Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majtt velat lemna Riksens Ständer tillfälle att sjelfva detsamma afhjelpa och undanrödja de oheha Uga collisioner, som med Konunga-magtens åtgärder derigenom afvert uppkommit, hvilket Kongl. Maj:t i dess högstberörda Nådiga Proposition 1812 icke otydeligen synes jemväl hafva väntat af Riksens Ständer och derföre blott i nåder föreslagit den rättelse, att Allestad måtte u/eslutas från antaley af de Kungs-och Kungs Ladugårdar, hvilka i den underdåniga skrifvelsen af den 28 Aprill igro blifvit uppförda, utan att Kongl. Majrt tillika underställt Riksens Ständers pröfning huruvida oell I hvad man Kongl. Maj:ts åtgärd, i afseende på Skatteköpet, finge vinna fullbordan eller icke. Då Riksens Ständer ej dessmindre äfven meddelte Den 2 2 Juni. 1237 Kongl. Maj:t yttrande i denna del, torde sådant destotnindre hafva varit tillständigt, sorn Riksdagshandlingarne visa att atna Ständ inskränkt sina omdömen till blott hvad frågan om berörde uteslutande angick.
Det kan visserligen synas förmätet af mig alt åter begära ordet för att tala för en nödlidande. En af SlatsUtsk:s medlemmar har sagt, att alla dessa återremisser icke tjena till någonting. Men huru skall man få veta, hvilka punkter som hafva utsigt för sig att leda till lyckligare resultat. Jag utsätter mig gerna för att denna återremiss icke är i den värde ledamotens smak, isynnerhet då han anmärkt att Staten icke är en faltigförsörjnings-anstalt. Jag vet icke om det är de fattiga eller tilläfventyrs de rika, som skola hafva pensioner, jag hade likväl föreställt mig, att de fattigare föresträdesvis borde hafva dem. En af våra skickligare lärare i historien, Rector Söderling har sagt att Ekelund var den, som gaf del historiska studiet i skolorna en högre lyftning. Jag tror icke, att någon af R. o. A:s ledamöter kan neka det ju icke Ekelund har ganska stora förtjenster med hänseende lill de läroböcker han ulgifvit. Härtill kommer ännu ett skäl, som Utsk. icke kunnat vid pröfningen uptaga, — emedan det troligen var obekant, att Ekelund, som var sjuklig, dikterade sina arbeten och hustrun skref dem. Detta utgör enl. mitt förmenande ett skäl för Ständerna att icke lemna hustrun i nöd, utan att Ständerna måtte behjerta belägenheten, och hvad detta Stånd serskilt vidkommer, alt Ståndet nu måtte bevilja en återremiss af denna punkt, åsyftande att Ekelunds efterlemnade enka måtte ihågkommas med den pension, som här är begärd. Man kunde visserligen invända att då Ekelunds läroböcker voro anbefallda till begagnande i skolorna, hade han bordt förtjena på dem, men härtill får jag vördsamt svara, att Ekelund icke hade råd alt sjelf förlägga sina böcker; och det är allmänt bekant, att en förläggare betydligt har ökat sin förmögenhet genom den vinst han haft af Ekelunds arbeten. Den 26 April e. ra. 193 ten.
Och har derföre jämwäl yttrat min förmodan, at någon med mera uplysning och erfarenhet begäfwad Ledamot närmare skulle utreda hwad jag blott flygtigt anmärkt. Detta mit hopp har til en del blifwit reallsoraclt genom det lttomorlal här uplästes den 2:dratvenne mänad. Den allusion, at en allmän anklagelse-ace kunde mot Swensta folket utfärdas, har genom sin lekande framställning 1'rapperat mig likasom alla andra, o Af sig sjelf torde den dock wara wederlagd. Ätmindstone wet jag rätt wäl hwad jag skulle swara, om nägon singe det besynnerliga infall, at tiltala mig för fortfarandet af lydnad. At nägon skulle kunna förtjena medömkan eller åtlöje, deremot har jag wisst ingen anmärkning. — Jag önskade ocksä kunna le ät den owärdige. — Jag kan endast föragta lckgbeten, under hwad gestalt den ocksä mä blifwa förestäld. Jag högagtar den priswärda fredliga gäng -enna revolution tagit. Det är et stort skäl til för min wördnadsfulla beundran för de mäns skora egenskaper som derwid warit L la chie. Desse som redan förut njöto de rökwerk tacksamheten sä gerna offrar pä förtjenstens altare chafwa härigenom sammanflätat Lageril och Myrten til odödlighetens krona. Huru myc - Den 9 Iunik/ 643 ket prydes icke Hjelten af mildhetens outplånliga stämpel? Effwcrtygad om de olyckliga följder sa kallade UnversökinngS-0om!iii88ioner alltid medfört, stundom afven för någon oskyldig, Msi8tei:iijag icke om en swär undersökning öfwer medgifneckända händelser der icke aran tyst ledt raoflagen, fast ej med nrococoii. Men utan alt misttag, lätom ost dock i friskt minne förwara -e tä werksamnie, som smickrande, med alle tilsatte segel, styrt skeppet pa grund.
Jo, därför att jag läser mellan raderna bekänneLen om, hur trefligt han i alla händelser finner sitt slafveri, hur bra han mår, tack vare lilla fruns omsorger, oeh därför att om inte nämnda unga dam hittade på små öfverraskningar — en liten oväntad flyttning till exempel — så skulle han göra det. Och var säker på, att den nya vå- ningen skulle inte bli för bekväm, om han valde den — hans öfverlägsna, manliga egenskaper för öfrigt opåtalda. En förståndig man — ty det kan ju inträffa, att en af tjugu är en smula mindre förståndig i allo — han säger ej ett muck, när lilla frun — hon med gullhåret och den älskvärda lilla uppnäsan etc. — fattar kommandostafven och gör det nya hemmet, man flyttat till, ännu mera hemtrefligt, än det gamla var. Han erkänner med en kyss på den lilla energiska handen, att där hon för tillfället bor, där är allra bäst. Oeh hon småler, där hon stryker lent med handen öfver hans modernt kortsnaggade hår, som ej ens kan burras upp, hvilket vore bra roligt. Och hon tänker på den gamla sanningen, som ingen liten fru lärt sig förgäfves, att bästa sättet att få herska är att låtsa sig vara beherskad. Och säg mig någon af skapelsens herrar — jag följer nyssnämnda regel, då jag kallar dem skapelsens herrar, liksom jag alltid kallar min man för » min herre och man » — säg mig en enda bland dem, som icke vill bli styrd, om det blott sker af en kärleksfull liten silkestass. Ja, mina uttryck äro inte rätt valda. Men säg, har jag inte rätt? * * * Det skall bli mig ett nöje att visa,hvad desse herrar, som vi i själfva verket tycka så mycket om, lika mycket som de hålla af oss — fast vi inte » beundra » dem och kalla dem för änglar, hvilket onekligen vore litet öfverdrifvet — kunna hitta på, då de vilja komma ifrån hem och härd för en dag eller två. Se här, hvad jag fann på min egen gubbes skrifbord, då vi vid den stora höstrengöringen kommo till hans rum.
Ehuru jag, så väl vid de nu förekommande måls behandling, som de flesta andra som här förevarit, önskat kunna iakttaga den möjligaste tystnad, för att icke onödigtvis upptaga tiden för andra talare, som äga mera insigt i riksdagsförhandlingar och allmänna ärenders behandling än jag, och således så litet som möjligt göra mig skyldig till det klander, som i landsorterna allmänneligen höres öfver riksdagens obehöriga längd, så är jag dock nödsakad yttra mig öfver några vissa delar af TJtsk:S nu förekommande betänkm, men skall hvarje gång blifva så kort som möjligt är och endast göra anmärkmr öfver de delar i förslagerna, som mest förundrat mig kunnat göras af detta Utsk., hvars ledamöter under denna riksdag vid så många tillfällen gjort 3o8 Den a5 November e. m. Regeringen sårande tillmålen för misshushållning och oklokt användande af Statens medel. Jag högaktar dem, som iakttaga en förnuftig hushållning med egna medel, men ännu mera dem, som hafva fått det vigtiga uppdraget att förvalta Statens eller enskilda personers egendom, då de göra det med urskiljning och icke, som vid delta tillfälle det synes mig att StatsUtsk. uti vissa delar gjort, nemi., antingen gått till ytterlighet i hushållning, eller ock till uppenbar misshushållning, hvilket sednare bäst synes genom tillstyrkandet af betydliga summor till ändamål, hvars egentliga gagn äro tvifvelaktiga, i stället för att använda den betydligaste delen deraf till Statens större och nyttiga företag saint använda öfverskotten till samtliga lönebehof, för att derigenom bereda arbetsförtjenst åt personer, som sakna den, och för hvilka man i följd deraf nu blir tvungen bygga nya kostsamma fängelser, för att derigenom, så vidt möjligt är, söka bereda medborgare den säkerhet, de i ett lagbundet land böra hafva rätt att fordra inom egna bostäder. Då här på stället finnas så många ledamöter, som äga mera sakkännedom, än jag, om behofvet af statsanslag för Rikets försvar, så anser jag mig icke böra uppehålla R. o.
Denna åsigt, biträdd af Svenska Statsrådets då varande öfriga ledamöter, åberopades nu af Herr föredraganden; och då i det nu särskildt förekomne fall, anledningen till den föreslagna nödfalls-utvägens användande nu mera upphört, sedan det Norska export-premie-beslutet åter - 52 KonstitutionsUtskottets Memorial, N;o 6. kallats och det normala förhållandet åter in träd t, fann föredraganden sig icke kunna här tillstyrka någon rubbning af de grundsatser, hvarpå nu gällande författning hvilade. Deremot yttrade Statsråden Herr Wallensteen och Herr Gripenstedt, att de, delande åsigten om det önskliga i ett tullförbund emellan de förenade rikena, ansågo förhållandet i alseende på ifrågakomne artikeln socker, såsom icke egande sitt ursprung från någotdera riket, vara så olika mot hvad i fråga om öfrige uti 1825 års förordning uppräknade varor sig företedde, att redan häruti kunde ligga ett skäl för bifall till förslaget; men derjemte förekomme, att, genom möjligheten att mot nedsatt tull från det ena lill det andra riket införa nämnde artikel, stor svårighet alltid mäste uppstå alt, med behörigt afseende å bibehållandet af nödig jemvigt, bestämma den allmänna tullsatsens belopp, samt sådant icke blott lätt gåfve anledning till tullens allt för stora förhöjning, utan jemväl redan visat sig för visså fall påkalla utomordentliga åtgärder från begge rikena; hvadan bemälde Statsråd icke funno betänklighet vid att biträda Kongl, norska regeringens förslag. Öfrige Ledamöter af Svenska Statsrådet biträdde det al föredraganden i underdånighet gifna råd. Vid Konungens rådgifvares tillstyrkande i afseende på utgången af den serskilda, sålunda afhandlade frågan har Konstitutions-Utskottet icke någon anmärkning att framställa; men redogörelsen för denna fråga och dess behandling måste ovilkorligen leda uppmärksamheten på förhållanden, som böra vara föremål för Konungens rådgifvares synnerliga omvårdnad och der följaktligen Konstitutions-Utskottet har att tillse, huruvida deras pligter må anses vara tillräckligt uppfyllda. Det visar sig nemligen uppenbart, att svåra olägenheter förefinnas, och länge funnits i afseende på de förenade rikenas handelsoch sjöfarts-förhållanden.
R:dr för jernvägen emellan Arvika och riksgränsen, så skulle, för öppnandet af en beqväm kommunikation emellan båda rikena under den tid af året då segellederna äro isfria, inalles erfordras endast 4,406,304 R:dr. Denna kommunikation, hvarför kostnaden således icke uppgår till en fjerdedel af den för Nordvestra stambanan i sin helhet, uppfyller i afseende på förbindelsen med Norge, till dess samma stambana i en framtid hinner fulländas, alla billiga fordringar på beqvämlighet och hastighet för såväl passagerare som gods, ty sedan Vestra stambanan från Stockholm till Göta kanal å ena sidan och den förenade Svenska och Norska jernbanan från Arvika till Kristiania å den andra blifvit fullbordade, kan vägen emellan båda hufvudstäderna tillryggaläggas på ungefär 30 timmars tid, äfvensom vägen från Kristiania till Göteborg på lika lång tid. Genom Nordvestra stambanan emellan Arvika och riksgränsen i förening med den Norska jernvägen erhålla både trakten af vestra Wermland och ett icke obe tydligt område inom Norge, hvilka af dessa banor genomskäras, den kortaste och i afseende på beskaffenheten af landets produkter äfven den ändamålsenligaste förbindelse vid Arvika med de Svenska segellederna och följaktligen med Göteborg samt inre delar af Sverge. Kommittéen har ansett sig hafva desto större skäl att vid förslaget till Nordvestra stambanans anläggning äfven beröra Byelfvens upprensning, som denna segelled äfven efter stambanans fullbordan fortfar att utgöra en särdeles vigtig kommunikationsled, då otvifvelaktigt alla tyngre varor af spannmål, trä och jern, äfvensom varuhandeln i allmänhet emellan båda rikena deraf alltid komma att betjena sig. Det synes således, att Arvika både för närvarande och för framtiden är en af de vigtigaste punkter, som Nordvestra stambanan under alla förhållanden bör beröra; men derigenom bestämmes också till stor del samma banas vidare sträckning genom Wermland öfver Karlstad till Kristinehamn.
Direction dock bör lyda under Chefen för Civil-Departementet; anseende Utskotten, Statssamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 10. i5 sorn ej Velat närmare föreslå eller tillstyrka någon serskild inspection öfver dessa Skolor, att detta ämne bör till Kongl. l\laj:ls Nådiga godtfinnande öfverlemnas. ULskotten hemställa äfvenledes, att enär skyldighet åligger dem, som vilja blifva skeppare, att taga examen, det måtte hädanefter tillåtas sådane personer att, när som helst, och då de sig dertill anmäla, denna examen i de fastställde Navigations-skolorne undergå, under de villkor och controller i allmänhet för examina derstädes, som kunna blifva bestämda. Utskotten hafva för öfrigt trott sig icke böra in gä i förslag till närmare bestämmanden af Navigations-skolornes organisation, Lärarnes bildande och tillsättande m. m., helst dertill fordras en närmare kännedom om ämnet och serskildte locala förhållanden, än af Utskotten kan väntas; Och få Utskotten derföre tillstyrka Rikets Ständer, att uttalande, på sätt här ofvan blifvit föreslaget, de grunder, efter hvilka Rikets Ständer anse Navigations-skolorna böra inrättas, öfverlemna desammes närmare organisation till Kongl. Maj:ts Nådiga omsorg, och för ändamålet anvisa det anslag, Rikets Ständer kunna anse behofvet påkalla. Vidkommande det af Herr Hegardt väckta förslag om upphörande af rättigheten för vissa orters allmoge att å sine till Norrige och Danmark, samt till andra utrikes orter seglande fartyg, till skeppare antaga personer, som ej undergått vederbörlig examen eller vunnit burskap i stad; så, enär detta förslag åsyftar en inskränkning i den såkallade landtmanna-seglatio nen, i fråga hvarom Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet kommer att afgifva serskildt Betänkande, tro Utskotten sig ej böra bär något yttrande derom meddela.
Den 3:dje frågan är den, som Herr Friherre Anckarsvärd, i anledning af några andra värja Ledamöters yttranden, nu senast - Den it April. 353 nast framställt, nemligen att Höglofljge RHdersknpet och Adeln skulle genom ProtocolisUtdrag förklara Constitutions Utskottet sin önskan, att de Protocoll, sorn bli*vit i Utskottet förda i Anmärknings-målet, rörande Kustbevakningen, matte varda tili tryckning befordrade. Denna fr äg a anser jag af den beskaffenhet, att Proposition derpå ej lärer, enligt något rum i våra Grundlagar, kunna förvägras; och jag iir o Issa ganska säker att Herr Grefven och LandtMarskalken, ej ett ögonblick vill tveka, att derpå göra Proposition. Grefve Kalling, Pehr, och Friherre Pfeiff, förenade sig med Herr Påhlman. Friherre Anckarsvärd: Afven jag instämmer uti hvad Herr Påhlman nyss anlört, samt önskar att närvarande Discussion snart måtte slutas, hvarföre jag icke tror något hinder skall möta, derest Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra Proposition på R;dderskapets och Adelns önskan till Constitutions-Utskottet om ifrågavarande tryckning. Herr lannerstjerna, Johan Wilhelm: Jag hemställer huruvida det kan anses passande, att Ridderskapet och Adeln till Constitutions-Utskottet framställer en önskan, hvilken det skulle ankomma på Constitutions Utskottet, att antingen bifalla eller afstå, samt om icke i senare händelsen Ridderskapets och Adelns värdighet vöre comprometterad. Ilidd. och Ad.
Länets brandstodsbolag, för hvilket Eders Kongl. Maj:t den 14 December 184-1 i nåder faslställt reglemente, bar årligen vunnit ökadt förtroende, och utvisa revisionsberättelserne, alt redan år 1843 funnos delägare inom hvarje församling samt 134 brandstods-komitéer med ett försäkringsvärde af 18,893,270 R:dr och ett ansvarighetsbelopp af 19,604,380 R:dr; att således under andra räkenskapsåret vunnits en tillökning af 3 komitéer 2,227,800 R:drs försäkringsvärde oell 2,295,960 R:drs ansvarighetsbelopp; att försäkringsoch ansvarighets-summorne år 1847 uppgått den förra till 2,022,370 R:dr och den sednare till 20,924,070 R:dr; samt att biandskade-ersättningarne ocb omkostnaderne, hvilka sednare bestigit sig till circa 3,000 R:dr årligen, utgjort: v jorn mo , i i fför b varje 100 R:drs Ar 1843 23,408: 12. —, som uttaxerats med 5 sk. 9 r.< ’ , , lansvanghetshelopp. Fabriksredskap och machinerier. Lösören i allmänhet. Tjenstehjon tillhörigheter. De förut saknade förlagssnmmor oell tillfällige penningeförsträckningar, hvilka såväl näringsidkare som affärsmän derifrån erhållit, hafva lifvat spekulationen samt bidragit till utveckling af flere näringsgrenar och ordentlighet i liqvider; och har mången der fått medel till förelag, som annars icke skulle kunnat utföras, ehuru gagneliga ej allenast för den enskilde utan ock för det allmänna. Genom afdelnings-direklionens urskillning vid beviljande af kreditiver och lån hafva de befarade olägenheterne eller vinglerier förekom mits. Förhållandet med de hos Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande anställde lagsökningar för enskilda fordringar har varit följande:
Utsk:ns yttranden rör:de dessa §§ ansågos ej erfordra någon åtgärd. 9 S R. o. Ad. antog den redaction af denna §, som PresteSt. beslutat. 10 §. Frih. Cederström, Jac.: Utsk:n yttra, atti händelse PresteSt. icke skulle frångå sitt förslag, kommer det att förblifva vid hvad förut i ämnet varit stadgadt. Men då PresteSt. endast i afseende på redactionen skiljt sig från Borgareoch BondeSt:n, hvilka antagit Utsktns förslag, och 2lne Stånd således icke kunna anses hafva stadna t emot 2, äfven om PresteSt. vidblifver sin mening, torde R. o. Ad., under nyssnämnde förutsättning, finna med en behörig beliandling af ärendet förenligt, att voter:spropos:r uppgöras emellan PresteSt:s åsigt å ena samt Borgareoch Bonde-. Stins å andra sidan; och hemställer jag derföre, om icke, i slikt ändamål, förevar. § bör återremitteras, i den händelse att PresteSt, vidblifver sin mening, H. Ex. Hr Gr. o. Ordföranden hemställde, om R, 86 D c ii 5 Mars c. m. o. Ad. behagade lägga Utskms yttrande ronde io $ till handhna, såsom ej erfordrande någon åtgärd. Frih. Cederström:
Med anledning af Herr Grefve De la Gardies i plenum den 10 sistledne gjorde proposition, angående utdelande af sista RiksdagsProtocoller, och Herr Cederschjölds deremot väckte hsmställan om deras lifgifvande af trycket, och försäljning, får jag vördsammeligen upplysa och anmäla, det Bokhandlaren Magister Wiborg försäkrat, att högst några få exi Den 18 Februarii. 4S9 emplar kunna påräknas blifva afyttrade uti Bokhandeln, i händelse desse Protocoller till försäljning utlemnas och annonceras, hvilket torde föranleda till antagande af bemälte Herr Grefves proposition i detta afseende. Herr Berghman Ambrosius Magnus; Vid den af Herr Grefve von Platen väck-; te motion om Talemäns Tafflarnes återinförande torde mig tillåtas få anmärka: att jag icke anser Riksens Höglofiige Ständer möjeligen kunna vara sig så olika, att de, vid en sednare Riksdag förändra, hvad de vid en föregående beslutat, då samma skäl till det fattade beslutet icke allenast ännu äro förhanden, utan ock nya förbindande anledningar under tiden tillkommit. Det var till minskande af de högst betydlige Riksdagskostnaderne, som detta beslut fattades vid sista Riksdag, om berörde Tafflars indragning. Redan då fordrade Statsverket denna lindring; men Rikets närvarande ställning och den i alla orter öfverklagade förlägenheten, påkalla ännu mera aU den hushållning med allmänna medlen, som är möjelig, och äro desse tafflar ej allenast icke nödige utan till och med öfveflödige. Högst anmärkningsvärdt är det, att kostnaderne vid hvarje af de 6ednaste Riksdagar, yppgått till nästan lika sumraa} som hela Sven - 4go Den 18 Februarii, ge med då tillhörande Finland erlade i bevilL ning, allt till år 1789, eller 12 tunnor Guld, Lägger man härtill hvad under en Riksdag, Ridderskapet och Adeln påkostar sig och det de öfrige 3-ne Ståndens Ledamöter af dera? committenter uppbära i arfvoden , så blifver för allmänheten en högst betydlig tillökning i utgifter.
Hemse ar en absiskyrka med nyupptäckta inålningar, soin ännu blott delvis befriats från öfverrappningen. Hvad som konimit i dagen var dock nog att göra artisten förtviflad öfver den knappa tiden. Det gaf i än högre grad än portalskulpturerna i Lye och Stånga ett lefvande intryck af medeltidens naiva uppfattning,. ja af medeltidslifvet sjalft. Ty den generation, som först studerade Hemsemuramas bilderbibel, kände helt säkert i inycket igen sig själf i den. De heliga berättelserna iklädde sig här för medeltidsgotländingens barnsligt andaktsfulla åskådning samma former som lif vet omkring honom och kommo honom p&amp; detta szitt närmare. Hvarje vrå af kyrkan talade till hononi ett språk, som lian förstod eller som grep ho nom med det hemliglietsfullas trollmakt. Mhlningarna och de dunkla symboliska gestalterna, hela kyrkan med dess utsmyckning hade för honom långt mer an blott estetiskt intresse. Den var rent af uttrycket för det högsta i hans lif, hans religiösa tro. E n påminnelse om tåget och en blick p % klockan ryckte oss med ens ur medeltiden midt in i 19: e århundradets jäktande brådska. Ännu en dslredsblick p % sfiykten till Egypten, och så upp i vagnen ocli till stationen, några minuters viig från kyrkan. Vi skickade helsiiingar tillbaka med unge far och sprungo ' upp p&amp; tåget, hvisselpipan ' ljöd, ocli snart sutto vi i en fullpackad järnvägskup6 på väg till Visby igen. Och så .var den sagan slut. i S-d. Svenska damkomitens rapporter till Chioago-utstallningen. De rapporter rörande den svenska kvinnans verksamhet på olika oinrådeii, som af den svenska dainkoinitén insamlats, föreligga såsoiii redan nämnts, sedan någon tid fardiga. Rapporterna, Iivilka äro redigerade af fil. doktor Ellelz Fries, iiro iitgifna dels i en volym under titeln » Reports of the Swedish Ladies ' Committee to the TITorld ' s Coliiinbian Expositions dels i separataftryck af de fyra olika afdelningarna.
Jag stod i fören och tyckte, att jag flög, så lätt och säkert sköt båten framåt, — så voro vi framme!» Rakel skref ofta, minst ett par gånger i veckan, och pastorn gick långt utåt landsvägen för att möta posten och få detta längtansfullt väntade bref en qvart före tiden. Det var goda bref, det vill säga, de innehöllo alla, att Rakel var lycklig. Hon hade ett litet stilla hem hos den gamla mamsell Hult på Söder; men hon var sällan hemma. Om förmiddagen var hon hos sin professor, som bodde högt uppe på Drottninggatan, så att hon hade en ansenlig väg att gå; men när hon ändtligen hade vandrat den långa vägen och hunnit upp för de många trapporna till ateliern, så fick hon också belöning derför. Hon satt der i ett hörn och tecknade och målade hela dagen. I början fick hon mest sysselsätta sig med att kopiera hans gamla landskapsskisser, och fastän det ju också var mycket roligt, så tyckte hon dock, att hon saknade något dervid, hon visste icke riktigt hvad. Kanske det var det, att hon tyckte, att dessa skisser icke riktigt liknade naturen, så som hon kom ihåg den. Sedan började hon måla efter frukter och grenar, att teckna efter gips och efter menniskor, och hon kastade sig öfver alltsammans med brinnande ifver. Professorn berömde henne mycket, nästan alltid, men hon började snart att icke vara så nöjd med hans beröm; hon såg sjelf, huru mycket som fattades i allt, hvad hon gjorde — ja, också i allt hvad han gjorde. Bara någon riktigt ville säga henne, hvad som var galet vid hennes arbete. Bara hon visste, hur hon skulle bära sig åt. Hon kände blott en brännande oro, en lust att göra allt på en gång, en otålighet att finna just det, hon längtade efter. Hvar gång hon höll på med en sak, hade hon liksom samvetsagg öfver, att hon icke just då gjorde något annat. Midt i sommaren reste professorn bort. Rakel hade icke råd till att resa hem redan nu och ville det icke heller. Hon tog sin målarlåda med sig och gick ut till Haga och på Djurgården och satt der från morgon till qväll och målade skogsinteriörer, med en bit bröd och ett stycke korf i fickan. Hon arbetade hela dagen som i feber. Ibland var hon hänryckt.