Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Liveréet har jag någorlunda passabelt. – Låt se nu, låt se nu! – Morfar blef ifrig och stultade bort öfver golfvet och öppnade klädskåpet. – Ulrika, kom hit, Ulrika, och läs, hur det står där i kungliga majestäts (han bugade sig) förordningar, som ligga på bordet! Här ha vi kappan med mässingsknäppen och fodrad med svenskt slätt boj. Det är riktigt. Och västen är här också. Läs nu om rocken! Ulrika klippte talgljusen och satte sig vid bordet med händerna öfver pannan och läste stafvande och entonigt med hög röst: – Rocken af blått, osträckt kläde, kragen röd, fodret af krapprödt boj, tolf mässingsknappar framtill, fyra öfver och tre under tasklocket och en knapp i hvar sida, tre små i hvardera ärmen. – Åtta ... tolf ... Det är riktigt. Vi ha nu böxorna. – Böxor af godt bockskinn eller renshud med tre knappar med sämsk öfverdragna. – De äro allt gement skafridna. Det blir snart ögon i gumpen. Men Elias kunde ju se till att skaffa dig ett par nya på vägen. Men hatten och handskarna. Hvar äro hatten och handskarna? – De ligga i kistan på svalen, – sade Axel Fredrik. Ulrika läste: – Handskar med stora kragar af gult sämskadt, fast och starkt oxläder samt handgreppet af bockeller getskinn. Skor af godt svenskt vaxläder med helskurna spännremmar. Botten af en bindsåla och en mellansåla. Skospännen af mässing. – Skorna och vaxläderstöflarna stå här och äro passabla. Du kan få mina sporrar. Du skall bli en ståtlig svensk knekt, min kära gosse. – Halsduk, en af svenskt svart yllekrepon, fem kvarter lång samt goda nio tum bred med en half alns långa parduanband i hvardera ändan, samt två hvita. – Det får Elias köpa åt dig i Örebro. – Pistoler, två par. Pistolstrumpor af svart läder med krage af friseradt boj. – Du får taga mina. Och min pamp är i hederligt skick med kalfskinnsbalja och värjeband af älgsläder. Så skall en svensk krigsman se ut!
Andra konserten (i förra hälften af februari 1900) upptages af ett hittills icke framfördt svenskt originalverk med fängslande egenskaper, P. U. Stenhammars oratorium » David och Saul » (till 25-årsminnet äf tonsättarens död) samt A. Bruckners storslagna » Te Deum ». Vid tredje konserten, som hålles i midten af april, skall utföras J. Brahms ' mästerverk » Ein deutsches Requiem », som tidigare af sällskapet introducerats, men icke gifvits här sedan våren 1891. De ropa högt den lillas namn, Som ekot återgaf; Men allt var tyst i skogens famn, Så tyst som i en graf. Och traktens folk sig samlat brådt Att söka vidt omkring. Men fastän dag och natt förgått, De funnit ingenting. På tredje dagen — hvilken tröst! En stämma hörs så matt, Det var den späda lillas röst, Hon på en tufva satt. » Mitt barn, har du ej varit rädd, Mer rädd än någon vet, För nattens mörker, mossig bädd Här i din ensamhet ?&gt; Men öfver barnets ljufva drag Det flög ett skimmer då: » Nej, mamma! Jag haft sällskap jag Af lekkamrater små. » Och i den lillas klara blick Det vittnesbördet låg, Att hon med änglar leka fick, Att hon ännu dem såg. Men ni, som hälft föraktligt le A t » dröm och fantasi », Hvad skulle ni ej vilja ge, Att barn på nytt få bli! M. TflLHARMONISKA SÄLLSKAPET, hvars verksamhet under detta musikår fortgår med hr Wilhelm Stenhammar som dirigent, kommer att under sä- TTENRI MARTEAU gaf den 24 oktober sin första konsert härstädes inför en alldeles fulltalig publik i Musikaliska akademiens stora sal. Redan vid sitt besök härstädes för tre å fyra år sedan visade sig M. som en framstående violinist. Han har dock sedan dess tagit ett sådant jättesteg framåt, att han nu obetingadt står i jämbredd med hviiken som helst annan af vår tids främsta violinister. För hans teknik finnas inga svårigheter, hans fylliga, breda ton präglas af den absolutaste renhet, och hans föredrag underordnar sig till alla delar den tonsättares skapelser, han har att framföra.
Detta Utskott tillhör alt s.å st yl,sera Adressen, att den innefattar alla fyra Riks-Sråndens verkliga öfverensstämtneise och ei ett enda Stånds enskildta mening, och komitier slutligen det författade Förslaget af vederbörande Principaler att rattas eller gillas. Grefve Lövenhjelm, Gustaf.- Jag kan omöj* ligen lemna Friherre Stael von Holstein uti exelusiv besittning af de ypperliga och vördnads* fulla grundsatser, hvilka han framstäldt, och hvilka jag äfven för min del erkänner; menjag anser det af Friherre Stael von Holstein föreslagne Tillägg ingalunda vara bestämdt, eller uti en utförlig form uppställt, hvaraf lätteligen skulle kunna hända, att Tillägget syntes innebära en otacksamhet, helst källorne till der> öfverklagade nöden härleda sig, på sätt Presidenten v. Schulzenheim upplyst, från Riksens Ständers tillförne vigtagne åtgärder. Friherre von Stedingk, Victor, förenade sig med Herr von Schulzenheim, samt h,emstälde, om ej Tacksägelse-Adressen och Friherre Stael, von Holsteins Tillägg kunde uti serskildt® Ex» peditioner, hvar för sig, innefattas. Den a Deeembef, Friherre Staél Aon Hollstein, Corfitz Ludvig, Jag anser Tacksägelse-Adressen och det af mig dertill föreslagne Tillägg ingalunda böra åtskiljas, hvilket skulle innefatta en motsägelse, utan snarare böra på en gång framställas. Den af mig uppgifne nöd är föranledd, icke endast genom Disconternas obestånd, utah äfven genom hvarjehanda andra omständigheter; och bör vid detta tillfälle i underdånighet anmälas; men då den af mig» ehuru oberoende Representant, derom inför Höglofl.
På landet sker uppläsningen efter gudsljenstens slut. Uti dessa sistnämnda Kommuner må Magistraten, i händelse af brådska, begagna detijikungöringssält, som anses lämpligast. Dessa stadgar och påbud blifva till efterlefnad gällande femte dagen efter kungörandet, utom i de fall, då denna tid blifvit i kungörelsen uttryckligen inskränkt. Kungörelserna utfärdas i följande form: Kommunal-rådet (eller Borgmästare och Råd) i stad eller socken, Provinsen beslutar eller förordnar Cili. Borgmästarne och rådmännen bibehållas vid sina nuvarande aflöningar. Dessa kunna, enligt Kommunal-rådens förslag, utaf Provins-rådens Ständiga Utskott indragas eller förändras. En del deraf, hvars belopp bestämmes af Ständiga Utskottet, kan innehållas för att deraf bilda en tjenstgörings-fond (droit de presence), hvilken delas mellan ledarnöterne i förhållande till det antal sammanträden de bevistat. Utom dessa aflöningar ega ej Borgmästare eller Rådmän att, under hvad namn och beskaffenhet det vara må, uppbära någon afgift af Kommunen. CIV. Konungen bestämmer borgmästarnes och rådmännens uniform och tjenstetecken. Vid upplopp, hotfulla folkskockningar eller allvarsammare försök mot den allmänna ordningen, eger Borgmästaren eller den i hans ställe är, att omedelbart påkalla hjelp af bor gare-gardet - Bilaga lill Allm, Besv. och Ekon. Ulslr.s Bd. M 127. 97 gare-gardet och vederbörlig militär-myndighet, hvilka äro förbundne att ställa sig reqvisitionen till efterrättelse. En sådan reqvisition skal! vara skriftligen uppsatt. CVf. Efter gjord och tre gånger upprepad uppmaning af Borgmästare, Rådman eller Poliskommissarie, åligger det orostiftare att skingra sig och återgå till stillhet, vid äfventyr att eljest varda med våld dertill bragte, utan förfång för den talan, som inför vederbörlig domstol kan varda i laga ordning anställd emot den eller dem, hvilka till någon straffbar handling gjort sig skyldige. CVII.
Af en, under uppfyllandet af mina tjensteåligganden — hvartill, bland annat, hörer controllerandet af testamentsoch arfs-bevillningens behöriga utgörande, — vunnen erfarenhet om åtskilliga, i afseende härpå, uti bevilln.förordnrs 3q § meddelade föreskrifters ofullständighet och olämplighet, finner jag mig uppmanad att, med begagnande af min motions-rätt, fästa Bevilln.Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten af en förändrad och förbättrad redaction af dessa föreskrifter i den under utarbetning varande nya bevilln.- foro röning. Enligt itsta punkten i åberopade §, skall, "för fideikommiss af lös eller fast egendom", utgöras bevilln. med 6 för ioo:de, från hvilken afgift endast maka samt skyldeman i rätt uppoch nedstigande led äro befriade. Enligt 4:de punkten deremot, skall "af fideicommisser i lös eller "fast egendom, som tillfalla andra arfvingar än i rätt upp"och nedstigande led eller syskon och deras barn", 3 proc. bevilln. erläggas; äfvensom, enligt 5:te punkten, io proc. utgöras af "fideicommiss, som hädanefter stiftas till arfvinge, skyld eller oskyld person." Till åstadkommande af likstämmighet i nyssnämnda, Den 7 Mars e. m. 383 sinsemellan stridiga stadganden, och då fideicommiss, i sjelfva verket, endast innefattar en viss person, med andras uteslutande, tillerkänd besittningseller nyttjande rätt, hvadan enahanda afgift, som är stadgad för gåfva af årlig ränta eller afkomst utan ägande-rätt till sjelfva egendomen , synes böra för fideicommisset' bestämmas, föreslås: att bevillningen för fideicommiss måtte fastställas till två proc. af fideicommissets capitai-värde, att af hvarje tillträdare utgöras, utan afseende å dess skyldskaps förhållande till fideicommissets stiftare eller sista innehafvare. Enär numera, enligt K. föiordn. d. 27.
måste först blifva kär förstås — och det går då lätt för sig, gunås, men sen skall han vinna sin älskades genkärlek samt föräldrars och målsmäns samtycke. Men ej nog härmed, sedan dessa så att säga personliga hinder äro öfvervunna, kommer den obevekliga lagen och bjuder, att han, i fall så påfordras, skall styrka sin hinder slö shet, £7 \ å våra aktade » farbröder » i riksdagen som lagtermen lyder, eljes blir det icke nå- nu efter fullbordadt statsvärf vända gon lysning af. Detta kan blifva trassligt åter till hemmet, kunna de göra det i det nog, i händelse han en längre tid varit lugna medvetandet att åtminstone hafva utomlands eller någon tid slarfvat med sin gjort något för att bereda åt kvinnan den mantalsoch kyrkoskrifning. Då ålägges plats i staten — • sin plats i hemmet styr han, att låta » visse och trovärdige » män kära mor själf o m — henne med rätta tillintyga hans hinderslöshet eller annonsera i kommer. Postoch Inrikes Tidningar och under tiden Af dessa riksdagens beslut torde i pringå och vänta minst ett halft år. Detta cipielt hänseende det vara viktigast som kan ju vålla obehag nog, synnerligast då tillerkänner kvinna rätt att uppträda som man, utrustad med godt samvete, men föga rättegångsombud. Något bestämdt förbud för kunskap i kyrkolagen, först får reda på kvinna att föra andras talan inför rätta findessa lagbestämmelser, då man infinner sig nes visserligen icke i vår nu gällande lag, för att taga ut lysning till äktenskap. Vid enär denna endast stadgar, att » de som för flere riksdagar har därför försök gjorts att andra må tala och svara skola vara obefå dessa föråldrade lagrum ändrade, men ryktade, ärlige, redlige och förståndige först i år har detta lyckats så till vida, att m ä n », och lagtextens uttryck » män » i riksdagen i skrifvelse till k. m:t anhållit detta som i många liknande fall i 1734 års om förenkling af dessa bestämmelser. lag väl är liktydigt med » person ».
Från vederbörande hafva till Kongl. Maj:t inkommit förslag af den syftning, att genom nämnde regementes reduktion till en bataljon af blott 520 man, fördelad på fyra kompanier, och någon del af det nuvarande beklädnads-anslagets öfverflyttande till lönestaten, kunna, åt den sålunda förändrade korpsen, utan tillökning i hittills för regementet bestådde anslag, gifva icke allenast en förbättrad organisation, utan ock åt manskapet förbättrade lönevilkor och förlängd öfningstid med deraf följande större tjenstbarhet: och som Kongl. Maj:t för sin del i Nåder gillar de sålunda föreslagna hufvudgrunderna för regementets; reorganisation, men för deras genomförande finner nödigt, dels att af nuvarande beklädnads-anslaget, som är bestämdt till 12,600 rdr årligen, ett belopp af 6,360 rdr, för år räknadt, från anslaget till försvarsverket i allmänhet till regementets löneanslag öfverflyttas, dels ock att hela det sålunda tillökade löne-anslaget får för den ifrågaställa reorganisationen af regementet användas, ehuru nummerstyrkan skulle minskas med 80 man, begär Kongl. Majit nu Rikets Ständers samtycke till de uppgifna hufvudgrunderna för den afsedda förändringen och deraf följande omflyttningar eller jemkningar i anslagen, i den mån den tillämnade organisationen och öfvergången dertill hinna verkställas, äfvensom att Rikets Ständers beslut i ämnet må, serskildt och så snart ske kan, varda Kongl. Majit meddeladt, på det att organisationsfrågan derefter må i dess helhet kunna komma under Nådig pröfning. Artilleri-regementerne. Af den anledning och på de grunder, som uti närlagde protokoll finnas utförligt framställda, har H. K. H. Kronprinsen, i Dess egenskap af General-fält-tygmästare och Chef för Artilleriet, hufvudsakligen, uppå förslag af Artilleri-kommittéen, i underdånighet hemställt om en allmän löneförbättring för Artilleri-regementernes Befälsock Handtverkare-personal, hvartill ett belopp af 53,510 rdr Transport Rdr 65,938: 40. Kongl.
Regeringen befallde inställelse af försäljningen utaf det öfriga stora lagret, hvarigenom säden skadades, förskämdes eller uppåts af mask. Derföre tillstyrkte i8a5 års Revisorer i underdånighet en skyndsammare försäljning, hvarefter den åter började att år 1826 raskt för sig gå. Om några misstag dervid skedde eller ej, deröfver kan jag ej utlåta mig. Deu 9 Februarii e. tn. 117 Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Lika med Friherre Anciarswärd förmodar jag, att StatsUtskottet skall fästa uppmärksamhet så väl vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet, som vid Friherre Anckarswärds anmärkningar deröfver. Mitt minne tillåter mig ej att genomgå dem alla. Vid en omständighet har jag dock fästat mig. Herr Friherren har, om jag rätt fattat, omtalat, att betalningsterminerna för dem, som genom Creditivfonden undsattes, hafva blifvit utsatte till fem år, och Friherren synes tro, att Kongl. Majrts afsigt varit, att derigenom undandraga nästkommande Ständer granskningen afCreditivfonden. Jag tror mig blott härpå böra svara, att utsättandet af de längre betalningsterminerna lämpades efter de betalandes förmåga, öfver hvilken vederbörande Auctoriteter blifvit hörde. Åtgärden härleder sig således från ett ädlare motiv, än att undandraga Ständerna deras granskningsrätt. Friherre Anckarswärd: Till svar å den mot mitt yttrande gjorde anmärkning vill jag blott nämna, att jag anfört det vara en särdeles besynnerlig händelse, att de fem år, som vanligen tagas till återbetalningsterminer, alltid tilländalöpa straxt efter Ständernas sammanträde. Jag hämtar äfven anledning till denna anmärkning från ett tillfälle, då jag ej kunde upptäcka det ii8 De n 9 Fe b r ilar i i e. m. minsta spår lill dessa omtalte ädla motiver; jag menar krut-utborgningeu år 1824» som ställdes till betalning vid 1829 års slut. Grefve Posse j Arvid:
3. samt de för Carl Gustafs stads gevärs-factori erforderliga, eliuru enligt utlåt, på extrastatsreglertn öfverflyttade 12,000: 5o,g48: 25. 3. hvarföre ock ett årligt anslag af 714,o5i: 22. 9. är alldeles oumbärligt för Krigs-collegii militär-afdelningar, att i rund summa med 714,000 rtdr årligen utgå; samt får jag således vördsammast uttrycka den öfvertygelsen, att de hittills å riksstaten bestådda 696,000 rtdr årligen, i stället att förminskas, måtte med 18,000 r:dr varda tillökta. Sedan jag nu sökt bevisa det för Krigs-collegii afdelningar projecterade anslagets otillräcklighet, torde det tillåtas mig få yttra mina tankar? i afseende å andra utlåt;s föremål. 3G4 Den j Sia j e. m. Utlåt, afslåp det af Konungen äskade anslaget för esercis-sqvadronerna. Det förefaller mig så mycket besynnerligare, som uti samina utlåt., pag. 3, då det talas örn undsättning af arme'ens numerär, säges, alt sådant synnerligast kan äga rum, om exercis-sq vad roner ne kunde erhålla den utbildning , att de vid ett inlrälfande krig vore alt anse som depot för exercering och inöfning af det manskap och hästar, som erfordrades, för att bibehålla cavalleriet vid behöflig styrka. Det gamla anslaget är endast afsedt för båda Skånska och det Småländska indelta cavalleri-regttena; intet anslag linnes för de öfriga 3:ne indelta cavalleri-corpserna, hvartill minst erfordras den summa Konungen äskat, nemi 20,000 r:dr. Den stora skilnad, som förefinnes uti fourage-priserna här uppåt landet, emot de i Skåne och Småland gångbara, förorsakar att, oaktadt uumerären för de 3:ne ifrågavar. corpserna är vida..mindre, beloppet blifvit till hvad det är uppfördt.
Gästgifvarmor vill värma upp köttkakorna i hett vatten, rädda dem, eljes äro de förlorade!» Ut störtade hon och efter henne Hertha; några ögonblick af tyst, hemsk väntan, och så klingade åter Ellens barnvisa genom köksdepartementet, för oss tre ett tecken på, att Hertha öfvertagit köttkaksafdelningen. Har man endast ett bra stort förråd af tid och tålamod, så blir en norsk gästgifvaremiddag alltid färdig till slut; här hade vi för litet af den senare varan, derför fingo vi de efterlängtade potatisen halfrå in på bordet, men vi funno dem ändå förträffliga, och de tunna, saftlösa, två gånger stekta, ur vattennöd räddade köttkakorna voro försvunna innan kritiken hann undersöka dess värde. Emellan första och andra rätten var ett längre uppehåll, så att Ellen åter igen fann sig föranlåten att spela rolen af barnsköterska. Och åter igen kom hon med ungen i största hugg och rapporterade, att »menniskan» kräfde tillsyn, ty nu ville hon vispa upp alla de tio ägg, som vi skulle ha »förlorade.» Hertha sade hastigt något, som ej hördes ut i köket, satte af i Ellens spår och kom tillbaka med en blandning af hälft äggröra och hälft förlorade ägg, i vacker förening på ett fat. Pigan kom med stekt fläsk och Ellen efter, nu utan barnet på armen. Tredje rätten, multebären, fjorårets gröda, jagade oss från bordet genom sitt äckliga utseende och ännu äckligare smak. Oaktadt husets folk tycktes vara mest belåtna med de gäster som foro der förbi, beslöto vi att stanna der öfver hela följande dag för att laga våra kläder samt tillställa stortvätt, och vi afskräcktes ej derifrån genom den stora dosis kanel, som kryddade teet vid vår aftonvard. Andra aftonen kom en trupp norska och svenska studenter tumlande ned från Jotunheim och nu ned för berget, ofvanför gården, hamnade på förstugubron, stötte med alpstafvarne i marken och ropade så innerligt svenskt matfriskt: »Mat, mat!» samt tillade sedan med svensk omtänksamhet frågan: »Är detta Kvistberg?»
konta i n iv re kan få hjälpa till med och komp T le N tORDERING för unga bddade f inlämnas hos C. A. V. Lundholm, Ham n li - g lön samt ålderstil ägg jämte bostad v å r tera sina kunskaper i inomhus förefal and X e ACK gatan 28. (394) med möbler och sängkläder, lyse, ved, tv Drottninggatan 6., med tillfälle att öfva sig i fran gö ä r tt omål. Idun Stockholm, Fredagen den 19 juni 1896. N:r 25 (444) Prenumerationspris Iduns pr år: Idun e n s a m Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. Iduns M o d e t. raånadsuppl. Barngarderoben - kr. 1 6, l tr. A l l m. telef. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket. Redaktör ocb FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — S. Redaktionssekr. : Clara J. Aktiebolag. 9:de helgfri årg. Annouspris: Utgifningstid: hvarje Tryckeri fredag. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Nordling. 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser&gt; 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonprad Strömberg. enom hufvudstadens tidningar har i dagarne gått en notis V * om den vackra afskedsfest för sin åldriga föreståndarinna, hvilken » Ateneum för flickor » firade vid terminsafslutningen, med anledning af att fröken Clara Strömberg med senast förflutna läsår lämnade antydda befattning och. därmed afslutade ett ovanligt plikttroget, uthålligt och framgångsrikt arbete i upplysningens tjänst. Vi ha trott, att det skulle glädja hennes talrika f. d. elever, liksom hvarje vän af vår kvinnliga skolbildning, att i detta sammanhang möta den förtjänta lärarinnans bild i Iduns porträttgalleri. För alla, som stått eller stå henne nära, torde den tala kraftigast, tala nog i och genom sig själf — minnenas, tacksamhetens rika språk!
Majrt, uti nådigt Bref af den 3i Augusti i83g, bifallit, att till uppbyggande och förbättrande af Fyrbåkar, ett iån af 130,000 R:dr finge» genom Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds** Kontoret, upptagas, hvilket lån, medelst den tillgång för ränta och amortissement» som de å fade Hufvudtiteln anvisade 9 333 R:dr 16 sk. årligen lemnade, borde, sednast inom 20 år efter dess upptagande, vara till fullo liqvideradt; så har af nämnde lån Lots-Verket uppbo* lit, år 1S40 den 7:de Februari» 90,000 R:dr och, år 1841 den 9 Februari, 3o,000 Rdr, hvaraf dock, i öfverensstämmelse med ofvannämride stadgande» under den 8 Januari 1 SJ-*» blifvit afbetalda, jemte rån - la, ().333 R:dr 16 sk., så alt återstoden vid samma års slut utgjorde 1 14.716 R:dr 32 sk. Någon anmäikning vid räkenskapen har ej förekommit. f. d. General-Adjutant8-Kxpeditionen för Flottan, numera Kongl. Sjö försvar 8- Departementets Expedition. I Kongl. Kammar-Rätten äio räkenskaperna för hegge ären granskade utan anmärkning. Från Förvaltningen af SjÖ-Ärenderna . 571: 1 „ Utgift: Hushyra . , .. 25o: 375: Arfvode till en Translator 83: 16. — 66: 32. — Dito till en Adjutant vid Expeditionen 83: 16. Expenser m. m. 154- 3o. — 214: 41• — Vid denna räkenskap hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. — 239 — Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader har sig uppdraget att förvalta och redovisa de till lättade vatten-komnjunikationer anslagna medel, och äro räkenskaperna för ifrågavarande, dels af f d.
Det var sant, bokstafligen sant, ty den värde patern hade försvunnit ur de andäktiges åsyn, till stor bestörtning för alla utom prinsen, hvilken obemärkt slagit en knut på paterns anspråkslösa gördel och som nu, under den allmänna förvirringen befans sittande med sammanknäppta händer och nedslagna ögon, en bild af skuldlöshet och andakt. H. ”Är det inte likt? är det inte likt?” frågade en efterhängsen herre som i ett sällskap sprang och visade sitt porträtt. ”Jo, det är f-n så likt,” försäkrade en annan. T. Det berättas att biskop Wallin någon gång kunde draga en oskyldig liten spader och att vid ett tillfälle då han till medoch motspelare hade några gladlynta gamla fruar den ena af dem yttrat då hon lade ut sitt kort: ”Nu dräper jag kusin.” ”Det tror jag nog,” svarade han leende, ”om jag vore lika liten som jag är svart. T. Sven rike. Det var en gång en fattig pojke som stod ute och högg ved i skogen, önskande sig rikedom och stort välde, då kom den lede fram till honom och sade att han ville skänka honom allt det han önskade men med vilkor att han på sex år ej finge klippa hår, skägg eller naglar samt aldrig tvätta sig. Detta menade sig pojken kunna hålla allenast han erhölle så mycket penningar han åstundade och han gick derföre in på kontraktet, hin håle deremot hoppades att få honom i sitt våld. Sven rike, som han efter den dagen kallades, for vida omkring, såg mycket, lärde mycket och fattades aldrig penningar, men otvättad och orakad var han, hade långt hår, långa naglar och såg så anskrämlig ut att alla menniskor skydde honom. ”Men penningar skänka välde,” tänkte Sven rike. Så förgingo trenne år. Hände sig så en gång att han kom till en stor herrgård för att begära nattherberge. På gården var stor sorg, ty egaren var så försänkt i skuld, att han nu var tvungen att gå ifrån gård och grund.