Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JEAN. sigten, nya språk; inte en minuts ledighet till grubbel Det är ett lif skall ni tro; oupphörligt nya an eller nerver; intet letande efter sysselsättning då arbetet ger sig sjelf: natt och dag klockan som ringer, tåget som blåser, omnibussen som kommer och går; under det guldstyckena rulla på byrån. Det är ett lif! FRÖKEN. Ja, det är att lefva! Och jag? Husets herrskarinna; firmans prydnad. Med ert JEAN. utseende... och ert sätt åh det är en gifven succès! Kolossal! Ni sitter som en drottning på kontoret och sätter slafvarna i rörelse med att trycka och lägga blyga sin skatt på ert bord ni kan på en elektrisk knapp; gästerna defilera inför er tron aldrig tro hvad menskorna darra när de få en räkning i sin hand jag skall salta notorna och ni skall sockra på dem med ert vackraste leende tabell ur fickan genast, ack! låt oss resa härifrån tar upp en kommunikationsMalmö klockan sex och trettio; Hamburg åtta och med nästa tåg! vi äro i fyrtio i morgon tidigt; Frankfurt-Basel en dag, och dar. Tre dar! i Como genom Gotthardsbanan om, låt mig se, tre mig mod Säg att du älskar mig! Kom och omfamna mig! Allt det der är bra! Men Jean du skall ge FRÖKEN. JEAN tvekande. Jag vill men jag törs inte! Inte här i huset mer. Jag älskar er utan tvifvel kan ni tvifla på det? FRÖKEN blygt, sant qvinligt. mer! Säg du! Ni! Säg du! Mellan oss fins inga skrankor ännu, så länge vi vistas i detta hus det fins det Jag kan inte! Det fins skrankor mellan oss JEAN. plågad. förflutna, det fins grefven och jag har aldrig träffat någon person, som jag har sådan respekt för jag behöfver bara se hans handskar ligga på en stol, så känner jag mig liten jag behöfver bara höra klockan deroppe, så far jag ihop som en skygg häst och när jag nu ser hans stöflar stå der så raka stöflama. Vidskepelse, och kavata, så drar det i ryggen på mig! sparkar till oss från barndomen men som man kan glömma lika lätt.
I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grejven och LandtMar skalken förklarade, att Ridderksapet och Adeln bifallit Bevillnings-, Lagsamt EkonomiUtskoltens ifrågavarande Betänkande. Justerades 12 ProtocollsUtdrag förden 22 dennes f. och e. m. Upplästes nedannämnde från Utskotten inkomne Memorial och Utlåtanden: Frän Förstärkta StatsUtskottet: Af den 21 dennes: N:o 4°9- Angående den Allmänna Bevillningens fördelning. 122 Den a3 Februarii e. m. Från StatsUtskottet: Af den s3 dennes: N:o 4 io. I anledning af erhållen återremiss af Utskoltets Betänkande N:o 382, angående lättad utväg till lånebidrag åt Fastighetsägare. Från ExpeditionsTJtskoltet: N:o 3q8. I anledning af Yälloflige BorgareStåndets Beslut öfver Utskoltets Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om ny Förordning, angående Bränvinsbränningsrättigheten. Lades på hordet. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. io om aftonen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Onsdagen d. 24 Februarii i83o. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Herr Crusenstolpes Magnus Jacobj anförde skriftligen: Ehuru jag under de öfverläggningar, här ägt rum angående Författningen till förekommande af lurendrägeri och tullförsnill - Den 24 Februarii e. m. 123 ning, redan haft erforderligt tillfälle att göra min åsigt af ämnet bekant, föranlåter mig dock Höglofl. Ridderskapets och Adelns i går afton, genom votering, med två rösters pluralitet fattade beslut, att något allvarligare än eljest yttra mig, ej mindre om sjelfva beslutet, än om sättet, på hvilket det förra blifvit tillvägabragdt.
Man har ibland annat talat derom att då andra samhällsklasser hafva sina fora privilegiata, så borde också R. o. Ad. hafva sina. Man har talat om Rådhus-rätterne; men icke äro dessa fora privilegiata; ty der dömas både Adelsmän och alla andra som bo i staden, och det är naturligt derföre att det är en territorial domstol. Icke heller är Hof-rätten något forum privilegiatum eller kan det anses för att adelsman der dömes af sina likar, ty, såsom det Den 5 Mars e. ra. 211 redan är nämndt, så utgöras Hof-rätternes ledamöter numera icke uteslutande af Adelsmän. Man liar sagt såsom skäl för afslag, att Hof-rätternas archiver äro bättre ordnade än Härads-rätternas. Jag medgifver att det f. n. så är; men icke kan detta vara något skäl för att bibehålla detta serskildta forum åt R. o. Ad. Vi hafva ett stort antal andra medborgare, hvilka hafva samma intressen som R. o. Ad:s ledamöter; men då de andra domstolarnes archiver kunna vara tillräckligt betryggande för deras angelägenheter, så kan jag icke fatta, hvarföre de icke skulle kunna vara det äfven för Adelsmäns. En talare, det var Hr Carleson, yttrade, alt det vore äfventyrligt att öfverlemna åt Under-domstolarne att bedöma frågor, sorn inverka på någonting så vigligt som representationsrätten. Jag kan icke finna annat, än att då ett så betydligt antal medborgare i Sverige hafva representationsrätt, d. v. s. kunna blifva representanter, och R. o Ad. endast utgör en del af representationen, så synes något serskildt forum för R. o. Ad. icke af dessa förhållanden påkallas. Jag vill icke vidare förlänga denna diskussion. De skäl, som blifvit anförda på motsatta sidan hafva af föreg:de talare blifvit tillräckligt vederlagda och jag slutar derföre med den önskan att R. o. Ad. måtte bifalla det ifrågavar. betänk., eller åtminstone medgifva den återremiss, som af flere talare blifvit yrkad.
Missgernings-Balken, borttagande af 2 §. i samma Capitei och, i följd deraf, förändring uti öfverskriften på ..Capitlet; och blef nu detta ärende, sedan Juslitias-Rådet Lagerheim aflidit, af Högsta Domstolens öfriga Ledamöter, som målet öfvervarit, till pröfning företaget; Dervid Högsta Domstolens flesta Ledamöter, hvad i §. i 5 Cap. Missgernings-Balken angick, förklarade sig i underdånighet tillstyrka, att Kongl. Majit täcktes låta Proposition tili Rikets Ständer afgå om ändring af detta lagrum, i öfverensstämmelse med hvad förslaget derom innehåller. Beträffande åter stadgandet uti 2 §. af berörde Capilel, så, enär detsamma stod i sammanhang med andra Lagens rum såsom 8 Cap. 2 §. 6 mom. samt 3o Cap. i3 och i\ §§. Rättegångs-Balken, deruti förekomma stadganden om laga domstol för åtal af förbrytelser emot Riksens Råd, om föredragning af mål i Konungens Råd samt om ansvar för obehörigt jäfvande af Riksens Råd, och dessa lagrum, sorn rörde ämnen, deruti föreskrifter icke kunde undvaras, borde, vid förändring eller upphäfvande af 2 §. 5 Cap. Missgernings-Balken, undergå jemkning och ändring, men ifrågavarande förslag någon framställning härom ej innehåller; ansågo dessa Ledamöter sig icke böra tillstyrka, det Proposition rörande nyssnämnde 2 §. må, i enlighet med förslaget, till Riksens Ständer öfverlemuas; i följd hvaraf Kongl. Nöjds Nåd. Proposition N:o 65. någon ändring af den öfverskrift, Capitlet för närvarande eger, nu icke skulle erfordras. Härifrån var Justitire-Rådet Grefve Hård skiljaktig och yttrade: ”Ehuru det må medgifvas, att den förbrytelse, som i 1 §. af 5 Cap.
) Vi oeh orientalisterna. En ny fredlig: seger! Af John Johnson. Det gamla Göta lejon, vårt förr så fruktansvärda riks-djur, har, som bekant, för länge sedan lagt sig att hvila på sina lagrar och inger icke mer samma respekt som förrf äfven om det ädla djuret skulle släppas löst på » Leipzigs slätter och Liitzens kullar », eller andra platser der det fordom satt skräck i verlden och tvingat den att med bafvan se upp mot Norden, der vilddjuret hade sin kula och dit det släpade sitt rof. Fromt och beskedligt, som kreaturet blifvit på gamla dar, kan det väl, för att visa att det lefver, ännu uppträda på arenan, men endast som menagerieller cirkuslejon, till förlustelse för landsfadren och hans höga gäster från främmande land samt landets egna barn. Men sen paraderingen är slut, får det gamla djuret åter gå och lägga sig på sina lagrar till nästa representation. Sof i ro, gamla lejon! Din tid är all och du mägtar numera ej konkurrera med ömarne om verldens uppmärksamhet Ty verlden är stor och blir för hvar dag som går större. För 6,000 år sedan var Babelstorn nog för att fasta verldens uppmärksamhet vid sig; i år måste verlden ha ett Eiffeltorn.Sof i ro, Göta lejon! Under Carlar och Gustaver trängde ryktet om Nordens storhet, tack vare dig, till det turkiska Bender, nu är vår litenhet ett sorgligt faktum, men hur obetydliga vi än äro når vårt rykte, i dag som är, öfver alla de fem verlds-delame. Detta är det storartade resultatet af den nya fredliga seger vi vunnit, då åttonde intemationela orientalistkongressen hölls i Norden, på initiativ af Hans Majestät Konungen och en svensk man, boren plebej, men genom sina dygder och sitt mecenatskap korad till patricier och konungars vän. Gamla Sverige har varit på väg att glömmas och sen » stamfadrens » dagar hafva dess konungars bedrifter haft svårt att finna plats på verldshistoriens blad. Och knappt tycks äfven dessvärre utrymmet för dem ha varit i vår egen historia.
Det blir en stor och väldig makt, J vänner. Enighet ger styrka: detta vare vårt valspråk! Nu reste sig plötsligt den föregifne mästaren från Lübeck och ropade öfver den sorlande hopen: – Afskedsskålen vill jag bekosta, och den skall drickas icke i öl, utan i bästa vin, som vår värd har i sin källare. Hej, värd, begriper han vinken? Hvarför står han der och gapar, alldeles som herrarnes fickor gapa efter folkets pengar? Nå, vill han icke tillsluta käften och öppna sprundet, om jag visar honom denhär? Med dessa ord kastade den nye talaren en späckad börs på disken. Klangen af den ädla metallen bevingade värdens fötter, och han ilade ut att framskaffa det begärda. – Min vän och yrkesbroder, sade talaren N:o 1 och lade sin hand på talarens N:o 2 breda skuldra, – vore det icke skäl att uppskjuta detta prof på ädel frikostighet, tilldess den lyckliga utgången af den vigtiga sak, vi nu skola taga om hand, berättigar oss att i glädje och gamman tömma mer än en skål för hertigen, för borgerskapet och för er sjelf? – Jag dricker ingen skål för hertigen, svarade talaren N:o 2 med väldig röst, idet han omildt knuffade talaren N:o 1 åt sidan. – Hvad nu? utbrast denne. – Hvad vill detta säga? Har här kommit en ulf bland lejonen? Akta er Hör, hör! fortfor han, idet ett starkt sorl från gatan ådrog sig hans och alla de innevarandes uppmärksamhet; – våra bröder äro redan i rörelse! Hören J? Upp och förenom oss med dem! Från gatan hördes bullret af en under sång och skrål förbitågande folkmassa. – Varen lugna, godt folk, ropade talaren N:o 1; – märken J icke, att hopen tågar söderut, och såvida icke staden helt plötsligt gjort en vändning kring kompasset, ligger slottet, dit frågan ju lär vara att tåga, norr ut härifrån. Några af de nyfiknare gästerna skockade sig vid den halföppnade källardörren och koxade ut åt den mörka gatan.
Rörande Mörums Krono - Laxhske; om Skattläggnings-methoden af Sågoch Mjöl - Den 21 December e. ml 309 Qvarnar; om en förändrad reglering af HospitalInrättningar ne i Riket; öfver åtskillige motioner, om ali jords lika beskattning, och om förändring i sättet för Skatternes utgörande; om inrättande af en fristad för mindre brottslingar; 0111 utgörandet af Stora Barnhusets i Stockholm Krono-Tionde; i anledning af motioner, om Indeldta Cavalleriets samt Rotebåtsmännens beklädnad; om biträde af Statsverket tili Måssodlingar i Skaraborgs Län. Bevillnings-Utskottets : I anledning af återremiss af frågan om en förändrad Tariff för Husbehofs-Bränvinsbrännings-afgiften; om aflöning för aine Extra Canzlister; rörande jemnkning i TullbeviUningen å Rum; med förslag till jemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i afseende på gruuderne för de genom Stora Sjö-Tullen inkommande Bevillningsmedel. Banco-Utskottens : Öfver väckte frågor, om beläning i Banken af Tackjern; om yrkad utsträckning af Lånerättiglieten i Banken å Metall-effecter. Lag-Utskottets: I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande angående tillägg i il\ §. af Kongl. Förordningen elen i3 Julii 1818, om Inteckning i Fast Egendom; med svar på återremiss i frågan om yikad företrädesrätt för Jordägare till betalning af Brukares lösa Egendom; om upphäL 319 Dm 21 December e. nr. vande af i Cap. 2 §. Utsöknings-Balken, samt ändring i 45 Cap, 2 §, Missgernings-Balken, och öfverskriften till samma (kapitel; om ansvar för Lands-Secreterare och ConsistoriiNotarier, som förskingra allmänna medel; öfver Kongl, Majlts Nådiga Proposition om en ytterligare anslallt till förekommande af fångars flykt ; om hvad som bör iakttagas vid Lag-förklaringars utfärdande; rörande utmätning eller försäljning af Fast Egendom.
Maj f. in. "”vöre för handen att, i följd af berörde motion, söka för ”framtiden bereda någon besparing i de till försvarsverket ”under 3:dje hufvudtileln utgående dryga anslag; men här”vid har hos Utsk. förekommit, att, vid organiserandet af ”Sveriges militär-väsende, Wermlands Fåltjägare-reg:te annetts böra deri utgöra en beståndsdel; att, i händelse af indragning, större delen af befälet sannolikt än vidare be”höfdes i och för besvärts-manskapets exercis, eller ock att "en tillökning deraf vid förutvar. regtten komme i fråga; ”samt att, i öfrigt, kostnaden för detta af 600 man bestå”de regtte utgör en, vid jemförelse med underhållet för andra värfvade trupper, ringare summa:” och afstyrkte Utsk. på dessa grunder bifall till Hr Petre's motion om indragning af Wermlands Fältjägare-regemente. Nuvar. StatsUtsk., som tillstyrkt indragning, har såsom skäl anfört, att det icke är tillgång på manskap, som Svenska armeen saknar, och att det sätt, på hvilket delta regtte rekryteras, skulle göra det mindre tjenligt att med detsamma införlifva beväring. Huru stor rikedomen på manskap än må vara, så torde den likväl ej vara sådan, att ett regtte, hvars brukbarhet för krig af ingen betviflas, och der kostnaden för manskapet är så ringa, bör upplösas, endast af det angifna skälet och det ännu mindre antagliga, att reg:tet är mindre tjenligt att i sina leder emottaga beväring. Visserligen är det ej tillgång på manskap, som Svenska armeen saknar, såvida meningen är oexerceradt manskap; men rikedom å sådant manskap är ett ytterligare skäl, för att ej, genom indragning af befäl, åstadkomma en så mycket kännbarare brist i hvad sorn för manskapets tilIdaning och ledande under krig är af nöden, och genom hvilken bläst arrneens tjenstbarhet på det hela ingalunda beford ras.
Det vore således möjligt att E. o. Ad. kunde - dela Hr af Klints åsigt om grunderne för Kommendanternes aflöning, utan att derföre finna skäl att återremittera alla de mom:r, som icke hade sammanhang med dessa aflöningsgrunder, och derföre hade Hr Gr. o. Landtm, ansett att K. o. Ad. kunde afgöra de särskildta momme hvart för sig, samt att vid första mom. litt. a vore rätta tillfället att discutera den grundsats, efter hvilken aflöningen för Kommendanterne må utgå. Hr af Klint: I anledn. af hvad Erih. Tersmeden anfört får jag förklara, att jag så upfattat Hr Gr. o. Landtmrs yttrande, att jag -nu borde uttala hvad jag i afseende å grundsatsen för aflöningens utgående till Kommendanterne i allmänhet hade att andraga. Jag vill då framställa en anhållan om återremiss. — Jag erkänner för öfrigt i likhet med Utsk., att det i allmänhet icke finnes något behof af 2 Kommendanter på ett och samma ställe, och detta har äfven föranledt dertill, att tid efter annan öfverKommendants-befattningarna i Götheborg och Carlsten blifvit indragna. Deremot har man icke ansett lämpligt, att denna befattning i hufvudstaden skulle uphöra. Utsk. har ansett att »den i hufvudstaden förlagda garnison, dels i egenskap af lifoch hustrupper, dels såsom tillhörande en fördelning af arméen, ej saknar det samband, som är afsedt genom tillvaron af ett högre generalbefäl. Detta torde väl icke vara så alldeles riktigt; ty om vi granska förhållandena, så utgöres hufvudstadens garnison af GardesKegemma under sina Chefer, af Artilleriet och Ingeniör-corpsen under särskilda Chefer; men någon, som i sista hand leder det hela och ordnar garnisonens tjenstgöring, finnes icke annat än OfverKommendanten, och det är just derföre som en sådan behöfves. Kiktigheten af att dertill kommendera någon för öfrigt i hufvudstaden stationerad högre militärperson har ingen bestridt.
Jag tror, alt den minimi-afgift, som stått nptagen i den hittills gällande förordningen, medfört den skadliga följd, alt de liesta blifvit laxerade efter minimi-beloppet, samt alt de förmögnare alltså betalt för litel, hvaremot de fattigare, fått erlägga för myckel. Någon rättelse i detta hänseende måste vidtagas; och om BorgareSt. nedsatt en komité för att rätta klassifikalionen, så är det allt skäl för B. o. Ad. atl återremittera denna §. Jag anser dock i alla hänseenden nödigt alt §;n återförvisas, intill dess man fått veta hvad Stånden beslulit rörande sammansättningen af Taxerings-komitéer i städerna. Förblifver de likadana som hittills, så att Borgarnes medlemmar hafva öfvervigten, så är lill befarandes, att beskattningen framgent förblifver oförändrad, huru än författningen må framställas. Varder deremot Taxerings-komiléernes sammansättning annorlunda beskaffad, så att äfven andra medborgare der fä lika stort eller större inflytande än Borgerskapet, då först är det sannolikt att dess beskattning kommer att svara emot hvad öfrige medborgare-klasser få erlägga. Jag anhåller således jemväl om återremiss. Sedan härefter undertecknad Ridd.Sekret. tillkännagifva, att numera äfven från PresleSt. prot. utdrag rörande behandlingen af före var. betänk, ankommit, samt att så väl nämnde Stånd som Borgareoch BondeShn bifallit ifrågavar. §, yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag ber att detta Högd. Stånd icke måtte fästa allt för mycken vigt vid hvad de öfrige Stånden beslutat, ty denna §, som innehåller bestämda utgifter, blir icke färdig med mindre alla fyra Stånden äro ense eller man eljest fått rösta i förstärkt StatsUtsk. Rättelse kan således vinnas, hvarföre jag vidblifver min anhållan om propos. till återremiss. Då nn H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den ifrågavar. 9 §:n ropades nej, hvarefter denna § på grund af de deremot gjorda anmärkmr återremitterades. § 10. Sedan underl.
Till en sådan främling var sjelfva naturen ett varnande rop att icke lättsinnigt söka utforska de öden, som bidade närmare hans graf. Öppen mot söder smalnar dalen, blifva klipporna högre och brantare, deras former vidunderligare, ju mer man närmar sig den punkt, der dalväggarne i spetsig vinkel sammanstöta. Här, i skuggan af cypresser, springer Kastalia i trenne källådror ur klippan. Denna mångbesjungna källa fostrar en bäck, som efter enslig vandring genom dalen förenar sitt öde med ån Pleistos, och gemensamt med henne finner sin graf i Korinthiska viken. Längs denna bäck gick vägen till orakeltemplet. En höstafton, året 361 efter vår tideräkning, vandrade på tempelvägen en äldre man och en ung flicka, som vid sidan af hvarandra styrde kosan inåt dalen. Begge voro hvitklädda, och man kunde ansett dem för pilgrimer, om ej oraklet mer än trettio år förut hade tystnat vid ett magtspråk af den förste kristne kejsaren och vallfarterne till Delfi sedan dess upphört. Främlingar voro de ändå i denna nejd, att döma af blickar och åtbörder, som röjde, att föremålen de här mötte voro för dem nya eller åtminstone icke alldagliga. Flickan betraktade med häpnad de mörka klipporna, som å ömse sidor upptornade sig mot himmelen, och ryste måhända för den djupa tystnaden, som snarare förhöjdes än stördes af bäckens sus och cikadans klagande sång. De öfriga sinnena voro dömda till hvila, medan ögat mättade själen med bilder af en skräckfull natur. Vägen, som fordom hvimlat af sändebud från städer och konungar, af offertåg och pilgrimer, huru ödslig nu! Gräs och mossa betäckte honom; myrten uppspirade i remnor mellan hans stenar. Han skyddes äfven af dalens innevånare; de valde hellre en annan, närmare staden Delfi, emedan nejden vid denna tid oroades af röfvare, som hade tillhåll i Parnassens otillgängliga klyftor. Detta visste de begge främlingarne, men de voro upptagna med tankar, som utträngde farhågan för deras säkerhet.
Med afseende på den fråga, ang:de hvilken RiddarhsUtsk. framställt ett bestämdt förslag är jag af samma tanka som Hr Prinlzensköd, och anhåller om bifall, men med afseende på den fråga som Utsk. ansett sig böra ajournera, så tror jag att R. o. Ad. äfven kan taga denna del af ärendet i betraktande, utan fara för några formella hinder; ty R. 0. Ad. har ingalunda på sätt Hr Printzensköld förutsatt och förmodat, beslutat att icke i ärendet fatta definitivt beslut innan Vitterhets-, Historieoch AntiqvitetsAkademien yttrat sig öfver de olika meningar, som här yttrades, då frågan förra gången förevar till behandling. R. o. Ad. beslöt förra gången att återremittera frågan, och detta gör en betydlig skillnad med afseende på det formella. Enl. min tanke har Hr von Francken på ett förtjenstfull! sätt upfattat frågan, sådan den vid nämnde tillfälle från olika sidor skärskådades, och anser derföre att förslaget förtjenar bifallas af R. o. Ad. Hr Francken har i sitt förslag icke omnämnt det som förra gången väckte något klander, nemi. att medaljen skulle förklaras vara Presidenten Hartsmansdorff tillerkänd af både vänner och motståndare, ty man gjorde då den invändningen att man på samma gång kunde vara både vän och motståndare. Hr Francken har föreslagit, att å frånsidan af medaljen måtte anbringas en eklöfskrans med inskrift: »Enhällig tillerkänd af Sv. R. o. Ad. 1856», och derigenom har han undvikit den oegentlighet, som låg i den förra inskriptionen. Förra gången gjordes äfven anmärkn. deremot att förslaget icke omnämnde, att en bröstbild skulle anbringas på medaljen. Hr von Franckens förslag innehåller deremot äfven, att en bröstbild skulle anbringas. Jag kan icke förmoda, alt Vitterhets-, Historie och AntiqvitetsAkademien skulle ogilla den här föreslagna inskriptionen; ty den är icke språkvidrig, och den strider hvarken mot det logiska eller en ur allmänna begrepp bemtad smak.
Med fästadt afseende på hvad Kongl. Kammar-kollegium sålunda i underdånighet upplyst och anfört, hade Kongl. Maj:t, vid pröfning af detta ärende, funnit någon annan ändring uti den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggningsmethod af den 23 Augusti 1773 icke böra, med anledning af Ilikets Ständers i detta ämne gjorda framställning, ega rum, än att det uti 4 § af nyssberörda skattläggningsmethod upptagna värde å en parm hö måtte beräknas: i första klassen till 6 öre, i stället för 8, i andra klassen till 5 öre, i stället för 6, och i tredje klassen till 3 öre i stället för 5 öre silf vermynt; och har Kongl. Maj:t till Rikets Ständers samtycke i nåder föreslagit denna ändring i nämnde författning. Stats-Utskottet, lill hvilket förevarande nådiga framställning blifvit remitterad, har tagit detta ärende i öfvervägande: och finner, med hänsigt till hvad sålunda förekommit, skäligt tillstyrka, det Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t i ofvanberörda hänseende behagat föreslå. Stockholm den 2 April 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Apfil 1860, kl. 8 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående förändring af de inom Wesler-Norrlands län uti grundräntan ingående persedlar. (I. A.) Bonde-Ståndet har till Stats-Uiskottet remitterat en inom nämnde Stånd afRiksdags-fullmägtigen Pehr Mattsson från Wester-Norrlands län väckt motion, deruti anförts, hurusom, genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, hufvudränte-persedlarne för nämnde län blifvit bestämde att utgöras af spanmål, smör, kött och hö. Den sistnämnde persedeln, deruti inginge de äldre ränte-persedlarne halm, strömming och lax, utgjorde ett ganska betydligt belopp utaf ifrågavarande ränta, som, i den mån berörde räntepersedel visat sig vara i stigande, under de sista åren blifvit allt mer tryckande.