Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, måtte afskilja denna anmärkning frun de öfriga, på det vi ej må göra ett brott emot grundlagen. Gr. Cronhjelm, Otto A11 g.: Jag hade önskat att icke vidare under denna discussion uppträda; men då nuen vigtig formfråga uppstått, liar jag ansett mig böra åter begära ordet. Om Hr Gr. o. Landtm, funnit Hr Dalman under sitt yttrande hafva framställt en anmärkning mot Konungens rådgifvare, ar jag öfvertygad , att Hr Gr. o. Landtm, säkerligen ej skulle underlåtit att afklippa en sådan anmärkning och hänvisa talaren till 29 §. Reg.F. Jag har hört Hr Dalmans yttrande, och jag erkänner, att jag ej kunnat uppfatta det såsom någon anmärkntsanledning, och så har säkerligen Hr Gr. o. Landtm, äfven uppfattat det, enär framställningen fått ske. På det att icke den stora inconseqvens må visa sig i R. o. Ad:s förhandlingar, att en anmärkn:sanledning skulle emot Reg.F:s 29 §, utan klander af Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndets ledamöter, få uppläsas och sedermera besvaras och discuteras, men slutligen borttagas från en återremiss; på det att sådant ej här må kunna passera, får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ej täcktes lyssna till den anmärkning, Frih. Ehrenborgh gjort, utan behagade låta discussionen, sådan den här förefallit, åtfölja återremissen, i fall R. o. Ad. beslutar, att återremiss skall ske. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ej ansett Hr Dalmans ifrågavar. anförande såsom en anmärknlsanledning, ulan endast som ett yttrande under discussionens lopp, och att vid sådant förhållande det ej kunde hindras, att ju detsamma finge åtfölja till Ulsk., i fall R. o. Ad. beslöt återremiss af Constit.Utkts nu föredragna memorial.
Under benämning täende Magasinet' synes’ som nyssberördt är, alla de Spannmåls upplag lämpeligen böra hänföra?, hvilka anskaffas endast och allenast för en Orts behof så-till Brödföda som utsäde, Utom de Magazin sorn för dessa behof af Magazins-Inrättningen redan aiges och hvarmed någon rubbning i den hittills etablerade ordningen ej lärer böra äga rum, synes enär fråga väckes om så beskaffade Föråder vidare anläggande, den Allmänna grund bör® följas, att den Orts innebyggare för hvilkens behof ett sådant upplag anses nödigt, må äfven, så vida de af en slik förmån vilja sig begagna, sjelf ve på egen bekostnad uppföra och’ ■Underhålla Magazinshusen , samt nödige Inventarier anskaffa, eller med ett ord, att MagazinsInrätiningen i och för dylika upplag ej fåy vidkännas andra kostnader, äu dem sorn blifva, en följd af Spannmåls Fagres anskaffande och; tillhandahållande. Den kostnad enskifte Personer härföre finge vidkännas hlefve obetydeli^ *548 Förslag till Allmänna Magazlns och skulle efter Stats-Utskottets tanka, vida of-, vervägas af den enskilta fördel dem tillskyndades derigenom att se sig betryggade för hungersnöd , och att i behofvets stund kunna till modererade priser undfå Spannmål, och då denna enskilta fördel den allmänna och hufvudsakeliga är så nära förenad, nemligen: att Magazins. Inrättningens Fonder må till dess afsedda ändamål kunna användas och Inrättningen dymedelst uppfylla dess bestämmelse , anser Stats Utskottet sig så mycket mindre kunna underlåta att framställa detta Förslag, sinn derest af Magazins-Inrätningens Penninge tillgångar medel skulle tagas till uppbyggande af de så kallade stående Magazin, hvarom redan ansökningar dels hos Kongl. Maj:t dels hos Riksets Höglqfl. Ständer dels ock hos Allmänna Magazins
Den, font fåDant Srebitio erhållit, för f>ela Det bemtljaDe SreDittreté belopp f>afwa till danfelt afiemnat fullgoD ed) af £3anco»@tpre!feti antagen fäberget; att förila folium af Den löpanDe räfntngen ert)ålleé utan folie» afgift, men för l)marje af De öfriga erläggeö £må 9l:Dr Q3attco; att för De å dreDitioet Dragna finnmor beräfttaö SSanfen fem procent till goDo, tillö betalning (ler; att uTaéfigneringar o<$ afbetalttingar få, i mott af bef>of od) lä» genhet, merfflällaö å tal af jemna IjunDra £K:Dr; att alla å CreDittren Dragna Slfignationer (fola meD görligafle för(la Q3anfen ariferaé, famt Deraö belopp inberäfnaö uti Q3attco» @eDel|locfen, få fnart fåDan arté anfontmit; famt t öfrigt b) för åpppotljeff örentngar: att, om fommanDe Dvifetö @tänDer (fulle be(Iuta uppfföranDet af De £a(ja»£reDitm, forn åt åpppotfjef föreningar bemiljaö, Det åligger Den Jpppotfyeff nrättning, font €reDitm erhållit, att, fep månaDer ef» ter erhållen Det af fKifetö @tätiDcrö berörDe be(Iut, f)afma fin (fulD till danfelt inbetalt; att 23anco»0tprelfen, i f)änDetfe
På herregårdarne finnas väl större och bättre kreatur än de hos allmogen, och flere possessionater hafva varit måne om både att förskaffa sig en god boskap samt att föda och hålla den väl; men eljest söker man "äfven här, eller vid herregårdarne, att hafva högsta möjliga antalet af kreatur, och måste alltså ofta mer hushålla med fodertillgången än för dem kan vara nyttigt. Den allmännaste hornboskapen består sannolikt af flere blandade racer; men en bestämd finnes i de norra skogstrakterne, hvilken race är kullig eller utan horn med små välbildade kroppar. Korna af denna race mjölka val i förhållande till den föda, som dem bestås. 12 Till hornboskapens föt bättrande bar för några år sedan en förening bildat sig, hvars forsta afsigt var att i provinsen inrätta ett stam-holländeri; men denna plan frångicks snart, i anseende till de stora svårigheter dervid mötte, och föreningen inskränkte s;g till att till orten förskaffa några tjurar af korthornsraee, hvilka till possessionater utlemnades. Någon följd af denna åtgärd har ännu icke kunnat visa sig. Sviukreaturen underhållas bättre än hornboskapen, och goda racer al dessa djur hafva åtskillige gånger från England till provinsen inkommit. Få rafvel 11 är åter icke i godt skick. De allmännaste fåren äro små och missbildade samt gifva ringa ull. Den genom Hushållnings-Sällskapets föisorg för längre tid sedan lill Länet in förska fia de Norr sk-Spanska race, hvilken troligtvis ursprungligen varit Inlantado, är för det mästa bortblandad och dess goda egenskaper torde svårligen någonstädes mera här i orten igenfinnas. Hästarne inom provinsen, hvilka troligen hafva samma ursprung som den berömda Norrska hästracen, äro icke stora, men starka och ihärdiga och födas väl, för att kunna begagnas till de tunga körslor, hvarmed bonden nästan ständigt, då hans arbete icke behöfves vid jordbruket, är sysselsatt för brukens och bergverkens räkning. Någon förödande boskapssjuka har under det sista qvinqvennium icke varit i Länet gångbar.
”Det tviflar jag på, men den ene sade så här”... Doktorinnan sänkte sin röst: ’Aldrig, aldrig hertigen af Gloucester till tronföljare – ingen engelsman’ ... ’Nej’, svarade den andre officeren (jag tror säkert att det var ett par officerare), ’tusen gånger hellre då Kristian August! Det kunde förena många intressen’.” ”Nog, nog, mer än nog!” utbrast i en häftig, men sakta hviskning öfverstlöjtnanten. ”Dessa vildhjernor till pojkar, som icke ha stort annat att göra än att sätta ihop de befängdaste gasconnader, de borde straffas som högförrädare, hvad de i sjelfva verket också äro ... Nå, min fru” – öfverstlöjtnanten försökte att åt den våglika rösten gifva något insinuerande – ”nog kände ni dessa herrars namn?” ”Kors, hvem tar ni mig för – kanske till och med för en angifvarinna? Misstag! Jag har omtalat just jemt hvad jag ville omtala, på det att ni, min herr öfverstlöjtnant, måtte begripa att det icke är i doktor Marins hus som man fronderar. Kanske var det också derföre att jag fann det vara intressant att få se hvad verkan min lilla historia skulle göra på er sjelf ... Och nu tror jag då bestämdt att vi ha uppgjort vår räkning.” ”Ja, så framt jag är den ende som har äran att vara er förtrogne. I annat fall torde er man riskera att förlora tjensten.” ”Åh, min käre herr öfverstlöjtnant, nu sköt ni då verkligen förbi målet! Ni erkänner säkert inom er att för en så klyftig herre var ett dylikt yttrande en riktig faute ... Min man förlora tjensten – jag undrar just om ni har något öfverflöd på examinerade, framför allt skickliga läkare. Minsann skulle ert ömkliga sjukhus stå sig slätt utom honom ... Således inga skrämskott!
Domstolj upptagas och pröfvas. R. St. få alltså nu hos E. K. M. i underdånighet föreslå: det må ofvan åberopade §§. i merberörde AnsvarighetsLagar gifvas följande lydelse, nemligen : §• 9- uti AnsvarighetsLagen För Rt St:s Fullmågtige i Banken, och §• io. uti AnsvarighetsLagen för R_ St:s Fullmågtige i RiksgåldsContoiret: Förbrjter Fullmägtig sig i något af förutnämnde fallj emellan Revisionerna j eller dd R. St. ej äro tillstädéSj anmäles och beifras sådant af R. St:s Justitice-Ombudsman; och afhålle sig tilltalad Fullmägtig från utöfningen af sin befattning, intill dess hän blifvit genom laga kraftvunnen Dom frikänd; och §• 5. af AnsvarighetsLagen FÖr DiscontDirecteurerne i Götheborg och Malmö: Upptäckes af Fullmågtige i Banken eller af Revisorerne sådant underlåtande, öfverskridande eller afvikande från Reglementet och Exp. TJtslc. Förslag till und. Skrifa. iV;o 325- 59 öfriga föreskrifter, hvarå åtal följa bör, anmäle de det genast hos R. St:s Justitiee-Ombudsman, hvilken åligger att ställa den eller dem af Directeurerne, om hvilken eller hvilka en sådan anmälan skett, under tilltal inför Svea Hof Rätt, och afhålle sig denne eller desse af Dir ecteur erne från utöfningen af Directeursbefattningen , från det anmärkningen af Banco Fullmågtige eller Revisorerne skett, intill dess den tilltalade blifvit genom laga kraftvunnen Dom frikänd. §. 3. uti AnsvarighetsLagen för BancoFullmågtige: Beträdes Fullmägtig, att af försummelse eller egennytta hafva underlåtit, öfverskrida eller af vikit från de föreskrifter, sorn BancoUtskottet eller Revisorer, x enligt 72 RegeringsFormen och yo <$\
De 3 åren 1855 — 57, hvarom här är fråga, hafva lemnat det resultat, att nettovinsten var 1855 72,000 rdr, 1856 64,000 rdr och 1 857 66,000 rdr, summa 202,000 rdr, eller i medeltal nettovinst 68,000 rdr, och på ett aktiekapital af 240,000 rdr utgör detta en nettovinst af 28 proc. om året.. Man klagar ofta öfver att räntan är hög här i landet, men synes mig detta vara lätt förklarligt, ty det torde vara temligen naturligt, att mangen, så länge han kan använda sina pengar i aktier med sådan utdelning, som den nyss anförda, just icke är hågad att låna ut dem mot 5 eller 6 proc. Med detta vill jag likväl för ingen del hafva yttrat någon den ringaste känsla af missundsamhet emot de industrigrenar, som gifvit sina idkare riklig inkomst. Tvärtom, framgången gläder mig af hjertat, men jag vill visa att det icke varit ulan ledning af praktiska förhållanden och upgifter, som jag kommit till den öfvertygelse, att skyddstullarne f. n. äro tillräckligt stora hos oss och att icke skäl finnes att nu återgå till ett system, som just f. ti. håller på att öfvergifvas äfven der det hittills blifvit mest hårdnackadt försvaradt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Jag reserverar mig mot beslutet om nedsättning i tullafgift å karduanspergamentssamt färgade eller tryckta skinn. 84 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o l‘,\. Äfven mot nedsätlningen i tull å hängslen måste jag reservera mig. Denna vara tillverkas i landet af fattiga fruntimmer, dem det är synd att missunna den ringa vinst, hvilken möjligen derigenom kan tillfalla dem. Slutligen reserverar jag mig mot förslaget att borttaga lindringen i tall å varor, som med svenska fartyg införas från transatlantiska hamnar. Denna lindring skall elter utskottets förslag försvinna på tre år, med en tredjedel om året. Dess fortfarande torde emedlertid vara nyttigt jus i närvarande ögonblick, då de politiska och sociala förvecklingarna inom Europa göra det ganska troligt, att Sveriges afsättning på nära håll försvåras; och det vore sålunda önskligt alt någonting funnes, som lockade svenska fartyg till mera aflägse orter, der nya déboucbéer kunde tillskapas för svenska produkter. Fördelen af alt gå dit måste slutligen väcka en omtanka att äfven hafva något alt föra dit. Utom ofvanstående mina med utskottets majoritet olika meningar, har jag i flera andra fall äfven tillhört minoriteten, synnerligast å tullar, som hafva afseende å skydd för bandtverkerierna. Att bär upptaga alla dessa, vore öfver tillbörliga gränsen för en reservation, utan inskränker jag mig endast all för bandtverkerierna i allmänhet fordra det skydd, sorn de nu ega, synnerligast som utskottet afslagit just de kontroller, som kunde göra tullsifTran till en sanning och således öfvertyga den svenska näringsidkaren att tid vore inne, att ingå på ett mera liberalt tullsystem, så vida detta vore för landet behöfligt och nyttigt». Af herr Bergvall. »Emot det af höglofl. utskottets majoritet, i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition, afgifna utlåtande och förslag till tulltaxa får jag hä rrnedelst i korthet aflemna min skiljaktiga mening».
Kammar-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäkt igste, A llernadigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåtar: S. k. MUNTHE. J. FALKMAN. RUDOLF CEDERSCHIÖLD. CARL AUG. FEHR. Referent. T. M. BONNEDAL. REINHOLD CHARPENTIER F. TH. BILLBERGH. C. ./. Hassell. Stockholm den 25 November 1864. Öfverdirektörens för Myntoch Rontroll-verken underdåniga utlåtande, i anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer år 1864 anfört med afseende å dessa verk. Storm äktigste, Allernådigste Konung! Vid Mynt-verkets räkenskaper för år 1862 hafva Rikets Ständers Revisorer icke funnit något annat att anmärka, än att 3:ne verifikationer under N*.is 294, 365 och 383 — 276 — å tillsammans 490 R:dr 52 öre icke blifvit af mig attesterade. Dessa verifikationer utgöra räkningar, N:o 294 af Mynt-verkets vaktmästare öfver en mängd små, af honom bestridda utgifter, såsom för inköp af qvastar och viskor, för verkställd tvättning af säckar, handdukar m. m., för rengöring af rummen i mynthuset, för prenumeration å tidningar för kommande året o. s. v., allt under de sista tre månaderna af året, och uppgående till 81 R;dr 87 öre; N:o 365 af Myntgravören, Fru Lea Ahlborn, för gravörsarbete å myntstampar från Maj månad till slutet af året, uppgående till 40! R:dr 75 öre; och N:o 383 räkning af Mynt-verkets verkmästare öfver några småsaker, inköpta för verkets behof, utgörande en summa af 6 R:dr 90 öre.
Det gifves dertill i vårt samhällslif, så i vårt enskilda som offentliga, mången oundviklig, mången loflig, mången till och med öm och vacker, anledning; utan att man genom dess åtlydnad hörer, i egentlig mening, under Vitterhetens domstol. – Det, som, långt ifrån att tänka på Snillets täfling och ära, skrifves endast för vänners nöje, eller endast för en mindre krets, i anledning af någonting gladt, högtidligt eller rörande, hvilket för denna krets har betydelse, eller hvarmed den sympathiserar, – det är icke, i egentlig mening, Vitterhetsalster; icke ens derigenom, att det tryckes; ty klart bör vara, att, om det ej är sådant i sig sjelft eller i kraft af sin egen natur, det icke blifver sådant genom trycksvärtan. Denna anlites, i dylika fall, vanligen blott af inga andra skäl, än att man har färre renskrifvare, än vänner som önska att läsa och äga ens tal eller vers; eller ock, att tryckningen hör till fullständigheten af tillfällets ceremoni o. s. v. – Hvarvid äfven bör besinnas, att vissa grader af alla de sköna konsterna redan hafva nedstigit, från mästarne, till hvar och en, som njutit en uppfostran. Tala något artigt, skrifva något täckt, göra en liten nätt vers, är nu allmänt. Och att genom en kritisk förfärlighet, såsom en vitter buse, skrämma godt och älskvärdt folk från den lyckliga friheten att äga och njuta dessa små behag, är ett litet tyranni, ej mindre otidigt, skamlöst och dumt, än det påbud skulle vara, att numera ingen finge dansa, som icke vore dansmästare, ingen göra en uppvaktning, som icke vore hofjunkare, ingen nämna Gud, som icke vore Biskop. Den lättaste lilla mamsell begriper, att man kan slå på sitt clavér och teckna sin syblomma – just som man behagar, utan att med det ena förtörna Gluck, eller med det andra förtörna Raphael.
Härefter fortsattes läsningen af Rikets Ständers Revisorers ofvannämnde Berättelse, angående BancoVerkets tillstånd, men läsningen afhröts efter någon stund af en Deputation från det Hedervärda BondeSlåndet, anförd af Riksdagsmannen Nils Månsson i Skumparp från Malmöhus Län, hvilken yttrade: Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk, samt Herrar Ledamöter af Högloflige Ridderskapet och Adeln! "Vid början af det Riksmöte, som åter församlar Svenska folkets Ombud, skyndar 3 2 Den 12 November f. m. BondeStåndet, att, genom oss sine Deputerade, till Högloft. Ridderskapet och Adeln framföra sin vördsamma hälsning. Den frambäres med den fullkomligaste tillförsigt att mötas af välviljan och förtroendet, ty de, som kommit med redliga afsigtcr, hafva alltid hos Högloft. Ridderskapet och Adeln varit välkomne. Förr, då Fäderneslandet var i fara för utländskt våld, då envåldsbegäret, vidskeppelsen och egennytlan rigtade sina för-sök mot Fosterländsk frihet, var det alltid Sveriges Ridderskap och Adel, som, i förening med en kraftfull och frisinnad Allmoge, visste att, ofta med vapnens segrar, alltid med ära och mannamod afvärja våldet, samt försvara och bevara den lagbundna friheten. Nu hafva stormarne tystnat — den samhällsordning, som alt mera stadgat sig, hotas ej mer af yttre eller inre inkräktare; men hoppet, att denna samhällsordning skall än mer utveckla sin kraft, att Fäderneslandet skall än mer tilltaga i enskild och allmän trefnad och välmåga, måste stödjas på öfvertygelsen om fortfarande af samma ridderliga anda, samma dygder, som i fordna tider utmärkte Sveriges Adel. Och det är i denna öfvertygelse BondeStåndet får försäkra Högloft. Ridderskapet och Adeln om BondeStåndets oinskränkta förtroende för Ridderskapet och Adeln, att medverka till allt, sorn främjar Fosterlandets val, det gemen - Den \i. November f. ju.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande. * Ropades äfven Ja och Nej. Herr von HartmansdorffAugust: För dem, som anse Utlåtandet godt, bör det yara tillfredsställande, att 3 Stånd bifallit det - Den a3 Octo ber e. m. 3o5 detsamma. Jag kan ej hålla det för sådant, och vill icke antaga annat än handlingar, såsom bevis på äganderätt lill jordegendom. Hvar och en, som haft åtkomsthandlingar att granska, vet, det man i de flesta vanligen finner några brister. När så förhåller sig, oaktadt äganderätten ej får styrkas utan med handlingar, huru mycket större skola icke dessa brister blifva hädanefter, om frihet från handlingars företeende tillåtes. Jag anser Ridderskapet och Adeln följagteligen böra afslå ifrågavarande Utlåtande. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad proposition, blef LagUlskotlels Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit. Å nyo föredrogs LagUtskottets den 2 sistlidne September under N:o c)5 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte motioner, om ändringar i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813 emot fylleri och dryckenskap. Herr Ribbing, Arvid: Utskottet har bibehållit de straffbestämmelser, som förut ägde rum för fylleri. Egenteliga förändringen är, alt Utskottet öfverflyltat från execuliva magten till domaremagten behand46 II. 20 3o6 Den a3 Octo ber e. m. lingen af dessa mål. Erfarenlieten liar visat, huru anklagelser drifvas af Fiscaler snarare såsom näringsfång, än till moralisk förbättring. Jag tror derföre, att ContractsProsten Nordins reservation är väl motiverad; den innehåller, att förbrytelsen icke bör straffas med penningeböter, sorn ofta blott träffa hustru och barn, utan med något annat, såsom varningar först af Presterskapet och derefter af Kyrkorådet.
45 bär kunna förse sig med sä stort belopp af det allmänt gängse sedelmyntetj sorn behof ves till bestridande af de oftare , stundom dagligen för handteringens bedrifvande förefallande mindre utgifter, efiär han derigenom icke skall nödgas belasta sig med något betydligt förlagscapital, och han alltid, med den lätta utväg Post-Inrättningen lemnar, kan snart till stället förskaffa det penn inge - belopp, hanför ändamålet efter hand har af nöden: att detta bevises af erfarenheten, då icke uti alla orter, der förutnämnde handteringar drifvas med större omfattning , utan blott i några , medlet af de fleste förefallande utgifters bestridande genom utfärdade invisningar är af idkarne antaget: att om än lnvisnings-utgifvarens vinst genom Invisningarnes användande till betalning af sina skulder icke må sägas egentligen tillskyndas dem på det allmännas bekostnad, den fördel likväl icke är behörig, som de åtnjuta genom det
St:rs underd. skrifvelse d. 2g November 1823 innehåller, trodde Hr Assessorn, som i öfrigt icke lade Fullmägtige något till last för det de verksällt medlens utbetalning, Utskottet hafva bordt å berörde förhållande fästa mera uppmärksamhet, samt uti ofvanstående skrifvelse ang:de R:g:sVerkets förvaltning, derom afgifva en fullständig Berättelse. Hr Grosshandlaren Ekerman, som hufvudsakligen instämt uti Hr Lagerhjelms yttrande, förklarade sig af detta ämne hafva hemtat en förnyad anledning att fästa uppmärksamheten på vigten deraf, att R. St:rs Fullmägtige, för verkställigheten af de dem lcmnade uppdrag, erhålla fullt bestämda föreskrifter. Belänkande, i afseende på ålskillige nti R:g:sContoirets Räkenskaper kalancerade Fordrin - Ibland RiksgäldsContoirets, den i januari innevarande år, balancerade Tillgångar, förekommer: 1:0 under Rubrik: f. dt Konung Gustaf Adotplis enskilda Förmögenhet j R:dr 16,82'i: 1 /[• 2. De, år 1827, församlade R. Stlrs Revisorer hafva, i afseende härå, gifvit Hrr Fullmäktige tillkänna, att sedan Siut-Liquid med f. d. Kongl. Famillen blifvit uppgjord, ofvanberörde Rubrik synes icke böra längre bibehållas; och hvadan Hrr Revisorerne tillstyrkt Hrr Fullmäktige, att, derest de skulle anse sig ej kunna förordna om förändring härutinnan, då serskildt fästa R. H. Sttrs uppmärksamhet på detta ämne* Enär, genom Stats-Utskottets, under den 21 Juli 1815, till Hrr Fullmäktige adåtne Skrifvelse, angnis öfverlemnandet till R:g:sContoiret af f. d.
De 2:no lån, som under 1853 och 1854 års riksdag beviljades för återuppbyggande af de under Mars månad, sistnämnde år nedbrunna delar utaf städerna Örebro och Jönköping, och hvilka lån, utgörande det ena, eller det staden Örebro beviljade, Trehundra sjutiofem tusen R:dr och det andra, eller staden Jönköpings Etthundratusen R:dr, af Riksgälds-kontoret utbetaldes åren 1854 och 1855, skola, från och med innevarande års början och intilldess desamma äro till fullo godtgjorda, återbetalas genom erläggande af Sex procent årligen utaf hvartdera lånets ursprungliga belopp; hvarvid ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning; börande dessa ränteoch kapital-betalningar af nämnde städers Drätsel-kammare vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest de till inbetalning då förfallna beloppen före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkomma, sådan inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd. § 44. Det staden Eksjö under sednast förflutna riksdag beviljade lån å Tvåhundra tusen R:dr, för återuppbyggande af den del utaf nämnde stad, som ödelädes vid den 20 Stats-Utskottets Memorial N:o 183. der i November 1836 inträffade eldsvåda, skall, sedan detta under år 1857 från Riksgälds-kontoret utbekomna lån fått till 1861 års slut utan ränta och kapital-afbetalning innehafvas, återbetalas, på det sätt att, intill dess lånet är till fullo godtgjordt, årligen erläggas för erhållna låne-understöd till uppförande af byggnader utaf sten eller annat icke eldfarlig! ämne Sex procent af sådant låns ursprungliga belopp, deraf ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår, samt öfverskottetutgör kapital-afbetalning, och för lån till uppförande af vanliga trähus