Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friesendorff rådde till reträtt, och med anledning häraf lät general Hjerta tre gånger slå appel för att få tala med prinsen af Hessen, men fick intet svar. I stället förnyade prinsen sin uppmaning till öfverste Tranefeldt med den hotelse, att om han ej med sin trupp gåfve sig, skulle kanonaden inom fem minuter begynna. Öfverstens svar var detta: Om han angrepes skulle han försvara sig, men han begärde derjemte att få oantastad draga sig tillbaka. Han hade likväl så punktligt lydt sina order att icke lossa första skottet, att han lät general Mansbach omringa sig. Såsom vi veta hade denne med sina bataljoner öfver den lilla stigen till venster om bron klättrat Sörbygds-vägen uppför klipporna. Det säges att han varit vägledd af en norsk dräng från Qvistrum, och sedan generalen gått förbi hemmanet Klefva och på sådant sätt kommit ned till landsvägen söder om svenska förskansningen, var det stackars lägret helt och hållet kringrändt. En röd vimpel, som fladdrade från berget, har gifvit anledning till det skamliga ryktet att den blifvit hissad för att visa fienden vägen, men denna insinuation försvinner liksom många andra i det kaos, som omger de innersta detaljerna af detta krig. Klockan half 6 gaf fienden med tolf skarpa skott från sina batterier signal till stridens början. Svenska artilleriet svarade redan vid första skottet med en liflig eld. Prinsen af Hessen jemte danske kronprinsen och de personer, hvilka tillhörde högqvarteret, hade då begifvit sig uppåt höjden något till venster bakom batteriet. Emellertid ryckte general Mansbach plutonvis fram och började gifva eld, hvarpå svenskarne, enligt fiendens egen utsago, svarade helt ordentligt med både kanoner och muskötter. Hastigt blef prinsen af Hessen vid ett häftigt uppflammande sken varse att alla de svenska kanonerna voro vända mot hans batteri och att inga beströko vägen, hvilket föranledde honom att gifva general Düring order att attakera med dragonerna.
För öfrigt, och om än Hr Justitieombudsmannen, utan afseende å äldre Riksdagsförhandlingar i frågan, må vara pligtig, på grund af KonstitulionsUtskollels föreskrift, anställa åtal mot Konungens Rådgifvare i denna fråga, lärer deraf ej kunna dragas den slutföljd, Hr Justitieombudsmannen deraf härleder, att nemligen vid detta åtals behöriga undersökning och pröfning inför Domstol, hvad af förre Konstitutionsutskott och Rikets Ständer i ämnet blifvit yttradt, skulle vara alt anse såsom noll och af intet värde, utan all tillämpning, utan allt inflytande till försvar för den anmärkte åtgärden. 319 I sitt vidare yttrande liar Hr Justitieombudsmannen velat lemna utan all betydelse Grundlagens ord i den ifrågavarande 60 §: ”till vilming för sig och Kronan eller enskilde personer eller korporationer K under anförande, ”att det för Kongl. Theatern fastställde monopolium utan tvifvel åsyftat den enda derigenom möjliga vinning för densamma, att ensam och utan medtäflan vara föremål för allmänhetens uppmärksamhet, och att dess bestånd sålunda måtte tryggas, en vinning, hvarutöfver, omständig helerne likmätigt, icke någon kunnat med fog begäras eller med säkerhet påräknasoch vidare: ”att i allt fall och derest åsyftad vinning af ett fastställdt monopolium skulle uteblifva, lärer sjelfva åtgärden icke furnäs mera laglig och anmärkningsfri än eljest.” Vanligen åsyftas med ett monopolium till ensamt bedrifvande af en näring eller handtering, icke att med förlust göra det, utan med vinning på ett eller annat sätt, derföre sökes det, eljest lärer det hvarken sökas eller begagnas. Det är ock häruppå, sorn de ofvan anförde orden i 60 § Regeringsformen synas ha afseende, och derföre de ock sakna tillämpning på förevarande fall, enär det var ostridigt och genom en längre tids erfarenhet ådagalagdt och bevist, att den Kongl. Theatern, som äfven haft årligt Statsanslag till understöd, fortgått, långt ifrån med vinning, eller ens åsyftad vinving (hvilken visserligen i begge fallen är tänkbar och icke omöjlig), tvertom med förlust för Staten.
Der stadgas, att frågan, om den är klar och tydlig, skall af Slåodet afgöras, men, om nödiga upplysningar saknas, förvisas tilj Konstitutions-Utskottets Memorial M i. S laglig åtgärd. Hade nu dessa sistnämnda ord den vidsträcktare betydelsen, skulle det ju blifva en följd af ett dylikt förvisande, att Ståndet derigenom afhände sig en rätt, som det obestridligen egde, om frågan varit tydlig och klar, — en rätt, som det icke kunde återfå, sedan, genom bristande upplysningars inhemtande, frågan blifvit tydlig och klar. Dessutom torde sjelfva sammanställningen af orden: nödiga upp/gsningar och laglig åtgärd, på ett otviitydigl sätt utpeka det begrepp, som dessa två ord omfatta. Vidare: af ofvan anförda ordalag i 19 § synes, att der, såsom föremål för embetsmvndighets pröfning, endast omnämnas »olagligheter», som någon väljande, eller som under omröstning kommit, förmenar vara begångna vid riksdagsmannaval. Ofvanstående utredning af 18, !9 och 21 §§:s innehåll visar äfven, att embelsmyndighelerna ovilkorligen endast ega att, på grund af anförda klagomål, pröfva huruvida olagligheter blifvit vid riksdagsmannaval begångna, men icke, med enahanda, ovilkorliga, rätt afgöra huruvida den valde vore i alla hänseenden behörig att blifva Riksdagsman; hvaröfver afgörandet ensamt tillkommer vederbörande Riks-Stånd. Om således embetsmyndigheten, vid pröfningen af klagomål öfver riksdagsmannaval, funne olagligheter dervid icke vara begångna, skulle den åligga, att meddela förordnande orri fullmakts utfärdande för den, som vid valet de flesta rösterna undfått; hvaremot vederbörande Riks-Stånd hade att pröfva huruvida denne kunde till Riksdagsman godkännas.
Enligt hvad motionären uppgifvit, härledde sig det af honom framställda förslaget från de »verldsbekante jernvägs-entreprenörerne» Herrar Peto, Betts, Brassey och Geach, med hvilka öfverenskommelse af motionären träffats om vidsträckta och redan till en icke ringa del fullbordade undersökningar för 1'ernvägs-anläggningar inom detta land. Nyssbemälte 4 Engelsmän hade nemligen förJarat sig villige att, med följande’ af motionären förordade och i motionen upptagna vilkor och åligganden, verkställa anläggandet af de jernvägs-linier inom Rikets mera odlade och befolkade delar, som Kongl. Maj:t kunde finna ändamålsenligt låta utföra. Jernvägslinier få af dessa entrepenörer anläggas i de rigtningar, som Kongl. Majit, uppå deras förslag, i nåder godkänner. De sålunda bestämda jernvägslinierna böra indelas i vissa, någorlunda lika, afdelningar, hvilka utföras i den ordning, som af Kongl. Majit, efter dertill af entreprenörerne jemväl uppgjordt förslag, varder fastställd. Entreprenörerne anlägga och underhålla de särskilda jernvägarne, jemte alla dertill hörande arbeten, äfvensom alla nödiga inrättningar och beqvämligheter, samt anskaffa rörelse-materiel tillika med alla lösa inventarier. Samtliga jernvägslinierna skola vara fullbordade och försedda med allt tillbehör, samt öppnade för allmän trafik inom ett visst antal år, som bestämmes före upprättandet af det kontrakt, hvarigenom entreprenörerne berättigas lill arbetets utförande. För hvarje jernvägs-afdelning uppgöras af entreprenörerne fullständiga planer, profiler och ritningar, hvilka Kongl. Majits Nådiga pröfning och godkännande underställas, innan något arbete å samma afdelning får företagas.
Af det uppläste Betänkandet har jag hört, att Svenska Statsverket ännu har en fordran för köpeskillingen af Pommern. Jag påminner mig likväl , att jag ej hort vid de sista Riksdagarne , huru Staten fått tillgodonjuta denna Köpeskilling. Jag tror att af detta Betänkande , anledning är till väckande af motion derom , och får derföre begära , att Ständerne måtte få sig förelagd en räkning öfver de medel , sorn blifvit erlagde för Pommern och Rugen. Grefve af Ugglas , Gu fl af: Jag fattade ej rätt, hvad Herr Berghman yttrat; men i afseende på Räkenskaperne för ifrågavarande medel, får jag tillkännagifva, att de ingå uti räkenskaperne för Krigsfondsmedlen , att desse alltid blifvit förelagde Ständernas granskning, och att det är deraf man utrönt, att en fordran återstår , som dock i det närmaste lärer vara alslutad. Då nu ifrågavarande utgift är en Krigsutgift, har Utskottet ej funnit något lämpligare sätt, än att den utgår af hvad genom Kriget tillfallit Stats-Verket. Jag finner således ej något hinder att bifalla Utskottets Betänkande. Herr Bergman: Jag har intet att anmärka vid Utskottets Betäckande, ty fordran bör betalas. M?n hvad det angår , att KfigsfondLs - ioeu., i4; Augusti fi m. täkenskaperae akola innehålla redovisning, fösgPommern och Rugen, och att den kommit tili, Riksens Ständer , så bar jag derom ingen kunskap, Jag har ej sett ett jota 3. som upplyst den saken. Grefve, af Ugglas,:, Jag underställer den värde talaren, oin det någonsin varit brukligt, att räk.enskaperne framläggas, för Riksens,Ständer. D? granskas, af Revisorerne och Stats-r Utskottet. De sista Revisorerne hafva, uti deras berättelse 3 upptagit förhållandet dermed. Herr Berghman : När det är^.fråga örn millioner , som jag supponerar hafva influtit för. Pommern och Rugen , så fordras väl en mera allmän och noggranuppgift af räkningarne.
Och har Direktionen derefter anmält, att Direktionen numera dels låtit anbringa gaslysning jemväl i Direktionens sessionsrum samt kanslioch arkivrum, äfvensom i en del af Riddarhus-Sekreterarens boställsvåning, dels låtit verkställa reparation samt förändrad inredning af embetsrummen å Riddarhuset. I öfrigt torde här böra upptagas, att kostnaderna för samtlige å Riddarhuset utoch invändigt verkställda reparationer uppgått till följande belopp, nemligen. Omläggning af grunden till Riddarhusbyggnaden 89,953: 62. Öfriga utvändiga reparationer, rappning, stendekorationer, målning af inskriptioner m. m. 15,539: 58. Reparationer inom Riddarhussalen och dennas förändrade inredning samt de förra Secreta Utskottsrummens anordnande till klubbrnm och förseende med möbler Reparation af plafond-taflan i Riddarhussalen . Reparationer i förstugorne och trappgångarne medelst ny rappning, och målning Reparation och förändrad inredning i "Direktionsoch kansli-rummen, Riddarhus-Sekreterarens våning vindsrummen och vinden m. m Anbringande af värminrättning för Riddarhussalen och klubbrummen . Gasledning för upplysuing af Riddarhussalen och klubbrummen jemte förstugorna Summa R:dr R:mt 189,268: 57. Af dessa kostnader hafva följande genom statsmedel blifvit ersatta nemi. för reparation och förändrad inredning af Riddarhussalen 17,194: 46. värminrättningen 18,799: 87. gasledningen 5,686: 82.
STÄNDER, ANGÅENDE BANKO-VERKET, AF RIKETS STÄNDERS REVISORER. ÅR I8«f. STOCKHOLM. TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1861. Till Rikets Högloft. Ständer. Undertecknade, utsedde att granska Stats-, Bankooch RiksgäldsVerkens tillstånd, styrelse och förvaltning, hafva, i enlighet med föreskriften i 1 § af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Verket, å den för revisions-förrättningens början bestämda dag, den 15 nästlidne Augusti, sammanträdt i Rikets Ständers Bank och styrkt sin behörighet att i revisionen deltaga. Vid detta sammanträde fingo Revisorerne, jemlikt 2 § i åberopade Instruktion samt 20 § i det för Bankens styrelse och förvaltning den 30 Oktober 1860 utfärdade Reglemente, emottaga följande berättelser, nemligen af Banko-Fullmäktige, dels om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet samt de hos Fullmäktige förekomna hufvudsakliga ärenden, jemte öfversigter af Bankens ställning vid revisionens början, dels ock angående Tumba pappers-bruk; hvilken berättelse åtföljdes af särskilda berättelser, angående verkställd gransk - ning af Banko-Diskont-Verkets i Stockholm samt Låne-Kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby räkenskaper och förvaltning för år 1860; Direktioneme vid Banko-DiskontVerket i Stockholm samt LåneKontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, angående dessa Diskontinrättningars rörelse; Bankens Understyrelse, rörande den samma styrelse äfvensom departemental-styrelserne åliggande förvaltning, ocb Bankens Fisk als-Em bete, om de till detta embetes befattning hörande ämnen.
Kunde ej pligten kalla honom derifrån, må hända kort förr än hans verk lyckades, när redan fullbordandet grydde på afstånd, och han tvingas att taga händerna från verket och qvarlemna den arma, hälft tillfrisknade, mycket olyckligare, än hon förut varit? Och skulle han ej sjelf derifrån medföra en gadd, som komme att förgifta hans hela lif och aldrig lemna honom r o? Dessa och dylika tankar upprörde den unge läkarens sinne, då han en qväll åter sökt hämma Gabriellos modstulenhet med allehanda tröstegrunder, men denne, utan att akta på vännen, orörlig blickat in i lågan på det ljus, hvarvid han tändt en cigarr. Hans kinder glödde, i hans ögon brann en hemsk eld, som talade om sömnlösa nätter och inre fridlöshet och gaf doktorn mycket att tänka på. Plötsligt sade Gabriello med tilltvingad likgiltighet: &gt; » Hur tror du, att allt detta kommer att sluta? Har jag sjelf inte redan blifvit halftokig för detta lefvernes skull? Ofta vore jag färdig att skratta åt mig sjelf och vet rätt väl, att menniskor håna mig som en narr. » » Och hvarför? genmälte doktorn. » Nå, » svarade Gabriello dröjande, » för den ifver och det medlidande, som jag egnar den stackars varelsens botande, för alla de gagnlösa försök jag anstalt för att helbregdagöra henne. » » Medlidande, ifver att hjelpa den olyckliga — är detta egnadt att väcka spe och skratt? Käre vän, tänk bättre om menniskorna! » Han närmade sig och såg Gabriello allvarligt i ögonen. » Gabriello, säg mig sanningen! Du älskar Carmela? » Gabriello ryckte till och rodnade ända upp till hårfästet. » Jag? » » Ja, du! Var öppen mot mig. Ä r jag ej din bästa vän och förtjenar ditt förtroende? » » Jo visst — men skall jag då, bara för att visa dig förtroende, tillstå något, som alls icke förefinnes? » stammade Gabriello, hälft förtörnad och hälft förskräckt öfver sanningen, som han såg blixtlikt lysa framför sig.
Jjandtm., att Hr Bildt hade yrkat, att föredragningen af de uti Konst.Utsk:ts förev:de Mern. under punkterna N:ris 12 och 13 uptagua; grundlagsförslag måtte upskjutas, så att förslaget under punkten N:o 12 om representationsrätt för lärare vid Elementar-läroverken skulle företagas till afgörande först sedan PresteSt:t pröfvat detsamma, och förslaget under punkten N:o 13, om hemmansegares representationsrätt ej förekomma förr än BondeSt:t om samma förslag beslutat. I anledning häraf ville H. Exc. förklara, det han ej ansåg, sig kunna framställa en i fullkomlig öfverensstämmelse med detta yrkande affattad propos., enär det upskof med ifrågav:de grundlagsförslags afgörande, som skulle blifva en följd utaf antagandet af Hr Bildts förslag, möjligen kunde komma att ega rum under en längre tid än den, som erfordrades för behandlingen af alla de öfriga grundlagsförslagen uti Konst.- Utsk:ts Mern. N:o 2, samt upskofsbeslutet i sådant fall skulle komma i strid med R. o. Ad:ns redan fattade beslut, att nämnde 2 gånger bordlagde Mern. skulle sättas främst å föredragningslistan för sist hällne plenum, af hvilket sednare beslut naturligtvis följde, att merauämnde Mein. måste i dess helhet vara föredraget och afgjordt, innan något annat; å-föredragningslista» uptaget ärende, komme att af K. o. Ad. behandlas. I betraktande häraf kunde H. Exc., med anledn. af Hr Bildts yrkande, ej framställa någon annan propos., än att föredragningen utaf förslagen under 12:te och 13:de punkterna skulle ega rum först sedan det under den sista eller 20:de punkten förekommande förslag blifvit af Ståndet behandladt. Hr Bildt: Efter den förklaring, som H.
Vid detta förhållande och då dessa fordringar, på sätt vederbörande uti afgifvet utlåtande upplyst, efter den antagna grundsatsen för liqviderandet af ömsesidiga försträckningar publike verk emellan, under 1808 och 1809 årens krig, redan då voro afföringsgillde, samt de anslag, som för iotde HufvudTiteln blifvit gjorda, hafva varit beräknade allenast för Flottans årliga underhåll och således icke Iemnat tillgång till så beskaffade äldre skulders betalning, sorn den ifrågavarande, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att vid den verkställda afskrifningen må bero. 3:o Att Magazinslnrättningens fordringar i Finland, icke blifvit godtgjorde och att Revisorerne saknade upplysning, hvad ersättning kunde påräknas för Magazinsfonden af den summa i5o,ooo R:dr, sora af Ryska Regeringen i ett för allt blifvit till Svenska Regeringen öfverlemnad. Angående denna punkt har Utskottet i Memorial ,N:o i65 meddelt yttrande; och kommer, om detsamma af R, St:r gillas, Magazinslnrättningens såsom ersättningsgilld hittills balancerade fordran i3g,07gR:dr a3 sk. 2 r. att inskränkas till 48,710 R:dr. 4:o Att oftanämnde Inrättnings hos BarthelemyFonden ägande och sedan år 1816 balancerade for - 311 Stats-Utskottets dian, 4°99 Ridr sk. ännu vid Rcvisorernes sammanträde var obetald. Detta belopp är numera genom vederbörande till fullo liqvideradt. 5:o Att liqviden nied H:r CommerceRådet Björnberg , rörande dennes skulder till Magazinslnrättningen, icke var uppgjord samt att Inrättningens, redan vid 182.2 års Revisionsförrättning såsom oafslutade anmärkte fordringar hos Herr Hofmarskalken Löfvensköld , bos förre MagazinsFörvaltaren Renner samt hos Skepparen J. P. Ståhle fortfarande i Räkenskaperna balancerades.
Då nu efter Utsk:s förslag endast mäskens afverkning är förbjuden verkställas på natt till helgedag, så skulle det blifva tillåtet, att i de smärre brännerierne på nämnde tid förrätta klarning — detta måtte väl aldrig vara Utsk:s mening. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att den af Utsk. föreslagna redaktions-förändring af 2:a § måtte afsiås och den nu varide redaktion ordagrannt blifva bibehållen. Hr Hjärne: Jag instämmer i vissa af Hr Brauner.hjelms re sonnemanger, men jag skiljer mig från honom deruti, att jag anser en del af Utskins förändrings-förslag böra antagas. Huruvida den af Utsk:n nu föreslagna redaktions-förändringen är lämplig, vill jag ej bastämdt afgöra, men mig förefaller det, som kunde förbättringen gjorts annorlunda. Såsom Hr Braunerhjefm erinrat, vet man att en bränvinsbrännare under den förflutna bränningstiden förbrutit Den 4 Maj. 475 sig mot denna g, och maskat under förbuden tid, till följd hvaraf han äfven blifvit sakfälld. Jag tror emellertid icke, att man får antaga detta faktum vara så allmänt kändt, eller att de som förut varit i ovisshet om rätta meningen af ordet mäskberedning, skulle härigenom blifvit tagne ur sin tvekan. Jag anser det således riktigt att man söker förtydliga detta ord, hvaremot jag icke inser hvarföre Utsk. begagnar uttrycket mäshning. Detta ord förekommer icke på något annat ställe i hela författningen, och jag anser att det ej heller behöft inflyta här, utan att det gamla uttrycket bör bibehållas. Vidare förekommer uttrycket mäskens öfverilning i st. f. bränvinstillverkning. Detta förra ord är också alldeles nytt. Det finnes icke i den förra författnm och icke på något annat ställe i nu gällande Förordn. Hvarföre det då särskildt här skall begagnas, kan jag icke förstå. — Jag får således tillstyrka, att Utsk:s förtydligande tillägg, som innehåller att afkylningen tillhör mäsknings-processen, måtte bifallas, men att ordet mäsltning måtte utbytas mot mäskberedning, samt »mäskens afverkning» mot bränvinstillverkning. Frih. Cederström:
Det är mig icke obekant att personer Annas, hvilka drifva den sats, att praktisk undervisning i jernhandleringen icke är vid Bergsskolan behöflig, och jag anhåller derföre, att hvad jag nu tagit mig friheten yttra mätte lå anses såsom en protest, grundad på det renaste interesse för Svenska jernhandteringens förkofran samt på den allvarligaste öfvertygelse, vunnen både såsom elev och lärare vid Bergsskolan, att endast i förening med en väl ordnad praktisk undervisning den theoretiska undervisningen i jernets metallurgi kan blifva tillfredsställande och fruktbringande. Saken synes mig dessutom i sig sjelf vara så enkel och lätt att fatta, att något vidare ordande derom icke torde vara behöfligl; och jag vågar till och med uttala den öfvertygelsen, att Brukssocieteten näppeligen skulle kunna vidtaga någon åtgärd, af hvilken så säkra och rika frukter för handteringens förkofran vore att emotse, som genom alt anskaffa ett lämpligt jernbruk för Societetens räkning. Ville derföre Bruks-societeten, i händelse Bergsskolan skulle komma att förflyttas till Stockholm, i stället för de bidrag som nu lemnäs till densamma, genom köp eller arrende på längre tid af ett passande jernbruk, bereda Bergsskolan tillfälle till jernhandleringens och dermed sammanhängande ämnens praktiska studerande, så tror jag, att icke allenast med samma, utan säkerligen äfven med mindre kostnader för Brukssocieteten än de nuvarande, bergsmannastudiet i värt land skulle komma att bedrifvas på ett mycket mera fruktbringande och ändamålsenligt säll än det nu är möjligt.” Häraf framstår tydligen all Bergsskolans Föreståndare ansett elevernas praktiska öfningar eller den del af undervisningen, som icke kan bibringas i sjelfva skolan, vara företrädesvis angelägen och maktpåliggande för deras utbildning; och då de skäl, bemälde
– Hvad hos Franzén ökade grämelsen, var tanken på den för Sveriges snillen oförmånliga föreställning, som Fru von Helwig skulle hemföra från detta förolyckade vittra gästabud. Ej heller må undras, om följden blef, att från alla snillen af sådant slag bad hon Gud hädanefter för alltid bevara sig 167. Till välförtjent trefnad för den hederlige Lenngren, var han ständigt den förste bland de få vänner, för hvilka hans maka ej ansåg nödigt att sålunda maskera sig. Väl visste han merendels icke, när hon hade kastat på papperet sina verser; hvilka ej sällan föddes i hennes hufvud, medan hon gick i sitt hushåll. Men hon plägade någon tid efteråt öfverraska honom med ett nöje, hvars värde för honom utgjorde gåfvans högsta värde för henne sjelf. Han var hennes förtrognaste vittre vän. Påminna vi oss nu, att han tillika hade varit Kellgrens: så är dermed nog sagdt, både om det behag hvarmed hennes lyra omgaf honom i hans hus, och om den uppmuntran, som hon kände af hans bifall. För att äfven mera särskildt roa honom och hans vänner, diktade hon de åtskilliga Dryckesvisor, som bland hennes skrifter förekomma; och om hvilka man väl eljest (med undantag, måhända, af ”Sällheten”) knappt skulle gissat, att de härröra från en qvinlig författare. Den mest egendomliga ibland dem är ”den Välvise”. Öfverhufvud äro de muntra i Rahbeks tonart. Ett af dessa stycken – ”Göternes Utvandring” – är ock omedelbarligen hämtadt från honom. Dess i slutraderna sammanfattade sens moral (en skål för handeln och sjöfarten) borde i synnerhet för ett Kommers-råd klinga hugnesam. Bekant är föröfrigt, att man i den tiden, oaktadt det (med halft samvetsagg) beviljade undantaget för Bellmans-sången, egentligen älskade, när man ville slå sig lös, en bacchantism som var måttlig, beskedlig, ofta moraliserande, ja moraliskt rörande.