkta Utskottet icke skulle vilja rösta öfver andra propositioner, än dem Stånden godkänt. Äfvenså, och om ConstitutionsUtskottet afsigtsmässigt dröjer så länge med företagande och afgörande af remisserne, 2.46 Den if Mars f. m. att något förstärkt Constitutions.Utskott ej skulle hinna före Riksdagens slut sammanträda, så får jag likaledes äran förklara, att jag anser Utskottet genom dylika evasiva åtgärder hafva, såsom "sin yttersta lillflygt för att få behålla sista ordet, ställt sig sjelf under framtiden. Hvarefter Grefve Frölich muntligen tilläde: Orsaken hvarföre jag flyktigt kastat dessa tankar på papperet är egentligen, att RiddarhusSecreteraren må medhinna att uppsätta och utskrifva expeditionen så hastigt, att återremissen kan afgå och blifva af Utskottet besvarad innan Riksdagens slut.
Det var en sorg, som gick öfver allt förstånd. Gud vet ett vilset sinnes vägar, men hvarför — hvarför — rände hon till fjälls med slikt i sikte — hvad tror ni att hon ville Ville hon lefva Snön klabbade och det var sent på dagen, då hon nådde Tjalafjälls rygg. Hon hade varg i följe. Där måste hon sätta sig — måste lägga sig — och där föddes jag ... Det här är Gunnels historia ... Öfver detta fjäll går kanske en gång hvar tredje vecka en människa. Hade det icke händt denna dag — hvad så, min herre? Än i dag vet jag icke, om lappen, som kom, hade följt vargspåren eller skidornas spår, men han kom lämpligt. Han hjälpte henne att stöka undan — badade mig i snön — tog mig i sin kolt och rände nedför fjället genom Granliden till Maktoberg. Hon kom efter, tyst, matt och tårlös i kvällningen, några timmar senare. Hvad tycker ni om historien? Det var tre kvarts mil till Maktoberg från det blodiga stället i snön ... Hvad har ni att anmärka till historien? — Det är historien om Gunnel ... Ni har tårar i ögonen ... Gud i himlen herre, om ni nu icke hade haft tårar i ögonen ...!» »Det finns icke spår af skonsamhet hos er», mumlade den andre. »Var ... hm ... främlingen mera skonsam?» Den unge diktaren, Gunnels vackre son, såg upp och såg på den elegante mannen bredvid honom. »Jag ville skrika ett okvädinsord i ansiktet på någon», sade han. »Talade hon aldrig om den sommaren, då främlingen var hos henne? Frågan kom nästan hviskande. »Nej, men folket berättade om den.» »Och hvad sade de?» »Mycket. Mer än som sant var. Jag ville slutligen ingenting höra ... Hon vallade själf sin boskap den sommarn, ni vet. Sätern var långt från byn ... Mycket kom det nog af att hon var så ensam där. Det var icke säter att vara ensam uti, ty där — ni kan gärna le — bodde vitrer och fanns osynlig boskap och där fanns annat, otrefligare än vitrer, ty dessa skada ingen, om icke i välmening.
Bro corn* munication med fasta Landet, men Memorialet uttryckligen icke nåmner andra öboer ån de, sorn åro i saknad af utfartsväg. Den pröfning, sorn vidare omnämnes vara åt Konungens Befallningshafvande i detta ärende uppdragen, har jag trott icke sträcka sig längre än till granskning af förrättade vägdelningar, men icke innebära den stora magt, att kunna frikalla någon från deltagande i allmänna vägbyggnadsskyldigheten. Skulle åter ett sådant stadgande förefinna?, som på ett eller annat sått kunde verka till ofvanberörde öboers befrielse från oftanåmnde tunga, så skulle jag tro, att den undersökning. Lagutskottet: BctHtikandtn, 30J sökning , sorn i tby fall måste föregå, lärnpeligare hölles af Domhafvanden vid allmänt Häradsting än af Landshöfdingen, som ofta är aflägset boende, derest det icke kun» de vara tillnckJigt, att sanna förhållandet utröntes vid allman Sockenstämma, der Socknemännen, såsom sjelfve väglottsega. re, visst icke, utan gåliande skål, skulle medgifva en sådan befrielse. Yrkandet att vågrödjningsskyldigheten må bestämmas efter hemmansvärde och icke efter hemmantal, stödjer sig på den grundsats, att alla böra, hvar och en efter förmåga, draga de allmänna bérdorne. Hemmanen hafva, genom begagnandet af olika odlingstillfållen, särdeles i sednare tider, allt mer divergerat i productions-förmåga, och deraf beroende varde. Skillnaden härutinnan var onekligen för ett halft sekel tillbaka vida mindre: och ursprungligen innebar ett lika hemmantal en lika förmåga af skatt. Denna princip följes annu vid skeende skattläggningar; och Lag* stiftarens mening kan derföre så mycket mindre misskännas i dess Stadgande om vägdelning efter hemmantal. Han bar tydligen dermed åstyitat, att vägbyggnads-skyldighetens gemensamma tunga skulle af hemmanen dragas efter deras relativa förmåga. Men galler nu detta, har Lagstiftaren verkligen haft för afsigt, att jemt på jordbruket fördela denna börda; så hemställer jag, om icke i tidens fortgång Lagstiftaren Lagutskottet!
Merit-förteckning för Bataljonsoch Stads-läkaren Johan Prter Högselius upprättad i enlighet med efter honom befintlige originalhandlingar: 1791 d. 22 Juni född i Stockholm, enligt attest. 1808 d. 4 April tagit Chirurgise studiosi-examen. 1808 d. 11 April, tjenstgjorde såväl detta sorn följande år såsom Underläkare vid Kongl, flottan, dels å örlogsskeppen Tapperheten och Försigtigheten dels å sjukhusen i Carlskrona, hvarifrån han medförde det betyg: ”att han under dess tjenstebefattning visat mycken uppmärksamhet och med dess pligt och böjelse öfverensstämmande örn omvårdnad emot medmenniskor.” 1810 d. 13 April förordnad till ordinarie Underläkare vid Kongl. Svea Artilleri-regemente. 1812 d. 20 Mars undergicks Chirurgise kandidat-examen. 1812 d. 3 September konstituerad att vara Bataljonsläkare vid Kongl. Svea Artilleriregemente. 1813 d. 21 Maj kommenderad med 1 Batteri af Svea Artilleri-regemente till Axevallahed, med förordnande att bestrida sjukvården äfven vid öfrige trupper å heden, sålänge Artilleriet der var förlagdt. 1814 d. 1 juli tili uppmuntran för visadt, nit vid sjukvården bekommit Underläkares fältaflöning pä extra stat. 1815 d. 15 November förordnad ”med afseende på städse visad skicklighet och välförhållande” att tillsvidare tjenstgöra såsom Bataljonsläkare vid Kongl. Svea Artilleri-regemente med Underläkare-lön. 1816 d. 7 Mars af Kongl. Sundhets-koilegium ”utsedd och förordnad att vara extra Bataljonsläkare vid Kongl. Svea Artilleri-Regemente, med afseende derpå att ordinarie Underläkaren vid bemälda regemente, Chirurgise kandidaten J. P.
Med anledning af hvad ofvan anlordt blifvit, får jag vördsamt föreslå: att för anläggning af en hamn vid Lagaåns utlopp, hvilken, enligt förslag och handlingar, som skola aflemnas till det Utskott, dit frågan remitteras, skulle kosta 168,000 R:dr, Staten ville bidraga med 100,000 R:dr, då Laholms stad och kringliggande ort vill tillskjuta de återstående G8,000 R:dr. Om remiss lill vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. S. Heurlin, från Kronobergs län. Häri förenar sig: Carl Ifvarsson, från Hallands län. Af Sven Heurlin från Kronobergs län, angående fullständig ombildning af folkskoleväsendet, pä säll Pehr Thomasson i en till Rikets Ständer ställd skrift föreslagit. Undertecknad får härmedelst vördsamt tillkännagifva att jag vid innevarande riksmöte får såsom min motion väcka den af Pehr Thomasson till Rikets Ständers behjertande i lolkskolefrågan gjorda framställning, hvilken barbos bifogas. Stockholm den 30 November 1862. S. Heurlin, från Kronobergs län. Bih. till R. St. Af Sven Henrlin från Kronobergs län, derom, alt f. d. Kammarskrifoaren L. F. Montelius mätte beviljas pension å allmänna indragningsslaten af 500 R:dr. Den skyldighet, hvilken, under vanliga förhållanden, åligger den enskilde alt godtgöra för sig verkstäldt arbete eller bevisade tjenster, har, äfven hvad Staten beträffar, en förbindande kraft och kan, såsom hvilande på en lika laglig som moralisk rättsgrund, ur hvilka synpunkter som helst betraktad, aldrig bestridas. Så framt denna uppfattning af en grundsats får gälla, torde del icke väcka någon förvåning att jag också yrkar dess tillämpning, då jag, hvilken ständigt yrkat den största hushållning med Statens tillgångar, vid delta tillfälle uppträder och talar för ett anslag eller rättare för en godtgörelse till en person som, efter 28 års oalbrutet, träget och magtpåliggande, af förmän väl vitsordadt arbete, såsom e. o.
Betänkande». *4* beträffar, så kan väl ej nekas, att den så väl i denna som nästan alla saker af vigtig påföljd icke kan fullkomligen undvikas. M> n en stor del deraf torde förebyggas genom det ofvan föreslagna förbud, som bör vara gällande så väl för städer sorn för landsbygd, att, under intet villkor, större sammanräknad pannerymd än till 90 kannor får uti ett hus begagnas, hvarigenom de större Fabriker äfven i Städerna förekommas. Dessutom kan icke Utskottet skilja sig från deh öfvertygelse, hvilken redan af den hittills vunna ringa erfarenheten är bekräftad, att under ett oafbrutet fortfarande af fria husbehofsbränningen, skall bränvin nödvändigt blifva på landsbygden tiliverkadt, med vida ringare koätnad än i städerna, och följaktligen skall tillverkningen der så småningom af sig sjelf afstadna, och slutligen icke drifvas vidsträcktare än för eget behof, och till nödig motvigt, i händelse landtmannen skulle för högt uppsätta sina priser. — Till dessa skäl bör äfven läggas, att det ansenliga belopp villningen, sein utgår af städerna i och för bränningsrättigheten, är omöjligt för Kongl. Maj;t och Kronan att mista, men blifver ganska svårt och känbart för de skattdragande, att på annat sätt fylla, serdeles då den till indragning föreslagna 90 kannors panna redan förorsakat en icke obetydlig mistning. I stöd af nu anförda skäl, hvilkas fulla giltighet Utskottet trott sig icke kunna förneka, tiilstyrkes, att städernas bränvinstilltill Mike#*, fröt, >8»7»>8i8? 8;<i* Sml N;r 31. 32. Besv. och Ekon. Utsk. Bctänkanden. verkningsrättighet efter nu gällande förfalt* ning blifver oförändrad, endast med den allmänt föreslagna inskränkningen af högst 90 kannors pannerymd uti ett verk. I sältet att utöfva denna rättighet samt normen för dess beräkning synes icke heller någon förändring böra äga rum.