Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaså skulle lönnell betalningsafgiflen samt slotlslijelpen med flera kronans inkomster fortfarande tili nästa riksdag utgå på samma sätt, som under den sednast förflutna tiden. Sedan bränvinsbrännmgens verkställande, genom Kongl, kungörelsen den 74 Sept. 7775, förklarats hädanefter vara att anse »såsom ett regale under förpaktning», eftergåfvos från och med år 1776 ej mindre de af Rikets Ständer för fri husbehofsbränning stadgade bevillningsafgifier, utgörande 8 d:r för hvarje adeln, presterskapet och ståndspersoner samt 6 d:r för hvarje allmogen tillhörigt helt hemman, och 2 d:r för innehål vare af torplägenheter, än husbehofsbränningsafgiften å säterier, äfvensom bränvinsförsäljningsafgiften både i städer och på landet. Uti 12:le § af riksdagsbeslutet den 26 Januari 1770 förklarades: att, ehuru Kongl. Majit icke velat besvära sine undersåler med någon ny bevillning, vore Rikets Ständer likväl öfvertygade, att statsverkets behof icke kunde bestridas med rikets ordinarie räntor och inkomster; hvarföre Rikets Ständer förenat sig derom, att med utgörande af 1771 och 1772 års riksdags bevillning vidare komme att till nästa riksdag fortfara i alla delar, deruti denna bevillning dittills årligen utgått och ej redan genom Kongl. Majlis förordnanden upphört eller blifvit eftergifven. Sedan, enligt samma riksdagsbesluts 13:de §. Rikets Ständer, för att, »efter urgammalt bruk, med »en faddergåfva för H. K. H. Kronprinsen så väl utmärka sin välmening, som ock »förvara minnet af Kongl. Majlis vid H. K.
Kvinnan ined sin lifligare fantasi och sitt intensivare känslolif ar vanligen mer an mannen mottaglig för religionens sanningar. Ocksh finna vi en mängd kvinnor soin skrifvit i religiösa ämnen, icke iniiist religiös poesi. En sjuklig företeelse från äldre tider på detta oiiiråde, tyckes Eva BIargaretlia Frölicli (död 1682) varit, livilken i katalogen kallas » religioiissv~rmerska ». Hon liar titgi£vit en mängd bibelkoinnientarieï, ofta med tilläinpning p&amp; sin tid, och dömdes i följd af sina sphdoinar först %till evig landsflykt^ och sedan, da Iion detta oaktadt %tervaiide till Stockholm, till tuktlitis på lifstid. P&amp; en d@ af litteraturen harskar kvinnan af hlder obestridt, pk den del, som behandlar kokkonsten ocli andra grenar af den husliga ekonomien, sksoin slakt, bryggd, bakning, färgning, väfnad, etc. Ocksh utgöra kokböckernas författariniior en icke ringa procent af de i katalogen upptagna. Äfven mejeriskötsel och trädghrdsodling, t. o. in. s h speciella och för vårt ' nordliga klinlat ovanliga grenar daraf som viiiraiikors plantering ocli beskärande samt odling af mullbiirstrad och silkesinaskar, lia beliandlats af kvinnor. Men icke blott den litisliga ekonomien utan iifven nationalekonoinien liar lockat v&amp;ra skrifvande dainer. Så titgaf i förra %rhlin-. ~ e ren ner,. Ungdomens uppfostran och undervisning liar ju sedan urminnes tider varit ett af kvinnornas förnämsta verksamhetsfält, det är därför helt naturligt, att deras litterära verksamhet ofta rört sig kring dessa Imiien och att de nppträdt shsom iörfattare till s % väl uppsatser i uppfostringsfr %gor som till läroböcker och nöjesläsning för iingdom.
Till Utskottets åtgärd bär från vallod» Borgare-ståndet blifvit öfverlemnad en af herr A. A. Berger väckt motion derom, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om upphäfvande af nu gällande Jernvräkeri-1'örordning af den 17 Maj 1814, uti alla de delar, som röra den egentliga jern-vräkningen; och har till stöd för detta yrkande blifvit anlördt, att om än stadgandena angående jein-vräkeriet. hvilkas syftemål uppgifvits vara att »upprätthålla svenska jernets kredit å utländska orter», i fordna tider kunnat vara erforderliga och då anses medföra nytta, så vore förhållandet helt annorlunda nu, dä jern-handteringen uppnått en högre fulländning i afseende på tillverkiiings-sättet, och det alltid mäste ligga i hvarje fabrikants intresse, att åt sin stämpel gifva den högsta grad af fullkomlighet, hvarförutan något förtroende till densamma icke skulle vinnas. Snarare inverkade jern-vräkningen menligt på svenska jern-handteringen och hindrade en fri utveckling deraf, ty derigenom alstrades liknöjdhet och ofta en föreställning derom, att en jern-tillverkning vor# god AfTm. Bese.- och Ekon - V/sko/telo Betänkande, X:o 120. 17 god nog, om den blott anmärkningsfritt linge passera jem-vräkarnes händer; men utom det att olämpligheten af att en handels-vara, hvars beskaffenhet lage lika öppen för köpmannen, som för jern-vräkaren. skulle, för att få exporteras, undergå kontroll af offentlig myndighet, kunde ej mindre bruks-egaren, än köpmannen tillfogas de kännbaraste förluster genom en ofta nog inträffad godtycklig jern-vräkning, hvarigenom egaren icke allenast sattes ur stånd att disponera öfver sitt gods under en längre tid. utan stundom belädes med höga böter.
Och likväl har, emellan dessa klippmurar, Bohuslän, längre in, sköna, gräsrika, fruktbara dalar. Men vid stranden är ej blott jord och vextlighet borta. Äfven i klippans barm har det fruktansvärda elementet tryckt spår efter sig. Vågen har en gång brusat öfver dessa stenmassor, sargat dem, plöjt dem och lemnat märken nog efter sig, innan den sönk tillbaka i det djup, hvarur den nu bryter sig mot den urgamla Sveas yttersta grundfästen. Föreställ dig nu en gränslös vattenrymd, efter hvilken hon med sina armar af sten förgäfves famnar, denna rymd krusad af en lindrig vind, och närmast besådd med seglare, större och mindre. Föreställ dig dem under en ren himmels glans, i det herrligaste solsken– och oss sjelfva i vår lilla snäcka, gläntande sakta emellan dem, tilltalade af somliga, tilltalande andra, emottagande bref och underrättelser, språkande med Engelsmän, Amerikanare, Tyskar, Holländare: här mängden af handelsfartyg, lastade med idoghetens, med fredens frukter; der ett Engelskt krigsskepp nyss kommet ur striden med ett Danskt, med märken efter kulor i sina sidor och liggande med lutad flagg, till tecken att dess kapten blifvit skjuten i striden. – Vi mötte de menniskor, som i en båt förde hans lik till stranden, och af en bredvid liggande Engelsk Fregatt fingo vi underrättelse, att han dog högst beklagad, varit en aktningsvärd man och hemma lemnat hustru med sex barn. – Föreställ dig allt detta – och du har omkring dig en verld i sammandrag med alla sina skiften, och framför dig en bild af den oändlighet, i hvilken den svaga menniskans alla öden försvinna, och hvilken hon likväl känner i sitt hjerta och med sitt snille söker utforska! – Midt i denna scen kastade vi ankar. Mörkret betäckte den snart. Stjernorna speglade sina strålande hufvuden i vågen. — Och nu God natt! Yarmouth d. 18 Aug. Här är jag ännu, har varit tre dagar i England och skulle kunna berätta dig mycket derom.
— Låtom oss derföre bevara den som en dyrbar klenod; och, då Anonymiteten försvinner vid första åtal af rätter målsägande, äro alla andre säkerhetsmått öfverflödige och skadlige, ledande till Tryckfrihetens totala undergång och äfven en förberedelse till frihetens. Ytterligare får jag tillägga, att då Riksens Ständer till Konungep öfverlemnat hela det Politiska, till och med uteslutande af Stats-Rådets kännedom, blott Stats-Ministerns och Hof-Canzlerens; så synes det vara mycket obehörigt, att enskilte personer kunna i allmänna papper införa omdömen om rikets relationer med främmande magter, deras nytta, nödvändighet eller skadlighet; då detta blefve helt och hållet förbudit, samt namnsedel, som förut nämndt är, vid påfordran öppnad, och intet hinder emot laga ansvar i vägen lagdt, så förmodar jag, att ingen ytterligare inskränkning i Tryckfriheten begäres eller är nödig och det stridiga tänkesättet härom upphörer. 7:o Af Herr Grefve Schwerin, F. B.: Jag gillar idéen af den i Utskottets betänkande föreslagna Jury, som skulle äga att pröfva om en skrift, öfver hvars innehåll man klagat, ger anledning till åtal mot författaren eller ej; men jag kan ej gilla det af Utskottet föreslagna sätt till dess bildande. Jag menar, att hos Britterna denna Jury är berättigad att bedömma skrifter icke blott efter ordaformerna, utan efter den öfvertygelse, den fattat om författarens afsigt att skada eller smäda, och jag. anhåller att jemväl på denna omständighet få leda Utskottets uppmärksamhet. Likaledes ber jag att få anmäla till Utskottets bepröfvande, om icke jemväl det borde vara en Jury, som dömer den författare, hvars skrift genom en préliminaire Jury blifvit ansedd böra komma under åtal, samt om icke Juryn borde äga rättighet, enär brottet anses kunna med penningar försonas, att bestämma böterna efter graden af den skyldiges förmögenhet. Bilaga C till Mern. Ju mer vi kunna föra vår Tryckfrihetslag till likhet med den Brittiska, dess fullkomligare skall den ofelbart synas i opinionen, dess fullkomligare lär den i sjelfva verket bli.
J'Den 19 September «. mi i Sverige? huru de Sro fördelade? hvilka ochhu• ru många Ecelesiastiska personer finnas ? hvad de hafva att göra? hvilka förrättningar de böra åtaga sig eller befrias ifrån? hvarefter borde uppgifvas och föresläs, hvilka indragningar och besparingar, som skulle kunna göras af personal och material ? samt sluteligen, huruledes tillgängen ä ~bada delarne mätte kunna sä begagnas, att icke allenast Religions utan äfven den öfriga undervisningen i Riket fullständigare och syftesenligare än hittills meddelades. Jag anhåller vördsamt att proposition göres 3. bifall till Utskottets Betänkande med denna förändring. Herr Riben, Carl Wilhelm.- Jag fö'renar mig så till vida med Herr vun Hartmansdorff, att jag tillstyrker en underdånig skrifvelse, innehållande de puncter han framställt, men jag skulle önska, att skrifvelsen ej innehölle andra förslag än just dessa puncter. Utskottet har nemligen tillstyrkt vexelundervisningens införande å landet genom Consistorierne, och jag har redan, första gången detta ämne förevar, yttrat min öfvertygelse, att mindre uträttas, om sådane anstalter vidtages af Embetsman, än om de öfverlemnas åt den enskilt* omtankan. Jag anhåller således om proposition rätt och’ slätt på Herr von Hartmansdorff® föreslagne tillägg. Deri ig September e m. 243 Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus t Jag anser mig först böra upplysa Ridderskapet och Adeln, att de exempel af olika uppgifter, som Herr von Hartmansdorff anfört inora Militaire-staten, och hvaraf han velat sluta tillen lika olikhet inom EcclesiastikStaten, snart fört svinner, om man besinnar de olika förhållanden, och obsejverar, hvarifrån olikheten kommer uti militaire-staten. Han har citerat en uppgift, efter hvilken den skulle uppgå till 8 millioner, då enligt andras beräkning den stad* nar vida derunder. Det kommer derutaf, att man värderat alla soldat-torp.
Hvad först angår ordförandeskapet i Utsktns afdelningar, så har Ridd.Utsk. antagit såsom visst hvad jag äfven tror mig veta, att icke nummer-ordningen på Riddarhuset följes viii dessa platsers besättande, då ej öfriga omständigheter förena sigalt göra detta lämpligt; oell olägenheten af en hög nummer sträcker sig således ej längre, än att den som ej kan väljas till ordför., måste hafva en framför sig i Utskottet. Hvad åter beträffar dea första af motionären åberopade svårigheten, tror jag, att den till en del skulle afhjelpas, oni eleetorerne vid sina val fästade tillräckligt afseende på redan utom Utskln förvärfvad erfarenhet i de förekommande målen , då jag äfven tror, alt vana vid arbetssättet inom Ulsktn temmeligen lätt skulle förvärfvas. Att båda de omständigheter, motionären omnämner, bero af händelsen, kan ej förnekas; och viglen af hans deri anlinda skäl mot nu. gällande ordning beror således på sannolikheten af dessa händelsers inträffande. Vid Undersök - nin - Den i A p ril. 4« ningen derom befinnes, att den förra händelsen nästan alltid måste inträffa för största delen af R. o. Ad:s ledamöter; och huru ofta den andra lan ske, torde bäst upplysas af erfarenheten. Under innevar. riksdag är nemi. förhållandet sådant, att af de 6i4 adelsmän, som uttagit polletter, 166 varit försedde med fullmakter; och då Svenska Riddarhuset för närvar, räknar 1124 lefvande ätter, af hvilka således 5to icke äro representerade, är det sannolikt, att ett ganska betydligt antal fullmakter ännu äro att tillgå.
Palmstjerna an fört som orsak hvarföre han undvikit att vidlöta den juridiska delén af frågan, hade jag trott alt han icke skolat vilja här meddela, helst han lärer af erfarenheten hafva sig nogsamt bekant, att icke allenast jurister, utan äfven andra, som icke äro invigde i juridikens labyrinlher kuuna, rör:de samma ämnen och samma författningar, vid dessas tillämpning vara af så bestämdt skiljaktiga meningar, att den ene säger nej till det, hvartill den andre säger ja. Hvad åter Hr Cederschiölds försvar för sin åsigt beträffar, så mäste jag beklaga, att, oaktadt han har rätt i sin upgift om öfverskrifien på 9:de kap. H. B., han likväl, i afseende på sjelfva lag-§§:nes innehåll bestämdt misstagit sig, ty besagde kap. omtalar väl försträckning och lån i penningar och varor, men en serskild § talar om beloppet af den ränta man får beräkna för va3 H. 13 194 Den 25 Januari e. m. ror och, i omedelbart sammanhang dermed, rättighet för fängifvaren att lägga räntan till kapitalet under förklarande att detta ieke må för ocker räknas. Nu lärer en hvar lätt begripa att hufvudstol icke kan sägas om ett parti spanmål; det är ock blir en vara underkastad förändring i sitt värde allt efter konjunkturen. Således följer deraf att hvad Lagstiftaren talat om ränta, det angår endast försträckning i penningar. Lån eller försträckning af varor återigen, är af en helt annan beskaffenhet: för dem kan man betinga sig hvilken skälig afgäld och ersättning som helst, utan några af lagstiftaren deremot lagda hinder. Skulle eli sådant förhållande existera, som det Hr Cederschiöld upgifvit, så skulle en mängd af svårigheter upstå vid transaktioner individer emellan, då desse skedde med natura-persedlar i st. f. kontanta penningar. Jag anser således här icke vara fråga om någon slags ränta, utan endast om afgäld, — en betalning för ali man får låna en vara — en ersättning dels för de kostnader man haft för denna vara, dels ock för densammas skötsel och vård, transport m. m.
Bet.N'ö 5, ningsgrunden högst obillig, enär det är bevisligt, att en del bränneriverk med goda inrättningar och noggrann skötsel uppgå i sitt tillverkningsbelopp långt öfver det medeltal, som för beskattningen är taget lill måttstock, under det andra mäste stanna långt derunder, i anseende till hvarjehanda tillfälligheter, som hindra tillverkningens gång, bland hvilka må nämnas nödvändiga reparationer, som vid en del Pistoriska verk ofta inträffa, under det andra mer sällan äro sådana underkastade, och hvarvid dessutom en högst betydlig olikhet i tidspillan uppkommer, om verket är beleget nära hufvud» staden eller annat ställe, der lätt tillgång på skicklige handtverkare finnes, och om det ligger i en från denna fördel aflägsen landsort. Genom dessa omständigheter kan lättligen hända, att, bland innehafvare af lika stora Pistoriska verk, den ena kan hinna till två, tre å fyra gånger större afverkning under året, än en annan; och vid mindre konstiga verk är förhållandet nästan enahanda, då den ena med sin bränvinsredskap idkar endast en obetydlig husbehofsbränning, under det en annan med lika redskap drifver fabrication, ofta till mångdubbelt tillverkningsbelopp mot den förre. Obilligheten af en för dessa fall lika hög beskattning lärer icke vidlyftigare behöfva bevisas. Den rättaste beskattningsgrunden för branvinsbränning, liksom för alla andra productiva näringar, Bil. t. Bevilln.. Lag' och Oec-TJtsk, Bet.N‘,o 6, 49 näringar, vore utan tvifvel elen verkliga behållna inkomsten deraf. Denna grund är dock icke här antaglig, emedan den behållna inkomsten af branvinsbränning beror af så många olika omständigheter, att den icke en gång af sjelfva producenten kan fullkomligen rätt beräknas, ännu mindre af andra controlleras. Den heskattningsgrund, som härtill kommer närmast och sorn jag anser för den enda antagliga, är den, sorn fäster sig vid sjelfva pro« duetionens qvantitet och lägger en viss afgift på hvarje tillverkad kanna bränvin.
Tumba Jordbruk har utöfver hvad som, jemlikt antaget bokföringssatl, blifvit detsamma påfördt, lemnat en vinst af R:dr 705: 33. 2. for år 1847 och R:dr 532: 28. Likaledes har Mjölqvarnen gifvit ett öfverskott af R:dr 96: 45. 3. för det förra året och R:dr 372: 40. 11. för det sednare. §. 84. Hus och byggnader vid Bruket befinnas i allmänhet i godt skick. Hvad åter Machinerierne beträffar, så är det af Fullmäktige uti deras till Revisorerne afgifne Berättelse omförmäldt, attmachineriet i nedra Verkhuset under de sednare åren varit mycket bristfälligt och att detsamma numera svårligen kan begagnas samt erfordrar en total ombyggnad, men att, då en sådan skulle medföra betydligare kostnad, samt det ville synas, som skulle Brukets verksamhet, under detta och nästföljande år, komma att i större mohn inskränkas, Fullmäktige ansett, berörde ombyggnad kunna tills vidare anstå. Vid det af Fullmäktige ofvan antydda förhållande, hafva Revisorerne, som på stället öfvertygat sig om nämnde machineris bristfälliga beskaffenhet, endast velat derå fästa uppmärksamhet hos Rikets nästsammanträdande Ständers Banko-Utskott, som, efter inheintad kännedom af papperstillverkningens behof, säkrast blifver i tillfälle att fatta ett bestämdt omdöme, huruvida någon ombyggnad af ofvanberörde machineri bör ifrågakomma. §. 85. Med stöd af Banko-Utskottets vid sednaste Riksdag fattade beslut, har det Banken tillhöriga, af Tumba Bru*k till. upplag af lump begagnade Magazinshus, med dertill hörande tomt, den 11 Januari detta år blifvit uthyrdt till Stockholms Stads Drätsel-Kommission på 10 år, räknade från den 1 April innevarande år. Uppå bermida Kommissions sedermera derom gjorda begäran, hafva Fullmäktige under den 8 nästlidne Februari tillåtit DrätseL Kommissionen, att taga förhöjd försäkring å berörde egendom, under Omdöme, angående förvaltningen af Bruket. Jordbruket och Mjölqvarnen.
»Nog är du en knipslug karl», fortsatte konungen; »men hädanefter skola de ej kunna hålla sig i smyghålen här, om de också hittills det gjort; och vore all rättvisa skipad, om du toges ur lifvet.» »Slikt står i eder makt, herre», sade Vifil; »och haden I i så fall haft något värkligt ärende hit och ej endast vändt meningslöst tillbaka.» »Jag nännes icke att dräpa dig», återtog konungen, »fast nog är det oklokt att icke göra det.» Därpå drog han åter hem, och åldringen Vifil skaffade sedan svennerna bort från ön, sedan han spått dem, att de skulle blifva fräjdade män. En annan berättelse skildrar, huru den framstående isländske skalden Tormod Kolbrunarskald borta på Grönland räddas genom trolldom. Här få vi äfven se en trollkvinna stadd i fullt »arbete». Då Tormod hämnats sin fosterbroder Torgers död genom att på tinget å Gardar vid Ejnarfjorden på Grönland fälla såväl hans baneman, landets näst ypperste höfding Torgrim Ejnarsson, som dennes tre systersöner, togs han, Tormod, hemligen emot af en man vid namn Gamle, som var en stor jägare, och dennes hustru Grima, »en rask kvinna, duktig i mycket, god läkekvinna samt trollkunnig». De båda makarne bodde innerst vid Eriksfjorden uppe under jöklarne, och »sällan kommo de till annat folk, och andra kommo icke häller till dem». Tormod höll sig dold hos dem. Han var dömd fredlös på tinget. Så hände det om våren, att den af honom dräpte Torgrims syster Tordis, hvars söner han äfven fällt, våndades svårt i sömnen en natt, och man menade, att det visst vore bäst att väcka henne, men hennes ende kvarlefvande son Bodvar sade: »Låt min moder hafva sin dröm; måhända något uppenbarar sig för henne, som hon gärna vill veta.» När hon sedan vaknade, drog hon anden tungt. »Du hade det svårt i sömnen, moder», sade sonen; »har något visat sig för dig i drömmen?»
Han hade icke meddelat någon förteckning öfver de stämningsstycken som skulle utföras eller tillkännagifvit hvilka känslor han ämnade framkalla. »Min önskan är,» hade han sagt, »att förnimmarne själfva göra sig reda för hvad jag föredrager.» Fullkomlig tystnad rådde i salen. I början af föreställningen tycktes förnimmelserna vara tämligen svaga. Man såg på hvar andra med likgiltiga och intet sägande blickar eller man stirrade på konstnären. Men småningom lifvades ansigtena. Glädjen lyste ur allas blickar, och glädjen stegrades till munterhet som framkallade först leende, sedan småskratt och slutligen skallande skrattsalfvor. Man skrattade så att hela Psykäonpalatset tycktes svigta, och de öfriga gästerna i Okeanos trädgårdar började också skratta, fastän deras hjärnor icke mottogo någon omedelbar inverkan från konstnärens psykokinet. Allmän munterhet rådde på ett tämligen vidsträckt område under Skagerraks botten. Småningom aftog den glada känslostämningen, men en förnimmelse af behagligt lugn utbreddes i salongen. Lugnet öfvergick till dysterhet, och känslan af behag byttes i svårmod. Man såg på hvar andra med sorgsna blickar. Tårar syntes i många ögon. Från de sorgsna känslorna öfvergick stämningen till lugn tillförsigt, och en förnimmelse af mod och uthållig kraft fylde sinnena. Så växlade känslorna flera gånger, till dess de slutligen öfvergingo i jublande fröjd, och under allmän hänryckning stod psykikern upp från sitt instrument och tillkännagaf, att föreställningen vore slutad. Hjälmarne aftogos. Bifallet yttrade sig på vanligt sätt. Hvar och en förklarade, att han aldrig förr haft en så ren konstnjutning. Konstnären samlade i hop de värdepapper han mottagit och försvann ur salen. »Men vi fingo icke veta hvad detta stycke för hjärnorgel har för namn,» anmärkte någon. »Namnet kan vara likgiltigt,» menade en annan. »Hvar och en bör väl kunna tolka innehållet.» »Det torde icke vara svårt,» inföll en tredje. »Det var naturligtvis människolifvet som skildrades genom omedelbar förnimmelse från konstnärens snillrika uppfattning. Först fördes vi genom barndomens och ungdomens fröjderika och åt alt leende tid. Ungdomsmodet brusade fram i de skallande skrattsalvorna.
Anser man, all skatten fortfarande bör förblifva vid hvad den hitintills varit, sä blir deraf följden, alt malm till större mängd än eljest bri tes ä de ställen, der man af ålder känner, att rikaste malmtillgängen linnes, emedan någon vinst för bolaget dä icke kan uppslå af användandet utaf ilen mindre rikhaltiga malmen. Slaten beröfvar sig derigenom en inkomst i framtiden, som den kunnat få, i händelse den sökta eftergiften nu beviljades, emedan bolaget icke dä tvingades att bryta malm till större mängd, än som vore förenligt med grufvans fortfarande bestånd. Frih. Cederström, Jakob: Det förefaller mig något besynnerligt, att man jemfört Fahlu bolagsräntor med andra kopparverksräntor, hvilka verk Staten icke lcmnat någon förläning för bedrifvande af deras rörelse, ålan må beräkna hvad Fahlu bergslag erhållit, i jord, hemman, räntor, skogar och kolränlor, så skall det sannolikt förvåna hvar och en, alt bolaget begär att ifråga om skatten komma i likhet med andra kopparverksägare, hvilka icke fått sä beskaffade lörläningar och hvilka icke varit i tillfälle, att afhända sig bergsfrälsejorden. Vill man icke minnas, hvad Sverige uppoffrat pä denna grufva, sä är det en annan sak; och vill man sätta dess ägare i likhet med andra kopparverksägare, hvilka icke åtnjutit dylika förläningar, så bör det åtminstone icke ske förr, än bolaget bevisligen deraf kommit i behof, ålen dä sådant nu sannolikt icke är förhållandet, kan jag icke, för min del, lemna bifall till någon nedsättning, och tillstyrker således godkännandet af Utsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag instämmer uti det yttrande Hr Rääf afgifvit och Hr von Troil ytterligare utvecklat, och skall således yttra mig i korthet. Hr Rosenblad har, såsom grund för R. o. Ad. att återremittera della betänk., anfört huru frikostigt och ädelmodigt Norrige förhållit sig emot Kongsbergs silfververk den lid, verket var hardt nära att blifva ödelagdt.