Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufva flere undfått lika antal röster, så skall dem emellan lottas, ehvad de äro närvar, eller ej. Är någon borta, då hans afdelning uppropas, håfve lian sin rätt till deltagande i valet för den gången förverkat. Afgår elector under riksdagen, välje den afdelning, till hvilken han hört, en annan i hans ställe, på sätt stadgadt är, hvilket nya val, efter dagen förut derom gjordt särskildt anslag, alltid in plcno bör ske. Älla andra electorer och nämnder, som till särskilda befattningar, enligt Reg.F. och Riksd.Ordn., erfordras, väljas, efter derom dagen förut skedt anslag, af Ståndet samfäldt in pleno. § 18. Electorerne åligge att, inom Ändrad §. den tid Riksd.Ordnts 28 § fö- ig i i835 års reskrifver, välja ordför. och öfriga ledamöter till samtliga der omnämnda Utsk., samt till Exped.- och Ridd.Utskm. Innan detta val skett, må ingen elector afsäga sig denna befattning. Derefter må det vara tillåtet, under enahanda villkor, som för utsk:s-ledamot stadgade äro. Electorerne åligge äfven att tillsätta ordför. och ledamöter af R. o. Ad. i alla de Utsk., hvilka R. St., med anledn. af36 §:n Riksd.Ordn., finna vara af nöden, samt att, vid in4* Svarar emot 5:11 Ridd.Ordn. 44 Den > April. träffande ledigheter, välja andra ledamöter i de afgångnes ställe. De. kunna ej till ledamot i Utsk. kalla annan person, än den, som till säte och stämma antecknad samt å liksd.orten närvar, är, och som af 41 S"11 Riksd.Ordn. icke hindras att förtroendet emottaga.
Ständer fattat öfver de på bordet hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne, dels redactionen af de förändringar, sorn blifvit faststälde. 1 afseende på förslagen till ändringar i Regerings-For men är förhållandet som följer: Förslaget till ändring i: 2 §. Ar till alla delar af samteliga Riks Stånden ogilladt. 4 §. Den vid 1812 års Riksdag föreslagna nya redactionen är af alla fyra Stånden antagen. — Hvad sista meningen beträffar, har Ridderskapet och Adeln beslutit, att, enligt Kongl. Maj:ts på bordet sedan sista Riksdag hvilande förslag, orden: Frälse eller Ofrälse män, allde 30 - 842 Riksdagen 1815. les skulle utgå, men de öfriga Stånden, att ordet eller skulle ändras till och. 5 §. Förslaget till ändring är af Riksens Ständer enhälligt afslaget. 6 §. Likaledes. 8 §. Likaledes. 9 §. Förslaget är af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden afslaget, och af Borgare-Ståndet antaget. 10 §. Förslaget är af alla Riks-Stånden ogilladt. 11 §. Likaledes. 12 §. Förslaget är af Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet ogilladt, samt af Borgareoch Bonde-Stånden antaget. 13 §. Förslaget är enhälligt ogilladt. 15 §. Likaledes. 20 §. Förslaget är af alla fyra Stånden gilladt. 28 §. Alla i afseende på denna § gjorda förslag gillades af Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-Stånden; Preste-Ståndet afslog deribland förslaget, att utländske lärde skulle kunna befordras till Sysslor vid Universiteten, samt att ingen, som ej hade uppnått 18 år, skulle få till militaire ordinarie Beställning utnämnas. Den vid 1812 års Riksdag Töreslagne förändring afslogs enhälligt. 29 §. Förslaget gillades af alla fyra Stånden. 30 §. Förslaget gillades af Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-Stånden, men afslogs af Preste-Ståndet. 35 §.
Förutom ofvan anförda motioner, hvilka blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, har till Utskottet blifvit öfverlemnad bestyrkt afskrift af ett utaf Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län den 12 Dec. 1842 till Kongl. Maj:t aflätet underdånigt memorial, hvaraf inhemtas: att, sedan Konungens Befallningshafvande blifvit i nåder anbefalld alt till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt utlåtande i fråga derom, huruvida det med storskiftesverket åsyftade ändamål att, ej allenast genom utbrytning af hvarje åbos ego-lott tillintetgöra den för ortens uppkomst hinderliga ego-blandningen, utan jemväl genom utflyttningar till den ödeliggande jorden bereda nya bostäder och bättre utrymme för de i byarne qvarblifvande åboerne, må anses hafva blifvit ernådt, Konungens Befallningshafvande uti ifrågavarande memorial sådant yttrande afgifvit och derjemte med förmälan, att gällande föreskrifter lill hemmansklyfningens förekommande dittills icke kunnat vinna erforderlig tillämpning, i sådant hänseende föreslagit nya stadganden, hvilka hufvudsakligen skulle innehålla: att när antingen 20 år efter slutadt storskifte eller ock derutöfver af Kongl. Maj:t serskildt beviljad anståndstid förflutit, af landtmätare undersökas borde, hvilka fastigheter befunnos i obesutet skick, samt derefter lottning anställas till utrönande deraf, hvilkendera af delegarne i numret borde obesutenheten till sig lösa, hvarefter fastigheten skulle af landtmätare, med biträde af två utaf parterne valde gode män, värderas; att fastigheten, efter att hafva sålunda blifvit bortlottad, icke vore underkastad börd i den nye egarens hand och att, derest den, som skulle inlösa fastigheten, ej genast kunde erlägga lösen, fastigheten kunde af förre egaren, mot utskylders erläggande, behållas, tilldess löse-skillingeu blifvit till fullo betald, derest ej öfverenskommelse om årliga afbetalningar kunde träffas; varande vid samma memorial fogad en af motionären Lars Olsson aflemnad skrift, deri han emot det af Konungens Befallningshafvande sålunda afgifna förslag erinrat: att en fortsatt skuldsättning skulle deraf blifva följden för dem, hvilka blefvo egare af hela besutenheter; att de, som nödgades lemna sina fastigheter, icke på en gång, utan delvis och i smärre belopp erhöllo löseskiIIingarne, hvilka således för dem skulle blifva utan nytta, och att de tusentals obesutenhetsegare, hvilka sålunda nödgades åt andre lemna hus och hem, då de icke fingo köpa jord, så vida den icke utgjorde besutenhet, icke kunde inom sin födelsebygd förskaffa sig egne hemvist.
Men hvart vill då Emma komma med detta prat? Jo, det skall jag säga. Jag skulle vilja att Celia vore mera god emot Axel. Celia tycks vara liksom rädd för honom. Celia borde hålla af Axel lika mycket, som han håller af dig. Åhå, vore jag i Celias ställe, nejminsann jag skulle låta en sådan gosse, som Axel är, vara så der. Jag skulle hålla af honom så rysligt. Och jag skulle äfven visa det. Men, minns Emma, jag är ju hela fyra, fem år äldre än Axel. Fyra, fem år äldre, hvad gör det? Så mycket äldre var också mamma än pappa, och lycklig var pappa, så länge mamma lefde. Jag minns ännu, huru de höllo af hvarann, och huru pappa gret, när mamma lades i kyrkomullen. Hvad gör ålder! När Axel blir så gammal som jag nu är, så har han glömt mig. Glömt? Du tror sådant om Axel. Han kan ej glömma! Å nej. Han är den allrabästa. Sedan Emma sagt detta, gaf sig barnahjertat luft i en ström af tårar. Hade en engel ifrån himlen nedstigit som förespråkare för Axel, han hade dock icke kunnat vara vältaligare än detta barn, hvars späda fantasi, förgudande sitt föremål, altförväl röjde sin riktning, men hvars goda, oegennyttiga hjerta ändå glömde allt vid tanken på dens väl, som gifvit barnafantasin dess späda vingar. Oemotståndligt bröto tårar sig väg ur källan af mitt hjerta. De blandade sig med Emmas. Klockan är icke mera än tre på morgonen. Jag har stigit upp, för att uppteckna den dröm, som nyss väckte mig. Minnet af drömmar förgår så lätt, om man icke griper dem på färsk gerning. Jag var i en bergig skogstrakt, der träden voro så höga, så höga. Clinton och Anna voro med mig. Vi hade att gå uppför ett ganska brant berg. Anna var mycket rädd och stödde sig ängsligt på Clintons arm. Jag var icke alls rädd, och uppmanade dem blott att skyndsamt stiga på. Hvart jag egentligen ville, vet jag ej, lika så litet hvad jag ville. Likväl var det någonting ytterst maktpåliggande och vigtigt. Småningom märkte jag att Clinton och Anna blefvo efter.
Andra Lifgardet Wermlands Fältjägare-regemente Svea, Götha och Wendes Artilleri-regementen Ingeniör-korpsen Kavallerioch artilleri-hästars remontering och skoning Lega för hästar till Artilleriets exercis fouragering af värfvade Kavalleriets och Artilleriets hästar... Dito af Artilleriets legda hästar LifbeVärings-regementet o o * Gottlands National-beväring Hallands Bevärino* O Bevärings-manskapets vapenöfning Försvarsverket i allmänhet Lifinundering för indelta Infanteriet Inqvarterings-kostnader i Stockholm Inqvarteringens ordnande i dito Inqvarterings-kostnader i landsorterna Salpeter-uppköp Ved och ljus för fästningsoch garnisons-orter Spanmåls-upphandlingsoch bageri-kostnader Durchmarscli-kostnader Reseoch traktaments-kostnader Skrifmaterialier m. »n. för Krigs-kollegium m. fl. verk Dito för Departementets Kansli-expedition Extra utgifter Ackords-förskott och ersättningar Besparingar å de allmänna anslagen SUMMA Skulder från år 1854, balanserade inom linien. Credit. M, N:o 1, till 1851 års Revisionsberättelse, angående Statsverket, sid. Cl. Debet. Credit. Fordringar och förskott, balanserade från år 1853 inom linien. Kontant behållning från år 1852. Stats-anslag. Extra uppbörd. Anticipation till år 1855. Brist å anslag. Summa. Skulder till år 1855, balanserade inom linien. Skulder från år 1853, balanserade inom linien. Anticipation från år 1853. Utbetalning. Kontant behållning till år 1855. Besparing å anslag. Summa. Dito för Magistrats-personer och Borgare vid besigtningar ... Skrifmaterialier m. in. för Krigs-kollegium m. fl. verk Dito för Departementets Kansli-expedition Med iaktagande af den indelning, som är följd uti Krigs-kollegii hufvudbok, öfvergå Revisorerne nu till en närmare redogörelse för de serskilda anslagen.
Han har neiuligera S78 Den 10 Februarii. förundrat sig deröfver, att under en tid, då alla lifsförnödenheter betydligen fallit och tillfälle sålunda varit för Administrationen att anskaffa alla Statsbehof för ett lindrigare pris, än tillförene, StatsVerkets tillgångar ändå varit för dessa behof otillräckliga. Tiden är ej nu inne att yttra sig eller ingå i pröfning af en sådan fråga. Om vi här ville företaga en undersökning om hvad Regeringen haft under händer och om de behof den måst fylla, skulle sådant endast föranleda till en lång och vidlyftig discussion. Om Statsinkomster ne varit eller icke varit tillräeklige, och huru de skola blifva det hädanefter, är ett ämne, som visserligen framdeles kommer å bane; och den som dess förinnan önskar i dessa delar vinna upplysningar, kan med tillförlitlighet söka och träffa dem i de handlingar, som Kongl. Maj:t låtit StatsUtskottet tillställa. Jag ber nu att få yttra några ord i anledning af Herr Hjertås motion. Det har först väckt min uppmärksamhet, att samme talare för andra gången, fält det uttryck, att det vore en motsats emellan Administrationens och Stäms dernes åsigter af landets tillstånd. Jag tror dock att ingen eif oss blundar för landets verkliga ställning och tillfälliga förlägenhet; roen att Ridderskapet och Adeln ej enhälligt delar Herr Hjertås tankar i detta mål, derom bär discussionen tillräckligt vittnesbörd. Likasom jag an. ser en sådan opposition, som den Herr Hjerta förutsatt, icke äga rum, likaså anser jag icke någon vara berättigad att på en sådan suppo - Den 10 Februarii. 579 sition fota det extraordinaira begär efter ett extraordinairt Utskott, ty om denna supposition icke vöre grunden för Herr Hjertås motion om Utskottets tillsättande, så vet jag sannerligen icke hvad dertill kunnat föranleda; oell inconstitutionaliteten af ett sådant Utskotts bildande i närvarande fall, har Herr Grefve von Platen tillräckligen ådagalagt.
r? Men hvad blir följden af denna ytliga läsning? Jo, just den att i många fall det lästa lika hastigt glömmes, som om det aldrig blifvit läst. Detta skulle ej vara förhållandet, om man studerat ämnet i detalj, i bokform. Det fins någonting, som kan kallas för » pluggläsning », äfven utanför skola och examina, och derför tro vi det ej vore ur vägen att tala några ord om läsning samt den nytta, man derutaf kan och bör draga. Först ett ord om romanliteraturen, jemförd med allvarligare läsning. För icke så många år sedan dömdes den såsom syndig af många religiösa personer, och en roman skulle man sky värre än gift. V i ha blifvit förståndisrare numera: eller också ha romanerna blifvit bättre och renare. Ej ens den strängaste person behöfver totalt förbjuda alla berättelser och romaner. V i tala icke om den förderfliga massan af sensationsromaner. D e finna tyvärr allt för många läsarinnor bland unga flickor, allt för enfaldiga eller okunniga att förstå, hvilken skada de dermed göra sig. Sådana böcker alstra blott en osund smak för kännedom om ämnen, der okunnighet i sanning är lycka, gifva en falsk uppfattning af lifvet samt döda rena och ädla tankar. Det är gagnlöst att uppsätta några bestämda regler rörande romanläsning. Att behandla själen liksom kroppen är ett godt råd. Hvad som lämpar sig för en, är skadligt för en annan. Några kunna blifva oberörda, af hvad som gör ett djupt intryck på andra. För somliga kan en större qvantitet vara bra, då deremot för andra små portioner äro rådligast. Det är med romanläsning liksom med mat, somliga kunna lefva på betydligt högre diet än andra, men måttlighet är säkert bäst i båda fallen. Låt oss blott komma ihåg, att romaner äro en l y x och måste användas som sådan. Att ej läsa någonting annat är lika ohelsosamt och skadligt, som det skulle vara att lefva uteslutande på tårtor och bakelser. En omvexlaude diet uppehåller bäst kroppen. Omvexlande läsning närer bäst själen. Kropp och själ utveckla sig af den föda, man ger dem, och kunna ej lefva utan sådan. Svält endera, och den dör.
Det åberopade exemplet af Tull-Verkets uppbörd ådagalägger ytterligare , att säkerheten mot förlust skulle, i dylika fall, bero blott af ^enskild mans vilja och förmåga att godtgöra begångna misstag; och det vore tilläfventyrs mindre rådligt att utsätta Banken för äfventyret häraf, på de betydliga Silfver-leveraiiser som för dess räkning ingå* Banco-Utskottet, som af dessa skäl ej kunnat dela de i anmärkningarna hos Högh Ridderskapet och Adeln framställda åsigter, får i öfrigt vördsamt nämna, att Betänkandet ]N:o 5g, deruti Utskottet förbehållit sig att afgifva serskildt yttrande öfver en af Vice Talmannen Jon Jotissoti väckt Motion om utländska Myntsorter förvexling i orterne, är af Hög v. Preste-Ståndet den 21 Julii samt af Välloll. Borgareoch Hederv. BondeStånden den 27 i samma månad, enligt till Utskoltet ingångna Protocolls-Utdrag, i alic bifallet. Stockholm den 5 Dec. 1829. Ranco-Ut skottets Betänkande N.o 85 5 N:o 85, Aukoifi till Exped.-Utsk, d. g DffC. 1829, betänkande öfver en af Vice Talmannen Joli Jonsson väckt Motion j deruti är föreslaget inrättande af ett Contoir i Banken för Utock Inländska Myntsorters inveaclingj samt af Postvagnar för transporterande af sådant
Sparre eller någon annan Hi» Den 2S Ja n u a r i f. m. uti hans ställning hafva något att uti detta afseende frukta; ty jag är öfvertyg;»!, att lian ger sin dotter en sådan upfostrau, att hon icke gör sig skyldig till något sådant felsteg; och antagas kan, att, om en sådan händelse inträffar med en qvinna af de mer bildade klasserna, så är den htifvudsakliga anledningen dertill att söka uti en felaktig upfostrau. Men det gifves en annan klass uti vårt laud, nemi. allmogens, der förhållandet är mer behjertansvärdt. Bland dem är en gifven regel, att en rik bondes dotter aldrig kan få ingå förbindelse med en fattig bondes son, om ock i öfrigt en hederlig och braf karl. Detta skulle vara en mesaliance, som då ansåges mer himmelsskriande än till och med om den ädle Grins dotter inginge en sådan. Hvad detta skall hafva för ett moraliskt inflytande på befolkningen, lemnar jag åt hvar och en att bedöma. Lagutskottet har uti slutet af dess Betänkide uttalat följande sats: »Denna känslans öfvervigt, som just gör qvinna» till qvin »na, försvinner icke med åren, fastän den kan uppenbara sig under »olika former — i den lörsta ungdomen såsom svärmeri, i en mog»nare ålder såsom passion; och under denna sistnämnda form lärer »den väl icke vara minst vilseledande.» Det skulle verkligen för mig vara serdeles intressant, att få veta, hvarpå Utskit stöder denna sin åsigt. Jag har hvarken denna erfarenhet från allmänna lifvet, ej heller känner jag någon författare, från hvilken man kan hemta stöd härför. Jag torde fä emira, att man nu för tiden icke nöjer sig med tomma fraser, utan man vill hafva statistiska upgifter, för att erkänna någon bevisning vara åvägabragd uti frågor af denna art. Denna och likartade satser uti Ut.skits Betänk, äro således blott toma fraser, hvilka, liksom granna såpbubblor, försvinna för minsta vindfläkt, hvaremot qvinnans menskliga rättigheter iiro eviga och oföränderliga liksom mannens, och det tillkommer männen att så lagstifta, att dessa rättigheter icke trampas i stoftet.
33 korligt erkännande, gällande allenast med den förutsättning att en bibana från Filipstad komme till utförande, dels jemväl ai Kongl. Maj:t icke blifvit ansedt så framstående, att derur kunde hemtås skäl för de större uppoffringar från Statens sida, som detta alternativ erfordrade. Utskottet, som härom nyss angifvit en annan mening, lärer alltså hår böra uppställa en jemförelse mellan de begge alternativen, icke allenast med afseende å det fall att en bibana kommer till stånd, utan jemväl för den händelse att ingen sådan blefve anlagd; och då af dessa begge förutsättningar den sednare, om än föga antaglig, likväl innefattar den grund, hvarpå Staten, såsom anläggare af stambanan, måste, så länge ännu ingen bibana finnes, göra sina beräkningar, bör följaktligen jemförelsen i främsta rummet omfatta de begge alternativen, sådana desamma utan afseende på någon bibana gestalta sig. Till ledning för denna jemförelse måste naturligtvis läggas en beräk ning öfver de begge liniernas blifvande trafikinkomster. Vanskligheten af dylika beräkningar är visserligen Utskottet icke obekant, men på sannolikhetens väg kunna likväl vinnas resultater, de der, om än något föränderliga, ändock kunna antagas angifva det hufvudsakligen rätta. Sålunda torde man. utan fara för misstag, kunna om begge linierna säga, att för all den trafik, vare sig af personer eller varor, som kommande från Christinehamn passerar Wermland mot Frykerud och Arvika, äfvensom för hela den trafik, som från sistnämnda trakter ställes österut eller för hela den så kallade transitotrafiken, blifver ena eller andra alternativet alldeles likgiltigt och denna trafik följaktligen för begge linierna en och densamma.
Men jag vet icke, hvarföre delta argumenterande skulle bättre kunna ske muntligen än skriftligen, och hvarföre det således icke må införas i parternes skrifter bredvid sjelfva bevisen, hvarpå siutledningarne skola stödjas. Den bevisning, som ligger i detta härledande från faktiska bevisgrunder, är ofta det svåraste och vigtigaste i sakens utförande; och angelägenheten att dervid förfara med största noggrannhet kräfver enahanda noggrannhet hos Domaren i uppfattningen af detta slags bevisning. För ingen del kan domaren vara mera belåten att hämta den från ett muntligt föredrag, O O om än det fullkomligaste möjliga, än från en skrift, som är med hjelplig skicklighet uppsatt. I allt fall skall ju allt, hvad som verkar på domarens beslut, också synas i domen; och det måtte väl vara svårare, men icke lättare, att rigtigt och säkert inflytta i domen, hvad man endast hört muntligen föredragas, än hvad man ur partens skrift kan hämta. En kärande, som har på detta sätt sig förbehållet att i skriftvexlingen spara sjelfva utvicklingen af de bevis, han der åberopat, för att vid slutför - *) Då bestående äfven af s. k. granskande ledamöter. Just-Ombudsmans Emb.-Berältdse lill 1850 års riksdag. 10 1% höret muntligen dermed framkomma, äger härigenom i sin makt att, särdeles med användande af öfverlägsen skicklighet, utöfva en alldeles oskälig fördel öfver sin motståndare. Om han då framkommer med argumentationer, som dittills varit för motparten okända, och tiden ej är händelsevis så framskriden, att rådrum till morgondagen derigenom blir nödvändigt; så måste motparten, derest han icke är utrustad med ovanlig skarpsinnighet, oundvikligen blifva förlägen om punktligt uppfattande och besvarande af allt, hvad han sålunda hört. Han skulle vid närmare eftersinnande kunna hafva att anföra fullgiltiga motskäl; men brist på tid och besinning sätter honom ur stånd att reda sig; och han måste således lemna sin sak outredd. Låt vara, att en skarpsinnig och rättrådig domare deraf icke hind ras att utforska saken.
Den har, unde^ de tvänne åren som den fortlupit, förorsakat sina Utgifvare ett deficit af öfver 600 R:dr Banco, som hittills blott genom enskilldta Patrioters tilskott blifvit betäckte; 3:0 är ingen, utom HofCanzIersEmbetet, berättigad att känna utgifvarne af en Tidning Taxeringen måste således ske på måfå, till följe af rykte och gissning, och derföre måste det ofta inträffa, hvad som hände istockholm 1813, att TaxeringsComitéen skattade, för utgifvandet af en längesedan upphörd Tidning, en person, som med denna Tidnings redaction icke haft det ringaste att skaffa, och för den samma hvarken haft att vidkännas utgifter eller inkomster; och 4 o är det visserligen intet skäl att mer taxera den som utgifver en Tidning, än den som utgifver en bok, då den förre icke har utsigt till större inkomster af sitt företag än den sednare, men väl står i större risque och större ansvar. Upplysningsvis är jag skyldig nämna, att i TaxeringsComitéen för Stockholms Stad år 1814 väckte en Ledamot fråga mot behörigheten att taxera Tidningar, och fick han alla de öfriga Leda - Den 19 April. 483 möterna, på en när, att antaga sin mening; mensaken skulle sedan föredragas en PröfningsComité, och huru den beslutit är mig obekant: dock låtom oss antaga, att den rättat sig efter pluraliteten i TaxeringsComiteén, så gäller detta dock blott som ett begifvande för Stockholms Stad, hvaremot TaxeringsComitéerne i andra Städer öfver hela Riket kunna fortfara att skattlägga de derstädes utkommande Tidningar.
Vid Brovallen är jemväl lämpligaste föreningspunkten för sammanbiudningsbanan emellan norra och vestra stambanorna, då i en framtid cn sammanbindning dem emellan kommer alt ega rum. Jag föreslår derföre: att Rikets Ständer må för denna statsregleringsperiod. u, t öfver hvad Kongl. Majit uti dess nådiga Proposition föreslagit, bestämma norra stambanans sträckning förbi Sala lill Brovallen samt att dertill erforderliga mede! anslå. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålies. Stockholm den 50 November 1862. Jan Åndersson. från Kopparbergs län. Häruti förena sig: Lars Olsson och Å. Åndersson. från samma län. 684 Motioner i Bonde-Ståndet 1862• Af Jöns Pehrsson Trän Blekinge Ian, om meddelande af vissa föreskrifter för bestämmande af det anlal hästar, hvarmed postdiligenser böra fortskaffas. Genom flera särskilda författningar, både äldre och nyare är stadgadt, såväl om huru stor tyngd och huru mångå personer med gästgifvarskjuts får fortskaffas, som om tiden för skjulsningens utgörande på viss våglängd. Något stadgande om beskaffenheten af det åkdon den resande, som ej begagnar skjutsarens, kan fordra att denne skall köra bar ej tillkomma, ehuru det varit väl behöfligt; ty det är en känd sak, alt ett stort och tungt åkdon ofta anstränger hästarne mera än ett lämpligt lass på ett mindre och ändamålsenligare åkdon. Om behofvet af ett lagstadgande häruti redan förefunnits, så har det nu blifvit oafvisligt, sedan, jemlikt Kongl. Maj.ts nådiga Skrifvelse den 21 Juni 1861, Postverket hädanefter eger anlita gästgifveri-, hålloch reservskjuts för sina diligenser.