Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En större styrka skulle ej tjena lill annat, än att komma pä sjukhusen, och der af elände förgås, som förhållandet var med landtvärnet år 1808. En arme' af några och 20,000 man, väl försedd med sina behof, väl öfvad, och ägande ett tillräckligt antal befäl, (hvilket allt en större skulle sakna) vore äfven, efter min öfvertygelse, fullkomligt tillräcklig att afslå hvilket anfall som helst på våra kuster, der henden omöjligen kan landsätta en större styrka på en gång; enär dertill erfordras maritima tillgångar, som England icke ens är mäktig utaf. En arme', sammansatt af endast beväring, kan aldrig göra ett verkligt motstånd; den är för ung dertill. I Preussen, der beväringssyslemet är bäst genomfördt, anses den i activ tjenstgöring varande trupp, beslående af allt dess manskap mellan 20 och 23 års ålder, såsom endast en recryts/iola till den verkliga arméen, som utgöras af lantvärnet, bestående af manbart folk mellan 30 ä 40 års ålder. Desse äro de ende som bålla ut ett krigs fatiguer; ynglingar mellan 20 och 23 års ålder håller icke ut dermed. Om Preussen får ett krig, kommer en hvar att se, huru det går med denna arme, och att försvaret kommer att hvila på landtvärnet allena. Men för alt komma derhän, der den Preussiska hären är med sitt landtvärn, hvilka uppoffringar fordras det icke! Efter de calculer jag anställt, skulle en sådan armé hos oss, med endast ^ af den öfning som derpå användes i Preussen, kosta 4 millioner r:dr mera om äret än vårt nuvar. försvarsverk till lands, så väl värfvad beväring som indelt trupp, dessas boställen jemte allt annat inberäknadt. Vår indelta armé är det palladium, på hvilket Sveriges sjelfständighet beror; förstärkt med 2 u 3 classer beväring, uppfyller den alla försvarets behof. Jag anser derföre, att beväringens nuvar. organisation är ganska passande, och att den icke i något afseende bör ändras.
Väg staenöe elfecter, samt g bänebancoObkgakioner lemnäs käöanesler, som kittills, till obegränsaöt belopp efter rörelsens bekok; äfvensom (lreöiti verns för fern-Lontoiret oell Manufactur-visconten oköränöraös fortfara; i fall 8. 8t,r skulle besluta, alt icke tala akbetalningar pa Ikastigketsock Oölingslän, samt pa säöana län, kvilka Iiittills innekakts gf vissa 8täöer vek Menigketer, aler ulga i samma väg, komma öessa att öfve, flottas pa 8örelse8onöen för län pa kort tiö, öet vill säga, till Oiscontbonöens förstärkning utöfver kvaö öen för närvaranöe är, samt meö säöan föröelning emellan öe serskilös baneDistricten, som 8etänkanöen, 8:0 4- 1 > l en reöan vunnen erkarenket eller tramöeles köränörsöe forkallanöen anvisa. N:o (bil) 8lalsocli LllncoI7t8!iott6ns ullLttin,1e, suAZcnnötlväucliZltLkcit at' ej minclre Zts^illiAe A>unäI.',Z8ko, aneli inFar, lin oclv en fördätkr^ä 1uA8l,iskninA sor Lanken. 1^. l>l. Konungen kai', "viö tillkännagifvanöe af Dess förväntan, att 8. 8t:r mätte om banken tororöna pä ett sätt, som befrämjar m)ntväröets staöga, samt belastar allmänt ock enskilt förtroenöe, jemväl fästat 8. 8l:s uppmärksswket öera, att unöer öet öen personliga friket ock säkerket, som svenske Meöborgare njuta, befästas af bagar som stiftas af borning ock Ltänöer gemensamt ock icke utan begge
Majlis nådiga tillstånd, så.väj sorn af Magistrater och de flere, hvilka ega alt bortgifva beställningar och svsslor med lön, böra förses med stämpladt papper, dä lön på stat förut icke innehafts, lili fem procent af det erhållna lönebeloppet, men vid befordringar till tjenst med högre lön endast al skillnaden emellan den förra lönen och den som erhålles. Åtföljes tjensten af extra ordinarie inkomst eller sportler af beständig egenskap, så böra äfven dessa ingå uti löneberäkningen. I detta fall eller då lönen är underkastad förändring, beräknas karte-beloppet efter medium af de sista fem årens tjensten åtföljande löneförmåner, för hvilka bevillning elter andra Artikeln blifvit erlagd; men för Konstitutorial på behaglig tid skall stämplade pappers-afgiften vara hälften mindre, än hvad för fullmakt stadgadt är. Dessutom iakttages, ali för Under-officerare vid de värfvade Regementena och Flottan, för Under-befäl och manskap vid Militär-kustbevaknings-korpsen, för Underbefäl vid Telegraf-korpsen samt för Handtverkare och luveutarie-timmermän vid Flottan, äfvensom för dem och deras vederlikar vid indelta Arméen, beräknas kartan, i de fall, denna § utstakar, till endast en procent af den på stal bestådda lönen eller arfvodet, jem te den erhållua nummer-lönen, hvilken sistnämnde, der den i persedlar är utsatt, förvandlas i penningar efter det sednaste årets markegång. R:dr öre. För ringare Skolbetjente, Pedagoger, Klockare, Organister, Sångare, Kyrkovaktare och mindre Kyrkobetjente karleras fullmakter efter lika grund, som vid andra ecklesiastika befordringar, dock ej under — 25. För följande personer, som ej hafva ständig lön, förses fullmakten eller konstilutorialet med stämpladt papper efter enahanda grund, som den för civile Embetsoch Tjenstemän förut stadgade, dock icke under nedanstående belopp.
Rrdr årligen samt berörde återstod af Fonden, 473,102 R:dr 10 sk., till en del bestående uti värdet af Saltpetter pannor, utlemnade till enskildte mot successiv betalning, samt utlåningar på längre tid, m. m. icke år till hela beloppet disponibel; Och då StatsUtskottet sålunda, i enlighet med hvad Herr Friherre af Nordin andragit, stödt dess förra utlåtande, på desse grunder, hvilka ock blifvit af Riksens Högloflige Stats-Utskottets Betänkcniden. i3 Stånder gillade, får Utskottet i anledning af förevarande motion vördsamt hemställa, att till förtydligande af Utskottets mening och Riksens Stånders i följd deraf vidtagne åtgärd, uti underdånig skrifvelse till K:gl. Maj:t må anmålas, det Riksens Stander öfverlemna till K:gl. Maj:t, att i nåder låta på ett med Saltpetter Fondens framtida bestånd och med dess ändamål förenligt sått mot Sex pro-Cent förränta de derutaf, öfver behofvet för Näringens vidmakthållande, disponible medel. Stockholm den 13 Nov. 1823. Ankom den 17 Nov. i8a3. Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Creditorernes, uti aflidne öfver - Directeuren Kililströms gåldbundne bo, underdåniga ansökning med Förslag till förlikning i Råttegången angående det med bemålde öfver-Directeur ingångne Arrende om Adelforss Guldverk. XTnder den 23 sistl.
Det gryr! Det gryr! Grundmotivet till de dikter, han skref, var alltid ett rent personligt intryck; men lika naturligt, som dikterna togo form af det gängse modet inom literaturen, spelade också tidens stora frågor in. Han såg en afton en tafla exponerad i ett bokhandelsfönster, en haremsscen med en lättjefull odalisk och en apatisk musulman; sjelf stod han derute i mörkret, fattig och trist, och derinne på duken var lifvets skönhet och glans och förfining. Hans egen bittra stämning omsattes, när han kom hem, i ett lyriskt utbrott: Två världar. Det faller en skimrande ljusflod i mörkret på gatan ut; ilande menniskoströmmen stannar för en minut. I guldram glänser därinne Österlands bländande prakt, skildrad i granna färger med konstens makt. Utsträckt i maklig hvila på sidenklädd ottoman ligger en halfklädd kvinna, hvit som en svan. På guldstickad purpurmatta, som trogna vasaller skänkt, sultanen rökande sitter i drömmar försänkt Därutifrån gatan skådar med tårad ögonfrans en arbetskarl i trasor Österns strålande glans. Kontrasten skriar. Han tänker med harm på sin egen lott; för dem därinne är lifvet en kärlekens majdag blott. Men han var dömd att träla och släpa år ifrån år Med bitterhet i sinnet hem till sin gränd han går. Jag såg dig: din dräkt var sliten och handen stor och röd och hjärtat helt visst förstenadt i kampen för lif och bröd. Men kanske där bott från början en längtan till skönhet och ljus, som utan näring förvissnat under din grofva blus. Du simple, arbetsklädde förkrympte lifvets träl, jag önskar, jag kunde offra mitt lif att rädda din själ. Det var otvifvelaktigt att medkänslan för arbetaren i trasiga drägten var äkta; men det var sitt eget stämningslif författaren placerade under den simpla blusen. Af denna förening uppstod den bastardtyp, som sedan blef hela literaturperiodens tragiske hjelte: mannen med det grofva, råa yttre och det ömtåliga inre, Werther i trasor och träskor.
I anledning af gjord reqvisition å räkenskaperna för åren 1844 och 1845, så vidt de röra de till Kassan utgående allmänna medel, hafva Revisorerne erhållit endast ",utdrag afl Arméens Pensionskassas huf'vudböcker” för berörde 2:ne år, utan annan verifikation, än Direktionens tryckta kungörelser om pensionsutdelningen för samma år. Berörde utdrag anse Revisorerne böra ordagrant intagas. (Se bilagda Tabeller N:ris 4 och 5). Då dessa utdrag innehålla blott spridda summor, samt det icke ens är vordet uppgifvet buru stort belopp, som år 1845 från Vadstena Krigsmansbus-kassa influtit, men hvarom dock sistnämnde Kassas räkenskap lemnar upplysning, kunna Revisorerne om Arméens Pensionskassas förvaltning och statsbidragens användande icke fälla något omdöme. Emedlertid anse sig Revisorerne böra, efter de sålunda tillgänglige upplysningar, meddela: att till pensions-fonden influtit: år 1844 år 1845. — Af berörde utdrag ur räkenskaperna kan ej heller synas, om för Krigsmanshus-kapitalet, 136,871 R:dr 39 sk. 3 rst, ränta för år 1845 ingått tili Kassan och om säkerhetshandlingarne äro tillfyllestgöra nde. — 190 §. 2. Sedan Kongl. Majit, den 2 Augusti 1844, förklarat
R:dr samma mynt, då således Staten deruti för nästinstundande statsreglerings-period, komme att ega mer än tillräcklig tillgång för den, i följd af hvad Kongl. Maj:t sålunda nu föreslagit, erforderliga nya utgift, äfvensom dess uppoffring för framtiden ej heller kunde anses blifva af någon större betydenhet, särdeles om härvid besparingen af de utan tvifvel ganska dryga kostnaderna för tillvägabringande af den ifrågaställda hemmansoch ränte-förmedliugen jemväl tages i beräkning; och anser Kongl. Maj:t, i händelse detta förslag af Rikets Ständer bilälles, all fråga om bestämmande af lika dalertal för hvarje rusthåll samt om förmedling af ränte-betalande hemman derigenom förfalla, äfvensom billigheten fordra, att jemväl Blekingska reserv-räntorna, hvilka, såsom förut berördt är, skola från och med år 1859 utgöras med förvandling efter årlig markegång, få fortfarande erläggas såsom hittills, eller med 16 sk. Banko eller 50 öre Riksmynt, för hvarje räntedaler. De ofvannämnde frågor rörande handlingar skola öfverlemnas till det Rikets Ständers Utskott, som erhåller uppdrag alt med deras handläggande taga befattning, och Kongl. Maj-.t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OS GAR. C. H. Ulner. Bils. till B. St. Kongl. Maj.k MM. Proposition No 72. Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-departementet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti StatsRddel ä Stockholms Slott den 6 Februari 1857. Närvarande: Haas Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministem Gunther, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena Frihem Lagerheim Stats-Råden: Wallensteen, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Departements-chefen, Stats-rådet Ulner, anmälde och föredrög i underdånig - 9:o och 10:o.
Sedan, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver en del af Utskottets förslag i l4:e punkten af Betänkandet N:o JO, Utskottet i 2:a punkten af Memorialet N:o 19, med vidblifvande af sitt, utaf Bonde-Ståndet bifallna förslag i den oafgjorda delen, inbjudit de öfriga Stånden att förena sig uti detta, så lydande: »Kassakreditiv beviljas Riksgälds-kontoret, de sparbanker, hvilka äro försedda med stadgar, stadfästade af vederbörlig myndighet, enskilda personer samt sådana bolag, hvilkas reglementen ålägga delegarne oinskränkt ansvarsskyldighet för alla bolagets förbin delser och hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar.» »Kreditiv-tiden bestämmes till högst ett år.» »Sparbanker, enskilde personer och bolag skola ställa säkerhet, som af vederbörande Styrelser pröfvas och godkännes;» och denna inbjudning blifvit antagen af Ridderskapet och Adeln, men afslagen af Presteoch Borgare-Stånden, enligt hvilkas beslut berörda stadgande skulle komma att lyda sålunda: »Kassakreditiv beviljas Riksgälds-kontoret, de sparbanker, hvilka äro försedda med stadgar, stadfästade af vederbörlig myndighet, enskilda personer samt sådana bolag, hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar.» »Kreditiv-tiden bestämmes till högst ett år.» »Sparbanker, enskilde personer och bolag skola ställa säkerhet, som af vederbörande Styrelser pröfvas och godkännes;» Så hade Utskottet, i Memorial N:o 22, yttrat, att då, enligt Riks-Ståndens sålunda fattade beslut, kreditivrätt vore medgifven åt bolag med så kallad solidarisk ansvarighet. men endast Presteoch Borgare-Stånden velat medgifva sådan rätt äfven åt bolag, grundade på Kongl. Förordningen om aktiebolag af den 6 Oktober 1848, ansåge Utskottet denna del af frågan hafva förfallit och fördenskull böra vid hvad tillförene varit stadgadt i så måtto förblifva, att kreditivrätt icke finge beviljas sistnämnda slags bolag.
Derefter skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas: Kyrkors, Fattigcassors och Socknemagasins fordringar hos deras föreståndare; Kronans, städers och allmänna af Konungen stadfästade cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte att deras inkomter uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår; så ock enskildes fordringar hos embetseller tjenstemän för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottaga*’. Hvarjemte E. K. M. i Nåder föreslagit, att, såsom en följd af denna lagföräadring och Lill förtydligande af 2 § 17 Cap. Handels-Balken, förkla - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 126. 3u ras måtte: att hvad sistnämnde lagrum innehåller om faddergåfva, som är iorvaudlad och ej i behåll, icke må lämpas till den händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos föräldrar eller förmyndare, i hvilket fall, elter hvad ofvanför om omyndigs fordran i allmänhet är sagdt, skall förfaras; äfvensom att, på det öfverförmyndare och andra vederbörande må ega erforderligt rådrum att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af ifrågavarande lagförändring, kunna anses nödige, densamma icke må blifva gällande i de concurseller förmonsrättstvister, som hos vederbörande embetsverk redan äro, eller under loppet af första året efter det år, då den nya Författningen blifver utfärdad, göras anhängige. Denna Nådiga Proposition hafva Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit, men icke funit skäl densamma bifalla; hvilket Rikets Ständer få till svar i underdånighet anmäla. ' Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Februari 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Fehr. 1845.
»Det är synd i alla fall», sade han till sist, »att det der ska’ dö ut — jag menar det skönhetssinne, som nu förkväfves af ånga och stenkolsrök.» »Jag tror inte, det kan dö ut», sade Max varmt. »Men striden är evig på jorden mellan barbarer och hellener.» Ellen von Rosenbergs tillstånd hade under det sista året förvärrats, så att hon till sist måste intaga sängen. De klimatiska förhållandena voro allt annat än goda; det blef en fuktig, råkall vinter utan sol. Majoren såg med ängslan, hur krafterna sjönko, och hur sjukdomen grep omkring sig. Kunde intet göras för att rädda henne! Var Gud icke barmhertig. Skulle han nu taga barnet ifrån honom, liksom han tagit modern för åtta år sedan. Majoren kunde icke tro det. Han visste så säkert, att Gud var barmhertig. Den gamle provincialläkaren hemtades hvarje dag till Christinelund, och majoren bestormade honom så länge med yttringar af sin beklämning och sin feberaktiga oro, att doktorn till sist också förlorade besinningen. Han visste icke, hvad han skulle taga sig till för att lugna denne far, som ångestfullt klängde alla sina förhoppningar fast vid hans konst, en konst, som härvidlag intet kunde uträtta. Striden var hopplös från början; den kunde icke sluta mer än på ett enda sätt — litet förr eller litet senare, det var allt, hvad menniskomakt förmådde afgöra. Så blef det med ens bestämdt, att Ellen, i sällskap med en sköterska, skulle resa till Meran. Men derute märktes ingen förbättring, snarare tvärtom. Krafterna sjönko, och en oemotståndlig hemlängtan grep henne. Hon bestormade sin far med böner att få komma tillbaka, och han kunde till sist icke motstå dem. Efter 6 månaders vistelse vid kurorten återkom hon till Christinelund i midten af April. Den gamle läkaren skakade på hufvudet; denna oförsigtighet skulle icke aflöpa väl. I början såg det likväl ut som om sjelfva medvetandet af att vara hos de sina verkat lugnande på hennes sinnesstämning och dämpande på sjelfva sjukdomen. Hon kunde till och med gå uppe, stödd på en käpp.
Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets memoria), N:o 2, angående ökad Kansli betjening vid Utskottet. S. D. Föredrogs och bifölls Konstilutions-Utskottets memorial, N:o 1, angående arfvoden för Konstitutions-Utskottets Kansli. S. D. Föredrogs och bifölls allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets memorial, N:o 1, angående tillökning af Utskottets tjenstemanna-personal. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af Hr J. F. Gråå ingifven motion om ersättning till Riks-Ståndens Hrr Talmän för deras Riksdagskostnader. S D. Till Stats-Utskottet remitterades en af Hr C. J. Ek väckt motion om inlösen till afskedade dragonen A. Malmström och hans hustru Ingrid Pehrsdotter i Efveröd af Christianstads län af Riksgälds-kontorets adyste kreditsedlar, som de icke inom kungjord tid anmält, å ett sammanlagdt belopp af 150 rdr. Prot.-Utdrag den 7 December 1850. 19 Frän Hedervärda Bondeståndet. S. D. Föredrogs och godkändes Expeditions-Utskottets memorial N:o 1, angående ökadt Kansli-biträde m. m. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelser till Rikets Ständer: l:o om förordnande af en Stafs-Råds ledamot i afseende på handläggningen af vissa i Riksdags-Ordningens 36 och 42 §§ omförmälde Riksdags-ärenden; och 2:o i anledning af åfskillige utaf Rikets Ständer vid sistförflutne Riksmöte föreslagne Lagförändringar. S. D. Till Stals-Utskoltet remitterades: l:o Kongl.
Skomakarearbeten, andra slag, nedsatt från 1 R:dr 25 öre 306.950 — 223,050 ~ 83,900 — till 75 öre pr 2,000 1,200 800 Sköldpadd, arbetad, nedsatt från 5 R:dr till 2 R:dr pr Ä . 160 64 96 — Slöjdvaror ... » » 20 % » 15 % af värdet 13,045 9,784 3,261 — Spännhalsdukar, af läder, neds. fr. 75 öre till 50 öre pr //. 2 1 1 — Såpa » » 3 » » 1 » » >» 45 15 30 — Terpentin » » 2 » » 1 » » » 288 144 144 -— Terpentinolja » » 4 » » 3 » » » 11,245 25,817 8,434 2,811 — Tråd, bomulls-, ... » » 40 » » 30 » » » 19,363 6,454 » linne-, blekt el. färgad, » » 50 » » 40 » » » 11,602 9,282 2,320 Trädvaror, svarfvarearbeten,» » 1 R:dr » 50 » » » 4,228 2,114 1.332 2,114 — Ur, fick-, med guldboett, » » 4 » » 3 R:dr» st. 1,776 5,611 444 — » » andra slag » » 1 » » 75 öre » » 4,208 1,403 — » skeppskronometrar » » 20 » » 10 R:dr» » 140 70 70 — » lösa, eller delar af ur, » » 3 » » 1 » » <U. Vagnar och åkdon, tvåhjuliga samt droskor etc., nedsatt från 1,524 508 _ 1,016 — 37 R:dr 50 öre till 20 R:dr pr st.
Mjölets godhet, äfvensom dess utseende, beror ganska hufvudsakligt, icke blott på qvarnstenarnes beskaffenhet, utan äfven på deras antal. Ar qvarnverket icke försedt med ett eller annat stenpar utöfver dem som äro i gång, och som efter afsvalning och förnyad upphuggning kunna alternera med de andra, så att de icke komma i för hög temperatur, kan det icke undvikas, att mjölet blifver hvad man kallar brändt och mörkt. 1 andra länder, der man icke är förhindrad af restriktiva lagar att begagna så många qvarnstenar som helst, är man ock angelägen att genom detta medel åstadkomma en fullgod tillverkning, och häruti ligger väsendtligen orsaken till det utländska mjölets företräde för det Svenska. I Sverige kan emellertid en förbättring i denna del icke vara att vänta, så länge det ifrågav:de beskattningssystemet är gällande, emedan hvarje nytt stenpars inläggande belastar qvarnen med ytterligare skatt. Jag ber nu blott att få tilläga några ord beträffande den financiella delen af frågan. Man har fästat sig vid den betydliga uppoffring, som staten genom qvarnräntans upphörande skulle vidkännas. Visserligen har jag icke heller kunnat vänja mig vid att med likgiltighet anse en summa, sådan som den ifrågavide. Men för det första är det otvifvelaktigt, att ersättning derför kan till en del påräknas genom högre bevillning af qvarnverken, äfven i deras närv:de skick. Långt större skall dock denna ersättning blifva genom den ökade statsinkomst, som genom näringens frigifvande i en framtid med visshet kan påräknas. Lägges härtill besparingen för det allmänna af de fyrfaldiga omkostnader, som med undersöknings-förrättningar, uppbörd och kontroll äro förenade, må det skäligen antagas, att uppoffringen i sjelfva verket blir ringa, om ens någon. I afseende å frigifvandet af näringen, har näst föreg:de talare föreslagit ett bestämdt vilkor att tillfogas beslutet. Antagande emellertid att industriens frihet blefve en sjelfskrifven följd af grundräntans upphörande, har jag ansett ett sådant uttryckligt vilkor, ehuru oskadligt, dock icke nödvändigt.
Jag vill endast i korthet besvara Herr von Hartmansdorff, och får börja med att beklaga, det jag icke för min motion kun v i 1 - Den 12 O c t o b e r f. m. lia biträde af en så upplyst man. Herr von Hartmansdorff har sagt, att Carl XI:s regering ej behöfver monumenter, och deri instämmer jag, i fall fråga vore om marmorstoder eller dylikt; men då här åsyftats endast, att i den största Historiska omfattning få en beskrifning om denna Regents handlingar, goda eller onda, samt driffjedrarne dertill, kan jag ej frångå min tanka om vigten och nyttan deraf. Jag är äfven öfvertygad, att Sönerne och Sonsönerne skola trösta sig dermed, att sanningen hemägtigar sig deras förfäders minnen, och i vår upplysta tid lärer väl ingen stöta sig eller finna sig förödmjukad, om Historien skulle uppenbara en eller annan hos deras förfäder. Herr Crusenstolpe har sagt, om jag icke fattat hans mening orätt, att belöningen för arbetet icke borde utdelas successive, utan ofverlemnas till Konungen att utdela, då arbetet hell utkommit, välförståendes, i fall Konungen ansåg det förtjent af en belöning; och emot en dylik modification af mitt förslag, har jag intet att invända. Herr Skogman, Carl David: Jag anser de anslag alltid väl använda, som Staten gifver lill uppmuntran af litteraira företag, och jag tror, att de äro särdeles nödvändiga här ;i Sverige, der litteraira arbeten af större vidd icke åt författare bereda samma ekonomiska fördelar, sorn i andra länder. Min mening är således icke att bestrida det Den 12 O c t o b e r f. m. 25 nu ifrågavarande anslaget; jag förenar mig blott med Herr von Hartmansdorff, i afseende på hans tillstyrkan af ett bidrag till fortsättning af Herr Cederschjölds påbörjade utgifning af Riksdagshandlingarne från 1710 till 1772. Herr Crusenstolpe: Jag anhåller blott att Contrapropositionen måtte innefatta afslag af Utskottets Utlåtande, med tillägg, att 1000 R:dr anslås för fortsättningen af Herr Cederschjölds arbete.