Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag önskar att i stället utsattes 'alla dåliga vägar,” ty en väg, sorn är så djup att deri ej kan begagnas, måste äfven så väl som den backiga vägen påfordra statsanslag, hvartill de stora kostnaderna mäste vara en anledning. Jag anhåller således om återrennss i denna del, och alt summan matte fördubblas. Deremot önskar jag att bifall måtte lemnäs lill förslaget om ett lån till "Ystads hamnbyggnad. Hr Tersmeden, Carl Reinhold: Då i5:de punkten angtde Strömsholms canal och slussverk förevar i StatsUtsk., lyckades jag icke att göra min åsigt gällande, att Utsk. skulle tillstyrka anslag för denna canal. Utsk. har likväl vitsordat behofvet och nödvändigheten af alt den icke må förfalla, men har dock afstyrkt anslag till följe af åtskilliga outredda förhållanden. Jag kan icke neka, att Utsk. hade något skäl för afslaget derföre att canalholagel då ännu icke hade inkommit till Utsk. eller K. M. med förslag i hvad mån detsamma ville deltaga uti canalhyggnaden. Enligt hvad Frih. Tersmeden nu upplyst, är ett sådant förslag inlemnadt, enligt hvilket bolaget alternativt erbjudit sig att antingen åtaga sig byggnaden, emot erhållande af ett bestämdt statsanslag, eller också öfverlemna canalen till statsverket. Jag skulle derföre tro, att den största anledn., som Utsk. hade för sin vägran, numera är hälven, och att intet hinder återstår för anslagets beviljande, isynnerhet som Öfverstelieutenant Edström lemnat en fullständig plan för arbetets utförande. Jag är i tillfälle att närmare känna förhållandet vid denna canal och dess nuvar. helt och hållet förfallna skick. Der äro flera slussar, som knappast kunna passeras, och om anslag icke beviljas förr än vid nästa riksdag, så är jag öfvertygad att canalen blir fullkomligt ofarbar, hvarigenom en stor del af Westmanlands och Dalarnes innevånare betagas det hittills varande tillfället att föra sina ganska talrika och betydligt värde ägande produeter till afsättningsorterna. Jag förenar mig med dem som yika återremiss af betänkandet. Frih. von Kraemer, Robert:
Jag hemställer derföre, om det är lämpligt eller rigtigt, att på ett sådant sätt gå tillväga i frågor af så ömtålig beskaffenhet som den förevar:de. Jag förenar mig på dessa skäl i anhållan, att förslaget måtte få hvila på bordet, hvilken anhållan, enl. mitt omdöme måste bifallas äfven om endast en ledamot derom framställt begäran. Hr Printzensköld: Det måste väcka förundran hos något hvar af oss, att den siste talaren vid detta tillfälle kunnat tillåta sig att orda om politisk förföljelse. Någon sådan är ju här icke i fråga och jag hoppas, att åtminstone jag icke må uplefva den dag, då någon ledamot af detta Stånd skall af politisk förföljelse uteslutas från rättigheten att i Ståndets öfverläggningar 'deltaga. Jag har till Ståndets pröfning endast framställt ett förhållande, sorn, om det varit kändt af Riddarh.Direkt:n, kunnat bli föremål för dess pröfning vid anteckningen för inträde på detta rum Den 3 December. 71 under innevfde Riksdag Någon bordläggning, någon discussion i ämnet hade då icke varit behöflig eller ens kunnat ifrågakomma, emedan Riddarh.Direkt, hade enl Riddarh.Ordn. varitovilkorligen berättigad, alt kort och godt säga ja eller nej till den persons behörighet, sorn anmält sig till pollets erhållande. När nu de uplysningar i ämnet, jag inför det llöglofl. Ståndet meddelat, varit för Riddh.Direkhn obekante, hvarigenom den Direkhn icke blott medgifna rättighet utan ålagda skyldighet att vägra pollet ät Hr Munck af Rosenschöld kommit att lemnäs obegagnad, så är det ju klart att Ståndet måste bereda rättelse i detta förhållande, ilin framställning är således endast framkallad af ett inom Riddarh.Direkt:n inträffadt förbiseende vid tillämpningen af de lagar, som stadga vilkoren för inträdesrätt på della rum under Ståndets öfverläggningar, och såsom följd häraf måste 11. o. Ad. också vara oförhindrad, att, i anledn. af derom väckt fråga, genast förklara, huruvida riklig tillämpning . af Riddarh.- Ordn. skett eller icke.
Della förslag, utgörande resultatet af ett mångårigt arbete, hvaråt båda Rikenas Regeringar och Folkombud egttal synnerlig uppmärksamhet och hvari tvännc eller en tioårig mellantid för detta ändamål utsedda Kommittéer af Svenske och Norrske män nedlagt omisskäuliga bemödanden all, så vidt hvarldera Rikets i flera hänseenden olika inre förhållanden ansågos medgifva, emellan brödrafolken tillvägabringa en friare handelsgemenskap och närmare anslutning, hafva Rikets Ständer tagit i noggrann t öfvervägande och, på de skäl E. K. M:ts Högslberörda Nådiga Skrifvelse samt Kommitléeus betänkande innehålla, äfven för sin del i dess helhet antagit omförmälda förslag till förnvad Förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsoch sjöfarts-IÖrhällandcu. Hvilket Rikets Ständer fä i underdånighet anmäla; framhärdande &e. Stockholm den 8 April 1857. Bih. till R. St. Skrifvelse N:o 59. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 6 April 1857. Prcsle-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet deri 8 Bonde-Ståndet den 8 liikels Ständers underdåniga Skrifvelse, t anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtelse af vissa delar af Jönköpings /. d. fuslnings-omräde lill Jönköpings stads disposition för ny tomt-reglering derstädes. (Slats-Utsk:s Ulhde N:o 44). S. A. K. lili Nådig Proposition af den 21 November nåsllidet år, ilar E. K. M:t täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, att, sedan Magistraten i Jönkoping, å stadens vägnar, i sammanhang med förslag till ny tomt-reglering efter den är 1854 staden Öfvorgångna eldsvåda, hos E. K.
Då man tänker att bli pappas efterträdare, måste man väl också tänka på att genom ett förståndigt gifte reglera affärerna, åtminstone sina egna... Mamsell Charlotte är en förtjusande blondin, och mamsell Sofie en beundransvärd brunett, en riktig spansk donna." "Ja, hon ser mäkta spansk ut, men olyckligtvis är det icke det behaget jag sätter först." "Nå, Charlotte är så mycket mer smäktande hon bör kunna väcka en kärlek minst jemngod med den, som Werthers Lotta ingaf." "Ja, se der just hvad jag fruktar: hur skulle jag taga mig ut som Werther!" "Icke ber jag dig träda i hans fotspår: jag säger blott att Charlotte är en qvinna som kan rättfärdiga en dårskap... Det är således Charlotte du föredrar?" "Nej då, för allt i verlden, jag föredrar ingen af dem!" "Det vill säga att du med tacksamhet emottager hvilkendera af systrarna, som sedan du några veckor bortåt gjort dina visiter efter en passande sondering befinnes vara mest benägen?" "Nej, så menade jag icke!" "Hvad menar du då?" "Att jag har stor håg att sjelf dra försorg om mitt giftermål och att, öfver hufvud taget, det är för tidigt ännu att tänka derpå." "Hvilket betyder att du vågar förakta din mosters medverkan?" "Himlen bevare mig från att i mitt bröst skulle uppstå en slik känsla som förakt för någon moster Ulrikas åtgärd! Jag vördar och älskar Gud, jag tackar honom för det han gifvit mig ett hjerta, men jag beder honom i all ödmjukhet att han icke måtte sända i min väg någon hustru, som ej besagde egensinniga hjerta sjelf utkorat." "Dina ord klinga bra, men jag låter ej afspisa mig med ord. Vill du om söndag följa med till prostgården och visa dig artig mot flickorna?" "Jag vill visa mig artig mot alla verldens flickor, men om moster Ulrika med denna fras menar något annat än ingenting, så säger jag nej!" "Du stöter dig då med mig ... begriper du hvad det vill säga, min käre systerson?" "Ack, jag törs icke tänka på någonting så sorgligt!"
Det vore brottsligt att, under sådana förhållanden, låta något spår af egennyttans och grymhetens fordna förfaranden i denna inrättning qvarstå, till vanära för tidedehvarfvet och ett upplyst samhälle. Dertill måste räknas bibehållandet af föreskriften, att Directionen och tjenstemännen, under en nästan oförklarlig, vidunderlig hemlighetsslöja, med ed skola förpligta sig att förtiga inrättningens mer eller mindre möjliga, till högre eller ringare belopp stigan - Den 12 December f. ra. io5 de, årliga vinst; dertill måste räknas denna omoraliska, snart sagt omenskliga och barbariska föreskrift, att sjönödlidande af främmande Nationer, sorn haft den olyckan att lida skeppsbrott på våra stränder, högre taxeras, obi 1 ligen plundras, än egna medborgare, ehuru det är åtminstone i nodell och dödenj som alla menniskor, enligt naturens lag, äro jemnlika, och ehuru den urgamla Nordmanna-gästfriheten och hjelpsamheten mot främlingar uppfordrar hvarje mensklighetens vän just till motsatsen. Också sky utländningarne vår fiendtliga kust, och då de vid påkommande oväder, hvad erfarenheten uppenbarat, befinna sig nära våra stränder, söka de genast Norriges kuster, ehuru de vid inträffande olyckor äfven der prejas, men dock under bibehållen frihet, sorn alltid är kärare än de band, hvari man ovillkorligen smides, och hvilka man icke får och icke alltid kan undvika. Dertill måste ändtligen räknas detta onaturliga tvång, att, inom en viss kort tid, ovillkorligen höra under Dykeriets tryckande och jern hårda hjelpsamhet, hvarigenom, mot all billighet och rättvisa, man icke, så långt man kan och vill, får frälsa sig sjelf och sitt gods med egen eller andras frivilliga åtgärd, väl vetande, att dä man icke sjelf förmår att hjelpa sig, ingen så oförnuftig lärer finnas, som i en verklig och ögonskenlig nöd för hvad pris som helst icke blott mottager, utan ock söker och anropar Den 12 December f. in. andras biträde.
Börande all den FörläningsSpannmål, sorn kan blifva indragen, uppföras på Clericie - Staten å Fjerde Hufvud - Titeln inom Timen tili nästa Riksdag, att då på Stat upptagas; hvilket allt Stats - Utskottet vördsamt hern stäl - Den 84 'Aprili Ställer Riksens Höglofl. Ständers närmare bepröf. vande. Stockholm den 2a April 1SI5. På Höglofl. Ridd. och Adelns Ledamoters vagnar Carl De G ier. PS Vällofliga BorgareStåndets Ledamöters vagnar Carl Fr. Landberg. På Högvördig» Prest. Ståndets Ledamöters vägnar Gustaf Murray. På Hedervärda BondeStåndets Ledamöters vägnar And. Sandsten. C. Tuneliusi Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 24 April.1 _ H ögvörd. Prest-Ståndet d. 27 __ Vällofl. Borgare Ståndet d. 24 —. — - Hederv. Bonde Ståndet d, 27 , Vördsamt Memorial! '"Till Riksens Ständers Stats - Utskott har Kongl,1 Maj:t i Nåder behagat aflemna Dess Nådiga proposition, af den 15 Mars 1815, angående eftergift af den uti framlidne Post - Directeuren Li diins - 39® Den 24 April. dins Sterbhus yppade Balance af ett tusende Riksdaler, hvilken Nådiga'proposition så lyder: Kongl. Majlis Nådiga proposition till Riksens Ständers Stats - Utskott , 'angående eftergift uti framlidne Post - Directeuren Lidins Sterbhus yppade Balance; Gifven Stockholms Slott den 15 Mars 1815. Kongl.
3. för äldre försträckningar; så har fråga om dess afskrifvande förevarit vid de 2:ne sista Riksdagarne och, pä anförde skäl, blifvit afstyrkt uti Stalsoch Baneo-Ulskoltens Utlåtande vid 1828—i83o årens Riksdag ]\T:o 3, (Del 4. Pag. 92—q3), och vid i834—1835 Arens Riksdag uti BancoUtsk. Betänkande IS:o 43 (6:le Sami. 1 Afd. 2 Band Pag 10—iij), hvilka Stutsoch Banco-Utskottens Utlåtande, N:o i33. 5 Utlåtanden Rikets Ständer bifallit. Och då, ehuru nfsiglen icke varit, att Banken för nyssnämnde fordran bör erhålla godtgörelse, ännu icke så lång tid efter myntbeslämningens verkställighet föillutit, alt det synes lämpligt alt, genom den ifrågaställde afskrifningen, helt och ballet utplåna samina fordringsanspråk, utan de emot en dylik åtgärd förut anförde och gillade skäl ännu qvarstå, finna Utskotten sig, med åberopande af hvad nti öfvannämnde vid arne föregående Riksdagar afgilne Utlåtanden är vordet anfördt, böra hemställa, att motion i denna del icke måtte bifallas.
Att påstå, som några det gjort, att samma fria Handel med Trävaror, som bidrager till de ölriga Nationernes skogs-afsättning, skulle minska vår, synes väl icke förtjena en vederläggning. Ögonblickets interesse ger satser, men ger ej principer, och bland dessa satser intränger sig älven denna, som motskäl för Skogarnes försäljning: Jgandc-räUen kari missbrukas. Möjligheten af en eller annan enskilt Jordägares oförstånd och misshushållning kan. i denna likasom i alla andra Näringar, icke blifva ett giltigt skäl emot den enskilta fria omtankans och verksamhetens stora, allmänna och välgörande verkningar, godkände och bekräftade af förnuft och erfarenhet. Det goda, det nyttiga, det heligaste för menniskan kan missbrukas och blir missbrukadt; der är alla skapade tings» 453 Deri i5 April. allenast flera millioner R:dr årlig National-iniomst derigenom erhållas, utan det vore der - det är våra dys digaste böjelsers, det är våra förståndsförmögenheters, det är våra kunskapers öde! Sjelfva snillet nyttjas ofta förvändt: och hvad har till en mera himmelsskriande grad blifvit missbrukadt, än borgerliga Lagen och Religionen, Vore det derföre rimligt, att ej begagna dem? Svaret är påtagligt. Så äfven förhåller det sig med användandet af förenämnde, lör detta Land, så rika Skogstillgang. Om geno» n en fullkomlig TTandels-frihet, Köparnes antal ökades, skulle prodnkternes pris äfven tilltaga, hvarigenom icke allenast de närmast kusten belägna Skogar ei holle ett värde som de nu sakna, utan ock transporten gjordes möjlig från de längre in i Landet belägna. Detta har för några år sedan visat sig i Götheborg, dit timmerflottor anländt, sorn på 20 mils afstånd, långs åt sjöar och strömdrag, blifvst nedfloltade till Wenerns strand, och derifrån åter 20 mil, eller tillsammans 4°> förde till Götheborg lör att exporteras. Svenska Skogshushållningen är i ling grad vanvårdad. Att Skogome öfver hufvud tagit för det närvarande i stor proportion öfverstiga verkliga beliofvet, har blifvit bevist.
Det måtte väl dessutom vara en hvar tillätet att, då hans yttrande öfver något ämne infordras, förklara hvad han anser vara bäst. Då nu knmiterade ansett den föreslagna förvandlingen af räntorne i vissa persedlar vara mindre lämplig, lärer det således med skäl kunna anses hafva varit komiterades icke blott rätt utan äfven pligt alt derom öppet uttala sin åsigt samt framställa på hvad sätt komiterade ansett den ifrågakomne räntefiirvaudlingen lämpligast kunna ske, äfvensom att föreslå de åtgärder, som man borde vidtaga för att komma till det mål som sökes. Dessutom torde jag fä fästa uppmärksamheten derpå, att komiterade, då de framställt sitt förslag, ang:de ränteförändringen, uttryckligen lillkännagifvit, att det vore afvikande frän de grundsatser, som förut varit antagne. Komiterade hafva ock, i anledn. deraf och för den händelse att denna deras åsigt icke skulle gillas, framställt förslag, huru ränteförvandlingen skulle kunna utföras efter de hufvudgrunder, som förut varit godkände eller ränlornes förvandlande i färre persedlar. Mig synes då att komiterade gjort allt hvad på dem ankommit. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Efter den vändning diskussionen nu tagit, synes den hufvudsakligen hvälfva sig omkring en formfråga, hvilken Hr Printzensköld synes hafva tagit till utgångspunkt för sitt yrkande att betänk, belt enkelt skulle läggas till handlingarne. Jag anser dock den gjorda invändningen, att embetsverken ej varit vederbörligen hörde, i så väsendtlig mån genom Hr Sandströmers yttrande undanröjd, att derom föga är att tillägga. Att frågan icke är ny synes tydligen af komiterades betänk., der man bland annat finner, ali ”redan d. lti Juli 1712 anbefallde Konung Carl XII genom bref från Bender, kammarcolbm att uppgöra förslag till förenkling och dervid taga i öfvervägande, om icke nyttigast vore, att räntorne sattes till en viss summa penningar i ett för allt”.
Ett inneboende och mångutbildadt skick ger staten mera glans. Du kom, o Paris, från ort, der du Som herde vardt fostrad upp Hos mjella kalfvar på Idas berg, Der du fremmande toner, på Phrygisk flöjt, Efter Olympos', den fordne mästarns, Exempel, lockade fram. Jufversköna betade korna, När gudinnornas dom dig förestod, Som till Hellas kallade dig Framför de elfenfogade palatsen, der du äfven i Helenas Motblickande ögonklot Inskickade kärlek, Och sjelf af kärlek hänfördes. Derför split och örlig Hellas förde jemte svärd och skepp. Till Troias konungaborg, O ve! Stor de stores lycka är. Sen i kongens dotter nu, Förstinnan Iphigeneia, Samt Tyndareus', Klytaimnestra, Hur från de stora ledande sin ätt, Oändlig lycka de uppnått! De mäktige gudar bringa sällhetens lott Åt osalige menniskornas slägt, [Här stannom, Khalkis' döttrar och fosterbarn, Och drottningen hjelpom ur vagnen ned, Att hon ej faller, och stöter sig, Glädtigt med händer och hjertlig vård, Att ej, nykommen, hon skrämmer sig, Agamemnons ärade dotter! Ej oro, ej heller förskräckelse Hos de Argeiska. Väninnor, väninnor, vi väcka må!] KLYTAIMNESTRA. Vi räkne detta oss till lyckligt förebud, Påpassligheten och den varma helsningen; Och hopp jag hyser derför, att till godt förbund Jag brud medbringar. Derför nu ur vagnarna Utstyrseln bären, som åt flickan jag har med, Och bringen allt rätt omsorgsfullt i vårt gemak! Men du, miu dotter, lemna vagn och fålar strax. Och stig med tjusande och späda foten ut. Och J, småjungfrur, henne uti armarna Mottagen och ur vagnen beledsagen hän! Mig äfven någon låne stödet af sin hand, Pådet jag sitsen här må kunna lemna väl! Och framför redet ställen eder, somlige; Ty obevekligt skrämmande är hästens blick. Och denne gosse, konung Agamemnons son, Orestes, tagen mot, mitt lilla stackars barn.
En Engelsman skulle med oändligt förakt se ned på ett par Svenska bönder, som efter utösta skällsord okonstmässigt fölle hvarandra i håret. Boxningen är en konst, hvaraf elementerna äro allmänt kända. Så blir hvarje träta ett envig. Hopen slår en krets omkring de stridande och tillser att de ge hvarann rent spel (fair play). Den som ligger der får ej vidare misshandlas. Jag har sett qvinfolk, käringar boxas. På gatan lägger sig allmänheten i alla trätor. Jag har varit vittne till sådana med polisbetjenter, då de velat gripa någon.Folk har alltid samlats, – en slags debatt har begynts, hvarvid man ofta får höra rätt sunda anmärkningar. Om den anfallne förhetsar sig, säger polisbetjenten: ”käre, blif ej ond!” (pray, don’t put yourself into a passion!) – och strax derpå ett nytt kragtag och omsvängning! Jag har likväl aldrig sett folket taga parti på orätta sidan eller emot lag och billighet, – vidare än att de gerna vilja höra corpus delicti plaidera sin sak. Det är en viss ärlig köld och godhjertenhet i Engelska trätor. – Politiska passioner göra undantag. Den fräckhet, hvarmed den otroliga mängden af olyckliga, lättfärdiga varelser här drifver sin handtering, förvånar en främling. De fylla, präktigt klädda, i synnerhet Lobbyn till alla theatrar. Många äro druckna, stiga upp på bänkarna, gallskrika, springa in bland hopen af karlar, skuffa och slå hvem de råka. Så ohöljd går qvinlig oanständighet i ett land, der anständighetens fordringar äro de strängaste innom den krets der de gälla. I detta afseende, som i alla andra, känner man ingen måtta bortom gränsen. Skiljelinien är i alla afseenden skarp. Med ett steg är allt förändradt. Den sämsta tjensteflicka blir bortkörd på en misstänka emot hennes seder, och ingen piga går in i en karls rum, innan han är fullkomligt påklädd. – Vi förvånas här öfver den öppna osedlighetens fräckhet.
Af de handlingar, dem motionären åberopat och hvilka för Utskottet varit tillgängliga, äfvensom af det vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof fogade Statsråds-protokoll [Bil. N:o 5, sid. 62 och 63) inhemtas, att sedan delegarne i detta företag hos Kongl. Maj:t gjort ansökning om erhållande af anslag och lån till enahanda belopp, som motionären nu föreslagit, samt Kongl. Majit, efter det Landshöfdinge-embetet i Calmar län, på grund af delegarnes medellöshet, förordat arbetet till det allmänna understöd, som antingen såsom anslag eller lån, eller blandadt anslag och lån kunde beviljas, anbefallt Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader att, vid afgifvande af sitt generalförslag, låta ifrågavarande arbete komma under öfvervägande; så har bemälda Styrelse, i sagda förslag, förklarat sig anse detta företag väl icke vara af den omfattning att detsamma, på grund deraf, borde göras till föremål för Rikets Ständers särskilda pröfning; men Utdikning af Långebro mosse på Öland. 44 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78. då vederbörande delegare begärt att erhålla hela den för utdikningen beräknade kostnaden såsom statsbidrag och deraf något mer än hälften såsom anslag utan betalningsskyldighet, samt anledning vore för handen att meranämnda utdikningsarbete vid det om delegarnes förmögenhetsvilkor upplysta förhållande, icke skulle kunna åstadkommas på de för dylika statsbidrags utbekommande i allmänhet stadgade vilkor, har Styrelsen på sådan grund ansett sig böra till Kongl. Maj:t hemställa, att frågan om bidrags meddelande till detta vattenaftappningsföretag måtte blifva hänskjuten till Rikets Ständers afgörande; men som Kongl. Majit icke funnit några sådana särskilda omständigheter förefinnas, som borde föranleda till beredande åt intressenterne i detta företag af större fördelar än som lemnäs vid andra dylika arbeten, hade någon nådig Proposition i ämnet icke blifvit aflåten.
Vi vilje, att J skolén ordentligen erlägga eder ränta före årets slut; men derest J sådant försummen, sä gör det oss emellan ingenting; utan blott J ären så gode och betalen inom den 16 Januarii det påföljande året, så undslippen J all räfst derför och all räntebetalning under dröjsmålet. — Vore det ej bättre att, i st. f. denna till oordning ledande höflighet bestämdt säga, att man ej fordrar någon betalning förr än den 16 Januarii det påföljande året? Detta öfverensstämde ock med det bestämda språk, som man fordrar i allmänna författ - 200 Den 22 Juni e. m. ningar. En hvar visste då, hvad han hade att rätta sig efter. Ett stadgande sådant, som det här föreslagna, medförer utan tvifvel den påföljd, att ingen betalar förr än d. 16 Januarii. Jag tillstyrker således om man anser någon vigt ligga derpå, att räntebetalningen sker före årets slut, att denna punkt ändras så, att det sednare mom. (ifrån orden: ”dock må” och ända till slutet) erhålla följande lydelse: Om sådant underlåtes, skall ä den försummade kapital-afbetalningen, intill dess den verkställes, 5 procents ränta erläggas.” Om R. o. Ad. skulle gilla denna min åsigt, och Hr Gr. o. Landtm, anse målet, vara af beskaffenhet, att förändringar i föreskrifterna nu genast kunna göras: så hemställer jag vördsamt, att H. Ståndet måtte antaga delta förslag. I annat fall anhåller jag om återremiss. I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm., att StatsUtsk:s förevande utlåt, utgjorde svar på återremiss af betänk. i\":o 120, och således nu någon återremiss ej kunde ske, men R. o. Ad. vore oförhindradt att i ämnet fatta det hufvudsakliga beslut, Ståndet ansåge lämpligt. Hr von Hartmansdorff: anhöll om ursägt för sitt misstag. Hr von Troil, Sam. Gust.: