Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lena fick snart nog af sällskapet och försvann i största tysthet upp på sitt rum, där hon satte sig till det mödosamma värfvet att skrifva hem och tala om huru underligt det går till vid bröllop i Amerika, hvilket upptog hennes tid ända till sängdags utan att brefvet ändå var färdigt. Hon skulle sluta det följande dag, då hon kunde berätta att de voro ordentligt vigda. Nere i salen blef oljudet alt värre. Det hjälpte inte als, att Tuominen snart förklarade sin traktering vara slut. Gästerna voro redan altför upprymda för att märka, huru liten den i själfva värket varit, och rekvirerade fram några flaskor till samt fortsatte toddydrickandet utan både socker och vatten. Endast Wehkalainen höll sig på afstånd i förväntan på uppgörelsen med Tuominen. Han ville inte dricka, ty då visste han att det var slut med honom och det gamla eländet färdigt igen. Men då ingen uppgörelsestund kom, beslöt han att själf göra slag i saken. När Tuominen kom fram till disken och tillsade honom att hälla duktigt med vatten i flaskorna då de fyldes på härnäst, förklarade Wehkalainen att han inte ämnade sitta där längre. Och så frågade han tvärt: Huru mycket är jag ännu skyldig här i huset? Jag vill betala så länge jag har pengar. Gif hit bara, jag skall räkna ihop i morgon. Det kan jag inte göra nu. Här har du sextio daler. Är det alt hvad du har? Tuominen begrep inte hvad som var åt karlen, men kände lika väl harmen öfver hans sätt och faconer börja sjuda hos sig. Det är åtminstone alt hvad jag ämnar betala, ljöd svaret och ehuru Tuominen nu började ana hvad meningen var, fans där något i den gamla matrosens uppsyn, som gjorde, att han inte sporde någon lust att drifva saken vidare. Åtminstone inte så länge rummet var fullt af folk, som säkert ingenting skulle ha emot att se honom uppiskad, ja, som kanske vore nog så lifvade att hjälpa till en smula. Du kan väl vänta till i morgon med din likvid, sade han därför med återhållen ilska, men stack sedlarna i fickan. Inte kommer jag ihåg din skuld utantill. Gå upp och lägg dig, om du inte vill sitta här längre, så få vi talas vid i morgon.
Då man här klandrat DirekUn derför, att den till Ståndet hemställt, huruvida det vill halva bänkar med ryggstöd eller icke, anser jag mig såsom ledamot af DirekUn böra uptaga delta, och får då säga, att DirekUn icke så alldeles saknat skäl för sin hemställan. Under loppet af Riksdagen har jag samtalat med en stor del af R. o. Ad:ns ledamöter för att utröna opinionen. Det kan visserligen synas vara en obetydlighet för II. St:r att discutera en sådan fråga som denna, men då tankarne varit så delade, torde man ursäkta Direktm, att den icke vill binda vid sitt ansvar en åtgärd, hvilken Ståndet med stort intresse omfattat,'i thy att en del vill hafva bänkarne breda och med ryggstöd, och andra åter sådana de nu äro ehuru försedde med stoppning. Sanni är, att ett föregtde beslut ålägger Direktin att i främsta rummet afse det största möjliga antal sittplatser, men hvad menas härmed. Under 1844 års Riksdag var antalet af Ståndets ledamöter 500. Skall detta antal sittplatser anses tillräckligt. En annan ledamot liar sagt mig att under 1850 års Riksdag voro 580 R. o. Adins ledamöter närvide. Ar detta antal sittplatser tillräckligt. För att emellertid åstadkomma det flogsta möjliga antalet, måste bänkarne göras ännu smalare än de f n. äro. Anser R. o. Ad. således, att det antal Direktin föreslagit icke bör anses tillräckligt, måste R. o. Ad. besluta att några ryggstöd icke få anbringas å bänkarne. Jag anser DirekUn hafva handlat rätt, då den icke egenmäktigt förfarit, och jag skattar mig lycklig att hafva deltagit i DirekUns beslut. Gr. Sparre, Erik: Jag åter tror, att Direktin handlat bättre om den fullgjort det updrag Ståndet lemnat den. Om DirekUn Deli 22 Februari. ryggar tillbaka att binda vid sitt ansvar en åtgärd, så beklagar jag, att Ståndet valt en Direktin, sorn icke förmår upfylla de updrag densamma lemnäs. Jag tror ock, att
Utsk, den 4 Augusti 1819, Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen Petter Anderssons från Hallands Län Motion om införande af Edsvuren Nämnd, eller Jury, i brottmål. Med framställning af åtskilliga brister och olägenheter, hvarmed det nu gällande bevisningssättet i brottmål skall vara behäftadt, har Biksdags - Fullmägtigen Petter åndersson från Halland, hos Hedervärda Bonde-Ståndet , i afgifvet saint till Lagutskottet remitteradt Memorial , yrkat, att Jury .matte i Svenska lagskipningen införas, och till den ändan en Lag antagas , som stadgar, att alla gröfre brottmål bora prof vas af Edsvuren Nämnd, bestående af tolf välfréjdade personer, hvilka, efter af hörd ransakning och inom slutna dörrar hallen öfverläggning, hade att yttra sig, huruvida den anklagade är skyldig eller ej skyldig till det åtalade brottet. Denna Nämnd skulle, efter Motionairens förslag, utgöras, å landet, af Härads Nämnd jemte tolf andre årligen eller livart tredje år valde personer , men, i LagUiskottets Betänkande N:o 87. 7 stad, af tjugufyra årligen vaide. Af dessa tjugufyra Jurymän skulle parterne välja sex hvardera och Domstolen likaledes sex, bland hvilka åter, sedan de blifvit af Domstolen ojäfvige förklarade, hvardera parten egde, utan anförande af skäl , utesluta tvänne bland de af vederparten och en af de utaf Domstolen valde, hvarefter de återstående tolf borde afgöra saken, dervid fem sjettedelars sammanstämmande röster erfordrades till den anklagades fällande , samt Domstolen derpå utfärda Utslag, i enlighet med Nämndens beslut. Denna inrättning , redan antagen i. Tryckfrihetsmål , vore icke ny, utan känd äfven af våra förfäder, fastän under olika form och annat namn. Härads-Nämnd ransakade då, samt friade eller fällde, och Domaren dömde derefter. Edsgärdsmän hade ej varit annat än ett slags Jury. Att inrättningen är gammal borde lika litet göra den förkastlig, som i fall den vore ny. Man hade icke skäl att ångra dess upptagande i Tryckfrihetslagen.
Buteljeras, korkas, hartsas, är efter 8 dagar färdigt och är mycket godt. Sockerdricka. 5 liter vatten uppkokas med 425 gram socker; då det kallnat, ihälles 1 butelj bajerskt öl. På ett apotek köpes för några öre violrot, kokas särskildt och ihälles. Buteljeras, korkas, hartsas väl och är färdigt efter en vecka. Smultron kunna hållas friska flere dagar, om man sätter dem i källaren på ett porslinsfat, som ställes öfver ett fat, fyldt med kallt vatten; vattnet måste ombytas hvarje dag. Frågor. Vill någon af Iduns läsarinnor godhetsfullt upplysa mig om något medel mot sårnader i huiVudet på barn? E. B. Vill någon af Iduns läsarinnor hafva godheten upplysa mig om, hur sä kallade strutar, fylda med lingon m. m., lagas? Fru Anna. Vill uägon af Iduns läsarinnor säga mig, hvar man kan lättast sälja billiga harr-rosetter? Hvar kan man sälja tomma trådrullar? Augusta. N:r I 07. Kan någon uti Idun upplysa om, huru stor lifränta ett fruntimmer om 35 år kan erhålla för 5,000 kr., och hvar eller i hvilket bolag det vore fördelaktigast taga den? Svar omotses tacksamt af Prenumerant. Kan en 12-åring botas för nyss börjad höftsjuka genom hypnotism? Af hvem? J. Z. B. Fårila. N:r I 09. Skulle någon af Iduns läsarinnor vilja upplysa om bästa sättet att tvätta ylle, så att det ej krymper? N — a —. N:r I I 0. Kunna yllesaker utan skada doppas i ättika för att binda färgen, som man gör med saker af bomull? Helena. N:r I I I. Hvarför är det så svårt att vispa ägghvita till hårdt skum, och fins något sä- kert sätt att alltid få den till skum? Helena. N:r I 12. Vill någon af Iduns läsarinnor vara så god och säga, om det finnes några krukväxter, som trifvas i rum, uppvärmda med kamin, och hvilka dessa växter äro?
Motion ingifne anförande ined förslag, det skulle till beredande af en mot Stats-Verkets förlust, i händelse tidningar få postfritt kringsändas, svarande inkomst, Tidningar och Periodiska skrifter, mot erläggande af stämpelafgift, nied serskild stämpel förses, på sätt sorn 1111 sker i de fle‘ ste Europeiske Stater, hvarest tidhingarne hvar i sin mån sålunda bidraga till Statshördorne. Statsoch Bevillnings-TJtskotten, sorn inhemta t ej mindre, att sedan Kongl. Majit genom Nådig skrifvelse under den i5:de December 1820 bifallit, det alla så väl i Hufvudstaden, sorn i Städerne i bind,sorter lie utkommande Dagblad derefter tillätos att med posten afsända», mot en nedsatt porto, beräknadt till en åttondedel af hvad för bref, efter nu gällande PostTaxan, betalas, och under iakttagande a Stats-Ulskottets Betänkande!!. 611 de vilkor Kongl.
Det är nämndt, att alla de officerare af det i slottet kasernerade, under Liljes befäl stående regementet, hvilka ansågos vara tillgifna regeringen, denna afton voro utbjudna på en fest på sin öfverstes egendom, belägen en och en half mil från staden. Bjudningen var visserligen för skenets bevarande utsträckt till regementets hela officerskorps, men de öfrige hade fått en vink att under en eller annan förevändning undandraga sig densamma. Det var för öfrigt så ordnadt, att tjenstgöringen för dagen bestriddes af de sammansvurnes anhängare. Desse voro nu nästan mangrannt samlade i värdshuset vid Norrmalmstorg, för att vid bägaren och tärningarne afvakta den betydelsefulla signalen från sammansvärjningens ledare, hvilka hade sitt högqvarter i Frisendorffs helt nära slottet belägna hus. Härifrån utgingo sammansvärjningens trådar, och flitiga rapporter vexlades mellan denna medelpunkt samt slottet, riksståndens hus och de öfriga vigtiga posterna. Bland de i fråga varande officerarne fanns blott en, en brorson till Lilje, som egde en noggrannare kännedom om sammansvärjningens egentliga syfte och utsträckning; de skulle annars otvifvelaktigt ryggat tillbaka och nekat att låna den sitt bistånd. De hade intalats, att det endast gällde att förverkliga den aflidne konungens testamente och tilltvinga hertig Adolf Johan hans rättmätiga plats i förmyndareregeringen: de voro dertill öfvertygade, att den unge konungen och enkedrottningen i allo gillade denna plan, samt tillochmed hade ett finger med i spelet. Det bör tilläggas, att hertigen sjelf var långt ifrån att känna vidden af sina så kallade anhängares planer. Han var en docka i deras händer, men en bräcklig docka, som med största försigtighet måste handteras. Han ville hafva första platsen i riksförmyndarestyrelsen, ingenting vidare, och denna sin önskan ville han med hot och pock genomdrifva; så långt sträckte sig hans delaktighet i de sammansvurnes planer.
Friherre Wrangel, Henning, föreslog, att Silfver-uppköpet måtte, i stället för år *819, börjas innevarande år 1818. 460 Den 9 Junit f, m. Hans Excellence Herr Grejven och LandtMar/kalken erinrade, i anledning af hvad Herr Mannerstam nyss yttrat, att Herr Påhlman redan afstått från yrkandet om frågans remiss till BancoUtskottet. Herr Mannerftam: Om Ridderskapet och Ädeln företager pröfningen af denna vigtiga fråga, utan att den förut undergår vederbörande Utskotts granskniag, får jag för min del förklara, att jag icke instämmer uti det af någre värda Ledamöter uppgifna förslag, som redan lärer vara af BondeStåndet antaget, att genom utgifvande af nya Banco-sedlar inköpa Silfver till förstär-: kande af Bankens reela fond och till VäxelCoursens styrande. Jag erkänner, att jag icke kan inse någon enda fördel af detta förslag. Jag tror det tvärtom kan föranleda till försämrande af Bankens Credit och till Conrsens stegrande. Herr Munck af Rosenskölds anmärkning, att gräns ej bör sättas för RörelseCapitalet, är visserligen efter min tanka riktig, och i sammanhang med deD plan till realisation sorn jag uppgifvit, har jag äfven tillstyrkt en utväg för RörelseCapitalets tillökning i naturlig ordning, nemligen att Banken efter samma Cours eller Silfvervärde, för hvilket den inlöste sina Sedlar, skulle äfven utgifva nya Sedlar till huru 6tort belopp som hälst för insatt Silfver; men då något Silfvervärde å Bankens Sedlar icke blifvit vid denna Riksdag bestämdt, utan deras värds följaktligen blir lika ombyteligt och vacklande som hittills, är svårt att på förhand bestämma dea Cours, hvarefter nya Den 9 Juni i /. m. 461 Sedlar för Silfver böra utlemnas.
15 ev och Instiluler, — en princip, som skulle kostat Staten betydligt och iedt ”till skada och förlust för det allmänna,” anfört: att en flerårig erfarenhet visat, att Landtbruks-Academien oell Instituten vid Degeberg och Wäderbrunn icke uppfyllt det med dem åsyftade ändamål; att, hvad serskildt Landtbruks-Academien beträffade, den ej spridt ”annat ljus öfver Jandthushålliiiiigen” än livad, ”utom Academiens tillvarelse, sjelfmant erbjudit sig, i följd af sjelfva vetenskapens i synnerhet under de sednare tjugu åren utbildade tillväxt;” att, om Acadeniien och nämnde Instituter voro hvad de borde vara, de sjelfve skulle framställa en ”storartad och förträfflig förebild af en väl ordnad hushållning, af ett ypperligt landtbruk, af arbetskraftens högsta möjliga produet, af en räkenskap, som utvisade högre vinst, än det allmänna landtbruket;” men att icke något af allt detta, utan rakt motsatsen, erfarits; och att Landtbruks-Academiens Experimentalfält, som med sina planlösa onyttiga byggnader skulle kostat Staten omkring 100,000 R:dr, vore ”en modell af oreda, vårdslöshet och platt oduglighet i jordens häfdande;” i anseende hvartill motionären yrkat, att både Landtbruks-Academien och Instituten vid Degeberg och Wäderbrunn måtte indragas, fonden för detta sistnämnde återgå till sin ursprungliga af testator förordnade bestämmelse och Slatens bidrag att uppmuntra landthushållningen inskränka sig endast dertill, att genom förmonliga lån eller prasmier skydda och befordra den enskilda industriens utbildning; varande vid motionens remitterande dels af Riksdags-fullmägtigen Strindlund framstäldt det yrkande, att Ulltuna Institut, såsom orden lyda, ”borde göra de andre sällskap,” helst denna egendom, så länge den utarrenderades, lemnade inkomster, men nu icke lemnade någon afkastning, dels yttranden afgifne af flera ledamöter inom Hederv.
ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, angående BancoUtskottets Memorial, om det till Götha-Canalarbetets fortgång anslagne Bjggnadsbiträde för innevarande år, 364. — 0111 förstärkta SlatsUtskottets Memorial, rörande NummerLotteriet, dito. — beträffande samma Utskotts Memorial, angående så väl Talemäns-Taffiarnes indragning, som framlidne RegeringsRådet von Schevens innestående pension, dito. — om gillande af StatsUtskottets Betänkanden, rörande 1:0 i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, StatsYerkets tillstånd och behof uti hvad som rörer RiksStatens tredje HufvudTitel; 2:0 utbyte af en del utaf den KronoBränneriet på Ladugårdslandet tillhörige Tomt; 3:o öfverlåtande af Ladugårdslands Bränneri till Cassern för Andra GardesRegementet; 4-o Båtsmanslndelningen i Blekinge, 365. — om bifall till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkande, angående väckte frågor om ändring i hvad Författningarne rörande Afradsoch K10- noTioude-Spannemålens utgörande, forsslande eller lösande nu innehålla, 366. —. om Remiss till BeviliningsUtskottet af ett anförande, rörande Postinrättningen och 234 de deraf till StalsVerket inflytande inkomster, m. m., 366. ProtocolisUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om gillande af StatsUtskoltets Betänkanden, angående 1:0 Roteringen i Jemtland; 2:0
För min del tror jag tvärtom att den närvar:de tidpunkten är den mest lämpliga för ett sådant arbetsföretag. Såsom hvar och en känner, hafva R. St. vid denna riksdag icke kunnat anslå annat än högst ringa medel till industriella företag. Inom den kommerciella verlden hafva de detta år i Europa inträffade oroligheter verkat ett stillestånd i rörelsen, som naturligtvis i sin mån kommer att inverka på vårt land. En mängd personer skola blifva sysslolösa. Kan någonting då vara ändamålsenligare än att använda dem till ett arbete, der de kunna förtjena sig uppehälle. Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, alt då man har anledn. förmoda det utländska kapitaler komma att ingå i det ifrågavande företaget, så är det af icke ringa vigt alt det må ske under en tidpunkt då • / 330 Den 29 Juli e. m. en stockning i handeln inträffar, ty då vi det oaktadt mäste införskrifva samma belopp af kolonialvaror, som förut, så vore det en särdeles lättnad för vår handelsbalans om främmande kapitaler vid samma tid i landet inströmmade. Den värde talare som egentligen här yttrat sig emot SlatsUtsbs betänk., har sagt, att han icke kunnat begripa huru jernvägarne kunde användas i och för försvarsverket. Gr. von Rosen har i det afseendet lemnat en så fullständig vederläggning att för mig nästan intet återstår att tillägga. Jag ber endast att få fästa uppmärksamheten på förhållandet i Sleswig och Holstein. Vi veta nemi. huru snabbt trupper transporteras ifrån Tyskland in i Sleswig. Dessutom torde något hvar känna att det är jernvägarne som räddat Paris från ödet att förvandlas till en grushög. Hade man icke der genom jernvägar haft tillfälle att i hast sammanföra tillräckligt antal trupper för alt qväfva den sista insurrektionen, hade förmodligen i denna stund en af Europas herrligaste städer blott utgjort en stenhop. Det är vidare sagdt, att man icke nu borde inlåta Staten på detta företag, emedan jernvägsaktierna öfver hela Europa fallit i värde.
Ganska länge har Europa fått hugna sig af fredslugnets stillhet; om någon oro i ett eller annat land uppstått, så har den icke varit af läng varaktighet, och Norden har endast pä afstånd förnummit eli genljud af stridernas gny. Men då nu plötsliga brytningar i de politiska förhållanderna nästan öfverallt inträffat, och det i vårt närmaste grannskap redan kommit till ett allvarsamt utbrott, då mäste väl värt land med ökad vaksamhet hålla sig färdigt till de ansträngningar, dem omständighelerne kunna af oss erfordra. — Under den mångåriga fredstid, dä Carl Johan förde spiran öfver de förenade folken, huru träget och allvarligt påkallade icke Hans faderliga röst medel af folkets representanter för att sälla riket i en aktningsbjudande ställning; ehuru de tyvärr icke alltid lemnade all den uppmärksamhet som varit önskvärd, åt dessa Hans framställningar. Må R. St. nu efter förmåga godtgöra deras företrädares fordna förbiseenden. Först då kan man med värdighet och trygghet äga hopp om fred, när man är färdig och beredd lill strid. ”Si vis pacem, para hellum”, heter det. De i den K. skrifvelsen förekommande ordalag synas mig enkom valda för att uttrycka denna mening. Jemväl uti SlalsUtskis förslag till svar derå, ser jag icke något tillstyrkande af ett anfallskrig. Man har väl ansett att bifall till ifrågavar. framställning torde föranleda användandet af en beväpnad demonstration å vår sida och icke endast inom rikets gränsor; men om det också skulle inträffa, att Svenska trupper öfverföras till Danmark, som af oss begärt hjelp, kan jag ändå icke frångå riktigheten af Frih. Palmstjernas yttrande, alt då försl, när man visar sig färdig till 524 Den 11 Maj. sirid, kan man gifva kraft ål sitt bemedlingsord emellan de tvistande. Uppriktigt bör man beklaga den olyckliga brödrastrid, som pågår inom grannstaten, auledntn till dess utbrott må hafva varit hvilken som helst. En sådan bedröflig inre tvedrägt påkalla ovilkorligen gärden af vårt deltagande. Huru önskligl mäste det icke för oss vara, att derpå få se ett lyckligt slut; och huru hedrande för oss om vi dertill kunna bidraga.
Nej, öfverlemnas till Kongl. Maj:t att så väl för Landtbruksskolan på Gottland, som för öfriga ifrågaställa Landlbruks-skolor, bestämma vilkor, i alseende på värden af de egendomar, som må finnas för behofvet tjenliga. Åttonde Fia fvud-Ti teln : Enligt utlåtandena N:ris l\\ och j5. 13:o Uti 4-'de punkten litt. f) af forstherörde utlåtande, ^hade Utskotet afstyrkt bifall till Biskopen Hallströms motion om Stals-bidrag lill un - Stats-Utskotlets Memorialj 2V.-0 l33. derhållandet af Wisby Domkyrka, hvilket afstyrkande, af Utskottet vidhållet i utlåtandet N:o 75, Borgareoch Bonde-Stånden gillat. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva deremot beslutat, att, till underhåll håll för Wisby Domkyrka, skulle af Kronans behållne arrende-spanmål af Wisborgs Kungs Ladugård anslås 5o tunnor årligen, att intill nästa Riksdag utgå. För afgörandet af denna fråga, deruti således T vå Riks-Stånd stannat mot Två, föreslår Utskottet följande voterings-proposition: Den, som vill, alt till underhåll af Wisby Domkyrka Stats-hidragen icke må beviljas, voterar, Ja ; Den, det ej vill, voterar, 'Nej. Vinner
Vid de Kyrkomöten som hållits, visar oss historien, att de åstadkommits genom församlingarnes nitälskan om dessa kristliga angelägenheter. Ulsk. säger i sina premisser, ”att det är af sådan, anledn. som Kyrkolags-komiléen funnit sig böra föreslå ett allmänt Kyrkomöte för behandlingen af församlingens lithurgiska angelägenheter; och andra än rent kyrkliga angelägenheter höra ej heller till ett allmänt Kyrkomöte.” Jag vet icke hvarföre icke man kan på ett allmänt Kyrkomöte framlägga förslag (ill förändring i sältet att undervisa ungdomen uti skrifva, råkna och dylikt. Delta synes mig Ivertom, då så många lärare sammanträda, vara ganska lämpligt, och det visar sig af andra Kyrkomöten alt man befattat sig icke blott med lithurgiska angelägenheter, utan äfven med hvad som rört ungdomens undervisning. Jag instämmer derföre med Hr von Hartmansdorff i hans förslag till ny redaktion af den 4:de §:n. Frih. Cederström: Hr von Hartmansdorff yttrade, om jag icke hörde orätt, alt man genom alternativet af förändring i Utslcs förslag och, å andra sidan, af dess antagande, vöre ställd i valet emellan att vid Kyrkomötet få obetänkta förslag, eller att få alldeles inga i stället; hvarvid det synts den värde ledamoten företrädesvis angeläget, att man måtte praecavera sig emot möjligheten deraf att inga förslag blefvo framställda. För min del skulle jag, i motsats härmed, fastmera vilja hemställa om ej, då man ställes emellan sådane alternativer, det i allmänhet vore vida bättre alt få inga för - Den 13 September e. m. 365 slag, än alt få dem, som äro obetäDkta? Ty hvad kan man bättre göra med obelänkta, skadliga förslag, än alt bekämpa och afslå dem? Och derefter står man, efter mycket arbete, på samma punkt, som om man fått inga förslag. Gr.
Om du tillåter, så vill jag gerna rätt ofta skrifva till dig, när jag kommer hem, och om du ej ville försmå att också någon gång skrifva till mig, så gjorde du mig en stor glädje. – Men nu får jag ej skrifva mer för denna gång. Jag hade så när bedt dig tänka på mig, när jag är borta, men kanske gjorde jag rättare att bedja dig glömma mig. Jag är så orolig, så jag alls inte vet hvad jag vill och inte vill. Gud göre din lefnad lättare, önskar din tacksamma Lydia.» P. S. Mina nödvändiga få effekter kanske du ville vara god och utlemna till budet. Ack hvad du skulle göra mig glad, om du ibland mina små nipper ville utse något och behålla det som ett litet minne af mig.» Ett bud affärdades, och återkom snart med ett knyte, hvaruti voro inlagde Lydias angelägnaste saker, och löfte var gifvet att det öfriga skulle med det första blifva henne tillskickadt. Budet hade talat med en ung fru, som gråtit så att hon knappt kunde tala, hade bedt helsa till fröken så mycket, och lofvat att skrifva snart, men för ögonblicket vore sådant henne alldeles omöjligt. Lydia suckade vid åtankan på de hårda dagar, som sannolikt väntade Nanna, men snart blef hon vid Hellmans ömma omsorger lite muntrare, och när hon, ombonad med en dugtig respels, som Nanna medskickat, satt på bondvagnen bredvid Hellman, var hon åter vid sitt vanliga, goda lynne. Hvarken väderlek eller väglag var just det allra trefligaste. Det var mörkt som i en säck, smågloppade, och vagnshjulen sjönko djupt ner på den bottenlösa vägen utom Södertull. Ännu värre blef det, sedan de åkt omkring tre fjerdingsväg, ty då klarnade himlen, och det började på samma gång att frysa upp. Det hvarken bar eller brast, och jag tror att det gick åt hela fyra timmar emellan Stockholm och Fittja. Men Lydia mådde i alla fall så godt, och hade ej velat byta ut detta mot den briljantaste bal i Stockholm.