Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Örnsköldsvik toges såsom medelpunkt och på kartan droges en cirkel till halfva afståndet från städerna Hernösand och Umeå, så att radien blefve omkring 6 mil på tre sidor om köpingen, komme den derigenom uppdragna halfcirkeln att innesluta 14 socknar inom norra Ångermanland med en folkmängd af minst 33,000 innevånare och 4 socknar af Westerbottens län med en folkmängd af 5 å 6,000 menniskor, således 18 socknar med en folkmängd af omkring 40,000 menniskor. Ibland dessa vore många, som önskade komma i åtnjutande af större upplysning, än den som kunde erhållas i de få och vanligen från hemmen långt aflägsna folkskolorna; och många stora anlag hade säkerligen i följd af denna bri,st gått för samhället förlorade. Innevånarne i berörde socknar hade ock visat det varmaste intresse för upplysning genom afsändande af flera lärjungar till närmaste offentliga läroverk, men ännu flera blifvit afskräckta genom det långa afståndet och den derigenom förorsakade större kostnaden. Köpingen vore belägen i midten af de nämnda socknarne, hade en ypperlig hamn och till densamma sammanlupe alla landsoch sockenvägar, som redan i orten finnas, äfvensom de nya, hvilka inom kort komma till stånd genom de under arbete varande väganläggningar mellan Åsele och Anundsjö samt mellan Anundsjö och Mo socknar. — Ehuru Utskottet icke vill förneka, att inrättandet af ett elementar-läroverk i Örnsköldsvik kan för denna ort vara beköfligt, har Utskottet likväl ej ansett det härom nu framställda anspråk vara grunda dt på giltigare skäl, än som förefinnas för flera andra orter i riket. Hvad sålunda angår folkmängden har dess tillvcxt under de fem åren (1841—1855), för hvilka tillförlitliga uppgifter numera äro att tillgå, icke inom någon af norra Ångermanlands 14 socknar varit så betydlig, som inom den del af Westerbottens län, hvarom i nästföregående punkt af detta Utlåtande förmäles; — och många orter hafva äfven större afstånd än 11 mil till närmaste elementar-läroverk.
J i^ liar velat nauma detta, endast silvida det liar bestämd relation till förevar, fråga, huruvida en million af bancovinsten bör användas eller icke, på sätt BaneoIItsk. föreslagit. Jag tror icke, att den behöfver användas på sätt Ulsk. föreslagit, utan tillstyrker att den måtte blifva anslagen till fyllande af statsutgifterna och till allmänna arbetsföretag; ty banken har icke behof deraf för sin säkerhet , på sätt den är föreslagen att förvaltas. Jag instämmer hufvudsakligen med Hr von Hartmansdorff och Hr Lagerhjelm, och tror alt det kunde vara nyttigt för Sverige att en gång inom länen kunna hafva något att röra sig med, 0111 icke för annat, åtminstone för att vänja landets innevånare att sköta affärer och afvan ja dem ifrån att stadse hafva sina blickar riktade på stat-massan för anläggning af broar och bekostande af andra dylika småsaker, sorn ofta nog förekomma. Exempel gifves derpå, att man kommer frän länen och begär biträde af statsmedel för att bygga ett uthus på en gård. Det ar angeläget att vänja innevånarne att hushålla sjelfva; och del vore väl, 0111 en början dertill gjordes genom förevar, förslag. Jag anhåller om propus, derpå, huruvida den ifrågavar. millionen skall för banken reserveras eller icke. Frih. Sprengtporten: Jag anhåller att, i anledn. af llr von Hartmansdorlfs anmärka, mot mitt yttrande, få anföra att jag icke sagt, att det vore en olaglighet, örn R. o. Ad. fattade något beslut i afseende på bancovinslens användande. Jag började mitt anförande nied den förklaring, att det vore R. o. Ad. obetaget att fatta ett sådant beslut; men jag tiar derjemte sagt, alt det vore ovanligt 0111 R. o. Ad. skulle ingå i disposition af 3,?oo,ooo r:dr utan att tillika pröfva de R. propositioner och enskilda motioner i ämnet, hvilka blifvit till R. St. och deras StatsUtsk. öfverlemnade. Det är blott för att bibehålla en redig behandling af ärendet, som jag ansett 111ig böra göra denna framställning.
Och hafva Rikets Ständer alltså förordnat, att räntan för de lån, som utaf dertill vid denna riksdag anvisade medel komma att utgå för vatten-aftappningar eller andra förberedande odlings-förelag skall höjas till tre procent; dock under bibehållande af hittills gällande stadganden angående sådana låns ränte-frihet under feni års tid och den årliga inbetalningens verkställande med åtta procent utaf hela låne-summan. Som det i 15:de momentet meddelade stadgande, att alla kostnader, hvilka (ill följd af erhållna anslag eller län föranledas för Riksgäldskontoret, böra bestridas eller godlgöras af dem, som erhållit statsbidragen, vid alla tillfällen lämpligast kan och bör intagas i kontraktet, hvarigenom vederbörande skulle komma att befrias från skyldighet att utfärda och Riksgäldskontoret från besväret att emottaga de nu alternativt föreskrifna serskilda ansvarighets-förbindelser för sådana kostnader; så har föreskriften om afgilvandet af nämnda förbindelser uteslutits ur delta moment. 1 öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit underdånigst anfördi, hafva Rikets Ständer beslutat följande föreskrifter och bestämmelser, alt i Reglementet lör Riksgäldskontoret upptagas: Utom de serskilda vilkor och bestämmelser, som, enligt Rikets Ständers härom fattade beslut, komma att tillämpas i afseende på de stats-bidrag, som under innevarande riksdag blifvit lill utgående från Riksgäldskontoret anvisade för hamn-byggnader, kanaler och andra vatten-kommunikationer samt väg-anläggningar och väg-förbättringar jemte bro-byggnader, äfvensom för sjö-sänkningar och andra vallenaflappningsföretag, Exp cd i tio ris-fits k o (tets Forsing till underd. Skrifvelse N:o 213.
Att bakom Lunds opposition förmoda en djupare afsigt och plan, än den redan angifna, vore att göra honom förmycken ära. Hunger är det, af honom sjelf, ohöljdt framställda grundmotivet. Visst blandar sig deri retelsen, att skymfa den Mäktige så långt och så länge ske kunde; att skratta honom och hans anhang upp i synen; att bespruta dem med galla och bibringa dem gallfeber. Mera lyckades honom detta med Konungens högste ämbetsmän64, än med Konungen sjelf; som hade till sed, att aldrig taga illa vid sig öfver sina fiender och att unna dem en tids spelrum, tills han omsider fann godt att kasta sig öfver dem med ett lejonsprång. Men handtverket var dock ett lustigt, och gaf tillfälle, att derjemte äfven roa sig på bekostnad af åtskilligt annat. Likväl säger han rent ut, gång efter gång (och i sådant talar han upprigtigt), att han drifves af svält, att han vill nedlägga pennan om han får sin nödtorft, att han gerna kan, när som helst, tiga – för hederlig vedergällning. Och likasom han antyder detta utan all blygd, så tigger han ock oupphörligt om prenumeration, om köp af lösa numror, håller i alla möjliga skepnader jagt efter afnämare, och klagar att ej ha tillräckligt många. Näpna äro hans påfund, att utbjuda sin tidning i andra tidningsblad. T. ex. i Stockholms-Posten 1781, N:o 283, med följande anmälan: ”Nästa Måndag, eller den 10 December, utgifvas på engång fem numror af Välsignade Tryckfriheten. Då ämnet är frivolt och ganska verldsligt emot det i N:a 49 och 50, så ser man med grämelse, att tilloppet eller debiten blir obetydande; ingen anstalt är derföre gjord till trängselns undvikande i Hr Runemarks Boklåda, der dessa bladen särskildt endast finnas till köps”. – Så fortgick spelet; tills omsider alltsammans (hvad han bort kunna förutse) tog en ända ”med förskräckelse”. Konungamakten hade genom Gustaf III ånyo blifvit någonting, hvarmed det ej gick alltför länge an att narras.
Ståndets upmärksamhet, nemi. det, att dä vi icke kunna taga bort småpannorna och äro mycket osäkra, huru stor deras afverkningsförmåga är, så vore det vådligt att tillåta dessa omkring 28,000 småpannor att bränna under så lång lid, som 6 månader. Jag lemnar derhän huru mycket de kunna afverka; det få vi se om några år, och som detta blott är en öfvergåugslagsiftning, så måtte man väl icke behöfva frukta för att låta dem existera uti 2 eller 3 år, till dess man hunnit vinna någon erfarenhet. Jag är öfvertygad om att de till följe af den höga skatten skola snart nog försvinna, utan att man behöfver på en gång tillintetgöra deras existens genom att låta fabrikerna bränna i 6 månader. Frih. Raab har sagt, att K. M. i Sin Nåd. Propos. föreslagit 2 månaders bränningstid af det motiv, att Han derigenom öDskade åstadkomma en brytning i denna handtering. Om jag kunde läsa 458 Den 26 April e. m. emellan raderna, skulle jag kanske medgifva della, men läser jag orden som de stå, så kan jag det icke; ty jag finner dem så tydliga att de icke kunna missförstås. På grund af dessa skäl, förenar jag mig med Utsk:s förslag om bränningstidens inskränkande lil! 2 månader. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Vore här fråga om att på theoretiska grunder stifta en i möjligaste måtto fullkomlig lag, sä skulle äfven jag tro, att nian borde gifva bränvinsbränningeri helt och hållet fri, äfven till tiden, men endast pålägga en så dryg skatt, att det bränvin, som dä, förmodligen endast i stora fabriker, producerades, blefve till följe af den höga beskattningen ganska dyrt; vid detta tillfälle åter måste man äfven, göra afseende på det lidande, sohr genom en allt för hastig öfvergång skulle en mängd personer förorsakas.
Det återstår för mig att bevisa, att handeln, inrikes orter emellan derigenom skadas. “De små kust-Fartygen åro icke ämnade att hålla Sjön. Vid Strånderne söka de sig fram, och, under en beständig efterfrågan af omsåttningstillfållen och frakter, gifva de lif åt vår Skärgård, och näring åt mången klippas fattiga innebyggare. Utan att Lotsar af deras vanda Skeppare efterfrågas, utan att nästan, någonsin de draga nytta af Båkar och Fyrar, sker kusthandeln med dessa Fartyg. Men de betydliga afgifter, som genom 1820 års 36a Stats-Ul skottets Betänkandet Lots-taxa blifvit lagde afven på desse, genom det inflytande, som den deri anbefalda generella förhöjningen af alla Lotsafgifter åfven på dem mäste ega; utgöra nu betydliga hinder får denna handel. ”Förhållandet år nu sådant att då Fartyg begagna Lots, betalas \ af Lotspenningarne i Lotsoch Båk-afgift. Når de åter icke behöfva begagna Lots så ofta, samt de Utländske deremot alltid, synes, att denna föreskrift i proportion tynger mest inhemska Farten. Följden af desse betydeliga kostnader skall nödvändigt blifva , att varuafsåttningen långst kusten skall forsvåras, och varuvärdena alltså icke kunna ernå den jemnvigt, inom landet; som de eljest skulle lyckas gåra, under ett friare och mindre svårigheter underkastadt bemödande att transportera producterne. En säker verkan deraf skall åter blifva en allmän Förlust för hela Samhället. ”Vi beklage Oss öfver Finska Handels verkningar ; Men hvad göra: vi vål för att afhjelpa dem? Om inhemska handeln i Skåne kostar 5 R:dr Tunnan, men kostnaden för en last af 100 Tunnor, sande upp till Gefle, vore 200;'så skajl ju af hela Norrland heldre tagas Finsk säd tjll 6 R:dr. Skånes afsättning skall härn - Stats-Utskottets Betänkanden. 363 mas och Finlands befordras. Detta Exempel ger Claven till hela beråkningen af vår kustfarts betydenhet. ”Sedan R.
Erhåller någon fullmagt å tjenst, hvilken han förut på förordnande bestridt, afräknas från stämpelbeloppet å fullinagten det stämpelbelopp, sorn för förordnandet blifvit erlagdl. För Konstitutorial eller Förordnande pä behaglig tid, beräknas, efter ofvan bestämda grund, stämpeln till procent af lönen eller löueskilnaden, och derutöfver 6 K:dr. Om någon beställning med lön på stat tillsattes genom general-ordres, anses dessa lika med konstitutorial på behaglig lid. Fullmagter, Konstitutorialer, Öppna Krej, Protokolls-utdrag, 111. m. hvarigenom embeten, tjenster eller befattningar vid de Kongl Hofven borlgifvas, skola, då djlik fullmagt m. m. första gången löses, förses med stämpel till 5 procent af lönebeloppet, men, vid ytterligare befordran, med enahanda lindring och iakttagandei öfrigt, som i afseende å fullmagter vid civila, militära och andra stater stadgas. När någon, som förut varit eller är i Kronans eller annan offentlig tjenst, tillägges högre namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, förses den fullmagt eller det öppna bref, som utlärdas, med stämpel till belopp, motsvarande J7j procent af den lön, som åtföljer dylik eller dermed jemförlig tjenst; hvarvid iakttages, hvad särskildt beträffar militär-ståterna, att beräkningen alltid sker efter Skånska infanteri-regementenas normal-stat. Erhåller Expeditions-Utskottets Förslag lill nnderd. Skrifvelse N:o 427 * 369 R:dr öro. Erhåller någon karaktersfu/lmagl i annan tjensteväg än den, hvaruti han varit eller är embelseller tjensteman, såsom t. ex. då en militär får en civil karaktersfullmngt eller tvärtom, beräknas stämpeln till 37» procent af dithörande löne-inkomst. Ful/magt, Öppet bref eller Resolution på karakter för den, som ej förut varit i Kronans tjenst, förses med stämpel till ett belopp af 67^ procent af löne-inkomslen för dylik eller i värdighet motsvarande tjenst.
Lem år, samt att, vid den liquid, StatsContoiret, med anledning af ofvanberörde Nådiga stadgande, låtit upprätta öfver räntebetalningen för Låne-Summan, befunnits att då räntan 36oo R:dr lör hvarje år utgör för 5 år, eller från den 5 Oct. 1813, då Lånet utgått, till samma tidår i8i8R:d. 1,800. — men arrendemedlen, såsom förr berördt är endast uppgått till „ i4,8o5: 5.8. en brist härå uppkommit af „ 3,1 p4:4J2* 4* 3o4 Stats-Vtskottets Betänkande}!. Efter Nådigt öfvervägande af hvad sålunda framstäldt blifvit, och enär arrendemedlen för Carl Gustafs Stads Bruks Landtegendom och Quarn under årén iSi4> i8i5, 1816 och 1817, influtit Liand Statens intrader, har Kongl.
Den som känner vår inrikes rörelse, vet ganska väl att förläggarne vanligen äro här i Stockholm, så att det i allmänhet är ganska svårt att få någon anvisning på Stockholm. Jag tror således att, icke blott dessa kassakreditiver blifva begagnade, utan äfven alt tilloppet af lånesökaude blir ofantligt stor, ej allenast af dem som bo häromkring Stockholm, utan äfven af personer på landet ända uppifrån Torneå allt ned intill Ystad. Det är då angeläget att, första gången kreditiver sålunda medgifvas, man ej åstadkommer förargelse genom alt låta några få personer anamma dem. Jag kan derföre ej annat, än anse det vara ganska försigtigt och välbetänkt af BankoUtsk. att föreslå beloppet till 10,000 r:dr; hvaremot ej heller några anmärkmr blifvit gjorda inom de öfriga Stånden. Frih. Palmstjerna: Afven jag instämmer deruti att det högsta beloppet för ifrägavar. kreditiver bör bestämmas, på sätt Utsk. föreslagit, till 10,000 r:dr. Om fonden vore 3 eller 4 millioner, så skulle jag visserligen med Frih. Raab instämma i yrkande på förhöjning af detta maximum; men då den är en mycket limiterad summa, sä skulle jag tro, att man ej borde göra sådana bestämmelser, att derigenom kunde äfventyras, att endast nägra få personer här i Stockholm (handlande eller andre) skulle kunna utesluta landsortsboarne och sålunda äfven dem som, boende norr om Stockholm eller rättare Gefle, som ej hafva några privatbanker att tillgå, likasom förhållandet äfven är med innevånarne pä Gottland. Då jag anser det isynnerhet af vigt, att till dessa utsträcka kreditivrätten och lättheten att få kreditiv, så skulle jag för min del tro, ali det för närvar, ej är skäl att höja denna maximisumma, utan att det vore bäst alt låta den förblifva vid 10,000 r;dr som är föreslaget.
Man erinre sig blott förhållandet när EnskiftesFörfattningen i Skåne infördes och då Storskiftesverket i Da - Den 17 December e. m. 155 larne anbefaldes, vid hvilket sednare tillfälle rnilitairisk handräckning måste anlitas; och de vid alla Riksdagar yrkade ändringar och jemnkningar i SkiftesFörfattningarne ådagalägga det ytterligare. Icke skall Lagstiftaren, som måste beskåda saken ulen högre synpunkt, som har att rigta sin blick på de verkliga framtida fördelarne för Landet af sin Lagstiftning, härföre vika tillhaka. Svårligen kan han ock vid en allmän Författnings utfärdande afse de loeala förhållanden, sorn af tillfälliga omständigheter i en eller annan Landsort kunde för ögonblicket göra Författningens tillämpning oläglig och tryckande, förhållanden, hvilka skola upphöra och med detsamma de menlige följderne af Författningens verkställighet. I första rummet synes Herr Tham missnöjd med det nya Rättegångssättet för Egodelningsmålen, anförande att pröfningen af desse mål förut tillhört Landshöfdingarnej men att den öfverhandtagande principen om juridisk enhet och dermed följande hågen att draga äfven de Ekonomiska frågorne under Härads Rätt för anledt utfärdandet af den nja SkiftesStadgan. Redan för flere Riksdagar tillhaka hade Rikets Ständer med skäl yrkat sammandragning af de serskildte gällande Författningarne om Egodelningsvei ket, hvilka tillälo på en gång håde Storskiften och, med dc - 156 Den 17 December e. m. ras upphäfvande, Enskiflen. De förra pröfvudes, såsom i alla tider med skiftesmål tillgått, af Domaren; blott de sednare af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. Samtidigt med berörde begäran föreslogo äfven Rikets Ständer EgodelningsRälters organiserande för Skiftesmålens behandling och vid hvarje af de sednare Riksdagarne hafva Rikets Ständer detsamma påyrkat.
Nu har man viii allt hittills ansett häraf klart följa, att, derest den klagande kunde styrka att den valde befunne sig i någoldera af de förhållanden, som enligt 18 § gjorde honom oberättigad att vara Riksdagsman, det, enligt nästderpå följande <§, skulle utgöra en oeftergiflig pligt för Landshöfdinge-embetet och Hög sta Domstolen att såsom olagligt upphäfva det skedda valet. Efter den nya tolkning af dessa Grundlags-^, som Utskottets majoritet nu tillåtit sig, skulle deremot embelSmyndigheterna icke ega alt sträcka sin pröfningsrätl längre än till den formela delen af valet, och, då något fel i formelt hänseende dervid ej föielupit, skulle riksdagsmanna fullmakt utfärdas för den, som erhållit de fleste rösterna, äfven om den öfver valet klagande behörigen styrkt, att den till Riksdagsman valde vore omyndig eller till och med en straffad tjuf eller bedragare. Vore nu denna nya tolkning af Grundlagen den rätta, så skulle det ju möjligtvis kunna hända, att pluraliteten af de inom något Riks-Slåud sammanträdande medlemmarne t. ex. icke hade uppnått den för Riksdagsmän föreskrifna ålder, eller eljest befunne sig uti ett eller annat af de förhållanden, söm, enligt 18 §, borde göra dem oberättigade att vara Riksdagsmän, — och dä, vid sådant, förhållande, denna majoritet sannolikt skulle låta sin första åtgärd blifva den, alt utvotera den med behöriga riksdagsmanna-qvalifikationer försedda minoriteten, för att såmedelst betrygga sin egen ställning såsom riksdagsmän, så torde icke kunna ig Konstitutions-Utskottets Memorial M 4. bestridas, att ett sådant Riks-Stånds sammansättning och utseende skulle vora af en ganska egen beskaffenhet, då Ståndet, enligt 25 § Riksdags-Ordningen förklarade sig behörigen konstitueradt, för att medelst deputation hos Konungen begära sin Talman.
Hon vanjer sig att enkelt och okonstladt umgls med sitt motsattai k8n, och denna vana blir sedan hennes natur. Bet blir icke först p&amp; barnbalerna i grann och öfverraskande toalett hon skall e r ö h sina gossbekantskaper. Hon har vid samundervisningen genom att själf blifva? i nigon man frigjord friln ytligheten afven fhtt lara sig att bos gossen sOka efter karaktaren, personligheten, och bedöma honom derefter, ej efter en msngen ghng bedragande, om %n fager yta. Hvad gagn flickan kan hafva af denna lärdom, nar Bion en gAng skall f6r alltid skänka bort sitt bjhrta och sin hand, tsrfvar ju ingen n&amp;rmsre belpning. Kan det val ttlnkas nAgot mera förvändt, an n l r den ungr. kvinnan blott söker efter en m m utan att fasta afseende gA hans BIraktär och om hsn är, hvad ban synes vara, ja utan att ens frtigs efter om han ä r en ökhnd roué, och likaledes, när mannen blott spejar efter en rik och vacker flicka utan att taga notis om hennes personliga värde. Huru mycken förbannelse har icke följt sadana aktenskap, stiftade p&amp; sadana grunder. O m det nu kunde tankas, att samskolr. med samuppfostran kunde i niagon mln afbj2llga detta samhallsonida, s i vore ju mycket vunnet och ej minst f6r kvinnan, ty det ar ju likval hon, som lider mest af äktenskapets olycka och som fröjdas mest af dess lycka. Denna förhoppning torde ej vara nilgot hugskott. Är det e j sannolikt, att d&amp; gossen och flic.kan under uppväxtAren lart kanna rhvarandras fel och förtjanster under samarbete - detta samarbete och samlif med samina uppfattning om hvad som a r rätt och oratt och med samma intressen skulle kunna fortsattas afven i aktenskapet .. Och framför allt skulle icke p&amp; detta satt far ocb mor komma att tillsam-. mans uppfostra sina söner och döttrar med samma ideal för ögonen och efter samma grundsatser?
Detta var således från något fremmande håll, och väckte undran och gissningar, så väl bland värdfolket som gästerna. ”Jag skall taga det i mitt enskilda förvar,” yttrade kommerserådinnan; ”jag vet, att den stackars gossen helst erhåller det af min hand, då han åter vågar sig ut.” Ingen ville eller tordes bestrida kommerserådinnans litet egenmäktiga handling och serdeles egenkära förmodan. Alla trodde som hon, och dervid blef det. Sedan man uppstigit från bordet, upplöstes samlingen. Herrar och fruntimmer bugade sig, nego och krusade huller om buller, och tackade oändligt för den så angenämt och trefligt tillbragta aftonen. Kommerserådinnan sade: ”Kors bevars, icke så mycket fjesk, mina vänner! För allt i verlden, det är ej något att tacka för; ni har fått roa er sjelfva.” Grossören utsträckte ett par finger af sin hand, och nickade vördnadsbjudande med hufvudet. Ändtligen voro alla plantorna ombyltade, och hela sällskapet, i slädar och till fots, stadda på hemvägen. ”Gud ske lof,” utbrast fru Widen och drog ett långt, djupt andetag, i det hon kastade sig i soffan, ”Gud ske lof, att man ändtligen kan andas fritt! De äro förfärliga, dessa familjaftnar! Det är en lycka, att vi icke hafva många af det slaget om året, annars skulle man ej stå ut med dem; ty det är i högsta grad tröttande, att le åt höger och venster, då man är färdig att gäspa sig till döds af ledsnad. Men för dig, min kära Ferdinand, var det ändå något nytt. Du har ju aldrig förr haft den lyckan eller olyckan att tillbringa en Julafton så här, inom slägten?” ”Nej, just icke så här,” svarade kaptenen småleende; ”men fordom samlades farbror Borgenskölds med de sina hvarje Julafton hos professorn, och dessa voro då verkliga högtidsaftnar. Men de äro förbi, för att aldrig mera återkomma,” tillade han med en lätt suck, vid minnet af de försvunna dagar, då äfven han trodde på verklig sällhet.