Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hemmanen hafva tillkommit och blifvit skattlagde, utan alt dervid Den 12 December f. m. 55 varit följd någon bestämmelse eller grundsats, huru mycket eller huru beskaffad mark dertill erfordrats. Vidden varierar emellan 5oo, ja derunder, och 3ooo Tunneland och deröfver för ett så kalladt helt hemman. Markens beskaffenheter äro och förblifva ojemförliga och obestämbara. — Det mått, som bestämmer Hemmanets skattskjddighet i förhållande till andra och kallas Mantal, är, i följd af allt detta, äfvenledes olika och ojemförligt. Mantal skall åsättas alla Hemman utan undantag. Enär nu Hemmanen uppkommit, antingen till följd af pliysisk beskaffenhet i afseende på gränsor, eller efter sammansatte förhållanden af ägornas vidd, slag och naturliga beskaffenhet; så är förklarligt, huru t. ex. | Mantal kan vara mindre värdt, än | dito inom samma Socken. Kommer nu dertill, såsom ofta är fallet, att samma ^ Mantal är mera skattlagdt och besväradtän fjerdedelen, hvem vill då söka försvar för ett så samhällsvidrigt förhållande/ Vi följa nu vidare Hemmans-inrättningen i anseende till Jordnaturerne af Kronoskatte, Krono, Skatte-Rusthåll, KronoRusthåll, Säteri, Berustadt Säteri, Frälse, Rå och Rör, Insockne samt Utsockne Frälse, och de knappast tabellistiskt utförbara olikheter och ojemnheter i oneras utgörande, som härflyta deraf. Ilvarenda af ofvannämde så kallade Naturer har sitt eget 56 Den 12 December f. m. privilegii-lynne och fordrar sin egen behandling, ej mindre i fråga om tvister rörande Kronans derunder beroende rätt, än särskildt i redogörelseoch förvaltnings väg. Med nästan tullösa små iakttagelser och specialiteter försvagar allt sådant förvaltningens gång och rörlighet. Men till ännu större förvåning föres man vid betraktandet af de den Svenska jorden ålagda särskilda räntor; deras uppräknande torde gifva ett ungefärligt begrepp om hvad arbete erfordras till årliga controllen af Statens inkomster af jorden. Man märker: JordeBoksRäntan, också kallad Ordi~ narie Ränta.
En fullständig nyhet var däremot det följande rimmade proverbet, » Räfven och rönnbären », af Marcel Ballot, en ung pariserförfattare, som lär vara halfbror till härvarande franske ministern Millet. Den sirliga lilla roccoccointeriör, som här med ledig pensel tecknas, bildade en verkningsfull kontrast till det föregående styckets mörka allvar. En ung förtjusande änka och tvänne giljare, som täfla om hennes hand — en kokett lek med graciös flirtation och små kärleksintriger — och så, som sig bör, den ungdomsvarma, äkta böjelsens slutliga seger. Fröken Seeligs naturel ligger nog icke riktigt för den sortens fjärilsroller, men hennes rutin och begåfning hjälpte henne att gifva en ganska trovärdig bild af den lilla koketten; fru Rundberg som den fagre och unge abbén, hvilken behåller det sköna priset, briljerade genom smidighet och stiläkta behag, och hr Backström förlänade mycken humor åt den » petade », allt för materielt anlagde medtäflaren-kaptenen. Följer så programmets piece de résistance, Mollires klassiskt vordna lustspel » § c a p i n s skälmstycken ». Att den friskt naiva komik, med anor ända från gamle Terentius, som kryddar detta stycke, ännu behåller sin kraft att verka äfven på dessa » sena tiders » smak, därom vittnade det hjärtliga bifall, som hälsades hr Personnes dråpligt genomförda Scapin. D e n begåfvade skådespelaren presterar ock ett af sina allra bästa verk i den förslagne betjäntens kläder. H r r Grunder och Envall framställde de två lurade, grälsjuka gamla fäderna med saftig komik och mycket lyckade masker, och samtliga de mindre rollerna hade äfven kommit i goda händer, som passade dem väl in i det helas ram. Konsert gifves om måndag i Musikaliska akademien af den sedan några år tillbaka härstädes välkände pianisten Alfred Reisenauer. A t t det blir fullt hus taga vi för gifvet. En matiné, värd allmänt intresse, gifves om söndag i Musikaliska akademins stora sal till förmån ^A7 \ _ r_ ' S C H U M A C Kong ' 1.
Låter man sakerna här gå sin egen behagliga gång, så lemnar man nycklarne till Östersjön i Rysslands händer. Den svenska diplomatien är måhända närmast till att uppmärksamma denna fara; ty näst efter 098 qjelfVa, kom me Sverige att drabbas hårdast, om Danmark blefve Rysa * lands vasall. Hvad säger nu konung Karl om ställningen? Jag antager, att du stundom hör honom uttala sig, och att han klart ser, hvad Ryssland bär i skölden och hvilken olycka för Norden dess seger i Köpenhamn skulle medföra. Kunde icke kung Karl sjelf göra slag i saken genom en sammankomst med Kristian IX, som efter allt hvad man har anledning tro föresatt sig att träda i Fredrik VIPs fotspår? Men hvad som varder af honom, ifall historien från 1851 — 1852 skulle upprepas, kan ingen veta. N: o 2. Från O. Rosenberg till E. v. Qvanten. Köpenhamn d. Näst efter Gud, vår egen vilja och Sverige-Norges bistånd, står nu vårt hopp till ett allmänt europeiskt krig, som ändtligen samlar Europa i två stora läger efter de två hufvudprinciperna: ofrihet och frihet. Du har väl sett, när du får detta bref, att Monrad förklarat, att den nuvarande ministerens hufvudtanke är den, att ingen tysk soldat skall under någon förevändning få utan motstånd gi öfver Eidern, samt att Novemberfbrfattningen kan suspenderas eller ändras endast på lagligt sätt. Ifall du får höra, att man från dansk sida gjort anbud om att i verket sätta någonting sådant, må du derför icke tro illa om oss. Ty en sådan vändning vore, om tyskarne uppfylde Danmarks fordringar derför, nämligen att icke gå öfver Eidern, särdeles lycklig för oss. Författningen har varit i kraft endast sedan d. Under denna tid har man ej hunnit föranstalta om val till riksrådet, och tillftlledertill kan icke ges med mindre än att tyskarnes infall i Slesvig undvikes. Skall författningen ändras på lagligt sätt, måste riksrådet åvägabringas i öfVerensstämmebe med vallagen, alltså ty-skarne gifva oss tid till att förbereda och företaga valen.
Men man bör icke afbida en tryckning utifrån — en »pressure from without» — man bör förekomma icke förekommas. En af de stora fördelarne af den konstitutionella Monarkien är, att när Representationen synes glömma dem som icke äro valmän eller tillhöra deras egna korporationer, så känner Regenten från Sin uphöjda plats, att Han är allas, hela folkets styresman. Han kan då, såsom vi lyckligtvis här i landet numera ofta erfara, gifva Representationen en nyttig väckelse, att icke förgäta de orepresenterade, att åt dessa göra full rättvisa. Ingen statsklokhet är enligt min tanka bättre, det är en ädel konservatism, som hvar och en måste skänka sin hyllning. Den af Konungens Rådgifvare, som i första rummet är anförtrodd vården om statens inkomster och utgifter har i dag under debatten ang:de en annan fråga uttalat så sunda satser ang:de beskattning, att man har all anledning hoppas att han så snart omständigheterna sådant tillåta tillstyrker borttagande af mantalspenningarne. Nu yrkar jag, af förut anförda skäl endast bifall å Betänk. Hr Adelborg, Anders Otto: Vid sista Riksdagen yttrade sig Hr v. Koch i samma ämne. Jag instämde då med honom. Jag vill icke heller underlåta att göra så nu. Han kallar denna skatt, som utgår under namn af mantalspenningar, för den sämsta, den mest onaturliga skatt. Han anser den vara förgylda piller, som man ingifver den beskattade, då man säger, att hans medborgerliga värde just genom denna billiga skatt befästes. Jag tror likväl att dessa piller äro hälsobringande, och att genom denna skatt hvarje skattdragande, såväl den som står på högsta som den, hvilken befinner sig på lägsta trappsteget, har lika anspråk på Statens omvårdnad och hägn, emedan han utgör den första pligten nemi. att Den 4 Mars f. m. 29 betala skatt till Staten. Jag har här i min hand en debetsedel på en arbetare inom Stockholm, och deraf finner jag, att mantalspenningarna äro obetydliga mot de öfriga afgifterne han måste betala. Mantalspenningarna för mannen och hustrun upgå till 24 sk., men debetsedelns slutsumma upgår till 3 lt:dr 31 sk. b:ko.
Genom misstag har i 1862 års Berättelse, sid. 38, blifvit antecknadt, att Kongl. Svea Hofrätts utslag den 28 November '1861, i aktionsmålet emot en tillförordnad Domhafvande i Färentuna härad, för underlåtenhet att behörigen kungöra dagen för s. k. domslösen, icke vore å någondera sidan öfverklagadt. Verkliga förhållandet var, 19 att Domhafvande!! öfver nämnda utslag anfört underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t, som likväl, i nådigt utslag den 22 Januari 1863, förklarat skäl icke vara anfördt, verkande ändring i det öfverklagade utslaget. Enligt 1859 års Fånglista från Kalmar län, hade två fångar blifvit i nämnda läns cellfängelse afstrafFade med tre veckors fängelse, hvartill dem ådömda böter och vitén för skogsåverkan på Böda kronopark blifvit af Ölands Norra Mots Häradsrätt genom beslut den 2\ Januari 1859 förvandlade. Utdrag af Häradsrätteus protokoll, innefattande nämnda beslut, infordrades, och i min till Advokatfiskals-embetet i Kongl. Göta Hofrätt aflåtna skrifvelse, hvarigenom förordnades om åtal emot Häradsrättens ordförande, anmärkte jag ej mindre att Häradsrättens sålunda i fråga komna beslut vore i den målto felaktiga, att de ådömda böterna bordt, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 6 Maj 1813, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, än äfven att, enligt hvad ofvannämnda protokollsutdrag gåfve vid handen, afslutandet af 1858 års hösteting i Ölands Norra Mot blifvit nog länge fördröjdt, nemligen till den 2\ Under den skriftvexling, som, efter sakens anhängiggörande hos Kongl. Hofrätten, ägde rum, anförde Häradsrättens ordförande till sitt försvar, bland annat, att endast de åverkansböter, som, enligt 68 § i Kongl Förordningen den 1 Augusti 1805, ginge till treskiftes, borde, jemlikt Kongl.
Kollegium hittills hemtat om detta arbetes vidd och beskaffenhet, svårligen kan väntas hafva gått i fullbordan förr än efter förloppet af ett eller annat tiotal af år. Tiden, då kapitaliseringen kunde försiggå och grundskatternas inlösen medgifvas, kan således för det närvarande icke med någon visshet närmare bestämmas. Denna omständighet kunde redan i och för sig sjelf utgöra ett skäl att för närvarande undanskjuta tanken på grundskatternas kapitalisering, såsom en åtgärd, hvars lämplighet icke borde tagas i öfvervägande förr än framdeles, då möjligheten för dess verkställighet kunde inträffa; men under förutsättning att uppnåendet af denna tidepunkt, genom användande vid jordeboksarbetet af större personal än hittills, kunde påskyndas, hvilket dock endast till viss grad läte sig göra, torde böra efterses hvad som i öfrigt nödvändigt fordrades för att åvägabringa den föreslagna förändringen. Det hufvudsakligaste deraf utvecklar sig af de svar, som de förstnämnda tvänne frågorna framkallat. Då Staten måste kunna påräkna att, med lika säkerhet som grundskatterna, bekomma den årliga inbetalning, hvarigenom dessa skatter skulle friköpas, blefve det nödigt att, såsom förut är antydt, stadga enahanda förmånsrätt dertill uti gäldbunden mans bo, som nu finnes för Kronans ränta och tionde, till följd hvaraf lag och författningar måste i öfverensstämmelse härmed ändras samt inteckningshafvares med fleres rätt eftersättas. Kronobonden, hvilken i en eller annan ort ännu utgår efter skylräkning och proftröskning, måste öfverallt sättas till visst årligt belopp, för att lika med annan grundskatt kunna kapitaliseras. Då begagnandet af lösningsrätten komme att bero på hvarje jordegares fria vilja, skulle det ofelbart inträffa, att bland hemman, hvaraf ränta eller tionde nu är anvisad till fyllande af åtskilliga Statens behof, såsom aflöningar m. m., somliga vid en tid och andra vid en annan, af deras egare friköptes, under det återstoden fortfore att utgöra grundskatten.
Majlis sistnämnde bref, fick sig uti äfven sednast omnämnde ändamål beviljade. I denna förmodan instämmer äfven Convoy-Commissariatet, men har icke att öfver verkställigheten utöfva någon controll. g) Anföra Revisorerne, att Eders Kongl. Majit, genom Nådigt bref den 1 Februari 1836, förordnat utbetalning af 2,000 Ridr Hamburger Banco till bestridande af hemliga utgifter vid underhandlingar med Barbaresque-Staterna, äfvensom genom Nådigt bref af samma dag förklarat, att aflöningen för General-Consulerne i Förenta Staterna, Brasilien och Lisabon, Svenska Pastorn i London samt Handels-Agenten i Italien skulle utgå med särskilt för hvardera utsatt belopp; hvarjemte och enär så väl de uti detta mom. som uti de föregående e) och f) upptagne dispositioner synas böra hänföras under de, enligt 72 §. i 1835 års Riksdagsbeslut, för fonden calculerade öfverskott, Revisorerne anmält, att de handlingar, som blifvit dem företedde, icke utvisa, att den, i nämnde — 104 — §., lemnade föreskrift om Commerce-Collegii och Handels-Societeternes i Rikets större Handels-städer hörande blifvit iakttagen. Denna åsigt kan Convoy-Commissariatet icke dela. Tvärtom äro åtskilliga af de ifrågavarande dispositionerne t. ex. den till underhandlingar med Barbaresque-staterna af den natur, att höra till Cassans primitifva bestämmelse, derföre ingå ibland de föremål, som förekomma på Convoy-Commissariatets stat, och lika litet efter, som före dess namn-förändring kunna vidkomma hvarken Commerce-C. ollegium eller Handels-Societeterne i Rikets större sjö- och handels-städer, hvilka sednares åtminstone hörande, i frågor om underhandlingar med Barbaresque-staterna, näppeligen borde kunna ifrågaställas.
Och har RiksdagsFullmägtigen Pehr Andersson, från Södermanland, härmed sig förenat. Utskotten hafva förehaft ofvannämnda fråga till öfvervägande; och då Utskotten härvid funnit, att alla nu gällande Författningar, rörande Stängselskyldigheten, u'gå ifrån den grundsats, att den eger vitsoid Som stänga vill, igenom hvilket stadgande Lagstiftaren velat bereda utvägar för jordbrukaren, att, oberoende af sin grannes olika hushållningssätt, kunr a antingen utföra nyttiga odlingsföretag, eller ock befordra trädplantering eller en förbättrad skogsvext, i hvilka båda fall han nödvändigt måste kunna påräkna, att utan hinder sf angränsande hemmansegare och med dess biträde, bereda det hägn, söm är ett hufvudsakligt vilkor för befrämjandet af hans abigter; alltså och då tillämpningen af denna grundaatts jemväl eger rum i afseende på den stängsel , som i Memorialet omför - so6 LngUtskotttts Bctänkanien, inäies, livars upprättande ofta fean vara lika nödigt och nyttigt, ehvad man afser en tryggad betestiilgäng, en underlättad skogsvård, eller det tillfälle till odlingar, sotn älven skogsinarkerne ofta erbjuda, anse Utskotten sig icke ega anledning, att tillstyrka någon förändring i livad Förordningen i detta afseende innehåller. Hvilket dock till Riksens Höglofl. Stånders egen pröfning vördsamt öfverlämnäs. Stockholm den 26 April 1823. Ankom d. 27 Maji 1823* Riksens Högloft. Ständers Lagsomt Allmänna Besvärs* och Ekonom /Utskotts Betänkande, i anledning af yrkad förändring uti Regleringen af ö n iskot tn/ngs Besvär et, samt ansvar för uraktlåten SnUplogning. Hederv. B mdeSråudet härtill Utskottens handljggi ing remitterat tvänne
Ifrågavarande model bestå således endast af den afgift, som Komedianter och Lindansare m. 11. böra erlägga med 16 sk. för hvarje af dem gifven representation, samt en obetydlig afgift af Källarmästare, Krögare, Kaffehus och Spisqvartersidkare i städerne, utom Stockholm och Götheborg.. Då alla de, som utgöra nämnde afgifter, tillika erlägga bevillning, anser Kongl. Majit det hvarken vara behöfligt eller lämpligt att bibehålla ifrågavarande särskilda uppbörds—ti tel, hvars medelbelopp en last utgjort 376 ridr 14 sk. 6 rst. hvaraf 5 ridr 11 sk. 9 rst. gått till afkortning, så att behållna inkomsten deraf utgjort 371 ridr 2 sk. 9 rst.; och vill Kongl. Majit alltså härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer, alt omförmälte obetydliga afgift må upphöra, helst Rikets Ständer, derest sådant skulle anses nödigt, äro i tillfälle bestämma en motsvarande förhöjning uti bevillnings-afgifterne för dem, som nu böra densamma erlägga. 12:o. Lappmarks Ecclesiastikverks medel.. Sedan Rikets Ständer vid 1834 och 1833 årens riksdag beslutat, att Lappmarks Ecclesiastikverks kemmansräntor och intressemedel skulle bland Statsverkets inkomster beräknas och upptagas, samt utgifterne genom Statskontoret bestridas af derföre å Stat uppfördt kontant förslags-anslag, hvarefter Kongl. Majit under den 28 November 1835 för verkställighet deraf meddelat nödig föreskrift, förekommer numera icke å Riksstaten något af hemmansräntor eller spannmål bestående anslag för delta ändamål, men, enligt hvad Special-Staten utvisar, utgå dock ännu till Skolmästare i Lycksele 30 tunnor Kronotionde, äfvensom till underhåll af frielever vid nämnde skola äro anslagne 241 tunnor spannmål, utgående af de så kallade Skyttiska hemmanen; hvilka, i följd af ofvannämnda beslut och Kongl.. Majlis nyssberörde Kongl. Waj:ts Nåd. Prog.
Har enka afträdt sin lott och enskild egendom, så långt de förslå, till betalning af den del i gälden, som på henne belupit, eller hvad i II Kap. Gill ermåls-Balken skils; njule hon lör framliden befrielse från all gäld, som under äktenskapet tillkommit, ändå alt hon och mannen, en för bägge och hägge för en, sig till gäldens betalning lörskrifvit hafva, eller hon för den gäld i borgen gått: har hon sjelf gälden gjort i handel eller annan rörelse, som hon med mannens bifall idkat, eller utgöres gälden af böter eller skadestånd för gerning, hvarför hon svara bör; då vare hon ej från framtida ansvar lör den gäld fri. Hvad om enka nu är sagdt, gälle äfven för hustru, som från mannen i äktenskapet blifvit lagligen skild, i afseende å egendom, hvilken kan henne tillfalla, sedan äktenskapsskilnad vunnen är. § 18- Har sterbhusdelegare sökt att fä egendom undanskifta, men pröfvas, för större eller mindre del, dertill oberättigad vara; njute ändå sådan befrielse från gäld, som i 16 eller 17 § sägs: gifve dock sedan till borgenärerna ut den egendom, som ej undanskiflas borde. § 19. Varder den dödas egendom (ill konkurs afträdd, efter urarfvagörelse af någon bland arfvingarne eller efterlefvande makes afsägelse af sin egendom eller giftorätt; det gälle till förmån för annan sterbhusdelegare, som ej dessförinnan tid lill egendoinsafträiie försulit. § 20. Arfvingar, som ej i laga tid sig urarfva gjort, och ej heller sökt att få den dödas egendom undanskifta, svare, en för alla och alla för en, för den dödas gäld, ulan så är, att de äro från all delaktighet i boet uteslutna, eller att de ej vid bouppteckning tillstädes varit, och ej heller, förut eller sedan, tagit befattning med boet eller af arfvet förmån njutit: i dessa fall vare sådan arfvinge från ansvarighet för gälden fri.
Han har vidare åberopat, att tinder de sednare åren, under hvilka successivt en något friare anda i Inll-lagsliftningen gjort sig gällande, de inhemska sliijderna hafva stigit, såvida man nemi. dertill kan dumma af den omständigheten, alt under samma tid fabrikernes och manufaclnrernes antal i landet lill vext. Intet enda af dessa bevis har blifvit upptaget till vederläggning af motsidan det torde dä vara anleda, att taga i betraktande hvad de värde talarne på den sidan i stället hafva anfört. En talare har yttrat, alt han under hela sin riksdagsmannabana stridt för en stor grundsats, en grundsats, som blifvit bekräftad genom erfarenheten. Nu är del just erfarenheten, sorn Hr Få hr mus framlagt, uti sin sammanställning af de föregående årens siffer-resultater, och einot dessa silferlorhällanden säger den värde talaren Hr Lefren likväl, utan alt upplaga deni lill besvarande, all han har erfarenheten till förmän för motsatta grundsatser pä sin sida. Man Den 11 Januari f. m. 173 har tillika talat om nödvändigheten af stabilitet i tull-lagstiftningen och sina förhoppningar alt Ständerna måtte bibehålla stadga deri äfven för framtiden; men på samma gäng, dä K. M. i Sin nåd. propos. har föreslagit R. St. att iakttaga denna stadga i lagstiftningen, så är det den värde ledamoten och hans medhållare, som yrka, att vi skola förändra tullen på de 104 artiklarne, i afseende på hvilka Utsk. inkommit med sitt förslag. R. o. Ad. torde då ej hafva svårt att närmare förklara, hvad orden stadga och stabilitet i desse värde ledamöters mening innefatta; de betyda i närvarande fall precist detsamma som tullförhöjningar. En annan ledamot har talat om doclorcr, som experimentera pä näringarnes lif; men jag underställer eder, mine Hrr, om fråga är alt experimentera, hvem är viii experimenterande, den som vill bibehålla eller den som vill förändra?
BorgareStåndet till Utskottet remitterat ett anförande af Herr Santesson, deri föreslås, att utaf de, vid tryckningen af Ståndets protocoll, serskildt tryckte, så kallade Bilagor till samma protocoll, hvilka innehålla alla inom Ståndet förekomne motioner, några exemplar måtte aflemnas till hvarje Utskott af de till dess handläggning remitterade motioner, så att Utskottet till begagnande i dess pleni Sammankomster undfår 1 och för hvarje dess Afdelning eller Beredning 1 exemplar; och hvarmed afses den nytta, att Utskotten, utom tillökadt Canzlibiträde må kunna beredas tillgång till flera och tryckta exemplar af de motioner, hvilka af Utskottet skola handläggas. — Och när efter motionairens beräkning till den föreslagne utdelningen icke kan erfordras mera än 20 å 3o exemplar; Betänkande n. 79 och detta antal kan fråntagas hvad som skolat aflemnas till Boklåderne, der i alla fall ganska litet säljes, så kan genom den föreslagne åtgärden någon egentlig, ny kostnad Staten icke tillskyndas. Det har icke bordt undfalla Utskottet, huruledes, vid remitteringen af motioner af någon vigt, discussioner merendels altid förefalla. — Och då det för Utskotten är ganska angeläget, att erhålla del af dessa discussioner, hvilka ofta innefatta vigtiga och för ämnenas utredande nyttiga upplysningar, så har Utskottet, i betraktande häraf, och enär, genom den föreslagne åtgärden, någon synnerlig nytta således icke synes kunna vinnas, ansett sig sakna anledning att motionen understödja och tillstyrka; helst härtill kommer, att, efter erhållen upplysning, motionerne hos Högv. PresteStåndet samt hos Hederv. BondeStåndet icke tryckas serskildt eller afskiljde från sjelfva Protocollen, deri de äro intagne. Lärande i öfrigt hvarje särskildt RiksStånd, enär det så lämpligt linner, icke underlåta att förordna om utdelning af tryckta exemplar af dess motioner till hvarje Utskott.
Och att bran vinstillverkningen, utöfvad med smärre redskap, lemnar en lika stor production, som hittills, emot en mindre skatt, än man påräknat, men med oersätllig skada, så väl för Staten, som den enskilde, genom ändamålslöst förspilld arbetskraft och förstöring af de redan medtagne skogarne. Jag kan ej gilla, att man, för att vinna en tillfällig inkomst åt Staten, så aldeles förbiser hvad som på det hela är Statens, liksom den enskildes vinst. Då Utskotten, som erkände, att det af Afdelningen uppgjorda beskattningsförslag stod i ett jemt afvägdt förhållande emellan större och mindre redskap, med afseende å de förras besparing i ved och arbete, funno skäligt att föreslå en högre beskattning, hade de ej bort multiplicera tariffen, utan öka skatten med vissa runstycken eller skiliingar å hvarje kanna bränvin, ehvad det tillverkats af mindre eller större redskap, och efter uträkning tillämpa denna förhöjning på pannerymden. Om beskattningen på sådant sätt blifvit ökad, och i förening dermed en rättvis panncrymds-tariff antagen, så skulle jag anse det vara möjligt att, till mindre känning för producenten, än consumenten, draga en dryg skatt af denna näringsgren; men att, såsom nu skett, utan att beräkna andra resultat, än skattebeloppet såsom inkomst för Slats-Cassan, fördubbla en erkändt billig beskattnings-tariff, och genom denna åtgärd göra den obillig, det har jag ej kunnat gilla, utan får deremot på det högsta reservera mig.” ao Bertlin.- samt Allm. Besv.- och. Oeeon.-Ulsk. Utlåtande N.o 5. Förslag till Panncrymds-Tariff' med afseende ä bränvinsredskapens af verlin ingsförin äga. as Den panneryrad med olika redskap, hvartill hemmansvärde berättigar. Kanr anses kas