Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot det tillägg, som Hr von Rosen gjort, har jag ingenting att invända, men jag får nämna att vid i5 Ars ålder glömmer man lätt hvad man lärt, och att det är väl örn någonting är beredt, hvarigenom de, som vilja, kunna, dels inhemta de kunskaper som de glömt, dels föröka sitt kunskapsmått. Jag tror det ej vara skäl att hindra en så god sak. Jag omnämnde nyss en församling, der jag uppehållit mig denna sommar, den heter Odensvi, och der har inträffat, att under långa liderymder de fleste af paslorerne under de sednare 70 åren varit utan adjuncter, intill dess de uppnått högre ålder, och likväl har denna slags undervisning blifvit med mycken omsorg och kärlek af dem omfattad. Att en sådan undervisning, då den meddelas på lämplig tid, skall för den, som har håg att lära något, vara förhatlig, derom har jag en alldeles motsatt erfarenhet. Jag har sett äfven i Wisby, att ungdomen samlats före gudstjensten för alt erhålla undervisning, och att a:ue timmar på Söndags e. m. afven dertill användas, och jag har aldrig sett i någon skola större ifver och större noggrannhet råda än der. I denna Söndagsskola hafva de, som ej kunnat hvarken räkna eller skrifva, lärt sig begge delarna. Ungdomen har der lärt sig både historia och geographi, fält lexor med sig hem ifrån den ena Söndagen lill den andra, och icke nog dermed, mången har hunnit långt i linearleekning, hvaraf isynnerhet handtverkare dragit fördel. Af Hr von Hartmansdorff sjelf har jag med mycken tacksamhet emottagit ett exemplar af en undervisningsbok för lineal teckningar, som der blifvit begagnad. dag ser icke hvarför man skall betaga de tillfällen Den 17 Februari e. m. 35? till undervisning, som kunna erbjuda sig; eller burn skall man tro alt en person, vid 16 a 17 år, sorn år i tjenst, skall kunna på andra dagar i veckan skaffa sig någon liten insigt i hvad som hvar och en bör känna? Om tillfälle dertill kan beredas, så må det väl vara församlingarna öppet, och en uppmuntran dertill mätte, långt ifrån att skada, vara tjenlig.
Då ett arbetes utförande öfverlämnäs till stad, menighet, bolag eller enskilde, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt samt af Kongl. Majit i nåder godkändt. Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet, bolag eller enskilde, dels att i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen och under skyldighet att dervid vara underkastade vederbörandes kontroll, påbörja, verkställa och fullborda arbetet inom viss bestämd tid, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels att genom egna tillskott utgöra hvad som utöfver statsbidraget kan erfordras. 6:o För fullgörande af sådant kontrakt, äfvensom för de lyflade statsmedlens återbäring, i fall mot kontraktet brytes, bör ställas sådan säkerhet, som af Kongl. Majit i nåder godkännes. 7:o Af Kongl. Majit eller af Rikets Ständer beviljadt anslag eller lån kan i allmänhet icke utbekommas förr än arbetsföretaget blifvit börjadt, hvarefter utan återbetalningsskyldighel anslagna medel fä successivt och i mån af arbetets fortgång lyftas vid de terminer, som i kontraktet finnas utsatta eller serskildt af Kongl. Majit föreskri frits; börande, såvida icke Kongl. Majit med afseende å serskilda förhållanden, pröfvar skäligt annorlunda förordna, någon del af sådant anslag i Riksgäldskontoret innestå, intilldess arbetet är vederbörligen alsynadt och godkänt. Lånemedel få, sedan behöriga handlingar aflemnals, Ivftas pä en gäng vid den tid, de som åtagit sig arbetets fullgörande sådant åstunda, såvida icke serskild föreskrift angående tiden för lånens utbekommande blifvit meddelad. 8:o Alla statsbidrag, som under denna riksdag blifvit uti ifrågavarande afseenden beviljade, skola från riksgäldskontoret ulbelalas antingen omedelbart eller ock genom Konungens vederbörande Befallningshafvande eller den embetsmyndighet, som fått sig i 236 E&pedilions-Utskottets Förslog till anderd.
Sjöf.fonden åter sjunker till den obetydlighet, som för ett halft århundrade var händelsen, alt de utgifter, som å densamma nu anvisas, hvaribland 45,000 r:dr årligen för Svenska flottans hellof, mäste genom allmän bevillning fyllas.” Lika med Frih. von Kramer, måste jag bestrida nedsättning uf afgifterna till Hand.- o. Sjöf.fonden, sorn 38 Den 4 Januari e. m. nu utgå med 10 proc. af tullen på inkommande varor. Detta drabbar egentligen förbrukarne af utländska varuartiklar. Om det äfven skulle lyckas att, genom tractaten med Maroccanska Regeringen, undvika ulgiflen af 20,000 piaster, så måste man dock alltid vara förvissad derom, att, för att för framtiden gifva kraft åt tractatens fortfarande, en mängd fartyg måste utrustas och underhållas; och hvarifrån taga medel dertill? förmodligen genom att öka allmänna bevillningen; men dertill torde icke R. St. vara benägne. Jag tror, alt en indireet beskattning alltid är mera naturlig och lemnar säkrare garantier emot misstag och orättvisa. Man må ihågkomma förflutna tider, 1760, då Convoycassan, i brist af medel, hade råkat i en skuldsättning af 10 och en half tunnor guld till Staten och 21 tunnor guld till Banken. Dessa summor hafva sedan måst afskrifvas. Lika med tvenne föreg, talare, anhåller jag om afslag af första delen i denna punkt. Hvad åter beträffar de bidrag, som utgå från Norrige, så kan jag icke undertrycka den tanken, att den icke svarar emot den handel, som detta rike har på medelhafvet. Enligt de uppgifter, som jag ur detta betänk, inhemtat, uppgingo under loppet af åren 1S38 lill 1842 Norrska fartyg, gående på Medelhafvet, till 141 stycken, med tillsammans 11,601 läster, hvaremot Svenska fartyg till 251 stycken med 26,304 lästers drägtighet.
En omarbetning af Krigs-Iagarne är jemväl af Kongl. Maj:t i Nåder anbefalld, och det bör ej betviflas, att ju frågan om prygel-straffets afskaffande och införandet af andra, mera ändamålsenliga, straff dervid tages i noggrannt öfvervägande; varande för öfrigt minskning i prygelstraffets begagnande redan beredd genom de i nämnde Circulär meddelade bestämda föreskrifter, att fängelsestraff bör ådömas för mindre förseelser af manskapet, derest icke tilliälle saknas att sådant straff verkställa. Utskotten, som således icke kunna tillstyrka, att prygelstraff för närvarande helt och hållet afskaffas, anse dock, att denna svåra och kränkande straffart icke bör annorlunda än efter Domstols Utslag få tillämpas, och följaktligen icke må kunna af Förman eller Befälhafvare åläggas. Beträffande åter den af Justitias-Oinbudsmannen väckta fråga, dels alt de mildare bestraffningssätt, som ega rum för förbrytelser, begångna af beväringsmanskajiet på Gottland, jemväl må antagas, i afseende på samma manskap i alla öfriga delar af Riket, hvarigenom Herr Cederschiöhls alternativa förslag om prygelstraffels upphörande för beväringsmanskapet äfven skulle vinna framgång, dels ock om tillämpning af 8 §. i oftanämnde Circulär jemväl på Gottlands beväringsmanskap; så instämma Utskotten desto heldre i hvad Juslitiae-Ombudsmamnen yttrat om rättvisan och behofvet af förändrade stadganden i dessa afseenden, som Rikets Ständer, uti den underdåniga skrifvelse af den 3 Juli 181 2, hvarigenom Beväringens inrättande bifölls, uttryckligen anhållit, att Kongl. Maj:t läcktes genom bestämd
Dea, som bifaller, alt, på sätt BankoUtskottet tillstyrkt, lånebeloppet för de af Banko-Utskottet specificerade Våg-effecter må, såsom hittills, förblifva inskränkt lill högst f:delar af pantens försäljningsvärde, efter Mäklare-attest, och af BankoStyrelsen bestämmas en gång om året, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses låneboloppet för ofvannärnnde Våg-effecter höra inskränkas till högst |:delar af pantens försäljningsvärde, efter Mäklare-attest, och af BankoStyrelsen bestämmas tvänne gånger om året. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan half till 3 eftermiddagen; och befunnos efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öf - ])e ri 9. j .V o v e m l> c r i‘. lii. rige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva ulfallit, som följer: Ja — 9. Nej — 33. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således beslutat, att lånebeloppet för ofvannämnde Våg-efFecter borde inskränkas till högst adelar af pantens försäljningsvärde, efter xMäklare-attest, och af BankoStyrelsen bestämmas tvänne gånger om året. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Upplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskoltet in - De» 2Ö No vem ber e. m. 63 komne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 24S. Rörande beviljad t anslag till Pensioner och Gratificationer för Högtsalig H. K. H.
Utskottet anser sig dock böra uttryckligen förklara, att Utskottet, vid understödjandet af det härom framstälda förslaget, måste förutsätta, att de för nyssnämnde ändamål afsätta medlen sådant oagtadt skola under tiden kunna på det sätt, Rikets Ständer pröfva mest lämpligt och ändamålsenligt, hållas allmänna rörelsen tillhanda. Vid bestammandet af sättet för ifrågavarande fonds bildande och oafbrutna tillhandahållande för det afsedda ändamålet, har Utskottet, bland de flere i detta afseende uppgifna och användbara utvägar, företrädesvis fästat sig vid det uti von Zweigbergks motion framställda förslag, att de härtill disponibla medlen skola i Banken på serskild räkning insättas, med rättighet och i vissa fall, derest Rikets Ständer så förordna, äfven skyldighet för Banco-Styrelsen att göra desamma för det allmänna frugtbärande, intilldess fonden kan för sitt egentliga ändamål behöfva anlitas eller, vid en kommandej Riksdag, varder till andra föremål disponerad. Ut - Stats-Utskottets Utlåtande, N:0 oi/J.- 5 skottet har deremot icke kunnat godkänna det jemväl ifrågakomna förslaget att låta de till denna fond anslagna medel fortfarande förvaltas af Riksgälds-Contoret och omedelbart genom detsamma utlånas. Utskottet har nemligen ansett, att emot detta förslag med skäl kunde invändas, att, om Riksgälds-Contoret skulle få sig uppdraget att utlåna ej allenast hvad som dit influtit utaf de till extra Stats-anslagen anvisade tillgångar, utan oek de öfverskolts-medel, som vid innevarande Riksdag icke blifva till dylika utgifter disponerade, sådant ofelbarl komme att föranleda en alltför betydlig och med detta Verks egentliga föremål mindre öfverensslämmande utsträckning i dess åligganden och verkningskrets. Dessutom komme härigenom, så vidt man med fondens afsättande hade för af igt att göra den ovilkorligen tillgänglig i behofvets stund., denna afsigt att i väsendtlig mon förfelas, enär de mest säkra lånehandlingar icke alltid, serdeles vid ett sådant tillfälle, som härvid är afsedt, kunna ersätta bristen på contanta medel.
Santesson* Söner. 9:0 Preussiska Skeppet Carolina, uppbragt den 23 April 1810 af Dansk Kapare. — Ersättning för Lasten reclamerad af Handelshuset G. B. Santessons Söner samt L. W. Prytz. Den Kgl. remissen , i afseende på dessa 3:ne reclamationsmål, innehåller, att K. M:t väl, å ena sidan, funnit någon ersättning icke kunna reclamenterne i Nåder tillerkännas emot innehållet af 6 mom. i R. Sttrs underd. Skrifvelse den 21 Dec. 1823, deruti stadgas, att Skepp och Last ej får åtnjuta skydd, såsom Svensk egendom , enär Skepparen vid uppbringningen ej varit försedd med behörige Skeppsoch PassDocument; Betänkande n. 307 men K. M:t, sorn, efter en förnyad utredning af desse mål, inliemtat, att de uppgifne förlusterne för öfrigt aro i mer och mindre mon af ersättningsgild beskaffenhet, ville, med afseende på dervid förekomna serskilda omständigheter, i Nåder hafva öfverlemnat desamma till Rikets nu församlade St:rs pröfning. 10:0 Briggen Tvärtom, uppbragt d. 19 Julii 1797 af Spansk Kapare. — Ersättning för Fartyget och Lasten reclamerad af HandelsBolaget Dan. Elfstrand & Comp. Den Kgl. remissen, i afseende på detta reclamationsmål, innehåller, att K. M:t väl funnit ersättning, ehuru af Committerade för uppbringnings-ärendernas granskning tillstyrkt med en summa af 47^9 Rtdr 14 sk. 7 rist., icke kunna, emot föreskriften i 6 punkten af R.
Sålunda hafva hyttelagen, genom öfverflödiga hyttors nedläggande, blifvit till antalet betydligt förminskade, men deremot till omfång utvidgade, och kolhaudeln fullkomligen frigifven; hvarjemte af den tvungna tackjernsblåsningen numera endast qvarstår förbindelsen för bergsmanshemmanen att deltaga i hyttebyggnad, äfvensom i den så kallade värmningen, d. v. s. i kostnaden för masugnens uppvärmning vid hvarje tackjernsblåsnings begynnelse, hvilken sednare skyldighet blifvit allt mindre och mindre tryckande, i anseende till dels förbättrade melhoder, dels särskilda öfverenskomrnelser Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVf 123. 15 inom hyttelagen. Man bör således kunna antaga, att alla dessa förhållanden inom bergslagerne ock hädanefter skola, efter omständigheternes kraf, bäst reglera sig. Om deremot, såsom motionären föreslagit, alla inom tackjerns-bergslagerne befintliga hyttelag genom ett: påbud skulle upplösas, och sålunda alla band lossas, sä blefve deraf en gifven följd, att de fleste Bergsmän urståndsattes att tillverka tackjern, alldenstund de icke egde tillräcklig kapitalstyrka att bygga och underhålla egna hyttor, då deremot för närvarande, på grund af hyttelags-indelningen, det är öppet och möjligt, äfven för de mindre hemmansegarne, att välja för sig det för tillfället fördelaktigaste, antingen att sälja sina malmoch koltillgångar eller sjelfva förädla dem till tackjern. Det blefve i annat fall endast kapitalister förbehållet att anlägga masugnar, till hvilka de mindre bergsmännen otvifvelaktig! snart sage sig nödgade att sälja, icke endast sina grufve-andelar, utan ock slutligen sina hemmansdelar, och sålunda komme att förvandlas från sjelfegande, oberoende bergsmän till bruks och större masugnars underlydande kolare och grufvearbetare.
I afseende å utgifterna från rene.- och traktamente-anslagen, hafva Revisorerne särskildt anmärkt, dels att för en Krigs-rätt uti Landskrona, anbefalld i och för undersökning om förhållandet med några artillerister.; vägran att iakttaga inställelse vid en bibelförklaring, til! hvilken Krigs-rätt åtskillige ledamöter från Christianstad varit kommenderade, blifvit uti reseoch traktaments-kostnader utgifvet tillsammans 837 R dr 91 öre Runt, hvilket belopp, vid det förhållande, att en så beskaffad undersökning måhända kunnat undvikas, i sådant fall varit Staten besparad; dels att till Fält-läkaren A. F. Almqvist utgifvits ett belopp af 538 R:dr, utgörande honom tillkommande reseoch traktainents-kostnad för inställelse vid general-mönstring med Jemtlands liästjägare-korps å Frösön, en utgift, hvilken, enligt Revisorernes tanke, i väsendtlig mån kunnat minskas, om, i stället för Almqvist, sorn var bosatt i Piteå och för inställelsen vid mönstringen mast företaga en resa af sammanlagdt 1424 mil, någon annan i närheten af mönstringsplatsen boende läkare beordats eller anmodats att vid denna förrättning tillstädeskoinma och läkarebefattningen dervid utöfva. Vidkommande den första af dessa tvänne anmärkningar, så tillhör det icke Kollegium att yttra sig öfver behofvet eller behörigheten af den hållna Krigs-rätts-undersökningen; och Kollegium anser sig vid sådant förhållande och då någon erinran vid siffran af den utbetalade reseoch traktaments-ersättningen icke förekommit, blott böra i underdånighet anmäla, att, jemlikt Kongl. Majits Nådiga bref den 27 April 1833, Officerare vid Wendes Artilleri-regemente få åtnjuta skjutsoch traktamente enligt resereglementet, då de beordras till Landskrona för att deltaga i Krigs-rätter, äfvensom att enahanda förmån för dylik extra förrättning, till följd af Kongl, brefvet den 8 Decem1832, tillkommer Auditören vid nämnde regemente.
”Emot förevarande betänkande reserverar jag mig, enär jag anser, att den nu ifrågasatta förmånen icke bör medgifvas andra än dem, som af rättigheten till ekskogslösen sig begagnat, samt att dessutom nu gällande föreskrifter, rörande ekbarkning, såsom nyttiga för en vigtig näringsgren, böra bibehållas, så mycket heldre som olägenheterne deraf hufvudsakligen försvunnit, sedan egarne till ekbark numera ega tillåtelse att afyttra denna vara till hvilken som helst.” Uti denna reservation instämde herr Friherre Cederström, R. JW 5*. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Mars, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Förordningen den tg Juni 1843, angående kolmätning. Uti en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärshoc Ekonomi-utskottet remitterad motion, har herr von Stockenström, Carl, anfört, hurusom i Kongl, förordningen af den i g Juni 1843, om hvad i afseende å mätning af träkol iakttagas bör, blifvit, med upphäfvande at förut i allmänhet gällande stadganden angående skyldighet för den kolande allmogen alt vid landväga transporter af träkol begagna krönta stigar eller skrindor, bland annat föreskrifvet, att, utom för kol-leveranser till Stora Kopparbergs bergslag, i afseende hvarå Bergs-kollegii den 13 Februari 1826 utfärdade reglemente för kolmätning ännu tjenar till efterrättelse, ett lästroått, innehållande 12 tunnor, äfvensom en koltunna skall, vid de tillfällen, då för mätnings verkställande sådant erfordras, finnas att tillgå å de ställen, der träkol efter lästberäkning vanligen aflemnas.
Hennes ord trängde rakt in i mitt hjerta och uppväckte ett sådant der häftigt, nästan pinsamt medlidande, åt hvilket vi förgäfves söka gifva uttryck. På terrassen träffade vi värd och värdinna; vi sade dem godnatt, äfvenså åtskilliga af gästerna, hvilka ännu voro uppe. Sedan vandrade vi upp till vårt rum, guvernanten först med ett ljus i handen, och jag efter. Då vi kommo upp, släckte hon genast ljuset. Begge fönstren stodo öppna, så att månskenet strömmade in och gjorde rummet nästan lika ljust som på dagen. Hon gick fram till fönstret och stälde sig der; jag började kläda af mig och jag såg, att äfven hon löste upp sitt hår och knäpte upp klädningslifvet. Vi voro temligen tysta, endast då och då sade vi af artighet några intetsägande ord. I allmänhet är jag icke mycket romantisk af mig, och i qväll var jag det mindre än någonsin; jag var ohyggligt sömnig och önskade af hela min själ, att guvernanten ville stänga fönstren och släppa ned rullgardinen och låta oss få sofva. Men hon tycktes icke vara hågad härför, hon satt alltjemt qvar på fönsterposten, dragande kammen af och an genom sitt upplösta hår. »Ni måste komma hit och se hur underbart det är här ute», sade hon slutligen, i det hon vände sig om och vinkade åt mig. »Kom, det blir icke mera någon sådan månskensnatt i höst.» Jag lydde hennes uppmaning, gick fram till fönstret och böjde mig ut. Jag qvarstod en liten stund, och hur det var, försvann alldeles min sömnlust, och den tjusning som hvilade öfver naturen, grep äfven mig. Det var nu alldeles tyst der nere; gästerna hade lemnat parken och gått till hvila. Icke ett ljud hördes, icke ett löf rörde sig, det var någonting stilla, obeskrifligt, förbidande i hela naturen. I bersåerna och under träden voro skuggorna djupa, men öfver sandgångarne strömmade månskenet ut med en bländande glans. En nästan tropisk värme fylde luften, den var litet tung att andas, det var någonting mattande, halft ängslande i denna smekande ljumhet. Ovilkorligen gjorde jag ett utrop af beundran och vände mig emot guvernanten.
Möjligen hittar man i sista ögonblicket på en alldeles ny utväg; i annat fall kommer dagordningen säkert att gå igenom, men långt ifrån med någon lysande majoritet, och det är då tvifvel underkastadt, om Estrup — efter att sjelf hafva gjort sitt qvarstannade vid makten beroende af denna sak — kommer att bli belåten med resultatet, då han måste medgifva att han icke blott, som hittills, har nästan hela folketinget, utan också en stor minoritet i landstinget emot sig, så mycket mera som den dagordning, hvarpå han skall hafva majoritet, ju långt ifråp ovilkorligen ställer sig på regeringens sida, och den eventuela landstingsmajoriteten derför ingalunda kan karakteriseras som regeringsvänlig i egentlig mening. Vi lefva alltså här i Danmark i dessa dagar i den största spänning. När dessa rader läsas, veta mina läsare efter all sannolikhet, om det danska folket står inför en ödesdiger kamp eller om det kommit in uti fredligare, lyckligare förhållanden. I tegel, i lera och på duk. Blick på vår nutidskonst af Claudius (non Marcellus). De finfinaste våningar om 7, 9 och 11 rum, med tambur, kök och serveringsrum samt en liten vindsskrubb för domestiker och nutidens alla beqvämligheter i hvarje rum, propert och elegant inredda, med telefonledning i portvaktens mottagningssalong. Hyran behöfver icke betalas förr än vid nästa qvartals ingång. Det der ser ju ganska vackert ut, när man ögnar genom Dagbladets Utbjudes hyra, och det kan se vackert ut äfven i verkligheten, vid Östra Humlegårsgatan eller Gref-Thuregatan, kanske också vid Rådmansgatan och i gamla Parisgränd. Att de flesta af dessa “ finfina " våningar äro på en gång fuktiga och dragiga och rökiga, att murarne äro uppförda af dåligt tegel, slarfvigt sammanfogadt, att virket i de klena trossbottnarne, i dörrar och fönsterkarmar är af sämsta slag, att gipsoch papier-maché-omamenten hota att falla sönder lika fort som de smetas upp — sådant synes icke under den första rappningen, den nya målningen och den glänsande fernissan.
Hr Printzenskjöld: Den siste talarens yttrande förekommer mig högst oväntadt. Jag uppträdde endast för att svara Hr v. Hartmansdorff, då han sökte upphöja en ledamot af D irect. och förringa de öfriga genom omnämnandet deraf, att denna ena ledamot aldrig utnämnde genom lottning, i hvilket hänseende jag blott ville försvara pluralitetens åsigt inom Direct.; men jag har icke haft för afsigt att ingå i någon pröfning af den enas eller andras förtjenster. Hr von Harlmansdorffs motion remitterades till Ridd.- Utskottet. 5:o Rör:de föreskrift att aldrig stipendium eller pension får bortgifvas, utan att annonce i tidningarna blifvit införd rör:de hvarje uppkommen ledighet. Gr. Cronhjelm: I afseende på denna punkt är förhållandet sådant, att sedan annoncer om ett ledigt stipendium eller en pension blifvit i tidningarna införda och flera ansökningar redan inkommit, har det kunnat hända, att, innan tillsättning ännu skett, ett ytterligare stipendium eller pension af samma slag blifvit ledigt, och då har Ridd.-Direct. utan ny annonce och utan afvaktan af utgången af ny ansökningstid, ansett sig oförhindrad att tillsätta begge platserna; ty allmänheten har redan genom första annoncen blifvit satt i tillfälle att inkomma med ansökningar, och då dessa redan varit i tillräcklig mängd inkomna, skulle nytt kungörande blott hafva ledt till onödig omväg. Detta har likväl endast gällt i afseende på sådana stipendier eller pensioner, som varit förenade med samma vilkor; hvaremot Di rect. alltid iakttagit att utfärda nya annoncer, då den sednare ledigheten erfordrat annan ålder eller andra vilkor, i hvilket hänseende som helst. Jag hemställer således till R. o. Ad., huruvida icke Utsk:s förslag bör afslås, såsom le dande till onödig omgång och tidsutdrägt. Gr. Strömfelt: Jag anhåller blott att få upplysa, att skälet för Utsk.vs anmärkning varit, att i händelse särskilda kungörelser utfärdades för hvarje ledighet, har man trott, att flera personer skulle komma i tillfälle att anmäla sig som sökande, hvadan Utsk. föreslagit ett stadgande härom, på Dc» i Maj c. m.