Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts uppmärksamhet tillika blifvit fästad derå, att samma brist i lagstiftningen, som 4 Lag-Utskottets Betänkande M 8. äger rum i fråga om sättet och vilkoren för äktenskap emellan medlem af Svenska kyrkan och mosaisk trosbekännare, jemväl förefinnes i afseende å äktenskap emellan mosaisk trosbekännare och medlem af annat främmande religionssamfund, som i riket tillåtet är, fastän något förbud emot äktenskap af sistnämnda slag väl icke lärer kunna anses i lag uppstäldt; och Kongl. Maj:t har funnit jemväl denna brist böra afhjelpas genom det lagförslag, som i förevarande ämne blifvit uppgjordt och hvarför närmare motiver innefattas i bilagda Stats-Råds-protokoli. Kongl. Maj:t vill alltså, med öfverlemnande jemväl af Högste Domstolens i ämnet förda protokoll, jemlikt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framlägga följande förslag till »Förordning angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare. I afseende å giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare förordnas som följer: § 1* Medlem af Svenska kyrkan vare ej förment att ingå äktenskap med mosaisk trosbekännare. §2. Om lysning till |sådant äktenskap, äfvensom till äktenskap emellan mosaisk trosbekännare och medlem af annat främmande religionssamfund, som i riket tillåtet är, gälle hvad i Kongl. Kungörelsen den 19 Januari 1847 och i 9 § af Kongl. Förordningen angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning af den 23 Oktober 1860 stadgadt finnes. § 3. Äktenskap, hvarom nu sagdt är, skall i slägtingars eller andra vittnens närvaro ingås inför Magistrat i stad eller inför Kronofogde å landet. Magistrat eller Kronofogde åligge dervid i afseende å mannens och qvinnans ledighet till äktenskap den tillsyn, som enligt lag tillkommer prest, den der vigsel förrätta skall: sedan affordras såväl mannen som qvinnan deras frivilliga ja och samtycke till giftermålet, och vardén de derpå för äkta makar förklarade. Hvad sålunda förekommit skall i protokoll upptagas; och varde det, om äktenskapet är inför Kronofogde ingånget, jemväl af vittnen bestyrkt.
I ändamål att ådagalägga oriktigheten af de föreställningar, jag sålunda trott mig finna rådande och i förklaringarne uttalade; anförde jag ur gällande författningar, hvad till detta ämne hörde. Instruktionen för Öfver ståthållaren i Stockholm den 25 Augusti 1791, föreskrifver » § 17. »Ofverinseendet och hufvudstyrelsen af hela Polisväsendet i »Stockholm tillkomme Ofverståthållaren.» » § 8. »Och som Ofverståthållaren äger i Stockholm och på malmarne »uti Konungens ställe att bjuda och befalla och häfver inspektionen öfver »stadens styrelse och huru hvar och en sin ombetrodda tjenst och embete be»hörigen förrätta må, så» » § 9. »Ofverståthållaren åligger att noga tillse, att vid stadens Dom»stolar ordentligen och väl tillgår; att stadens innevånare njuta Sveriges lag »och Kongl. Stadgar till godo; att Rättens ledamöter och betjente sig ti»digt i sina embetsrum infinna, till målens företagande och afgörande, och »»att rättegångssakerne, isynnerhet brottmål, icke uppehållas eller nedläggas, »utan skyndsammast ransakas och afslutas.» n » § 26. »Kongl. Maj:ts vill ock, att Ofverståthållaren skall hafva sig »Fogaten, Politie-mästaren, dess embetes sekreterare och kontorsbokhållare, »med flera andre dess kanslibetjeute tillhanda, och att han dem, likmätigt »efterföljande §§, i sitt namn instruerar, så att de troligen förrätta hvad han »dem på Embetets vägnar kan anförtro och pålägga.» » § 28.
Ehuru jag icke reserverat mig i denna fråga inom Utsk., delar jag likväl fullkomligt HrjEdenhjelms tanke, den jag äfven i Utsk. yttrade, fastän den icke blef gällande, att nemi. hvar och en i Götheborg, sorn anser sin rätt förnärmad genom det derstädes varande s. k. båtgillet, ägde att i laglig väg söka sin rätt, antingen hos Konungen eller vid det forum, der han trodde sig kunna göra denna rätt gällande. Saken angår ett contract och ingår på privaträtten, och skulle Ständerne upptaga delta mål och dermed besvära Konungen, så blefve detsamma helt säkert ej det enda och Ständerne skulle få ganska mycket alt göra med dylika. Jag ser icke hvarföre ej motionären och vederbör, kunna genom laga stämning utföra sin talan, hvadan jag tillstyrker afslag å betänkandet. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr von Rosen. Jag vill således blott fästa uppmärksamheten på olämpligheten deraf, att Ständerne befatta sig med förords gifvande för eller emot corporationers rättigheter eller fördelar. Det ser nästan ut, som om Ständernes förord vore lättare att erhålla än någon annan myndighets, lättare än någon landshöfdinges eller magistrats, och alt de, som hafva någon önskan, derföre med Den 18 Januari. vederbörandes förbigående uppdraga åt deras riksdagsmän att skaffa Ständernes förord. Kär en sådan fråga kommer till eli Ulsk. och motionären eller någon af hans vänner sitter der, så framställer man huru oskyldigt det är att gifva ett förord, huruledes det vore synd att neka sådant åt det beskedliga folket, för hvilket man vill något utverka, och på detta sätt föreslå Utsk. förord, huru olämpliga de än må vara. Om nu Ständerne skola yttra sig något lill förmån för bål föra re—g i 1 le t i Götheborg; så höra de vid ett annat tillfälle lika väl yttra sig för roddaregummornas gille i Stockholm eller andra dylika corporationer.
Vid betraktande af hvad här ofvan blifvit anförd t samt, den gjorda utredningen af föreskrifterna i Riksdags-ordningens 18, 19 och 21 §§, äfvensom af den ifrågasatta tillämpligheten utaf 90 § Regerings-formen på förevarande fall, får Utskottet förklara den af Borgare-Ståndet äskade proposition derom, huruvida Ståndet gillade Herr Wallenbergs riksdagsmanna-behörighet, icke kunna, såsom grundlagsstridig, af Talmannen vägras. Stockholm den 25 Januari 1860. Konstitutions-Utskottets Memorial J\s 4. 7 Reservationer: af Herr Munck af Rosenschöld, Th.: »Då den fråga, som utgör föremål för Konstitutions-Utskottets nu lill 14ikels Ständer ingående memorial, är genom Utskottets beslut slutligen afgjord oell sålunda icke kan komma under Ständernas vidare pröfning, skulle jag fitnöjt mig med att få å memorialet antecknadt, att jag icke tillhört majoriteten inom Utskottet, så vida icke den tolkning af Grundlagarne, majoriteten omfattat, synts mig vara af den art, att, om densamma för framtiden gjorde sig gällande, betänkliga följder deraf kunde uppstå; och jag har derföre funnit mig uppmanad att, i hvad på mig kan ankomma, söka motverka sådant. Redan den omständighet, alt den i Rorgare-Ståndet mot Herr Wallenberg framställda anmärkning framkommit först efter det riksdagen fortfarit öfver 2:ne månader hade, enligt min tanke, berättigat Ståndets Talman till propositions-vägran. Stadgandena i 21 § Riksdags-ordningen, jemförde med föreskriften i 23 § af samma Grundlag, att Borgareoch Bonde-Stånden, sedan de »på behörigt sätt blifvit konstituerade», ega att hos Konungen begära Talmän, antyda att alla anmärkningar emot ledamöternas riksdagsmanna-behörighet böra vid Ståndens första sammanträden göras. Jag erkänner dock villigt, att dessa §§ icke uttryckligen bestämma någon viss preskriptionstid för framställande af anmärkningar utaf ifrågavarande beskaffenhet.
Tomtören, Vret®cb Afrads-penningar, Brand-Casste-medel, Sotare-afgift, Gärdesvaktare-löner^ V! a intrader äro öfver hufvud upptagna till 47^ R-‘drr hvarförutan årligen ti Stads-Cassan, under hvarjehanda benämningar, inflyta: Burskaps ^fgifter, Ståndoch Luck-penningar vid marknaderne, Saköres-medel samt . S1 tei af Auction-Verket till ett sanxmanräknadt belopp af 220 Rate usinco. i,y —1 ,__ Staden njuter icke.andra immunileter än Hamnoell Grund-penningar, som af Båtförare erläggas, hvilkas belopp efter en ny taxa icke ännu kunnat utrönas, men tillförene utgjort blott iq R:dr Banco årligen. Hållskjutts hestrides under -fdel af året med 18 Hästar i Hvarje dygn. Sfaden underhåller ock en väglängd af 15,433 alnar. Staden har i Källare, 6 st. tillåtna Krogar och 7 Traklörs-ställen, hvilkas antal dock tid efter annan minskas. För öfrigt bör ock, i underdånighet, omförmälas, att, äfven i Staden j Enköping, sinnet för ordning och försköning ä-r väckt och visat sig genom åtskilliga i sednare åren bekostade vackra Trädplanteringar och anläggningar, hvilka, i den mohn tillgångarne sådant medgifva, utan tvifvel komma att i framtiden utvidgas. Upsala Lands-Cancellie dea 3o November 1833. R. von KRAEMER. h'". ' : • • * 15 r •. WISTRAND. JOH. A. CARLSON. A. WISTRAND. Tabell för Landet inom Upsala Län. filipsoch Kungs-Ladugårdar der under lydande eller eljest Kronan särskildt förbehållna och för dess räkning utarrenderade eller disponerade hemman ... i Dito andra Lägenheter, såsom Stallängar . Fisken . hono-Säterier ^Ise-Säterier jiteri-Rusthåll , . hälse-Hemman halse Skattehemman . honohemman
Det kan vara godt att i minnet återkalla, huruledes hela det återstående Låneoch Kreditiv-beloppet vid denna tidpunkt var 42,327,000 rdr rmt, samt hvilka stora summor, som då voro fastlåsta så, att de icke kunde hastigt göras disponibla. Andra värdepapper, såsom hypotheksföreningsobligationer, arméens ackords-amorteringsfonds obligationer, m. fl., som ieke äro lätta att realisera, upgingo till omkring 9 millioner. Detta gör en summa af 21,550,000 rdr rmt. Under sådana förhållanden, då protesterade vexlar ständigt ankommo, och det var att vänta, det Banken skulle göra stora förluster, hade säkert dessa upgått till flera millioner, om dess Styrelse fegt lågt armarne i kors och ingen åtgärd vidtagit.. Det var för att förebygga sådant, som. BankoStyr.n beslöt att understödja Kreditföreningen och derigenom gifva andrum åt dessa solida personer, sorn verkl. kunde betala sina vexlar och lån i Banken. Till följe af föreskriften i § 109 inom. 1 af Bankoregi. hade Kreditföreningen utskickat och etablerat i Hamburg cn solid och redbar person, på hvilken den drog sina vexlar, som sålunda blefvo betalbara i Hamburg. Att den person, på hvilken vexlarne drogos, tillhörde Föreningen, betyder ingenting inför reglementet, då det år föreskrifvet, att vexlarne icke skola bedömas efter trassentens utan efter endos sentens soliditet.. Den 11 Januari f. m. 71 Men för Forén:n sjelf betydde det så mycket mer att hafva en säker man i Hamburg, som ställningen i denna stad för tillfället var nära förtviflad. Man må för öfrigt gilla eller ogilla åtgärden, så är det omöjligt att icke anse dessa vexlar solida; de voro nemi. representanter icke blott för KreditFörenm, utan äfven för enskilda hus med stor och erkänd förmögenhet. — Men, säger man, genom dessa Vexlar, som Banken köpte, fick den icke något silfver! Ja, detta är visserl. sannt, men den fick i stället sina egna sedlar, och i Bankens ögon åtminstone måtte väl dessa vara så goda, som den metalliska valutan.
Sept. 2 A. P, 187, — örn förbud mot införsel af Danska Hästar, Julii P. 1039. Aug. P. iii, 119. Sept, P. 371. Sept. 2 A. P. a3q, 267. — angående Passevolance-afgiften och beklädnadssättet vid Kongl. Westgötha Regemente. Julii P. 1039. Aug. P. m, 119. — rörande vackt fråga om stadgande af vissa föreskrifter, i afseende på upprättandet af Debetsedlar, och meddelande af förhud för Häradsskrifvare, alt fordra betal - 23 liing för Åbo-fö ränd ringars antecknande i Jordeboken, samt gamle och bräcklige personers uteslutande ur MantalsLängderne. Julii P. 10/fO. Aug. P. lii, ii q. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, öfver föreslagne utvägar och yrkade åtgärder, att, till förekommande af flöden och öfversvämningar, m. m. bibehålla sjön Wenern vid en gifven medelhöjd. Julii P. io4o. Nov. P. 182. — om förbud mot införsel af utländsk Humla. Julii P. 1128. Aug. P. in, 119. •— om en förändrad grund för Prestegårdsbyggnadsskyldighetens utgörande, der stad och land utgöra en församling. Julii P. 1128. Aug. P. m, 119. — i anledning af väckt fråga att Rotehållare icke måtte åläggas transportera Compagniernes trossoch munderings-persedlar från munderingsboderne till mötesplatserne. Julii P. 1128. —- i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande Husbebofs-bränvinsbränningen. Sept. P. 371. Sept. 2 A. P. 239,268. Nov. P. 653.
Såsom ett ytterligare stöd för vårt påstående att en förhöjd, lika tullsats på blad och stjelk skall betydligt öka de summor, som till betäckande af tobaksiraporlen utgå ur landet, kunna vi anföra, att Amerikansk Stjelk i balar, som på platsen kostar 2 å 3 öre per <&, sedan sista tulluppsättningen, så vidt oss veterligt är, ej blifvit hit införskrifven. Stockholm den 10 Februari 1860. Jac. Fr. Ljunglöf. E. A. Rosén & Strömberg. Brinck, Hafström & Comp. Cantzler & Comp. W. Hellgren & Comp. J Rosenlind. Uti Herr Wistelii reservation hafva instämt: Herrar N. P Lindeström och Ii. Cramér. 8:o af Riksdags-fullmägtigen Christensson från Göteborgs och Bohus, A. J. Sandstedt från Jönköpings, Pehr Byström från Jemtlands, C. G. Cederskog från Östergötlands, Olof Olsson från Wermlands och Olof Lindström från Westerbottens län: »Ehuru vi till alla delar instämma i den reservation Herr Major Wolffelt afgifvit mot Utskottets beslut att fortfarande lemna landtmannens produkter utan allt skydd mot en i många afseenden skadlig konkurrens med utlandets, hafva vi dessutom velat härtill foga ett uttryck af vår synnerliga ledsnad deröfver, att Bevillningsutskottet med tystnad förbigått och lemnat utan allt slags afseende de flera motioner i berörde ämne, som inom de respektive Riks-Stånden blifvit väckte och till Utskottets behandling öfverlemnade. — Och enär det är vår öfvertygelse och oförgnpliga mening, att hvarje industri eller näring i hvad gren som helst bör ega erforderligt skydd, så anse vi oss befogade yrka, det Rikets Ständer ville för sin del besluta, att de införselstullumgälder, som för väfnader och andra dylika fabriksoch manufaktur - BevillningsUtskottets Betänkande JYs 23. SI manufakturvaror varit gällande åren 1858 och 1859, äfven nu måtte finnas lämpliga och af Rikets Ständer godkännas. Enligt
Vid pass midt i gången såg jag plötsligt något mörkt stryka fram utefter sparlakanssängen och smyga ned i en af karmstolarna som för att gömma sig eller vänta. Mitt vänstra knä böjde sig af sig själft, och jag hörde ekot af mitt skrik genom vindarna. Det var från den stunden som mina ögon öppnades, så att människorna kallade mig galen. Mot fönstret såg jag, att det satt en man i stolen. Han förblef lika orörlig som jag. Med ens grep han mig i armen och hviskade mellan tänderna: – Figlio di un cane! Spion? Hvad? Vaktmästare hos änkedrottningen? – Gud signe! – stammade jag, ty nu förstod jag, att det var en mänsklig gelike, och på den darrande och fubblande handen förstod jag, att han inte var mindre förskrämd än jag själf. Äfven märkte jag, att han var i strumplästen och hade skorna instuckna vid bröstet. Jag samlade tankarna och beskref mitt enfaldiga upptåg, och slutligen blef jag trodd. – Ett sådant fördömdt och bofälligt gammalt näste, – brummade mannen för att skyla sin egen häpenhet. – Här är sådant takdropp, att jag blifvit alldeles genomvåt om fötterna. Så sant jag lefver skall här bli ett nytt hus ... Min gode man, hittar du, så hjälp mig genom den här vindslabyrinten till balettsalen. Hvem jag är gör detsamma. – Det gör det väl, – svarade jag, – fast nog känner jag igen nådig kammarherr Tessin. Han teg och tog mig i rockskörtet och så vände jag och gick före honom. Jag tror, att i grunden voro vi båda två lika belåtna att ha träffat hvarandra. När vi kommo ned till balettsalen, befallde han mig att stanna utanför dörren, men jag hörde nattjärsorna springa bakom oss i skumrasket, och jag höll handen kvar på låset, så att jag genast kunde skjuta upp dörren igen och oförmärkt smyga mig efter. Genom fönstren såg jag strömmen, och inne kring väggarna stodo en mängd lutande kulisser, målade med tuktade träd och hvita tempel. Tessin stannade midt i salen och klappade tre slag i händerna. En dam reste sig bakom kulisserna och öppnade en liten blindlykta.
Det är sant – jag tyckte aldrig jag kunde bli god nog – åt er. Mina äfventyr på S:t Thomas, som jag skröt af – ni skulle blott veta, hur de tyngde på mitt samvete. Ni var så fin och skär och ren, och jag, och jag ... Å, när man är tjugutre år och så kär som jag, så har man samvete, eller man vill åtminstone ha det ... Det är dumt, men ... Jag älskade er, Leonora. Jag älskade er, som jag älskar er nu – som jag alltid har älskat er ... (Max böjer sitt hufvud öfver hennes händer. Hans öppnar dörren från sitt rum, och ljuset faller i en strimma in i rummet.) HANS (ser dem icke). Satans mörker! Är du här, Leonora? LEONORA. Ja, Hans. Vill du något? HANS (otåligt). Låt oss framför allt få ljus! (Stryker en sticka och tänder lampan på bordet. Får i detsamma syn på Max.) Bruun! MAX (framför Leonora. Bugar sig). Entledigar ni mig nu, fru Haxton? HANS (ironiskt). Är det Leonora, som har hållit på dig så länge! LEONORA (utan att låtsa höra). Ja, nu får ni gå. Tack för i afton och kom snart igen. (Max går, nickar till Hans, som höfligt följer honom ut. Ännu innan de stängt dörren bakom sig, ringer det, och man hör Hans öppna för herr och fru SchwartsHansen. Herrn talar högljudt med Max, och man hör dem utbyta hälsningar.) Femte scenen. LEONORA. KATRINE. EMILIE. HANS. Herr och fru SCHWARTS-HANSEN. LEONORA (hör rösterna, lyssnar, gör en förtretad rörelse, går plötsligt bort till kabinettsdörren och ropar): Katrine – är du färdig? KATRINE (i dörren med ett papper, som hon viftar med). Vill du mig något, Leonora? LEONORA (hastigt, nervöst). Ja ... Stanna här inne och tag emot SchwartsHansens, de kom just nu, så är du snäll.
Skåne räknas ännu daler kopparmynt, daler silfvermynt, Riksdaler RGS och Riksdaler Banco, oaktadt de 2;ne första slags räknesätten långt för detta de jure varit afskaffade. All öfvergångsperiod "1 dylika fall är icke allenast långsam, utan jemväl äfventyrlig, i samma man ett nytt mynt väsendtligen aberrerar ifrån det gamla; och då, efter min öfvertygelse, den nya sakernas ordning, hvilken raaa nu söker införa i våra myntförhållanden, bör åtföljas af så få ingripande förändringar i folkets vanor som möjligt, om icke alla åtgärder derutinnan skola bedömas såsom overkställbar project, ken jag, för min del, icke godkänna den decimalräkning i mynt-enhetens underafdelningar, som Utskottets pluralitet tillstyrkt; hvaremot jag biträder åsigten, att myntenheten föreslås lill en Riksdaler Riksgälds, med förklarande, att jag anser likgiltigt, om enheten får behålla detta namn, såsom utmärkande dess egentliga värde, —om den benämnes krona, eller erhåller annan benämning.” Herr Machel: ”Då, efter min åsigt, jag icke finner 79 §.
Hamiltons först algifna, men sedermera något förändrade förslag, att punkten måtte antagas med följande lydelse: »att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, med företeende af bevis om sin behörighet dertill, göra anmälan derom hos Magistraten ; att den, som i flera städer vill idka handel, skall derom på hvarje ställe göra anmälan på enahanda sätt; samt att den, som anmält sig alt i stad idka handel, bör, om han tillika vill idka handel å landet, iakttaga hvad i 8:de punkten derom föreskrifves»; 4:o af Frih. Raab, att punkten skulle bifallas med följande förändrade lydelse för lista mom:t: »att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de läll lO:de punkten omförmäler, göra anmälan derom hos Magistraten, den det åligger att, då sökanden företer bevis om sin behörighet, ofördröjligen dertill meddela tillståndsbevis»; samt 5:o af Frih. Stael vou Holstein, att II. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte besluta, att punkten skulle lyda sålunda: »Hvar som icke på de grunder, som innehållas i 2:dra mom:t, är utesluten från handelsrättighet, eger utöfva densamma, utan att på förhand hafva utverkat myndighets tillstånd dertill.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till punkten oförändrad, hvartill svarades många ja, blandade med nej, sedermera propos. på bifall dertill, med den af Gr. Hamilton föreslagna förändrade lydelse, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja, vidare propos. på antagande af punkten i enlighet med Hr von Köchs förslag, hvartill svarades nej, ytterligare propos. på bifall till Frih. Raabs förslag, hvartill jemväl svarades nej, och slutligen afslag å punkten och antagande af Frih.
Hr Stråle, Nils Wilh.: Då Utsk:s första betänk, j detta ämne förevar, anmärkte såväl jag som andra ledamö-r ter af R, o, Ad., att det yore vjda bättre att bestämma en viss metallisk cassa än en proportion, emedpn det förra blefve lättare vid verkställigheten, IJtskhar velat bestrida detta och, såsom ett skäl derför, pag. 35 anfört, att en olika följd deraf skulle uppstå i afseende på Rancofnllmägtiges åliggande att förstärka den reella fonden. Utsk. har föreställt sig, att om eu minimi-cassa bestämdes, skulle Bancofullmägtiges åliggande att köpa silfver ej leda till verkställighet äf-r ven såyäl sorn om en proportion vöre fastställd. Jag kan dock icke fatta Utsk:s raisonnement i detta afseende, eller hvari skillnaden skall ligga i de båda fallen, då man antingen säger, att Fnllmägtige skola bibehålla en viss proportion och förstärka den reella fonden så, att denna proportion bi-* behålles, eller säger, att en minimLeassa alltid skal! finnas; ty i begge fallen mäste det åliggande finnas för Bapcpfnll» Den a4 Juli f. m. 77 mägtige, att de skola tillse, det reella fonden bibehålles vid nödig styrka. Jag har förut nämnt, att då man betraktar denna fråga, måste man dervid alltid taga till grund en calcul öfver Bankens blifvande ställning. För min del har jag uppgjort denna calcul så, att om jag föreställer mig, att af Bankens nuvarande metalliska fond, uppgående till 17 millioner r:dr, 12 millioner b:co eller millioner specie blefve utvexlade, skulle den återstående fonden utgöra 2 millioner specie, svarande mot 5^- millioner i btcosedlar, och den återstående sedelstocken uppgå till 21 millioner.
Huru det skall blifva möjligt att väl ordna en skola, med lyra eller fem olika undervisningslinjer, kan jag icke fatta, och skulle högligen önska lä se det problemet fullständigt löst. I den nya Skol-stadgan måste sålunda ligga något förborgadt fel, enär den kunnat komma till resultater, föranledande sådana invecklingar. Finge jag framkasta en gissning i detta afseende, skulle sådant härleda sig derifrån, att förfin icke för sig klart besvarat frågan om ändamålet med undervisning. Innan man kan afgöra frågan om hvilka ämnen, som böra ingå i elementar-undervisningen, måste man hafva redigt fattat, hvad man åsyftar med denna undervisning. Innan man väljer medlen, mäste man känna målet som eftersträfvas. Således först, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 416. 5 hvari är ändamålet med elemenlar-undervisning? Härå svaras i allmänhet: Bildning. Detta ord, som så ofta begagnas, är ganska svårt att noga definiera. På olika tider har man dermed haft ganska olika föreställningar. Under 16:de och 17:de seklerne benämndes ingen bildad, som icke var fullt hemmastadd uti alla Theologernas tvister. Nu för tiden erfordras för titeln bildad ganska ytlig kännedom om Theologien; lika litet fordras dertill någon kunskap uti naturvetenskaperne. Med bibehållen rätt att kallas bildad, kan man erkänna sig sakna kännedom om specifika skilnaden emellan luft och vatten; men att icke känna Alexander Magnus, det är tillräckligt för att blifva hänförd till den råa hopen. Om man vill närmare granska förhållandena, skall man finna att för bildning nu för liden fordras egentligen kunskap i språk och historia. Skulle jag tillåta mig en definition på bildning, vore jag benägen att kalla den en förmåga att vid i lifvet mötande fall kunna om dem bilda ett eget och grundadi omdöme. För sådant erfordras icke blott en utbildad omdömesförmåga, utan äfven sakkännedom. Äfven den skarpsinnigaste kan icke fälla säkert omdöme ulan sådan kunskap. Men i lifvet är man oftast tvungen att genast lätta sitt beslut; man kan då icke uppskjuta detta för att först inhemta nödiga kunskaper. Dem mäste man förut innehafva.