Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Barnamord Tidelag , Blodskam Mordbrand Röfveri, rån Våld emot föräldrar Embetsmans öfverfallande, våld å förman Subordinationsbrott, rymning ur krigstjenst Nidingstjufnad 1 8 3 8. Under gatt döds straff. 13 o Benå dade. Under gått döds straff. Under gått döds straff. Benå dade. Räknas härtill de, enligt förestående sammandrag, åren 1838 och 1839 sa k fällde, så befinnes: att ifrån och med år 1830 till och med år 1839, eller under loppet af tio år, till dödsstraff äro dömda 603 personer, ibland hvilka 169, hvaraf 140 män och 29 qvinnor, under - — 94 — »ali della sira IT, mea de öfriga 434-, hvaraf 314 män och 120 qvinnor, blifvit benådade och, med det enda i sistnämnda berättelse åberopade undantag, till andra bestraffningar fällda. Högsta antalet har förekommit år 1831, med 68 dömda och 21, som undergått dödsstraff, samt det lägsta år 1837, med 52 dömda, af hvilka 16 lidit straffet; hvaremot år 1839, då de sakfäilde varit 55, antalet af dem, som icke erhållit nåd, utan fått utstå dödsstraff, nedgått till 8. Medeltalet för år räknadt har utgjort 60 dömda, 17 till lifvet straffade och 43 benådade.
Men Bankens stiftare hafva icke tänkt sig något sådant. Jag är således ofverl ygad, att om, mot min förmodan, Sländerne icke skulle komma att fastställa någon ny lag för privatbanker, och Frih. Raabs motion skulle remitteras till BancoUtsk., så synes ingen anledn. att hoppas, det Utsk. någonsin skulle tillstyrka Ständerne all Banken skulle lemna assignalionsrätt på sig, utan att äga ett för sådant ändamål hos sig deponeradt capital, antingen i silfver eller Rikshanksmynt. Om man nu, härifrån utgående, måste ogilla assignalionsrätt på Banken, derest icke privatbankerne deponerat silfver, eller riksmynt, hvarpå de assignera, så förfaller hela uppställningen af hvad man vill sätta i stället för hvad här är föreslaget. Jag kommer derföre tillhaka till hvad jag förra gången begärde, eller att, med förändring af 1 mom. af 1 §, sammanslå detsamma med 8 §, så att deri skulle inryckas frågan om inlösen af privatbankssedlarne med riksmynt och valeuren för desamme af 6 r:dr 32 sk. Hr von Harmansdorff har anmodat mig att frångå detta förslag, för att besluta denna jemkning vid S §. Jag finnér icke något rimligt skäl dertill. Jag skulle tro, att alla de, sorn önska att en banklag må utfärdas, skola instämma med mig att förändra detta mora. på sätt jag yrkat, hvarigenom tvisten med ens är afgjord. 10 11. 0 <12 Den 23 April f. m. Hr von Hohenhausen: Sedan nu såväl framställningen om inbjudning, som Frih. Raabs förslag blifvit begärda på bordet, så äro vi för närvarande befriade från discussion deröfver, och jag vill således derom intet säga, sedan de stiid förfallit, på grund af hvilka man önskat afslag å nuvarande förslag, hvarigenom dock, äfven om R. o. Ad. ville förkasta hvar enda § af lagförslaget, icke lagen kunde tillintetgöras, enär i allt fall ett resultat måste uppkomma genom sammanjeir.kning af de öfriga RiktSt:s beslut.
— Men grefven gifte aldrig om sig, utan tog sin syster, fröken Eleonora, i huset — Gud signe hennes minne! och nog fick unge grefven, grefve Eriks far, bättre uppfostran af henne, än han kunnat få af modern, — och därför blef han också en ädling! — Ack, att han skulle dö så ung! » » Ja, jag vet, att han dog redan i Eriks gossår, så att det var därför, som Erik blef uppfostrad hos sina morföräldrar och aldrig bott här igen förr än nu, » sade grefvinnan sakta, nästan rädd att afbryta den gamlas tankegång. » Men hur ha dessa juveler från början kommit in i släkten? » fortfor hon, då den gamla tycktes så försjunken i sina minnen, att ingen fortsättning följde på en stund. » De äro rof och byte från trettioåra-kriget, &lt; återtog hon, » så det är väl därför, det inte kan vara någon välsignelse med dem. Fältherrn hade hem dem; men inte hade väl heller hon, hans husfru, glädje af dem, för han lär ha varit en vild och sträng herre — det hade han väl vant sig vid ute i kriget. Hon ser inte för glad ut, där hon sitter i stora porträttsalen, i all sin stass. » » Ja, det är då sant! — Och den röda damen till vänster om henne — är det inte Järngrefvinnan? » » Jo, det är hon! Hon fick det namnet för hon var så hård och kall och styrde som med järnspira. Det var tuna tid för folket på godset; för hon var sniken och snål, så hon unnade knapt nå ' n att äta, — men guld och ädelstenar, det samlade hon, och det säges att det är hon, som låtit sätta in alla de största juvelerna i diademet och halsbandet, och det säges också, att hon har många flere ändå med sig, där hon ligger i sin stora kopparkista — inte vet jag! Men inte ger sådant ro i grafven Men det ska ' vi inte orda om nu!
Lagutskottet, som i anledning ef Herr Bagges ofvananmårkte yttrande sökt och erhållit den upplysning, att något förslag till ny KyrkoLag icke i sednare tider blifvit af någon dertill utsedd Committé utarbetadt, har tagit i öfvervägande hvad de remitterade motionerne innehålla, och instämmer med Motionairerne deruti, att en Revision af KyrkoLagen och de sedermera utkomne författningar, hvilka densamma i visse delar ändra och förklara, är af hehofvet påkallad j men då de af Motionairerne härutinnan föreslagne förändringar skulle, om de antoges, verka till betydliga motsvarande för - égz Lagutskottets Betänkanden, ändringar i allmänna Lagen, hvilka Utskotet anser nu icke böra partielt vidtaga.?, enär dröjsmålet dermed intill dess förändringarna kunna ske i sammanhang med antagandet af den nya Lagen i det hela, icke synes medföra uågon synnerligen menlig verkan, hvaremot enhet i Lagstiftningen skulle vinnas, om både Allmänna Lagen och KyrkoLagen, i ett sammanhang, utarbetades, eldst all Lagstiftning b >r utgå från lika grunder; så finner Utskottet sig i denna fråga ej kunna annat tillgöra an tillstyrka Riksens H glofl Ständer, att uti underdånig skrifvelse framställa den anhållan att Kongl, Maj:ts sammanhang med granskningen af allmänna Lagen, eller sedan densamma af Kongl, Lag Committéen blifvit fulländad, i nåder täcktes förordna om uppgörande af förslag till en förbättrad Kyrko* Lag, på det så väl Civiloch Criminal, som KvrkoLagen må i ett sammanhang komma under Rikgens Siänders pröfning. Hvad åter Rättegångs ordningen vid.
Riksens Ständers underdåniga Adresser till Deras Kongl. Högheter KronPrinseu och ArfPrinsen, innefattande Riksens iStänders Beslut, att Hans Kongl. Höghet Arf-Pri risen, Hertigen af Södermanland f Joseph Purans Oscar, må föra Rikets Styrelse i händelse af Kongl. Maj:ts och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens sjuklighet. Herr Grefven och LandtMavskalken tillkännagaf, att Kongl. Maj:t, samt Deras Kongl. Högheter, Kron-Prinsen och Arf-Prinsen täckts förklara sig vilja någon af de första dagarne i nästa vecka emottaga Riksens Ständers stora Deputation, hvilken således komme att, klockan 4 Den i5 Januarii. något före 12 å den dertill bestämda dag, samlas uti Secreta-Utskottets Rum å Riddarehuset; och hemställde Herr Grefven och LandtMarskalken i anledning häraf, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att livar och en af Ridderskapet och Adeln, sorn det önskade, finge uti samma Deputation deltaga, samt i sådant afseende hos Riddarhus-Fiscalen till anteckning sig anmäla. Bifölls. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 10 Januarii 1818. S. D. Remitterades Till Stats-Utskottet: 1:0 Ett Memorial af Grefve Gyldenstolpe, Ulric, angående inrättande af Exercitie Esquadroner vid LifRegementets Dragonoch HusarCorpser. 2:0 Ett Memorial af Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel, angående ökadt Anslag för de Fria Konsterne, samt att deraf en särskilt Summa må bestämmas för Lithografien eller Stentrycket.
Enligt sednaste folkräkningen på ön vid slutet af år 1842, vore väl utröndt, att det af Guvernören beräknade antalet slafvar, 5y5, då nedgått till 53i, hvarigenom en nedsättning i den nyssnämnda ersättningssumman uppkommit för 64 slafvar, men då i denna förslagsberäkning icke något blifvit afsedt för oundgängligt understöd åt de minderårige och orkeslöse frigifne, genast efter frigifvandet, ansågs det behöfliga ersättningsoch kostnadsbeloppet för en omedelbar frigifning af alla slafvarne ändock kunna skattas till ofvannämnde summa; och om detta belopp ställdes till Kongl. Maj:ts disposition, emot redovisning, tviflade Kongl. Maj:t således ej, att det åsyftade ändamålet skulle på en gång kunna vinnas. Utom berörde utväg till slafveriets afskaffande, hade Guvernören på St. Barthelemy sedermera till Kongl. Maj:t i underdånighet inkommit med ett annat förslag, hvilket Kongl. Maj:t äfven velat i Nåder meddela till Rikets Ständers kännedom. Enligt detta förslag, hvilket mera långsamt ledde till det åsyftade ändamålet, skulle slafvarne för allmän räkning inköpas och frigöras blott efter hand,- i den mån försäljning eller tillfällen till inlösen af slafvar till lägre pris sig yppade. Härigenom skulle tilläfventyrs halfva kostnaden kunna besparas och utgifvandet deraf fördelas på flere år. I fall Rikets Ständer ville föredraga detta alternativ, hvarigenom slafvarnes friköpande ändock sannolikt skulle kunna i det närmaste verkställas på fem år, borde en summa af 10,000 Spanska Piastrar årligen under dessa fem år anslås, med rättighet att använda ena årets besparing under ett påföljande år; och skulle serskild redovisning för medlens användande af Guvernören på stället årligen aflemnas och Rikets Ständer eller deras Revisorer meddelas. Dock ville Kongl. Maj:t fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, i händelse ön St.
Revisorerne densamma lätteligen kunna verkställas, utan hinder deraf, att 4:de qvartalets redogörelse för Göteborgs depot först efter räkenskapsårets slut inkomme till den station, der medlen skulle redovisas, helst samma förhållande eger rum med alla de special-räkningar, som till General-tullstyrelsen efter årets utgång inkomme, men, det oaktadt, i årets räkenskap intoges. Uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande har Befälhafvaren för Flottans station i Stockholm upplyst, atl redovisningen för Göteborgs depot vore upprättad i enlighet med föreskrifterna i Kongl. Maj:ls den 10 Oktober 1854 för tjenstgöringen vid depoten fastställda reglemente, i hvars 5 §, bland annat, stadgades: "att inom en månad efter hvarje qvartals slut skulle till Stationsbefälhafvaren öfversändas redogörelse för det nästförutgångna qvartalets utbetalningar, upprättad efter det formulär, som gällde i afseende på fartygsbefälhafvares redovisning för medel till sjöexpedition, hvilken redogörelse af stationens Revisor granskas och sedan ingår uti stationens kassaräkning; börande all kontant inkomst och utgift vid depoten betraktas såsom förskottsvis gjord för Stockholms stations räkning." Häraf följde, att någon sådan särskild hufvudräkning eller för år på särskilda titlar afslutad räkenskap, som Revisorernes anmärkning åsyftade, icke kunde finnas hvarken vid depoten eller vid stationen för depotens räkning. Orsaken dertill, att endast l:sta, 2:dra och 3:dje qvarlalens redogörelse för depoten inginge i löpande årets räkenskaper för stationen, berodde på den utaf Förvaltningen af Sjöärendena den 30 November 1852 meddelade föreskrift, alt räkenskaperne skulle med kalenderår afslutas.
IVIaj:t8 medverlian lör ilrägavarande 6reditiv8 lörliöjning till ett lielo^p al 000,000 11:dr, att ulgä elter de är 1818 1a8t8tällde grunder, med enda8t den lörändring, att 100,000 ll:dr deråt skulle utgöra ett 8ä kalladt 6la88a-ereditiv till disposition al dern-l ontoret8 Idrllmägtige, under lorlieliäll, att nämnda andel i liredi ti vo t di ullo är - 41 ligen viti livurje ärs slut vuru kollt inl>etu1<I, oell ull lyftning derä ieke linge egir ruin, lorrun ^älöljunde Lekruuri munud ingätt, sumt med körnvud löreskrikt derom, utt elen rundel i riintevinsten ä Ilelu eupitul-llelop^et, 900,00) L:dr, som, sedun Lunken erliullit Z jlroeent, u^^Lures uk dernLontoret, ieke mä llidrugu till ökning uk Lontorets tencler, utun, säsonr Littills, skull unvundus till rön oell försök, in. in., äsvföuide utt Ilelrumj» jernliumlteringen oell jernets ufsuttning. lvongl. ^luj:t, 8oiil unser L 10ks-8oeieteten8 förenHiumlu frums tullning egs 8töd ul Kör llund vurunde törllällunden med jernllundteringen, ökverleinnur ulltsL deii8umniu till Likets 8tunders llikull, i livilket ukseende Longi. iVIuj:t nn jemväl llefaiit, utt Lruk8-8oeieteten8 underdunigu skrift i umnet skull till vederdörunde Utskott utlemnu8. Longi.
Utskottets hemställan bifölls med följande förändrade lydelse: »alt det förbud mot nybyggens anläggande å ölverloppsmarkerna i de Norrländska länen, intilldess undersökning och reglering af desamma försiggått, som genom Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Kammar-kollegium den 25 Maj 1860 meddelats, mätte ulsträckas jemväl till Kronans blifvande öfverloppsmarker i Stora Kopparbergs län samt oaf vittrade skogar i Stora Kopparbergs, Westerbottens och Norrbottens län, att gälla intilldess undersökning försiggått, huruvida öfverloppsmarkerna i sin helhet eller do oafvittrade skogarne till någon del må för kronoparker förklaras.» 5:te—13:de punkterna (sidd. 19, 24, 26. 32, 33, 42. 43, 47, 48, 49, 50). Utskottets hemställanden biföllos. Utskottets tillstyrkande bifölls med uteslutande af orden: der regelbunden hushållning är införd. Utskottets hemställan bifölls. 16:de punkten (sid 60). Utskottets hemställan afslogs. 17.de Utskottets hemställanden biföllos. 19:de punkten (sid. 66). Utskottets hemställan bifölls med uteslutande af orden: enligt Kongl. Utskottets hemställan bifölls. S. I). Vid föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, JV2 54, i anledning af äterremiss af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 5, öfver väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoret! för afsöndring af jord, lade Bidderskapet och Adeln till handlingarne Utskottets A sidan 1 gjorda anmälan samt biföll Utskottets a sidd. 4 och 5 algifna förslag. Från ftögv. Preste-Siåndet.
Ståndet beslöt att vid §:s 2:dra moment skulle fogas det tillägg, att de, som äro i annans tjenst eller ständiga arbete anställde eller daglönare eller andre dylika, som försörja sig med tillfälligt arbete, skulle från rösträtt å kommunal-stämma uteslutas. §§ 9 och 19. Bifölls, enligt Kommitterades förslag. § M. Bifölls, enligt Utskottets förslag, med undantag af Usta momentet, som erhöll följande förändrade lydelse: ”Landtbo eller arrendator röste för fastigheten, der ej egaren sjelf i kontraktet rösträttigheten sig förbehållit.” §§ 12 odh 15. Bifölls, enligt Utskottets förslag. §§ 14 och 15. Biföllos. § 16. Bifölls, med uteslutande af det utaf Utskottet föreslagna tillägg. Bifölls, enligt Utskottets förslag. Bifölls med den förändring, att elter lörsta meningens slutord: "nödigt finnér* infördes följande ord: ”rådföre sig dock med Kommunal-nämnden, på det ärendet förut md erhålla erforderlig beredning. Erhöll följande lvdelsé: ”Sedan öfverläggningen förklarats slutad, framställe ordföranden proposition, så affattad, att den må kunna med ja eller nej hesvaras. Äskas omröstning verkställes den öppet och efter upprop. Från Högö. Pr este-Ståndet. S. I). Föredrogs ånyo Stats-Utskottets nedannämnda Memorial: N:o 195, med förslag till voterings-propositioner för afgörande af åtskilliga till 8:de och 9:de hufvud-titlarne hörande anslags-frågor. Utskottets yttrande i 28 punkten lades till handlingarne, och godkändes de i Memorialets öfriga punkter föreslagna voterings-propositioner. N:o 196, angående verkställd omröstning i åtskilliga till Stats-regleringens hörande frågor. Lades till handlingarne. S. 1).
Skälet, mine Hrr! hvarföre den store konungslige martyren Gustaf II Adolphs djupt och väl uttänkta idé om bildandet af ett EcklesiastikColhm nu sökes undertryckas, ehuru den redan vid förra Riksdagen emotsåg den för kyrkans bästa lofvande realiseringen, är intet annat än det gamla som nu borde hafva blifvit utnött, det i mångas ögon tillfyllestgörande skälet, att prelaturen ej vill hafva att göra med en så beskaffad auktoritet, som kunde vara en tjenlig moderator uti deras maktfullkomlighet. Att så förhåller sig är allmänt kändt, och motionären har äfven tillfyllest utredt förhållandet. Utslcs anförde skäl synas mig derföre snarare böra betraktas såsom svepskäl, hvilka R. St:r, som mig synus, icke äro skyldige att låta väga mer än de böra. Det är en mycket vanlig taktik då fråga är att undertrycka en god sak, att uti allmänna ordalag sväfva vidt och bredt ikring sitt ämne, och derunder komma till den konklusion man sjelf -vill, utan bekymmer hvart det bär. Icke utan tydlig hänsyftning att söka göra motionärens förslag mindre angenämt, tillägger Utsk. detsamma benämningen af att äga byråkratisk form; men drager likväl icke i betänkande att tillstyrka samtycke till en vida mera byråkratisk form uti den institution, som skulle sammansättas af ett EcklesiastikDepart. förstärkt med en Exped.- Sekret. För min del tror jag, att en och annan snällskrifvare skulle af en sådan utaf Utsk. förordad Exped.fiyrå kunna bli väl försörjd; men att Kyrkan och UndervisningsVerken deraf kunde hafva något gagn, vågar jag ej påslå. Skrifpennans makt är i våra dagar visserligen stor, men att låta Kyrkans högsta förtroendekall öfvertagas af skrifpennans män, tror jag vara mindre rådligt. Ett väl inrättadt EcklesiastikColhm försmår visserligen ej heller skrifpennans makt, men denna makt blir der icke praedominerande, utan intager en behörigen underordnad plats, och det är Kyrkans sanna väl som der bör kunna göra sig gällande vida mer än allt expeditionsbråk och pennfäkteri.
Den handlar om, huru ledighet uti Utskott kan erhållas. Det vari början äfven ConstitutionsUiskottets mening, att införa förändringen i denna §. Härigenom vunnes, att Ridder skåpet och Adeln kunde, oberoende af de öfriga Stånden, vinna ändamålet genom en ändring uti RiddarhusOrdningen, emedan §in slutas med dessa ord : ”Ridderskapet och Adeln ställe sig, i dessa sednare fall, RiddarhusOrdningen till efterrättelse”. Herr von Haijne'. Jag kan för ingen del gilla Friherre Cederströms tanka, att Suppleanter ovillkor'igen borde vara förbundne, att efter kallelse infinna sig uti Utskott. Det är för Utskottens Ledamöter v yl en så lång Riksdag nog trälsam!, då de flesta Utskott ofta arbeta 8 a 9 limmar om dagen, och Ledamöterne hafva åtminstone rätt och tillfälle, att yttra sig öfver sakerne, tåen skuile Suppleanterae vara tvungne, »5 <9 tlöher f, rrt, att under en si långvarig Riksdag blott Tara åhö^ rare, så vore det ännu svårare. Jag anser ej lämpligt att någon sadan föreskrift gifves , men att Suppleanferne böra äga rätt, att såsom åhörare inträda uti Utskotten, utan rätt likväl att intaga säte och stämma, eller afgifva votum, förr än Ordföranden tillkännagifva, att en Ordinarie Ledamot har laga förfall, eller permission/ Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Lika med H err Hjerta tror ock j3g, att flere missbruk kunde äga rum, om Suppleant ägde rätt, att, så snart en ordinarie Ledamot vore borta, inträda uti Ut4 skottet. Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derpå, att Suppleanter ej mera än Ordinarie Ledamöter kunna tvingas , att bevista Utskottens sammankomster, och då kunde det möjeligen inträffa den omständighet, att ingen infann sig, emedan den ena litade på den andra. Jag anser således väsendtligt, att icke Suppleanter inträda, förr än ordinarie Ledamot hindras af laga förfall. Likväl får jag fästa uppmärksamheten derpå att med laga förfall blott menas efter nu gällande Riddarhusordning, hvad lagen uti ia Cap.
Tullkammare lemnäs summarisk uppgift å hvarje handlandes export och import af varor till slag och myckenhet, men då en sådan uppgift, som naturligtvis icke kan utgöra någon säker ledning för omdömet, huruvida den person, hvars rörelse det skulle vara ändamålet med denna uppgift att kontrollera, deraf haft vinst eller förlust, dessutom icke kunnat vara tillgänglig för de flera Bevillningsberedningar och Taxerings-kommittéer, hvilka samtidigt måst vara i verksamhet och den beräknade fördelen af detta vidlyftiga och mödosamma arbete alltså icke medfört motsvarande gagn, vill det synas, som skulle ifrågavarande uppgift kunna helt och hållet undvaras, 246 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Föreskriften uti 36 §, att Beredningarnas sammanträden skola hallas inom taxeringsdistriktet, lämpar sig icke för hufvudstaden, i anseende till det ständigt återkommande behofvet, att rådfråga dels sådana för taxeringen nödvändiga uppgifter och andra handlingar, som äro gemensamma för hela staden och ej kunna upprättas för hvarje distrikt särskildt, dels ock mantalsoch taxeringslängderna för de andra distrikterna. Att dagligen flytta dessa digra längder fram och åter, är dessutom i och för sig icke något litet besvär och tänker man vidare på oläinpligheten af uppbördsmännens frånvaro under en längre tid från deras af allmänheten ständigt besökta tjensterum, sa visar sig af allt detta, huru otjenligt det är, att hålla beredningarna i andra lokaler, än så nära intill hvarandra och intill Uppbörds-kontoreu, som görligt är. Det i 43 § förekommande bemyndigande för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att bestämma, huruvida en större stad skall fördelas i flera taxeringsdistrikter eller, enligt det allmänna stadgandet, utgöra ett enda sådant distrikt, kan i sjelfva verket icke gälla Stockholm, der åtminstone sex taxeringsdistrikter ovilkorligt måste finnas, ora annars föreskrifterna i §§ 60 och 6,2 om Pröfnings-koinmittés tillsättning skola iakttagas.
Mig tillföll den angenäma lott, att såsom Præses öfvervara dess försvar, och dervid, med ett talrikt auditorium, erfara den i var tid ytterst sällsporda njutning, att höra ett muntligt latinskt föredrag, som med den skarpaste dialektiska utredning förenade hela renheten, lättheten, behaget af ett väl taladt modersmål. Uppmärksamheten på den unge Kjellander var, från denna dag, vid universitetet allmän. Ej mindre de, som öfverhufvud interesserade sig för fäderneslandets litteratur, än de, som förnämligast interesserade sig för dess philosophi, motsågo Kjellanders blifvande verksamhet med lifligt och gemensamt hopp. Detta var dock redan blandadt med lika gemensam fruktan. Väl promoverades han, den 14 Juni 1833, till Philosophiæ Magister. Yngst bland åttiotvå kamrater, och med ett yttre der ynglingens fägring ännu hade bibehållit sig, bar han i sitt inre likväl dödens maning, när han mottog den lagerkrans, hvarmed han invigdes till sjelfständig mandomsbana. Ett nytt anfall af hans bröstsjukdom var nyss under våren öfverståndet. Det qvarlemnade följder, som gjorde sista delen af hans lefnad till en sällan hvilande strid mellan dödens hot och krafven af den gryende mannaålder, hvars mognad här var redan i sin uppgång tecknad af förgängelse. Att härvid en skymning, en tröghet, ett stillastånd bredde sig öfver hans andliga varelse, hördes han nu understundom, och med sjelfförebråelse, klaga. Han gjorde sig orätt: mognaden framryckte ögonskenligt, omskimrad af den tynande ynglingafriskhetens sista strålar. Snillets låga brann der med förhöjd glans, och göt, i sin förening med kärlekens tro och försakelsens vemod, öfver hans lif en aftonrodnad, mot hvars milda skönhet intet annat var att invända, än att den hade inträdt omedelbart i morgonrodnadens ställe. Sådan är bilden af hans varelse under det sista år, som han i Upsala tillbragte: sedan han ännu engång, från en sommarfärd till Vestergötland, hade om hösten 1833 dit återvändt.