Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och att det vanliga förhållandet är, att mantalsfördelningen är gifven och att jorden derefter skiftas, hvaremot i detta fall jordfördelningen redan skett och mantalet derefter skulle delas, lärer väl ej ändra frågan, så länge det icke torde kunna bestridas, att den omförmälta jorden i siu helhet redan hade sig mantal åsatt och att icke någon förändring häruti åsyftades. Det antagande, hvarpå Högsta Domstolens beslut hvilar, eller att saken rörde mantals sättande å jord eller skattläggning, tyckes följaktligen sakna grund. Delägarne i ett fäbodelag instämde till Häradsrätt ett fäbodelag inom angränsande söcken med påstående om rätt till fortfarande fritt begagnande af betesmarken inom nyssberörde sockens rågång sådan Käranderne samma mark af ålder ägt och brukat.
Utan att behöfva, i afseende på hela vidden af dessa, mer än hänvisa till Kyrkolagen, anser Utskottet mer än tillräckligt att nämna ännu tvänne, af hvilka hvardera i sig inbegriper ett rikt fält af arbete, nemligen visitationerna, hvilkas ändamål är ej blott att undersöka och lifva kristendomskunskapen och det kristliga lifvet inom församlingarna, utan oek att granska och ordna de ekonomiska förhallandena, samt den allmänna uppsigten öfver folkskolorna, hvarjemte må antydas, hvilken inre och yttre tillväxt hvarje pligtområde kan få i mån af innehafvarens känsla af embetets väsende. Hvad för öfrigt säges, att Biskoparne ej äro annat än Statens embetsman, och att således detta embete kan af Staten upphäfvas, så lärer ej detta under annat vilkor kunna medgifvas, än Statens begrepp upphöjes till omfattande äfven af kyrkans, i hvilket fall upphäfvandet af ett, just dennas blista vård åsyftande, embete vore en motsägelse. Någon i sakens egen beskaffenhet grundad anledning, hvarföre Biskopsembetets bibehållande i Upsala och Lund medgifves, är icke tillkännagifven. Skulle härmed afses befintligheten af högskolor på nämnde orter, så synes, efter den i motionen tillika uttalade mening, att »högskolorna öfvertagit vård 0111 religionen n, framför allt på dessa ställen en biskop vara öfverflödig. Lika outredt är äfven, hvarföre, utom dessa, ännu en biskop skulle få finnas — i Linköping eller något annat, af motionären icke bestämdt, stift. Åro biskopar behöfliga i något stift, så lära de väl vara det i alla. Har åter detta undantag ingen annan grund, än att en grundlägs-rubbning skulle undvikas, så lärer väl dock icke ens denna afsigt härigenom kunna vinnas, enär i Regeringsformens 29 § säges, att med biskopars val »förhållcs efter förra vanligheten», hvilken vanlighet åter är bestämd af Kyrkolagen, 20 Kap. 1 §, som föreskrifver, att så - Allm. Betv.- och Ekon.-Llsk. Belänk.
S % gick år efter å.r under fruktlöst sökande, flickans steg b l e f ~ o trötta - s % än tröttare, hjärtat värkte, och fjiiderdriikten tyngde som en dräkt af bly. Men hon &amp; ste bära den, i) Gste söka, ty det villkoret var fast vid gåfvan som en pant. En kvä-11, just som solen sankte sig vid bärgeils kant, kom hon fram till brynet af en hed. Hon var s % dödstrött, så pinad. Hennes fötter vor0 i s&amp;.r, hennes kläder i trasor. Hela hennes lifs sö- kande trädde fram som ett hopplöst mörker. Hon borrade hiifvudet djupt ned i den mjuka mossan. Det kandes som om lifvet lämnade henne helt sakta, ja ömt. Hennes vandring var kanske slutl Hon kände det som en lindring, som en nhd - ögonen föllo sakta tillsammans. I detsamma böljade det så underbart i luften. Ljudet .kom från en flyttfågels starka vingar. Flickan såg upp - ofrivilligt - halft omedvetet och där, tätt invid henne, på en solbelyst sten, stod en helhvit svan och hvilade ut från färden hem. Hur flickan såg och såg, kunde hon inte upptäcka minsta skiftning i. mörkt, minsta skugga på främlingens skimrande vingar. Han var utan flack! Andlös reste hon sig upp, ånyo stark, ånyo full af lefnadsmod, och kastade med lätt hand fjaderskruden öfver - den ändtligen funna sagoprinsens! förtrollade skepnad. Hon såg hiir han. darrade ' till, hur han växte och växte, s å blef det tyst och stilla. Med klappande hjärta och darrande hand lyfte flickan upp fjaderskruden och fram flög - en kanariefågel med guldsmidt bröst och ängslig ton uti sin strupe och som med snabba vingslag &amp; ter vände till den gyllene bur han så oförsiktigt lämnat. Flickan hade drömt och handlat i drömmen! Tyst tog hon upp sin fjäderskrud och fortsatte sin vandring - Hon for öfver baf, hon steg öfver bkrg, hon vandrade genom öknens qand och genom fjällens snö och is - hon blilra gick - och gick!
Redactionen af detta Bihang, jemte dertill hörande Correctursläsning m. m. gifver mer än tillräcklig sysslosättning åt en person, isynnerhet om tryckningen skall fortskyndas på samma sätt som vid förra Riksdagen skedde; och vid sådant förhållande hemståller jag, huruvida det kan anses billigt eller lämpligt, att Utskottets Secre-, terare, som för närvarande icke har mer än blott en Cantzlist, sjelf skulle ensam både uppsätta och renskrifva de blifvande expeditionerne. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af ExpeditionsUtskottets ifrågavarande Memorial. Ropades starka Ja, jemte några Nej. 47‘J Den 12 Februarii. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landti Marskalken förklarade, att som, efter livad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Justerades följande; Utdrag af Protocollet hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 12 Februarii i8a3. S. D. Remitterades till Lagutskottet, Friherre Skjöldebrands, Pehr Eric och Herr Gri* penstedts, Johan, den 6 dennes på bordet lagde Memoria], det förra angående deportation af till lifstidsfängelse dömde missdådare, samt det sednare rörande skärpande af straffen för vissa brott, såsom tjufnad, rån m. m., jemte de af åtskillige Ledamöter i samma ämne denna dag afgifna yttranden. Ut supra. S* D. Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 2 dennes afgifne och den 6 derpå följde på bor. det lagde Memorial, angående tillåtelse för Utskottet, att, utöfver den i 24 §. Riksdagsordningen stadgade Cantzliebetjening, få antaga fyra Cantzlister med deremot svarande arfvode, hvilka äga att Secreteraren och Notarierne i renskrifningsgöromålen tillhandagå. Ut supra.
Jag kan väl icke bestämdt finna, hvilken tilldragelse i Westmanland, den ädle Talaren åsyftar, men förmodar, att han dermed menar den år 1826 inträffade, då Konungens Befallningshafvande underrättade, att man fruktade prisernas betydliga fallande vid den för året tillstundande marknad i Sala; och vid hvilket förhållande Styrelsen ansåg det vara lämpligt, att till förekommande af denna menliga inverkan sälja en del af Magazinshehållningarne i Westerås, under hand, dock icke under det här ofvan omnämnde minimum, hvarefter den öfriga qvantiteten afyttrades på offentelig auction. Lika med Friherre Anckarswärd önskar jag, att StatsUtskottet ville med all uppmärksamhet granska de af mig i detta afseende vidtagne åtgärder, emedan det är enda och säkraste sättet att vinna rättvisa, och hvarigenom alla oblida ryckten Herr Friherren omtalar, kunna försvinna. Beträffande det anmärkta förhållandet i Skåne, så har äfven det af Friherren blifvit så lösligen vidrört, att jag icke vet, hvad han egentligen dermed menar. Jag förmodar dock, att Friherren afser en i åtskilliga Skånska Städer under hand skedd försäljning af hafre och korn, föranledd deraf, att flera å dessa Sädesslag anställde Auctioner misslyckats, och att hafran låg spridd i flera 44 Den 19 Augusti. Magaziner, så att ej full last från någotdera kunde utskeppas. När jag vid sådant förhållande erhöll ett anbud, som jag kunde antaga, och hafra ej för Statens räkning var användbar till annat behof än HofStallets, hvilket redan blifvit fylldt på öppen Auction i Kongl. StatsContoiret, trodde jag mig handla rätt uti den försäljningsåtgärd jag vidtog; men är dock Friherre Anckarsvärd förbunden för det tillfälle han lemnat mig att redovisa för åtgärder, vidtagne under den tid jag var Chef för Utredningen af Allmänna Magazins-ärenderne. Herr Rosenblad j Bernhard: Det är visserligen icke utan farhåga som jag i anledning af Friherre Anckarswärds anmärkningar angående f. d.
Icke ens Utsk. tyckes hafva tänkt sig möjligheten af att stadga ett dylikt ovilkorligt förbud emot utlännings så beskaffade åtkomst, hvilken för öfrigt kan ske på flerahanda sätt, såsom genom arf, gåfva, testamente, köp o. s. v ; Utsk. har tvertom gillande omnämnt ett par fall, der K. M. bifallit tillåtelsen härom. Det är således mängden af de bifallna ansökningarne, som måste varit anmärkningsvärd, jemte den omständighet att några afsett egendomar af större värde. Af de 35 ansökningar, som upgifvits hafva under förev;de tre år blifvit bifallne, äro dock de, som angått de betydligare egendomarne, hufvudsakligen ingifne af Norrmän; då desse varit redbare, väl kände personer, borde, synes mig, hinder ej läggas i vägen emot ett ytterligare sammanknytande af de band som förena oss med brödrariket. En större del af de meddelade tillåtelserna hafva lemnats åt jordbrukare,sora säkerligen ej i så ringa mån bidragit till den utveckling Sveriges landtbruk redan vunnit eller är på väg att vinna; andra åter åt industri-idkare, hvilkas kunskaper eller kapitaler åt landets näringar beredt förkofran. Att fordra, det desse personer skulle förut sökt och vunnit medborgarerätt här, hade, äfven om den kunnat efter antagen ordning vinnas, varit oklokt och obilligt; de fleste af dem, eller deras barn, stanna i allt fall i tidens längd qvar såsom svenskar, fastän de af personliga skäl, eller af förhållanden i det land, dit de hört, ej äro i tillfälle genast söka att här blifva såsom med * - Den 18 Juli. borgare uptagne. Det blir derföre ej, såsom Utsk. synes antaga, en gifven följd af meddelad tillåtelse för utlänning att besitta fast egendom i Riket, att omfånget af sådan egendom, som är i utlännings händer, betydligt ökas, helst, af nyss antydde orsaker, massan af dylik egendom, som genom efteråt vunnen medborgarerätt antingen för den första utländske innehafvaren, eller hans barn, åter tillfaller personer, som äro svenska undersåter, stundom varit ansenlig nog.
Det är med anledn. af stampningstilldrägelserna uli detta Hus förlidne Onsdagsplenum, samt de i följd deraf af Ridd.fiscalen uttagna plikter, men synnerligast med anledn. af den bannstråle, sorn uti en tidning träffat en af våra ståndskarnrater, som jag begärt ordet. Förbrytelser emot detta Stånds enskilda ordningsreglor tillhöra, efter min tanke, icke publiken, utan Ståndet allena. Det är i stöd af denna min åsigt, som jag vågar vördsamt föreslå, det R. o. Ad. behagade besluta, att hädanefter de plikter, sorn af Ridd.fiscalen utlagas för förbrytelser emot de uti detta runi upphängda ordningsreglor, matte af honom enskildt uppbäras; samt att Ridd.fiscalen blifve ålagd att sådant hemligt hålla. Jag hade trott, att inom detta Hus, der en hvar bär hederstiteln af riddersoch adelsman, det icke skulle finnas någon, som ville förråda sin ståndsbröder. Sådant har likväl ägt rum; atigifvelser hafva blifvit gjorda, på grund hvaraf plikter uttagits, och i följd hvaraf en medlem af detta Stånd ensam uti Dagligt Allehanda skyldrat för en tilldragelse, hvari en stor del af Huset deltagit. — Är det en sanning, hvad mången förmenar, att våra förfäders efterkommande vansiägtats; så måtte tecknet vara, alt sådana bragder här tålas. Jag finner mig uppmanad af den ovilja jag hyser mot angifvelser uti oträngda mål och de derpå gjorda tidningsartiklar, att förklara, att det vore önskligt, att den, som häl’ varit angifvaren, blefve namngifven, på det att Ståndet och publiken blefve upplyste om hvem som så oridderligt handlat. Och ifall en sådan upplysning vinnes, är jag öfvertygad om, det Hr Dalman, med sin kända rättskänsla, deråt lemnar ett rum i sin tidning. Många torde mot mitt förslag invända att, som i detta Hus finnas flere tidningsskrifvare, så torde det blifva svårt att, vid alla tillfällen då plikter uttagas, sådant kunna för dessa herrar dölja.
– Det lär väl ej kunna undvikas ... ehuru jag icke tycker om honom ... Han lär ha dåliga bekantskaper och högst klandervärda åsigter. Men såsom din kusin går det ej an att utesluta honom. – Det torde dock vara nödvändigt att påminna Annunciada om att hon ej visar sig för mycket förtrolig med honom. – Åh, hon betraktar honom ännu såsom sin barndoms lekkamrat. Det är allt. – Måtte blott intet allvarsammare vara att befara! – Nej, visst icke. En gång sade hon till och med på skämt att han var hennes ende älskare ... Så skämtar ingen ädel flicka, om hon har allvar i sinnet och glöd i hjertat. Hon har ju dessutom icke varit i tillfälle att lära känna några andra unga män. – Således, min mor, hvad Gaetano beträffar, tror jag att vi kunna vara lugna. Han trifves bäst bland det kotteri af artister, med hvilket han sympatiserar, och kommer sällan hit ... Men jag skall gå nu för att träffa mina vänner hemma. – Jag vill ej uppehålla dig, min son! Prinsen steg upp och tog några steg mot dörren. Derpå vände han om och yttrade: – Det går ej an att jag är utan penningar ... De bägge främlingarne äro rika och vana vid öfverflöd ... om någon utgift för ett nöje eller dylikt skulle komma i fråga, kan jag ej draga mig undan. – Äro dina penningar redan slut Det är dock ej längesedan jag gaf dig en temligen stor summa. Prinsen teg, men såg mycket bedröfvad ut. – Se här, sade modern suckande, i det hon öppnade ett schatull, se här ... men var sparsam så vidt du kan. – Tack, min mor! Ni är mycket god ... men det är ej för min egen skull ... jag måste upprätthålla vårt namn ... Han bugade sig, kysste sin mors hand och lemnade den lilla mörka och kyliga kammaren. Några minuter sednare kom Annunciada för att helsa godmorgon på modern. – Mitt barn, sade denna, jag har en nyhet att berätta dig, som jag tror skall göra dig glädje. – Hvad då, cara madre mia? – En fest. – En fest, utropade flickan och klappade händerna. En fest ... och hos hvem?
Å ena sidan har grundlagsstiftaren velat förekomma alltför hastiga och stora förändringar i grundlagen och har derföre föreskrifva att densamma icke vid en riksdag må kunna förändras; men å andra sidan synes han hafva förutsett brhofvet af förbättringar och har derföre velat nedlägga ett rörelseelement hos Const.Utsk. att kunna föreslå förändringar i grundlagen för att af en kommande riksdags representation pröfvas och afgöras. Det synes för mig hafva varit den ursprungliga afsigten. Emedlertid har vid föregående riksdagar, och äfven vid denna, 56 §:n Reg F:n icke blifvit så tolkad, och jag anser derföre förgäfves att nu yrka en sådan tolkning; men deremot måste jag säga, att sedan denna fråga har blifvit behandlad i förstärkt Const.Utsk., anser jag densamma icke kunna komma att förfalla. En värd talare har visserligen sagt, att RiksSt:n skulle kunna förklara förslaget vara oantagligt; men jag frågar: hvartill leder ett sådant förklarande? Att Const.Utsk. skall ingå uti en förnyad pröfning och utan all slags ledning af RiksSttns opinioner framställa ett nytt förslag, ledande till vidare pröfning inom Stånden, hvaraf resultatet kunde blifva enahanda. Det måtte icke vara fullt grundlagsenlig! att tänka sig en sådan behandling af saken; likasom jag tror, att, om man icke öppet kan uttala ett afslag i frågan, man icke bör införa ett behandlingssätt, som på en omväg leder till samma mål. Uti en fråga af den vigt som denna, är det angeläget att behandlingen blir fullkomligen klar och ren, så att man icke må kunna säga alt densamma genom något maktspråk blifvit förqväfd. Man har sagt att Const.Utsk. sjelft har afvikit ifrån de beslut, som blifvit fattade genom votering i förstärkta Const.Utsk., nemi. derigenom, att städerne blifvit indelade uti särskildta valdistrict; men detta beslut, hvad 24 H. 21 Den 19 April f. m. innefattade det? Jo! det innefattade, att valen skulle vara gemensamma. Hvad äro gemensamma val i motsats mot hvad som finnes?
Deputation äter utbeledsagades, och med voteringen fortfors. Efter fulländad räkning af rösterne befunnos de hafwa utfallit sälunda: Ja 154. Nej 148. Herr Grefwen och Landtmarffalken kungjorde detta omröstningens utslag, och at i anledning deraf Constitutions Utskottets Betänkande more bifallit; hwarom Utdrag af Protocollet ffulle til Constitutions-MffoLtet expedieras. Rid, 166 Den 14 Ridderskapet och Adeln ätftrljdes klockan 5 til 4. Lördagen den 15 Ju lii. kUenum klockan 8 förmiddagen. Uplästes det, öfwer den förledne gårdag hällne votering rörande antalet af Ledamöter i Utffott, nprättade instrument. Justerades följande: Utdrag afj Protocollet hällit i Högloft. Ridderffapets och Adelns plenum den 14 Julli 1809. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Constilutions-Utfkottets i Betänkande af den 4 i Lenna manad afgifna tilstyrkande at Ridderffapet och Adeln hädanefter mä til Utffotten lemna et antal Ledamöter lika med det som af hwartdera af de öfrige Ständen lemnäs: kun. nandes likwal detta besiut ej hafwa retroactiv »verkan pä de wid denna Riksdag redan walde Utskott: hwarom Utdrag af Protoeollet skulle til Constitutions-Utskottet eppedieras. Ut supra. Herr UälllniLn, Otto tom ti den i gär icke lemnade mig tilfälle at upläsa det De» i? IJulLf. 167 det projeot rörande allniänna redowisninngen , hwartil jag dä anmälte mig, torde Herr Grefven och Landtmarstalken i Lag dertil leucna tillätelse.
Dessa sista timmar vid den uppsluppet bullrande supén hade kostat henne mycken möda, mycken själfbeherskning. Fadern och Kurt hade öfverenskommit att ej för dagen tillkännagifva något o m den unga förlofningen, och de hade därför alla måst iakttaga en sträng försiktighet att intet förråda, hvilken särskildt förefallit Sonja mycket pinsam, direkt ryckt som hon var, ur den allt omfattande känslostämningen och förd in att spela uppmärksam o c h intresserad värdinna bland alla dessa mer eller mindre främmande gäster, som nu mindre än någonsin intresserade henne. Ännu susade samkvämets larm som ett monotont brus i hennes öron; ännu hade hon j u ej fått en sekunds ro att samla, ordna, lugna alla dessa nya, mäktiga intryck, som bestormade henne; men när hon, uppgifven af trötthet, nådde fram till sin bädd och, begjuten af det rosenröda sken, som silade genom nattbordslampans silkesslöja, oafklädd kastade sig ned på dess kuddar, trängde ideligen som en allt beherskande melodi genom feberns kaos återklangen af dessa enda ord — » vi mötas — vi mötas i d r ö m m e n. » ber d i g: säg mig allt! Är det mycket farligt? Är han död? » Grefven stod tyst under flere sekunder, med hårdt sammanpressade läppar och dyster, hälft sänkt blick .. Men med ens höjer han så hufvudet och ser in i Sonjas oroligt spejande ögon. » Nej — han är icke d ö d; du missförstår mig. Kanske alls intet är att frukta. Men — Sonja — hvarför skulle jag inte säga dig allt; jag vill ej ha något odeladt med dig, hvarken glädje eller sorg. Du är j u icke längre något barn. » Han räckte henne telegrammet, och hon fumlade länge med att veckla upp det. Hennes händer darrade häftigt. » Gre / fec Stjärne plötsligt insjuknad. Önskar träffa sin broder. Käthe Bentson. » Efter en tung sömn spratt Sonja plötsligt upp, vid att hon kände en hand fatta i sin.
Stander sjelfwe tkd efter annan till ett oryggeligt beständ försäkrade: Dä berörde Allmogen förundte frihet är att anse för nästan den enda förmon Bonde-Ständet i jemnförelse med andre StändS företräden kunnat sig tillräkna: dä sjelfwa frägans obetydelighet äfwen kommer i betracktqnde tillsammans med Len förestagne Förordningens stadgande i andre delar» hwaraf befinnes att wid charterandet af alla stags Contracter och dylika Handlingar, Allmogen delar lika tyngder med andre Medborgare; och dä wid detta Riksmötes snart annalkande stut Bonde-Ständet nu framstalt en önskan, billig i sin grund och i wcrkställighcten utan kännare följder för Resp. Medständen, efter all sannolikhet är den siste som Bonde-Ständet under Riksdagen ämnar att till de Resp. Medständens ädla medgifwande förebringa; sä kan nägon twekan hos StäNdet möjeligcn icke uppsiä, ali ju icke dess Medständer, hrvilkas ömhet och rätlwisa Bonde-Ständet alltid stall erkänna, täcktes med* elfwa 73 Den Z Sprik. Hifwa den rättelse uti ofwannämnde Chartä-Sigillatä Förordning» som Bonde-Ständet ansett nödig. Med wSrdsam och wänlig anmodan till Respective Med-Ständen att härutinnan sä fort sig möjligen gjörä läter, lemna Bonde - Ständet etts tillfredsställande sivar, har Ständet tillika bordt meddela den underrättelse, att i fräga om Medelö anstäende till utrönande, huruwida Salt-tillwerkning inom Riket kan med fördel werkställas, finner Ständet annan utwäg till Ärendets afgörande icke Ltersta än att, pä sätt BewillningsrUtstottet i förut omnämnde Protocolls Utdrag hcmstäldt, det samma bör till det förstärkta Stats-Utffottctö flUteliga handläggning öft werltmnas.
Likaledes lärer något anslag icke vara af nöden för de vid Skånska Infanteri-regementena under en tid af 30 år, från och med år 1816, emot en afgift af 6 tunnor spannemål för hvarje nummer vakanta 383 rotar, af det skäl, att, vid upphörandet af mötes-passevolans-afgiften, någon nedsättning i deras vakans-afgift icke blifvit dem medgifven; viljandes Kongl. Maj:t likväl till Rikets Ständers vidare pröfning öfverlemna, huruvida den för öfrige rotehållare föreslagna förmånen af beklädnads-bidragets upphörande eller ersättning derför må äfven ifrågavarande 385 vakanta rotar tillkomma. Antalet af rotar, som sålunda skulle åtnjuta den föreslagna lindringen, blifver följande: vid l:sta Lif-Grenadier-Regementet 1,244. » Upplands Regemente 1,200. » Skaraborgs d:o . 1,200. » Södermanlands d:o 1,200. » Kronobergs d:o 1,100. » Jönköpings d:o 1,100. » Dal-Regementet 1,197. » Elfsborgs Regemente 1,200. » Westgöiha-Dals d:o 1,200. » Bohus Läns d:o 904. » Westmanlands d:o 1,200. » Norrbottens Fält-Jägare-Korps 483. » Westerbottens d:o 460. » Calmara Regemente 1,100. » Nerikes d:o 766. » Wermlands d:o 908. Transport 16,462 rotar. Kongl. Uaj:ts Nåd. Prop. M 2. vid Norra skånska Infanteri-Regementet » Södra skånska d:o d:o Transport 16,462 rotar. 799. 797. tillhopa 18,058 rotar. Hvad beträffar
I alla andra konstitutionella länder anser man det vara en oeftergiflig rättighet för såväl talaren att skyndsammeligen få återgifvet sitt anförande, som för allmänheten, att få kännedom om hvad dess representanter yttrat. Nu är visserligen representationen hos oss indelad i 4 serskildta Stånd; men man kan dock icke förneka, att ledamöterna i hvarje Stånd, enligt grundlagen, äro landets representanter, — och således eger folket rätt att få veta, hvad som förhandlas af deras ombud.' I England uppsättas protrna ögonblickligen, och talaren har knappast hunnit sluta sitt anförande, förr än det är tryckt. I Frankrike läser man i Monitören, som utkommer om morgonen, de anföranden, som aftonen förut blifvit i deputerade kammaren afgifne. I Tysklands små stater t. o. m. försiggår tryckningen af förhandlingarne lika skyndsamt, att dömma efter de referater, jag sett i deras tidningar. I Norge har det nu församlade Stortinget fattat det beslut, att prot:t inom 24 timmar sedan det blifvit hållet skall vara aflemnadt till tryckning. Det synes mig derföre vara tid påatt Svenska Riks-Stånden, och främst bland dessa Riddarhuset, som står så högt i bildning, borde söka att komma ifrån en senfärdighet, som är exempellös inom någon annan rådslående församling; och 8 Den 23 Oktober. jag tager mig derför friheten att i detta afseende framlägga ett förslag, som, om det antages, skulle kunna, utan att betunga hvarken Statens eller Riddarhusets kassa, leda till det åsyftade målet. Jag vill i korthet antyda de grunder, hvarpå mitt förslag hvilar. Då Riddarhusets Notarier hitintills haft tjenstgöringen så fördelad, att samma stenografpar sitter under hela plenum, och detta varar ofta i 6 timmar och derutöfver, kan man icke begära att de skola ådagalägga en fortfarande skärpa i uppfattning, ty få arbeten torde vara på en gång mera själsoch kroppsansträngande än detta. I somliga länder låter man stenograferna skrifva blott 2:ne minuter i sender, hvarefter ombyte sker; i andra länder åter, t. ex.