Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 61. 5 så vidt ske kan länsvis, i särskilda valkretsar, som hvardera utse en Riksdagsman, och skall hvarje sådan valkrets innehålla en lolkmängd af minst sextusen och högst tolftusen. § 14- Valrätt tillkommer inom den kommun, der han bosatt är, en hvar i kommunens allmänna angelägenheter röstberättigad man, hvilken antingen eger eller med stadgad åborätt innehafver fast egendom på landet eller i stad till ett taxeringsvärde af minst ett tusen Riksdaler, eller för lifstid eller för minst, fem år arrenderar jordbruksfastighet till taxeringsvärde, ej understigande sextusen Riksdaler, eller ock erlägger till Staten bevillning för en till minst åttahundra Riksdaler uppskattad årlig inkomst. § 15. Val till Riksdagsmän i andra Kammaren verkställas inom September månads utgång näst före början af de tre år, för hvilka valen gälla. Förordnar Konungen nya val eller afgår eljest Riksdagsman för andra Kammaren, innan den tid, för hvilken han blifvit vald, tilländalupit, verkställes ofördröjligen nytt val för den återstående tiden. § 16- Valen förrättas, för landet, inför domhafvanden medelst Elektorer, som utses inför kommunalstämmans ordförande eller, om kommunen utgöres af stad, hvarom i 13 § 2 mom. förmäles, den för sådan stad särskildt tillsatta styrelse. För hvarje kommun väljes en Elektor och derutöfver, efter folkmängden, en för hvarje fullt tal af ett tusen. I de valkretsar, som bestå af två eller flera städer, utses inför Magistraten en Elektor för hvarje stad och derutöfver, efter folkmängden, en för hvarje fullt tal af femhundra. Desse Elektorer sammanträda till Riksdagsmannaval inför Magistraten i den stad inom valkretsen, som störsfa folkmängden eger. Kommuner, som hafva att gemensamt välja Riksdagsman, ega dock begagna det omedelbara valsättet, derest flertalet af de röstberättigade så besluta.
För bildandet af en duglig och användbar sjöbemanniug lägger detta stadgande hinder i vägen, enär det måste antagas såsom en oemotsäglig sanning, att en yngling, som icke är van vid sjölifvet och dess egenheter, på en kortare tid icke möjligen kan för sitt yrke så bildas, att han blifver fullt användbar till sjös.» «Då emedlertid afhjelpandet af detta hinder måste ligga inom möjlighetens gräns i ett Iand, der handelsflottan på håfven samt vid egna kuster och sjöar har en ganska betydlig proportion till den krigsflotta, hvartill landet möjligen kan förmå att anskaffa materiel och öfning, ett land, af hvars befolkning en stor del 20 Kongl. Mcij:ts Nåd. Proposition, N:o 20. bebor kuster och stränder, med fiske och sjöfart till näringsfång; har jag, på Eder Kongl. Maj:ts derom gilna nådiga befallning, skolat i underdånighet föreslå de förändringar i 1812 års Beväringsförfattning, med antagande af hvilka jag anser sjövapnet i krigstid vara tryggadt för farhågan att sakna tillräckliga och öfvade besättningar, en farhåga, som aldrig kan ega rum i de länder, der den principen är antagen, att hvar och en, som tager sin föda af hafvet, skall i behofvets stund tjena till sjös och på kronans fartyg värna sitt fädernesland, en princip, genom hvars tillämpning vårt brödrarikes flotta, när krig utbryter, förses med en bemanning af 20,000 mer eller mindre befarne sjömän, under det Sverige endast kan påräkna ett ringa antal sådane.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit^af Ridderskapet och Adeln bifallen. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden : Den 5o Maji e, rn. 789 Från Siatsfamt Allmänna Befvärsoch OeconomieUtJlwtten: 4f den 20 dennes: I anledning af väckt motion om anslag af medel till en myrs-uttappning. N o 177. Öfver väckt motion om anslag af allmänna medel till fullbordande af en väganläggning emellan Öfveroch Neder-Calix Socknar inom Norrbottens Län. Frän StatsUtskottet: Af den 29 dennes: N:o 178. I anledning af väckt fråga om NummerLotteriets och GeneralAssistanceContoirets indragning. Från Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utjkotten Af den 10 dennes: I anledning af väckte motioner om afskaflfande af all slags Expeditions-lösen, samt om nedsättning dels i allmänhet, dels i särskilte delar af nu gällande taxa å Expeditions-lösen. I anledning af väckte motioner, i afseende på ny Lagstiftning, angående stängselskyldigheten. 79o Den 30 Maji e. m. Från ExpeditionsUtskottet: Af den 20 dennes: I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 43 förut meddeldte förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj;t, angående prestanda till Bruken af Åboerne h de Hemman, som Bruksidkare till Skatte inlöst. Från Sdrjkilta UtJkottet\ 'Af den 26 dennes: Rörande utlemnande i Bokhandeln af de exemplar, som, sedan utdelning i RiksStånden skett, öfverblifva af Comitterades till reglering af Rikets Styrelseverk afgifne, och genom Särskilta Utskottets föranstaltande tryckte underdåniga Betänkande, med dertill hörande handlingar. Justerades följande:
Men Lena hon kröp snart åter in i sin hvardagssjäl, som ett ögonblick gifvit vika för hjertat, ty detta är ondt hos ingen. Ettdera fins det icke, eller är det godt, och ett ondt hjerta betyder detsamma som ett vacuum, der hjertat skulle sitta. – Herre Gud! – utbrast hon högt gråtande – hur ska’ det nu gå med oss! Må tro jag fick vackra styfrar då och då af honom, och han lofte alltid att Gustaf skulle få gå i skolen, och läsa sig te’ prest, men se, nu står det ej till. – Fick du pengar af honom? – sade Gunnar med en blandning af harm och smärta, men ändå utan all vrede. – Ja visst! Mången herrans gång! – snyftade Lena, som nu tyckte gärdet vara uppgifvet och hon intet mera behöfva spara Gunnars finkänsla. Detta sednare hade hon väl aldrig redigt tänkt, men ändå gjort, ty den obildade handlar ofta långt finare än den förmår tänka, då den bildade deremot ofta gör fullkomligt motsatsen. – Huru skulle vi kunnat hjelpt oss så bra dessutan? – fortfor Lena – jo varsch! mången tvåa och trea banko fick jag då och då, och det gick båd’ till dig och andra än lille Gustaf, fast jag aldrig tordes tala om’et för dig eller svärmora. Gunnars hjerta sammanpressades, och – besynnerligt nog – han, som skulle rasat öfver dessa ord för ett par dagar sedan, han, som skulle afskytt Lena för denna låghet, han ömkade henne nu i sin själ, och sade tröstande: – Gråt intet så, kära du Lena! Vi ska’ nog arbeta. Jag ska’ hädanefter arbeta som sju, och du vet hvad jag kan när jag vill, och Gustaf ska’ nog bli prest ända. – Ack min Gud! hva’ du ä’ gullgod! – utropade Lena än en gång och slog armarne omkring Gunnars hals, och drog honom med sig in i stugan. Men ingen af de två hade tänkt på, att de under detta halfhviskande, hemska samtal stått tätt invid Elins fönster, som låg åt stugans gafvel, nära nog vid hörnet, der Lena stått och väntat Gunnar.
De endast kunna rätt förtjusa! I en brudskrift vid ett bröllopp den 25 Maj 1777, undertecknad TiTyrus och kallad ”Landtqväde till Kongl. Hofpredikanten Doctor Wallenstråle11 och Fröken Lannerstjerna”, yttrar sig samma skaplynne med en oskyldighet, som än i dag, oaktadt de många konstnärs-bristerna, gör detta qvädes sju qvartsidor läsvärda. Det består af sånger och chörer, som vexla mellan en flock herdar och en flock herdinnor, till det förnämsta herdeparets pris; med en inledning, der Tityrus talar ensam, och en afslutning, der Eos instämmer i hans lyckönskningar. Det börjar: Intagen af ömhetens lockande röst, Och förd af den känsla, som rörer vårt bröst, Då ögat ser vårens och blommornas prakt Och skönheten visar sin lekande makt, Fördjupad jag var i en angenäm dal, Som Eos, min sång, mina ljufliga qval Ha gjort för mig helig, och dyrbar, och kär; Om jorden har sällhet, så finnes den här! Men ej har jag skådat en vackrare dag, Ej nånsin kring fältet så många behag: O, tänkte jag, o, huru ren är den fröjd, Till hvilken en känslofull själ blir upphöjd, Då oskuld och kärlek ha rört dess begär, Förskönat den Dygden, som förr var så tvär! Nu höras i lunden de vexelsjungande närma sig. ”Från Himlen”, – så sjunga de, – ”har Kärleken sjelf stigit ner; allt andas en brudlik förtjusning och fröjd: ty i dag belönas Myrtil, den helgade Skalden; hans Leis gifver honom sin hand”. Och hvem känner ej Leis? Med leende fägring, med ömmande själ, Som alltid är älskvärd, och alltid gör väl! Den första i vår-lekens heliga dans, Bör hon icke bära den vackraste krans? Myrtil åter, vid hennes sida, huru skall icke han fullfölja sin välsignelserika bana? Än skall han i lunderna, vördnadsfullt glad, Förklara de sånger, som Oskulden qvad; Än tala på fältet, om Skaparens makt, Om himlarnes under och verldarnes prakt;
a Constttutions-Ulsholtets Memorial N.o tim den*8 Maji 1794» Capi tal-fonden hörde, under Coljegii tillsyn, Ribe* hållas oförryckt tilt dermed afsedda andamål, men årliga räntan sålunda användas, att hälften utginge till understöd för Coilegii Tjenstemän och andra hälften lades till capitalet; att, sedan de serskilda fond-bidragen blifvit flyttade från Banken lil-, Riksgälds-Conforet och der stätt förräntade mot 5 procent, hela summan, 8,880 R:dr, år 1 808 lyftades och utlånades mot 6 procents ränta och inteckning i fastigheter; alt årliga redogörelser, med tillhörande verificalioner, af Cancellie-Bokhållaren blifvit aflemnade, och att räkningen för år 1829 upptagit de af fondräntan bestridda utgifterna till ett belopp af 5or Rtdr T sk.; att, då ifrågavarande Iland-Cassa bildats af Collect-öfverskott och följaktligen icke af Statsmedel, Stats-Seereteraren och Stats-Rådet i underdånighet tillstyrkt det förordnande Kongl. Maj:t i Nåder meddelat, — samt att, vid slikt förhållande, Constitntions-Utskottet, mod afseende ä fondens ursprung, egenskap och bestämmelse, enhälligt funnit ofvannämnda anmärknings-fråga böra, utan vidare åtgärd, förfalla. Sorn nu de af Stats-Utskottet andragna skäl och omständigheter icke Ihinnat förändra sakens skick eller Constitutions-Utskottets öfvertygelse, saknar Utskottet ali anledning att ingå i förnyad, till ansvarighet verkand» pröfning af ett redan granskadt och utan anmärkning lemnadt mål. Slockholm dea 18 Julii iS34- N:o 28, Änkorrr till Exp-Ulsli. dea ag Julli. Memorial till Högvördige Preste-Stånde.t och Hedervärda Bon* de-StåndeCj med Utlåtande öfver återremisserna, frän det förra af N:o 10y och frän det senare af Memorialen N;rit to? och 1K Rögvördrge'
Paris talar deri om sin kärlek, som Helena måste hafva märkt, emedan han icke kan dölja den; han berättar om Veneris löfte på Ida, om sin börd och sin faders magt, samt åberopar, att Menelaus ej kan i dejlighet förliknas vid honom; det är honom en hjertans harm, att Helena skall sofva hela natten på Menelai arm, och han först vid bordet få se henne, men än mera harmar det honom att se, ”När then plumske Bur umfattar Edher hvita hals och klappar. Mina ögon wendher jagh ifrå, At jagh then ömk ej skåda må, Doch är strax edher skönheet then, Som kallar them åther igen. Stoor harm är at jagh thet see skal. Edher ej see är större qual.” Helena afbryter läsningen och befaller tärnan ditföra Paris; under tiden vill hon ännu engång genomläsa brefvet. - Sc. 3. Helena förebrår Paris hans dristighet att föreslå henne att fly med honom; men han skyllar på gudarna, och då hon frågar, om det är sannt, som han skrifvit om Venus, bekräftar Paris det och tillägger, att om Helena varit närvarande på Ida, hade han ej tvekat i valet emellan henne och Venus. Slutligen tillstår Helena, att hon icke är så hård, men det är dårskap att älska den man ej kan få, och fast Paris är skön, måste hon dock försaka honom; hade han deremot varit en bland hennes tusende friare, hade hon visst valt honom. Paris ber henne ej tala så; skulle han rest denna långa vägen förgäfves, han, som varit älskad af många konungadöttrar, ja till och med af gudinnor? ”Men jagh slogh them uthu mitt sinn, Till edher står all kärleek min; Sofwande, waken täncker jagh På edher både natt och dag. Helena. Paris jagh wäl förnummit haar Ehr kärlek moot migh uppenbaar, Aff edhre öghons affecter Och många andra effecter. När j medh oss såte till bordh Medh taal, åthäfvor och ordh Idhra tankar j uptäckte; Thet migh offta och förskrechte.
Domstolen åtagit sig, såsom mig synes, ännu ett, och väl ett större, än det redan anmärkta rättegångsfelet. Det ämne, som var af Hofrätten afgjordt och genom ändringssökande i laglig ordning kommit under Kongl. Majits skärskådan, har blifvit lemnadt utan pröfning, oaktadt detsamma ej var af sådan beska (Fen het, att beslutet deri kunde, såsom origtigt tillkommet eller till saken icke hörande, kasseras. Hade det vid pröfningen fallit; så var icke dermed den utväg stängd, som nu vidtogs, nemligen hufvudsakens omedelbara afgörande; och hade Hofrättsbeslutet stätt fast; så var hufvudsaken dermed afgjord — just så, som den nu omedelbarligen bl ef det. Föga skall någon sakkunnig öfvertygas, att detta beslut, i fall det vid pröfning funnits välgrundadt, icke skulle blifvit uttryckligen gilladt; och lika oväntadt lärer det förekomma, att det icke blifvit pröfvadt, innan hufvudsaken företogs. Att det varit under öfverläggning, bevisas der med, att vid omröstningen en Ledamot verkligen fastställt Hofrättens beslut. Hade denne Ledamots mening segrat; månne då dess uttryckande i domen skulle underlåtits? Sedan saken dermed varit afgjord; hvad annat hade då funnits att i domen införa? När åter denna mening icke segrade; blef beslutet en motsägelse mot 1843 års dom. Att då icke utsäga det, var att spara uttrycket af denna motsägelse, hvilken dock tvifvelsutan varit underkastad vida mindre klander, än det anmärkta förfarandet, att pröfva, hvad som icke var anhän gigt, och lemna oafgjordt det ämne, som var det enda anhängiga. Och det ena och andra hade utan tvifvel undvikits, då efter den öppet utsagda afvikelsen från 1843 års åsigt ej mer någon anledning funnits att spara den återförvisning till Hofrätten, som lagen och en troligen aldrig öfverträdd praxis fordrade, när hufvudsaken, som icke var af Hofrätten pröfvad, skulle under pröfning komma.
Otillräcklig föda och strängt arbete hade inte ännu gjort hans blod så där ljumt och tålamodsblandadt, han hade anspråk på lifvet, och det var rättvist. » Du har lärt dig att vänta, du, » sade Karin halfhögt åt gamla Svarten. Hon tänkte knappast själf på, hvilken djup undermening det låg i dessa ord, utan såg fortfarande lika likgiltigt emot den port, från hvilken modern borde komma. Och ändtligen kom hon. » Jag har kanske dröjt litet länge, » sade hon ursäktande, » men kokerskan är alltid så språksam och vänlig, och så bjöd hon på kaffe, och det som var något till rart ändå. Jag stoppade en bit saffransbröd i fickan åt dig, här har du den. » Hon drog fram en stor, tjock skifva, som blifvit hård och böjd af ålder. Men Karin var inte kinkig. Hon åt den med god smak, under det de körde vidare. » Ja, om lördag ska vi hämta tvätt där igen, » fortsatte mor att prata. » Unga frö- ken lär ska resa utrikes, och därför är det litet brådtom, så att hon får allt med sig. » » Skall hon resa till Amerika, månn tro, » undrade Karin med en känsla af afund. » Amerika, » eftersade madam Persson. » Hvad skulle hon där att göra? Det är fäll ' bara för fattiga stackare, vet jag. » Karin sade ingenting, men hon tänkte, att man kunde vara för fattig till det också, och någonting likt beklämning grep henne, när de åter styrde kosan hemåt och Svarten makligt lunkade framåt på den ojämua landsvä- gen, där smutsen stänkte högt upp och lade sig som en guttaperkaring omkring hjulen. IDUN 1893 Det gick inte fort, men det gick hela tiden. Svarten stannade inte en enda gång, ty det visste han, att han icke borde göra. Lunk, lunk, lunk gick det den långa landsvägen fram. Lunk, lunk, lunk skulle det gå — en ändlös, enformig arbetsdag framåt, ända tills den tröttkörda hästen fick hvila ut för alltid. 1 • • f:.
Af sådane skal hafva Revisorerne, under erkännande af den förtjenst framlidne Herr StatsCommissarien Widegren harvid bor tilläggas, att, medelst uppgiften af dess förslag, hafva föranledt uppfinnandet och utvecklingen af den senare planen, ansett den inom Kongl. StatsContoiret upprattade Riks-Hufvud-Boken ega ett utmärkt företräde framför den efter Stats-Commissarien Widegrens method författade, och då den forre, eller Kongl. Stats-Contoirets, så vidt som nuvarande förhållande med Uppbördsoch Redogorelse-Verket medgifva, uppfyller det af Kongl. Maj:t samt Rikets Stander, med inrättningen af en sådan General-Råkenskap, åsyftade hufvudsakliga föremål: en saker kännedom och beräkning af Nationens utskylder samt Statens behof efter hvarje års slut, såsom ock lemnar tillfälle att i desse vigtige grenar af Statshushållningen upptäcka mojiiga missbruk och dem rätta, hafva Revisorerne, med tillfredsställelse häröfver, skolat tillstyrka antagandet af den plan Kongl. Stats-Contoiret följt vid detta Riks-Boksluts författande. Derjemte och enär Revisorerne härvid inhämtat, att detta Riks-Hufvud-Boksarbete blifvit af Kammereraren i Kongl. Stats-Contoiret Westerstrand, utom de hans egentlige tjenst åtföljande icke obetydelige göromål, verkståldt. 14 Riksens Ständers med ett inskränkt biträde, och att deremot den efter andre methoden uppgjorde Riks-HufvudBoken fordrat kostnader till belopp af omkring 30,000 R:dr, hafva Revisorerne, med afseende ej mindre å det mödosamma arbete bemälte Kammererare härvid haft, än ock pä den utmärkte skicklighet och förmåga han i flere hänseende vid Bokslutets författande ådagalagt, nu hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemståldt, att Westerstrand till uppmuntran och belöning
Ånyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: M 3, i anledning af väckta motioner, angående förändring i sättet föi båtsmansroteringens och båtsmanshållets utgörande, lindring deruti, med mera, äfvensom utarbetande af förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll; och M 4, i anledning af väckt motion om utredning och närmare bestämmande af den rustningsskyldighet, som må åligga mjöloch sågqvarnar, hvilka, i förening med jordegendom, en sådan skyldighet utgjort, men blifvit derifrån befriade. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets nedannämnda Betänkanden: M 4, angående stämpelpappers-afgiften. Detta Betänkande bifölls till alla delar, med undantag allenast deraf, att Ståndet, som afslog Utskottets hemställan å sidan 8, i fråga om stämpelafgiften för bouppteckning, för sin del beslöt, att stadgandet i 2:dra punkten 6 § under rubriken »Bouppteckningar» i nu gällande förordning angående stämpelpappersafgiften, skall erhålla följande förändrade lydelse: Bouppteckningar, hvari fastighet bör upptagas till taxeringsvärdet, förses med stämpel enligt den författning, som gäller då de till domstol ingifvas; och godkändes jemväl det bifogade författningsförslaget, med erinran om iakttagande af den ändring deruti, som blir en följd af nyssberörda beslut. M ä, angående kurhusafgiftens utgörande. Bifölls. M ti, i anledning af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla brefportot, dels afgiften för sluten rekommendation. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Betänkanden: Prot.-Utdrag den 15 Mars 1866. 205 M 61, i anledning af väckta motioner, åsyftande reglering i vissa provinser af roteringsbesväret; JV1 62, i anledning af väckt motion om föreskrifter rörande rättigheten att erhålla skjuts; och M 65, i anledning af väckt motion om meddelande af undervisning uti husliga göromål och handaslöjder vid rikets seminarier lör fruntimmer.
Hvad de Militaire StatsRåden angår, så uppbära de, hvilka andre löner bibehålla, icke mera än Taffelpenningar, och då för öfrigt det icke kan förutses, att personer, som andre löner innehafva och kunna bibehålla, alltid varda till de Militaire StatsRåds-platserne utsedde, synes ej eller någon disposition om de för dem anvisade löner, till förmon för de Civile, kunna vidtagas. a:o De af Utskottet för Justitia:-Räder ne upptagne löner frän 3ioo R:dr lill 4000 R^dr, med deruti inbegripne iooo R:dr i Taffelpenningar hafva likaledes ansetts otillräckliga af någre Ledamöter inom R. o. A., Hr Friherre Boije, Ludvig, samt Hrr Puke, Eric, von Hartmansdorff, A., och Ribbing, Arvid, emedan Utskottet icke i tillämpningen följt den likväl erkände principen, att ekonomiskt oberoende hos Rättvisans Skipa re vore ett oeftergiflig! vilkor för Statens fordran på oväld och nit hos dess Tjenare, samt att den ådagalaggde svårigheten i senare tider, att finna skicklige personer, som velat åtaga sig desse Embets-platser, tillräckligen visade missförhållandet emellan de juridiska Erobetsmännens löner, då flere af dem, som redan blifvit JustitiasRåd, sökt sig till andre Embeten; och för alt motverka detta menliga förhållande, eller att, i anseende till lönevilkorens otillräcklighet skicklige män, utan egen förmögenhet, hvarken vilja söka eller bibehålla desse platser, har en ytterligare förhöjning af iooo R:dr eller lönens beräknande till sammanlaggdt 5ooo R:dr, påyrkats. Utskottet har, hvad desse Embetsman angår, tillstyrkt beviljandet af hela det belopp, hvartill K. M:t i Nåder ansett deras lönevilkor böra bestämmas. Derutöfver har Utskottet funnit sig icke kunna tillita de knappa tillgångarne. Och får Utskottet tillkännagifva, att Hederv.
Urtima Riksdag må af Konungen upplösas når Han så för godt finner. Ar sådan Riksdag församlad, då tiden för Lagtima Riksdag inträffar, upphöre den Urtima Riksdagen. Den af Borgare-Ståndet yrkade förändring i 11 g Riksdags-ordningen, förutsätter en Konungens rättighet att Riksens Ständer åtskilja och förordna om nya representantval. En dylik rättighet förefinnes väl uti åtskilliga andra konstitntionela länder Regenten förbehållen; men då frågan om införandet af denna grundsats 4 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 61. äfven härstädes icke eger något oskiljaktigt samband med föremålet för förevarande förslag orri riksdags hållande hvarje är, hvarför ock rlessa tvänne frågor torde helst höra särskildt behandlas; så och då jemväl meningarne om berörda förhållandes lämplighet för värt land. med dess egendomliga representationssätt, kunna vara i hög grad skiljaktiga; har Utskottet ansett sig icke böra biträda Borgare-Ståndets i denna del yttrade mening, hvilken dessutom icke är tillräckligt utvecklad och påkallar vida flera grundlags-ändringar, än den af Borgare-Ståndet antydda, uti 22 g Riksdags-ordningen. Utskottet får således till Borgare-Ståndet hemställa, om icke detsamma ville låta denna, af annat Riks-Stånd ej biträdda, anmärkning förfalla. Sedan Utskottet sålunda till den i grundlagen loreskrifna åtgärd upptagit hvad af Riks-Ständen emot Utskottets förslag blifvit anmärkt. får Utskottet slutligen inbjuda Preste-Ständet att uti de delar af förslaget, rörande hvilka anmärkning icke af något annat Ständ blifvit gjord, foga sig efter de öfriga Stånden, samt i de anmärkta delarne antaga förslaget, sådant det nu af Utskottet till Rikets Ständer öfverlemna*. Stockholm den 10 September 1860. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Sept. 1860, kl. 6 e. m.