Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, på sätt anmärkt blifvit, har dock lagberedningen sökt att åt ämnet gifva en hittills saknad fullständighet, och dermed lemnat en vigtig ledning för tillvägabringande af den lagförbättring, som omständigheterna påkalla och hvartill Utskottet följaktligen anser sig böra verka. För sådant ändamål har Utskottet utarbetat förslag till en ny lag, angående inteckning i fast egendom eller kanske egentligare omarbetat den nu gäl - Lag-Utskollets Betänkande, N.-o 5j. lande. Under ärendets behandling hos Utskottet har visserligen fråga upp» stått huruvida ändamålet icke skulle kunna vinnas, medelst utfärdande af en författning, upptagande de ändringar uti förenämnde Kongl, förordning, som» efter Utskottets omdöme, i synnerhet erfordras; men då en sådan författning nära nog skulle blifva lika vidlyftig som berörde förordning, och då till den redan hörer serskilda författningar, hvilka innefatta ändringar uti och tillägg till densamma; så och enär det, efter Utskottets öfvertygelse, leder till största reda och säkerhet, i lagskipningen, att de stadganden och föreskrifter, som afse samma ämne, kunna sökas och finnas på ett ställe, har Utskottet, sorn dessutom funnit smärre förändringar i redaktionen af de stadganden, som Utskottet till sjelfva meningen ansett böra förblifva oförändrade, vara nödige, ej tvekat att i förevarande hänseende välja den utväg, Utskottet ofvan tiilkännagifvit. Då nu Utskottet går att till Rikets Ständers pröfning framlägga omförmälte lagförslag, tillhör det äfven Utskottet att redogöra för de grunder» hvarpå de förändringar i gällande lagstiftning och de nya stadganden, som Utskottet ansett nödiga, hvila; och vill Utskottet i sammanhang dermed meddela yttrande öfver de serskilda förslag, sorn herr Coyet j Erik Andersson och Per Haraldsson framställt.
Inrättning varda intagen och underhållen, men numera, sedan fäderneslandet uti öfver ett fjerdedels århundrade njutit ett lyckligt fredslugn, det lärer kunna tagas för afgjordt, att de flesta å Inrättningen intagne Invalider icke uti något fälttåg deltagit, samt en stigande civilisation, jemte mångfaldiga politiska förhållanden, gifva skälig anledning till den förhoppning, att krig hädanefter skola blifva vida sällsyntare än förr, synes det icke vara af behof påkalladt eller fullt lämpligt att bibehålla en så beskaffad Inrättning, helst ostridigt är, att de personer, som der äro intagne, skulle med vida mindre contant understöd, än deras underhåll nu kostar staten, kunna bereda sig fullkomlig bergning och en gladare lefnad, än de vid Inrättningen nu tillbringa; på grund af hvilket allt samt i belragtande derjemte, att det till berörde Inrättning upplåtne, nära hufvudsladen belägne Lustslott torde för Kongl. Familjens behof blifva erforderligt, Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet framställa deras önskan, att Ulriksdals Invalid-Inrättning må upplösas och Ulriksdals Slott återgå till sin ursprungliga bestämmelse. För den händelse denna underdåniga önskan vinner E. K. M:s Nådiga bifall, öfverlemna Rikets Ständer underdånigst till E. K. M. att intill nästa Expeditions-Utskotlets Förslag lill und. Skrifvelsej N.-o 138. Riksdag disponera inrättningens inkomster för att, med iagttagande af lämplig fördelning emellan befäl och manskap, användas till contant underhåll för sådane personer af arméen och flottan, som annars vore till intagande å Invalid-Inrättningen berättigade; hvar jemte Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt E. K. M. ville till Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag aflåta Nådig Proposition angående Invalidhus-fondens tillgångars användande på ett sätt, hvarigenom det med dessa medel för närvarande afsedda ändamål må kunna befrämjas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 November 1840.
Då nu jag icke haft det ringaste hopp att kunna göra mina motsatta åsigter gällande; då jag, å ena sidan, sett längtan efter nya låntillgångar medelst statslån, hypotheksföreningar, privatbanker <5tc., knappt kunna tillfredsställas, under det att försöken att tillvägabringa en realcredit, genom de tysta förmånsrätternas postposition, blifvit mötta med ovilja, och föga eller intet synes vara att hoppas af förslaget om inrikes vexlars införande, hvilket dock sannolikt blefve en för vår creditrörelse mägtigare häfstång än någonsin privatbanker, så har jag åtminstone icke trott tiden vara inne att uppmuntra speculationsandan till några större financiella experimenter; men då jag, alltid misstroende ofelbarheten af mitt eget omdöme, ej heller velat lägga hinder i vägen för en lagstiftning, som, i pluralitetens öfvertygelse, vore nyttig och lofvade gyllene frukter, har jag af detta skäl icke velat förlänga öfverläggningarna genom ett fåfängt motstånd, utan velat åtnöja mig med att nedlägga min reservation emot de rörtde en lag för enskilda sedelbanker fattade beslut, af hvilka åtskilliga väl kunna vara riktiga, men hvaraf andra, särdeles de som angå liufvudgrunderna för detta slags lagstiftning, synas mig vittna om nog mycket brist håde på förutseende och erfarenhet i ämnet. Ånyo föredrogs Gr. v. Fersens, Hans, d. j4 dennes på bordet lagda motion om inbjudn. till Borgareoch Bonde - Den a3 Mars. 5o3 St:n att instämma i R. o. Ad:s beslut i anledn. af StatsTUtskrs betänk. Hr Stuart, Garl Gust.: I likhet med några talare, som i dag yttrat sig, är ej heller jag någon synnerlig vän af dessa beklagligtvis alltför vanliga inbjudnrr från det ena Ståndet till de andra, emedan jag funnit dem icke sällan leda till rubbning och upphäfvande af redan fattade beslut. Blott då ändring i sådana beslut är oundgängligen nödvändig, för att göra verkställigheten af desamma möjlig, anser jag således dylika inbjudnrr böra äga rum.
Hans poetiska försök väckte ett visst uppseende och spred ryktet om den tolf&amp;rige diktaren, ett rykte, som äfven hann fram till franska prinsessan Louise, den blifvande hertiginnan af Parma, som med sina sllg-tingar bodde på slottet Kirchberg. Prinsessan Louise blef s&amp; rörd öfver en dikt af den lille poeten (» Det fattiga barnet »), att hon tog sig af hans uppfostran och under flere år bekostade hans studier. Efter en fyraårig vistelse inom stiftets klostermurar återvände Hamerling till sin familj, som numera flyttat till Wien, och besökte därstädes gymnasiet. På hans ferieutflykter och i det gamla hemmets landtliga ensamhet tillkom nära hälften af de sonetter och sånger han sedermera samlade under titeln » Sinnen und Minnen ». Så inbröt det upprörda året 1848. Med hänförelse slöt sig Hamerling till sina frihetsdyrkande kamrater, utbytte liksom de studerkammaren mot folkmötessalarne och inträdde i den bekanta » akademiska legionen », som då spelade en så stor roll. Han var med bland de studenter, som den 13 mars i universitetets aula vågade trotsa Metternichs bajonetter, och bar under bela sommaren sabel och gevär. Under de minnesvärda oktoberdagarne, då den upproriska hufvudstaden belägrades af Windischgrätz, befann sig Hamerling därstädes och måste såsom medlem af den akademiska legionen en tid hålla sig dold, sedan trupperna intågat i staden. Då vapenbullret var öfver, vände Hamerling med förnyad ifver åter till studierna; han sysslade med filologi, åhörde filoso« fiska föreläsningar och syntes till och med på medicinska auditoriet. Dessa olikartade studier äro kännetecknande för Hamer-lings själsriktning. Det gälde för honom icke något fackstudium; alla hans studier syftade mot en enhetlig princip, hvilken arbetade sig fram hos honom under formen af ett universelt tankesystem, hvars medelpunkt var den platonska skönhetsideen. Grunddragen af detsamma sökte han framlägga i en dikt » Atlantis ». Hans tankevärld hade emellertid mera af det neoplatonska svärmeriet än af logisk stränghet. Redan vid denna tid sysslade Hamerling med Ahasverus.
Holland 3io Den 28 Augusti. har, undersitt nya förhållande, måst skatta ganska betydligt till de Preussiska gevärsfabrikerna, hvarifrån det, dessa sednare åren, måst hemta alla sina vapen. Men det är ej ensamt behofvet af gevären, som gör det äskade anslaget nödvändigt; de mellan K. M. och Kronan samt factoriägarne afslutade contract göra detsamma alldeles oumbärligt. Dessa contract äro grundade på en jemnt fortgående tillverkning; inställes på en gång denna tillverkning, sorn blir en naturlig följd, om anslag icke beviljas, måste staten ersätta factoriägarne för verkställda anläggningar, inrättade machiner, gjorda uppköp o. s. v., utan att förråden derigenom erhålla den ringaste tillökning. Det värsta af allt blir likväl, om anslag för gevärstillverkningen icke hifalles, att den mängd arbetare, som egnat sig åt gevärshandteringen, måste öfvergifva detta yrke, med hvilket de, i brist af förtjenst, icke mera kunna lifnära sig och nödgas tillgripa ett annat näringsfång, hvaraf följden blir, att gevärsfabricationen helt och hållet går förlorad, och att då blifvande JR.. St. en gång besluta dess återupplifvande, saknas inöfvade arbetare, och nya måste tilläras, hvilket fordrar en lång tid och påkallar en ny uppoffring af staten. StatsUtsk., troligtvis inseende alla de olägenheter, som gevärstillverkningens inställande skulle medföra, har liksom i förbigående antydt, alt de under KrigsCollegii förvaltning ställda årliga anslag äfven skulle kunna fylla behofvet i och för gevärstillverkningen; men huru stor del af nämnde anslag kari komma gevärstillverkningen till godo torde de om otillräckligheten af desamma redan förut förda debatter lemna de tillförlitligaste upplysningar. Samma Utsk. uppgifver tillika såsom orsak till dess afstyrkande af extra anslag för gevärstillverkningen, att staten redan uppoffrat för gevärsfabricationen högst betydliga summor, och att denna fabrication är såväl vid Norrtelje som särdeles vid Carl Gustafs stads factori så fördyrad, att någon genomgripande förändring af behofvet högligen påkallas.
I sammanhang med förevarande, från samtliga Riks-Stånden hitremitterade nådiga Proposition, har Stats-Utskottet förehaft en hos Rondc-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Dan. Danielsson från Jönköpings län väckt motion (N:o 543), hvaruti, under erinran om olägenheterna deraf, att de jordlotter vid Hvetlanda tingsställe, hvarå flera byggnader under sednare tider blifvit uppförda, ej voro under eganderätt till nämnda byggnaders egare upplåtna, samt om behofvet af plats för uppförande af bostad åt den vid tingsstället stationerade Provincial-Iäkaren, föreslagit, det Rikets Ständer måtte besluta och hos Kongl. Majit anhålla att afsöndring från häradshöfdingebostället 1 mantal Hvetlanda Thomasoch Kullagården inom Ostra härad af Jönköpings län, enligt en motionen bifogad af Kommissions-landtmätaren W. Widdén upprättad karta och protokoll af den 19 November 1862, måtte beviljas. Hvad sålunda blifvit föreslagit och framstäldt har Stats-Utskottet, efter erhållen del af de till denna fråga hörande handlingar och kartor, tagit i öfvervägande; och finnér sig böra tillstyrka, det Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t i ofvanberörda hänseende behagat föreslå. Stockholm den 18 Juni 1863. Ank. till Exp.-Utsk. elen 23 Juni 1863, kl. 2 e. m.
Utskottens utlätande remitteraöe fraga, angående erforderlige medels anskaffande til werkställigheten af der utaf Herr Profetzoren OoAor Iralvenlelclt upgifne förflag til minnande af en nödig och mera allman Läkareward pa Landet, sa utbeder jag mig at härutinnan fä afgifwa mitt särskildta yttrande, hwilket jaganhaller mätte fa åtfölja Högloft Utffottens Betänkande til de re8peÄivL Riks-Standen. Det är wäl utom gränsen af mina insigter, jag bekänner det öppenhjertigt, at kunna falla et fullkomligt omdöme öfwer beskaffenheten af detta Förflag och alla de delar, som höra til werkstäiligheten deraf; men det stora och nyttiga det a syftar, ligger efter min öfwertygelse i fa öppen och klar dag för hwar man, som med opartiskhet mil betrakta detta ämne, at walet emellan at antaga eller förkasta förslaget icke btifwer länge twetydigt för den, som med wärma och nit ömmar för lidande likar, samt med en fann medborgerlig känsla Mottager hwar jr - Den 29 Mars. e. m. 1369 je tilfälle som erbjuder sig, at bereda mildring i deras olyckliga belägenhet. Dä jag crindrat mig, hurusom icke blott en mangarig, Utan snart sagt seclers erfarenhet redan lange tält för nödwändigheten af en mera allmän Läkareward pä Lander, och hurusom det allmänna behofwec lika länge högt päkallar förbättrade anstalter härutinnan, ej mindre för Landets Jnnewänare i allmänhet, äntilArmöcns och Flottornes förseende med skicklige Läkare och Fältskärer wid infallande krig.
Och då, i anseende härtill, han ock ansett det vara af högsta vigt för Jordbrukets bestånd, näringarnes förkofran och sedlighetens bibehållande hos allmogen, att nu varande skjutsningssätt afskaffa?, men de försök, sorn på åtskilliga ställen blifvit gjorda att på éntreprenade upplåta Skjutsningen åt enskilda misslyckats, hvilket han tror egentligen härledt sig derifrån, att Entrepreneuren vid en sådan'1 inrättning merändels nödsakas lemna dess Hästar, med hvilka skjutsningen bestrides, till den resandes godtyckliga misshandling, hvarigenom de inom kort tid förstöras, och Entrepreneuren blottställes för nöd vändigheten, att sorn oftast dyrt inköpa andra i de afgångnas ställe, utom den kostnad, sorn* till underhållandet af ett betyd » ligt antal Skjutsgossar till flästarnes afhemtning, åtgår; har BanhoFullmägtigen Longberg ansett det öfverklagade onda, sorn åtföljer nuvarande skjutsningssätt, icke kunna annorle - Be sv. och Ekon. Utsi;. Betänkande», 723 des afhjelpas, än genom inrättande af Forvagnar på de vägar, der tilloppet af resande är starkast, och dervid föreslagit inrättningens införande på alla vägar, der minst 12 Hästar öfverhufvud dageligen utgå från hvarje station, ehuru han anser densamma verkställbar, äfven på de vägar, der minst 6 Hållhästar äro anslagne, eller Skjutsning med detta Häste-antal öfverhufvud dageligen verkställes. Afståndet emellan Stationerna föreslås till gme mil, och skjutsningen skulle bestridas af en antagen Skjutshållare på hvarje Station med en Vagn* dragen af 3:ne Hästar, och inrättad för 4 personer jemte kappsäckar. Med denna anstalt skulle äfven Postföringen förenas, och, hvad Staten derföre borde betala, äfvensom hvad för fortskafTandet af serskilda kappsäckar och paketer kunde inflyta, borde tillfalla Skjutshållaren.
1 snlinnd ni nndrn iör Kon^l. IV1nj:t nnvnndbnrn tillAiinAnr, linivn omiormiilde ni ivodes-lielopp mäst nnvisns n det, egentliAen ior tiliinllign oen olorlitsedcln deltof eiiordeiliZN oel, till dem i ulin full lugn till>nelilii;n nnslnget it Åttonde Iluivud-liteln ull extin Dtziiter, livndnn oel, eniir l,ädn dessn ior vetenslinjdi^n iindnmnl utAnen,le l,elo^j, s^nns tnm^lizen liunnn ^n nnunn litel i llilis-8tnten öiveril^ttns, LoiiZI. iVlnj:t ioreslLr, ntt berörde niivodes-beloji>j), utzörnnde ior ^stronomice /Vdjuneten k:dr 1,0(X), oel, iör kro iessoren, Ooetor 5sVi/^/e/' llnlr 1,200, mn frän oivnnniimnde litel öiverllyttns till ^Ilmiinnn Indrn^ninei8-8tnt6n, oell ni dennn 8tnts medel under liittills stnd»nde villor oel, iort,el,nll ntZn. tionde ?Iuf> ud-Hteln. oe/r .Vnsln^s-summnn it dennn Huivud-litel iil' ior det niirvnrnnde desliimd till ett snmmnnrnlinndt l>e1oj,j, ni 164,930 k:dr. Vid sistn Hilsdn» nnvisnde
Genom Bankens publicitet kunna Ständerna häruppå äga den största Controil, då ätven derigenom Capitalistens ägande rätt blifver helgad, och lemnar jag åt Friherren sjelf att dömma för hvilkendera tiden, nemligen silfverperioden eller pappersperioden erfarenheten i vårt land bäst talar. Tryggt kan man säga: att den olver production, sorn jag äfven hört åklagas icke kan föranledas af den princip, som jigvidett annat ti) 1 tälle af Friherren sedt yttradt i skrift, nemligen: nit e.n /torkare drift gifven antingen åt arbetskraften eller åt medlen, att sätta den i rörelse inflyter menligt på det hela. Att denna grundsats i sin tillämpning är menlig, kan man lätt finna, ty den innebär, ingenting mindre, än att Regeringen i denna stund, bör hämma den industrie vi äga, emedan, penningetillgångarna icke förslå, att motsvara arbetskraften, ehuru obetydlig den för det närvarande är. Utspridandet af denna och dylika grundsatser, vore rakaste vägen att underminera allt välstånd i vårt Land. Visserligen vore det bättre om Sveriges allmänna mynts^ällning icke vore af natur, att behöfva Riksens Ständers omsorg och beslut, men då dessa vid 1S18 åts Riksdag gått för långt, är det också lyckligt, att rättelse kan af 1823 års Siänder gifvas. Sedan man så småningom kommit derhän, att man kan trygga sig vid Statens myntstämpel, bär man äfven, 138 Den 11 April f. m. enligt min tanka, icke på annat sätt bestämma qvantiteten, än genom bibehållandet af en viss proportion emellan Bankens metalliska fonder och Sedelstocken, da full frihet är lemnad åt enskilt» Assignationsrätten, hvilken ersätter den må hända tillfälliga bristen af Riksmyntet. I närvarande stund finner jag det tröstande att höra Friherren yttra', att ingen erkänner mer än Friherren angelägenheten, af den yttersta varsamhet i allmänna Creditförhållanden, och nödvändighet af lättnad i särskiltas betryck. Om Friherren försökt att göra simma varsamhet gällande, under sednaste Riksdagar, skulle icke nu Sverige befinna sig ä så allmänt aftagande tillsiånd, och så stor förlägenhet.
Jag tager för afgjordt att så är, ty eli annat förhållande har så mycket emot sig, hvilket äfven blifvit visadt af dem, som yttrat sig, att jag ej vill befatta mig dermed, utan anser klart och gifvet att Banken skall uprätlhälla sin egen ställning; men då jag reflecterar öfver de förhållanden, hvarunder Banko-reglementena hafva upkommit, (ty om man jemförer det nuvarande reglementet med de äldsta, så skilja de sig frän hvarandra äfven derutinnan, att det nu befintliga utgör en hel bok) då jag betraktar de särskilda förhållandena, säger jag, hvarunder reglementena upkommit och utvidgat sig; så synes de mig vara af 3:ne serskilda slag, eller tillkomna under 3:ne perioder. Den första, (jag talar ej om den som föregick realisationen) var den som egde rum innan Privatbanker funnos, den andra dä dessa inrättningar ökat sedelmassan till stort belopp och den tredje, då icke allenast Bankens lånerörelse är lika stor som den varit om icke större och Privatbanker tillkommit, utan dertill Hypotheksföreningar lill den grad indragit utländska kapitaler, att raan bar allt skäl att betänka huru framtiden skall komma alt se ut, dä endast afbetalningar men icke indragningar skola ske. Detta vet man icke! Dessa förhållanden synas mig till stor del hafva bidragit lill det egna förhållandet, som äfven en reservant framhållit, nemi. den högst äfventyrliga fluctuationen i sedelstockens belopp. Det kan ej vara likgiltigt att, om jag antager att sedelstocken vore 100, den fluctuerade mellan 90 och 100, eller 80 och 120, eller 50 och 150, eller än värre. Det är klart, att ju större fluctualionerne äro, ju mera lida alla förhållanden, såväl varusom egendomspris. Alltså kan man vidtaga åtgärder, för att så myckel som möjligt hålla nere sådana Huctuationers belopp, visst måste det vara nödigt och nyttigt.
M. föreslagit, skulle obestridligen medföra nytta, ithy att man sålunda komme till någon kännedom om ifrågav:de boställens storlek och verkliga värde m. m. — StatsUtsk:t har dock icke velat härför tillstyrka några medel. Det har icke varit ledamöterna af Adeln o. PresteStåndet, som varit härtill vållande, utan de öfriga båda Ståndens Utskrs-ledamöter, hvilka icke funnit skäl att till det äskade anslaget lemna bifall. Utsk:ts beslut är dock motiveradt med skäl, hvilka synas mig alldeles oriktiga. Man har nemi. velat uttrycka den åsigt att indelningshafvaren sjelf bör be - Dan 14 April f ffi. fala dessa åtgärder; men, Mine Hrr, i adel iiingsh af va ren h varken kan eller Hör detta. Då jag anser ganska ändamålsenligt, att, i enlighet med K. M:s Nåd. förslag i ämnet, denna utredning sker regementsvis, men dertill fordras penningar, så röstar jag för bifall till K. M:s Pro» pos. samt afslag å Utskds Utlåt, i denna punkt. Jag har inora Utskrt yrkat detsamma och mig synes klart oeh tydligt, att hvar och en, som önskar denna undersökning, Här äfven bevilja det derför erforderliga anslag. Gr. Taube, Henning Adölf: SfatsUtskrt bar för dess afstyrkande af K. Mts Nåd. Propos. i denna del egentligen hafs det skäl, att då Rikets sednast församlade Ständer uttalat den önskan att löneregleringen lör indelta arméen skulle blifva allmän oell omfattande, K. M. likväl föreslagit att, på angifne skäl, denna reglering mätte ske regementsvis. Sora jag nämnt, bar Utskrt.. vid detta förhållande funnit sig ieke böra tillstyrk» det af K. M. i och för de förberedande åtgärderne begärda årlig» anslag af 100,000 rdr, — ett belopp, hvilket dock — denna lönereglering må blifva allmän eller ske regementsvis — är oundgängligen för ändamålet af behofvet påkalladt.
Idun håller sina spalter öppna för alla, som kunna hafva något, om ock aldrig så litet, att meddela tidningens läsarinnor, och hoppas redaktionen alt på detta sätt småningom förvar f va sig en hel stab af flitiga medarbeterskor. Idun är ej afsedd att vara någon egentlig illustrerad tidning, men kommer dock att då och då intaga en och annan liten fin illustration. Särskildt vilja vi nämna, att Idun ärnar under det nya årets lopp (början göres må hända redan i årets första nummer) meddela ett helt porträttgalleri af qvinliga personligheter, som på ett eller annat sätt gjort sig bemärkta, t. ex. för framstående qvinliga egenskaper, på literaturens eller vetenskapens område, såsom uppfostrarinnor o. s. v. Iduns läsarinnor toide då ock få se dragen af tidningens mera bemärkta ock flitigare medarbeterskor. Idun kommer att hvar eller hvar annan må- nad anordna pristäpingar i ämnen, som beröra hemmet och qvinnans öfriga verksamhetsområde. Början härmed har gjorts redan i profnumren (Se uppropet till husmödrarna å annat ställe i tidningen!) Idun har en synnerligt rikhaltig afdelning för husmödrarna, i hvilken dessa erhålla en mängd rent praktiska råd och anvisningar af alla slag. Idun kommer att hålla en mycket intressant följetongsafdelning, omvexlande med originalarbeten och öfversättningar. Bland de förra må, såsom redan bestämda att på nyåret intagas, nämnas • » Fosterdottern » af Elna Tenow samt » En koketts bekännelser » af Mia, under hvilket märke döljer sig en mycket känd förf. Idun har särskild läkare anstäld — en af hufvudstadens yngre och skickligare — hvilken i en omsorgsfullt skött läkarerådsafdelning kommer att stå tidningens ärade läsarinnor till tjenst, då så behöfves. Be hafva endast att till Redaktionen af Idun, Stockholm, insända sina förfrågningar med tydligt angifvande af de åkommor, af hvilka de lida, samt underteckna dem med någon signatur. (Å hvarje dylikt bref bör stå ordet: Läkareråd).
I fråga om 10:de punkten beviljades det af Kongl. Maj:t äskade anslag af 4,000 R:dr Riksmynt till rese-stipendier för General-stabs-officerare, och hlef Utskottets Utlåtande i öfrigt af Ridderskapet och Adeln bifallet. Prot.-Utdrag den 3, 4, 6 och 7 Juli 1857. 395 ll:te punkten bifölls med de förändringar att l:o, i fråga om momentet litt b, rations-ersätlning jemte ersättning för stallhyra m. m. beviljades för 6 hästar, och 2:o, i fråga örn Utskottets tillstyrkande rörande hela den erforderliga anslagstillökningen för Landtlörsvars-departemenls-kommando-expedition, denna tillökning, med iakttagande af nyssberörde förändring, hvarigenom Itidderskapet och Adeln med tillsammans 1,110 R:dr Riksmynt förhöjt de af Utskottet föreslagna anslags-belopp, beviljades med 6,385 R:dr, i städet för 5,275 R:dr Riksmynt. 12:te punkten bifölls med de förändringar att !:o, i fråga om momentet litt. b, arfvodena för Stabs-chefen och Stabs-adjutanten hos Chefen för Lifgardes-brigaden bestämdes för den förre till 1,000 R:dr och för den sednare till 600 R:dr Riksmynt, och 2:o, i fråga om Utskottets tillstyrkande rörande hela den erforderliga för höjningen af anslaget för Generalitets-staten, denna förhöjning, med iakttagande af nyssberörde förändring, hvarigenom Ridderskapet och Adeln med tillsammans 700 R.dr Riksmynt förhöjt de af Utskottet föreslagna anslags-belopp, beviljades med 3,750 R:dr, i stället för 5,050 R:dr Riksmynt; hvarförutan Ridderskapet och Adeln förklarade, att, vid expedierandet af Rikets Ständers beslut, de uti momentet litt. a bland motiverna intagna orden: ”och traktaments-ersättning” borde utgå.