Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om desse, Statsanslaget öfverskridande, dispositioner af större summor fått vara kände vid 1825 års Revision, hade Revisorerne förmodligen, åtminstone jag, ansett sig, i stöd af 3 §. i Instructionen för Revisorerne, förbundne lill det omdöme, att anslaget varit öfverskrida, samt att för HufvudTitlarne lån så mycket mindre borde få upptagas, som genom HufvudTitlarnes skuldsättning till framtida ersättning, Statsregleringen skulle illuderas, och ändamålet med HufvudTitlar för Statsutgifterne alldeles förfelas; och om Konungen fästat Nådigt afseende på en sådan erindran, så torde, till inskränkning i de nu fÖreslagne betydligare ärsättningarne, antingen de omförmälte hästarnes antal kunnat minskas, eller andre utvägar, än låne-anstalter, kunnat i den vidtomfattande tredje HufvudTileln utfinnas. Jag har ej kunnat för - 38 Den 9 Februarii f. in. stå, på hvilken grund och i hvad ändamål Statsförvaltningens kännedom skulle vara förborgad för nationens ombud i flere år, då Grundlagen icke betager dem en sådan naturlig rätt, och då hvarje enskilt man äger laglig rätt, och utväg att förskaffa sig samma kännedom, som nationens ombud förvägras, hälst, jemlikt Tryckfrihetslagen, hvar och en är berättigad att i StatsContoiret utlösa afskrift af hvarje dit ankommande Konungabref, och torde, i sammanhang härmed, den erindran icke vara öfverflödig, att då StatsUtskottet, i anseende till granskning af Statsförvaltningen, är i samma cathegorie som Revisionerne, ehuru vid de sednare den torde mera noggrannt förrättas; så skulle StatsUtskottet, genom godkännande af den principe, att granskning af räkenskaper och förvaltning böra åtföljas roed analogie af hvad som händt Revisorerne, icke äga granskningsrätt öfver Statsforvalningen, närmare intill närvarande tid, än för år 1826, samt böckerne och räkenskaperne för följande åren för Statsverket, till alla dess delar, kunna för StatsUtskottets kännedom tillslutas, hvilket jag förmodar, att åtminstone Rikets Ständer sjelfve icke lära medgifva.
Vidkommande slutligen den gjorda anmärkningen, att en del landskap, såsom Dalarne, Gestrikland, Helsingland m. fl., skola vara lagligen berättigade att undslippa all ytterligare rotering, m. m., så och då rote-indelnings-förrättningarne ännu ej äro å dessa ställen afslutade samt Utskotten sålunda ej eller kunnat komma i tillfälle att af den nya roteringen derstädes taga kännedom, och då dessutom väg till rättelser i RoteringsCommissionernes origtiga och mot lag stridande åtgärder, der sådana möjligen egt rum, är öppen lemnad, på sätt Författningarne föreskrifva, anse Utskotten sig vid sådant förhållande förhindrade alt tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd för närvarande i anledning af den gjorda anmärkningen. Stockholm den 7 Juni 1841. Emot Utskottens förestående Utlåtande anmäldes reservationer af:
Dessutom innebär sjelfva förseglingen icke den ringaste försäkran mot underslef, enär sigillaftryck, utan minsta svårighet, kunna till fullkomlig likhet eftergöras genom de enklaste utvägar, samt på galvanisk väg till yttersta fullständighet kopieras med högst obetydlig kostnad, såsom hvarje technicus har sig väl bekant *). Säkerheten för kontrolluppbördens riktiga ingående måste således ligga i en sådan fördelning af göromålen vid Kontrollkontoret, att, såsom hittills skett, kontrollanter och uppbördsman icke hafva något gemensamt enskildt intresse; hvilket förhållande vid Kontrollkontoret blifvit ytterligare skärpt genom den Kontrollören beviljade andel (5 procent) af uppbörden, till följd hvaraf dennas uppdrifvande blir hans egen fördel. Att om full redogörelse för poster till ett belopp af ofta några skilling, men merändéls om en eller ett par riksdaler, misstro personer, på hvilkas ordentlighet, pålitlighet, samvetsgrannhet och oegennytta sjelfva garantien för fulla värdet af hela rikets egendom i förarbetade ädla metaller hufvudsakligen beror, synes dessutom innebära en stark motsägelse, äfven om icke, såsom nn likväl skett, alla erforderliga, med göromålens gång förenliga, säkerhetsmått för en riktig redovisning oaflåtligen iakttagits. De underdånigst åberopade förklaringarne visa, att förfarandet i detta hänseende varit samvetsgrannt. Under de förhållanden, som af Amanuenserne och Kontrollören vid Kontrollverket blifvit framställda, och af hvilka synes, hurusom Rikets Ständers Revisorer kommit att uppfatta, på ett med verkligheten mindre öfverensstämmande sätt, just de omständigheter, hvarpå deras afgifna yttrande hufvudsakligen beror, torde ock den mot undertecknad Öfverdirektör gjorda påminnelse, — innebärande, att han icke vakat deröfver, att Kontrollkontorets tjenstemän behörigen uppfyllt sina åligganden, — icke fordra någon särskild vederläggning. Kontrollkontorets läge inom samma hus och i samma ingång, der Öfverdirektöreu har sitt boställe, äfvensom de jemna kommunikationer, som 'emellan Myntet och Kontrollverket måste äga rum, samt Kontrollverkets korrespondens med landsorterna hafva till följd, att lian gemenligen *)
Denna Domstol, som Riks-Rätt kallas, skall i sådant fall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea Hof-Rätl, hvilken deruti före Ördet, Presidenterne uti alla Rikets Collegier Fyra de äldste Stats-Råd, Högste Befälhafvaren öfver de i Hafvudstaden tjenstgörande Troupper, Högste närvarande Befälhafvaren för den vid Hufvudstader. för lagde Escadern af Arméens Flotta, tvenne de äldste Råd i Denna Domstol, som Riks-Rätt kallas, skall i sådant fall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea HofRätt, hvilken deruti före ordet, Presidenterne uti Rikets Krigs-, Kammar-, Bergsoch Commerce Collegicr samt KammarRätt, Fyra de äldste StatsRåd, Högste Befälhafvaren öfver dei llufvudstaden tjenstgörande Troupper, Högste närvarande Befälhafvaren för den vid Iiufvndsta - Constitutions-Zjtskottets betänkanden. 23 Svea HofRätt och det äldste Råd i hvarje af Rikets Collegier. Då antingen Justitiae Cancelleren eller Justitia Ombudsmannen finner sig befogad att Högsta Domstolen samfällt eller särkilde Dess Ledamöter inför RiksRätten tilltala, aske han hos Presidenten i Konungens och Rikets Svea Hof-Rätt, såsom Riks-Rättens Ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas. Presidenten i HofRätten foge derefter anstalt om RiksRättens sammanträde, för att kallelsen utfärda och målet vidare i laga ordning behandla. Skulle emot förmodan han detta underlåta eller någon af de öfrige förenämn - den förlagda Escadern af Arméens Flotta, tvänne de äldste Råd i Svea HofRätt och det äldsta Råd i hvarje af de Fem här ofvan nämnda Collegier. Då antingen JustitiaeCancelleren eller Justinaa Ombudsmannen finner sig befogad att högsta Domstolen samfällt el er särskilde dess ledamöter inför RäksRätten tilltala, aske han hos Presidenten i Konungens och Rikets Svea HofRätt, såsom RiksRättens Ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas.
S. D. Elter skedd föredragning remitterades till Konstilulions-Utskottet Kongl. Maj.ts nådiga Proposition, angående ändring i Regerings-formens och Riksdags-ordningens föreskrifter om Riks-styrelsens förande i vissa fall. S. D. Till Stats-Utskollet remitterades dels Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner: 1:o om pension å Allmänna Indragnings-istäten för t. f. Förste Bataljonsläkaren vid Elfsborgs regemente Medicine Doktorn F. U. Kjellenberg då han från sin inuehafvande Bataljons-läkare-befattning afgår; och 2;o angående begrafningsoell öfriga kostnader med anledning af Hans Maj:t Konung Oscar den d:stes dödliga frånfälle; samt Skrifvelse i anledning af gjord framställning om ytterligare statsbidrag till kanaloch slussanläggningarne vid Dejefors, eller förändrad plan för fullbordandet af nämnde kommunikations-led, jemte dervid afgifna yttranden; och dels en af Paul Andersson från Jemtlands län med stöd af 5 6 §. R. 0. väckt motion om anslag till en elektrisk telegraf-anläggning emellan städerna Sundsvall och Östersund jemte dervid afgifna yttranden. S. D. Kongl. Majits nådiga Skrifvelse med förslag, angående förändrad organisation al' Hypotheks-inrättningarne i riket remitterades till Banko-Utskottet för att behandlas af samma Utskott jemte det eller de Utskott ärendet i öfrigt kan röra. S. D. Vid föredragning af Stats-Ulskoltets Utlåtande: N:o 86, angående fortsatt utförande af jernsvägs-arbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel biföll Ståndet allt hvad i Utlåtande blifvit föreslaget, med här nedan antecknade undantag: 3:de punkten om anslag för anläggning af en sammanbindnings-bana från Westra stambanan i trakten af Halsberg till Örebro afslogs och antogs, i stället hvad Riksgälds-afdelningen hemställt och i Herr Hiertas vid denna punkt afgifna reservation finnes intaget. 11: te punkten afslogs. Bih. till R. St.
Skolandes Utskottet, i frågan 0111 de Extra Stats-Anslagen, tillika yt - Stats-Ulskottets Utlåtande N.q 88. 21 tra sig, i afseende på den för Universiteten erforderlig ansedda anvisning för en gång. 7:0 I sammanhang härmed har Utskottet till pröfning lörehaft den af Herr Dalfelt, Carl Ludvig, väckta motion, att af de medel, som besparas, genom indragne represenlations-kostnader, genom förändrad tryckning af Riks-Slåndens Protocoll eller uppkomma af förhöjda skatter å bränvinsbränningen, ett årligt Anslag malte göras till stipendier eller prsemier att tilldelas de lönlöse Lärare vid Academierne, sorn, enligt vederbörlig Fa 1 • i • • • 7 ? O .0 eultets mogna pröfning, lagt sig vinning örn och lyckats djupare intränga i den vetenskap åt hvars studium de uppoffrat sin tid. På de uti näst ofvanstående punkt anförde skäl och då i öfrigt denna motion är, i afseende på den utsträckning det framställda förslaget skulle erhålla, nog obestämd, kan Utskottet icke å- densamma tillstyrka bifall. 8:0 För Gymnastiska Central-Institutet har tillökning i nuvarande Anslaget 2,000 Rdr blifvit föreslagen, inom Ridderskapet och Adeln af Friherre von Vegesach, Achilles, med 3,3oo Rdr, inom Preste-Ståndet af Prosten Bruzelius med 3,100 Rdr, samt inom Borgare-Ståndet af Herr And. Wedberg nied 3,ooo Rdr, och afse desse serskilde förslag bestämmandet af en lön för Föreståndaren med i,5oo samt personelt för nuvarande Föreståndaren, Herr Professor Ling 5oo 2000. åt Öfver-Läraren af 1000. samt för ett tillökadt antal Lärare förhöjda löner lill olika belopp, hvarigenom de skiljagtiga slutsummorna uppkomma. Före sistlidne Riksdag utgjorde anslaget till Gymnastiska Central-Institutet i Stockholm endast 1,000
Da Wi icke kunne undgå, ak öfwer de förra förklara Warc misshag och den grämelse med hwilken Wi crlaric dessa ytterligheter, önssandeg al de aldrig iner mane aga rum, böre Wi deremot för Eder Herr Grefwe och Landtma. skalk betyga Wart nädiga bi,all lil de af Eder tagna steg, da I lil »verkställighet be. fororar Ribbe; skap-ts och Adelns lagligen affanade Besiut, samt drrj.imte för de af R-ddcrskapets och Adelns Ledamöter, hwilke med deras sryglfweuhet för ordning och vfwerrygelfeii vin dest nytta och nödwanLigher, satt en gräns för oskick och obetänksamhet, förklara War synnerliga Nädiga benägenhet och wälwicha, sörsakrandrs, at dcm alla nied War Kongl. Nåd och Höga Punest städse omsalta. Det skulle wisterligen hofwa warit Ost förnöjan. De om Wi kunnat stadna harwid; men War Kronås Ara, Statens anseendoch Lagens helgd assar af Ost en ytterligare åtgärd Af oswanomwrmäba ?rnioeoii ben 29 Maji hafwe Wi inhämtar, huruledes von LclmltLendoim, Qaviä den yngre, under ropande ac Ridderssapct och Adeln matte alldeles lem..a RidDårhuset afsagt sig Adrlskapet, och at Friherre Oeäertträm, Oiaor, framwädl och asfagt sig Adclssapet samt urbedr sig, at I mätte hos Ost anmäla hans un» berdanlga anhållan at fä ombyta namn.
Maj:t afgifva en omständlig underdånig berättelse om Folkundervisningsanstalternes fortgång och de hinder som, i detta afseende kunna på ett eller annat ställe möta; samt slutligen 6:0 att Communerne må tillåtas genom 2;ne collecter om året bereda inkomster till Skolorne, och att Kongl. Maj:t för öfrigt täcktes i Nåder vidtaga och begagna alla de åtgärder och utvägar, som kunna bidraga till ifrågavarande ändamål, och dertill befinnas lämpliga. Sedan Utskotten sålunda framställt de åtgärder, som, i Utskottens tanka, böra vidtagas för vinnande af ifrågavarande ändamål, hafva Utskotten trott sig böra serskildt utlåta sig rörande de öfriga förslag, sorn i detta ämne blifvit uppgifne, men genom det föregående icke kunna anses vara besvarade. a') Utskotten få i detta afseende, hvad först angår Herr Prosten Hylanders förslag, att Kronotionden i Bohus Län, som der får läsas ef - Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk Betänkande N:o 34' 1r ter 24 sk. tunnan, borde erläggas antingen in natura eller efter markegängspris , samt att hälften af den tillgång, som härigenom kunde uppkommaj skulle erläggas till bidrag för Folkskolor i nämnde Län, vördsamt upplysa, att ett sådant stadgande redan finnes meddeladt genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 9 September 1766, §. 8, men att denna Resolution kort derefter ändrades genom Kongl. Resolutionen af den 22 Mars 1770, §. 4°> deri allmogen i Bobus Län förklaras böra vara bibehållen vid dess gamla rättighet att få lösa den till kyrkorne anslagne kronotionde med penningar efter tre Daler Silfvermyut, eller 24 sk tunnan; vid hvilket förhållande, och då ostridigt är, att allmogen i Bohus Län från äldre tider tillbaka egt en sådan förmon i afseende på lösen af kronotionden sig förbehållen, Utskotten icke anse sig kunna tillstyrka Rikets Höglofl.
Utsk. har uti den föredragna punkten endast framställt en positiv sats, den nemi., att alla varuartiklar böra uti tulltaxan med derför utsatt tull intagas; och som detta är i öfverensstämmelse med alla fyra Ståndens beslut, kan jag icke gilla den föreslagna contrapropos:n, och reserverar mig mot ett förslag, som är stridande emot ett af R. St. redan fattadt beslut. Den här ofvan införda voter:spropos:n upplästes ånyo och godkändes. Gr. von Fersen: Då, såsom jag förut nämnt, Hr v. Hartmansdorffs anmärkn. egentligen rörer, hvad Utsk. yttrat på io:de sidan af memor., får jag protestera emot, att en ännu icke föredragen punkt blir föremål för votering. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag reserverar mig mot den af Hr v. Hartmansdorff föreslagna contraproposm, hvilken jag anser vara stridande mot 71 § PtiksdOrdn. tS H. 22 Den a4 Januari e. m. Voteringen företogs nu; och befunnos efter dess slut rösterna hafva utfallit, som föijer: Ja — 20. Nej — B. Utsk:s yttrande, rör:de de olika besluten om införseltullen å sill, all annan. Hr von Troil, Emil: För att vinna någon sammanjemnkning uti RiksSt:ns olika meningar i denna fråga, får jag anhålla om Ilr Gr. o. Landtm:s propos. till R. o. Ad. att instämma uti hvad Högv. PresteSt. beslutat. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om R. o. Ad. förenar sig med PresteSt., samt PresteSt. åter instämmer uti R. o. Ad:s beslut, skulle derigenom endast uppkomma oreda; hvadan, och då Utsk. icke framställt något förslag till sammanjemnkning, jag anser det vara bäst, att R. o. Ad. vidblifver sin mening samt godkänner de föreslagna voter:spropos:na. Gr. von Fersen:
Vi hafva exempel härpå; sammankomsterue i våra hushållningssällskaper och landtbruksmöten blifva allt mera talrikare och talrikare besökta, just derföre att frågor af både lokalt oell allmänt intresse der afhandlas. Detta skulle äfven, som jag hoppas, blifva fallet med landstinget. För öfrigt vill jag blott nämna, att jag befarar, det Gr. M örners förslag om uteslutande af stadgandet att landstingsmannen icke skulle vara bundna af instruktioner, iätt skulle kunna införa det skadliga bruket att lemna instruktioner, hvilket skulle åstadkomma både skada och oreda. Således tror jag att denna förändring skulle leda blott till att sönderbryta förslaget. Jag tillstyrker bifall till lista §:n. Gr. Mörner: De 2:ne siste talarne hafva visserligen begge två^ börjat sina anföranden med tillkännagifvande att BorgareSt;t Den 10 Ok t obel f. m. 1(55 beslutat antaga förslaget, och att deras anföranden derföre icke skulle blifva vidlyftiga, men om jag icke blir vidlyftigare än dessa Hrr, så torde K. o. Ad. ursäkta mitt upträdande. I alside på Gr. Ugglas’ yttrande, lår jag erinra, att jag endast velat taga bort förbudet mot föreskrifters meddelande, och om det nu af Gr. Ugglas och andra talare männens för dem uttryckta önskningar och se sig derigenom bundne, kan jag icke finna annat än att den föreskrift, som i §:n förekommer, således skulle innefatta ett förbud, som komme att öfverträdas. Gr. Ugglas har sagt, att man i allmänhet är särdeles benägen att gifva ombud föreskrifter. Andra talare, som delat hans asigter, hafva uttalat en annan tanke i detta hänseende. Hvilken af dem som har rätt, tillkommer ej mig att afgöra. Jag är ingen domare dem emellan. Det har vidare blifvit sagdt, att, diskussionen vid landstinget skulle medföra den nyttan, att öfvertygelse derigenom vinnes. Detta anföres nu såsom skäl derför att landstingsmannen skulle vara oförhindrade att fritt pröfva och bedöma förslag, som kunde framställas, men deremot vill man icke att vi här skola diskutera förslaget, sedan de andra Stånden bifallit detsamma, utan endast att man skall säga ja till deras beslut.
» Siri » och » Bertha Malm » häfdar eftertryckligt kvinnornas själfständighet i samhället samt hennes rätt att vara den styrande i hemmets värld. I » Madeleine Bunge » åter tecknas världsdamen och hennes ställning under det konventionella tvånget. Innan ännu » kvinnofrågan » kom på dagordningen, var således W. den som först i dramatisk form behandlade densamma. Äfven en massa öfversättningar och bearbetningar härröra från hans flitiga penna, däribland Schillers » Fiesco » och Sardous » Allt för fosterlatidet ». Väl är det ett hundratal dramatiska arbeten som Wijkander öfverflyttat till vårt språk. W. Grundner foto. S K A L D E N och teaterskriftställaren Carl Oscar Wijkander är icke mer. Han afled natten till den 20 januari i den lilla vackra staden Helsingborg vid Sundets strand. Oscar Wijkander föddes den 7 maj 1826 i Stockholm och var son af kyrkoherden och hofpredikanten Anders Wijkander och dennes maka Eva Widegren. Efter slätade skolstudier for Wijkander till Upsala och tog en lysande studentexamen samt anade kanslioch kameralexamen 1849. I Upsala kom han in i de glada juvenalernas krets och knöt varma vänskapsband med Gunnar Wennerberg, Daniel Hwasser, Eugen von Stedingk m. fl., hvilkas vänskap hade stort inflytande på hans framtida lif och verksamhet. I Upsala, bland den studerande ungdomen, gick i midten af 1840-talet den skandinavistiska rörelsen i entusiasmens stormvågor, och naturligtvis deltog Wijkander i det stora nordiska studentmötet i Köpenhamn 1845. Men han gjorde mer än många andra, som blott pratade och höllo tal. När larmskotten ljödo 1848, skyndade sig Wijkander att såsom frivillig ställa sig under de danska fanorna och skötte sig med gammal svensk tapperhet under kriget. Sålunda var han med vid försvaret af Diibböl och hemförde därifrån Dannebrogsmärket. Sedermera, och efter att någon tid ha tjänstgjort i finansdepartementet, utnämndes Wijkander 1855 till sekreterare i tullstyrelsen i Göteborg, hvilken syssla han dock snart lämnade för att i sagda stad öppna egen grosshandel.
Detta framkallar icke endast afund, bitterhet och mången gång förakt, utan släppar äfven känslan för det rätta, så att de t. o. m. ej anse som brott att tillegna sig litet af det, hvilket i alla fall så lättsinnigt och utan nytta bortslösas af herrskapet, men för dem kan hafva stort värde. Bristen på deltagande för tjenarne och deras intressen stämmer dem ej heller till vänliga känslor. Man talar med dem om deras pligter och sysslor, förehåller dem deras fel och försummelser, deras liknöjdhet om husbondfolkets tillhörigheter, men hur många fråga dem om deras själslif, deras åsigter, om deras anhöriga eller gifva dem råd, huru de skola få sina små besparingar bäst placerade. Derför att ett sådant godt förhållande till tjenarne sällan förekommer, blifva dessa så misstänksamma, att då de få plats i en familj, som hyser varmt intresse för sina tjenare, de ej förmå uppfatta det, utan ofta söka en sjelfvisk bevekelsegrund i denna behandling, och det kan gå lång tid om, innan detta misstroende försvinner. Till Iduns läsarinnor ställer jag nu den frågan: kunna vi ej hvar i sin stad göra mera för våra tjenare, än hvad vi i allmänhet göra? Min mening är ej, att deras arbete ytterligare bör underlättas, ty i allmänhet tror jag ej, att nutidens tjenare ansträngas öfver förmågan. Träget arbete är en välsignelse, och vi böra visa dem, att vi sjelfva hvarken äro rädda för eller blygas att deltaga i deras arbeten. Många hafva ej krafter dertill, men ännu flere tro sig ej hafva det. A f erfarenhet kan jag säga detta. Försök så småningom, och många af eder skola förvånas öfver inneboende krafter, som ni ej vetat utaf. En flitig matmoder uppfostrar flitiga tjenare. Söken äfven att arbeta bort deras skygghet att tala om sig sjelfva och sina anhöriga! Gifven dem vänliga och goda råd! Förtroendet kan på sådant sätt väckas och behöfver ej urarta till närgångenhet. För att hemmet skall kännas godt och fridfullt bör fullständig harmoni der vara herskande. A — d. Teater och musik.
Stats-Utskotiet tillstyrkt med de så kallade Recognitionsskogarne utmärker en så fullkomlig kännedom otn deras beskaffenhet och de vilkor, hvarunder de samma blifvit åt enskilte Bruks, Hytte och Grufve-ägare upplåtne, att allt vidare anförande i detta hänseende skulle, såsom le-, dande till samma resultat, endast vara, att onödigt upptaga Höglofl Ridderskapet och Adelos tid; mig enskilt åligger deremot, att för; klara Höglofl StatsUtskottet min erkänsla för dess rättvisa och omtanka, då det medelst bifogande vid dess Betänkande af de serskilte Kongl, förordnanden, och KammarCollegii Skatteköps*j bref, hvarigenom Hellefors Verkets Recognitions-omfang blifvit förvandladt till Skatte, gifvit anledning till rättelse i de begrepp derom, som utaf Herr Reuterskölds framställning af detta Skatteköp kunnat uppkomma; men då nämnde handlingar endast uppvisa resultaten af undersökningarne om detta ämne, jemte huf. vudgrunderne för besluten , och för allmänna omdömets upplysning några ytterligare uppgifter ännu torde erfordras, vågar jag ödmju; kast utbedja mig Eders Excellen-ces och Höglofl. Ridderskapet och Adelns tillåtelse, att än närmare få utveckla origtigheten deraf, att så-’ som misshushållning med Statens tillhörigheter framställa en af Kongl, Majit efter Kammar - Den 29 Maji. och Bergs-Collegiernes hörande, såsom förmonlig tor Staten tillåten , efter Ständernes egne föreskrifter verkställd , och af så mänga särskilta Eaibetsoch Tjenstemän granskad Skat teköps-athandling om en egendom , hvars anflagna område dessutom i flera afseenden skiljde sig från de vanliga Recognitions - skogarnes beskaffenhet. Redan ifrån Konung Carl XBdes tid datera sig en del af de Nådiga Privilegier, som för HelleforsVerket blifvit utfärdade.