Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då han vaknade, var solen nedgången, och aftonkylan inströmmade genom de öppna fönstren. Andre löjtnanten syntes i dörren. – Ha, ni är vaken nu, Skytte, sade denne. – Godt! Vindstillan fortfar, himmelen ser grådaskig ut, och vi få snart regn. Men det var ej detta, jag skulle rapportera, utan jag ville fråga er, om ni har något emot att, medan vi vänta på kapten Becker, titta in i det hål, som Ruys och jag bebo på detta i allo aktningsvärda fartyg. Hvaba? Jag tycker det vara skäl för varelser, som ödet hopbundit i samma koppel, att bilda närmare bekantskap. Ni eger emellertid att välja. Föredrager ni att vara ensam, så må ni bereda er derpå att jag i hela timmar plågar er med djefvulska löpningar på min flöjt. – Jag ingår på ert förslag, svarade Skytte, – så mycket hellre som jag känner ett lifligt intresse för er person och tror, att vi kunna blifva vänner. – Såå? Det fägnar mig ... Nå, hjelp mig då att muntra gamle Ruys, som i afton är alldeles kollrig. Det måtte vara väderlekens skull. Gubben har tjockt blod och bär, han som andra, ett slags mask i hjertat, hvilken just plär vakna och suga på hjertrötterna i stunder som denna, då natten är inne, himmelen lofvar regn, och hjertats egare vill sofva. Gubben väntar oss i det omnämnda hålet vid en flaska vin och en supé, så god som Scyllas kock förmår tillreda åt sitt stränga befäl. Skytte följde andre löjtnanten till dennes och Ruys’ gemensamma kajuta. Den gamle flibustieren satt vid ett med flaskor och bägare belamradt bord, framför en lampa, hvars sken föll på hans ansigte och visade dess af en hemlig ångest stämplade drag. Han syntes vid de begge ynglingarnes inträde uppvakna ur djupa tankar, ty han spratt till och betraktade dem med en själlös blick. Kajutans utseende gaf tillkänna, att hvarken förste eller andre löjtnanten voro måne om beqvämlighet.
I afseende å Hr Dalmans förslag, att R. o. Ad. må instämma i PiesteStrs beslut, får jag erinra, att någon inbjudning derom icke blifvit af Utsk. gjord. Förslaget är således alldeles nytt, och jag Öfverlemnar till Hr Gr. o. Landtm, hvad afseende derå lagenligen må kunna fästas O O Gr. Frölich: Då jag yttrade mig i förra punkten, tillika nnagaf jag tillräckligt, det jag erkänner den sats, att intet Stånd kan ändra ett redan fattadt beslut, utan på grund af inbjudning. Således, och då någon sådan uti förevar, punkt icke ägt ruin, anser jag Hr Dalman hafva saknat fog för det yrkande, han framställt, att R. o. Ad. måtte förena sig med PresteSt ; och jag tror, att Hr Dalman gjorde klokare för sjelfva saken, orri han, utan tillägg, förenade sig med mig. Hvad beträffar Gr. Gyldenstolpes och Frih CederStromS yttranden, har jag, vid uppfattningen af deras argumenter, funnit dessa bestå endast deri, att de värda ledamöterna icke kunnat inse, huru voter:s-propos:na skolat uppställas på annat sätt, än som skett. Det må de sjelfva bäst veta; men jag för min del måste inse, att ett Stånds mening icke bör föredragas ajne Stånds, då dessa sammanstämma. Det är obestridligt, alt alternativet af rent afslag till allt anslag i denna del har 2:ne Ständ, nemi. Borgareoch BondeSt:n, förslg, då deremot icke något af de öfriga håda alternativerna har mer än ett Stånds beslut.
Jag önskar alci remiss af delta betänk. icke så myckel för ali påskynda småsedlnrnes afskaffande, som icke mera, på del na fråga i förening med frågan om myntenheten Bestämdt får jag dock yttra, att jag delar den bär af Hr von Troil uttryckta grundsats, alt vi förr eller sednare mäste ställa så lill, att vi få småsedlarna dragna ur röielsrn oell ersatta med silvermynt. Hr Hjerta J Jag har visst icke något anspråk uppå, alt min värde vän Hr Stuart skulle noga afhöra mitt förra yttrande, mot hvilket han här nppträdt; men om han det linde gjort, så hade han utan tvifvel bemärkt, att jag sjelf genast rättade det af honom nnmäikta misstaget, hvilket jag ansett mig böra till prot. erinra. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anser Utskts betänk, hafva blifvit öfverdrifvet och orättvist klandradt, ty det är utan tvifvel öfverensstämmande med allmänhetens önskan och beqvämlighet, hvilken, då bankens säkerhet icke ari fråga, bör företrädesvis afses, Utsk. med dess närmare sakkännedom naturligtvis förbehållet alt föreslå hvad del anser lättast. Bland de skäl, som emot Utskts hemställan blifvit anförda, är i ruin tanke intet af väsendtlig vigt, mer än hvad Hr von Troil andragit. Men jag tior äfven detta, lill en stor del, förlora siri betydenhet, i händelse R. St., arg:de bnnco-vinstens användande och privatbankernas rättighet att utsträcka deras rörelse, vidtaga sådana beslut, att bankens säkerhet lika litet äfventyras från denna intill nästa riksdag, som linn varit äfventyrad ifrån den sista till den innevarande. Om silfvermynt af mindre valör skulle allmänheten påtvingas, så skulle deraf följa mistningen af den beqvämlighet, sorn begagnandet af mindre sedelmyntsvalörer nu medför.
Det skulle visserligen finnas ett medel, att lösa detta dilemma, nemi. att genom ett representativt mynt, som icke trycker pä Bankens metalliska cassa, lätta rörelsen å ena sidan, utan alt på något vis blottställa realisationen och myntvärdets bestånd på den andra; ett medel med fördel begagnadt i alla andra Europeiska länder. Men detta medel möler så många motståndare hos oss, att man svårligen ännu [ian hoppas pä dess antagande. Det enda medel, hvarigenom problemet skulle kunna lösas, vill man således icke begagna, och hvad är då alt göra? Alt den restrictiva åsigten vill tillintetgöra privatbankerna är naturligt; deremot finnér jag det högst inconscqvent af dem, som söka rörelsens utvidgande, alt de meddelst reglemeutariska föreskrifter, sådana som de, att privatbankerna skola röra sig endast med Bankens sedlar, eller ock höja minimivaleuren af deras egna sedlar lill ett belopp, som gör deras spridande i landet omöjligt, gå till samma mål, nemi. privatbankernas upphörande. Dessa banker hafva nu i omlopp cn summa af 5,000,000 r:dr b:co utöfver de 2,000,000 r:dr, som de äro förbundna lill alt hafva i bancosedlar. Jag vill hemställa, huruledes skulle dessa fem millioner kunna ersättas, om privatbankerne upphöra? Alt draga in dem helt och hållet, och således minska rörelsecapilalet, som redan är nedsatt ifrån 30 till 23 millioner, med yttermera fem millioner, hvarigenom det skulle blifva nedsatt till IS millioner, kan jag för min del icke tillstyrka och skulle anse det i högsta grad vara skadligt för landets förkofran. Att ersätta dem med bancosedlar kan jag Den 25 Januari f. m. 451 lika Hiel tillstyrka, som Bankens siifverfond redan nedgått från 7 millioner till 3 millioner. Man har således ingen annan utväg än alt bibehålla privatbankerna, under octrojens förnyande på visst antal år.
Ux krotocollo^ 6. Lri lik man. Utdrag af prstocollet, hältet hos Heder, wärda Bonde-Ständet, wid Urtima Riksdagen L Orebro den 28 Maji 1812. S. D. (Efter erhallen del af det Memorial, som En af Rikets Herrar m. m. Grefwe Brahe, den 2z i denna manad, hos Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifwit, angående flyttande pa Stat af de till Institutet för Blinda och Döfstumma, wid i809 ars Riksdag anstagne zzzz Riksdaler 16 flBancomynt, förenade Bonde, Ståndet stg med den Re - Den 28 Majk. Z87 Remist till Stats-Utskottet, som Högloft. Ridder, skåpet och Adeln widtagit. llt supra. Lx krotocollo, 6. Lrinkmatt. Utdrag af protscollet, hället hss Heder, wärda Bonde-Ätandet, wid Urtima Riks» dagen i Orebro den 28 Maji 1812. S. D. (Efter uppläsandet af Högloft. Nidderska, pets och Adelns pa bordet liggande Protocolls Utdrag af den sz i denna manad, förenade BondeStander sig med det deruti innefattade Bestut, om utfärdande, genom Expeditions-Utskottets försorg, af den Znstruclion för Nevisorerne öfwer StatsBancooch Riksgälds-werten, som redan wid Riksdaam i8io af Riksens Ständer blifwit bestulen. supra. klx krotocollo, 6. L ritt k man. Utdrag af protscollet, hället hos Hederw. Bonde-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 23 Maji i8t2. S. DRemitterades: Till Bewillnings-Utskottet: no Kongl. Majus Nådiga Proposition tist Riksens Stander angående Tullverket. Gifwen Orebro Slott den rz i denna manad.
inskränker jag mig till mirt första framställning att få t morn, att jäg så må säga, uti Utsk:s slutliga utlåt, föredraget, I öfrigt anser jag mig böra Svära på den hemställan, som Gr. V. Fersen gjort till mig personligen, att orsaken, hvarföre jag önskade Särskild föredragning af sednare morn., som innefattar en tillstyrkan af und. anhållan hos K, M., att tili den kungörelse, sorn i nåder kommer att Utfärdas - Den a3 Juli f. m. *7 eias, angrde tipphäfvande af det medelst K. Kungör, d. 18 Mars 1818 allmänheten tillkiinnagifna beslut om inskränkning i utvexlingen af silfver emot Bankens transportsedlar, jemväl matte bestämdt förklaras, att fr. o. ni. den dag, då silfverutvexlingen åter tager sin början, alla utgående skatter och onera komma att beräknas efter enahanda grund, som i myntbestamningslagen d. i Mars i83o finnes fastställd, ingalunda afsåg någon ändring i hufvudsaken af detta tillstyrkande; ty hvem skulle icke önska, eller hvem skulle icke vara öfvertygad om nödvändigheten deraf, att hvad vi besluta om utvexlingen äfven skall sträcka sig till alla liqvider och skatter efter vexlingsgrunden. Men när det blifvit satt i fråga att föredraga alltsammans på en gång och besvara allt på en gång, vill jag väl se, sedan man med ett generelt ja bifallit Utsk:s utlåt., huru man efteråt skulle få den nödiga redactionsforändringen i detta s. k. tillstyrkande. Det förefaller mig, som om Utsk. här tillstyrkt JEt. St. att i lind. anhålla eller, med andra ord, i önskningsväg supplicera om att få fatta elt beslut, att alla utgående skatter och onera fr. o. m. utvexlingsdagen må erläggas antingen i sedlar eller silfver efter den bestämda vexlingsgrunden. Att Utsk. tillstyrker att Framställa det i önskningsväg, som borde framkomma i beslutande, anser jag icke vara R. o. Ad. värdigt.
Ilo Att näringsfrihetens tillämpning och reglementerandet derom icke innefatta egenskap af Stånds-privilegium, samt att båda Statsmagterne blifvit ense derom, att frågan örn en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk är af ekonomisk beskaffenhet, och följagtligen beroende endast af E. K. Mis Nådiga pröfning och afgörande; 2:> att samma fråga, så vidt den önskningsvis kunnat bero och framställas af Rikets Ständer, redan vid Riksdagen 1823 blifvit slutligen behandlad medelst tre Stånds i Grundlags-enlig ordning vidtagna beslut, samt B >rgare-Slåndets till E. K. M. i underdånighet aflåtna serskilda skrifvelse!-, jemte i sammanhang dermed år 1830 ingifne förslag till reglementariska stadganden i förevarande ämnen; i följd hvaraf, under loppet af sistlidne Riksdag, de tre Stånden gemensamt och Borgare-Ståndet serskildt ytterligare hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att näringsfrihets-frågan i sin helhet måtte snart, medelst allmänt lagsladgande, blifva slutligen afgjord; och 4i6 Expeditions-TJlskotlets Förslag lill und. Skrifvelse> 2V.-0 iSG. 3:o att under de många år, som förflutit, sedan fråga väcktes om näringsfrihetens bestämmande, åtskillige jemkningar i detailler väl blifvit medgifne, men de egentliga princip-frågorna dock ännu icke blifvit löste, ulan, i följd af motsatta opinioner, antagit den rigtning, att någon sammanjemkning icke kan tillvägabringas och att således allt debatterande inom de serskilda Riks-Stånden för ett dylikt ändamål måste blifva onyttigt samt föranleda snarare till ämnets inveckling än utredande; i följd af hvilket allt Rikets Ständer anse enda möjligheten alt snart komma till reda i ett tillstånd af oordning och förlägenhet vara, att Kongl. Majit läcktes begagna
Björkmans reservationer anförda, att nemi. ett fortfarande monopolium åt K. theatern i Slockholm vore stridande mot 60 §. Iteg.F. I öfrigt tror jag R. o. Ad:s omdöme i denna fråga vara så stadgadt, att vi kunna förena oss om återremiss af betänk., utan någon vidlyftig discussion. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag är bland dem, som väckt motion om frihet till theatrars anläggande äfven i hufvudstaden , och jag har löga att tillägga hvad jag i min motion i ämnet anfört. Jag finner med tillfredsställelse att, då jag icke kunnat erhålla tillstyrkande å motionen, åtminstone 12 ledamöter af Utsk. reserverat sig emot afslaget hufvudsakligen på den grund, att. det icke är rättsén ligt, att någon monopoliserad theater skall finnas i hufvudstaden , utan att en fri taflan i delta som i alla andra fall bör få äga ruin. Besynnerligt vore det, 0111 någon rival emot den stora theatern kunde uppstå, då den har fri local, särskildt anslag och står under Konungens eget nåd. hägn. Jag för min del är åtminstone öfvertygad, att, äfven om det af mig påyrkade tillståndet lemuades, man likväl ej skulle få se någon ny theater här uppstå. Det är således endast för principens skull, som jag väckt motionen; och ingen lärer undgå att finna, det någon skada icke skett, men mycket obehag undvikits, om beslutet långt för detta blifvit, i öfverensstämmelse med rättvisa och billighet, fattadt. I motsats med den siste talaren instämmer jag i Gr. Horns reservation jemväl i afseende på den föreslagna censuren. Jag tror, ött det är en brist i vår lagstiftning, både i civilt och politiskt hänseende, att icke något correctiv finnes emot sjelfsvåld - Den 5 Juni 1'. ra. våld på våra theatrar. Jag anser det således nödigt, alt en af båda Statsmagterna ordnad ändamålsenlig censur finnes; och jag skulle med obehag se, om man af ovilja för ordet förbisåge nyttan af åtgärdens införande uti ifråga var. afseende. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Uti Administration des Postes fordras ännu två års surnumerariat, men efter den tiden tillträdes den antagna 1,200 fr. lön. Före 1848 utdelades vid nyåret till extra-ordiuarier, som deraf genom arbete gjort sig förtjente, gratifikationer af 100 till 600 fr. (50—300 r:dr b:co); men sådant har nu uphört och är förbjudet”. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs ånyo Vällofl. BorgareSt:s, d. 19 dennes på bordet lagda prot.-utdr. af d. 15 i denna månad, innehållande inbjudning till H. R. o. Ad. samt Högv. PresteSt. att förena sig i det af Borgare och BondeSt:n beslutade bifall till 36 § af StatsUtsk:s utlåt. N:o 30 i anledn. af R. Sl:rs år 1849 församlade Revisorers berättelse, ang:de granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, hvilken § afser frågan om K. Landtbruks-akademiens räkenskapers öfverlemnande till K. Kammar-rättens granskning. Hr Adelborg, Anders Otto: Som Landlbruks-akademien är ett allmänt, rikets verk, och alla rikets embetsverks räkenskaper äro underkastade granskning i Kammar-rätten, så kan jag för min del icke finna anledn. hvarföre Landlbr.-akademien mera än alla andra verk och inrättningar skulle vara undantagen ifrån en slik granskning. Akademiens fonder hafva till stor del tillkommit genom allmänna medel och har troligen, i den mån landtbruk och landtmanna-näringar lill vexa, att vänta tillskott; och skulle jag derföre tro, att med afseende å den ordning och reda, som visat sig i hennes räkenskaper, direktionen sjelf borde önska att föreskrifterna rör:de alla andra verks redogörelser äfven blefve gällande för akademien.
Då under öfverläggningen om realisationsfrågan upplyst blifvit, att Svensk jordegendom dels i allmänna Cassör dels hos enskilda personer finnes skuldsatt till ett betydligt belopp , samt bekant är, att jordegendom i Sverige genom utvidgade låneanstalter, ett dåligt mynt och osäkerheten i myntväsendet fått uppjagade pris, så att sällan något egendomsköp kan göras, som gifver mera än 4 proc. afkastning; så hern stäl - Den i Mars e. m. 121 ställer jag, att ali ränta å penningelån må genom allmän lag nedsättas till 5 proc. för hundrade, en åtgärd, som liemtar skäl såväl från det förhållande, att alne slag af ränta nu äro gällande, nemi. 5 proc. till Disconterna och någon annan Cassa, under det att lagen bjuder, att 6 proc. är den lagliga räntan, som ock att den räntebetalande jordägaren drabbas af denna räntebetalning, under det att ännu icke någon beskattningsmethod blifvit uppfunnen, som trä (får capitalisten, hvilken i ali maklighet förtär den ränta, arbetsamheten åt honom hopsamlar; äfvensom, att räntan å discontlån må nedsättas till 4 proc., då den nedsättning, som redan blifvit gjord till 5 proc., föga minskar utgiften af 6 proc., när ränteförskottet och arfvoden tilläggas. Det är Banken, sorn drager vinst af Discontverket; men hvad är det för skäl, att den allmänna välmågan ingår i Banken , under det den gäldskyldige mer och mer utblottas genom hög räntebetalning? jag yrkar derföre på räntans nedsättande till 4 procent, jemte 2 proc. straffränta, i BancoDisconten ? Att detta mitt förslag får mycken motsägelse, derom gör jag mig öfvertygad; men det torde dock ej saknas någon, som instämmer med mig i deri önskan, att välmågan, så mycket möjligt är, måtte jernnäs mellan Svenska män, hvartill räntaris nedsättande nödvändigt skall bidraga, såsom en jemnkning emellan den fordrande och den skuldsatte. Jag anhåller, att detta mitt anförande må blifva corn* municeradt med resp. MedSt. samt remitteras till LagUtsk.
Der säges: ”Den framgång , Menighets-förvaltningen ”redan medfört för de åt dess vård öfverlem”nade ämnen , talar för dess ytterligare begagnande , till nytta för den enskilde , och till ”besparing för Stats-Cassan, Skälen till för* ”delaktigheten af detta förvaitningssätt äro ^förnämligast : att det kostar litet eller intet , ”emedan styrelsens ledamöter i allmänhet målsta åtaga sig besväret utan vedergällning e”mot samma förpligtelse för alla öfrige med’’lemmar af menigheten; alt de styrande ega *9 Sid. 199, Cancelli - Rådet von Hattmansdorffs förslog, j afd. 112 "sakkännedom 5 emedan de tagas bland örtens ''innebyggare eller närjngs-idkare; att de egä "förtroende af dessa, emedan de sjelfve välja "dem. Förtroendet och sakkännedom i förening , sätta Menighets-förvaltningarne i stånd, ’’att förekomma och i godo bilägga tvister, "som eljest skolat afgöras vid domstolarne, "De mål, som i sin ordning böra af förvaltningsmyndigheter behandlas , kunna genom "Menighets-styrelserne blifva bättre utredde. "Hela inrättningen har dessutom den välgörande syftningen j att lära medborgare sköta *’sig sjelfva , att förtroendet , som den innebär, förädlar och uppmuntrar, hvaremot dt ti "tanklösa lydnaden, som godtycket kräfver , ,5förslöar och förringar undersåten,’’ Till följe af hvad sålunda blifvit anfördt, Och då den egenteligen åkerbrukande classen här i Riket utgöres af ett Bonde stånd , hos hvilket sjelfständighet och god urskillning alltid utgjort grunddragen ; har Utskottet icke kunnat undgå , att upprätta förslag till Municipaleller Menighets-styrelse; 1 en då införandet deraf beror på åtskilliga locala förhållanden, och jemväl synes genom godvilligt begifvande böra beredas: sä får Utskottet vördsamt hemställa , om icke Riksens Höglofl.
Derefter upprättas ett omröstningseller val”prot. hvilket underskrifves af ordform och ledamöterna ”vid bordet, samt genast uppläses.” Jag anhåller om remiss af dessa förslag till Ridd.- Utsk., som torde blifva i tillfälle alt upptaga deni till pröfning i sammanhang med återremissen. Remitterades lill Ridd.Utskottet. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, anförde skriftligen: Med anledn. af K. M:s nåd. propos., afseende, att R. H. St. ville åt Generalen ra. m. Gr. Adlersparres enka bevilja en pension, svarande mot bemälda frus behof och hennes mans förtjenster, har jag ansett mig uppfordrad att göra följande motion: D c ii a5 April. Ifall R. II. St. skulle finna skäl uti att bevilja enkan efter Generalen in. tn. Gr. Adlersparre en pension för hennes mans förtjensters skull, — det måste vara deni han förvärfvade då han stod i spetsen för vestra armeen, ty genom något annat känner jag icke att han excellerat — vågar jag föreslå och kan ej annat än anse för i högsta grad billigt, att R. St. äfven bevilja ett anslag till pensioner åt enkorna efter de soldater, hvilka val lupo samma faror med bemälde Hr General, men, i motsats med honom, varit lottlöse vid Irågan om belöningar, — enkorna efter de soldater, hvilka löljde bemälde General på tåget mot sin Konung; jag menar enkorna efter soldater af vestra ninie en. Iliand dessa tror jag isynnerhet böra ibågkommas enkorna efter soldater af Dal-reg:tet och af Carlstads jägare; ty dessa voro de förste, hvilka svuro upprorseden, eller vackrare uttryckt, svuro att rädda fäderneslandet. Jag tror R.
Sig i tillfälle att pröfva, huruvida sjelfva ideen, som legat till grund för den önskade förändringen, kunde förtjena Nådigt afseende. 244 Den 21 December f. m. Jag instämmer derföre gerna uti den önskan, att en underdånig skrifvelse måtte till Konungen afgå, framställande Ridderskapets och Adelns anhållan, att, innan en ny Riddarhus-Ordning utfärdas till efterföljd med de förändringar, som Kongl. Maj:t täckts sanctionera, den öfriga delen af den föreslagna nya Riddarhus - Ordningen, måtte undergå Kådig granskning; dock anhåller jag, och ur flere skäl anser jag det för alldeles nödvändigt, att uti skrifvelsen mätte framställas skälen, hvarföre Ridderskapet och Adeln företagit en omarbetning af Riddarhus-Ordningen, att nemligen: Ridderskapet och Adeln anser de stadganden, sorn. röra Adeliga värdigheten och A' delns representationsrätt, böra skiljas från de stadganden, hvilka angå Riksdagsmanna-rättighetens utöfvande, såsom gemensamme för alla Stånden, och redan bestämde af Grundlagarna. Herr Rosenblad: Jag har ingenting emot det tillägg, som Grefve von Schwerin nu gjort, hvadan jag anhåller om proposition i enlighet dermed, och med mitt förut afgifna förslag. Herr von Hartmansdorff: Jag vill ytterligare fästa uppmärksamheten på en omständighet, som, då jag nyss yttrade mig, måhända icke blef nog utvecklad, den nemligen, att då Riddarhus-Ordningen innefattar stadganden, å ena sidan rörande Ridderskapets och Adelns rättigheter, och å den andra Regeringens, så skulle, om man erkände Kongl. Majrts rätt att bifalla vissa, jaen afslå andra delar Den ti December f. m. 24? af författningen, det vara möjligt, att endast de §. §. antoges, hvilka syntes fördelaktiga på Styrelsens sida, men att de åter, som syntes fördelaktiga på Riddefskapets och Adelns sida, ogillades. —•
Helleforss Silf lergrafva och Krigskärns SilJ v er,malmfält, uti Ljusnarsbergs Socken drifvas nu mera endast på försök att åtkomma malm, som uti gamla Grufvors bottnar förmodas vara qvarlemnad efter forntidens brytningar; hvilket ändamål likväl hittills förfelats. Cobolt-Grufvorne i förstnämnde och Hammars Socknar, som 1822 och de nästpåföljande åren öfver hufvud producerade 34>ooo marker ren Cobolt, och sysselsatte öfver 800 personer, hafva, för bristande afsättning, sedermera tid etter annan måst inställa flere af sine arbeten, samt å dem begagna så kalladt hvilostånd. För närvarande äro blott Trenne Grufvor under bearbetning, utur hvilka, tillika med hvad som, genom serskilde kostsamrue Bokoch Slamverks-iurättningar, utur äldre Varp och så kallade Syltsamt Mos-högar samlats, sistledit år endast erhölls 7,659 marker Cobolt, hvarå, såsom utan ali efterfrågan, något välde nu ej kail sättas. Utaf de i föregående Berättelser omförmälte tvenne Koppar-Gi ufvor, bär den vid Håkansboda i Rambergs Socken, i anseende till Malmfyndighetens betydliga minskning, Malmens åtagande i halt, jemte ökad kolåtgång till smältningen, med Eders Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, sistlidet år blifvit nedlagd; hvaremot den så kallade Stor-Grufvan i Nya Kopparbers Bergslag ännu bearbetas, ehuru afkastningen i medeltal under de sista fern åren icke stigit öfver 40 Skeppund Gar-koppar, som, efter i3o R:dr Banco Skeppundet, i värde uppgått till 5,200 R:dr. bbur det för några år tillbaka med arbete belagde Hesselkulla östra Malmfält i Wintrosa Socken hafva på de sist förflutne 7 åren erhållits omkring 700 Skeppund, till 6 procent skattad kopparhaltig Malm, årligen, 11 hvaraf en betydlig del blifvit afförd till Laxå Bruk i Yester-Neriket, der, enligt liders Kongl.