Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
att, så framt icke vederbör:de RiksStånd derom annorlunda förordnat, genom omröstning per capita, välja annan Revisor och Suppleant; börande dervid den främste bland Ståndets Fullm:ge i Banken föra ordet.” Om det händer, att den främste bland Pullunge i Riksg:sKont är en Grefve, men den främste bland Fullnnge i Banken är en Friherre, skall då den sednare taga ordförandeskapet från Gr:n? Sådant vore stridande emot den ordning, Ståndets ledamöter i öfrigt iakttaga; hvarföre jag hemställer, om icke ordalagen följaktligen böra ändras. Frih. Tersmeden: Den af siste talaren föreslagna förändring i 26:te punkten är visserligen icke af någon betydenhet, men jag hemställer, om, när det nu föreslagna stadgandet redan finnes i nu gällande BankoReglemente och detsamma kunnat hitintills efterlefvas utan olägenhet, det nu kan vara skäl att för - Den 15 November f. m. 79 ändra samma stadgande. Det värsta, som skulle kunna hända, vore, att en yngre ledamot, i st. f. en äldre, skulle, i olikhet med hvad som sker vid våra Riksdagar, komma att föra ordet, men någon egentlig olägenhet kan jag icke finna upkomma af Utsk:s förslag, utan anhåller om bifall till detsamma. Efter först till bifall å 26:te §:n utan förändring och sedan till bifall derå med det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägg framställde proposir, samt dessa proposirs besvarande med blandade Ja och Nej, liemstälde Hr Gr. o. Landtm, ånyo om R. o. Ad. behagade bifalla denna § utan förändring, och ropades dervid starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva fnnnit Ja öfvervägande. 27:de, 28:de och 29:de §§:ne lemnades utan anmärkn., hvarefter så väl dessa som de föreg:de §§:ne, hvarom icke beslut redan blifvit fattadt, af R. o. Ad. godkändes.
Om man än af den omständigheten, alt för ett vittne, som blott har en mil till tingsstället, olägenheten af inställelse derstädes icke vore särdeles stor, skulle tillsvidare kunna vidblifva det undantag, att vittne, som endast har nyssnämnda väglängd till tinget, icke må för sin inställelse undfå ersättning af allmänna medel, funnes dock ej något skäl, hvarföre vittne, som hade mera än en mils tingsväg, icke skulle för inslällelsebesväret undfå ersättning äfven i sådana af allmänna åklagaren anhängiggjorda brottmål, som icke anses gröfre och för allmänna säkerheten vådliga, då det åligger allmän åklagare att med lika nit beifra öfverträdelser af gröfre eller lindrigare beskaffenhet, och af hvilken beskaffenhet brottet än må vara, vittnen ej kunna undvaras, der annan bevisning till den anklagades öfverlygande saknas. Alt ålägga åklagaren att i mindre brottmål bekosta viltnesersättningarne, då den tilltalade sakfälles, men saknar tillgångar, eller ej kan sakfållas, eller fullgör ådömd värjemålsed, 16 Sammans. Statsoch LagUtskottets Betänkande N:o 36. skulle alldeles förlama åklagaremagien, enär de åklagare tillerkända andelar i böter icke, äfven om de alltid utginge af de samfällda, kunde ens någorlunda motsvara de för förbrytelsernas upptäckande och bevisnings anskaffande nödiga resor och besvär, och åklagaren ej egde alt af Kronan erhålla ersättning för sina kostnader. Med åberopande af grunden för 17 Kapitlet 5 § Rättegångs-Balken föreslår derföre motionären : ”att, med ändring af anförda Kongl. Förordningarne, må stadgas, alt den, som af allmän åklagare, å tjenstens vägnar, åberopad till vittne i brottmål, inställt sig vid domstol, bör, derest lian sådant äskar och domaren pröfvar skäligt, tilläggas ersättning af allmänna medel för dess resekostnad och uppehälle med 50 öre
Hon kan ej se: .det som man kallar högst och dyrbarast i lifvet allgripas)) o ' ch tiga, hon anser det som en » plikt a t t opponera ' sig, emedan hon ej nined resignation eller klagolåt » bör bevittna, &gt; ' att de höga lifssanningar, på Iivilka millioner lefvat och lefva nedrifvas)). Hvad BIatli. Roos skarpast och allvarligast beiiiiiter, är frk. Keys definition af » själfliäfdelsen », en oiiiskrif velse, säger hon, af det mindre viil klingande ordet egoism. Det finnes, eiiljgt Xath. Roos,: ingen berättigad shdan, lika litet soiii berattigad synd » och det ä r eii motsatt uppfattning af den inaiiskliga natiirens rattskraf, som a r skulden till alla inissföi.li&amp;llande.ii i lifvet. Nycket af hvad broschyren frainhiiller, sarskildt hvad som siiges oiii modersplikterna, träffar pricken, iir si saiiut, s&amp; öfvertygande, a t t en motsatt uppfattning ej kan stämplas annat an som ren förblindelse. Xen i siii helhet betraktad ar frk. Boos ' bok egoism och lycksalighet » sjalf snarare sen för ' xlaring~ ami z ett geninale ». Boken gör ej heller ansprak p&amp; a t t öfvertyga, bevisa och bringa olika tankande till en annan öfvertygelse. Den a r en trosbekännelse, ett öppet framlaggand e af förf: s lifsåsikter, en protest. och ett försvar. Med allt. erkännande af frk. Roos ' frimodiga ocli viirdiga uppträdande, skiille man dock önska, a t t nian däri sparade något mindre af den ensidighet, som ä r j tyckes det, så oskiljaktig från en sann och lefvande öfvertygelse, samt a t t förf. frigjort sig från en viss ton af uppbyggelseskrift, som för ett inlägg af denna a r t ej torde rara den bast valda.
Utsk:s förslag större än det f. n. är, och om, såsom PresteSt. beslutat och hvilken mening lärer delas af flere andra representanter, de olika Stånden Den 31 Maj f. m. 393 komma att aflöna deras ledamöter, skulle städerne sannolikt blifva föga belåtne dermed, att dem påläggas en högre representationskostnad än den nnvande. Dessutom, hvarföre skall antalet af ledamöter inora BorgareSt. ökas. Jag vill icke tala om den betydliga nedsättning i R. o. Ad:s representationsrätt. Det är ett serskildt förhållande med vår sjelfskrifvenhet som gör R. o. Ad:s representanter så stort, men äfven inom BondeSt. har ledamöternes antal blifvit betydligt förminskadt emot hvad det nu är. Man har ofta sagt, och genom handlingar vid detta riksmöte är bevist, all städernes innevånare i allmänhet icke lemna de skattebidrag, alt Borgerskapet bör tillerkännas ^ i representationen. Med högst få undantag äro äfven våra släder så små, att det antal representanter, hvilka städerne lill riksdagarnc ega utse, är enl. min öfvertygelse allt för stort, vid hvilket förhållande någon nedsättning äfven i della Stånds representationsrätt bör ega rum, serdeles som embetsman deruti icke komma att inrymmas, hvilket, ehuru R. o. Ad. genom dess beslut numera omintetgjort, jag likväl med milt förslag åsyftat. BorgareSt. har icke eller i det förslag, hvilket del lemnat sitt förord, tillagt sig | i representationen. Jag tror att det endast är men hvar och en, som känner förhållandet, vet äfven ali denne \ är för mycket. Anser således R. o. Ad., en förändring i antalet af BondeSt:s representanter nödig, måste äfven BorgareSlts nedsättas, hvarpå eid. mitt omdöme representationen icke skall förlora serdeles mycket. Hvad slutligen angår det 4:de Ståndet, så utgör det det talrikaste inom nationen och i den största mån bidrager till skatterne. I alla de förslag, som hitintills blifvit framlagda, har delta
Under den 21 sistlidne Januari hafva bemälde Kommitterade hos Kongl. Majit gjort underdånig hemställan att, i anseende till mängden af de expositions-artiklar, sorn redan blifvit anmälde och än vidare syntes vara att förvänta, anstalt måtte fogas om deras utsändande och hemförande på statens bekostnad, till och från den ort, der Kejserliga Franska Regeringen erbjudit sig att låta dem emottaga och återlemna, äfvensom att till beredande af fördel och uppmuntran för Svenska landtbruket, de djur, redskap och landtmanna-produkter, som vid expositionen kunde för Svensk räkning komma att inköpas, finge på Svenska statens bekostnad från expositions-orten hit till Riket hemföras, och att, till bestridande af de betydliga utgifter, som blefve erforderliga för anskalfande, inköp och transport af sådana djur, redskap och produkter, som kunna vara förtjenta att till expositionen försändas, men icke blifva af enskilde utställare anmälda, för resekostnader, för magasiners hyrande, för foder åt djuren, för deras och effekters vård, för traktamente och resekostnads-ersältning åt en Svensk kommissarie och dennes biträden i och för tillsynen å utslällnings-artiklarne och deras ordnande på expositions-stället, m. m. d., en summa af 25,000 Ridr Riko måtte ställas till kommitterades disposition, uti hvilket belopp likväl icke vore inbegripen kostnaden för det eller de fartyg, hvaruti artiklarne skulle - 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 92. transporteras från de Svenska inskeppningsorterna till Fransk hamn oell derifrån tillbaka till Sverige. Emellertid har numera från Kejserliga Franska Regeringen officiel underrättelse ingått, att den ifrågavarande, till den \ instundande Juni utsatta expositionen i Paris af race-djur och landtmanna-produkter icke kommer att ega rum innevarande år.
Hvad Spannmålsdirectionerne beträffar, tror jag dessa vara så tillräckligt kända, att det icke är fara för, att man åter kommer in på den vägen; de skulle arbeta för både producenter och consumenter, och följden deraf blef att båda (ingo betala misshushållningen. Jag skulle åtminstone tro, att 0111 en Spanmåls-direction på förnuftiga grunder vore möjlig, så borde deruti ej inblandas Statens embetsmän, utan den borde stå under en municipaistyrelse; och anhåller jag att härpå jemväl få fästa Utsk:s uppmärksamhet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Ehuru jag för en liten stund sedan, med alltför liten framgång, tog mig friheten fasta Husets uppmärksamhet på nödvändigheten af att söka, så mycket som möjligt, bibehålla den återstående tiden för motioner; så hoppas jag likväl, att Huset ursäktar en förnyad erinran derom, att de motioner, som nu göras, komma att bordläggas, och att således rätta tiden för deras behandling, genom biträdande eller underkännande, i min tanka inträffar vid beslutet om deras remitterande; men att det nu skulle upptaga en längre tid, om vi, vid första föredragningen, genast skulle upptaga dem till behandling eller vederläggning Det är blott häruppå, som jag velat fästa Ståndets uppmärksamhet, utan att 12 Den 4 Mars f, ni. på minsta siitt vidröra den nu under diskussion varande propostn. Hr Sandelhjelm, Paul: Så vida Hr Knorrings anförande anses såsom en särskild motion, afstår jag för närvar, från alt vidare yttra mig uti delta ämne. Frih. von Kraemer, Robert: Jag känner icke praxis, huru sådana ärender hittills varit behandlade; men jag hemställer, huruvida, enligt 44 §:n Riksd.Ordn., en K. propos. kan tvänne gånger blifva bordlagd. I denna § står: "Konungens propos:r, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga ”Riks-St:ns öfverläggning och pröfning, må ej i R.
Uti ämnet förekommit, hafVa sammansatte Utskotten inhämtat , att .Riksens Ständer vid sistå Urtima Riksdag föréhaft frågan om Tullverkets förbättrade Organisation, samt genom underdånig skrifvelse den 7 Aug. 18x5,' i anseende till den vigtigä inflytelse Förvaltningen af Tullverket äger på Rikets Händelse Ralance, hos Kongl. Majit i Underdånighet anv fiiält deräs önskan, att Tullverket, Under hvars inseende Lotsverket äfvén kunde ställas, måtta lemnäs hälst åt Embetsman, af hvilka en del ej voro af ändra göromål upptagne." att Löner, til täckelige för deras utkomst, måtte Utan beräkning äf vissa procent på den inflytande uppbörden, ehurU de af Tullmedlen kunna utgå, uppföras på Rikets Stat: att Tull-Staten kunde ställas på militairisk fot, samt tillfällen äfven lemnäs åt afskedade förtjente Militairefj att vid berörde Verk erhålla befordringar, och samma befordrings-iagar der blifva gällande, som Vid andre Publike Verk: att redovisningen för Tull-uppbörden ställes på samma fot, som den för Rikets UppbördsVerk i allmänhet: att vid hvarje månads slut ett sammandrag af Specialen i hvarje Stapelstad från trycket utgifves, innehållande uppgift å export och impört, samt Exporteurers och Importeurérs namn: samt att alla Confiscatloni - mål böra vid de allmänna Domstolarne upptagas och afgörasj hvarförutan £076 Smsoch Besvärs-XJtskottens Betänlanderi. Riksens Ständer trott, att större säkethet emot Lurendrägeri och Tullförsnillning knnde vinnas, derest den del af Tullbevakningen, som beror af tillsynen genom Tull-jakter, posterade på visse distancer i Skärgåidarne, blefve uppdragen åt Kronans Manskap, som inom korta terminer ombyttes. Hvad Riksens Ständer sålunda i underdånighet hemställt, har väl, i vissa delar, blifvit i verkställighet satt; Men någon liufvudsakelig reform af Tullverket har hittills icke blifvit vidtagen. Sammansatte
För att i någon mån söka afhjälpa denna brist, som nästan har utseende af bristande fosterländskhet, k o m m e r Idun i år att hvarje månad meddela en lista, utarbetad af en på detta område bevandrad vetenskapsman, o c h upptagande jämte de flesta nu brukliga äfven ett stort antal äldre, inhemska namn, samt göres i dag början därmed för januari: Namnsdagslista för 1896. Januari. O. Nyårsd. Dagmar. T. Seth. F. Algot. Hulda. Trettondag. Gurli, Gulli. T. August, Gusten. O. Amalia, Amelie, Malla, Malin. T. Julian. F. Berta. S. Engelbrekt. Knut. T. Y n g v e. O. Nanna. T. Antonia, Toni. F. Anton. S. Henrik. T. A g n e s. O. H u g o. T. Sture. F. Vivika, Vivian, Vivi. Z. Paulus, Paul, (Pål). Alfhild. T. Karl. O. Valdemar, Valmy. T. Gunhild, Gunnila, Gundel, Gulla. F. Alf. notisboken. Tillkännagifvande. Kronprinsessan^ jul. Om kronprinsessan telegraferas den 29 dec. från R o m: Kronprinsessan Viktorias hälsotillstånd har efter jul varit mindre tillfredsställande, o c h under de senaste dagarne har hon varit sängliggande. Julafton deltog kronprinsessan i en julfest h o s italienska konungaparet o c h erhöll af d e m presenter samt gaf sedermera själf middag till hvilken i staden varande landsmän inbjudits. Fru Björklund anhåller, att ingen kommer på nyårsvisit, för det är ej roligt att prata med dom, och i synnerhet vore det bra, om P — r hos M — g hölle sig hemma, ty han är en fasligt otrefligfigur. Våren vid JRhen tyckes drottning Sofia i år ämna tillbringa. H o n har nämligen i Honnef hyrt en villa för april o c h maj månader. De två beklagansvärda makarna stirrade på hvarandra. H v e m i all världen.
Den sorn är i åtnjutande af sin kommuns förtroende så att han på allmän sockenstämma blir utsedd till ordf:de för kommunens fullmäktige, den personen anser jag tillräckligt qvalificerad att representera kommunen på landstinget, och jag kan omöjligen föreställa mig hvari de olika egenskaper hös desse personer skulle bestå. Hvad som är säkert är, att. den som i kommunalstämman fått vana att deltaga i offentliga ärenden och kännedom om förhållanderna inom kommunen, han innehar äfven de egenskaper, som erfordras för de något större angelägenheter, som förekomma i landstinget. Jag vill taga erfarenheten till råds. Vi äro på väg att uprätta en alldeles ny institution, dervid äro 2:ne utvägar att anlita; den ena att tillskapa den helt och hållet på eget bevåg, den andra att taga förebild af ett folk, som redan i 23 år arbetat med denna institution och för hvilket d^n i allmänhet varit tillfredsställande. Man må säga, att förhållauderne här och der äro olika, men de äro dock mera jemförliga mellan oss än mellan helt och hållet främmande nationer. Nu är händelsen, att, såvidt jag känner, är ingen institution i Norge, som blifvit sfi högt tipburen, som deras arntoch förmandskab; jag har mångfaldiga gånger hört dem framställas såsom modeller. Nu frågar jag, då vi äro på väg att införa en alldeles ny institution, hvilket är lättast, antingen att bilda den utan eller med ledning af en erfarenhet, som i vårt grannrike under 3 och 20 års tiri blifvit inhemtad och hvarmed man funnit sig belåten. Man har sagt, att, detta oaktadt, borde vi icke vidtaga denna utväg, ty dä det blelve bekant här i Sverige, huru ofantligt man der är betungad af kommunalafgifter, så skulle man hiir afskräckas från att införa bela kommunalinstitutionen. Om någonting skall kunna moderera den nu ifrågavjde författningen, så är det just det af mig framställda förslag, hvaremot jag för min del är öfvertygad, att om sockenstämman, kyrkostämman och landstinget hvar på sitt häll beskattar, så blifva dessa kommunalskatter al beskaffenhet att upväcka ett alltför stort missnöje. Beskattningen kommer sannolikt att gå försigtigt tillväga, då den sker medelbarligen, såsom i Norge.
– I en omständighet öfverensstämde föröfrigt ungefär samtliga de nya statsomskaparne och lagstiftarne: de upprefvo bakom sig, och med hån, hvarje brygga af den Tradition, hvarigenom det Närvarande sammanhänger med det Förflutna; de antogo, att Staten är en machin, hvars hjulverk man kan, efter behag och när som helst, ombyta, complicera, förenkla, – eller söndertaga och återhopsätta; de öfverflyttade i allmänhet det begrepp om varelse, lagar, upptäckter, progression, som gäller inom den materiella verkligheten, samt enkannerligen den oorganiska och mathematico-physiska, på lifvet och utvecklingarne inom den ideella, humanistiska, moraliska; de eviga bildningslagar, som der äro gifna, måste de fördenskull dels neka, dels missförstå 115. Med få ord: Historien, hvaraf de dessutom ägde blott en högst ytlig öfversigt, begrepo de icke; och lika litet den gamla, som den nya; emedan betydelsen af all Historias innersta lifsoch vändpunkt, Christus-uppenbarelsen, var någonting för dem alla förborgadt. Desto lättare kunde de till mönster drömma sig ett ideal af Grekisk och Romersk Medborgardygd, uppgjordt med en politiskt-historisk sakkännedom, lika grundlig som den ästhetiskt-historiska, hvarmed man dittills hade spelat Greker och Romare på Théatre Français. Tillika skimrade på närmaste håll, från det nyss genom fransysk tillhjelp frigjorda Nord-Amerika, samma ideal såsom redan med framgång efterliknadt; de himmelsvidt olika förhållanden, som skulle förete sig vid försöket att tillskapa en republik af – Frankrike, och som der skulle medföra nödvändigheten att besegra historiens rätt genom tyranniets rätt, togos ej i beräkning. Personer funnos dock, som vid det stora ovädrets uppstigande fastmera väntade allt annat, än att dylika hjernspöken skulle förbytas till alltförkrossande makter. De bedrogo sig. Gynnande omständigheter från alla håll befrämjade theoriernas skyndsamma öfvergång till förfärlig verkställning. Mycket vore här att säga.
Besvären med utlåning, indrifning, konkurs-bevakning äro alldeles desamma, och ansvaret vid yppade förluster fullkomligen detsamma, sorn om ingen FörmyndareKammare funnes. Härtill kommer att detta tvång på förmyndarne troligen skall betaga dem all lust och ifver att få medlen utsatta till den högsta möjliga ränta. Följden skall blifva, att de omyndige eller deras anförvandter skola söka att genom skattskrifning på annor ort söka undangå tvånget, och exempel på sådana åtgärder lära icke saknats redan under de få månader, som författningen varit gällande. Härtill kommer att den invecklade uppbörden af ifrågavarande afgift lärer föranleda nödvändigheten af en ny tjenstemans tillsättande, hvarigenom Bih. lill B. St. Prot. 18S6 åi 1837. 8 Sami. 26 Häft. 3 18 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vlskoitets Betänkande N-.o 96. en god del' af den påräknade vinsten kommer att för Barnhuset gå förlorad. Denna omständighet lärer icke vid Förordningens utgifvande hafva kunna kom mit i betraktande, då Förmyndare-Kammaren öfver denna punkt icke fått afgifva något yttrande. Man har sagt, att detta är en kommunal-angelägenhet, som endast angår Stockholms stad och icke Rikets Ständer. Men då den ifrågavarande afgiften är pålagd tvärtemot stadens Äldstes protest, och här är fråga om en i samhällets hela lif djupt ingripande rättsgrundsats, hvars konseqvenser äfven kunna med tiden utsträckas till andra förhållanden, så synes billigheten fordra, att Ständerne lemna någon uppmärksamhet till de klagomål, som just af hufvudstadens representanter äro anförda. Man har påstått, att den lindrigare bouppteeknings-afgift, som drabbar de omyndiga i Stockholm, jemförelsevis med andra städer, gör att en myndling i hufvudstaden under tio år kan utbetala den nya afgiften till Förmyndare-Kammaren, utan att ändå vara mera betungad, än myndlingarne i andra städer.
Jag anser mig derföre, äfven om det måste ske i skenbar strid mot de principer, jag förut försvarat och ännu erkänner, äfven örn det måste ske med våda af någon förlust, såsom högst vigtigt tillstyrka, att det allmänna ej må undandraga sig ett biträde för bildande af en sp.innmåls-nederlagshandel i Götheborg. Det bästa vore visserligen, om ändamålet kunde vinnas genom privat inrättning; men då uti Götheborg icke finnas enskilda fonder för ett så stort företag, enligt hvad de mest nitiska handlande derstädes förklarat, så skulle jag tro, att, i motsats med en annani allmänhet icke oriktig grundsats, som Utsk. i nästa punkt framställer, det vore bäst, att Banken genom deltagande befrämjade upprättandet af privat-bolag i Götheborg eller en lånediscont, som äfven belånade spannmål. Om också della icke vore möjligt, vill jag undantagsvis tillstyrka, att Banken mätte genom dess handelsdiscont belåna ritorr spannmål, dock med vilkor, alt, utom andra nödiga controller, några af Götheborgs för denna sali mest nitiska och deri mest insigtsfull handlande, i allt hvad med denna belåning hade gemenskap, finge säte och stämma i directionen. Gr. von Rosen: Jag får hembära min tacksamhetsgärd till den siste talaren för de åsigter, han yttrat om nvIt tan af en stor spannmålshandel i Götheborg. Jag fruktar likväl, att det nu vore för tidigt och skulle medföra risk för Banken att antaga Hr Rosenblads förslag, emedan beklagligtvis ännu icke i Götheborg finnas sådana magasiner, der säden med säkerhet kan förvaras. För all afhjelpa detta har man nyligen uppgjort en plan, som nu ingår till K. M. Denna plan omfattar såväl befordrandat af segelfarten emellan Wenern och hafvet, som inrättandet af spannmålsmagasiner. Jag hoppas, att, om denna plan blir antagen och framställd för R. St., dessa skola finna ändamålsenligt att understödja den; men jag tror icke, att den kan komma i verkställighet inom loppet af detta år.
Programmet upptager, utom acapelen qvarglömd drifva midt i skogens flor; de lakörer af Mendelssohn, Schumann, Dvorak, Hallen kalla äggen och de påbredda smörgåsarne bli och John Jacobsson, Heises storartade manskör veritabla läckerheter, och äppelkakan som de» Volmerslaget » med messingsackompanjemang. sert förefaller en som qvintessensen af kulinaDen 21 no v. F. Hbg. risk produktion. Det friska vattnet i kopparkrukan, nyss hemtadt ur källan under den stora granen och doftande ännu af sqvattramens kryddoft, gömmer det sprulande vinets bouquet i sitt syre och rusar som en jäst dryck. Det glada samspråket lyftes till esprit, och der unga tungor tala för unga hjertan lösas konvenansbundna känslor och bli fria och naturliga som skogens foglar. Det var förunderligt, hur allt var grönt och sommarfikt; det låg en högsommaraftons vällustmättade stämning öfver naturen; myggorna sjöngo, och Järlasjöns blanka vatten, som skymtade mellan stammarne från deras bivuak, drömde blickstilt mellan strändernas späda grönska. Middagen var slut, och pappa Rebolledo sof, sof en genomfornöjd, mätt sömn på rygg, med händren knäppta öfver magen. Klara hade försvunnit mellan dungarne inåt skogen, sida om sida med Fritz Ritter, broderns förtrolige vän, som förts in att dela det lilla lagets festglädje. Och bredvid Ruth, nedanför stenen der hon slagit sig ned, satt Karl Vrede beqvämt tillbakalutad i mossan, medan hans bruna ögon ideligen sökte den unga flickans. De hade talat om allt och intet, talat i en låg förtrolig ton, som likt af sig sjelf infann 3 i g under intrycket från middagens välbehag, pappa Rebolledos sömn och den vackra aftonens högtidlighet. Om fleuristateliern, om Klara, väninnan-systern, om den sköna vå- ren och talltrastens sång. Ty de gledo in på det svärmiska; ungdomen är svärmisk ännu, vare Gudi lof!