Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom i det föregående blifvit anfördt, vore visserligen de till folkundervisningens befrämjande för nu löpande statsregleringsperiod anvisade medel, särdeles hvad de större anslagen beträlfade, redan till fullo disponerade; men detta oaktadt och då ganska många af de skolor, åt hvilka bidrag af statsmedel blifvit beviljade, ej hunnit komma i gång förrän mot slutet al sistlidet år, och statsbidragen ej linge beräknas utgå lörr än från den lid, de särskilda skolorna trädt i verksamhet, kunde man med temlig säkerhet emotse, att icke obetydliga besparingar för 2 år å nyssberörda medel skulle uppkomma. Finge dessa besparingar läggas till den allmänna fonden för folkskolelärares pensionerande, så skulle det lörsta vilkoret för ordnandet af denna angelägenhet vara uppfyldt; och har Kongl. Maj:t af denna anledning föreslagit, dels att den ännu återstående delen af berörda fond måtte jemväl under nästinstundande Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. 85 statsregleringsperiod och under samma vilkor som hittills ställas till Kongl. Maj:ts disposition, och dels alt Rikets Ständer mätte till behöflig förstärkning af densamma anvisa den slutliga besparing, som under nu löpande statsregleringsperiod kunde å den personliga skyddsafgiften uppkomma. De af enskilde motionärer i ämnet gjorda framställningar äro: inom Preste-Ståudet. af Professor Carlson, hvilken (i motion N:o 12) i främsta rummet uppställt den enligt motionärens åsigt, obestridliga sanningen, alt på lärarens beskaffenhet berodde skolans. På läraren åter kunde Staten inverka på tvåfaldigt sätt: genom befrämjande af hans bildning och genom betryggande af hans yttre ställning. Åtgärderna för båda dessa ändamål borde gå hand i hand med hvarandra och kunde först i förening med hvarandra blifva rätt fruktbärande. Bildningsanstalterna för folkskolelärare — i sin begynnelse försedda endast med ytterligt knappa tillgångar — hade väl på sednare åren vunnit en större utveckling, men de behölde dock än vidare fullkomnas. Från dem måste i första rummet utgå den förbättring, man sökte åstadkomma.
Af hr doktor Sandberg: “Vid 1844—45 årens riksdag medgafs kreditiv-rätt åt Ilypolheks-föreningarne, men 1847—48 ansåg man att banken icke borde understödja vissa lån e<-oper a tioner, hvilka för dessa föreningars idé äro mera främmande, hvarföre Utskottet då föreslog och Ständerna b i fö 11 o kreditivernas indragande, samt att några dylika hädanefter ej skulle Hypotheks-föreningarne beviljas. Vid innevarande riksdag synes åter den opinion göra sig gällande, alt Riksbanken bör understödja de enskilda Ilypolheks-föreningarne med kassa-kreditiv; men då jag icke kunnat instämma uti detta förslag, anhåller jag att deremot få mig reserver». Om en Hypotheks-förening har kreditiv-rätt i banken, och äfven i banken insätter en mindre summa på depositions-räkuingen, så kan Hypotheks-föreningen utfärda en mängd assignationer på banken, hvilka cirkulera såsom mynt, och låta öfverflytta från sin kreditivtill sin depositions—räkning hvad som nätt och jemnt erford astor att iu'ösa dess utelöpande assignationer, i den mån de presenteras i banken. Genom de öfriga räntelösa assignationerna, som under en längre tid kunna vaja i omlopp, bilda Hypotheks-föreningarne en privat-hanks-rörelse, hvilken det icke kan vara förenligt med Riks-bankens sanna fördel att understödja medelst förmånliga kreditiver emot 4 procent ränta. Betta är icke blott en förespegling, utan det är något, som verkligen eger rum, ty för några dagar sedan innehade jag sådana Östgötha Hygotheks-förenings assignationer på 20 rdr bko, hvilka alltså i denna stund cirkulera såsom mynt.
I Nordmalings, Umeå, "Wännäs, Degerforss, Säfvar, Bygdeå, Burträsk och Skellefteå socknar samt Lycksele Lappmarks församling äro fasta folkskolor inrättade, utom åtskilliga flyttbara skolor. En skola för Lappallmogens barn är äfven inrättad i Lycksele på en skytteansk donation, der 6 barn årligen undervisas och njuta fritt underhåll; varande härförutan i Åsele, Lycksele och Stensele socknar trenne missionsskolor anlagda, uti hvilka mer än 50 Lappska barn njuta undervisning; och få i dessa skolor äfven bönders och nybyggares barn afgiftsfritt begagna sig af undervisningen, utan att likväl, såsom de Lappska barnen, åtnjuta kost och kläder på missions-sällskapets bekostnad. I öfrigt meddelas nu, såsom tillförene, barnaundervisning i christendomen af föräldrarne sjelfva och andra i byarne boende särskilda perso - 12 ner. Helsovården ombesörjes af 4 provincialläkare, nämligen 3 för kustlandet och en för Lappmarken, jemte en lazarettsläkare och en distriktsläkare. Examinerade barnmorskor finnas i alla socknar å nedre landet, men blott i en af Lappmarksförsamlingarne. Hvarje socken är ock försedd med vaccinatörer, till erforderligt' antal. Fattigvården bar, de år, som denna berättelse omfattar, varit ombesörjd af pastor i hvarje församling med biträde af kyrkoråd och fattigvårdskommitteens ledamöter, i enlighet med derom af socknemännen uti allmänna sockenstämmor trälfade öfverenskommelser. I afseende på författniugarnes efterlefnad vid gästgifverierne, hafva kronolänsmannen tillsyn, och vidtaga, då oordningar äga rum, de mått och steg, hvartill omständigheterna, med tillämpning af gällande föreskrifter, kunna föranleda. Gästgifverihålloch reservskjutsning bestrides på sätt ofvan nämdt är, vid aila gästgifverierna å kustlandet, med 2 undanlag, af entreprenörer, liksom ock snöplogningen. Med undantag af ett värdshus i Ratha hamn, som under den tid af året, då segelfart idkas, besökes af en mängd sjöfarande, finnes å landel ingen tillåten krog eller näringsställe.
Prol.-Utdrag den 8 Augusti 1863. 509 S. D. Sedan Preste-Ståndet vid pröfning af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, J\l 34, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Jagtstadga, dels ock enskilda motioner i frågor rörande jagt, godkänt dels § 11 uti Utskottets förslag till Jagtstadga, med den ändring att de å femte raden förekommande orden: »efter bäfver från och med den 1 Januari till och med den 10 Julin utbytes mot orden: vefter bäfver från och med den 1 November till och med den 10 Juli», dels § 21 i samma förslag utan annan ändring, än att efter 2:dra momentets begynnelseord: »Var det elg», tillagts orden, »eller bäfver»; så beslöt Preste-Ståndet nu att vördsamt och vänligen inbjuda de öfriga Riks-Stånden att i dessa beslut med Preste-Ståndet sig förena. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o, angående afsöndring af jord Irån majorsboställe! Hammar vid Wermlands regemente till begrafningsplats åt Hammarö församling i Wermlands län; 2:o, om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande dels i 1862 års allmänna industrioch konstexposition i London, dels ock i den för landtbruks-alster och redskap innevarande sommar anordnade internationela utställning i Hamburg; 5:o, angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för islåndsättandet af åtskilliga broar å den så kallade Carl Johans-vägen i Jemtland, m. m.; och 4:o, angående pension å allmänna indragningsstaten åt aflidne Navigationsskole-inspektören m. m. C. A. Petterssons enka, Hilda Amanda Catharina Lundberg.
RiddersVapsk och Zldeln icke rager illa nv, at jag ömar för egen och Medbrödcrs ära. Hemliga Utffotter har uri dest berättelse om W-rket omnämnt nägra saker pa ek mindre fördelaktigt sätt. — Jag är mycket öfwertygad, ar jag skolar kunna wisa dem uti helt annan synpunkt, om tllfälke warit at fa förklara sig; menwörd, iaden för Riklens HHlofi. Ständer och deras wat a, Ledamöter i Hemliga U-stotrek alade mig den skyldigheten at tiga; Berättelsen end-st war sä norilism ILll nav icke tjlfälle war öpet ti! någon öfwerlaggning; och sa g afbrdar en annan tid. När nu likwäl en enjkilld Ledamot, Herr k^ajor 8rsftr, behagat inför Högloft. Ridderskap.'! och Udel» angripa Fullmägtiga med en tillvitelse, 6t de föraktat eller wanrvärdat Herrar ^svilorors gifna förordnanden, kan jag ä egna och Medbröders ivägnar icke hälla det til godo, jag kan icke erkänna dek för en sanning, utan mäste förklara, ar dck icke förhäller sig sa. Mer an 8 är äro sörflurna, sedan jag började såsom Fullmägtig deltaga uti Förwaltninge, af Lummer. kläder den riden kira irenne Iksviftaner af Merkel förrättade: hwarje gang ära föreskrifter as Ivooiiarerna lenniade, hwilka Fullmägrige genast fart riri all möjlig werkställighet; ek försummande deraf hafiva Herrar idsvilorsr wid paföljande Förrättningar icke anmärkt; de lära dä icke hasina gisivit annorlunda kundffap derom i sina Berättelser; ifrån Räkenikaps-kltskottet lär dä någon felaktighet i den delen icke wara anmäld; och Högloft. HemligaUkskottersBeratte!fe, som af trycket är utkommen , lemnar icke i agon anledning lii grund för et sadank påstående.
Desse BancoSedlar emottager den Finske Säljaren af den Svenske köparen: i stället för att sälja ein vara på den enskilde köparens Credit, säljer han den, om jag så må säga, på Bankens Credit. Att häraf någon förlust skulle förorsakas Sverige kan jag icke finna, utom i den händelse att Banken framdeles inlöste sina sedlar till ett högre silfvervärde än det hvartill Finnarne dem emoitagit; men som denna händelse är föga att förvänta; så torde man i det hänseendet kunna vara obekymrad; och det är troligen icke med uträkning på förbättring af vår Vexelcours och vårt sedelvärde, som Finnarne gerna emottaga Svenska BancoSedlar, utan emedan de här efter behof kunna köpa varor eller vexlar för desse sedlar, sorn de emedler 70 Den g September f m. tid aovända såsom bytesmedel inom sitt eget Land, Sådant var förbåi landet äfven den tid Finland lydde under Svensk spira, och det är lyckligt att det icke med detta Lands afträdande alldeles upphörde. Kanske håfve vi till en del att tacka denna omständighet, nem' ligen våra sedlars användbarhet i Finska handeln, för det att deras värde någorlunda bibehållit sig desse sednare åren, och på det hela icke undergått en betydligare försämring än den redan nog betydliga, sorn Finske ej mindre än Svenske innehafvare af Bankens Sedlar eller derpå lydande lordringar måste vidkännas i löljd af den stora Sedelutgifningen åren 1809 och 181 o, hvarigenom på en gång desse sedlars och fordringars verkliga värde till mer än hälften förminskades. Man torde medgifva att de Svenske B a nCoSedlar sorn äro i Finland eller komma dit, antingen qvarblifva der eller återkomma hit. I förra fallet fortfar Sverige att tillgodonjuta en Credit, sqm ingen ränta kostar; i det sednare betalar det med produeter eller med lör produeter erhållne vexlar en Credit, sorn det åtnjutit a erhållne Finska varor, öti intetdera fallet uppkommer, så vidt jag förstår någon förlust för Sverige.
Landshöfdingarnes uppsigt öfver socken-allmänningarne upphäfd; och kort derefter syntes regeringen betänkt, att, om det i öfverensstämmelse med allmänt bästa lät sig göra, emellan intressenterne låta dela Härads-allmänningarne, som förut blifvit förklarade för kronans tillhörigbeter. Till odling af kärr och mosse blef allmännings-intressent medgifven optionsrätt under 14 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29. ett års tid efter det 1805 års skogsordning kungjorts. Men, med anledning af den skada och olägenhet för alirnänningarnes ändamålsenliga förvaltning, dylik odling derstädes medförde, blef densamma, genom Kammar-kollegii cirkulär den 14 Mars 1824, förbjuden. För erhållande af skogsförnödenheter från allmänningarne måste delegarne fördelas i vissa klasser, af hvilka den ena hade företräde framför den andra; och till förekommande af den misshushållning med egen skog, som man ofta tillät sig, med utsigt att i framtiden erhålla hjelp från allmänningarne, föreskrefs Uttryckligen, att den, som med egen skog illa medfarit, ej borde åtnjuta understöd af allmänning. Sedan derefter de nyare national-ekonomiska åsigterna banat sig väg äfven hit och bragt i tvifvel fördelarne af egendom i Statens hand, väcktes vid 1809—1810 årens riksdag fråga om de publika skogarnes afyttrande till enskilde; och i skrifvelse, den 26 April 1810, anhöllo Ständerne, att Konungen, efter nödiga upplysningars infordrande, måtte bestämma, hvilka och huru stora kronans parker och skogar borde för allmänt behof qvarblifva, samt låta försälja de öfriga för allmän räkning genom auktion till den mestbjudande, som derå skulle njuta full eganderätt, mot erläggande af en viss grundränta.
Han uttryckte deri sina farhågor öfver det sätt, hvarpå tax:s-värdena skulle bestämmas, och uttalade derjemte den åsigt, att, då det sätt, som han ansett lämpligt, underkändes af Utslct, funnes ingen annan utväg än att grunda beräkningen på behfdlna inkomsten. Han säger, hvilket äfven anföres i ITtsk:ts Betänk.: »Om emellertid detta förslag icke vunne framgång, återstode ingen annan utväg, än att med stor möda och kostnad verkställa en fullständig uppskattning af all jord, till utrönande af dess verkliga afkomst; och skulle en sådan uppskattning lämpligast kunna verkställas af Kronofogden och två å sockenstämma för hvarje socken eller taxerings-distrikt valde jordegare. Såsom grunder för en sådan uppskattning borde stadgas: att hvarje hemman, hemmansdel eller lägenhet värderades efter dess afkastning i medeltal af spanmål, ladugårdsprodukter samt andra förmåner; att spanmålsvärdet beräknades efter nästföregående tio årens medel-markegång för länet och det öfriga ef - t Den 9 Maj e. na. 41 ter ortens pris; samt att från de sålunda uppkomna brutto-inkomsterna afräknades: a) fem procents ränta för det till jordens brukning erforderliga förlagskapital; V) minst tio procent af brukningsredskapens inköpspris för dess genom nötning årligen minskade värde; c) hemmanets eller lägenhetens alla onera och utskylder, äfvensom fördel eller undantag, så länge sådant fortfore; d) byggnadsoch underhålls-kostnad för till jordbruket erforderliga hus; samt e) jordens alia bruknings-kostnader; efter hvilka afdrag den netto-behållning uppkomme, för hvilken bevillningen borde utgöras efter samma grund, som för den behållna inkomsten af andra näringar kunde varda bestämd. Ville man derjemte efter fyra procent kapitalisera berörde nettobehållning, uppkomme egendomens rätta kapitalvärde.” Herrarne finna, att hvad jag yrkat, är i full öfverensstämmelse med vice Talmans förslag. Jag får anhålla om återremiss till Utsk:t, med hemställan att Utsk:t ville grunda bevillningen på fastighet efter behållna inkomsten, på sätt den utgår af alla andra näringar.
Den skall blifva mig ett ljus på den korta väg, mig återstår att vandra; den gör, att jag med lugn kan tänka på den långa skilsmessan från allt, hvad som är mig kärast, från fosterland och de få vänner, jag eger. Den gör också, att jag med glädje tänker på den sällhet, som jag så innerligen tror och hoppas ännu skall bli din lott på jorden, se’n alla sorger vikit med mig, som var din lyckas mördare.” ”Hvilken sällhet skulle väl numera kunna bli min lott?” sade Elisabeth vemodigt, ”jag har ju förverkat allt hopp derpå.” ”Du har ingenting gjort,” sade Rudolph högtidligt, ”du är oskyldig; ty du gaf endast vika för en ögonblicklig svaghet, men jag ensam är den skyldige. Huru väl om hela straffet träffat mig allena! Men så skall det hädanefter bli, jag känner det, ty med din lösta förbannelse återtogs straffdomen öfver oss båda, så att du blef den fria och jag skall hädanefter ensam bära det, som ännu ej är fullgjordt. Du deremot skall åter bli lycklig, nu vet jag det, och denna kunskap gläder mig. Du skall återfå honom, som min kärlek höll på att för evigt beröfva dig, honom, som du saknat och begråtit i så många år; han skall med ännu varmare kärlek än fordom omfamna dig, ty han återfår ju dig luttrad genom frestelsens skärseld. Detta hopp är det, som ännu kan uppehålla mig i de svåra, plågfulla stunder, som återstå innan vandringen är fullbordad och bördan lyftas från de axlar, som redan böjt sig under den. Och när jag engång, hvilket som jag hoppas sker snart, får lägga mitt trötta hufvud ner till hvila i den kalla jorden: då kan jag i skilsmessans stund med glädje tänka på den lycka I båda njuten och dervid äfven påminna mig den förlåtelse du skänkt mig.” En häftig darrning öfverföll Elisabeth vid dessa ord. Rudolphs spådom fann en genklang i djupet af hennes hjerta; nu visste hon hvad hon längtat och trånat efter, såg att också hon i tysthet hyst detta hopp utan att dock våga erkänna det ens för sig sjelf.
Blomqvist jemte synemän år 1856 anställd värdering af kostnaden för alia de å ifrågavarande vägsträcka nödvändiga spränguingsarbeten, upplages ensamt deuna kostnad till 2,227 R:dr 32 sk. Banko eller Riksmynt 3,341 Ridt50 öre. — Att detta språngningsarbete icke för delta pris låter nu verkställa sig, är att befara, med afseende å de sedan den tiden stegrade arbetskostnaderna. Utom det betydliga vägbyggnadsarbele, som sålunda blifvit skeppslaget ålagdt, har dess skyldighet alt underhålla färja eller bro öfver del sund, som skiljer Wermdön från fasta landet, helt nyligen förorsakat detsamma en betydlig utgift. — Den, enligt derom uppgjordt kontrakt, af eli bolag vid Skurusundet byggda och sedermera enskild egare tillhöriga bro, lill hvars underhåll hvarje mantal erlagl en viss årlig afgift, har under förlidet år, efter kontraktstidens förlopp, af skeppslaget öfvertagits emot en kontant ersättning till egaren af 14,800 Riksdaler. Då den kostnad, som föranledes af ifrågavarande väganläggning tillkommer icke lill följd af behofvet för skeppslagets egna bebyggare och den trafik de kunna åstadkomma, ulan till följd af andra för dem främmande ändamål, alldenstund Wermdö skeppslags innevånare så mycket mindre begagna denna väg, som den år särdeles backig, och de i allt fall, såsom jag förut haft äran anföra, endast undantagsvis begagna den, när sjövägen är slängd, sä ock då det icke synes vara med billighet öfverensstämmande alt de skola bekosta denna svåranlagda väg, föranledes jag vördsamt anhålla: alt Rikets Ständer ville såsom statsanslag lör utläggning till erforderlig bredd af vägen från Järla till Nyvarp och Bullandö å Wermdön anvisa Motioner i Bonde-Ståndet 186%, N:o 471.
LagVtskotiets Förslag N/o 152. ij N:o 152. Ankom till Exped. Utskottet den 9 Dec, 1829. Förslag till sammanjemkning af RiksStåndens serskilda beslut, , '\ anledning af Utskottets Betänkande N:o (52, och Utlåtande N:o 100, öfver åtskilige Motioner om ändringar i Concurslagen af den 13 fulii J818 samt Kongl. Förordningen den 22 October samma år om Edsformulair i Concursmål, Uti ofvanberörde Betänkande N;o 62, har Utskottet föreslagit, att 10 §. i 4 Cap. Concurslagen matte ändras till denna lydelse: "Häfver gäldenär tjenst i Riketdd ma han, intill dess Dom Öfver honom fallit , tjenst en ej förrätta. Den tjenst en i hans ställe förestår, njute halfva lönen ; dock ege den myndighet, under hvilken gäU denären, i och får tjensten , lyder, uppå anmälan af Gode männen eller Sysslo männen , pröfva och bestämma , huruvida den , som till tjenstens förvaltande förordnad är, md med mindre än halfva lönen dtnöjas, och huru stort belopp han, i sd - i6 LagUtskottets Forsing N:o 15*. dant fall, får uppbära. Af den andra hälften varde gäldenär så mycket tillagdt, sorn till hans eget, hans hustrus och oförsörjda barns underhåll tarf vas. Hvad öfrigt är tagen borgenärerne." I anledning af gjord anmärkning, att, da Tjensteman, som råkat i Concurstillstånd, ej må utöfva sin tjenst, innan genom laga kraftvunnen dom blifvit förklarad!', att han ej förverkat sitt personliga anseende, till orden: ”intill dess dom ofver honom fallit borde läggas: som vunnit laga kraft, tillstyrkte Utskottet i Utlåtandet N:o 100, att ofvan anförda mening måtte ändras till denna lydelse: intill dess laga kraftvunnen dom öfver honom fallit. Med bifall till detta tillstyrkande, hafva Vällofl.
Domkapitlets straxt derefter gjorda medgifvande, må dock härvid kunna anmärkas, alt 6 § uti nyssåberopade nådiga Bref, — innehållande att, »från ofvannämnda mål undantagas de, som angå religion eller sönd»äring och affall från den rena evangeliska läran, med hvilka ejler förra förfatlnin»garne kommer att förfaras,» — syntes från Consistorii pröfning undantaga de mål, som angå religion eller söndring och affall från den rena evangeliska läran, äfven *). Kedan i ett är 1537 af Metanchton afgifret betänkande, åberopadt i Förslag till Kyrkolag för Storfurstendömet Finland, tryckt 1845, sid. 205, heter det: »debet Magistratus, qui gladium gerit, prohibere haereses, hoc est impia dogmata, et panire hsereticos —• — sed in rebus obscuris praecedat ecclesias coguitio.» 87 då sådant inträffade med prester; men Domkapitlet anser en sådan tolkning uppenbart stridande emot författningens syftning, emedan, om åt orden »ofvannämnda måla, gåfves en så vidsträckt betydelse, att de omfattade alla de föregående §§na, komme man till den orimliga slutsats, att Domkapitlet skulle vara förb i nd rad t ej blott att afsätta utan ock att från tjensten på viss tid afhålla eller gifva föreställningar åt en affällig prest. Nämnda tolknings grundlöshet förmodar Domkapitlet ytterligare skola bevisas genom de åberopade aförra författningar», dem Domkapitlet lofvar att uppräkna. Hvad nu först angår »den orimliga slutsatsen», att
En af våra mest kända skalder har berättat den, som skrifver dessa rader, att, då han en gång för många år sedan såg henne i Trouville, han sällan sett en skönare kvinna än Pucks författarinna, där hon ilade fram, dristigt körande sin four-in-band m e d cigaretten mellan läpparne och piskan i handen. Hon var ej gammal, då signaturen Ouida började synas på en och annan kortare novell. Man har mycket undrat, huru denna signatur kommit till — saken är dock enklare än man tror. Hon har nämligen helt enkelt förenat den andra, tredje och fjärde bokstafven i sitt förnamn med första bokstafven i de och den andra i la — och den stora gåtan är löst. Hennes arbeten sönderfalla i tvänne vidt skilda grupper: sådana, i hvilka hon skildrar societetslif vet, och konstnärsromanerna. Bland de mest bemärkta af de förra äro Strathmore, Under two flags, Moths, Wanda, Lady Hilda och Chandos. Bland de senare Ariadne, hennes kanske förnämsta arbete, vidare Puck, Tricotrin, Pascarel, Signa och om man så vill T w o little wooden shoes. Hvad nu Ariadne beträffar, vill jag stanna några ögonblick vid den, alldenstund den kan sägas vara exponenten af Ouidas snille — att hon har snille försäkras oss med rörande trovärdighet af hennes varma beundrarinna, lilla miss Mary Corelli. Liksom Axel Klinckowströms mästerliga Svipdag Egilssons saga endast är fullt njutbar för dem, som studerat den nordiska mytologien, så är Ariadne endast skrifven för den klassiskt bildade. För den stora allmänheten torde denna underbara bok. denna passionerade lofsång till antiken, till E o m, till konsten, förlora sitt hufvudsakliga intresse. Ariadne själf, denna sällsamma flicka utan motstycke vare sig i lif vet eller i litteraturen, som vandrar till de sju kullarnes stad i tanke att finna den likadan som på Vergilii tid, är en karaktär, så vidt skild från nutidens unga damer som Jan van Beers från Apelles eller Herman Bang från Seneca. — Dock tror j a g e j, att man bör beklaga sig häröfver, ty det