Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tidigt före soluppgången, då ännu natt täckte allt och imman fuktade mitt fönster, vaknade jag upp, säll och glad, stärkt af en fridfull slummer och drog på mig det dagliga lifvets kläder, för att ute högt på bergkumlets tinne, där jag som gosse lekte fågelskytt med båge och snöre, hälsa solens uppträde och med de enkla och osminkade ord, som andakten kan pressa fram ur ett öfverfullt men ej brottsligt eller orent hjärta, lofsäga dess ljus och framstamma Skaparens pris. Försiktigt, för att ej väcka den gamla, smög jag mig ur vår koja, och luften mötte mina steg, kall och frisk, vidgande lungorna och renande anden. Öfvermannad af tanken om världsalltets storhet och älskande allt intill krypet, som min sko undvek för att ej lemlästa eller skada, följde jag den lilla gångstigens slingringar genom täcka dälder och gröna dungar, uppför skogssluttningen, tills dess jag nådde krönet, just i samma ögonblick som dagens gud slog åt sidan morgonrodnadens sparlakan och steg fram bländande och hög. Vattnet i den lilla bäcken bredvid, som legat grått, sken som blankt guld, fåglarna prisade Välgöraren med innerliga och oskuldsfulla tackkväden. Jag kände tårarna tillra utför mina kinder, jag föll på knä på den grå stenplattan, andäktigare än på ett tempelgolf, och jag tillbad! Sol, ljus, urtidens och evighetens himmelska fackla, som göt dagern öfver kaos, du allnaturens höga bloss, bländad af din glans, genombäfvad af tacksägelse för det nya lif du i din rikedom unnar mig liksom andre jordens kreatur, knäpper jag mina händer till bön, icke med zelotens fanatism, icke med trång ortodoxi, men som en människa, bror till alla varelser och arm och hjälplös såsom de! Gudommeliga klarhet, Allskaparens syn, du ser in i min varelses löngångar och skamvinklar och för dig är intet af min uselhet fördoldt. Men du vet också att mitt hjärta är ädelt, att min själ är god, att det blott är en rik känslas förirring, som ledt mig vill och ej egen brottslighet. Rosalie, Rosalie!
För att minska antalet af propos. in stämmer jag i Hr Mannerskantz’s förslag såsom närmast öfverensstämmande med mitt. Hr Cederschiöld: Mitt förslag afsåg bifall till Utsk:s fram ställning, med undantag af banan från Stockholm till Katrineholm. Jag får dock nu förklara, att då mitt syfte var att icke komma in på den tvistiga punkten, och då ingen understödt mitt förslag, samt Gr. von Platen sagt sig önska södra banan och likväl instämt ined Gr. Sparre, jag anser detta vara en borgen för mig att utan all fara äfven kunna förena mig med honom. Frih. Sprengtporten: För att undvika allt för många propos. och deraf följande voteringar, anhåller jag att få förena mig med Hr Mannerskantz. Gr. Anckarsvärd: Då jag yttrat samma åsigt som Hr Ce derschiöld, afstår jag och förenar mig med Gr. Sparre. Frih. Stjernstedt: För att minska proposmas *ntal, för enar jag mig med Hr Mannerskantz. Hr Hjerta: Jag anhåller att få afstå från mitt särskilda yrkande, och förenar mig med Gr. Sparre. 100 Den 9 Jun 1 e m. - Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan nu åtskilliga förslag blifvit frånträdde, K. o. Ad. endast bade att besluta om Utsk:s, Hr Mannerskantz’», Gr. Sparres, Frih. Raabs och Hr Fåbrsei förslag, samt att då Frill. Sprengtporten yrkat delning af propos., en sådan delning enl. 54 § lliksd:sOrd:n måste ega rum; men att Hr Gr. o. Landtm, finge fästa upmärksamhet derpå, att i Frih. Raabs och Hr Fåbrsei förslag förekonuno 2:ne frågor, som torde oberoende af de öfriga böra först afgöras, emedan de i viss mån hade afseende på Utlåt, i dess helhet. Frih.
Hennes hurtiga och raska väsen, en fullkomlig motsats till hans eget, fängslade honom och drog honom till henne. Så blefvo de fästfolk och snart man och hustru. Det var mycket smått till en början för herskapet Hansson, men frun sydde linnesöm och förtjenade tämligen bra derpå och äfven herrn arbetade strängt. Han gjorde verkligen allt hvad han kunde för att öka inkomsterna, men det var, som om förtjensten gled honom ur händerna. Han var slapp och godmodig och kunde aldrig säga nej; hans kamrater lagade alltid att de fingo det lättaste och bäst aflönade arbetet, då han, som egentligen var skickligare eller åtminstone mera omsorgsfull än någon af dem, fick göra en del groft arbete, som betalade sig illa. Han hade intet sätt med kunderna; de andra kiinde prata och svänga sig, han stod der 13 alltid förlägen och tuggade om samma saker till dess ingen trodde, att han hade reda på något. Men de vor0 nöjda, han och hans hustru, och då han kom hem om qvällarna kunde hon skämta och prata med honom, tills det klingade af muntra skratt i det lilla rummet. Ja, då hade de endast ett. Men när de varit gifta några år och Gerda och lille Nils kommit! till verlden och det började se allt mer bekymmersamt ut - dii var det deii stora öfverraskningen kom. F r u Hansson hade en bror, som egde en liten gård och skötte den förträffligt. Han var ogift, och fru Hansson hade som ung flicka vistats mycket i hans hus. Han brukade alltid säga: " ja, kunde j a g få en sådan qvinna som du: Hanna, till hustru, så skulle j a g nog gifta mig, men sådana är det inte godt om. " Han var lik Hanna, hurtig och rask! och de brukade alltid ha samma tycken; men då han inte kunde förstii henne, det var när hon gifte sig med Hansson. " Ja, de bästa flickorna gå alltid och kasta bort sig på sådana der stackare ' ", sade han förklara ' nde, då det blef tal om Hannns giftermål. Efter en liten tid dog brodern i smittkopporna, som gått i hans hemort, och lemnade efter sig en liten förmögenhet, som tillföll Hanna - " hon kan nog behöfva det till barnen och sig själf ", hade han sagt.
Förslag, som hos stadens äldste föredrages, skall förut vara af Stadsnämnden beredt; dock må förslag kunna under pågående sammanträde väckas och jemväl till omedelbart afgörande företagas, så framt ej minst tre af ledamöterne förena sig om att begära förslagets förvisande till utredning af Stadsnämnden. 54 § (§ 37). Stadens äldste vare skyldige att afgifva yttrande i frågor, hvilka blifvit af högre myndighet eller af Magistraten eller Stadsnämnden till dem hänskjutna. Vid sammanträdena ege Borgmästaren, eller den Magistraten ibland sina ledamöter utser, vara tillstädes och i öfverläggningarne, men ej i besluten deltaga. 56 § (§ 39). De äldstes förhandlingar skola vara offentliga; dock kan, för någon särskild fråga, beslutas att öfverläggningen skall inom lyckta dörrar hållas. 57 § (§ 40). Stadens äldste må ej ärende företaga, der icke minst hälften af dem är tillstädes. Ordföranden eller ledamot, som utan anmäldt af de äldste godkändt förhinder från sammankomst uteblifver, bote till stadens kassa två riksdaler riksmynt. 58 § (§ 41). I afseende på framställande af proposition till beslut, gälle hvad i 40 § sagdt är. Omröstning sker med slutna sedlar, dervid hvarje ledamot har en röst. Före sedlarnes uppräknande skall en af dem afläggas, för att, i händelse af lika röstetal å båda sidor, öppnas och gifva utslag. Inträffar ej detta, varde sedeln, utan att öppnas, genast förstörd. 59 § (§ 42). Öfver de äldstes förhandlingar föres protokoll af ordföranden eller den person, som de äldste dertill förordna. Protokollet justeras inom fjorton dagar derefter, å tid, som vid sammanträdet närmare bestämmes; och kunna vissa ledamöter af de äldste utses att, jemte ordföranden, justeringen verkställa. Protokollets riktighet bestyrkes med underskrift af ordföranden och två vid sammanträdena närvarande ledamöter. Utskrift af protokollet meddelas den det äskar af protokollsföranden emot stadgad lösen I öfrigt är en hvar, som det åstundar, obetaget att af protokollet taga afskrift och att emot lösen få afskriftens riktighet af protokollsföranden bestyrkt.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 9 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 258, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående colonien S:t Barthelemys återställande under Sveriges, allmänna drätsel och förvaltning, fann Ridderskapet och Adelli för godt att afslå hvad Utskottet i fråga om coloniens afträdande till någon främmande magt samt afskrifning af det belopp, stort 73,853 R dr 16 sk. 13 co, hvilket af Stals-Contorel förskjutits lill underhåll al fricadetter och 844 Prot.-Utdrag, den ig April 1845. pension åt General-Lieutnanten Suremain, tillstyrkt oell hemställt, samt bifalla berörde af Kongl. Maj:t i Nåder äskade afskrifning; hvaremot Utskottets utlåtande i öfrigt bifölls, dock med uteslutande af orden: ”eller genom dess afträdande” och ”på ofvanberörde sätt"’ uti Utskottets hemställan, rörande dels ersättning för de utgifter, hvilka erfordras för öns förvaltning, men ej af inkomslerne betäckas, samt desammas godtgörande, och dels berättigande för vid Colonial-Departementet nu anställde 2:ne tjenstemän och en vaktbetjent att, derest Colonien skulle upphöra att vara en Svensk besittning, sine innehafvande löner äfven derefter tillgodonjuta. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sta t s-Utskottets den 9 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 259, i anledning af väckt motion, angående utsättande af tiden för nästa revision af Stals-Nerkels, Bankens och Riksgälds-Contorels tillstånd, styrelse och förvaltning. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls B e vill n ings-1 t skotteis den 9 dennes e. 111. på bordet lagda memorial N:o 33, angående de lill den blifvande nya bevillningsstadgan hörande formulär. Från Hög v. Pueste-Ståndet.
Efter mitt förmenande erfordra jemväl sistnämnde motioner en den skyndsammaste handläggning; — men det skulle dock vara mest välbetänkt, om man, oaktadt nvssberörde förhållande och de syrnpathier, nämnde motioner ega, hänskjöt desammas pröfning till komiterade och, för det fall de värde motionärerna under tiden 538 Den 20 December. eftersporde, huru med omhandlade frågor avancerade, till svar meddelade, att de finge afbida den tid, då komiterade hunnit i behörig ordning behandla och pröfva dessa ärenden. En sådan åtgärd skulle åtminstone jag, för min del, finna fullkomligt rättsenlig. Samma talare har vidare klandrat mitt förslag ang:de t. v. förordnanden. Det är icke längre sedan än igår som jag läste ett Betänk, af Ekon.-Utsk:t ang:de Smålands Imsar-regementes afsittning, hvilket synes mig temligen tydligt ådagalägga, hurusom en dylig åtgärd torde vid åtskilliga fall vara särdeles af hehofvet påkallad. Af Smålands husar-regementes och grenadier-bataljons sammanslagning blir nemligen indragningen af en chefsplats en ovilkorlig följd. Då Hr af Klint i långvariga tider varit tjensteman i kommando-expedition, har det sannerligen icke kunnat annat än förvåna mig att han velat försvara Utsk:ts påstående, att tillsättandet t. v. af chefsplatserna skulle fordra tillsättande t. v. jemväl af lägre grader. Huru ofta är icke t. ex. chefen under längre tider borta; och emellertid sköter närmaste man tjensten. — Hr af Klints egen tjenst vid regementet har sålunda i långliga tider blifvit bestridd. Hr af Klint har sagt, att motivet till mitt uppträdande med begäran att få mina förslag granskade, torde få sökas i författare-egenkärlek. Som svar får jag nämna, att det är alltid något alt kunna uppträda såsom författare, — något, som icke ligger mig till melin. Mig vetterligen har Hr af Klint aldrig gjort det.
Man har talat om ett missnöje med Regeringen, som funnits; jag säger: nu funnits, ty Hr Wollrath Tham, som nyligen, likasom a propos af décharge-befänk., uppkommit till riksdagen, har försäkrat med sitt vanliga nit, att något missnöje icke finnes; men alt det funnits före riksdagen, derom kan jag försäkra, emedan jag kort förut genomrest landet söder om Stockholm i, snart sagdt, alla riktningar, och då var verkligen missnöjet ganska högljudt. Har detta missnöje Den i Juli f. m. 47 väckt Regeringens uppmärksamhet? Tydliga tecken till detsamma hafva ju försports uti den ringa benägenhet, hvarmed Styrelsens stora propositioner denna riksdag blifvit emottagna. Jag har enskildt hört, att rådgifvarepersonalen yrkat vissa embetsman* aflägsnande, utan att sådant ägt rum. Hvarföre har Utsk. icke upplyst oss härom? Det är allmänt kunnigt, huruledes en embetsman, som tillgripit 20,000 piaster af statsmedlen, likväl fått qvarstadna vid sin post. Man har hört, huruledes en embetsberättelse blifvit afgifven, emot hvilken contrasignanten måst reservera sig på den grund, att den icke öfverensstämde med hans uppfattning af sanna förhållandet; och denne embetsman har likväl fått bibehålla sin plats. Man har hört, huru en annan högre embetsman på ett besynnerligt sätt rest från sin post utan embetets och allmänhetens vetskap, och utan att sådant förmärkts hafva väckt någon till påföljd ledande uppmärksamhet hos Styrelsen. Styrelsen hade, i min tanka, bort ihågkomma, att sådana slags considerationer kunna vara af de vådligaste följder och lemna hos allmänheten de skadligaste intryck, samt slutligen tillintetgöra all den nödvändiga aktningen för en del af administrationens högre embeten. Jag önskade tro, att några skäl till rådgifvarnes ursägtande i dessa fall finnas i protocollen, och jag begär, att Utsk. må framlägga dessa skäl. En ej obetydlig del af R. St.'s skrifvelser vid föregående riksdagar befinna sig ännu utan åtgärd. Orsaken härtill bör väl finnas i Statsrådsprotm.
I anledning af Hei r Danckwardts yttrande, att sådan Jord, sorn afsöndrats från skattskyldiga Hemman, alltid tillika drager ränta, enligt den utfärdade Författningen, får jag nämna, att denna Författning likväl innefattar, att Jord får afsöndras, utan att ränta derföre bÖr erläggas, nemligen sådan, som i allmänhet kallas kärr och mossar. Och som desse i sednare tider blifvit af synnerlig vigt för Hemmanens styrka, då kärr-jorden begagnas för den öppna åkerns påfyllning; så, utom den mistning, som frångår ägorymden, skadas Hemmanet äfven derigenom, att medel till förbättringar skiljas derifrån. Vid den sålunda tillåtne mossarnes afsöndring från Hemmanen, har man likväl icke 334 Den 22 November f. m. uti den omnämnda författningen sörjt för, att det till mossen må linnas en fast platts, alt der sätta ett lius, hvaruti det skulle hunna bergås, som på mossen skördas. Jag förenar mig derföre i den anhållan, att Herr Törnebladhs anförande må till LagUtskottet remitteras. Herr Danckwardt: Det är ganska sann t, som Herr Ribbing yttrat, att en § finnes iden ifrågavarande Författningen, som tillåter mossars afsöndrande från Hemman, äfven med frihet från ränta; men det angår endast sådane mossar, som i deras närvarande skick äro alldeles onyttige. Dessa kunna icke anses vara innebegripne under Hemmanens Skattläggning, emedan de äro egentligen impedimenter, och man kan derföre icke med skäl säga, att genom deras afsöndring från Hemman Skattskyldig Jord förminskas. Jag tror således icke någon olaglighet ligga deruti, att sådane mossar få afsöndras från Hemman, äfven utan ränta, särdeles som i ofvannämnde § jämväl är förordnadt, att en noggrann undersökning om mossarnes odugliga beskaffenhet alltid skall föregå och tillstånd till deras afsöndring hos Kongl. Majrts Befallningshafvande begäras och erhållas. Herr Ribbing: Mycket, som förr varit odugligt, är nu mera af största duglighet.
Men i synnerhet hafva sedan 1809 årligen en mängd Bancosedlar utgått til] Finland, hvarifrån vi få mångfaldigt flera varor, än vi ditföre* Det är mig icke obekant, att denna undervigt i Handel af en del nyare Financierer nekas, ty de påstå, att, oiii importerne i värde öfverstiga exporterna, Skall öfverskottet liqvideras antingen framdeles med exporter, eller ock genom Concours, då i förra fallet balancen af sig sjelf återställes, och i sedna - 628 Den 24 April. re importens öfverskott blir en behållning för Landet. De antaga således, att silfver ej skickas ur Landet för liqvider med utländningen , och besinna ej, att det ännu gifves ett medel till för liqviaen, som dock ej står att läsa om i böcker, och detta är våra Bancosedlar, hvilka för de importer, till hvars liqviderande exporterne ej hunnit, kunna utskickas, eller och hypothiseras. Jag kommer slutligen att vidröra den vig. tiga frågan, genom hvilka medel penningnöden skall afhjelpas. I allmänhet kan den i en Stat, som ej har Silfveroch Guld*grufvor att räkna på, blott afhjelpas genom tvänne utvägar: Den ena är genom tilltagande idoghet och tillverkningar, hvarigenom sjelfva penningen framdrages hvar den finnes5 den andra är genom Representativer, dem man tillskapar inom Staten efter behag. Den förra utvägen är den säkraste och varaktigaste. Derigenom ökar sig den circulerande Penning, stocken i sin jemna ordning, under en efter hand tidtagande allmän idoghet; den skänker åt Staten nya arbetare och nya afkastningar, samt bibehåller sig i ett jemnt förhållande deremot Men denna utväg är tillräcklig endast under en oinskränkt rörelseoch näringsfrihet, och den fordrar tid för att åstadkomma sina välgörande verkningar.
Gyldenstolpe anfört, fä yttra att det visserligen alltid varit helt enskildt pä Const.Utsk. beroende, huruvida några sådana gemensamma tankar kunnat leda till någon följd, äfven om de på fråga af Landtm, eller Taleman blifvit förklarade vara Ståndets gemensamma tankar; men då Landtm, eller Taleman vägrat sådan propos. på väckta nya förslag, på sidan om Const.Utsk:s betänk., och sålunda, på yrkande af Ståndet, denna fråga blifvit hvilande och till Const.Utsk. remitterad, så har jag der varit i tillfälle att, såsom landsh. Ehrenborgs efterträdare i ordförandeskapet för 1834 års Const.- 202 Den 19 Januari e. m. Utsk., behandla en dylik fråga, då Ståndets gemensamma tankar tydligen voro väckte på sidan af Const.Utsk:s betänk. Det var erkebiskopen, som då vägrade propos., och detta gillades af Const.Utsk. samt dervid förblef det, och det måste dervid förblifva, till följd af grundlagens bestämmelse. Det är klart, att man stiftar lag för att rätt skall ske; och det är ändå naturligare alt, då icke något föreskrifver att grundlagen får eller kan annat än efter de^s ordalydelse tolkas, så blir ock hvarje af enskild riksdagsman gjordt försök att kringgå lagbuden missbruk, som det tillkommer talemännen att i första hand förhindra. Hr von Hartmansdorff: Det är möjligt och äfven troligt, att grundlagens mening varit sådan som Frih. Cederström påstår; men ordalagen äro sä otydliga, att det missbruk som derigenom inritat sig blifvit alltför kraftigt, för att kunna undanrödjas annorlunda än genom ett nytt och tydligare grundlagsstadgande. Det förslag, som nu är af BondeSt. förkastadt, har visserligen den af Gr. Gyldenstolpe anförda förtjensten, att stadgandena äro bestämda. Men förslaget har deremot det felet, att något, som i sin grund är oriktigt, har genom de framlagda stadgandena blifvit till verkställigheten regleradt och stadfästadt. Derföre är det rätt väl, att BondeSt. förkastat förslaget, och jag hoppas att R. o. Ad. gör likaledes.
StatsUtsk. har ansett af vigt, alt den nådiga föreskriften skulle iakttagas, emedan, pä sätt Ståndet har haft tillfälle inhämta af eli föregående betänk., StatsUtsk. har tagit i beräkning, att Riksg:s-kont. skulle vara i tillfälle att genom utlåning af medel bereda tillgångar under den kommande liden för fyllande af Slalsbehofven. Skulle alla extra anslag i förväg utlagas, kunde Riksg:skonl. sättas i trångmål och den beräkning på tillgångar, man under förutsättning af fortfarandet af nuvar:de förhållanden ansett sig med full säkerhet kunna göra, rubbas, så att icke tillräckliga medel möjligen skola finnas. Det är med afseende härpå, som jag tror att det ligger vigt uppå, att den gifna föreskriften eflerlefves, och anhåller jag derföre om bifall till betänk. Hr Printzensköld: Jag kan ingalunda dela den åsigt Gr. Lagerbjelke yttrat, att genom det försvar jag framstält för Förvaltningen af Sjöärenderna, frågan om detta verks reqvisilioner i nu förevarande hänseende, blifvit satt i sämre ställning än hvari den förut sig befann. Jag anser det embetsverk ställa sig i den sämsta ställning, som icke, så vidt det står i dess förmåga, söker att fullgöra sin Konungs befallningar. Om äfven embetsverket möjligen kan af lydnadspligten finna sig befogadt att för tillfället anlita ett anslag, gifvet för annat visst ändamål, så anser jag detta embetsverk, dä del eger full visshet om att ersättning ingår innan anslaget behöfver användas till sitt bestämda föremål, på delta sätt bäst hafva fullgjort sina pligter emot Konung och Fädernesland, och det skulle vara orätt alt vilja lägga ett sä beskaffadt förfarande embetsverket lill last. Jag tycker mig varsna eli bemödande af StatsUlsk. i första hand och Ständerna i den andra, Den 19 April. 521 att vilja såsom ordspråket säger, ”sveda allt hvad ludet är”, för att sätta ner embetsverkens anseende, och tvinga dem likasom in uti skrufstäd, för ali de icke skola våga att göra det ringaste på egen hand, äfven om det vore aldrig så nyttigt för fäderneslandet.
Ridderskapet och Adeen. S. D. Vid förnyad föredragning af B erilinings-Utskottets den 10 och 14 dennes på bordet lagda utlåtande, AT:o 29, i anledning af anmärkningar emot betänkandet, N:o 13, angående stämplade pappers-afgiften, stannade Ridderskapet och Adeln 1 följande beslut: l:o, Hvad Utskottet hemställt, i afseende på 2 § och 1 mont. 3 § samt uLbyte af orden ”skrifvas på” emot orden ”förses med” i flere följande §§ af Chartse-Sigillalae-förordningen, bifölls, utan annan förändring, äu att början af 2 § ansågs böra erhålla en så lydande redaction: ”stämpladt papper skall vara att tillgå af följande värden, nemligen hela ark å lie, fyra, sex, åtta och tolf skillingar samt biläggnings-chartor å 3, 4, 5, 6 och 8” etc.; 2:o, bifölls Utskottets, i afseende på Chartat-Sigillatce-fö tord ningens 4 §, gjorda hemställan om förändrad lydelse af det under rubriken testamenten i 3 mom. litt. a., angående befrielse från chartae-sigillatae-afgift förekommande stadgande; 3:o, i frågan om bestämmande af stämplade pappers-afgifterne för Commendeursoch Riddare-bref, blef Utskottets hemställan om dessa afgifters förhöjning afslagen och vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut; men bifölls Utskottets yttrande 0111 uteslutande af det i afseende å Seraphimer-Orden uti nu gällande
Uti Betänkandet N:o 58, hvilket af Ridderskapet och Adeln sami Freste-Ståndet blifvit bifallet, men af Borgareoch Bonde-Stånden, till följd af deremot framställda anmärkningar, återremitteradt, hade Utskotten hemställt, att.fortskaffning af Trupper, tillhörande Landt-armeen, mätte komma att ske sjöledes, då Kongl. Majrt finner sådant tjenligt och med för handen varande omständigheter öfverensstämmande, samt att transport af båtsmän skulle ske företrädesvis sjöledes och, der sådant är omöjligt eller möter alltför stora svårigheter, medelst marche force', samt att, så vida de nu fastställda uppfordringstider för båtsmän skulle till någon del lägga hinder i vägen för användandet af ifrågavarande transportsätt, Kongl. Maj:t i sådant fall täcktes vidtaga de för det åsyftade ändamålets ernående nödiga förändringar; och hade Utskotten äfven uppgifvit, att skälet till dessa hemställanden vore, alt Utskotten saknat föreskrifter om användande af sjötransporter i det af Krigsoch Kammar-Collegierne, Förvaltningen af Sjö-Ärendena samt Stats-Conloret utarbetade förslag lill ny Tåg-Ordning. Utskotten hade för öfrigt ansett sig sakna skäl att tillstyrka underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:!, angående samlingsplatsers inrättande i Blekinge samt föreskrift för båtsmän att, vid commenderings-tillfällen, derifrån tåga till fots till Carlskrona, enär Utskotten trodde det vara rättast, att intet partiellt undantag från de allmänna föreskrifterne härutinnan af Rikets Ständer föresloges, såsom beroende af Kongl. Maj:ts JNådiga godtfinnande att efter omständigheterne bestämma, m. m.