Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summa 160 — Jag frågar hvar och en, hvad en TheaterDirektör i Stockholm, som hade de tillgångar jag här uppräknat, och som dertill ej behöfde gifva mera än några och tjugu piecer på hela året, skulle kunna uträtta, och hvad man med skäl af honom kunde fordra. Jag har redan sagt, huru man ofta får åsidosätta hvad man önskade att kunna göra, endast för att hushålla ihop, så att man ser sig i stånd betala löner åt fattiga stackare, som derom äro försäkrade, och som visst ej hafva för mycket. Ännu ett förhållande måste jag nämna. Alla rudimaterier och effekter köpas utomlands för vida bättre pris och på stället; när här behöfves en sminkburk, en aln tyg till en costume m. m., skall detia Den 3o Junii e. m. '79 forskrifvas utifrån, och raan tackar underdånigst för tillstånd att emot en betydlig tullafgift få införa dessa varor. Förr eller senare inträffar nödvändigheten att höja priserne vid Kongl. Theatern. Jag har redan här tagit mig fri heten yttra, att publiken vore bortskämd genom för låga priser; högsta priset bär utgör ungefär 3 francs; i Paris 10 francs; lägsta priset på Operan i Paris är 3 fr. 6o centimer; jag skulle tro, att något misstag ägt rum i den uppgift jag från Petersburg erhållit om 4° Rubels Entreepris, men säkert är att priserne här, i jemförelse med fordringarne och behofven, äro alldeles för låga. Jag skulle ännu kunna tillägga åtskilligt, men jag har redan för länge uppehållit Ridderskapets och Adelns tid. De upplysningar, som Utskottet kan anse behöflige, är jag lika skyldig som villig att aflemna. Slutligen finner jag mig skyldig, att säga några ord; det är med ledsnad jag uppfyller detta åliggande. Här hafva blifvit riktade åtskilliga personliga anfall emot mig, beklagligen har jag stundom hört våra diskussioner förvandlas till personligheter; huruvida detta är rätt, lemnar jag åt en hvar att dömma. För min del skall i8o Den 3-0 J un ii e. m. jag ej upptaga Ridderskapets oell Ådelns tid. med besvarande af dylika anfall. För min tjenstebefattning är jag
Öoskligt och ädlare hade dock varit, hvad också vid remissen anmärktes, om framställningen varit hofsammare och mindre bitter. De förebråelser, deri göres mot den högsinta Uniousstiftaren och Norska folket, äro hvarken på sitt ställe eller ändamålsenliga eller befogade. Hvad en eller annan Norsk skriftställare eller tidningsskrifvare förbrutit, eller hvad sjelfva Stortinget uraktlåtit att af missförstånd eller bristande insigt besluta till fördel för Unionen, bör icke läggas hela nationen till last. Andra Norska skriftställare, aktade Embetsoch Vetenskapsman, ha dessutom sökt godtgöra de förras fel och öppet erkänt Unionens nytta och välsignelse för Norska folket. Denna godtgörelse för våra klandrares ofog har varit mindre synlig på Svenska sidan. Och hvad Stortingets förhållande beträffar, så må det ej anses oväntadt, mindre klandervärdt, att t. ex. Mellanrikslagen, som 1857 180 I>eii 17 Mars f. m. antogs af Svenska Ständerna, föll med blott 2 rösters öfvervigt f Stortinget. Huru ofta lia ej vigtiga reformförslag och andra nyttiga framställningar med mångfaldigt större pluralitet af Svenska Ständerna blifvit afslagna. Såvidt jag kunnat erfara, beror beslutet om 1844 års Unionsförslag, ej på Norska, men på Svenska Regeringens afgörande. Likaledes lärer förlndet vara med förslaget om Transiterat ten. Sammaledes med Fragtfartens gemensamhet, brödrarikena emellan. Jag bar velat nämna dessa omständigheter, för att söka mildra de bittra anm:r, som blifvit gjorda mot Norska (ölket, hvilket, lika litet sorn det Svenska, kan rättvisligen förebrås eller ansvara för hvad deras ombud eller Regering göra eller låta eller för hvad enskilda skriftställare ensidigt och omotiveradt behaga yttra.
— Nej, afbröt Nils, hans ensamma tankar bröto sina stängsel, — du får ursäkta mig, men jag sätter inte svenska konsten mycket högt, den där moderna skolan är inte mitt begrepp om konst. — Hvilken skola? inflikade Almroth ironiskt. Men Nils hörde icke på. — Konst — det skall vara konst det — ja jag menar det skall vara som en fäst — det ska’ vara som det man inte kan se, inte kan höra, bara känna — det ska’ vara som att sväfva på skyar, man ska’ se det som ett helvetes stort helt — ska’ det vara efterhärmning af det här usla lifvet, då tar jag det hellre in natura — som här. Här ser du är det lif — ja det är lif, som nästan är konst, så tar det en, med hull och hår, det är en så’n djäkla kraft i allting, det är så stort tilltaget, så styft uttänkt — jämt ser man resultat — och i det är det poesi! Man lefver så det sjunger i en, fast man bara är filare. Nåja, det där begripa inte europeerna. Men en så’n som jag, som ville måla Han kom plötsligt ihåg, att kamraten där var konstnär, och tillade förläget: — Ja ja, man är ifrån det där boschet nu. I luften låg ett olidligt tryck. Den elegante herrn där med sina hvita händer — allt ljust, korrekt, lifsgladt, segervisst — hvad fa-an gjorde han här! Almroth beslöt att bringa litet sol i detta mörka ansikte. Då Anna kom in, reste han sig och sade glädtigt: — Jag hade egentligen ett ärende till er, vänner, jag önskade se er en dag på utställningen, — det vore ett nöje för mig — i morgon t. ex., 4 juli, då har du väl ledigt, Fredman? De båda makarnas anleten fingo ett tvekande, besväradt uttryck. De mumlade något midt emellan »tack» och »jag vet icke». — Afgjordt! Jag väntar på morgonen vid norra ingången, vi se hvarandra alltid. Han gick med raska steg ut för den lilla trappan, han var glad att visiten var gjord och stolt öfver sin ädla ingifvelse.
St. genom realisationen ut fäst sig att för 128 sk. bko utbetala en bestämd qvantitet silfver och en bestämd qvantitet koppar. Skulle nu dessa i myntet ingående qvantiteler förminskas, så fick innehafvaren af 128 sk. bko icke det värde, som blifvit honom utlofvadt. Följaktligen får D c h 25 Februari f. m. 533 den större koppartillsatsen i silfverroyntet ej betraktas såsom en skänk af Staten till innehafvaren af en förskrifning å 128 sk. bko, enär densamma, såsom jag nyss nämnde, har en genom lag tillförsäkrad rättighet att utbekomma denna kopparqvantitet jemte silfvorqvantiteten. Hela framställningen om det oriktiga uti att bibehålla en legering, hvarigenom Staten tillskyndas en förlust af 16,666|- Rdr på en million silfverspecies torde således, såsom hvilanda pä en oriktig grund, förfalla. Vid behandlingen af detta ämne i Utsk. har jag hållit mig vid den grundsatsen, att sjelfva realisationsgrunden borde i främsta rummet försvaras, och jag har således icke velat medgifva någon förändring af hvarken silfvereller kopparqvantiteten i vårt mynt, så vida icke alldeles ovedersägliga skäl för förändringen förebragtes. Jag för min del kan icke heller Anna, att de å motsidan förebragta skälen varit af en sådan beskaffenhet, och får derföre vidblifva mitt afstyrkande af hvarje förändring i den föreslagna syftningen. Om man deremot, på sätt Gr. Frölich föreslagit, skulle vilja förändra hela vårt bankoväsende då vore det visserligen skäl att samtidigt taga i betraktande att om icke en förändring i silfvermyntets nuvartde beskaffenhet borde vidtagas. Jag medgifver således, att Gr. Frölich har rätt. uti sitt påstående, att båda dessa frågor bordt i ett sammanhang behandlas.
Westgötha regemente innehade en mängd boställen utöfver det antal, som till boställen för Staben och öfrig personal erfordrades, ofvannämnda nådiga förordnande af den 2 Mars 1833 måtte tillämpas endast på de boställen, hvilka således komme att bibehållas, men att alla öfriga boställen vid regementet måtte på längre tid få utarrenderas, enär afkastningen deraf vore påräknad för regementets aflöning; och hade Kongl. Majit under den 21 December 1833, enär ett den underdåniga framställningen bifogadt förslag till regementets organisation till kavalleri på 10 sqvadroner, med tilldelning af boställen åt personalen, vore upprättadt i öfverensstämmelse med de för kavalleriregementen af 1,000 mans numerär uti nådiga brefvet den 2 förutgångna Februari fastställda grunder, i nåder tillåtit, att alla de, enligt Chefs-embeteis uppgift, till bostäder för regementet icke erforderliga och å en den underdåniga ansökningen bifogad förteckning upptagna boställen finge, jemlikt 7 § 6 mom. af nådiga reglementet för Boställs-direktionerne af den 19 Juli 1832, utarrenderas på längre lid. än som genom nådiga brefvet den 2 Mars 1833 blifvit för utarrendering af regementets boställen i allmänhet föreskrifven. I öfverensstämmelse härmed och då den sednare nådiga tillåtelsen af den 21 December 1833 icke afsåge de under Kammar-kollegii, utan endast de under regementets Boställs-direktions förvaltning stående boställen, hade, sedan tiden för regementets afsilning, enligt Kongl. Majits nådiga bref den 8 Augusti 1844, blifvit lill år 1871 förlängd, jemlikt föreskriften i ofvan åberopade nådiga förordnande af den 13 Maj 1830. ularrendering åf bostället
Protocoll för do 564 'Den 10 Februarii, regående Riksdagarne, finnes ett så tillräckligt antal, att desamma kunde ibland Adelns Ledamöter vid detta Riksmöte utdelas. Dessa Protocoll ligga blott till besvär och kunna efter allt utseende nu mera ej afsåttas. Herr Cederschjöld, Pehr GustafI sammanhang med den af Herr Gretve De la Gardie väckta motion, torde det tillåtas mig hemställa, om ej de vid sistförflutne Riksdag hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln hällne Protocoll, borde till salu i Bokhandeln anmälas; ty dessförinnan kunna de icke sågas vara, enligt Grundlagens föreskrift af trycket utgifne„ Grefve De la Gardie: I anledning af hvad Herr Cederskjöld yttrat, bör jag lemna dea upplysning, att skälet hvarföre ifrågavarande Protocoll icke kunnat till utgifvande af trycket annonceras, år det, att den person, åt hvilken Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid sistledne Riksdag uppdrog, att om tryckningen af dessa Protocoll besörja, har, genom en mindre lycklig penningeställning kommit ur tillfälle, att utlösa de exemplar af Protocollen, sorn ännu ligga förvarade hos Boktryckarne Grahn och Gadelii Enka. Jag tror mig likväl hafva hört sägas att exemplaren skola i nästa vecka vara att tillgå, ehuru jag visserligen ej vill utgifva detta såsom fullkomligt säkert. Lades på bordet. Ben io Februarit', 565 Företogs till pröfning Herr Hjertås, Johan Gustaf, den 6 dennes på bordet lagde motion, att ett Serskildt Utskott mätte af Riksens Ständer förordnas, till utredande af orsaken och botemedlen för den nu i flere delar af Riket och i synnerhet för Jordbruksnäringen öfverklagade förlägenhet. Herr von Fr andeen, Augustq anförda skriftligen; (Se Bilagan N:o i.) Herr Dalman, Lars Johan, upplåste följande ; (Se Bilagan N:o 2) Herr Hegardt, Christian Bernhard-.
Stånd har flertalet af de ledamöter, som yttrat sig, förordat antagande af Herr Lemchens omförmälda förslag, ehuru med en eller annan förändring, Så har det blifvit yrkadt, att detta förslag måtte erhålla en sådan 4 Lag-Utskottet.i Utlåtande N:o 85. lydelse, att inteckning, äfven om upplåtelsehandlingen icke vore af tvä personer bevittnad, kunde beviljas i händelse upplåtaren, vid Rätten tillstädes, medgåfve inteckningen; att i (orslaget borde inflyta, att om upplåteisehandlingen ej vore af två personer bevittnad, egaren till fastigheten skulle öfver ansökningen höras; att efter ordet »upplåtarens» måtte införas orden: »eller, der egendomen till annan egare öfvergått, dennes rättsinnehafvare»; att förslaget måtte erhålla detta tillägg: »och att lian ännu innehar densamma»; samt slutligen att de i förslaget förekommande orden »lagliga åtkomst», måtte utbytas emot ordet »eganderätt»; hvarförutan blifvit anmärkt, att den föreslagna författningen borde ega tillämplighet jemväl å fastighet i stad. Med afseende å hvad sålunda förekommit har Utskottet ansett Herr Lemchens, af Presteoch Bonde-Stånden antagna författningsförslag böra läggas till hufvudsaklig grund för det förslag till sammanjemkning af de olika meningarne, Utskottet jemlikt 73 § i Riksdags-ordningen har att afgifva. Enligt det förra fordras för intecknings beviljande, att icke allenast upplåtarens eganderätt eller, med andra ord, hans lagliga åtkomst till egendomen, utan ock upplåtelsehandlingens rigtighet blifver styrkt; och bestämmes, i sistnämnda hänseende, att handlingen skall vara af två personer bevittnad. Då emellertid handlingens rigtighet kan styrkas jemväl genom upplåtarens eget erkännande eller annan laga bevisning, torde bestämmelse derom, att, derest afhandlingen icke är af två personer bevittnad, upplåtaren skall öfver ansökningen höras, böra i författningen införas.
Oaktadt de fler omförmäldta, i allmänna tidningarne ofta införda, tillkännagifvanden, angående ofvanberörde obligationers uppköpande och belånande af Riksgälds-Contoret, blef under loppet af åren 1841 och 1842 det sålunda kungjorda tillfället till dylika pappers realiserande mera sällan begagnadt af andra, än obligations-utgifvarne sjelfve. Den betydligaste delen af de räntebärande papper, som Riksgälds-Conloret nu eger, har Conloret alltså fått emottaga omedelbart af deras utgifvare; och det var först under sednast föi flutna år, som jemväl hos andra innehafvare af enahanda obligationer en större benägenhet visade sig att dem försälja. Riksgälds-Contoret kom då också i tillfälle att förränta hela sin i sådant afseende användbara behållning, hvarefter all Slals-UlikoUets Memorial, N.o upphandling och belåning af obligationer, enligt Fullmägtiges beslut den 29 sisth November, blifvit inställd. Sedermera har någon sådan upphandling eller belåning från Riksgälds-Contorets sida ansetts så mycket mindre kunna medgifvas, som, under en del af denna tid, Contorels å Ranken egande creditiv måst för bestridandet af förekomna utbetalningar anlitas. De uti sednare afdelningen af Reglementets 78 § föreskrifna vilkor för Iåns meddelande emot hypolhek af deruti uppgifne obligationer lära i allmänhet befunnits mindre antagliga, hvadan denna låneutväg af enskilde personer varit föga begagnad. Deremot har Rikets Ständers Bank ansett sig, med iagttagande af dessa vilkor, såsom lån böra använda en större summa af Riksgälds-Contorets härtill disponibla behållning; varande samma lån vid dess förfallotid inbetaldt, men kort derefter af Banken åter uttaget.
Carl den XII:tes död samt vår materiela oförmåga att underhålla en med hänsyn till vår granne i öster fullt tillräcklig stående här, vågar jag, såsom det lämpligaste medlet, att, utan alla uppoffringar från Statens sida samt utan alla egentliga rubbningar i nu bestående förhållanden, vördsamt föreslå: Motioner i Borgare-Ståndet. T 8(5:?. 224. 423 att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta förslag i och för ordnandet af en verklig Landstorm. För såvidt Rikets Ständer, för deras del, anse sig dervid böra uttala några grundsatser, tillåter jag mig förslagsvis här framställa några sådane. särdeles som ämnet dymedelst äfven blifver fullständigare utredt. Allmänna Stadganden. § L Alla medborgare, med undantag af dem, som äro i krigstjenst eller bland beväringen inskrifna eller äro nödvändiga för den ecklesiastika och civila förvaltningens oafbrutna gäug, skola, i öfrigt utan afseende på samhällsställning, såvida de ej äro vanföra, vara skyldiga att från 25 till fyllda 40 år tilfhöra Landstormen. § 2- Landstormen kan endast uppbådas i händelse fäderneslandets egna gränsor hotas af fienden och dess inbrytande i landet är att befara. § 3. Då Landstormen uppbådas erhåller den vapen och underhåll af Kronan, i likhet med indelta soldaten. Beklädnad bekostar den sig sjelf, utan rättighet till beklädnads-ersättning. § 4- I fredstid kan Landstormen icke uppbådas till någon slags tjenstgöring. Indelningen. § 1. Riket indelas i Landstorms-distrikter, till omfång och utsträckning öfverensstämmande med de militärdistrikter, hvari landet och arméen nu finnas indelade. § 2. Rikets hela Landstorm fördelas i trenne åldersklasser. Första åldersklassen räknas frå 25 till 30 år; andra åldersklassen från 30 till 35 år; tredje åldersklassen från 35 till 40 år. § 3. Konungens
Vår » men begär dock i detta senare afseende, att Kronans Tionde» Afrads och Gärdes Spannemål må in natura till Länets Magazin ingå, med undantag af de aflägsnare Socknar och Byar samt sådane, der Sädén blifvit frostskämd, emedan erfarenheten lärt nyttan deraf, att hafva tillgång pä Sädeskorn af Landets egen växt,| -v Bes v. och Ekön. Utsk. Ifrån Jemtlands Jan är anmäldt, att Rågen föga på något ställa gifvit till Skyltal och afkastning mera än högst medelmåttigt; att den blifvit mer och mindre mogen inberg ad, på flere orter skadad af frost och på få ställen duglig till utsäde; Att med Kornet, Landets hufvudsäde, ett olika förhållande förefinnes, efter åkrarnes läge och jordmån samt tidigare eller sednare förrättad sådd; att det utfallit dels ymnigt och kärnfullt, dels svagt och mindre matadt, samt på åtskilliga ställen, der det ej redan blifvit skadadt af frost, måst af fruktan för köldens åverkan i förtid och grönt upptagas; —- — •— Att Arterna nästan öfver allt felslagit och till det mesta blifvit gröna och frusna afhämtade samt till föda otjenlige; Att likaledes Blandsäden och Hafran, sorn mindre brukas, ehuru till Skyltatet ymniga, äfven måst gröna och omogna inbergas; Att Pofates-växten, Kål och Bätter samt Humla, upptagne efter smältningen af en 8 dagars påliggande snö, synas blifva medelmåttigt gifvande; — •—• —. •— Att Höbergningen varit god och förmånlig, så att med tillhjelp af Halmen utfodringen för vanligt antal kreatur bör blifva tillräcklig och verka minskningjji Sädesbehofvet, för hvilket Landshöfdingen redan begärt understöd, både till brödföda och utsäde nästa år. Ifrån Vesterbottens Län har Landshöfdingen kortligen yttrat, att innevarande års 58 B Afl», och. Ekon. Ut sk. Betänkanden.
Reparationen å denna fregatt fortgår, och kommer densamma att, i enlighet med nådigst fastställd arbetsplan, Blifva komplett färdig vid innevarande års slut. Denna fregatt har undergått svår reparation och Blifvit förändrad lill korvett med manöverdäck. Denna korvett har undergått lätt reparation i docka. Denna ångkorveii har undergått ansenlig reparation i docka. Tvänne sådana af jern-, under nästföregående arbetsplan påbörjade, hafva Blifvit 1'ärdigBygda och lill inventarierne fullt kompletterade. Dessutom äro, medelst dertill särskildt anvisade medel: ! nyhygda vid Motala mekaniska verkstad, och 1 under förändring till mörsarefarlyg, för att ofördröjligen Blifva färdiga; samt förändradt till sjukskepp. Bil. N:o 4 lill Kongl. Maj.-ts Nåd. Prop. No I. om Statsverket 1856. 39 Lill. X. Beräkning 'öfoer ytterligare erforderliga medel för att, i hrad angör fartygsmaterielen, fullt utföra den i Bilagan 7 rid S/atsi lids-protokollet öfoer örsvars-iirenden af den 8 November 1853, uppgifna arbetsplan för tiren 1855, 185G ock 1855. 1-2,590: 19. 57,652: 17,150: och hvad sorn af extra Statsanslaget ännu finnes att tillgå för della skepp, nemi. 63,411: 29 uppstår en skillnad af B:ko R:dr I enlighet med Bilagan W komma alla i ofvannämnde Bilaga 7 upptagne fartyg att blifva komplett färdiga innan slutet af nästkommande år, med undantag af skeppet Skan dinavien, hvars fulla komplettering måste, jemlikt Kongl. Majlis nådiga bref af den 12 Augusti 11156, i anseende till bristande medel uppskjutas till dess sådane framdeles kunna för ändamålet erhållas.
Jag har tillika velat säga, att det är endast genom en förökad skärgårdsflotta, väl underhållen och försedd med öfvadt befäl och manskap, som ett sådant ändamål kan vinnas, och jag har ansett så mycket vigtigare att nämna detta, då det ej kan slå felt, att stora planer torde vara i fråga, att förstöra vår skärgårdsflotta; då, säger jag, är det nödvändigt att tillse, först om icke med mindre kostnad en skärgårdsflotta med sådana försänkningar och inrättningar, som jag vet höra till den öfriga planen, skulle kunna ersätta de stora kostnader i och för befästningar, för hvilka jag må säga, att jag hyser stor respekt. Ilrr:ne torde nu finna att den vederläggning, som var af Hr Frihrn mig tillämnad, icke alls kan träffa mig. Derefter yttrade Frilen, att han erkände den polil iska vigten af denna fråga, och detta i dubbelt afseende. Han sade sig för sin del icke betvifla, att ju de stora sjömakterna skulle upfylla sina traktater. Det har jag icke heller just satt i fråga; men man kan ha mer eller mindre förtröstan till diplomatiska handlingar, och jag har blott velat anmärka, att det är olika lätt för våra bundsförvandter att upfylla sina traktatmässiga löften, om de veta och bli öfvertygade om att vi sjelfva sysselsätta oss på ett allvarligt och förnuftigt sätt att utbringa en försvarsplan, så god som vi med våra medel kunna åstadkomma, åtminstone derhän att vi kunna afböja första chocken af ett Ryskt anfall. Derefter kunna de rätta sin hjelp. När jag nu haft tillfälle att personligen underrätta mig derom, att Engelska nationen, bakom ryggen på sin regering, säger: Hjelp Eder sjelfva så godt J kunnen, vi skola aldrig öfverge Eder. Då, säger jag, är det lätt att inse, att vi, för att vara beredda, måste i första rummet göra ändamålsenliga åtgärder till att skaffa oss sådant försvar
Då motionen i sista plenum föredrogs, afstyrkte jag densamma, egentligen på den grund, alt örn förargelse sker vid någon religionsförsamlings utöf - 38o Den 20 Mars f. m. ning af sin gudstjenst, så gifves det lagar, genom hvilkas tillämpning sådant kan tillrättavisas. Utan att fästa mig vid hvad motionären skriftligen i dag anfört, hvilket jag icke afhört, står jag upp ånyo, i anledning af den discussion, som föregått; hvarvid jag vill söka förklara några ord, som blifvit nämnda, och torde tåla definition. — Med förargelse i fråga om andras gudstjenst menar jag, då man söker hindra andra att frukta Gud, på de sätt sorn öfverensstämmer med deras tro. Om congregationer inom särskildta hus äga rum al personer, hörande till någon viss trosbekännelse, för att der frukta Gud, enligt deras öfvertygelse, och man vill störa dem uti deras religionsöfning; så åstadkommer man förargelse, — och sådant böra lagarne straffa: ty då våra grundlagar förklarat, att inom Rikets område gifves religionsfrihet; så följer af begreppet om religionsfrihet, att de särskilde religionsbekännarne må äga sina samlingsrum för religionsöfningén, utan att störas af lagbestämmelser och i förväg lagda hinder. Ty i annat fall är grundlagens tillåtelse af fri religionsöfning blott ett betydelselöst ord. Tolerance åter anser jag bestå deruti, att icke anse den lära, till hvilken man bekänner sig, vara den enda saliggörande. Vi veta att Gatholska religionsbekännare antagit den dogmen; äfvensom att flera andra religionssecter ännu i dag anse deras lära vara den enda saliggörande. Sådant kallar jag intolerance. När tolerance finnes i landet, när en hvar lemnäs frihet att, utan att störas af andra, frukta Gud på sitt sätt; då är ej proselytmakeriet farligt. Det kan endast blifva farlig!, när det finnes en böjelse hos den rådande k yrdan att hindra sanningens ljus att fritt sprida sig och obehindradt utveckla sin inneboende kraft. Jag anhåller, att detta yttrande måtte få åtfölja till Utskottet. Hr Ribbing: