Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland de under detta anslag uppförda indelta räntor förekommer ett belopp af 10 Ridr 50 öre, utgörande såkallade limstenspenningar för åtskilliga hyttor i Filipstads bergslag; men då dessa numera, jemlikt Eders Kongl. Majits Befallningshafvandes i Wermlands län, af Kammar-kollegium fastställda utslag den 30 April 1857 skola till Kronan ingå, har Eders Kongl. Majit föreslagit, att denna ränta måtte från utgiftsstaten uteslutas; och hafva Rikets Ständer bifallit att en sådan åtgärd må vidtagas. Diverse anslay. 47:o. I enlighet med derom från Statskontoret gjord underdånig framställning har Eders Kongl. Majit föreslagit, att det vid sistförflutna riksdag, såsom ersättning till Sala bergslag för förlust genom vissa räntors förvandling beviljade anslag, 1,165 kubikfot 5 kannor spanmål, hälften råg och hälften korn, att efter årligt medelmarkegångspris utgå, måtte från penningekolumnen i Riks-staten, hvarest detsamma såsom förslagsanslag nu är upptaget med 2,400 Ridr, uteslutas och deremot, i öfverensstämmelse med andra likartade anslag, uppföras i kolumnen för oindelt spanmål; och hafva Rikets Ständer medgifvit vidtagandet af den äskade åtgärden. 48:o. Sedan i anledning af den eldsvåda, som den 6 och 7 April 1864 öfvergått köpingen Ronneby, hvarvid köpingen till största delen nedbrunnit, dess kommunalstyrelse uti en till Eders Kongl. Majit ställd, af Länsstyrelsen i Blekinge län insänd underdånig skrift, anhållit, dels att Eders Kongl. Majit ville i nåder fastställa en af dertill förordnad landtmätare upprättad plan till tomtreglering, enligt hvilken kostnaderna derför beräknades komma att utgöra tillsammans Ridr 68,245,77; hvartill komme ytterligare 7,000 Ridr, i händelse jernrör vid anbringande af den föreslagna vattenledningen begagnades; dels ock att Eders Kongl. Majit täcktes i nåder bereda köpingen anslag af allmänna medel till de i kostnadsförsla - 24 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd.
Stånd eller något annat Utskott, än ConstitutionsUtskottet, tillkommer det sistnämnd^ Utskott, att blott utlåta sig, men Stånden sjelfve att afgöra. När man noga granskar denna §:s innehåll, finnér man, att der förekommer tvänne slags pröfningsrätt; den ena består nemligen i bedömmandet af Handlingens natur och beskaffenhet, den andra deremot i bestämmandet af påföljden eller straffet. I ena fallet pröfvas och afgöres om Rikets sannskyldiga nytta blifvit försummad i det andra, hu ruvida man för en slik försummelse skall till endtledigande anmäla den åklagade, eller ic~ ke. Att sistnämnde rätt alltid tillkommer Rik* sens Ständer ensamt, är otvifvelagtigt, äfvensom, att den förstnämnde eller rätten att pröfya, om Rikets sannskyldiga nytta blifvit för• 156 Den 23 Maji. summad, är i första Momentet af §. öfverlemnad åt ConstitutionsUtskottet, nemligen, då Utskottet sjelfmant framställt anmärkningen till Stånden. Deremot hafva i andra Momentet, eller då anmärkning kommer från Stånden, båda slagen pröfningsrätt hittills varit Riksens Ständer lörbehållen, och syftar den nu föreslagna Redactions - förändringen endast derpå, att i andra Momentet fråntaga dem den ena, samt der inskränka deras rätt inom samma gränsor, som idet första Momentet, nemligen till att blott få förklara, om de vilja till endt-J ledigande från Tjensten hos Konungen anmäla den, rom Utskottet funnit hafva lörsummat Rikets sannskyldiga nytta, men utan att på ringaste sätt sjelfve kunna få pröfva och afgöra, om Rikets sannskyldiga nytta verkligen blifvit försummad. Jag har för min del ofta upprepat, att jag ej vågar bestämma, om det vore nyttigare att pröfningsrätten öfver handlingens natur och beskajfenhet öfverlemnas åt ConsfitutionsUtskoM tet ensamt, eller att Riksens Ständer i 2 Morn. bibehålla den sjelfve:
Så väl hopandet af en mängd uttryck och namn, hvilka alla beteckna samma sak (med påverkan af Lohenstein), som upprepandet af interjektioner och andra partiklar äro endast de yttre sidorna af detta skaplynne. Hit höra äfven likgiltigheten för alla konstmessigare versformer, trots den lifliga och hastiga rytm, som skalden vet att ikläda sina framstörtande tankar, ovårdsamheten om hvilka ord bäst passa för en högre stämning, hvad som utvisar frånvaron af sorgfällig granskning och sjelfkritik, slutligen den totala bristen på hvad latinaren kallade verecundia. Betänksamhet och försigtighet eller en urskiljande smak får man ej söka hos Lucidors verser. De drifva den så kallade licentia poetica till sin yttersta konseqvens. Det skummar en viss vild lefnadsglädje, men blott på ytan, öfver hans dikter, ofta der den inre sinnesstämningen fullkomligt saknas, karrikerad till trots och liknöjdhet eller renad till sublim betraktelse öfver intigheten. Det är en sprittande kraft, men som vänder sin flykt mot grafven och förgängelsen, liksom denne Stjernhjelms ungdomlige Herkules till sist göres uppmärksam på, att »Döden är yttersta målet, hvari vi samkas och ändas». Det faller af sig sjelft, att hvad vi här sagt är en karakteristik i största allmänhet och ej tillämplig på hvarenda produkt af hans diktarförmåga. Särskildt utmärka sig flera af kärleksvisorna för sitt enkla, trohjertade och ömma innehåll. Emellertid måste det medgifvas, att en sådan ande med alla sina oregelbundenheter måste bilda ett helsosamt afbrott i det eviga versarbete och diktionsstädning, som utmärker Stjernhjelms närmaste lärjungar, och att Lucidor genom sin friska, om än fribytarmessiga lefnadsflägt bildar ett bestämdt utvecklingsskede inom den af mästaren skapade fosterländska poesin. Men de oundgängliga felen hafva tyvärr ej heller dröjt att visa sig för den opartiske läsaren. De låta lätt reducera sig till ett enda, vårdslöshet. Samma energi, som jägtade honom att skrifva vers, hindrade honom att vid mötande svårigheter besinna sig, förädla uttrycken och bringa dem till ett harmoniskt helt.
Nu upptager emellertid förslaget äfven många föreskrifter, som icke äro att hänföra till bolagsförbindelserna, utan allenast afse förvaltningen, och om derföre jemte bolagsreglorna äfven ett förvaltningsreglemente blifvit uppgjordt, blir det således nödigt, att både bolagsreglor och reglemente pröfvas till sin öfverensstämmelse med banklagens föreskrifter innan oktrojen meddelas; liggande häruti intet hinder för bolaget att dessutom för sin del gifva bankstyrelsen instruktioner. Befinnas nu, vid en sådan pröfning, bolagsreglor och reglemente till alla delar öfverensstämma m^d banklagens fordringar, torde den pröfning, förslaget förbehåller Kongl. Maj:t ur synpunkten »huruvida den bankinrättning må vara för landet nyttig», kunna bortfalla. Det ligger något af monopol uti denna bestämmelse. Gagnet af en bankrörelse på någon ort bedömes säkrast af dem, som derpå vilja äfventyra sina kapital och sin förmögenhet, och den naturliga begränsningen af sådana bankers antal angifves af affärsrörelsen och cirkulationen. En betänklighet häremot kunde dock uppställas, hemtad från grundfondernas storlek, hvarigenom några få banker med stora grundfonder kunde hindra konkurrensen af flera mindre; men denna betänklighet kunde afhjelpas genom en bestämmelse om grundfondens maximum likaväl som om dess minimum. Jag föreslår på dessa skäl att uti 1 § efter orden: »uppgjorda bolagsreglor» måtte införas orden: »samt reglemente för bankens förvaltning, så vida det ej i bolagsreglorna är upptaget», och att bestämmelsen om pröfningen af bankens nytta må utgå. § 4. Förbudet flir kommandit-delegare att deltaga i något beslut rörande förvaltningen, utom i val af revisorer, går här längre än kommanditförhållandets princip fordrar. Då kommandit-delegares så kallade ansvarighet för bolagets skulder eller förluster egentligen består deruti, att hans insats går förlorad, om bolaget blir insolvent, och således rätteligen ej innefattar någon ansvarighet, måste han visserligen såsom sådan vara utesluten från allt deltagande i bolagsrörelsens förvaltning.
Således, om 1111 ett Stånd fattat beslut, att det skall t. ex. blifva A., och Utsk. kommer och säger: ”Ståndet har fullkomligen rätt; vi hemställa också, att det skall vara A.”: så kan väl icke, på en Riksdagsmans hemställan, Ståndet säga, att det skall blifva B. Likaledes, om ett Stånd beslutat, att det skall vara A., och ett Utsk. kommer och säger: ”Väl har Ståndet beslutat, att det skall vara A., men vi hemställa, om icke Ståndet ville frångå sitt beslut om A. och låta det blifva B.” Då upstår en Riksdagsman och säger: att han tycker, att det borde blifva C. Skulle det väl då vara lämpligt, att Ståndet, endast af sådan anledn., frångick både sitt beslut ocb Utsk:s förslag, och beslöt, att det skulle blifva C? På sådant sätt skulle Riksdagsförhandlingarne aldrig någonsin blifva slut. Kunna Stånden, på en enskild Riksdagsmans hemställan, i st. f. ett förut fattadt beslut, och ett annat af Utsk. föreslaget, falla elt 3:dje i delta fall, så kunna Stånden äfven vid alla tillfällen så göra. Jag skall anföra ett exempel på, huru rasande det då kunde blifva. Jag antager att 2:ne Stånd beslutat, att det’ skall vara A., och 2:ne, alt det skall vara B. Utsk. kommer då med sitt sammanjemk ningsförslag, och som 2 Stånd beslutat A. och 2 beslutat B., så inbjuder oss Utsk. att, i st. f. B., säga A., men då besluta vi C. Huru skall Utsk. då bete sig med sina voter:s-propos:r? Det skulle på delta sätt aldrig blifva slut på ärendena. Emellertid är denna fråga redan afgjord genom Hr Gr. 0. Landtm:s förklaring vid ett föreg:de plenum sålunda, att då Ståndet redan fattat och Utsk. icke anmodat Ståndet att fatta något annat beslut, så kan Ståndet icke annat besluta, än att antingen vidblifva sitt förra beslut, eller antaga det af Utsk. föreslagna, icke ett tredje.
Jag är så mycket säkrare derpå, som jag i fyra provincer, der jag haft egendom, beständigt hört önskas, under loppet af mångå år, att desse billige ideer kunde göras gällande, och att man må undvika beständigt öfverrumplas ifrån Riksdag till Riksdag, med omstörtningar ifrån ena ytterligheten till den andra. — Jag har således tillstyrkt, på alla dessa skäl, och skall kunna uppgifva ännu flere, att afskaffa de så kallade egentliga konstbrännerierne, med hvilka den aldra största tillverkningen åstadkommes, och att endast panna, hatt, mäskvärmare och en sådan af mig nu föreslagen helt enkel, icke kostsam och lätt skötbar, klarnings-apparat, må varda tillåten, — hvarvid torde komma i betraktande, att denna apparat, till hvars enahanda beskaffenhet, alla nu varande konst-apparater kunna, utan ringaste kostnad, förändras, kan vara af hvad form som helst. — Jag får äfven förklara, att om någon tviflan derpå, att redskapen kan härtill förändras, åtager jag mig, att leda det i bevis, helst härtill ej erfordras mer, än att borttaga de flere rum, eller så kallade tallrickar, hvaruti ångorna mer än en gång omkokas; — för öfrigt kunna pannor, mäskvärmare, rör och kylfat, i deras fordna skick oförändrade bibehållas.’ ”Högloft. Utskottens förslag, alt pannan bör vara sex tum hög, och pannans öppning på bröstet, hvaruti hatten sättes, icke större än hälften af pari nebotlens diameter, gillar jag lill alla delar, såsom af erfarenheten bestyrkt vara rigtigt, och det bästa att förekomma underslef; — dock böra pannorna få vara väl djupare, men aldrig mindre än sex tum;—. hvarföre jag tillstyrker delta förslag.” ”Högloft. Utskotten hafva yttrat, att ifyllningslucka ej må finnas, då icke mäskvärmare begagnas. — Delta anser jag så mycket mera origtigt, som det blott ökar ett onödigt besvär för brön vins-tillverkaren derigenom, att hatten måste tagas af hvar gång pannan ifylles, hvarigenom Bevilln.- och Oecon.-Vtsk.
Lånen panlförskrifne Fastigheterne icke då ännu kunnat hinna att i executiv väg försäljas. Sedan, vid slutet af år i832, lagsökning af Bankens Fiscals-Embele blifvit anställd, lill indrifvande af ett, den »4 Maji i83i, emot Inteckning uti Kronoskattehemmanet Stenunga Kärregården, A mantal, i Hudened Socken och Gäseneds Härad af Elfsborgs Län, från Banken utgifvet Lån, stort boo R:dr Banco, men, vid flere hällne Auctioner, något högre anbud, än 200 R:dr, samma mynt, icke blifvit gjordt å nämnde för Lånet panlföiskrilne Fastighet, samt Rikets Ständers Banco-Utskott, genom Beslut af den 24 September i834, förklarat, alt detta anbud finge antagas, derest ej, vid en ytterligare anställande Auction, någon högre köpeskilling kunde erhållas, har, vid Auction derå, den 5 Maji i835, högsta anbudet uppgått till 210 R:dr Banco, hvilket anbud Banco-Styrelsen antagit. Dåvarande köparen fullgjorde likväl icke köpeskillings-liqviden, utan ny försäljning af Fastigheten blef, på denne köpares risque, anställd den 1 1 November samma år, då Hemmanet af annan ruan inropades, för 180 R;dr Banco. — 3. — Återstoden af sistnämnde belopp, med fyra procents ränta derå från Auclionstill Liqvidations-dagen, efter afdrag af Hemmanets Kronoutskylder för åren i833 och 1834. utgjorde ej mer än 134 R:dr 40 sk. 7 r:st.
Lagerbjelkes förslag; hvadan jag torde icke behöfva för ögonblicket vidare härom yttra mig. Hr Printzensköld, Carl: Då en annan motion i enahanda ämne, som den ifrågavar., ligger på R. o. Ad:s bord, så skulle Den 2 April. 235 skulle jag för mia del anse lämpligast, alt bägge motionerna företoges på samma gång, kvarföre jag anhåller, ali R. o. Ad. ville upskjuta beslutet om ifrågavar. remiss, intilldess Frih. Cederströms motion blifvit föredragen. Eljest skulle kunna hända, att R. o. Ad. remitterar den ena motionen och sedermera, på grund deraf afslår den andra, hvilket icke synes mig vara med rättvisa öfverensstämmande. Gr. Lagerbjelke: Jag föreställer mig, att då min motion blifvit serskildt väckt, och då Frih. Cederströms molion innehar annat nummer på föredragningslistan, så kommer R. o. Ad. att, likmätigt grundlagarne, behandla hvardera motionen för sig. I afseende på min motion kan enl. mitt förmenande R. o. Ad. vid detta tillfälle icke fatta något annat beslut än alt motionen remitteras till Exp.Ulsk. samt att den, på sätt jag vid dess väckande anhöll, blifver MedSlånden kommunicerad, för hvilket ändamål jag allemuat vederbörligt antal exemplar. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag har icke varit i tillfälle att läsa motionen, icke eller alt afhöra dess upläsande. Det torde derföre tillåtas mig att bedja den värde motionären uplysa, hvad det är för en, under riksdagen inträffad, händelse, sorn föranledt väckandet af denna motion; ty om det icke är någon sådan anledn., så är den för sent väckt, och grundlagen stadgar ultryckeligen huru det i sådant fall skall tillgå med R. St:s nästa sammanträdande, enär 2 §. Riksd.-Ordn. innehåller, att R. St. skola hvart tredje år sammankomma. Hr Printzensköld: Den händelse, som framkallat motionen, är icke någon annan än den, att vi f. n. hafva riksdag, och all R. St. skola bestämma dag för nästa riksmöte.
Lagerbjelke åberopade omständigheten verka derhän att medlen infordras, utan år det deremot både billigt och rättvist, att de blifva använde till det ändamål, hvarför de redan från Riksg:s-kont. utgått; och får jag för min del sålunda tillstyrka bifall till Utsk:s betänk. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, härefter till bifall i l:sta punkten af förevar, utlåt, framstälda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de nedsättning af den föreskrifna räntan för byggnadslån, intecknade uti sedermera med tegel och kalkbruk beklädde trädhus. Gr. Lagerbjelke: Det tillstyrkande StatsUtsk. gjort i nu föredragna punkt, hvilar på temmeligen ofullständig utredning. StatsUtsk. har nemi. tillstyrkt, att Ständerna skulle medgifva hvad sökt är, på den grund att enda hindret derföre varit, alt lånehandlingarne blifvit, tidigare ån som behöfts, lill Riksg:s-kont. inlemnade. Detta är förhållandet med de hus, som blifvit af Hrr Wahlqvist, Modig och Jacobson uppbyggda, men i afseende på de öfriga husen äro vida väsendtligare omständigheter, som hindra meddelandet, nemi. att prescriptionstiden för husens upbyggande är försuten. Det finnes nemi. stadgadt i Riksg:s-kont:s reglemente, att de hus, för hvilka lån meddelades, borde sednast vid 9* 132 Den 22 Mars. början af Juli 1849 vara i så fullbordadt skick, atl försäkring derå i städernas allmänna Brandstodsbolag, enl. de för denna inrättning gällande föreskrifter, må kunna vinnas, vid äfventyr, att lånet i annat fall genast infordras.
Han har påstått, att principen stundom måste uppoffras för tillfällets behof, och till stöd derför åberopat flere exempel om Silfver - utvexlingen , om Tackjerns - exporten m. m, Ehuru det säkert för mig skulle vara ganska upplysande, att få jogå i någon närma; Den 15 Detember f. m. förklaring med den värde Talaren, rörande våra tankar i detta ämne, hvilket hvarken rummet eller tiden nu tillåta j utber jag mig likväl få nämna , att när i verkställighet hinder möta en princip, så är alltid denna felaktig, och behöfver rättas. Det synes mig ganska farligt, att då princip kommer i strid med tillfället, lättsinnigt afhugga knuten, i stället för att upplösa den, och låta principen stå qvar, samt derifrån göra undantag. Jag hemställer, om det är rätta sättet att fortgå uti hvilken undersökning som helst, att, då en sats strider mot erfarenheten, påstå, att erfarenhet n är ett undantag; om man icke då i stället måste söka sig en högre princip, som äfven förklarar motsägelserna, Ridderskapet och Adeln torde således finna , att de anförde omständigheteme intet bevisa till sryrka för den tankan, att den ifråvarande principen skulle vika för tillfällets kraf. Principen måste alltså följas, och jag anhåller vördsamt, att Herr Grefven och LandtMarskalken behagade först framställa hufvudsaken till Ridderskapets och Adelns afgörande , och att, när den blifvit afslagen, äfven sjelfva Lag-förslaget måtte förkastas. Herr Munck af Rosenskjöld: Som huf vudfrågan nu blifvit betraktad från alla sidor, skall jag endast upptaga Ridderskapets och Adelns tid med några få ord. Då jag märker, att Herr Lagerhjelm anser äfven åsigter af den vidsträcktaste omfattning för lättsinniga’, och då jag ej är i ständ att försätta mig i vredesmode, eller blifva förtörnad i frager, som röra Rikets Den i5 December f, m. 767 allmänna bästa, finner jag mig ej hafva något att svara på hans yttiande.
Den är icke allenast fullt förenlig med grundlagen, utan alldeles nödvändig, för att göra grundlagen till en verklighet, och för att ändtligen göra slut på det förhållande af strid emellan de påda statsmakterna, som så länge har ägt rum. En värd ledamot har frågat, hvad anledningen varit till dessa långvariga och ifriga bemödanden å R. St:s sida. För min del har jag funnit den ligga för klar dag, och den uttryckes i mycket få ord: jag vill styra; det är orsaken till alltsammans. Det är denna håg, som har regerat R. St., som har fört landet på brädden af sitt förderf och som vi för framtiden mäste undvika, såvida friheten är oss kär. Då härmed öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade II. Ex. Hr Gr. o.-Landtm., att samtliga de ledamöter, som yttrat sig, hade yrkat afslag å förevar, delar af Utsk-.s utlåt., och att således pro - Den 14 December e. m. 401 propos. i öfverensstämmelse med della yrkande borde framställas, hvadan II. Ex. (inge hemställa, om 11. o. Ad. afsloge StatsUlsk:s utlåt, i de delar, hvilka angingo tull-, salu-accis-, post-, chartacsigillataeoch bränvins-bevillningsmedlens, samt en del restanliers inleverering till Riksg.contoret. Ropades ja. Da härefter till pröfning framställdes Utslcs förslag om anvisande å Riksg.cont. af ett creditiv för K. Statscönt, samt hemställan dels derom att Riksg.cont malte uppdragas alt till Slalsconl. utbetala möjliga brister a förslagsanslagen och de beräknade ordinarie statsinkomsterne, dels derom att R. Sl:s beslut i frågan ang:de de extra-ordinarie inkomsternes inleverering måtte öfverlemnas till K. M:s nåd. bifall, yttrade Frih. Gederström, Jaeob:
Preste-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 5 Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i stadgandena om giftomannarätt. (Lag-Utskottets Betänkande N:o 33 samt Mern. N:ris 49 och 75.) S. A. K. Med anledning af åtskilliga vid innevarande riksdag hos Rikets Ständer gjorda framställningar angående förändring i nu gällande stadganden rörande giftomannarätt, hafva Rikets Ständer, för åstadkommande af en skälig inskränkning i den, enligt Rikets Ständers tanka, för närvarande alltför vidt utsträckta giftomannarätteo, för sin del beslutat: l:o en så lydande författning: “Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt, angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som följer: Giftermåls-Balkens 1 Kap. 2 § skall ega donna lydelse: Fader är sin dotters giftoman och moder må dertill råd gifva. Ar fader död: då är moder giftoman. Äro dessa ej till, stånde ogift qvinna, efter fyllda tjugufem år, ej under någon giftoman; men för ogift faderoch moderlös qvinna, ifrån femton till och med tjugufem år, förordne Rätten giftoman. Giftermåls-Balkens 6 Kap. 4 § erhåller följande lydelse: Nu kan så hända, att fader eller moder, eller af Rätten förordnad giftoman, hindrar det giftermål, som lagligen sökes: pröfve då domaren, om skäl dertill är. Gför förordnad giftoman det för egen nytta eller annan sådan orsak: bote femtio daler och rätte upp all skada och kostnad. '* Bill. till B. St. Skrifvelse, N:o 203.
Jag anhåller att i prot. måtte anteckaas, att jag röstat för afslag å det Kongl, förslaget. 442 Den (.) December. Frih. Leijonhufvud, Axel Hjalmar: Jag får anhålla att i prot:t måtte antecknas min reservation mot R. o. Ad:ns beslut i representations-frågan. Frih. Hierta, Ernst Fredrik Josefsson: Jag har röstat emot förslaget och instämmer i Gr. Björnstjernas reservation. Frih, von Schulzenheim, David: I allo förenar jag mig i det anförande, Frih. Rehbinder i dag afgifvit. Gr. von Rosen, August Robert Fredrik: Jag får till prot:t anmäla min reservation mot R. o. Ad:ns beslut i representationsfrågan. Hr König, Hugo Henrik: Emot Högloll. Ståndets i förra plenum fattade beslut iår jag härmed reservera mig. Hr Klingspor, Garl Arvid: Jemte det jag tillkännagifver att jag voterat nej, ber jag att få instämma i syftningen af Gr. Hamiltons reservation. Frih. Sack, Jon Gabriel: Jag förenar mig uti den af Gr. Hamilton afgifna reservation. Hr Huss, Magnus: Länge har jag varit villrådig, om det höfdes den, som sjelf till skänks erhållit en vapensköld, att yttra sig uti en fråga, sådan som den, hvilken nu förevarit. Jag har nemi. ej några minnen från förfäder att inom detta hus häfda. Den skänk jag af den för mig oförgätlige Konung Oscar erhållit, har jag sökt bevara — ty skänken var mig kär för gifvarens skull — genom att lägga ett nej uti omröstningsurnan emot reformförslaget. Detta nej betydde intet; och den rätt den kungliga gåfvan medförde, är mig genom R. o. Ad:ns beslut lagligen fråntagen.