Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den fruktan Kongl. Maj:t förklarat sig hysa, att ju den ränteoch kapitalafbetalning, som, i händelse af grundskatternas inlösande, komme att under en lång följd af år från jordbruksnäringen utgå, skulle, genom betydliga kapitalers dragande från denna näringsgren, verka hämmande på densammas utveckling, hade visserligen varit förtjent af jordegarnes synnerliga uppmärksamhet, så framt man kunde befara, att dessa kapitaler blefvo skrinlagda och icke åter utsläpptes i den allmänna rörelsen, men då man för sådant icke lärer sakna utväg, ansåg motionären att denna betänklighet icke borde utgöra hinder för ändamålets vinnande, lika litet som man hyst någon farhåga för de ränteoch kapitalafbetalningar, som för närvarande från jordbruksnäringen ingå till de inom riket bildade hypotheks-föreningar. Kongl. Majit hade vidare ifrågasatt, »huruvida sjelfva grunden för denna åtgärd, »som skulle gå ut på att i framtiden öfverflytta grundskatternas börda från de skatt »skyldige jordegarne för att i en annan form lägga en stor del af denna tyngd på »andra samhällsklasser kunde anses välbetänkt och rättvis», samt om icke »anspråket »borde stadna dervid, att jorden småningom frigjordes från vissa servituter», men denna anspelning å orättvisa mot andra samhällsklasser vore, enligt motionärens förmenande, icke tillämplig, så snart meningen icke vore att få skatterna helt och hållet efterskänkte. Att jorden frigjordes från åtskilliga servituter, hvaribland Kongl. Kammar-kollegium nämner skjutsning och väghållning, vore både rättvist och billigt, men sista riksdagens erfarenhet gåfve vid handen, att denna tanke icke af alla delades, och det kunde således, efter mångas förmenande, icke vara välbetänkt, att i afvaktan derå afstå från yrkandet om grundräntornas kapitalisering.
S. D. Hwad Stats-Ulffortet, uti deff hos Ridderffapet och Adeln sedan den 8 Mars pä bordet hwilande b/kinoriiil, sig Utlåtit/ rörande l-charrL LigillatR stämplingen samt Loim-ollen Oeröfwer / godkändes med den förändring / at at Riksgäldscoiuoners Fullmagtige ffulle updragas, at i samråd med Kongl. Kammar - LoIleZiuin widtaga alla nödiga matt och steg til säkerhet och comioll wid <7b2r> tornes förseende med de förejkrefne swartoch hwicstämplar. Om hwilker beflut de öfrige rss^Äive Sranden ffulle genom krorocolls-Utdrag manligen underrättas, su^ra. Företogs til afgörande Bewillnings-Utffottets förledne gärdag pä bordet lagda I'>:otocolIs-Utdrag, rörande jemnkning uti Riks-Sränvens ffiijaktiga rankar/ rörande updragande at Lgncooch Riksgälds -Fullmagtige, at, i fall af inträffande behof, jemka Bewillningens fördelning, sä wäl som om l^lsxjmi och kvlinimi larilrernes förhö)Nittg. Grefwe 611enb 0 rl;, sobsn lrlenninZ, Herr l>iorcleN8tt)Ipe, ^nclers, och Grefwe rnilton^ -gxel, consorm^ra6e stg med de Ledamöter i Bewillnings-Ulffortet, hwilka warit af ffil? 942 Den 25 Mars. stiljagtig mening, anseendes upläkelsen ät Lancooch Riksgälds-Fullmägtige såsom stridande emot Riksens Ständers utöfning ivid Allmän Riksdag af sin rättighet r afseende pä Vewillningen.
För öfrigt hade jag länge trott, att saken skulle kunna hjelpas genom den åtgärd, som för några är sedan vidtogs, nemi. att beskatta denna fåfänga. Men jag har af erfarenheten lärt, att detta icke hjelper. Dessa titelsjuke skatta sig luisfallige, snarare än de inse sin narraktighet. Detta äger icke så mycket rum här i hufvudstaden, hvarest man har någorlunda lärt sig att bedomina menniskorna efter deras verkliga värde, men icke efter rocken ; men i landsorten står det värre till; och det skulle icke vara utan intresse, om Just.Statsminislern kunde uppgöra en calcul, huru många som blifvit ruinerade genom sådana titlar. Men icke nog dermed, mången har äfven blifvit bedragare, just derföre alt han trott sig böra lefva efter den högre värdighet, som han på det sättet har åtkommit. I landsorterna tror man ofta, alt i Slockholm allting kan fäs för penningar, och jag vet bestämdt ett exempel af en länsman, hvilken vände sig till en person här, som icke ägde något inflytande, med begäran, att han, mot hederlig betalning, ville skaffa honom litel af expeditionskronofogde. När nu en person vänder sig lill en dylik commissionär, så nämner denne saken för vederb., men behåller penningarne sjelf. Följden blir, att den tanken utsprides, att i Stockholm allting är falt för penningar. Många förut aktningsvärda män hafva, dels genom utgifter till bedrägliga ombud, för titlars erhållande, och dels genom den öfverflödigare lefnad, hvartill de genom den inbillade upphöjelsen trott sig förbundne, blifvit ruinerade och slutat med att bedraga sina creditorcr; så att det gått med dem, som poeten yttrat i en gammal visa: Hvad man ej är, man synas vill, Och derför nödgas man bedraga. Och det så mycket mer, som sjelfva titeln var ett slags bedrägeri, enär man nemi, derigenom ville inbilla allmänheten, alt man vore 206 Den 5 September. mer, fin man verkligen är.
Uppå härefter framställde propos:r bifölls lista punkten, och behagade R. o. Ad. jemväl, med rättelse af tryckfelet ”1 Cancelli-tjenst” i stället för ”1 Cancellist-tjenst” för Cancelli-Commissariernes biträde, samt uteslutande af arfvodet För den Den 14 Maj f. m. 4S1 den lili fjerde tjenstegraden upptagna cancellist-tjenst inom Öfverstyrelsens expedition, bifalla 2:dra punkten. 3:dje och 4:de punkterne lemnades utan anmärkning, men i fråga om 5:te punkten anförde Ilr von Hartmansdorff: Uti denna punkt upptagas såsom competente sökande lill tjensterne i 3:dje graden: ”de tjenstemän, som tillhöra nästföljande 4:de grad.” Deremot slår i det nu gällande reglementet: ”de tjenstemän, som tillhöra samma eller nästföljande 4:de grad.” Skillnaden är således den, att den som tillhör 3:dje graden, icke må inom densamma söka transport. Del har inom Banken ofta varit tvist, huruvida transports sökande inom samma grad vore tillåtet, och i många fall är det måhända riktigt, att man icke beviljar det; men att förbjuda Fullmäktige att transportera en tjensteman inom samma grad från en befattning till en annan, är en öfverdrift. Det tinnes tjenstemän, som äro inom samma grad tjenligare till den eria än till den andra befattningen, och som derföre också gerna skulle önska att blifva förflyttade. Hvarföre skall dä icke Ofverstyrelsen kunna göra det till både deras egen och verkets belåtenhet? Man bör väl hafva det förtroende till Öfverstyrelsen, att man icke befarar, att rubbning inom graden ulan skälig anledning äger rum. Jag tillstyrker derföre vördsamt, att den gamla föreskriften må få gälla, och att således såsom competente sökande till tjensterne i 3:dje graden må upptagas: ”de tjenstemän, som tillhöra samma eller nästföljande 4:de grad.” • Hr von Hohenhausen: Utsk. har erfarit, huru ofta ansökningar om transport inträffa, t. o. m. då fråga varit om arf voden.
Revisorerne ingå uti organisationsdetaljer rörande Krigsförvaltningen, eller i pröfning af samma förvaltnings mera speciella behof, då, efter min åsigt, det tillkommer Konungen, såsom högste Befälhaf-varen öfver rikets försvarsstyrka, att, på grund af de utaf Krigsförvaltningen framställda och af Konungen erkända behof, fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på deras afhjelpande». Med Herr Grefve Cronstedt hafva uti denna reservation sig förenat Herr Doktor Sandberg samt Riksdagsfullmäktige Måns Månsson från Kalmar och Lars Olsson från Kopparbergs län; och skulle derjemte antecknas, att Herr Doktor Forssell reserverat sig emot 6:te och 8:de §§ i berättelsen angående bemälte embetsverk. — 283 — 5:o. vid berättelsen angående Elektriska telegrafTerket. af Herr Sylvander: »Då, vid granskningen af Elektriska telegrafverkets räkenskaper, det visar sig, att denna inrättning under en följd af år fortgått med betydlig förlust, till följd af de många stationer, der inkomsterna icke betacka utgifterna för den der förlagda tjenstepersonalens aflöning, och att följaktligen statsverket får vidkännas omkostnader för underhållet af en dylik station, som endast kommer kommunen på stället till godo, så vore det ej mer än billigt och skäligt att hvarje kommun, der en dylik brist i inkomsterna för telegrafverkets bedrifvande ä platsen uppstode, ersatte statsverket denna brist, så vida samma kommun ville fortfarande begagna sig af förmånen att äga telegrafstation; i annat fall indroges stationen. Denna ersättning, ehuru i sig sjelf högst billig, då kommunen uteslutande har gagnet af stationens underhåll på stället, kan icke i någon mån bli betungande för städerna, då Riksens Ständer öfverlemnat åt städerna den högst betydliga inkomsten af utskänkningsoch utminuterings-rättigheten, hvilken inkomst uppgår flerestädes till dubbla beloppet af stadens förra inkomster och egentligen bort tillfalla statsverket, men bortskänktes till städerna för befrämjandet af kommunens bästa, och hvilka nya inkomsters årligen stigande belopp "sida öfverskjuter den ersättning, samma städer borde tillförsäkra statsverket för telegrafstationens fortfarande underhåll åt kommunen.
Majit* Nådiga Proportion M 109. 1 JW 109. Alik. till Exp.-Utsk. den 24 April 1860, kl. 12 midd. Kongl. Majit» Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring i RegeringsFormens och Riksdags-Ordningens föreskrifter om Riksstyrelsens förande i vissa fall; Gifven Stockholms Slolt den i7 April 1860. i underdånig skrifvelse den 22 Juli 1857 anmäldes af Rikets Ständer vid sednaste riksdag, att af dem blifvit, såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nu pågående riksdag, antaget ett vid skrifvelsen fogadt grundlags-ändringsförslag, rörande Riks-styrelsens förande i vissa fall, hvilket förslag, i likhet med Kongl. Maj;ts nådiga Proposition till Rikets Ständer den 11 Augusti 1854, innefattade, bland annat, bestämmelse derom att, dä Konungen vore af sjukdom eller resa utrikes förhindrad att sjelf vårda regering.s-ärendena, den till thronföljden närmast berättigade Prins, om han uppnått 18 år, skulle, i stället för Stats-Rädet, föra Riksstyrelsen. Då Rikets Ständer sålunda erkänt vigten och angelägenheten af en ändring i Grundlagarnas stadganden om Regeringens förvaltning vid förenämnde tillfällen, men det till innevarande riksdag hvilande lörslaget härom fallit för betänkligheter, som synas afsett mindre frågan om Riks-styrelsens uppdragande åt Thronföljaren, än andra deraf oberoende, men i förslaget intagna bestämmelser, har Kongl. Maj:t funnit Sig af omtankan om de förenade rikenas väl uppmanad att ånyo framställa Proposition i ämnet, dervid likväl, för att i möjligaste mån undanrödja förut yppade betänkligheter, några andra ändringar i Grundlagarne, än som af stadgandet om regeringsmagtens uppdragande ät den till thronföljden närmast berättigade Prins föranledas, ej blifvit ifrågasatta. I sammanhang härmed har Kongl.
N:ris 89 och 222, 2;dra punkten.) S. A. K. Sedan, enligt Rikets Ständers underd. skrifvelse äf den 10 Junii 1818, samt E. K. M:s och Rikets Kammar-Collegii, i anledning deraf, på Nådig befallning, utfärdade Circulaire-bref af den ti October 1819, pensioner för afskedstagande Landshöfdingar med indelte löner blifvit under vissa vilkor bestämda till ett belopp, motsvarande Stats-Secreterare-lönerne på Stat, och något förbehåll vid senaste Riksdag icke blifvit gjordt, att den då beviljade förhöjningen i Stats-Secreterare-lönerne icke skulle i samma moa verka till högre pensionsrätt för Landshöfdingar med indelta löner; har E. K. M., i anledning af derom väckt fråga utaf f. d. Landshöfdingen i Upsala Län, Presidenten Friherre Fock, och för att i en så beskaffad sak som denna, hvarpå enskildes rätt så hufvudsakligen berodde, få all tvätydighel ogIi deraf nppkommande anledning till missförstånd undanröjd, genom Nådig Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott af den 8 sisth Febr. till Rikets Ständer öfverlemna!, att öfver deras ofvannämnde underd. skrifvelse meddela förklaring, i afseende på stadgandet rörande Landshöfdingars pensionsrätt, hvarjemte E. K. M. i Nåder förklarat, att det ankomme på Rikets Ständers afgifvande yttrande, huruvida deri vid senaste Riksdag beviljade tillökning i Stats-Secreterare*lönen kunde komma, alt, i afseende på f. d. Landshöfdingen, Presidenten Friherre Fock, hvilken år 183 cundfått Nådigt afsked med pension endast till det belopp, som svarade emot en StatsSeereterarelön, sådan som den före sista Riksdag å Stat utgjorde, tillämpas och honom ifrån afskedstagande!, under pensionen tillgodoberäknas.
Här har i sammanhang dermed blifvit ytlradt af en annan värd ledamot, att efter min åsigt skulle det för närvar, vara Statsrådet Grubbe, som skulle komma att formera ministeren. Hvad mig beträffar, har jag intet deremot. Jag bör supponera, att Statsrådet Grubbe blifvit inkallad på grund af öfvertygelsen om hans skicklighet och förmåga; och om det då blir lian eller någon annan, seni 34o Den il September f. m. får sig uppdraget att bilda ministeren — detta skall vara mig likgiltigt, och jag har intet emot förslaget, utan tror att Statsrådet Grubbe, så väl som någon annan, kunde hilla på passande ledamöter. Har liar blifvit af en vard talare yttradt, med något slags hån, såsom mig tycktes, alt en Konungens rådgifvare bade velat göra försöket att bilda en solidariskt ministeriel ansvarighet. Detta är åtminstone för mig en obekant sak. Det har blifvit sagdt, alt lian strandade på försöket, alt han snart sjelf i anledn. deraf mäste öfvergifva Conseljem Förhållandet är mig obekant, och jag har blott sett en person ingå i Statsrådet, utan någon beräkning på en sådan solidarisk ansvarighet. Om han, efter alt sålunda hafva inlrädt, gjort ett dylikt försök och strandat på försöket att vinna så mycket förtroende inom Statsrådet, så är detta hvad jag högeligen beklagar, emedan jag veikligen är öfvertygad, alt, om ej detta misstag blifvit begånget, den åsyftade personen troligen kunnat genom sin skicklighet, sina talanger, sina förtjenster och kunskaper bilda en ministere, som kunnat tillfredsställa nationen, åtminstone bättre an den närvarande. Jag har ej kunnat fatta det troligen qvicka, men för mig obegripliga i tillämpningen af Pilts carricatur. Jag kan således icke åtaga mig att vid delta tillfälle besvara den tillämpning derutaf på mina åsigler, som den värde talaren bar gjort, då han trott, att jag önskat införa eri allehandastyrelse.
I afseende på den för Norra Halland föreslagne utsträckta Låkare-vård, hafva Utskotten inhemtat: att Halland, med en långd af 17I mil, förut eger blott en Provincial-Låkare, som stationerad i Sodra delen, eller Staden Halmstad, svårligen, vid påkommande behof af dess biträde, kan vara att påräkna för Länets Norr ut, på ett afstånd af ända till 131 mil, boende Innevånere: att i sistnämnde del af Lånet, med undantag af Staden Stats-,Utskottets Betänkanden• <}83 Varberg, får det närvarande, icke eller finnes någre private Läkare, samt att Halland, såsom roteradt till Båtsmans hållande, jemväl saknar den förmån att, lika med de af Rikets Provinser, der LandtRegementer finnas indeldte, ega tillgång till Regementsoch Bataillons-Låkare. Utskotten hafva tagit allt detta uti noga öfvervägande; Och då Utskotten å ena sidan ansett det vara obestridligt att, i anseende till vidlyftigheten af de Districter, som de uti ofvannåmnde 5 Län tillförordnade Provincial-Låkare för närvarande hafva, desse omöjligen kunna medhinna, att åt de aflågsnare delarne deraf, sträcka någon egentelig vård, samt å den andra funnit, hvad de Lån beträffar, der Militair-Låkare finnas, att, om ock utväg kunde beredas till deras stationerande, å sådane aflågsnare ställen, ändamålet af en jemn tillgång till Låkarehjelp, samt de medel, genom hvilka endast denna hjelp kan blifva verkande, likväl icke skulle kunna vinnas, enär dels desse Läkare icke åro att påräkna under Regementernes årliga Mötes-tider, samt deremellan inträffande Commenderingar och Ambets-resor, dels svårighet möter för anläggande af Apothek i de orter, 984 Ståts-Utskottets Betänkanclen. hvarest ingen ståndigt bosatt Låkare finnes; så tro Utskotten de gjorde Motionerne orh tillsättning af Provincial-Låkare i ofvanberörde
På landet åter bör en dylik längd förås af klockaren eller den person, Paltigvårds-Styrelsen dertill utsett inom församlingen* och från predikstolen tillkännagifvas, alt församlingens ledamöter ega ti! 1 friIle att af denna längd bos klockaren eller förenämnde person taga kännedom. Före mantalsskrifningen bör nyssnämnde längd granskas af Fattigvårds-Styrelsen och den tjenstlöse tillstädeskomma, för alt höras öfver orsakerna lill hans tjenstlöshet. Gitter han då styrka: att denna tillkommit utan hans eget förvållande; att han sökt bereda sig laga tjenst eller nä ringsfång; alt icke något serdeles besvärande varit emot bans uppförande att anmärka; och att han under den förflutna tiden ärligen försörjt sig genom sittarbete, utan att falla någon till tunga; vare då berättigad att i mantal skrifvas, såsom redan nämndt är. Efter mantalsskrifningens slut bör Häradsskrifvaren, inom viss tid, insända till Konungens Befallningshafvande förteckning på alla tjenstlösa personer inom häradet, äfvensom hvarje dylik person bör undfå ett tryckt bevis derom, att han blifvit skattskrifven, hvilket bevis han eger att, till sin säkerhet, förvara. Öfver sålunda skattskrifven person skall Fattigvårdsstyrelsen ega att befalla med enahanda myndighet, som, enligt Lag, tillkommer husbonde emot tjenstehjon, och vare den tjenstlöse ovilkorligen pligtig att, derest han ej redan innehafver arbete och derom hos Fattigvårdsstyrelsen anmälan gjort, på denna Styrelses tillsägelse, inställa sig till arbete hus den af församlingens ledamöter eller stadens invånare, som honom först påkallar, emot elen arbetslön, som Fattigvårdsstyrelsen kan åt honom elier henne betinga; eller i brist deraf förrätta arbete för allmän räkning, derest sådant inom staden eller församlingen finnes att tillgå. Af arbetslönen innehålles så mycket, som motsvarar årets Kronoutskylder och afgifter till fattigvården, hvaröfver arbetaren erhåller bevis, som vid uppbördsstämman hör företes; blifvande sedermera den, som innehållit medien, för desammas behöriga erläggande ansvarig.
S, D Bonde(Zkaridet gillade hwad Stats» U>Pokkec i Prolocolls U drag den utte innewarande manad anförc och hemstäist j anledning af anmärks riingarne som bliswik gjorde rörande Bewillningö- be, loppet för Krut, Socker och Alun, samt i afseende xä Genera!. Förslagens upprättande öfwer Be will ningen; hwarom de Refpecciwe Med - Standen genom ProrocvLs > Utdrag wördsamk och manligen skulle un, Verrältas. ^ lu^rs. Lx Ittorocollo L. 'QägLrälr. S. D. Den z Jamrar-ir'. i;z S D> granskning af Skaks - U skoks tets den l i denna manad asgifne Betänkande, rörande underhal! lör din återstående delen af Finska Armeen, biföll Bande. Staude/ ark i anseende cist den attrremftz af betänkandet som Högloft. Ridder ska. pet och Adeln bislucar, bandet utan widare pröfning eller huswudsakeligk utlakande för dec narwarsnde will laBna Uifksrttk de! af de hoö Skardet iörekomne an, märkningar, asystande dels fostställejse af förslaget, dels wista regleringar af andra utgifter, ra det en tistrackiiq' ärlig underhajls-summa för Finska Armeen nia erhallas, med anmodan alr U skottet behagades ftll Riksens Stander inkomma med dest i anledning af Ridderskapets och Adelns anmärkningar framdeles af gifwande förnyade yttrande, da ock Ständet förbehaller sig a?t i detta ämne slutelig! utlåtande meddela. Härom skulle de Respccciwe Med. E randen, genom Protocolls Utdrag wördfamt och wänsigen under, rättas. Or ru^rs. Lx krorocollo. 8.
Ut flög då denna » deilige sommerfugl », ut i den kalla, obarmhärtiga världen — s o m för henne var idel värme o c h barmhärtighet. Först k o m h o n till Bergen, sedan till Kristiania. Pjäril o c h sommerfugl var hon. Naivt, m e n präktigt ärligt säger hon en gång om kurtisen, » att observera, men icke att imitera », sade latinarne: » Jag var tyvärr mycket, ja, jag får allt bekänna IDUN 1898 det, kokett o c h behagsjuk. V a r jag tillsammans med någon ung herre, o c h han af en eller annan grund icke kurtiserade mig eller sade mig komplimanger, s o m jag alltid var van vid, så blef jag formligen förnärmad däröfver, s o m o m detta var en tribut, hvilken jag absolut hade rätt att fordra, o c h jag koketterade så länge med personen i fråga, att det i allmänhet slutade därmed, att han plågade lifvet af mig m e d sin kurtis. » Denna bekännelse o m en jovialisk behagsjuka som bara sport är något i sitt slag oöfverträffligt. Men k o m sedan o c h säg, att männen ej m e n a allvar, m e n kvinnorna mena detl Teaterframgångarna o c h deras långsamt växande crescendo kunna vi här ej följa. M e n fast h o n var » sommerfuglen » — fjärilen — fanns det intet bräckligt o c h skört hos henne. Det utgör kanske det märkvärdigaste, ty därigenom bevisar h o n sig vara, just hvad man ville kalla den äkta skådesjpelarbegåfningen, den s o m har förutsättningarna för att lyckas. Där måste finnas detta sprittande, lekande, för allt mottagliga lynne, som alltid roas, alltid är m e d på allt, m e n svårigheten är att, när detta finns, så ofta i förening m e d detta finns drömmande vekhet, brist på motståndskraft — försjunkande kontemplation — eller kanske en slösaktighet med intrycken, s o m blir individens fördärf, om det också blir sällskapslifvets charme.
Dag efter den for Propositionens Afgivelse bestemte Termin bör ThronfölgerValget uomgsengeligen foretages. Paa Dagen för den, som saaledes er bestemt til Norges Storthings og Sverrigs Riges Stsenders Thronfölger-, Yalg, skulle saavel Norges Stortbing iblandt dets egne Medlemmer, som Sverrigs Riges Stsender vselge den Committee, til hvem det överdrages, i Tilfselde at det Norske Storthings og Sverrigs Riges Stsenders Valg skulde falde paa forskjellige Personer, at sammentrsede og, med begge Ri-1 gers Reprsesentanters Ret, ved Stemmegivning bestemme Valget paa een Person. Paa den til Yalget bestemte Dag skulle Norges Storthing og Sverrigs Riges Stsender, i Overeensstemmelse med den i enbver af de to Rigers Grundlov bestemte Maade, vselge bver blot een Person iblandt de proponerede Candidater. Havé begge Rigers Valg truffet paa samme Person, da er ban lovligen udkaaret till Thronfölger. Skulde derimod bvert af Rigerne bave vaigt en forskjellig Person, skal denne Forskjellighed afgjöres ved Stemmegivning af begge Rigers forenede Committeer. Denne Committee skal bestaae af sex og tredive Personer fra bvert Rige, samt otte Suppleanter, valgte paa den af Norges Storthing og Sverrigs Riges Ståendet sserskilt bestemte Maade. Suppleanterne tiltrsede i bestemt Orden Forretningerne, men kun i det Tilfselde, at nogen af de ordentlige Medlemmer ikke ved Valgforretningen skulde vsere tilstede. Carlstad skal vsere Samlingsstedet for begge Rigers Committeer. Bilaga till Mern.
B:ko mark 8,334,500: - 2) genom inköp af 150,000 Preussiska Thaler till ett pris af 2 R:dr 65 öre pr Thaler, bokförda, efter 2 R:dr 62 öre, till R:mt 393,000, som å 133^ R;dr per 100 mark B:ko utgöra 294,750: - 8,629,250: - 3) genom remitterade räntecouponer och utlottade obligationer å 32,848: - 4) genom räntor å behållningarne hos Bankens hus i Hamburg för förra hälften af 1862 98,212: 3. 8,760,310: 3. tiU B:ko mark 16,436,209: 3. men minskad: 1) genom försäljning af vexlar å . 10,378,436: 14. 2) indragning af silfver 1,190,027: 9. 3) d:o „ guld 152,197: 3. 4) omkostnader i Lubeck för in draget guld och silfver 667: 6. K:o 69,788: 12. „ d:o Sal. Heine 1,218,610: 2. „ d:o H.J. Merck & K:o l,696,114:io. „ d:o Joh. Berenberg Hössler & K:o 501,541: n. „ Nord-Tyska Banken 933,640: 13. „ Handelshuset Gebrilder Schick ler i Berlin • 294,750: — S:gr B:ko mark 4,714,446: — För inkomst och utgift i följd af vexelhandeln under år 1861, få Revis or er ne meddela nedanstående redogörelse. Inkomst: