Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han blef ibland så ond att han hoppade, och jag undrar intet stort på’et, för somma va’ nu så gudomeligt dumma att de kunde reta småsten; men jag kunde aldrig hålla mig för skratt när han gick omkring och mästrade våra fingrar, hur hvulet vi skulle hålla pennan när vi skulle skrifva, för, sanningen att säga så tycker jag att bara det blef skrifvit, så kunde det just qvitta och vara lika godt hur pennen satt i näfven, helst jag för min del aldrig kunde bjuda till att skrifva ett ord med pennen, såsom han satt’n, utan när han gick till en annan för att sätta’n rätt, så vred jag min så som jag är vand vid. Mången timme gick bort för det bråket. Och så räkninga se’n! Ja, der räknades så många riksdaler, skillingar och runstycken att jag vånner jag hade en tusendels tusendedel deraf, så skulle jag och hela Nolby socken vara stenrika. Men det såg jag grannt, att när man inte fått den dera räkninga in i skallen från barndomen, så har man aldrig någon rätt nytta af den, för jag, Gud förlåte mig, räknar ändå alltid på mitt gamla sätt. Nej se! om somma från början fick gå i lära för att bli skrifve-mästare, och somma för att bli räkne-mästare, och somma fick gå i fred som aldrig blir annat än soldat eller bonde, då vore det bra tillställdt, men att en ska’ gå i skola se’n man är en gammal karl, det bär intet till.» Stina hade obetydligt gifvit akt till sednare delen af detta tal, utan när Johan ändteligen gjorde punkt, suckade hon och sade: »Ja, Gud vare tack att de höga funnit att det var bara dumheter, så att du nu får vara hemma.» Johan såg tankfull ut genom fönstret, och drog äfven en suck. »Kära Johan,» sade Stina efter en liten tystnad, »jag vet du hjelper mig så gerna, gack nu och tag ämbaret, och gif mig litet vatten, jag vill nödvändigt skura utaf här på lördagsqvällen.» »Bara du orkar det, kära barn,» sade Johan, under det han tog ämbaret och gick.
Sedelstocken får derutöfver utgöra . 30,000,000: - Summa R:dr 57,436,928: 71. § 7. Gemensamt med Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret hafva Bankoomm KanalFullmäktige anställt val, såväl vid nästlidne års utgång af ledaBirektiar‘- mot i Götha Kanal-Direktion för innevarande år, som i sistförflutna April månad af ett ombud att, å Bankens och Riksgälds-Kontorets vägnar, deltaga i revisionen af Kanalverkets räkenskaper. I det förra uppdraget bibehölls Herr General-Majoren m. m. J. Kléen och till det sednare utsågs Herr Grosshandlaren F. A. Rinman. § 8. Sedan jemväl den 4:de och sista af betalningen å det år 1858 staoiin» tor Svenska Statens räkning i Hamburg upptagne lån af 12,000,000 R:dr R:mt blifvit af Riksgälds-Kontoret verkställd, hvarigenom, jem Bevisorernes Berätt. ang. Banlcoverket. 2 10 likt Rikets sednast församlade Ständers beslut, för Banken inträdt skyldighet att, under åren 1861 och 1862, till nämnde Kontor inbetala 6,000,000 R:dr af de Statslånefonden tillhörande medel, med 750,000 R:dr hvar tredje månad; så äro, vid slutet af Mars och Juni månader detta år, till Riksgälds-Kontoret aflemnade å hvardera terminen 750,000 R:dr eller tillsammans 1,500,000 R:dr, hvadan af ifrågavarande medel ännu återstå att leverera 4,500,000 R:dr. Af dessa . R:dr 4,500,000: — voro den 14 sistlidne September till utlåning anvisade: genom Banko-Diskont-Verket . 2,569,000: — „
Landets Innevånare för att fylla Stats-bristcn, och således i alla fall, fast under en annan benämning, måste uttagas; så blir eftergiften äfven härigenom af en ganska betänklig beskaffenhet, hellst alla de Liqvider, hvilka då nödvändigt inträffade emellan Kro»oBetjeningen och hela FolkMassan, sannolikt skulle föranleda till missbruk och försnillningar. Då Riksens Högloflige Ständer klart stadgat denna Lag, då Kongl. Majit i anledning deraf utfärdat sin nådiga Kungörelse och äfven sedermera i nåder förklarat Författningens mening i conformité med RiksdagsBeslutet, kan jag ej annat än ytterligare styrkas i förenämn. de tankar. Helgden af Riksens Ständers Beslut, den säkerhet Nationen deri äger, allt Ben 2 Maji, f. m. 21 sammanstämmer att stadga min öfvertygelse, det Lagen icke bör nu annorlunda tolkas, än den förut af Konungen sjelf samt flere Auctoriteter blifvit förstådd och tillämpad Jag får derföre ödmjukast tillstyrka bifall till Stats-, och Bevillningsutskottens Betänkande. Då min mening som Representant endast af rättsgrunder bör motiveras, bör jag likväl förklara mig ej kunna vara deremot, om Konung och Ständer af välvilja skulle efterskänka förenämnde Summa, i fall icke nya allmänna bördor derigenom blifva nödvändiga till fyllande af de behof, som genom enskilta Skattdragandes underlåtenhet uppkommit. Grefve Mörner, Carl Stellan: Konungens Nådiga Proposition till Riksens Ständer i förevarande fråga är ett förnyadt vedermäle af Konungens rättvisa och Landsfaderliga omsorger för sina trogna Undersåtare. Visserligen må det medgifvas, att för Statsverket skulle blifva något betungande, om de genom efterräkning påräknade inkomsterne försvinna, men ännu mera tungt faller utgiften för dem, som måste betala i följd af en mindre tydlighet i Författningen ; och synnerligast som afgiften drabbar endast de fattigare FolkClasserne af Rikets skattskyldige Innevånare. För min del tror jag, att Statsoch BeviliningsUtskotten vid detta tillfälle något irrat sig, eller rättare sagdt, sett saker, från en mindre riktig synpunct.
Den vid Bruket mantalsskrifne personalen gör omkring 800 personer, bland hvilka med tillfredsställelse förmärkts, att under de sednare åren bränvinsförtäringen betydligt aftagit och att öfvertygelsen om denna drycks förderflighet blifvit allmänt rotfästad. Yid Ljusnedahls jernbruk har från och med 1837 lill och med 1841 inalles tillverkats: Diverse Manufaktur-smide 744: 4. 12 d:o Waplans Manufaktur-jernverk i Näskotts Socken är nyligen anlagdt af förre Riksdagsmannen Lars Olofsson i Tullus, och dervid har år 1841 blifvit tillverkadt 30 SkU. 4 LU. Då denna inrättning hunnit vidare utvecklas och utvidgas, kan mycken nytta deraf för kringliggande orter emotses. Dessutom har för Hr Landshöfdingen m. m. M. von Törne den 27 Oktober 1834 utfärdats Privilegium, dels på en Masugn och Stångjernsverk under namn af Lidens Bruk i OlFerdalds Socken och dels på ett Stångjernsoell Manufaktur-Verk med namn af Stjernfors Bruk i Hallens Socken, men dessa verk hafva ännu obetydligt blifvit bearbetade. Å flere koppar-, blyoch jernanledningar, som tid efter annan blifvit inmutade, bar likaledes icke något egentligt arbete blifvit nedlagdt och möjliga resultaterne kunna följaktligen icke ännu bedömmas. Fabriker, Bruk och andra Näringar, som icke tillhöra Bergsrörelsen. Saltpeter-till verkning. Saltpetertillverkningen har på de sista fem åren betydligt aftagit, troligen till följe af nedsättningen i priset. Afsalu af Skogsprodukter kan •väsendtligen och med. fördel endast ega rum från Ragunda, Liths och Hammerdahls pastorater, och detta näringsfång har äfven, särdeles på förstnämnda stället, tillgripits måhända utan nog omtänksam beräkning af framtiden.
Det var både löjligt och rörande att se honom vanka fram och tillbaka i sjukhusets stenkorridor, stötande emot allt och alla med sin stora, oviga kropp och ständigt ödmjukt bedjande om ursäkt, men med en stirrande och frånvarande blick, som visade, att han tänkte på något helt annat. Och då hon låg som konvalescent! Man kunde knappast låta bli att skratta, då man såg, hur varligt han klef på det oljade golfvet i sjuksalen. Men då han kom fram till sängen, där hans Malla låg och sof, blek och affallen, sjönk han ner på stolen och snyftade som ett barn — och då, ja, då tror jag att vi fingo tårar i ögonen allesammans, både patienter, sköterskor och läkare. 29 Ooh hon å sin sida! Hur redde han sig? Var han belåten med madamen, som städade? Bytte han om strumpor tillräckligt ofta? Drack han sin toddy om kvällarne? Operationen hade icke kunnat aflägsna det onda. Den förnyades, men det onda satt kvar. Gamla Malla var förändrad. Hon var ständigt krasslig och måste till slut intaga sängen. En morgon, medan jag ännu höll på att kläda mig, ringde det på dörren. Per August kom in med en brun, bucklig hatt på hufvudet, utan krage och med öfverrocken vårdslöst knäppt öfver den stora magen, som lyste hvit igenom — västen hade han glömt. Gud nåde honom, om Malla sett honom i ett sådant skick! Men Malla såg honom icke. Han satte sig på en stol och stirrade rakt framför sig, utan att hälsa eller säga ett ord. » Hur är det hemma? » Han såg upp ett ögonblick och betraktade mig med en slö, intetsägande blick. » Hur är det med Malla? Svara då, karl? » Det gick en smärtsam ryckning öfver hans ansikte, som krampaktigt förvreds, och med en röst, hvars darrning ännu vibrerar i mitt minne, svarade han: » Malla är död! — • Hvad skall det bli af mig? » Doktorn harklade sig och fortsatte: » Hvad det blef af honom — ja, det är väl inte svårt att förstå!
3 Bandet> s.dra Häftet. i Btnco-Utskottets Vtim milie N:o ii6- titgifvas, varda godtgjord efter dess bokföringspris, med tillägg af 3/4:deIs procent; och har samme Ledamot i öfverenstsämmelse härmed föreslagit följande förändrade redaction af ifrågavarande punkt: "Derest någon hos Banken sig anmäler till erhållande, vare sig af plantsar, eller af de i bifogade Tariff N:o i upptagne utländska silfvermynt, så vida deraf behållning finnes, må det bero på Banco-Fullmägtiges pröfning, att sådan anmälan medgifva, hvarvid iaktlages, att för de utländska silfvei mynten betalningen erlägges efter det i nämnde Tariff upptagne pris, och att plantsarne godtgöras Banken efter bokföringspris med tillägg af 3/4 procent." "Finnes vid Låoe-Cotifore» tillgång af derstädes inlösta utländska silfvermynt, må de kunna utlemnas efter det i Tariffen N:o t bestämda pris.’* För öfrigt har en Ledamot af Borgare-Ståndet ansett, att, vid slutet af denna punkt, borde tilläggas orden: "eller Banco-Sedlar Vid Femte punkten, af en Ledamot utaf Högloflige Ridderskapet och Adeln, att, enär erfarenheten visat, det priset på guld understundom un de rg inge hastiga förändringar, och således den händelsen möjligen kunde inträffa, att, i fall det allmänna priset å denna metall under loppet af någre månader betydligt stigit, Bankens hela guld-förråd komine att medtagas, idan alt Fullmäglige, som, enligt det uti denna punkt föreslagne stadgande, icke skulle vara berättigade att, under årets lopp, förändra det bestämda utvexlingspriset & duealer, kunde sådant förhindra. Till förekommande häraf, har derföre bemälde Ledamot ansett det vara angeläget, att Fullmägtige tillerkändes rättigheten att, derest omständigheterne skulle sådant påkalla, äfven under årets lopp, utvexlings-priset å dueater förändra. Derjemte har en Ledamot af Borgare-Ståndet erinrat, att någon föreskrift, motsvarande to §. i 4 Art.
Efter åtskilligt funderande hit och dit lyckades trädgårdskommittén genom doktorinnan Haglunds i Norrköping intresserade medverkan få uppgjordt med direktör Abelin på Norrviken om emottagande af elever, och dessa fingo vid den närbelägna hushållsskolan på Björnsnäs erforderligt tak öfver hufvudet, mat och dessutom ett godt hem. Den härigenom till verklighet vordna tanken på att utbilda kvinnor i trädgårdsyrket, som understöddes genom några, om • också helt anspråkslösa penningebidrag i form af stipendier, tog sin början i januari 1891, men redan efter omkring 5 år, då under sista tiden den ändring skett, att eleverna helt och hållet vistades på Norrviken, inackorderade i dir. Abelins hem, fann denne med sin ekonomi mer förenligt att frånsäga sig de kvinnliga eleverna, och därmed fick saken läggas till sida för en tid; man måste börja om igen att söka möjligheter för utbildning af de sig fler och fler anmälande flickor, som ville lära sig trädgårdsskötsel. Försök gjordes att få arbete för dem vid flere större trädgårdar, äfvensom på Haga, där också ett par fingo anställning för en kortare tid; men svårigheter mötte öfver allt och tiden förgick. Först under den sist förflutna sommaren har det lyckats att få några elever antagna vid större trädgårdar; denna förändring af den börjande utdaningen är synnerligen fördelaktig, ty man har märkt nödvändigheten af en tids träning, innan eleven kan göra sig riktigt tillgodo undervisningen i en skola. För att de elever, som börjat praktisera, skulle kunna vidare utbildas såväl praktiskt som teoretiskt, fordrades det nu en skola — detta mål hägrar för kommittén, ledsamt nog, ännu mycket molnhöljdt. • Mot den nu afhandlade saken hafva principielt många invändningar gjorts. Det fordrar erkännande,- att én del trädgårdsmästare, till hvilka man vändt sig, välvilligt upptagit idéen om att hjälpa fram kvinnan på den nya ban a n; men så har det också varit flere, som rent af vresigt vändt sig mot hela saken och resonnerat så här: vi vilja ej släppa in kvinnorna på vårt område; där är trångt nog förut, utan att också de skola vara med och nappa åt sig af förtjänsten. Kunna vi väl dock låta oss af visa härmed?
Flickans stallning kan ju på detta satt blifva mycket god, hon liar både arbete ocli familjelif; naturligtvis hyser 1io.n också ett ' stilla hopp a t t bli gift. Men tiden går, den rätte konimer icke, firaldrarne dö. Om lion nu ocksa har sin bärgning, kommer hon kanske ändå a t t kanna lifvet .mycket tomt, ty lion står utanför alla de lifsintressen och alla de kamratskapets förbindelser, som det yttre arbetet medför. Ä r hon åter niedellös, måste hon med tacksamhet mottaga det mest mekaniska ocli sämst aflönade arbete, ty lion ar ju icke ung längre och har ingen konipetens, alltså äro arbetsgifvarne icke angelägna on1 henne. Saken ar verkligen så kinkig, a t t afven om man har aldrig så klart för sig de olägenheter, som kunna ktfölja en ut %t arbetande kvirinas lif, så kan man dock högst sällan med lugn tillråda en flicka att endast agna sig åt hemmet. Dessiitom liar erfarenheten lart oss l#rarinnor, a t t den unga flicka., som försakar yrkesarbetet, vanligen i stallet väljer - icke hemarbetet - utan spegeln och moclejournalen. Vi veta, hurii vi måste satta in alla vh.a krafter, hela vårt personliga inflytande för a t t f å den unga flickan a t t inse, a t t hon också har en nied ansvar förbunderi lifsgarning framför sig. Fröken Key ser den sanna kvinnofrigörelsens fiende i en iiisinnig ärelystnad. Vi se den tvärtom. i flärden och lojheten. V#rlden iiviskar alltjämt till den unga, a t t hon är skapad blott för att njuta, för att lysa, för att vara en dekoration: Fröken Key skulle kanske bli förski * ackt, om hon besinnade liurn lätt e t t ovant flicköra kunde förblanda lieiines stamma med världens. Ännu en annan synpunkt .. D e första ungdomsåren, soni följa efter den regel bundna skolgången, äro för allvarligare naturer icke alltid de lyckligaste; det ar den tid, då janinvikten lätt rubbas af ungdomliga fantasier, af grubbel och melankoli.
Att antalet af Krogar så i Städerna som på Landet mindskades, och Lönkrögare med ytterligaste stränghet förföl ides. 5:0 Friherre Nauckhoff, Henric Johan, har äfvenledes uti ingifvet Memorial sökt visa nödvändigheten af en inskränkning uti Bränvinsbränningen, och enär den nu tillåtna största PanUerymden af go kannor med» gifver en alltför stor afverkning, vida öfver stigande HnsbehoFvet, vrkat, att hädanefter bränvin ei må få tillverkas med större än 30 kannors Panna, och Bränvinstilfverkningen endast 2ne månader före och jne månader efter Jtrt vara tillåten. 6:0, 7:0 och 8:0 5ne serskildta Memorialer af Friherr arne Ankarsvärd, Vrangel och Sparre, af hvilka den förstnämnde vttrar farhåga, att hvarje ändring uti det reglementariska för Bränvinsbränningen och inskränkning af Pannerymden skall blifva af skadlig verkan, och derföre endast yrkar rättighet för Regeringen att förordna om Bränvinstillverkningens inställande, då antingen krig eller fara för hungersnöd är för handen, så att icke bägge dessa orsaker gemensamt, utan hvar för sig, må anses som tillräckeligt skäl för ett beslut om inställandet; Och har Friherre Sparr» häruti i så måtto instämt, som Fiiherréii äfven anser Bränningen böra vara Besv. och Ekon. Utsk. Betcinhandtn. 217 tillåten, med rättighetlikväl för Kongl. Maj:t att när sorn heldst, Provincevis eller Personelt, vid inhemtad underrättelse om föröfvade missbruk, densamma förbjuda; men Friherre Vrangel egenteligen yttrat skiljaktig tanka i afseende pa obestämdheten af uttrycket befarad hungersnöd, enär omdömet i detta fall alltid blefve af individuella åsigter beroende. 9:0 och 10:0 Ett Memorial af Herr Estenberg och Anförande af Herr Gripenvald, Aug.
Huru skulle de ringaste fastighetsägarne, som hade de flesta rösterna, kunna känna alla dem, som erbjöde sig till deras representanter? Huru emotstå de frestelser, eller undgå de bedrägerier, för hvilka de blottställdes? Troligen gåfve mången sin röst ål dem, som lånade honom penningar eller födoämnen, eller lemuade anstånd med auctionsskulders eller annan gälds betalning, eller berusade eller rent af mutade honom. Om tlere likväl hade styrka nog att emotstå allt sådant; sä gåfve de enfaldige troligen företrädet åt dem, som bestucke dem med fagra ord, eller genom smicker droge dem vid näsan. Hvilket inflytande skulle icke dä de stora tidningarne utöfva, och huru skulle de begagna det? Man har redan, under annalkandet af innevar. riksmöte, sett huru de utfärdat recommendationsbref för vissa riksdagsmän och förkastelsedomar öfver andra, oaktadt ståndsinrättningen fans qvar. Huru skulle icke, sedan denna vore undanröjd, dagbladens välde stiga, och huru skulle icke en hvar, hvilkens inträde i representationen liduingsskrifvarne befarade, blifva förskottsvis genomhäcklad och beljugen ? Hellre än att blottställa sig för ett sådant missöde, skulle de stilla i landena, eller just de, som man företrädesvis borde önska sig till riksdagsmän, söka undvika att blifva det. Dagblads-contoren hlefve utan tvifvel de commissions-contor, pä hvilka hugade speculanter skulle, med hopp om största framgång, kunna, genom förseglade eller öppna anbud, beställa sig medborgerligt förtroende. Fruktansvärd! är, att det företrädesvis tilldelades tidningarnes blinda verktyg eller dem, sorn genom stora ord förvärfvat sig patrioters namn, eller ät lycksökande pioject-makare, m. fl. hos hvilka hvarjehanda moralisk röta torde öfverskylas af djerfheten i deras språk, eller förförelsen af deras löften, alt i Sverige vid hvarje riksmöte införa guldeller åtminstone silfvcr-åldern.
Presterskapet, samt af Ridderskapet och Adeln föreslagna tillägg i den af Bonde-ståndet först aflåtne inbjudning icke förefunnes, ansåg Bonde-ståndet sig oförhindradt, alt nu till alla delar antaga Ridderskapet och Adelns ofvanberörde inbjudning. 236 Prot.-utdrag den 8 Mars 1848. Den 8 Mars. Från Höglofl. Pudderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och biföllos Bevillnings-utkottets den 1 dennes på bordet lagda belänkanden: N:o 7, angående postbevillningen; och N:o 8, i anledning af såväl Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående kurhus-afgiftens fortfarande, sorn friherre Pal nistjernäs j Carl Otto, herr af Grubbens, Nils Wilhelm, och herr Westins i ämnet väckta motioner. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-utskottets uedannämnda, den 1 dennes på bordet lagda, utlåtande och memorial: N:o 35, i anledning af vaktmästarnes vid banko-diskontverket ansökning om löneförhöjning; och N:o 36, i fråga om afskrifning af f. d. riks-diskontverkets utestående fordringar. S. D. Vid föredragning af Banko-utskottets den 1 dennes på bordet lagda memorial N:o 37, i anledning af erhållen återremiss ä memorialet N:o 19, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1845 års början upplupna banko-vinst erfordras för bankens consoliderande, fann Riderskapet och Adeln, ifrågavarande memorial N:o 37 icke bos Ridder skåpet och Adeln erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlin garne. S. D. Föredrogos och b i fö Ilo?
För min del tror jag mot”satsen, och är öfvertygad, att om denna handtering nu icke lemnäs fri, en ytterligare tillökning i ångbränneriernas antal skall inträffa, hvilket deremot vore omöjligt, j händelse de nuvarande fingo rättighet att fortsätta sin tillverkning under — _ ”Vid sådant förhållande, måste ock de skäl, som vid sistlidna ”riksdag talade för bränvinstillverkningens inskränkning till viss tid hafva för”fallit. Om man vill söka vinna det önskade målet genom absolut förbud mot ”bränvinstillverkning, hade ingenting varit lättare, än att inskränka tiden för så”dan tillverkning först från sex till två månader, och derefter från två till ingen. ”Jag hoppas likväl att Sveriges lagstiftare blifvit tillräckligt brända af dylika ”försök, för att vidare inlåta sig på den vägen.” Jag finnér ej skäl att frångå hvad jag sålunda yttrat den 6 Maj 1857. Särskilt reserverar jag mig mot^ Utskottets beslut, att längsta tid, under hvilken bränvinstillverkningen årligen må utöfvas, skulle, för en hvar särskild, fortfarande blifva tre månader, ehuru i allmänhet får brännas bränvin under fem månader hvarje år. § 4- I öfverensstämmelse med ofvanberörda grundsatser anser jag ock att icke något maximum för den dagliga tillverkningen må bestämmas. 25 Sammans. Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. Alldenstund l:o) brånvinstil!verkningen vanligen medför en betydlig vinst: 2:o) Svenska statskassan, till liqvid af ränta och amortisseinent ä ökade län samt till andra denna riksdag beviljade anslag, tarfvar ökade inkomster: 3:oj oloflig, införsel af bränvin frän utrikes orter är vida mindre än man allmänligen föreställer sig, så att t. ex. frän Danmark till Skäne ärligen icke lärer insmugglas mer än högst 500,000 kannor: 4:o) lönbränningen i Sverige allmänt antages vara ganska ringa: 5:o) Stortinget i Norge, enligt uppgift faststälf, tillverkningsskatten till 10 skilling Norskt pr pott, eller omkring 45 sk.
Ofversållade nied pärlor eller paljetter, lysa de på långt håll ocli rycka iippniärksaiillieteii till sig; men nix man. kommer narinare, miirker man, att rispet lianger i långa franall slags kantning eller fall. Dit srenska sar darför, a t t de husmoder, hvilkens stolthet det iii, att liiineskapet och barnens kläder befinna sig i den solidaste ordning, säg mig, hrad inan p i rgrt spy@ kallar en s&amp;da.n toilett! D a måste medgifra, att ont det icke vore iiiodernt, skulle v %rt kvinnohjiirta uppröras öfver en sådan oordentlighet. Icke mycket bättre iiro de inoderna sideiikjortlarna, so111 livarkeii ha skoning euer band, endast en fåll i kanten. Xed vara.tillg$iigar och vara fordringar på ordning borde det ju vara omöjligt att följa detta slags efeinera moder. HetLnk ocksi, att i det land, soni bestaminer, hiw vi skola kläda oss, ar kvinnans skaplynne helt olika vårt. I Frankrike finnas egentligen endast två dags kvinnor: de, som lefva för att njuta ocli de, som lefva för att arbeta soni mannens kompagnon i handel eller industri. I begge dessa klassen. ar hemlifvet efter vira begrepp okandt, ty barnen uppfostras borta för att icke vara till hinder för. njiitningeii eller arbetet. 3Iinga arbetande familjer ha idce ens hushall liemn~a, utan intaga sina inaltider ute. Den första af dessa klasser, den njutande, iir. det som slår an sans tonen i modets viirld. Och 11iir går för dessa kvinnor icke all sträfvan. lit pk att där .intaga främsta platsen! Alla deras förmögenlieter kon-. cen ' treras därpå, och deras högsta traktan i lifvet flyger icke längre än till att cr6era ett mod och att, för sina utsökta toiletter koinma i Figtiro.