Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågor angående annan aktieförening bedömas, efter hvad eljest är med lag och författningar öfverenstämtnande. Om bolag, hvilka bedrifva bankrörelse med egna tryckta eller gra verade förbindelser, stadgas serskildt, Enligt hvad Högsta domstolens protokoll för den 18 sistlidne Oktober innehåller, hafva Högsta domstolens ledamöter yttrat: ”Rikets Ständer hafva i deras und» skrifvelse den 15 Maj 1845, vid öfverlemnande af den lag för aktie-bolag, de antagit, framställt den åsigt, öfverensstämmande med 89 § Regeringsformen, att dylika bolag böra i allt öfrigt grunda sig på sådana reglor, som Kongl. Majtt nådigst finner för godt att stadga och fastställa; på hvilket sätt äfven förfarits vid stiftandet af lag om jords eller lägenhets afslående för allmänt behof, enligt förordningen den 20 och kungörelsen den 27 November 1845. Med förutsättning af nådigt bifall till denna Rikets Ständers önskan och att således Kongl. Maj:t uti serskild kungörelse behagar till allmän efterrättellse meddela föreskrifter angående de villkor för bolags-ordningars fastställande, dem Kongl, Maj:t linner för godt, Bilt. tili K St. Proposition, N:0 56. med afseende å annors mans rätt, i reglementarisk form bestämma, ansågo Hogsta domstolens fl-ste ledamöter, Justitie-råden Nyblaeus, Backman, Grefve Carl Sparre, af Polen och Schmidt, vid afgifvande af utlåtande öfver ifrågavarande förslag, sig endast böra tillkomma alt i öfvervägande taga, hvilka bestämmelser rörande aktie-bolag böra hänföras under naturen af allmän lag och i följd deraf uti förslaget upptagas.” Vid härefter företagen granskning af förslaget hafva Högsta domstolens förutnämnde ledamöter förenat sig om följande anmärkningar: Rubriken. Då förslaget förutsätter, att aktiebolag finnas, soro ej lyda under den blifvande lagen eller få tillgodonjuta de deruti medgifna serskilda förmåner, följakteligen torde böra för enskilde bolag anses, synes äfven, med hänsigt till innehållet af 6 § 13 kap.
Utlåtande, i anledning af erhållen remiss i fråga om sattet för utfärdandet af ändringar eller tillägg i gällande Författningar. (JJ.-A.) J~Iederv. BondcStåndet bar, den 10 innevarande månad, till Utskottet remitteradt en af RiksdagsFullmägtigen från Östergöthlands Län, Botvid Jonsson, väckt, den 23:dje, Utskottet tillhanda kommen motion, hvaruti blifvit föreslaget, att, när någon Författning till en del andras, densamma må helt och hållet omtryckas, med dess tillägg och förändring, sådan den skall blifva, i hela sin vidd gällande, utan åberopande af någon äldre, i mer eller mindre mån upphäfven, eller 'ändrad Författning. Motionären har väl i sammanhang härmed tillika omnämnt den ökade kostnad, som härigenom skulle åstadkommas: men då allt utlåtande derom eller anvisandet af nödige tillgångar för en sådan större utgift för StatsVerket, i Utskottets tanka, icke kan komma i fråga, förr, än pröfningen om nyttan och fördelarne af sjelfva förslaget i afseende på sättet för framtida utfärdandet af skeende ändringar eller tillägg i allmänt gällande Författningar förutgått, och hvilken pröfning, Utskottet ansett icke tillhöra dess befattning; har Utskottet, med anledning af 44 §• 3 mom. Riks - Betänkande!). 31 dagsOrdningen, skolat sådant hos B. St:r vördsamt tillkännagifva. Utlåtande i anledning af Herr Lagmannen A. P. Stähles Motion, angående ett Jorde - OeconomieUtskotten Remitterat Lagmannen A. P. Ståhles Memorial, om inrättande af ett JordbruksContor, för att utöfva lika lycklig inverkan på Svenska Jordbruket, som JernContoret medfört för Bergsrörelsen, och hvilket förstnämnde
Maj:t anser jemväl att kött är en ränta, som bättre än smör motväger de mera ojemna priserne på spanmål och hö, men finner likväl intet hinder möta för bifall till det af Deputerade framställda förslag. Kongl. Majit föreslår, i öfverensstämmelse härmed, nu Rikets Ständer, att: Hill. lill n. St. Prot. 1SS3 it '1884. i Sami. 1 Afd. S Haft. 3 1« Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, N:o S. l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Wermlands Län bestämmas: spanmål, smör, liö, dagsverken; 2:o Nuvarande hufvud-räntepersedlarne spanmål, smör och dagsverken bibehållas med blott de förändringar, som äro en följd af i allmänhet gifna föreskrifter. Yed, tackjern och osmundsjern förvandlas till spanmål af hälften råg, och hälften korn; oxe, ko, får och lamm till kött, samt fläsk till smörj 3:o Alla öfriga nuvarande uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att, jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skattctiteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Gefleborgs Län. Af nuvarande räntepersedlar ansåg Kongl. Majit lämpligen kunna komma i fråga att såsom-särskilda skatfelitiar bibehållas: Spanmål, Smör, Kött, Strömming och Lax, Jern, Hö, Dagsverken, samt dessutom Penningar; äfvensom att nuvarande räntepersedlarne oxe och får kunde förvandlas till kött samt halm till hö. Deputerade från Gestrikland, som sammanträdt uti Gefle, hafva, för denna del af länet, tillstyrkt det meddelade Nådiga förslaget, blott med vilkor att, som strömming och lax der förekommer endast för tvänne lägenheter till obetydliga belopp, så ansågo de lämpligast, att dessa persedlar förvandlas till penningar.
Derföre måste de sköna rosorna utsättas för svarta hafvets vinterstormar om många förgås betalas de öfriga desto bättre. Hvad mer om de alla måste lida af resan, de som qvarlefva vinna ju ett lif af glans; det lif man från barndomen lärt dem att anse för en qvinnas högsta lycka. Men se, vid horizonten dyker opp ett segel. Det skymmes åter af vågorna, det dyker åter opp, det synes klarare, ehuru ännu omsvept af vintertöcknet. Det närmar sig, det flyger på stormens vingar, det nalkas allt mer. Kaiken utbreder alla sina segel, vattnet brusar kring bogen. Våg på våg slår öfver däcket. Den aflägsne kryssarn kämpar lik en sjöfågel mot vågen. Vinden griper våldsamt i seglen, framåt, framåt i vildt kapplopp. Allt närmare Kaiken nalkas förföljarn. Redan urskiljes färgerna på flaggan som svajar på dess topp, redan synes kanonmynningarne vid dess bog. I vildt raseri stormar Ibrahim, renegaten, de unga rosornas ägare. Han utöser oqvädins ord öfver skepparn och matroserne, han hädar och förbannar. Men närmare, allt närmare synes förföljarn. Ett ögonblick står Ibrahim stilla, tyst med natt i blicken. Hastigt springer han opp. "Djefvul, du skall åtminstone ej vinna på min undergång". Han går ned i rummet der de unga tärnorna bäfvande slutit sig tillsamman, utan att rätt veta hvad som föregår. "Sköna tärnor, hvart vi resa, det veten J alla. J veten hvad som väntar eder i Stambul. Hafven i hört sagorna ur tusen och en natt, hafven J hört omtalas det herrliga lif den sköna förer i en mäktig mans harem? Ett lif som är en väfnad af nöjen, af dans, af smycken och juveler. Vill herrskarinnan sofva, hennes slafvinnor fläkta svalka öfver hennes kind. Vill hon glädjas: de herrligaste danser uppföras på hennes vink. Vill hon prydas, hon säger blott ett ord och smycken, perlor och juveler hopas ikring henne, och indiens utsöktaste dofter stå henne till tjenst.
Åliggandet för enskild Bank, att vid anfordran med rikets mynt infria sina sedlar, utgör för öfrigt det säkraste bandet å deras styrelser, att vid utlåningar och sedelutgifningar iakttaga all nödig varsamhet., Yid öfverläggningarne i detta ämne har Komitén tagit kännedom af en till Kongl. Maj: t ingifven och till Komitén i nåder öfverlemnad skrift utaf Direktionen för Wermlands Privat-Bank, deruti Direktionen, enligt uppdrag af bank-bolaget, fästat Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på landsorternes behof af ändamålsenliga lån-inrättningar, och, till ådagaläggande af det kraftiga bistånd, som närings-idkare uti Wermland och Dalsland erhållit af Wermlands Privat-Bank, under dess verksamhet ifrån och med år 1834 till sistlidet års slut, anfört, att under denna tidrymd af 19 år Banken befrämjat näringarnes drift med kreditiv-anslag af 14,290,000 R:dr, och med diskontlån å 10,301,000 R:dr, tillsammans 24,591,000 R:dr, hvilken summa, fördelad på hvarje år, utgör i medeltal nära 1,294,263 R:dr årligen. Direktionen har derjemte yttrat den öfvertygelse, att, då andra Privat-Banker utan tvifvel verkat på enahanda sätt, de numera oktrojerade Filial-Banker, med det af Rikets Ständer anslagne allmänna understöd, endast till en ringa del skola kunna motsvara näringsidkares behof af penningeforsträckningar. De olägenheter af sedelutgifvande enskilda Banker, som mest öfverklagas, äro: att deras sedel-ulgifning icke är nog begränsad och kontrollerad; att deras sedlar äro af flerfaldigt olika valörer, format och utseende, hvarigenom misstag och förluster lätt uppkomma; att de få utgifvas på nog små valörer ; samt att, då de icke uti Kronans uppbörd emottagas, deras innehafvande med för skada och svårigheter, särdeles för allmogen.
R:dr 66 öre, dels ock i Halmstad följande, med för hvardera antecknad kapitalbehållning vid 1860 års slut, nemligen: 1) Handelsföreningens kassa 492 R:dr 95 öre, 2) Handtverksföreningens 36 R:dr 17 öre, 3) Fabriksföreningens 3 R:dr och 4) Sjömanshuskassan 13,866 R:dr. o Utom länets allmänna brandstodsbolag, äro åtskilliga föreningar till ersättning af fast och lös egendom, som genom brand förloras, pastoratsoch socknevis bildade dels med fonder, samlade medelst inträdesafgift och årliga tillskott i mån af försäkringsvärde, dels ock med förbindelse för delegarne att lemna spanmål och foder samt utgöra körslor och dagsverken. Föreningar af sådan beskaffenhet hafva under åren 1856—1860 funnits: i Laholms fögderi fyra; i Halmstads fögderi följande: a) Harplinge postorats, stiftad 1856, hvilken lärer innehafva en kapitalbehållning af något öfver 5,000 R:dr; b) Getinge och Slöinge pastoraters, tillväga - Bil. Litt. E. Statsbidrag. Afkortadt och anordnad! Kronan behållet. Rester vid redogörelseårets slut. Summa R:dr R:mt. Afkortadt och anordnadt. Kronan behållet. Rester vid redogörelseårets slut. Summa R:dr R:mt. Helsovård.
455 ter dea hvarje vara åsätta tull i stället för tullvärdet, hvarigenom någon rubbning icke kan befaras i den inkomst, städerna af denna afgift haft att påräkna, medverka till det ändamål, handelns underlättande och öfriga inhemska näringars skydd, sorn vid tullafgiftcrnes bestämmande blifvit afsedt, bifallit att, på sätt det nådiga förslaget innehåller, ifrågavarande stapelstäderna tillkommande tolag må beräknas till viss procent af tullbeloppen, i stället för tull värdena, å de varor, som i hvarje stad ineller utföras, och att denna procent må bestämmas efter medeltalet af hvarje stads tolagsinkomster under de sista 5 åren i förhållande till tullafgifterne, med det vilkor likväl, att någon minskning i tolags-inkoinsterne icke må, genom tullafgifternes framtida nedsättning, städerna tillskyndas, samt att, intill dess denna förändring kan komma till stånd, tolagsberäkningen fortfarande skall grundas på de i nu gällande taxa utsatta tull värden. De i sammanhang med förslaget om tullvärdenas upphörande uti den nådiga skrifvelse antydda förändringar i afseende å beräknandet af nederlags-rekognition och den packhushyra, som genom Kongl, brefvet den 28 April 1842 är vorden för vissa fall bestämd, äfvensom för utrönande af de tullvärden hvarpå tillämpningen af åtskilliga i Kongl, seglations-ordningen den 13 Maj 1843, Kongl, stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör m. m. af samma dag, samt Kongl, förordningen den 22 December 1841, till förekommande af oloflig inoch utförsel af varor, gifna föreskrifter och stadgade straffbestämmelser beror, hafva Rikets Ständer jemväl, såsom fullt ändamålsenliga, godkänd, för det fall att tullvärdes-kolumnen kommer att ur taxan uteslutas.
Men denne kavaljer är en nobel natur, som icke vill visa sig gramse utan unnar sin vän all möjlig lycka, ja till på köpet är beredd att, med uppoffrande af alla egna intressen, lämna honom platsen obestridd och blott i vänskapens namn kräfva sin andel af de yttre förmåner, som följa med anställningen. I förkänslan af de värdigheter, som snart skola hvila på hans skuldror, finner Brandt den horisontala ställningen obekväm, springer upp som en stålfjäder och börjar spankulera omkring i trädgården med utspändt bröst och en min så förnäm, som om han redan varit herre till Schleswig, allraminst. Han ser sig omkring med en härskares blick. Solen står högt på himmeln, och tusentals små hvita lågor blinka på Schleis blåa vatten. Rundt om viken ligger staden som en kolossal hästsko af gråa byggnader och vapenprydda palats – ytterst ute reser sig Gottorps slott med sitt kopparklädda tak från en bädd af stelklippt grönska. Dannebrogens rödtungade duk fladdrar från tornet öfver frontispisen, och Enevold Brandt känner med hvar fiber i sin varelse, att där och icke annorstädes borde han residera. Emellertid lägger han märke till, att gästgifvaremor just dukat middagsbordet i närheten af en högst obehaglig uthuslänga, och hans nerver fnurra sig kännbart vid jämförelsen, mellan hvad som borde vara och hvad som är. Hans uppsyn mulnar, och hans tankar återvända som retade getingar till Struensee. Allt som berättas i brefven från hufvudstaden om denne afundsvärde lyckans gunstling, verkar osympatiskt på Enevold Brandts för tillfället högst ömtåliga finkänslighet. Man borde verkligen kunna fordra, att en medikaster efter en så sagolik framgång åtminstone skulle se en smula förnöjd och belåten ut; men af allt att döma är hans uppsyn snarare dyster. Han småler sällan! Beror nu detta på sjuklig inbundenhet eller kommer det sig af hyckleri och affektation? Eller fruktar han redan för följderna af sitt majestätsförsmädliga förhållande? Hans beteende i öfrigt ger icke anledning till en sådan förmodan. Enevold
Förslag äro jemväl afgifna till vägomläggningar i Ahle och Tossbo härader samt upprensning af Säfve å i Kullings härad; men begärda anslag hafva icke under denna tidrymd utfallit. Till förbättrande af landsvägen emellan Wenersborg och Fredrikshall hafva åtskillige Wahlbo härads komiterade träd t i verksamhet. Kartor jemte kostnadsförslag äro deröfver upprättade. Likaledes pågår enahanda undersökning i afseende på allmänna vägen emellan Borås och Ulricehamn; och frågan om vägomläggning emellan Borås och Götheborg, hvilken i anseende till menigheternes stridigheter måst falla, har nu åter blifvit bragt å bane. § 3. Politisk Författning. a) Kammarverk. Häraf lemnar statistiska tabellen en allmän öfversigt. Under åren 1847 —1850 har icke något hemman förfallit i ödesmål ej heller något krononybygge blifvit upptaget. Deremot äro ett ödeshemman samt 2:ne lägenheter å allmänningslrakter upptagne och skaltlagde; 15 nya qvarnar med 27 par stenar privilegierade samt 12 äldre qvarnar dels ändrade från fot till hjulgång och, dels tillökte med 16 nya par stenar; 21 stenpar för grofmäld och 3 par för siktmäld skaltlagde; 10 nya sågqvarnar och 1 vadmalsstamp privilegierade. Laga skiften och utflyttningar i följd deraf jemte andre landtmäteri-förrättningar hafva fortgått i ungefärligen lika mån som tillförene. Beloppen af beviljade understöd för utflyttningar hafva utgjort: för 1847 2,406: 39. 2. » 1848 4,700: 15. 10. » 1849 6,268: 38. 6. » 1850 6,573: 32. — 23 Enligt den af Öfver-Direktörs-Embetet vid Landtmäteriet till Kongl. Maj:t i underdånighet för 1850 afgifna berättelse om skiftesverket äro inom Elfsborgs
Och, dä Rckstns Ständer förty nu äro och böra wara derom sorgfälli» ge, art möjsiigosts fullkomlichet härutinnan mä winnas ; sa tror jag dek, om i ^e just åligga, åtminstone wara hwarje Stånds, Ledamot tillåtit, otc yttra sina tankar, sa wäl om till befinnande behof af nya, kill allmän och enfkillt säkerhet bidragande lagar, som till utur wägen rödjande af hvarjehanda möjeliga twerydightter, uti redan warande Lagar och Författningar. ^ Af Den s Iammni. 149 Ak sadan anledning torde dst jämtval gunstbcnä, get killams niig, akt i ödmjukhet pakalia Hög ofl. Ridderskapeis och A lus uppmärksamhet, pa en sak, som esler min tanker och ösivcrlygelfe är deras söri>enk. Ifrån längre tid tillbaka har der icke warit 0. manligt, att Riksens Stärner tagit sig rättighet alt, uti frägor emellan Staken och ffndersKare, widtaga b stut och författningar til! Skaten eller Ettus-Werkets förman, pä cnfkrskte Undersåtare bekostnad — För elt. Mynttecken, mgisrvrt för en Daler Srkfwrr, mynt, haima Rikets Inbyggare, »vid inlösningen der. af, mäst atnöjaö först med r H)rk Suswermy-t och slukeligen med ekk tredjedels samma myrt. — Wid 1788 ars Kig, biefrvo, för hwarjchanda Krigs, behof, såsom betalning utqifne UlredningS k Commis» stons Rewerser, pä ofantcligs summor, hwi ka, dä de icke pä utsatt?
Län, Tufve Larsson från Christianstads Län, Johannes Svensson från Jönköpings Län, Anders Olsson från Sto* ra Kopparbergs Län , Erik Persson från Gefle» borgs Län , Anders Andersson från Skaraborgs Län, Anders Nilsson 1 Tottarp, Malmöhus Län, Per Eriksson från Kronobergs Län , Fale Burman från Norrbottens Län, Per Bur. Bilt. till R. St. Prof, igsiP — iSsg, Jeml, 4 sfi Prat. Utdr. d. 30 Nov. is*s. ge från Gottlands Län och Jacob Peter, An. dersson från Östergöthlands Län. Till Suppleanter: Erik Norberg från Vesterås Län och Olof Jansson från Calmare Län. 1 Eaneo-Utskoltet. Till Ledamöter : Gustaf Larsson från Stockholms Län, Peter Andersson från Hallands Län, Johan "Jacob Rutberg från Norrbottens Lån, Olof Olsson från Vermlands Län, Lars Andersson från Skaraborgs Län, Anders Andersson från Vesterås Län, Anders Hansson från Upsala Län, Lars Eriksson från Gefleborgs LSn och Peter Persson från Millebo i Jönköpings Län. Till Suppleanter Anders Eriksson från Örebro Län och Anders Johansson Brisman från Skaraborgs Län, fröt. Utdr, d, 30 Noe, igni, >7 / Lag-Utskottet, Till Ledamöter : Börje Börjesson från Hallands Län , Lars 'Larsson från Calmare Län, Per Persson Landström från Vesterbottens Län och Nils Persson från Södermanlands Län, Till Suppleanter ; Nils Insulin från Stockholms Län och Anders Jönsson från Örebro Län, 1 Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet Till Ledamöter : Nils Mänsson från Malmöhus Län, Olof Månsson från Blekinge Län, Olof Nilsson från Vermlands Län, Anders Andersson från Södermanlands Län, Per Persson från Christianstads Län , Anders Håkansson från Elfsborgs Län, Per Persson från Calmare Län, Olof Carlsson från Östergöthlands Län, Lars Persson från Va* 3 8 Fröt-. Ut dr. d. s? No v, *321, sletås Län , Anders Eriksson från Jemtland, Hans Hansson, från Gefleborgs Län och Erik Johansson från Kopparbergs
Denna åtgärd kan jag icke betrakta annorlunda än såsom stridande mot grundlagen och då R. o. Ad. tvifvelsutan icke lärer vilja i detta fall vidtaga en åtgärd, som skulle föranleda till samma anmärkn., så lärer R. o. Ad. ej heller finna skäl att BondeSt:s inbjudning antaga; hvilket jag också för min del på det högsta afstyrker. Hr von Troil, Sam. Gust.: Hr Printzensköld har så fullständigt utredt förhållandet med den ifrågavar. inbjudningen och de ämnen som dermed hafva sammanhang att jag icke har någonting att tillägga dertill utan inskränker mig till alt förena mig i hans anhållan om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till afslag å inbjudningen. Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt alt Den 10 Oktober. 567 med afslag å BondeSt:s inbjudning lägga förevande prot.-uldr. till handlingarne. Föredrogs ånyo StatsUtskrs d. 6 och 7 dennes på bordet lagda meni. N:o 330, i anledn. af R. St:s beslut, rörande vissa med Statsregleringen gemenskap egande frågor. R. o. Ad. biföll de 4 första punkterne af detta mern. och ansåg öde punkten ej erfordra annan åtgärd än att läggas till hand lingarne. Hr Printzensköld, Carl: Det bifall R. o. Ad. nu lemnat till StalsUtsk:s ifrägavande betänk, äfvensom sjelfva innehållet af detta betänk, visar nogsamt alt det yrkande man här med så mycken ifver försvarade eller att vissa frågor borde blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk., emedan de skulle äga sammanhang med och inflytande på den Statsreglering, som intill nästa riksdag skall blifva gällande, icke ägde någon grund. Det är också i detta betänk, ådagalagdt huru ofullständigt, huru formvidrigt man gått tillväga. StatsUtsk. har nemi. nu öppet och i de tydligaste ordalag erkänt behofvet deraf alt de frågor, hvaröfver det sä ifrigt påyrkade R.
Han anade dunkelt att naturen icke skapat honom för den värld hvaruti han var dömd att lefva, och att hans tillvaro skulle bli en fortsatt kamp mellan fantasiens idealiska drömmar och den bistra verkligheten. Det lyckades emellertid Manda att lugna Eriks upprörda sinnesstämning. Då solen kastade sina afskedsstrålar på Kalmar slott togo de tre barnen afsked af hvarandra. Erik gick hem med sveda i hjärtat och oro i själen; jorden föreföll honom icke mer grön, och solens ljus hade slocknat, för att aldrig mer tändas, så tycktes det för den stackars gossen. År hade förgått. Erik Johan Stagnelius var icke mer ett drömmande barn. Han hade såsom student ankommit till Upsala 1812, tagit kansliexamen 1814, och året därpå inträdde han såsom extra ordinarie kanslist i ecklesiastikexpeditionen. Här fästes Nils von Rosensteins uppmärksamhet vid den snillrike unge mannen, som 1817 gjorde sin entré på den vittra banan med sin hjältedikt “Wladimir den Store“, och sålunda redan från början angaf sig såsom en af våra yppersta skalder. Det var någon tid efter utgifvandet af denna dikt, som Stagnelius och några vänner en afton voro samlade omkring en bål. Man hade druckit flitigt. Den unge skalden som merendels var dyster, hade för stunden kastat ifrån sig sitt svårmod. Han talade om kärleken såsom en vacker hägring af vår inbillning utan motsvarighet i verkligheten. “Jag är tjugufem år,“ yttrade han, “och har ännu icke gjort bekantskap med denna känsla. Skälet är, att min fantasi tagit ett högre mål än att fästa sig vid en kvinna.“ Erik Johan Stagnelius. “Stagnelius, du talar icke sanning,“ utbrast en af vännerna; “nog har det varit någon tid i ditt lif, då ett par vackra ögon så upptagit din inbillning, att den icke kunnat sysselsätta sig med något annat.“ “Nej, icke en dag. Tror du verkligen, att en karl med mitt utseende går och slösar bort sina själskrafter med att drömma om ett par vackra ögon, som aldrig skola blicka kärleksfullt på honom? Jag kan icke älska något annat än det som är skönt; men en skön kvinna skall aldrig älska mig.“ Stagnelius fattade sitt glas och tömde det.
Men som bemälte tjensteman sedermera förklarade sig vara hindrad att med nödig skyndsamhet uppgöra ett så vidlyftig kostnadsförslag, som för det dermed åsyftade ändamål erfordrades; och då enahanda förhållande förmodades äfven kunna inträffa med andia ojäfviga och skickliga personer, som blefve af Herrar Fullmäktige härom anmodade, så beslöto Herrar Fullmäktige att hos Kongl. Maj:t i underd. anhålla, det Kongl. Öfver-Intendents-Embetet måtte varda i nåder anbefaldt foga anstalt derom, att, sedan genom anställd noggrann undersökning blifvit utredt, huruvida ifrågavarande byggnads grund och öfriga beskaffenhet medgåfvo densammas fullkomliga islåndsättande och den nuvarande inredningens förrändrande, ett fullständigt förslag, angående verkställigheten häraf samt de dermed förenade kostnader, blefve uppgjordt och till Herrar Fullmäktige aflenanadt. Denna anhållan framföides uti underd. skrifvelse af den 37 näst]. September. Huruvida densamma blifvit af Kongl. Majit bifallen, eller hvilket beslut Kongl. Majit i anledning deraf behagat meddela, hafva Herrar Fullmäktige ännu icke erfarit. I sammanhang med nu uppgifna förhållanden, har för Rerisorerne likaledes blifvit anmäldt, att Riksgälds-Kontoret, hvarken vid mottagandet af Kongl, Sundhets-Kollegii förra hus eller sedermera, erhållit några handlingar angående Kongl. Maj;ts och Kronans åtkomst och äganderätt lill detta hus och den tomt, hvarpå det är uppfördf. Genast efter erhållen underrättelse, att några sådana handlingar icke funnos i bemälte Kongl. Kollegii eller Kongl. Öfver-Intendents-Embetets Arkiver, hafva Herrar Fullmäktige derföre från Stockholms Stads Embetsoch Byggnings-Kollegium infordrat de upplysningar om den med samma hus förenade tomt och äganderätten dertill, som de i detta Verk befintliga handlingar kunna innehålla. Dessa upplysningar hafva dock hittills icke meddelats.