Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har då, för att i möjligaste korthet resumera mig, funnit att t. ex. uti Österrike qvinnans myndighet varit genom lag erkänd sedan år 1756, då hon likasom männerne förklarades fullt myndig vid 24 års ålder. Denna hennes rättighet har länge varit omtvistad men qvinnan har alltid segrat. 1 Frankrike, England och Holland är hon myndig vid 21 års ålder. I Preussen likaså ehuru med någon inskränkning. Uti Danmark framlades af Regeringen ett förslag att qvinnan skulle vara myndig vid 25 års ålder, men ställd under en kurator. Det Utsi;., som hade sig anförlrodt att utreda denna fråga föreslog, att qvinnan vid 21 års ålder skulle vara myndig men hafva en kurator, men att hon vid 25 års ålder skulle vara fullmyndig. Med den modifikation, som det Svenska K. förslaget innehåller nemi. att lagen efter viss tid skulle träda i verkställighet, blef förslaget antaget. Då nu inom Österrike qvinnans myndighet under loppet af 100 år icke visat sig skadlig, månne man då. såsom en talare här yttrade, kan påstå, att qvinnan skall blifva mindre skär, mindre ren och mindre väl upfylla sina husliga pligter? Jag tror det icke. Gr. Sparre vidrörde dessa utländska förhållanden helt flyg - 2.32 Den 12 December e. ro. tigt och sade att inom de nu af mig upgifna länderne finnes ett utbildadt notariats-system och familjeiåd. Detta eger sin riktighet i fråga om Frankrike och i viss inan inom åtskilliga delar af Tyskland, men deremot Sr förhållandet alldeles motsatt inom England. Alltså är Gr. Sparres argumentation i detta hänseende mera för än emot reformen. Öfvergär man nu från dessa förhållanden utomlands till det nu förev:de ämnet, så tror jag, att man äfven inom vårt land redan har någon erfarenhet. Utan att uppehålla mig dervid, att en enka, hon må vara aldrig så ung, är fullmyndig, och att en aldrig så åldrig ogift qvinna som helst icke eger denna rättighet, har jag den erfarenhet, som jag vill uttrycka i den allmänna satsen, att om mannen eger förmåga att förvärfva, eger qvinnan förmågan att bevara.
Skiftesstadgan må förändras äfven i afseende på skogs skiftande, så att redan lagligen skiftad skog ej må orodelas och skogs afbrukande på tio"ar såsom ersättning efter laga skifte icke medgifvas; 14:o att, till besparande af stängsel virke, i Stängsel-förordningen må föreskrifvas, att i orter, der skogsbrist förefinnes eller befaras, till hägnader böra företrädesvis användas stenmurar, häckar och stängselgrafvar; 15:o att svedjande å utskog må vid vite förbjudas, så framt ej så stor skogstillgång å egorne finnes, att icke allenast alla hemmanets behof af skog nu och i en framtid der med kunna fyllas, utan ock derjemte öfverskott deraf, då svedjande, efter vederbörlig anmälan och skedd undersökning af ortens jägeri-tjensteman, biträdd af tvänne nämndemän och gifvet tillstånd af Landshöfdinge-ernbetet, må varda tillåtet, dock under vilkor, att marken inom två års förlopp bör, antingen upptagas till åker eller äng, eller besås med barrfrön, samt derefter i femton år för plantornes fredande hållas inhägnad, vid vite, om sådant uraktlåtes, och med åliggande för vederbörande jägeri-tjenstemän att, derest skogsplantör icke inom Irenne år uppkommit, verkställa återsådd; 16:o att skärpta stadganden må utfärdas i fråga om skogseldar samt skogs fällande till löf-, näfver-, barroch bark-tagning; 17:o att, på sätt redan blifvit påbegynt, lör alla de skogar, som äro kronan tillhörige, hushållsoch huggningsplaner må upprättas; att dessa skogar ställas uteslutande under jägeri-betjeningens inseende och vård samt att skogsplanterings-kassan må i man af tillgång inköpa alla de inom kronoparken landsoch härads-allmänningar-, rekognolionsskogar och kronomarkcr befintlige hemman och lägenheter, enär dessa i allmänhet äro till hinder för en rationell skogsvård; 18:o att, till förekommande af ekskogarnes utödande, det må vid vite åläggas hvarje jordegare att, i stället för hvarje fälld ek, plantera ett visst antal ek-telningar, hvilka böra hägnas och vårdas, tilldess de hunnit den höjd, att de icke kunna af kreatur afbitas. B.
PERSONERNA. LARS ANDERS, torpare. LENA, deras dotter BRITA STINA, hans hustru JAN ANDERS, torpare. KAROLINA, hans hustru. KARL JOHAN, deras son JONAS, dräng hos Lars Anders ANNA MÅNSSON, ung änka. FOLK af båda könen. Första akten. Till vänster ser man en del af en brinnande kolmila med en mörk fläck af kolstybb omkring. Till höger och JONAS sitta på stenar utanför kojan. I fonden Scenen föreställer en öppen glänta midt i en skog. midt emot en praktikabel kolarkoja. KARL JOHAN synas skogiga höjder och backsluttningar. Solnedgång. Första scenen. KARL JOHAN och JONAS. Du är lycklig du, Karl Johan. För att jag har änkan på mina fem fingrar. Pah! Flickor finns det godt om i den här världen. Hon har gård och grund och inga barn. Kan K ARL J OHAN . J ONAS . du önska dig bättre? Jag är trött på henne. Ta'na du, om du vill. Hon vill inte ha mig. Jag, som bara är dräng. ­6­ Hon ska väl i alla fall gifta sig. ( Paus. ) För J ONAS . K ARL J OHAN . resten har jag nu, det som bättre är. Har du det? Hvem är det då? K ARL J OHAN . J ONAS . Det säger jag inte. med den andra? Änkan, menar jag. Det var se'n vårmarkna'n. Har du två då? Ja så. Hm. Hur länge har du varit bekant Jag var full förstås på kvällen, och så träffades inte för resten. Ja, man har, och man har inte. Vet jag det? vi. Och då blef vi liksom kärestefolk. Jag mins'et J ONAS . Har du lofvat gifta dig med'na? N-j-a, hon påstår det. Men jag mins'et ju J ONAS . K ARL J OHAN . inte, säger jag. Det är ett rejelt fruntimmer, Anna Månsson. Ja, ta'na du, säger jag. K ARL J OHAN . J ONAS . opp, i denna världens lopp».
Under sitt vistande på Rönnbacka hade Leonna inhemtat de första grunderna i teckningskonsten, och sommartiden öfvat sig på egen hand; brist på tid äfvensom tillbehör hindrade henne sedan från ett nöje, hvartill hon kände sig äga både håg och fallenhet. Hon såg nu med glänsande ögon på sin lilla erhållna skatt, men snart föll det henne in, huru föga tid hon fick disponera efter eget val och med en tår i ögat, åtföljd af en suck, nedlade hon alltsammans tillika med böckerna i dessas förvaringsrum. Detta undgick ej Ludvig, som iakttagit henne; han utforskade lätt orsaken. Han lofvade öfvertala hennes far att antaga fru Palman att förestå hushållningen på Grönskog. Hon vore äfven ett passande sällskap för hans fru, hvarigenom Leonna vunne större frihet. Fru Nordenskans ville i början ej höra talas om förslaget, men när Ludvig gjorde henne uppmärksam på att Leonna fallit af, att hennes helsa led, och att hon var för ung att bråka med omsorgen vid en stor landthushållning, då biföll hon, hvad hennes man genast hade gillat, ehuru han af sig sjelf aldrig kommit att tänka derpå. Om fjorton dagar skulle Ludvig Lurhjelm återvända till Petersburg, men ville förut ännu en gång besöka Grönskog och då föra fru Palman dit. Att hon icke med glädje skulle antaga förslaget, satte han alldeles ej i fråga. Ottilias bref ingaf Leonna den renaste glädje och tacksamhet mot Försynens styrelse, som gjort hennes vän så lycklig i dess äktenskap och husliga lif. Hon såg häruti en borgen för sin egen kärleks framtid, som, ehuru mörk den nu äfven syntes vara, äfven en gång säkert skulle klarna, om det vore den Allgodes vilja. Den farhåga, som stundom velat innästla sig i hennes tankar, att Ottilia en gång kunde ångra sitt val, var nu fullkomligt skingrad. Feodor hade visst sökt ingifva henne ett högt begrepp om Ivanoffs karakter och själsegenskaper, men hon fruktade likväl att denna manliga sjelfständighet lätt kunde urarta till hårdhet mot den milda, eftergifvande Ottilia. Nu lärde hon sig inse skilnaden mellan en ädel sjelfkänsla — och sjelfvisk halsstarrighet. — Dess representanter voro Ivanoff och hennes halfbror Petter.
Den '28 April. 425 Härefter framställdes först propos. fl bifall till Utskds förslag oförändradi, men besvarades med nej; hvaruppå det af Hr Jdiildfc afgifna förslag till beslut, efter derå gjord propos., af R. o. Ad, antogs, 18:de och sista punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. R. o. Ad, åtskiljdes kl. */2 11 e. m. I n fidem, O. Brakel. Lördagen den 28 April 1860- Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdr. för d. 25 och 26 dennes. Uplästes ett af Hr Lagercrantz, Carl Gustaf, inlemnadt Mein. af följande innehåll: Hos Eders Exc. får jag härmedelst vördsammast anmäla, att jag till följe af tjenstegöromål nödgas afsäga mig förtroendet att vara ledamot af BankoUtsk:t; och får jag lika vördsamt anhålla om propos. till det Högloft. Ståndet att jag i öfrigt fortfarande måtte få bibehålla min riksdagsmannarätt. Efter det R. o. Ad., uppå gjord propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att utse en ledamot i BankoUtsk:t efter Hr Lagercrantz. Hr Lefrén, Johan Pehr, väckte följande motion: Vördsammast vågar jag hos Högloft. R,. o. Ad. samt R. St:r till erhållande af en årlig pension å allmänna indragningsstaten al 4 å 500 rdr anmäla Enkan efter nyligen aflidne Ofverste-Löjtnanten, Intendenten vid Arméetis Utredningsförråd i Stockholm, R. S. O. Otto Magnus v. Fieandt, Hedvig v. Fieandt, född Ami - 42fi Dell 28 April. A noff, som, jemte 3:ne oförsörjda barn, befinner sig i knappa, om icke torftiga omständigheter. Att framlidne Ofverste-Löjtnanten v.
Hvad slutligen \ i Skommer beräkning af lösen, då flere gäldenärer i en Resolution sammanföras och dömas att betala hvar sin serskilda skuld, sa, en^ir ett dylikt Expeditionssätt ar afvikande frän en laga Rättegångsordning, derigenom att Domaren, eiler Embeismyndigheleti sammanblandar serskilda frågor, hvilket leder tili den följd, att en svarande part, om lian vill erhålla del af utslag, måste utlösa del hell och hållet, fastan deri är upptaget hvarjehanda, sorn honom icke angår; samt härtill kommer, att Expeditions-Taxan icke, utan misstydning, lemnar anledning till annan grund för lösens beräknande än arkens antal i Resolutionen, anse Utskotten det anmärkta beräkningssättet, efter antal af personer, innefatta ett missbruk, deri rättelse på skeende anmälan kunnat och bort följa, och tillstyrka alltså, att Jacob Kihlbloms framställning härom icke md till någon Rikets Ständers åtgärd fföranleda. Hvilket dock jemte en Ledamots serskilda mening till Rikets Ständers pröfning vördsamt öfverlemna?. Stockholm den a Julii 1834- Reservation. Af Herr E. M. Leffler: ”Sorn jag icke kan gilla de skäl Höglofl. Utskotten uti föregående Betänkande anfört, emot antagandet al den af Commerce-Rådet Santesson väckta, och deruti upptagna motion, nödgas jag alt mig deremot reservera. Det lärer icke kunna bestridas, att lösen af Gravations-bevis (hvilket icke sällan inträffar), efter nuvarande. Expeditions-Taxan, utgör ett alltför bardt tryckande onus för dem, som äro egare af mindre stadsegendomar. Rättvisan symes i detta, som i andra fall, påkalla en fördelning af bördan , efter förmågan alt densamma bära. •— Sådant kan icke sägas ega rum, då egaren af en egendom, värd 100 Rdr. och derunder, får betala lika lösen för ett gravationsbevis, sorn den der eger egendom af 10,000 Rdr:s värde och deröfver.
— D:o i Medaljer d;o , 713:18. 3. Koppar d;o „ Inventarier af Deglar, Kol m. UtlånteMedel motStockholms Stads DrätsclCommissionsObligatio I Rikets St:s Bank deponeradt Silfver mot erhållne B:coSedl. Silfv. Fordran af B:coSedelsFonden för försåldt Silfver ä Diverse Courier Silfv. 11,787: ta. G. Fordran af ÖfverlntendentsEmbctet för till När ifrån Tillgångarne vid i833 års slut R:dr 378,084: 24. ro. afdrages skulder vid samma tid 357,078: 3.11. Visar sig MyntVcrkets Netto Tillgång 21,006: 20.11. Denna tillgång jemförd med netto behållningen vid i832 års början, då från tillgångarne 290,035: 32. 8. afdrages Skulder 250,083: 36. 6. gg ^ a utvisar en minskning i bokförd tillgång af 18,945: a3. 3. ( 121 ) i:o På grund af nådig befallning liar, under Professorn N. W. Almrotlis inseende, åtskilligt Byggnadsarbete inom Mjntet blifvit verksteldt för en, vid 1833 års utgång, sammanräknad summa af 13,807 R:dr 38 sk. 8 r.
Hjerta: ”Jag instämmer uti Herr Montgommery-Cederbjelms ofvanstående reservation i afseende på grundsatsen om olämpligheten af personela utskylder, som utgå lika öfver hela befolkningen, såsom ett visserligen fordom gällande men inom finansvetenskapen mer och mer utdömdt beskattningssätt, och tror derföre, att om äfven den uppgjorda beräkningen öfver Statsverkets tillgångar icke skulle lemna ett fullt tillförlitligt resultat för bestridande af de påräknade utgifterna, det då vore rättvisare att antingen höja den direkta bevillningen på inkomster så mycket att bristen deraf kunde betäckas, eller också göra en förhöjning, som icke behöfde vara betydlig på någondera af de betydligaste importartiklar Socker eller Tobak. Ett öres tull på Råsocker skulle i det närmaste lemna en inkomst, som motsvarade minskningen af mantalspenningarnes borttagande, och en sådan afgift skulle alltid blifva rättvisare, då andelen deri berodde af den qvantitet, som hvar och en förbrukade af en sådan artikel.” STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Ståts-Utskottets Memorial N:o 46. 1 X:t> 46. Alik. till Exp.-Utsk. den 19 Febr. 1863, kl. 12 midd. Memorial, i anledning af återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 37, angående begärdt anstånd med föreskrifne kapitaloch ränteinbetalningar ä de till Norbergs Jernvägs-bulag af allmänna medel anvisade lån. (R. A.) Vid föredragning hos Riks—Stånden af ofvanberörda Utlåtande N:o 27, har detsamma af Borgare-Ståndet blifvit till Stats-Utskottet återremitteradt; men som öfriga tre Riks-Stånd, enligt Utskottet tiilhandakomna protokolls-utdrag, godkänt ifrågavarande utlåtande, kan följaktligen Borgare-Ståndets återremiss af detsamma icke till vidare åtgärd föfanleda; hvilket till Borgare-Ståndets kännedom härigenom meddelas. Stockholm den 19 Februari 1863, Bih. till R. St.
Innevånare under Durch-» marcher och Tåg utaf Manskapets Dag-portioner , jemte Herrar Nybergs och Hellströms Dictamina i samma ämne. 2:0 AF Herr Eneroths Memorial , innebållande yrkande, att uppmätning och stämpling af Bränvins redskap måtte uti de Städer, hvarest ej någon Landtmätare är boende, få förrättas af Stadens Magistrat. 3:0 Af Herr Faurells Memorial, angående Bränvinsbränningen. 4:0 Af Herr LeffJers Memorial i samma ämne. Af den 10 December 1 Om Remiss till Stats - Utskottet ; 1:0 Af Herr Edelbergs Memorial, angående Låns beviljande af Allmänna Medel åt Staden Landskrona till Scholarus byggnad. 2:0 Af samma Riksdags-Fullmägtigs Memorial, om Lån för samma Stad till Kyrkobyggnad. Till Stats - och Banco - Utskotten : Af Herr Palmbergs Memorial, om rättighet fer Den 13 December. Götheborgs och Bohus Läns Innevånare att er-, hålla Lån i Banco-Disconten. Till Banco - Utskottet: i:o Af Herr Winbergs Memorial, angående utvidgande af Låne - rättigheten i Bancjuen för Bolag och enskiita Corporationer. 2:0 Af Herr Sjöstedts Memorial, angående tillökning af Banquens Utlånings-summor. Trän Bonde • Ståndet - Af den 5 December: Med underrättelse, att de utaf Banco-Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län m. fl. ingifne Memorialer om förlängning i Praescriptions tiden för omsättningar af Banco-Låo, blifvit remitterade till Banco Utskottet. Af deri 8 December: Innehållande: att Bonde • Ståndet bifallit Stats - Utskottets tvenne serskildte Memorialer af den f i samma månad, om antagande af en Secreterare utöfver hvad enligt Riksdags Ordningen bestås, samt om ersättning af trycknings-kostnaden för Kongl. Majrts Proposition till Riksens Ständer om Stats.»-Verkets tillstånd.. Den i 3 December.
Det är nämligen utredt, att af tillökningen i Länets folkmängd sedan 1808, tillhopa omkring 90,000 personer, hälften åtminstone kan räknas till obesutna arbets-klassen, eller till hushåll, sorn, med ringa, otillräckligt eller icke något jordbruk, egentligen måste lefva af tillfälligt arbete eller arbetsförtjenst för dagen; och finnas orter, der denna obesutna klass redan, börjar i talrikhet öfverstiga klassen af besutne,. hehållne och bergade jordbrukare, hvilket i många afseenden betänkliga förhållande, enär det hufvudsakligen tillkommit medelst hemmansklyfning och jordafsöndring samt backstugors och inhysestorps anläggande, oftast i strid med gällande författningar, — före detta föranlåtit mig att hos Ederr Kongl. Maj:t underdånigst motivera och föreslå visse förändringar och tillägg i Kongl. Förordningen den 19 December 1827} lärande denna fråga bero på Nådigste pröfning, sedan Landshöfdingarne i samråd med särskildte Commiterade för hvarje Län, haft tillfälle att deröfver utlåta sig. I underdåniga utlåtandet härifrån, hvilket ingått vid början af 1836, hafva Commiterade, med tillstyrkande af åtskillige nödige ansedde lagbestämmelser om hemmansklyfning samt jordafsöndring och undantag från hemman, enhälligt hyllat den mening: ”att "ofvanåberopade KongL Förordning borde ökas med ett 3:dje Gapitel om. ''backstugors och jordtorps anläggning, deri skulle stadgas, att hvarje besuten ”hemmnansägare vöre tillåtit på sitt enskildta område anlägga så. små och. sa 8 ”manga backstugor och torp han behagar, med vilkor att backstugusittaren ”icke må tilläggas besittningslid på liera år, utan i anseende till sin perhson ilyda under jordägarens husbonde välde, i enlighet med tjenstehjons-stad”gan, och alt jordtorparen, sorn föder boskaps-kreatur, bibehålles vid den i 16 ”Capitlet 5 §.
R:dr för hvarje; och skulle denna motion jemväl med de öfriga RiksStånden kommuniceras; JSz 24, af Herr von Knorring, Oscar, om utvidgning af Hudiksvalls högre elementarläroverk till fullständigt äfven på den klassiska bildningslinien, och i sammanhang dermed om anslag till en lektor i klassiska språk vid nämnda läroverk ; M 25, af densamme, om beviljande af ett anslag å 100,000 R:dr till Norrlands kustförsvar; M 26, af densamme, om beviljande af ett låneunderstöd å 295,000 R:dr för fortsättring af Hudiksvall—Forssa jernvägen till sjön Dellen; Jtf 28, Prot.-Utdrag den 11 November 1865. 25 JVS 28, af Herr Liljenstolpe, Axel Predrik, angående boställshyresersättning för sqvadronsoch kompani-chefer, m. m.; JVS 33. af Herr bråkenhjelm, 1’er Reinhold, om beviljande af ett ärligt anslag ä 10,000
Men nu skulle Hjalte förstå, att Astrid ej är en af dem som grubbla och sörja. Då hon kommit ut på hafvet, hade hon glömt all sorg och fruktan. Hon hade fått fara omkring som härskarinna, hon hade blifvit betjänad som en kungadotter. För första gången alltsedan hennes mor dött, hade hon varit lycklig. Den sköna kungadottern teg ett ögonblick, då hon hade sagt allt detta. Hon såg snabbt upp på Hjalte, som ej hade rört sig så länge, som hon talat. Hon bleknade, då hon såg hvilken smärta, som hans ansikte afspeglade. »Säg mig hvad du tror, Hjalte,» ropade hon. »Nu äro vi ju snart i Kungahälla. Hur skall det gå mig där? Skall kungen döda mig? Skall han sända mig tillbaka brännmärkt med rödt järn? Säg mig sanningen, Hjalte?» Men Hjalte svarade henne ej. Han satt och talade för sig själf, utan att han visste det. Astrid hörde hur han mumlade, att därborta i Kungahälla ingen fanns, som kände Ingegerd, och att han själf hade ringa lust att vända åter. Men nu föll Hjaltes mörka blick på Astrid, och han började utfråga henne. Hon hade ju önskat sig fri för att få svara nej till denna resa. Och då hon nu kom till Kungahälla var hon fri. Hvad ämnade hon alltså göra? Ämnade hon säga kung Olaf, hvem hon var? Detta var en fråga, som högligen förbryllade Astrid. Hon teg stilla en lång stund. Men därpå började hon bedja Hjalte, att han skulle följa med henne till Kungahälla och säga kungen sanningen. Hon sade Hjalte, att hennes skeppsfolk och tärnor hade förbundit sig att tiga. »Och jag själf vet ju ej hur jag gör,» sade hon. »Hur kan jag veta hvad jag kommer att göra? Jag har ju hört allt hvad du berättat Ingegerd om Olaf Haraldson.» Då Astrid sade detta, såg hon hur Hjalte återsjönk i grubbel. Hon hörde, att han satt och mumlade, att han ej trodde, att hon skulle komma att bekänna. »Men jag måste dock säga henne hvad hon går till mötes,» sade han. Och så reste Hjalte sig och talade med djupt allvar.
N:o 79. dom, fria medicamenter, 1 Nåder tillkännagifvit, alt, sedan de Contract, hvilka för detta ändamål blifvit, uppå en tid af 15 år, med vederbörande Bust* och Botehållare afslutade, dels med året 1827, dels ock år 1828, tilländalupit, Kongl. Majit, genom CJirculairBref till Dess Befallningshafvande den 7 No, vember 1827, lemnat Rustoch Botehållare öppet att, om de sådant önskade, med samma Passevolance-vilkor fortfara under åren 1828 och 182g, intilldess Rikets Ständer sitt beslut i ämnet meddelat, och hvilket erbjudande af mer än f bland Rustoch Rotehållare blifvit antaget och begagnadt. Kongl. Maj t har, i sammanhang härmed, behagat förklara, huruledes erfarenheten tiilräckligen vitsordat företrädet af det underhållssätt, sorn genom Passevolancen är införd!, framför Truppens underhåll af de mat* säckar, hvarmed Soldaten af sin Rusteller Rotehållare förses, enär Soldaten, som i senare fallet vänjes till en oordentlig lefnad , under den varma årstiden, då de medförde matvarorne äro förskämning underkastade, äfventyrar det skadligaste inflytande på sitt helsotillstånd, derigenom åter en ytterligare tyngd drabbar Rusteller Rotehållaren, sora följd af den senares förbindelse art karlena sjukvård bekosta/varandes deremot, å andra sidan, vid Truppens underhållande genom Kro> Stats samt Allm.Besv o. O ec.Utsk. Uti. N:o 79. 3 nans försorg, fördelarne derutinnan omisskänneliga att, ”jemte det Soldaten erhållit en ”mera helsosam föda och måst iakttaga en regelbunden matordning, honom kunnat bi”bringas vana vid fäillefnaden , så att, vid ”inträffande krig, den ombytta lefnads-ordnin”gen icke må medföra den stora sjuklighet ”och mortalitet, som fordom oftast egt rum.’* Det är vid sådana förhållanden Kongl. Majit förklarat
Ångern och reflektionerna hade då ej hunnit verka på mig, och jag – ovärdige – tänkte ännu i denna stund på ett svartlockigt hufvud med ögon mörka som afgrunden, skönt som den bild, hvarmed lasten lockar den oerfarne. Behöfver jag säga er, att jag nu upptäckt den vederstyggliga fulheten bakom den berusade sköna masken med de mörka ögonen? Behöfver jag säga er, att jag nu i mina tankar sett den klara himmelen återspeglas i Annies blåa oskuldsfulla ögon? Behöfver jag säga er, att jag nu kommit till biändamålet med mitt bref? Ni känner henne således. Jag vågar ej bedja er om något; men med hjertat fullt af oro frågar jag mig oupphörligt: hvad skall hon tänka om mig, om min likgiltighet och om mitt plötsliga försvinnande? Vet hon något, kanske allt? Kan hon förlåta mig, skulle hon ännu hysa en gnista af deltagande, af tillgifvenhet för mig? Finnes det ännu hopp? Ack, på den sista frågan har jag gifvit mig sjelf ett nekande svar. Ty jag har en bekännelse att göra. Nu, när kärleken till Annie uppfyller hela min själ, nu erfar jag hela tyngden af mitt förfärliga lättsinne. Jag är ej fri. Jag är bunden vid den varelse, som bär det svartlockiga hufvudet, ohjelpligt och för alltid. Bunden fast jag nu afskyr denna qvinna. Ni kan råda mig att bryta förbindelsen med henne. Tror ni då inte, att jag skulle göra detta, om jag såge någon möjlighet dertill. Men hon har mig säkert fast. Energisk och viljestark aftvingade hon mig äktenskapslöfte, och jag gaf henne det, jag upprepade det i mina bref till henne. Gud vet, om hon hyste någon kärlek till mig; jag tror det ej. Mina framtidsutsigter voro ej lysande. Det var således af andra orsaker hon eftersträfvade – och ännu eftersträfvar – ett giftermål. Jag ryser, när jag tänker på ett äktenskap, hvari hustrun bär frutiteln endast som skydd för ett lif i de tygellösaste utsväfningar. Hon är lika djerf och listig som skön. Hon kommer att göra allt för att nå sitt mål.