Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
svenske koiiiiiiissarien Artur Leffler liar varit särdeles tillrnötesgäcnde ocli laninade oss god hjälp, saiiit åtog sig utgifterna för iippsättiiingen. Haii var niycket angeliigen, att vi skulle fh den lilla afdeliiingeii färdig, synnerligast därför att så mycket felades på den svenska byggnaden. Hela vår lilla plats är öfverfzdl, oaktadt vi nödgats skicka en lie1 del af de till kvinnobyggiiaden bestämda expositioiisartiklarna till svenska villan. Emellertid bör livarje iitstiillare vara, belåten ined att få denna senare plats, sf~soin varande inycket fördelaktigare, då både plats och belysning dar blir inycket bättre. I kviniiobyggnadeii ar iiäinligeii beljrsiiingen niycket ofördelaktig. Emellertid ter det liela sig bra, och har redan viinnit mycket erkännande. Den ainerikaiiska kviniiolromitéii är i ständig verksamhet. Tvenne saininaiiträdeii liar jag varit ined 0111. Invigningen af kvinnobgggiiadeii, soni försigick den 1 maj, var naturligtvis mycket högtidlig med tal och adresser. Bönen utfördes väl och vackert af en svenska, miss Hultin, aiistiilld som präst härstlides. Mrs Palmer är en fin världsdam, särdeles vacker, starkt gr&amp;lihrig. Hon hade i g %r kl. 4-6 en Drecept i o n ~ i sin luxuösa bostad, där man trängdes med en till större delen ytterst elegant societet. J a g blef presenterad af värdinsan själf för D the duchess af Veraguas. Det hertigliga paret är Chicagos största inarkvärdigliet fiir narvarande. I den » hvita staden », som utställningsplatsen lrallas, är så litet färdigt att det måste väcka förv&amp;ning. Allt skylles på den stränga vintern, som omöjliggjort en hel del arbeten. Byggnaderna äro ståtliga, kanske väl mycket granna. Också skiljer sig vår lilla svenska byggnad på det mest fördelaktiga sätt från de öfriga och vacker allmän beundran.
Vid brygd skola karen rökas med svafvel och krut, eller sättas stål uti, samt en brödbit och en gudlig bok läggas ofvanpå och ett kors af halm under “rosten“, så fredas tillmäskningen från förgöring. Vill ej rosten rinna, sättes i den en värja eller ett eggjern. Börjar vörten surna, skall en färsk björkpinne samt silfver iläggas. När jästen lägges i ölkaret, bör gumman ropa: “Hej lustigt!“ så gör det lustiga gäster. Kolmila och tjärbränning må ej antändas på måneller fredagar, ty då går det olyckligt; för samma orsak må vid platsen ej nämnas “eld“, utan i stället orden “varme“ och “hetta“ begagnas. Seder och iakttagelser vid åtskilliga andra tillfällen. Det, som varit stulet och blifvit igenburet, duger att bota kor med, då de äro mjölkeller modstulna. Om en lefvande ko nedgräfves, skall man derigenom kunna afvända boskapssjukdom 5. En ko, som ej vill blifva fruktsam, skall man slå tre slag med ett par brudgumsbyxor, eller ock bör en gosse lyftas tre gånger anförs omkring henne. Blir någon förvillad i skogen, är det skogsfrun eller skogsnufvan som dertill är orsaken; hennes makt upphör, om man vänder ut och in på någon af sina påhafda klädespersedlar. Har man hos sig bröd och svafvel, kan man ej ofredas af gastar. Vid badning i öppet vatten skall näcken först “bindas“, hvilket tillgår på det sätt, att stål lägges i vattnet, hvarvid säges: ”Näck, näck, nålatjuf, Far din var en stålatjuf! Så långt skall du vara från detta land Som detta ropet höras kan!” och så ropar man med full hals: “Ho-hagla!“ Skator, hopptåssor, kattor och ormar tillhöra hin ondes följe och må ej hatas. Dödas skator, komma hästarne att vantrifvas. Tåssor äro af någon trollpacka till sådan skapnad förvandlade kungadöttrar; om de hatas, dia de korna och ge deras spenar svårläkta sår.
Såsom Domstol bör Kammar-Rätten pröfva , icke allenast vederbörandes resolutioner å anmärkningar a£ revisionerne i första instantien , hvaröfver besvär blifvit anförda , utan jemväl de anmärkningar , som af Kammar-Rättens egne Revisorer blifvit gjorde. I båda fallen skola målen gå directe från Kammar-Rätten tili högsta instantien. Kammar-Rättens åtgärder i dessa afseenden böra sträcka sig , så väl till skattskyldige , skattskrifvare, uppbördsmän och förvaltare , som till de ämbetsmän och myndigheter , hvilka bordt närmast controllera de förra. Kammar-Rättens Advocat-Fiscal synes ej böra befatta sig med andra åtal än dem , som föranledas af anmärkningar, hvilka af Kammar-Rättens egne Revisorer blifvit gjorda. Hvad skattskrifnings-, debiteringsoch bevillnings-mål beträffar; så skulle frågor om fel eller försummelser hos skattskrifvare, om för låg eller för hög bevillning , om origtigt debiterade eller uppburna postoch tull«afgifter, skepps-umgälder med mera, besvärsvis fullföljas till Kammar-Rätten från Konungens Befallningshafvande, Pröfnings-Commit - 199 téer, Postoch Tull-Dlrecteurer med flere vederbörande af första instantien. Hvad uppbörden angår, så böra Lands* Contoiren, Öiver-Post-, Tulloch Lotteri-Contoiren blifva gransknings-myndigheter i första instantien och Kammar.Rätter i den andra. När Commissariater i krig dirccte uppbära subsidier eller krigs - contributioner , bör för dem redovisas, såsom för annaa uppbörd I anseende tili utbetalte medel , som skola redovisas, borde, utom förenämnde Verk, Collegier, der de finnas , för hvar sia förvaltning blifva gransknings-myndigheter i första instantien och Kammar-Rätten i den andra.
Trot. igtS — litog. gnU Sani/i atdra Häftet B, 55 58 Fröt. TJtdr. d. 21 Jan. isaq. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Beslöt Bonde-Ståndet att anmoda Rikets Ständers samtlige Utskott, med u dantag af Stats-Utskottel, som redan vidtagit en. sådan åtgärd att, vid insändandet till Stånden af de tryckta exemplaren af Utskottens Memorial och Betänkanden , låta dem åtföljas af skrifna Missiver, undertecknade af hvarje Stånds främste Ledamot; äfvensom att dessa handlingar meddelas Stånden genom Utskottens Betjening och icke genom de Boktryckare, som ombesöija tryckningen; Och skulle Respective MedStånden inbjudas att i ett sådant Beslut sig förena. S. D. Föredrogs Stats * Utskottets Memorial, N:o 26, af den 16 i denna månad, hvarigenom Stats -Utskottet gifvit Rikets Ständer tillkänna, det Utskottets Afdelningar anmält, att, vid företagande till pröfning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats - Verkets tillstånd och behof, jemte hvad till Stats-regleringen i öfrige delar hörde, det hinder för Afdelnitigames arbete mött, att någre i Riks - Stånden gjorde Motioner och afgifne anföranden icke ankommit till Utskottet. Bonde - Ståndet beslöt att, i anledning häraf, erinra Stats - Utskottet om den af Ståndets Fröt. TJtdr. d. ix Jan. 1829, Secreterare, genom både Stats -Utskottets Secreterare och Ståndets Ledamöter i Utskottet, samt innan ifrågavarande anmäian beslöts, Utskottet meddelade underrättelse, att alla r»f Bonde.
Ständer endast äga att afgifva underdåniga önskningar, följer af sig sjelf, att alla reglemen. tariska föreskrifter bero af Kongl Maj:ts nådiga godtfinnande, och, efter vederbörandes hörande, af Regeringen, med mognaste kännedom af alla dit hörande considerationer, bäst utstakas. Iinellertid hoppas jag lätteligen kunna inses, hvad betydelig lättelse defesa angelägna förbättringar af Postverket ofelbart skulle medföra lör allmänna skjutsinrättningen 5 Besv. och Ekon. XJtsk. Betänkanden. och hvad ntomordentelig vinst och tillökning i Postintraderna, som genom sparade kostnader och nya inkomster här, likasom i England, måste blifva en ganska fördelaktig påföljd af denna hufvudsakliga förändring. Vid sådana tillfällen, och dä nya och förändrade Ekonomiska anstalter påtänkas till verkställighet, ankommer allt deruppå, att det nyttiga nya tillskapas i sådan ecala, som fullkomligen öfverensstämmer med landets egna tillgångar och behof, utan förvillelse af andra Landers tili våra omständigheter föga passande exempel. All Forvagns-dnrättning, som i vårt land görgs vidlyftigare än nu sagdt är, eller blott skiljesifrån sin för ändamålet högst nödvändiga förbindelse med Brefposten, bär sig aldrig, utan blifver i längden en ny tunga för den skjutsande allmogen. I frågan om Kronoskjutsnihgén tror jag de flesta olägenheter, så vidt görligt är, förebyggas genom ett strängt handhafva cde af de författningar, som i sådant afseende redan äro stadgade, och, då Statsverkets tillgångar svårligen lära tillåta en allmän förhöjning i Kronoskjutslegan ; önskar jag för min del, att hvarje landsorts skjutsskyldige innevånare kunde sins imellan åsämjas och öfverenskomma om något lämpeligt sätt,' att, inom hvart Län, genom så kallad lands-jémnad, som i Rikets Norra Provincesr af ålder varit införd, hålla hvarandra skadeslösa för den olika tyngd, som hemmanens läge och öfriga localomständigheter ofta förorsakat bland Best. och Ekon. Utsk. Betänkan/len, 763 annars, till deltagande i Skjutsning sbesvär et, lika förbundna medborgare.
Jag har icke kunnat utdraga någon annan qvadratrot ur Hr von Harlmansdorffs och Frih. Hermelins yttranden och ur alla deras, som både vid detta och föregående tillfällen yttrat sig på enahanda sätt. Jag ville säga att det synes vara en aristokratiens arfsynd alt neka rättvisan af att i orättvisans ställe insätta rättvisan, så framt orättvisan länder till förmån för någon som icke vill från denna förmån afstå. Ett dylikt föreställningssätt, mine Hrr! har emellertid det väsendlliga felet att upphäfva sjelfva begreppet om stat, emedan statens väsende just är den politiska och borgerliga frihetens och jemnlikhetens ständiga och oafbrulna utveckling. Jag uther mig att få tala med exempel. Om t. ex. i en tid af allmän osäkerhet, det funnits korporationer, nog mäktiga att gifva sina medlemmar säkerhet till lif och egendom, och om inträde i dessa korporationer hade måst köpas med kontant betalning eller arbets - 70 Den 30 November f. m. prestationer tilt förut varande medlemmar deraf, sa skulle efter llr von Hartmansdorff» mening staten vara oberättigad alt lill alla siua medborgare utsträcka denna säkerhet, derest de icke till de förut allena skyddade betalade livad dessa för en sådan förmån utlagt. Denna slutföljd torde blifva något svår för Hr von Hartmansdorff att vederlägga! Nuvar. säteriägare, säger han, hafva vid förvärfvande af jorden godtgjordt medarfvingar, säljare o. s. v. för jordens frihet från grundskatt; det är, efter hvad tillräckligen är bekant för den som i ämnet äger någon verklig kunskap, ifrån skatt, som listen eller våldet ålagt jorden, när frågan sträcker sig lill ett dess everdeliga bibehållande. För att en gång för alla få uttala mina tankar i detta ämne, så beder jag att få förklara, att jag aldrig ifrågasatt alt betaga säteriägare deras friheter; jag bar endast en gång lössläppt den önskan, alt alla ägare af svensk jord malte komma i åtnjutande af samma frihet, utan att behöfva lösa sig ifrån inskränkningarne deruti.
Med en silfverfond af 6|- millioner i silfver, motsvarande, å 128 sk:r, utöfver 17,600,000 r:dr i b:cosedlar; med en af staten garanterad grundfond af utöfver 4 millioner och en fond af 3 till 4°o,ooo r:dr årligen för sin förstärkning; med ett på en sä utomordentligt vidsträckt rymd spridd sedelmassa af icke fullt 3o millioner, och slutligen med ett i grundlagen faststäldt monopolium att ensam utgifva sedlar, som för mynt i Riket erkännas, kan Sveriges Bank i närvar, ögonblick anses såsom en bland verldens mest solida Banker och således, efter min orubbliga öfvertygelse, utan några slags närbelägna eller aflägsna vådor för utvexlingens bestånd öppna sina hvalf, allrahelst om hon till opinionens lugnande berättigas att å utländsk ort bereda sig ett något betydligt creditiv i silfver, hvilket, derest man icke envisas i den, uti min tanka, så fåvitska ideen att vilja tvinga Banken att onödigtvis hålla en alltför stor cassa, Banken dock sannolikt icke i annan händelse, än den olyckliga och lyckligtvis icke troliga af ett krig på utrikes botten, kan komma att behöfva begagna, åtminstone ej för melan högst korta tider. Af dessa skäl delar jag Utsk:s åsigt, att det är både öfverflödigt och otjenligt att, före utvexlingen, med en betydlig uppoffring för Banken söka vinna den af sista Ständer stadgade proportionen af 5 till 8 emellan silfverfond och sedelstock; och tror jag, att en dylik åtgärd endast i närvar, ögonblick, då vår handel ej torde 336 D c u 7 Maj. hafva några öfverskott att disponera, skulle leda derhän, att samma silfver, som Banken köpte för i44 eller 146 sk., finge några veckor derefter utlemnas mot 128 sk., och hvilket således endast erhölles till låns. Hvad sjelfva utvexlingsdagen angår, fäster jag visserligen föga vigt deruppå, om den heter d. 1 Juli eller något annat. För Bankens räkenskapers skull torde den dock böra bestämmas till början af något qvartal.
Han bar nemi. ingalunda sagt, att de som hafva små jordlotter hafva visat sig äga mesta motståndskraft vid tillfälle af revolutioner, utan att de hafva en större motståndskraft än de som ingenting äga. Han bar vidare sagt, att det ligger i franska arbetarens natur att spara, och i svenskens att låta det gå som det kommer. Enl. de nyaste upsatser jag läst om den franske arbetarens nuv:de ställning, så befinnes han visserligen spara, men han depenserar det besparade på en viss komfort, en viss elegans, hvarom den svenske arbetaren icke har ringaste begrepp. Svensken åter är tarflig och härdad, och hans enda slöseri är på bränvin. Jag tror derföre, att det skäl som blifvit hämtadt från olikheter mellan dessa båda folk bör förfalla. Vidare har den värde talaren sagt, att vid ett nyligen i Tyskland hållet landtbruksmöte har man från Preussen, Ungern och Polen yttrat, att de lagar som gynna en fri jordafsöndring äro otjenliga. Det tror jag ganska väl, emedan jag vet att större egendomar der äro bundna; ty i Ungern, Polen och Preussen bestå egondomarne till större delen i majorater. Det nämndes äfven Frankrike; i det afseendet får jag påminna om ett yttrande, hvilket väl förtjenar något afseende, då det blifvit fäldt af Frankrikes representant på mötet i Brtissel, Gr. Walewsky, hvilket yttrande på det bestämdaste sätt förordade jordafsöndringen i Frankrike. Hvad åter angår äktenskapen, så har jag icke sagt att jordafsöndringen i allmänhet befordrade äktenskapen, utan att den icke befordrade för tidiga äktenskap, såsom i England, der t. ex. fabriksarbetaren gifter sig innan han upnått 20 år; då arbetaren deremot der jordafsöndringen är fri, dröjer alt gifta sig tills han upnått 40 år. Jag förnyar min anhållan om bifall till denna punkt af Betänk. Frih. Alströmer, Jonas: Ehuru jag icke kan vara full komligt nöjd med Betänk., då jag sjelf föreslagit en större utsträckning af hemmansklyfningen, så skulle jag likväl vilja bifalla hvad Utsk. föreslagit, emedan vi f. n. troligen icke kunna komma längre.
Exc. tillkännagifva, det han ifrån K. M:s Ofverste-Kammarherre erhållit meddelande, att, i ans:de till det inskränkta utrymmet i den lokal, der akten komme att försiggå, R. o. Ad:s deputation skulle utgöras af Landtm, och den främste vid Riksdagen närvide ledamoten jemte 4 andra medlemmar af Ståndet; och hemställde H. Exc., huruledes R. o. Ad. ville utse de 4 deputerade, och att, derest sådant skulle ske genom val, detta val finge ega rum i början af det till e. m. utsätta plenum. Gr. Lagerbjelke: Jag vågar hemställa, om det icke vore lämpligt, att vid detta tillfälle, såsom vid åtskilliga föreg:de varit fallet, det öfverlemnades åt H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, att utse de deputerade, hvilka böra på R. o. Ad:s vägnar öfvervara den ifrågav:de högtidligheten. Den 17 December. 377 Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå gjord framställning, sitt bifall. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:ts d. 14 dennes bordlagde mern. N:o 5, med återlemnande af K. M:s utaf BorgareSt:t till Utsk:t remitterade nåd. Propos, ang:de grunderne för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:ts d. 14 dennes bordlagde mern. N:o G, ang:de Riksdagskostnadernes bestridande. Sedan H. Exc. Hr Gr.-n o. Landtm, tillkännagifvit, att det mål, som nu enl. föredragningslistan borde förekomma, var af den beskaffenhet, att detsamma ej lämpligen kunde af H. Exc. föredragas, samt öfverlemnat klubban åt den främste uärv:de ledamoten. Gr. Lewenhaupt, Erik August, och afträdt, föredrogs StatsUtsk:t.s d. 14 dennes bordlagde meni.
Grundlagarnes helgd, Lagars, Författningars och Instructioners efterlefnad af Domare, Embetsoch tjenstemän, den all - 634 Riksdagen 1812. manna Lagskipningen, Rikets Oeconomi, så i det allmänna, som i hvarje landsort särskildt, samt ändteligen förslag till förbättrade Författningar, der sådane kunde tarfvas, och sluteligen en allmän uppsigt öfver vissa delar af den verkställande magtens skyldigheter, voro de ämnen, som skulle under Ständernes frånvaro sysselsätta deras Justitise-Ombudsman, för hvilket förtroende han vid hvarje Riksdag borde till Riksens Ständer inkomma med en allmän redogörelse, samt deruti utreda Lagskipningens tillstånd i Riket, anmärka brister i Lagar m. m., som dess Instruction i 14 § stadgar; hvarutom han vid hvarje års utgång skulle meddela allmänheten ett tryckt utlåtande i desse ärender. Rikets urgamla på dess stat uppförde Justitioe-Cancellers-Embete, hvars skyldigheter och förbindelser sålunda till en stor del öfverlemnades till Justitise-Ombudsmans-Embetet, nedsattes följakteligen till en verkställare blott af Regeringens befallningar, men bibehöll dock sin förra Instruction, deruti hans Embetes åligganden i det närmaste finnas de samma, som Justitim-Ombudsmannens, hvarföre äfven gränsen emellan dessa båda Embetens verkningskrets ännu icke blifvit så noga afgjord, att icke tvetydighet i många afseenden inträffar; åtminstone äro många rättsökande parter villrådige, till hvilken af dessa tvänne allmänna åtalare de böra vända sig vid klagomål öfver Domstolars behandlingssätt uti Rättegångsärender, då onödigt dröjsmål, chicaner eller onödig kostnad och skada blifvit en följd af någon Domstols mindre lagliga åtgärd. Under de sedan 1809 års Riksdag förflutne 3 år har erfarenheten, menniskans vanliga lärmästare, i många afseenden ådagalagt de lyckligaste följder af Ständernes då beslutade Grundlagar. Styrdt efter deras föreskrift, har Sverige redan upphöjt sig ifrån den afgrund, hvaruti det var störtadt, till ett eget sjelfbestånd.
Sonja hade först ämnat att publicera sina minnen i direkt form såsom ett stycke själfbiografi, hvilket hon också sedan gjort på ryska. Men strax vi hörde det första kapitlet, afrådde vi henne därifrån. Vi trodde att det i vårt lilla samhälle skulle kunna väcka anstöt, om en ännu ung författarinna satte sig ned att så där enkelt och oförblommeradt berätta för hela allmänheten om sitt intimaste familjelif. Flera kapitel voro redan öfversatta och det hela skrifvet på ryska, när den ändringen företogs att utbyta jag mot Tanja. Eljes hade vi föga eller intet att anmärka, kunde endast uttrycka vår beundran öfver att finna henne med ett slag framträda som så fulländad konstnär. Medan våra båda böcker voro under tryckning begynte vi ännu ett nytt arbete gemensamt. Sonja hade vid sitt sista besök i Ryssland funnit i sin systers gömmor manuskriptet till ett drama, som denna hade skrifvit flera år förut, och som hade väckt det lifligaste erkännande hos några fint bildade litterära kritici i Ryssland. Men det var ej färdigt för teatern. Det innehöll många verkligt genialiska scener, alldeles ypperliga karaktersteckningar och en egendomligt djup, trist stämning samt hade en så stark rysk lokalfärg, att jag genast, då Sonja läste det för mig i fri öfversättning, var af den mening, att det lönade mödan omarbeta det för att framställa det på den svenska scenen. Sonja hade, i synnerhet efter systerns död, en liflig önskan att bringa fram ett arbete af henne. Hon fann det så smärtsamt att tänka på huru dessa rika anlag blifvit hämmade i sin utveckling och fann ett slags tröst i tanken att kunna skapa en ryktbarhet för henne åtminstone efter hennes död. Vi satte oss således till verket, genomdiskuterade först scen för scen, akt för akt hela pjesen och kommo öfverens om hvad som borde ändras. Sonja gjorde så utkastet till omarbetning på ryska, skref ensam nästan en hel akt – hennes första försök att själf skrifva dramatisk dialog – och dikterade sedan allt för mig på sin brutna svenska, hvilken jag så under själfva nedskrifningen omarbetade. Men det tycktes som om ingen form af samarbete mellan oss skulle ha lycka med sig. Vi läste upp det nya dramat – som efter mycket sökande fick den något tunga titeln:
En annan värd talare, Herr Munck af Rosenschöld, har börjat med att säga, det jag 1815 hyst andra åsigter än nu, och att jag då påstod, att Bankens reela fond, samt dess förhållande till sedelmassan, var grunden för sedlarnes värde; och han menar Den 3 Mars f. m. 117 att jag ej borde förtjena stort förtroende för mina åsigter, emedan jag sedan 1815 förändrat dem. Han berömmer sig deremot af alt vidhålla samma ideer han förut yttrat. Till svar derpå vill jag blott förklara, att mitt förnuft icke är medfödt, utan dagligen framskrider i utveckling. Jag räknar mig sålunda snarare till beröm, att ej nu stå på samma punkt som 18t5, och jag öfverlemnar åt den värde talaren, alt genom citationer af sina fordna yttranden ådagalägga oföränderligheten af sina opinioner. Redan 1818 hade jag förändrat min mening så, att jag trodde sedelvärdet bero på sedelstockens förhållande till varumängden i landet; men sedan har jag funnit, att äfven detta uttryck ej är nog allmänt; utan att sedelvärdet äfven beror på folkmängdens storlek , på handelns liflighet o. s. v., med ett ord, på landets behof af bytesmedel, och sedelstockens förhållande till detsamma, som bestämmer sedelinyntets värde, då ingen vexling i Banken äger rum. Om detta behof vore t. ex. 12 millioner silfvervärde, så skall sedelstocken, ehuru stor han än gjordes, icke kunna motsvara ett högre värde i silfver. Samme talare har anfört några historiska fada till bevis emot mina påståenden. Men händelsevis tjena de tvärtom lill styrka för min mening. Han har påmint, huru 1812 kursen var fördelaktig, och att den sedan steg. Men jag hemstäl - 128 Den 3 Mars f. m. i ler till hvar och en, om ej den lifliga handeln år 1812, medförde ett större behof af bytesmedel, och således, lill följd af min princip, nödvändigt måste hålla sedelmyntet i ett motsvarande högre värde? I stället för att vederlägga mig, har det anförda exemplet blott bekräftat mitt påstående.
Vidare föreslår Hr Gunther i samma 1 §, att det skall åligga köparen att ”offentliggöra ett sådant köp medelst en kort underrättelse derom, upptagande endast säljarens och köparens namn och yrken, dagen dä köpafhandlingen blifvit upprättad, samt köpesummans belopp, hvilken underrättelse bör, icke allenast å första Söndagen efter köpafhandlingens upprättande uppläsas frän predikstolen i kyrkan, uti den församling, der säljaren har sitt hemvist, utan äfven tre gånger införas i allmänna tidningarne, sisla gången tre månader efter köpet. ” Jag biträder den meningen, alt ändamålsenligast lemnäs offentlighet åt en sådan afhandling, derigenom att den uppläses ifrån predikstolen, på det närmast boende allmänheten må få vela att en sådan handel skett, och således den, som lemnat bort sina lösören, gå förlustig den credit, som desammas bibehållande kunnat medföra; men jag kan ej instämma deruti, alt underrättelsen skal! offentliggöras i allm. tidningarne, ty jag tror, att de fleste säljare och köpare af lösegendom hafva så litet reda på hvad som säges och står alt läsa i Postoch Inrikes-tidningen, att de å ena sidan föga bry sig om den skam, som kan anses vidla - Den 19 Felimar!. 345 låda ett sådant offentliggörande af deras enskilda angelägenheter, eller å andra sidan taga kännedom om hvad i denna tidning meddelas; hvaremot ändamålet med publiciteten i detta fall bäst torde uppnås, om kungörelsen skedde i tidningen för den provins, der köpslutet skett. Hr Stråle har anmärkt, att offentligheten i lidningarne skulle påskynda säljarens undergång, eller snarare komma honom att göra concurs. Jag får förklara, att om denne säljare står på så dålig fot, att blotta kungörelsen om försäljningen af hans lösegendom medför en så stark verkan på hans ekonomiska ställning, då är det ock bäst att concursen ju förr desto hellre uppgöres, ty dividenden mellan fordringsägarne blir då större, än om han får tid på sig att ytterligare förskingra sina tillgångar, eller öka sina skulder.