Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ar vid Boulevard des Capucines: vagnarna ila fram med den der rastlösa farten, af hvilken man nästan endast hör hastarnes rytmiska, stampningar mot asfalten - ett lätt, nervöst binller, ett evigt, outtröttligt jagande, som är s % likt Paris. Luften har denna besynnerliga lukt, som särskildt betecknar Paris: en blandning af blomdoft, af parfymer och af en stor stads osunda utdunstningar, någonting snarlikt luften i en teater, men ända inte obehagligt, bara onaturligt. Vi gå förbi de elegantaste bodar, der först&amp;ndiga människor som vi inte köpa det ringaste och g&amp; in genom en port öfver hvilken lyser i gasliigor ordet nConferencesn. Vi köpa biljett för 3 francs, men få ocksh sitta i bekväma fåtöljer. Det är en liten, men högst elegant sal: tunga sidendraperier för dörrarna, p&amp; föreläsarens bord karaffin och glas af brokig, skiftande kristall. Publiken välklädd, består till en stor del af främlingar, men bredvid oss sitter en akta fransyska, pudrad på kinderna, krusad i haret, parfyminlpregnerad från topp till tå. Ändtligen - dörren går upp, in kommer föreläserskan, en kvinna p&amp; gränsen mellan-medeliilder och aderdom, lang, böjd, klädd i en svart klädning, som bara ar ett hölje, i en hatt ackurat liknande en skopa, och som lika väl kunde ha sett dagen för hundra h sen, lika val i Skrå- köping som i Paris. Ansigtet ar blekt, magert och på intet satt ovanligt. Stackars gumma, hon håller på att falla, nar hon skall klifva upp på den höga estraden; hon är väl generad. Ja, hon har den der fiirliigenheten i början, som hvarje kvinna känner vid ett offentligt uppträdande, äfven om hon ar öfvad. snart kommer hon i gång, de hvita magra händerna - hon har inga handskar - knappas ihop och slås upp allt efter som hon talar. Kan du tänka dig, att denna kvinna, som så, mycket påminner om en riktigt fattig, utsläpad lärarinna i en landsortsstad, det är - Louise Michel! Jag hoppas du delar min förvåning.
”Jag släcker lampan, så att ingen af dina bekanta kan komma upp och fråga om du är hemma.” ”Ja.” Hon kastade kläderna af sig, skälfvande af skrämsel, men besluten att vara ordhållig. Då hon var halffärdig öppnade han dörren. Hon spratt till då hon såg honom [i] hvita linnet. Hennes ögon hade vant sig vid skumrasket, hon kunde tydligt se hans ansigte, som log. ”Vänta ett ögonblick; jag är inte färdig.” ”Hvad gör det?” Han kom in i rummet. ”Kom,” sade han. ”Men jag skall väl åtminstone ha skorna af!” Hon sade det med ett litet knot, som ett bortskämdt barn. Han såg så god ut, hon kände förtroende för honom. Han strök med sin hand öfver hennes nakna skuldra under linnet medan hon böjde sig ned för att draga stumporna af sig. ”Nu är du väl till mods som en som går till schavotten?” ”Nej,” svarade hon och såg upp i hans ansigte, ”men jag vill ha min nattskjorta på först.” ”Hvad skall det tjena till?” ”Jo, jag skall ha min långa nattskjorta på, min kära nattskjorta!” skrattade hon lågt i det hon fumlade af brådska och förlägenhet. ”Så – var lugn, jag skall vända mig bort.” Han stod vid hennes säng, påklädd, och med hennes hand i sin. Hon låg stilla på kuddarne och såg upp i hans ansigte med en stor rik, ren känsla af lycka, af ro, af hederlighet. Han var mer än allt i verlden, mer än lif och död, mer än arbete och vänner, anseende och ställning. Han var hennes kärlek. Håret låg upplöst på kudden, föll kring axlar och nacke, armarne hvilade utbredda på dunbäddens hvita öfverdrag. Hon kände ingen skygghet, mera. Hon kände sig som ett barn, utan begär, utan ånger, utan skam, endast sund, lugn, harmonisk, skuldfri. Älska och ge, älska och ge! Utan förbehåll, utan delning, utan baktanke. Så var det att älska helt. Sådan var den sunda naturliga kärleken, utan råhet, – mjuk och fin, kysk och enkel. Han hade lärt henne det.
Se Verdandis småskrifter N:o 4. Se Verdandis småskrifter N:o 11. Denna erfarenhet är gjord af flera stora engelska arbetsgifvare, hvilka nyligen infört åttatimmarsdagen i sina värkstäder. Det vore mycket lätt att, om utrymmet medgåfve, här anföra statistik, som bevisar att hög civilisation, höga arbetslöner, stor och snabbt växande nationalförmögenhet samt korta arbetstider gå hand i hand, under det att låg civilisation, låga löner, nationell fattigdom och oerhört långa arbetstider förekomma tillsammans. Det är genom att förbättra sin ekonomiska organisation och sina produktionsmetoder samt genom att höja produktiviteten af sina medborgares arbetskraft, som en nation blir rik; men icke genom dagsvärken af kroppsoch själsmördande längd. Följande ur ett engelskt arbete hämtade tabell är upplysande, då man erinrar sig, att Ryssland har de längsta arbetstiderna och att den ryske arbetaren är den minst produktive i Europa, under det att England har de kortaste arbetstiderna och den engelske arbetaren är den mest produktive i Europa. Normalarbetsdagsrörelsens historia. Den modärna civilisationens sociala historia är ännu oskrifven, och därför finns det blott få, som hafva en riktig föreställning om kampen om arbetstiden, dess ofantliga omfång, dess fruktansvärda bitterhet och dess utomordentliga kulturhistoriska betydelse. En på ofullständig sakkännedom och förutfattade ideer grundad lära om, att de ekonomiska krafterna skulle hafva en naturlig tendens att leda allt till det bästa i den bestående samhällsordningen, om man blott gåfve dem frihet från all annan lagstiftning än polisreglementet, har i det förflutna gjort lärda och olärda så blinda för den värkliga betydelsen af det vilda tumultet rundt omkring i arbetets värld, att vi numera knappast kunna fatta möjligheten af en dylik fördomsfullhet. Vår ytterligt praktiska tid har slutligen tämligen allmänt lyckats att göra oss till "realister" äfven i vår syn på de sociala tingen. Själfbevarelsedriften har tvungit äfven vår tids mäktigaste att vräka de vackra och lugnande teorierna öfver bord och att söka begripa värkligheten—den må nu innebära hvad den vill. Enligt den modärna vetenskapen är kampen om arbetstiden ett ödesdigert och sorgligt, historiskt sakförhållande—samt alls ej ett sakförhållande från i går.
Att vid upgörandet af sådant cirkulationsbruk iakttages: a) Att, derest ej särskilda naturförhållanden göra sådant mindre tjenligt, all den höstsäd, som sås omedelbart efter gödsling, samt den vårsäd, som sås året efter gödslade rotfrukter, insås med klöfvereller gräsfrö, till bildande af slättervall, som sedan ej får upplöjas, förrän den legat vissa år, vare sig till slåtter eller bete; b) Att antalet af år, som vallen sålunda skall ligga, bestämmes med afseende på, huruvida naturlig äng finnes eller ej; finnes ej naturlig äng, sfi bör åtminstone hälften af den under plog varande åker-arealen alltid bära foderväxter; skulle åter naturlig äng finnas, så torde, allt efter dess beskaffenhet, inskränkning häri kunna göras, ungefärligen sålunda, att så stort stycke af ängen, som lemnar 75 å 100 lisp. hö, anses eqvivalent med 1 tunnland insådd klöfvereller gräsvall, då så mycket mindre än halfva åkerarealen, som, efter denna grund beräknadt, svarar emot den be - 444 Den 26 November e. m. fintliga naturliga ängen, kan afclragas från den till foderväxter afsedda areal, (hälften af hela åker-arealen) och blott hvad som efter sådant afdrag återstår af denna areal, bestämmes skola bära foderväxter. 4:o Att om någon boställs-innehafvare finner skäl till ändring i föreskrifven cirkulations-plan, sådan må på 'samma sätt, som i 2:dra punkten sagdt är, upgöras, och vederbörande myndigheter till pröfning och fastställelse underställas. 5:o Att såväl landtmäteri-förrättningen enl. lista punkten, som rese-ersättning åt stats-agronomen, eller den i hans ställe kan sättas, enl. 2:dra punkten, bör af K. M. och Kronan bekostas, samt att förordnande om förrättningen samt fastställelse å cirkulations-plau kostnadsfritt af vederbörande embetsmyndigheter må utfärdas. 6:o
För stärknings-man. skåpet inför lif vas till alla delar med det InfanteriR gemente, sorn närmast dem befinnes indeldt, ställas under detta Regementes befäl och njuta samma sold och förplägning af Kronan, ifrån den dag då de vid Compagniets eller Regementets vanliga samlingsplats inställas. Hvem finner väl ej af allt sådant, att grunden, så väl för Beväring som för Extra Rotering, är det directa försvar, som endast och allenast åstadkommes.genom stridbara personer, genom den ädlaste af alla varelser menniskan, men alldeles ej det indirecta, som kan vinnas genom kreaturet Häst eller liflösa tinget Tunna Spannmål? Att afsigten med Extra Roteringen är den rigtiga, den billiga, att med dess personal mindska behofvet af Beväringens. Den är ett högtidligt löfte, gifvet till Beväringen, lika så heligt, som det rörer en ömtålig sak, och som ändamålet är ädelt. Hurudan blir då följden af Tunnor Spannmåls sättande i stället för personer? Ingen an - Den 13 April. 201 nan än den , att den oroterade Jorden betalar en extra skatt, och att Beväringen äfven tillsläpper den personal af stridsmän Extra Roteringen bort utgöra. Enär Beväringen sålunda pålägges Extra Roteringens primitiva skyldighet, synes ock deraf följa, att det af den senare erlagde aeqvivalentet borde tillfalla Beväringen såsom ersättning. Men huru är det möjligt att bestämma beloppet af denna ersättning, enär i Beväringsåldern sådane personer skola finnas, som icke tillåta att deras värde evalveras i Spannmål, eller i hvad som helst, och då äfven ibland ägare af oroterad jord sådane skola finnas, hvilka, när fråga är om verkligt behof af att försvara Fäderneslandet, skola stöta ifrån sig all beräkning af enskildta fördelar. Jag bestrider således all förvandling i Spannmål eller hvad annat, vare sig under krigstid eller äfven derimellan, af Extra Roterings-skyldighet att uppställa personer, såsom alldeles oförenlig med de för inrättningen af Beväring lagda hufvudgrunder.
Jlotlern var en litiig och iilskriirtl daitl, godhjgrtad och vdvillig men wag. Fnll nf intsrewe fiir hii~nana striifvanden bpggde hon skolor pd siht gods, uppriittade hiiihrgen fiir de fattiga och tog sig moderligt an sina zlyss friin 1ifegenskal) en Lefrinde biinder. Hon ijf versntte i p k a ungdomsliiclrer pb ryska, t l A ungdoms i det dkticla R; vssland var ett sb godt som ouppodlndt f a t, ja, hon nndervisade jclre siillan sjiilf i byns folkskola. Det tycktes dock ej smn om dlittrarna deltagit i moderns lclln strafvanden eller iignnt dem nAgon vidare uppmii~: lzsamhet. D e gingo sin egen vag fram och det gocla soln de hnde under ogoneu fijrbisiigs eller riugaktndes far cle stora frnmtidsdrommarna om hihet, jamlikhet och f~~nm~tskridatzcle. Bbda systrarna lefde i, en v k l d for sig, knnppast annd af fBriildrarnn. Att detta fortigande, detta hemligbetsmakeri, den ?a vSirlc1 af hemliga tanlrar, k ~ i ~ s l o och r d~dmmar hvari de rorde sig, skulle utofva en oemotst8ndljg tjusningskraft pB tv8 sii eldiga naturer ar liitt att fijrstii. Jn Oldre Sonja blef, ju mer slot hon sig inonz sig sjiilf och nndandrog sina niirmaste den id8krets i hvilken hon lefde, och af de llzgnga tauter, grandtautel: och onklar, som benndrade och bort-. Irlemnde den unga beg&amp;fv~de flickan, torde viil ingen enda f8tt kasta en blick in i clenna &gt;eldsjiil~.
Jag jnedgifver gernaj att jag nu icke är beredd uppgifva något fullkomligt redactionsförslag till ifrågaställde underdåniga skrifvelse, emedan jag icke kände, att ärendet i dag skulle förekomma, men jag vågar dock tro, att proposition kan göras till bifall å Utlåtandet, endast med den förändring, att ordet Westgöthe uteslutes från Utskottens tillstyrkande mening. Herr Cederschjöld: Med anledning af den siste värde Talarens yttrande, får jag erinra, att det är nödvändigt uti den underdåniga skrifvelsen omnämna Westgötharnes Gårdfarihandel, emedan det var just derom, som fråga var vid sista Riksdag, hvilken då föranledde till en underdånig hemställan. Vill man nu nalkas Konungen i samma ämne, så mäste man väl äfven tala örn samma sak. Jag hade egentligen begärt ordet för att söka uppgifva ett redactionsförslag till beslutet, af följande Den ig Augusti. 87 lydelse: Att Rikets Ständer med erkännande af hvar Medborgares rätt att, hura och på hvad sätt han för sig förmånligast finnér, afyttra egna producter och tillverkningar , må frambära underdånig anhållan derom, att sådana åtgärder ytterligare måtte vidtagas till förekommande af de missbruk, som, vid utöfvande af Westgötharnes Gårdfarihandel, ännu kunna ega rum, så att endast det lojliga deraf må komma att qvarstå. Men sorn denna redaction är j sjelfva saken lika med den Utskotten föreslagit, ’ vill jag ej insistera på dess antagande, helst en olikhet i Ståndens heslut lunde, såsom Friherre Cederström anmärkt, föranleda till en för utgången osäker jemkning i förstärkt Utskott. Det torde derföre vara bäst antaga Utlåtandet, sådant det är. Herr Tham: Jag kan för ingen del förena mig med Grefve Spens uti hans påslående, att det vore häst antaga Utskottens första Betänkande i delta ämne. Jag har, då det återremitterades, så uttryckligen förklarat mig deremot, att jag ej nu behöfver upprepa mina skäl för att ogilla det såsom i högsta målto obilligt och skadligt. Herr Cederschjöld vill, att Westgötharnes
När hon kände slutet nalkas, log hon ännu uppmuntrande mot do kära, som, fyllda af smärta, omgåfvo henne, knäppte sina händer och bad: » Hjälp mig du, Herre Gud, öfver tröskeln till ditt rike! » Så miste den sista flamman de ögon, som oss förtrollat: de brusto oeh föllo samman, som aska man på dem sällat. En rossling ar bröstet skrämde, d,u fäll som ett flarn tillhopa,. Om strupen en hand oss klämde, vi, ville af ångest ropa. Du låg som en sjö så stilla, dit liemmcts fagraste lycka. Da, gått, ar all världens villa, att själf va himmelen smycka. Na, var au oss undangliden, na gick da, i ljusa vårar. Vi gräto, vi barn af tiden, vi gräto förutan tårar. Fredrik » Gumman Strömborg » ville aldrig låta fotografera sig, men dess bättre har Idun icke stått hjälplös, då vi i dag ville bringa våra läsarinnor hennes bild. Den unge porträttmälaren Axel Peter, Persseus ' bekante elev, som en tid hade sitt hem hos henne, passade en dag på och » tog » den moderliga vännen, sådan hon gick och stod bland sysslorna i sin familj, i en rask cskiss på sin palett. Eran detta porträtt har Herman Feychting, äfven en af umgängesvännerna i hennes hus, nu verkställt den lavering, hvilken Iduns skicklige träsnidare, Gunnar Forssell, återgifver i xylografi. Johan Nordling. När ögonen brusto. sommarsolen en strimma, till sjuksängen knappast nådde i bleknande serlatimma, oeh tystnad, i, rummet rådde. Du låg mellan hvita kuddar, så hvit såsom snö af smärta, lien sänkte sig dödens loclclar emot ditt förpintu hf ärta. Vi hörde dig sit,cka och flämta, du döende, bleka kvinna. Vi kyrkklockor hörde klämta, oeh sand vi, ut sågo rinna. Och när du oss blickar sände ur ögon, så hjälplöst matta, vi, själarna gråta kände och hjärnorna svindel falla. Din hand i en skälfning röjde: jag mäktar ej af sked, taga.
Palmstjerna; Det är icke utan en viss förlägenhet, som jag uppstiger för att tala emot ett anslag till den ifrågasatte inrättningen för blinda. Det deltagande för mensklighetens olyckor och den varma philantropi, som hos föreg:de talare framkallat deras tillstyrkande till det begärda anslaget, fruktar jag nemi. redan verkat så på atlas mening i detta afseende, att de skäl, som från en annan sida, från den kalla eftertankans, komma alt anföras, icke skola blifva så gällande; men då min öfvertygelse är, att nämnde anslag icke skulle komma att gagna i förhållande till dess belopp, så anser jag mig likväl böra uttala den. Hvad är ändamålet med den projecterade anstalten? Skall det blifva en anstalt, der undervisning för blinda bör fortgå och bedrifvas med alla de utvägar och hjelpkällor, som sednare tiders erfarenhet i detta afseende gifver vid handen, för att hos de på institutet intagne personer utbilda all inneboende förmåga i de delar af deras organer, som icke af naturen äro förblindade? Om undervisningen skall drifvas så långt, att desse personer skola blifva praktexemplar, för att tjena lill bevis på möjligheten af, att äfven hos dem, som sakna synen, kunna framkalla förmågor, som äro förundransvärda i många afseenden; sä är detta visserligen ganska vackert, men icke har nationen och det stora antalet blinda, som finnas i vårt land, deraf någon särdeles nytta. Det blifver då en konstanstalt, som rikare stater kunna hafva råd att inrätta och bekosta, mea på hvilken vi icke hafva tillfälle att uppoffra de medel, som endast med stor svårighet af de skatt dragande måste utgöras. Ar åter meningen, att uti denna anstalt ett visst antal bliuda skola inlagas och njuta undervisning, för att sedermera derifrån utgå lill landsorterne och der sprida de kunskaper de vid centralinstitutet inhemlat, samt på detta vis gagna andre likar, som befinna sig i samma olyckliga belägenhet, som de sjelfva?
Om Storstifts, och EnstiftS-FörfattningarneS öfwerselende. Den 9 April l 8 ro afgatt bref härom till Kammar-Collegium - Den 9 April afsöndr tili Krigs,Expeditionen. Den 9 April har Kammar-Collegium undfått Nådig befallning att härom föranstalta. Den 9 April afsatt bref till Kammar-Collegium. Aflemnadt till Flnance. Expeditionen. 1811 den 2» Maji afgjordt af Kongl. Maj:t och Bref derom asgatt till Kammar-Collegium. Härom är befallning afgången den 30 April 1810. S§:o« US Den 2z April. Maji den 18. Maji. 26:0. Angående Hum^ blegardcn i Stsckholm. 27:0. Angående FribrefsBok för Riksens Ständers JustitieOmbudsman. 28:0. Om ändring i 178 l ars Stadgande, rö, rande PrsescriptionStiden för Kronans Uppbördsmäns och redogörareS räknin, gar 29:0. Angående förwaltningen af Strömsholms och KungSöhrs Kungsgårdar. zc>:o. 21. Om dispositionen af Kronans Fissen, Qwarnar, Färjor, Broar, m. m. zi:o. Om en förbättrad Byggnadsoch Husesyns-ordning. Z2!0. Om anstalter till lättnad uti Krono, skjutsen. Den 9 April 1812 Bref cxpedieradt till OfwerStachallaren. Den y April izis Expedieradt. Den r? December 18ro afgjordt och bref afganget till Kammar-Cvllegium ochKammar^Rätten som i detta ämne utfärdat Allmän Kungörelse. Afgjordt siuteligen den 6 Maji i8n. Den 2, Maji 18^ BrefafqätttillKammar-Collegium. Den 7 Maji i8w föredragit, men uppskjutet. Den21 Maji»8 Nemitteradt till ^am - Den 23 April - m 4Z:0.
Utskottet lätt öfvertygas, enär allmänheten nu är i tillfälle, att i ett rum och på ganska kort tid få expeditioner handlagda, hvilka förut, till följd af lokalernes afskiljda läge och annat expeditions-sält medtogo flere timmar och påkallade upprepade besök i Banken. På det att de Bankens afdelningar, med hvilka allmänheten har Berättelse till R. St.s Banko-Utskott. 11 största beröring, ina, så vidt nuvarande Bankbyggnaders inredning medgifver, komma i hvarandras närhet, hafva Fullmäktige förordnadt angående förflyttning af Bankodiskont-verket till Sedelkontorets nuvarande lokal, sedan för nämnde kontor utrymme blifvit beredt i den så kallade arkiv-våningen, 1 tr. upp i nya Bankohuset, hvarigenom, utom nämnde verk, i våningen 2 tr. upp äro förlagda Depositions-, Låneoch Revisions-afdelningarne, Låne-kansliet samt Kassa-alclelningen, med undantag allenast af vexlings-kassorna, hvilka dock, nu spridda på 5 särskilda ställen, alla komma alt inredas i nya Bankohusets bottenvåning, hvarifrån en trappuppgång omedelbart leder till Kassaoch Depositions-afdelningarnes lokal. I följd af BankoDiskontverkets förflyttning äro för mindre general-kassan och sedelmagasinet förvaringsrum inredda en i stället för två trappor upp i nya Bankohuset. Genom dessa förändringar, som anses blifva under detta år verkställda, skulle hela tredje våningen i gamla Bankohuset komma att användas till embetsrum för Högloll. Banko-utskottet, Herrar Revisorer och Fullmäktige. Oansedt högt uppstegrade pris pä dagsverken och byggnads-materialier, torde sammanräknade kostnaden för alla här ofvan omförmälde jemte deraf härrörande inredningsoch reparations arbeten icke komma att öfverstiga 24,000 R:dr Banko. § 14.
Att ingenting är för ett folk nödigare och nyttigare än kunskaper och bildning, och att de medel, hvilka så väl den enskilde samhällsmedlemmen som Staten härpå uppoffrar, äro mycket väl använda, det börjar blifva allt mer och mer erkändt bland alla samhällsklasser. Rikets Ständer hafva ock isynnerhet i sednare tider gjort mycket för att bereda tillfälle till kunskapers allmännare spridande. Annu återstår dock icke så litet att i detta afseende åtgöra och jag tager mig härmed friheten att vördsamt anmäla ett sådant behof. Bih. till IISt. Utaf rikets 12 stift är Wexiö ett ibland de minst väl lottade i afseende på antalet af offentliga läroverk och lärarekrafter åtminstone i förhållande till folkmängden. Så var, för att till bevis härpå anföra några exempel, redan år 1859, enligt sednast utkomna riksmatrikel, förhållandet i nedanskrifne stift följande: Strengnäs stift med en folkmängd af 240,377 innevånare hade 5 läroverk och lika många stadspedagogier med 53 lärare eller en lärare för 4,535 innevånare; Skara stift med 296,627 innevånare, 6 läroverk och 4 stadspedagogier, 48 lärare eller en lärare för 6,180 innevånare; Hernösands stift med 310,674 innevånare, 7 läroverk och 53 lärare eller en lärare för 5,861 innevånare; Calmar stift med 131,180 innevånare 3 läroverk och 21 lärare eller en lärare för 6,247 personer o. s. v.; hvaremot Wexiö stift med en folkmängd af 275,394 personer har blott 2:ne läroverk och en stadspedagog! med 32 lärare eller blott en lärare för 8,606 innevånare. Och då under innevarande år hundrade i do öfriga stiften antingen nya läroverk blifvit inrättade eller de förutvarande blifvit utvidgade, har antalet af läroverk uti Wexiö stift blifvit förminskadt genom indragning af Wisingsö gymnasium och skola, såsom efter nuvarande tidsförhållanden belägna på en olämplig plats, och till ersättning derför har blott Jönköpings lägre läroverk blifvit förvandladt till högre.
Sedan Rikets Ständer vid denna Riksdag förordnat, ej mindre att det belopp af Bankens vinst för nästlidet år, hvilket icke erfordras för uppbringande af Capital-ofverskottet eller Grundfonden till 10,000,000 R:dr B:co, skall till Riksgälds-Contoret aflemnas, än äfven att Handelsoch Närings-Diskontens, Banko Diskontens i Stockholm samt Låne-Conlorets i Malmö reservfonder skola till Banken ingå, hvaraf föijer, att desamma såsom tillfällige Capital-vinster i Bankens Räkenskaper komma att uppdebiteras; så öfvei lemnäs åt Fullmäktige att, innan slutlig leverering lill RiksgäldsContoret sker, af det Contoret tillkommande belopp af Bankens vinst för nästlidet är, låta upprätta vederbörlig Liqvidations-räkning, grundad på ett uppgjordt omslut af Bankens räkenskaper för nämnde år eller 1844, vid upprättandet af hvilket omslut iagttages å ena sidan, att de belopp, som i sjelfva verket tillhöra Bankens vinst för berörde år, eller räntevinsterne å Discont-iörelsen, föras Riksgälds-Contoret till godo samt å andra sidan att afdrag sker för de i utgående balancer till innevarande år under litt. I. upptagne poster, som äro af egenskap, att, dels i följd af fattade beslut, bora undantagas från beräkningen af Capital-öfverskottet, och dels icke utgöra någon verklig tillgång för Banken. 33:o. Det belopp af Banco-vinsten, som från innevarande års början till nästa Riksdag inflyter, reserveras for Bankens ändamål; börande Fullmägtige, i sådant afseende, använda berörde vinst i den mon, som densamma inflyter, till uppköp af sådane räntebärande papper, § här ofvan upptager; så vida icke Fullmägtige anse för Bankens säkerhet nödigt att de inflytande behållue vinstmedlen i Banken reservera. 12 Banco-Vlshottets Memorial, N-o 64. Utskottet går nu att redogöra för de förändringar, som sålunda blifvit föreslagna.