Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De uppburna meDlen l>oé .^o» nungené £5efaHningö()afwanDe i Sanet reDomifa od) lepereta famt Debiteringen oetificera meD bifogaDe fpeciftfe fjömanSrullor, forn upptaga, jemte fjömännenö namn, Deraö f>emvDifl ocf> teDate, odj till fjömännenö in» o<$ utmönflring be» ftprfaö, af l>milfa tudor beflptfte utDtag för t>voarje San, ^voartid fjömännen böta, teDogötelfen jemwäl åtfölja, att ingå till konungens 35efallntngö!jafwan» De, forn famma utDtag, jemte unDettättelfe Derom att meDlen blifwit behörigen reDowijle, Derefter meD för fia tiHfänDer weDerböranDc öfrige ^onungenö befall» ningöbafvoanDe; FommanDe ©jömanöbufenö fötejlånDate, att för Deras fålunDa fuOgjorDa reDowiöning er^åda famma fötmonet, forn blifwit anDre Debitering^ män förunnaDe och af Dem åtnjutas. ©joman, brnilfa bevisligen åto mantall och {Fattflrtifne på (anDet för Det åt, unDet &n>ilfet De feDermeta anmäla ftg l)oS ©jömanSfjufen till fiöfart, ffola påföras perfoneHa afgiftetne, Det De äto mantall och (FattfFrtfne, famt ©jö» manöbufen af
Oss likväl, som kunna i lugnt afstånd betrakta, ej mindre dessa strider, än alla de omständigheter med hvilka de stodo i sammanhang, åligger en desto heligare skyldighet att här tillbörligt ihågkomma, huru mycket hvarje märkvärdig tidsföreteelse är en fortgående utvecklingskedjas nödvändiga länk, och huru mycket denna egenskap bör, för hvarje rättvist omdöme, lända den Kellgrenska Stockholms-Posten till godo. Vare det således från oss fjerran, att neka den flerfaldiga verkligheten af denna tidskrifts värde och nytta. Den var icke blott (hvad äfven Thorild erkände) qvick, underhållande, sällskaps-rolig. Den verkade, först och främst, till nationens afvänjande från den då nyss upphörda parti-tidens råa och vilda kannstöperi; till införande af en bättre ton i den publicistiska verlden, – om hvilken vid
Men Mine Hanar! as helt olika beskaffenhet lärer hwar och en china den så kallade Vkwillningen wara, som gar til Riksgälds-Loyroirers. egen äispolinon,/> ekler ar anflogen til liguifforanäa af Riksgälden, sä »il Lapttsl som Räntor. Det är tydligt, at sa lange Riksens Ständer hofwa gäld, kan den afgift icke. Vphöra, som til föreyämnda behof erfordras, ty Stän» der arv ej undantagna fullgörandet af sina förbindelser mera an någon annan enskilld man L Skaten, som icke Mätt sin egendom til sina Borgenärer. När golden är betald, dg först kunna de hewilljade samman-. gotten liphöra, men ef förr: hwem af osi, mine Herror, kan ålägga någon af wara Oeäirorer den skyldigheten, at i loppet af 6 til 10 ar pä sin sopran gf io,oOo Riksdaler emottaga zoo Riksdaler om Hrk4 pä Onpiralsr^ sänrte uplöpande Räntor; mcn esree hen tiden lära dcrpa arckomma, om man räkas ellcvicke, för ar besörja om och huruledes sedan skal! för, hällas Med hioad ssm pä stulven atel stst". Ingen enman, än Koniiuge,, ager esker wära arundlagap magt ar sammankalla Riksens Ständer"; Regering sAvrmens z8. Z. är klar och tydlig härutinnan. Nar fördenskull magen skuld med dera uplöpande Räntormäste af Riksens Ständer betalas, och IlikstnsStänder icke äga magt ar sammankomma när de behaga, fä är det wä! otwifwelaktigt, ar den akgrfk, somRckfens Ständer böra astemna, ti! besörjande af sm egen gäld, mäste fortfara lil dest galdea är betald, eller til dest Kongl. Maj:t behagar kil a lunån t Riksmöte sammankalla Sina RiköSiauder.
Andamålet med Författningars kungörande i Kyrkor å Sabbat, skulle äfven möjligen förfelas, om det skedde efter Gudstjenstens slut, helst af den frihet, sorn Kyrkofollcet i allmänhet anser sig då ega att åtsliljas och skynda till sina hem, kan föiväntas,> att de Heste, ej gifva sig tid att - qvarsKadna, utan bortgå , hvarunder den tystnad, ordning och stillhet, sorn vid en 360 Konungens Nådiga Tal. fortfarande Gudstjenst råder, af bruts till hinder för öfrige qvarblifvande att höra ochfatta hvad för Menigheten uppläses. Väsendtligt och maktpåliggande är derföre, att kungörandet sker högtidligen och vid de tillfällen, då Allmänheten har förbindelse att vara samlad, och uppmärksamheten lemnäs ostörd, ett iakttagande, nödvändigt förnämligast i afseende på Allmogen , som saknar deri lättare utväg andre kunna ega att underrätta sig om utkommande stadganden, och hvilket under de århundraden, det i Sverige varit följdt, icke haft på Religionen någon menlig verkan. Sedan Jag angående detta ärende inhämtat Mitt Stats-Råds och Högsta Domstolens tankar, har Jag af anförde skäl, ansett Mig icke böra samtycka till Edert sistnämnde underdåniga Förslag. Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, med all Kongl. Nåd och ynnest, städse välbevågen. CARL JOHAN. Upplästa hos Samtliga Riks - Stånden d, 7 Julii 1818 Stockholms Slott den/6 Julii 1S18. Protocoll hållit inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rädet. Närvarande: Hans Exellence Justitie - Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg. Konungens Nåd. Skrifve!ser. Hans Excellence Stats-Ministern fot Utrikes Arenderne Herr Grefve von Engeström. Pans Exellence Stats-Rådet Herr Grefve Rosenblad. Ha ns Exellence Stats-Rådet Herr Grefve Fleming.
(Stals-Utsk:ts Utl:de N:o 274, samt Mem:ne N:ris 315, 336 och 337.) S. A. K. Uti till Rikets Ständer aflåten nådig skrifvelse, har E. K. M:t under den 7:de sistl. Maj behagat anföra, hurusom folkundervisningen visserligen under de sednare åren blifvit af Rikets Ständer befrämjad med en frikostighet och en omtanka, som obestridligen bure vittne om en sann och ädel uppfattning af denna vigtiga angelägenhet, men att folkskolan, som af dessa gynnande tänkesätt redan vunnit betydliga fördelar, likvisst påkallade fortsatta prof af en hägnande omvårdnad. Ett förhållande, som för undervisningens framgång vöre af synnerlig vigt och hvarpå uppmärksamheten derföre i tid måste fästas, vore Folkskole-lärarens så väl framtida, som närvarande vilkor, och hans deraf beroende ställning till både skolan och folket. Vöre dessa vilkor icke förenade med vissheten om en tarflig utkomst ej blott under mannaårens pligtenliga arbete, utan äfven under ålderdomens välförtjenta hvila, så löpte undervisningen fara att antingen förlamas genom lärarens aftynande håg för sitt kall, eller ock försummas genom hans nödtvungna försök att med lärare-befattningeu förena andra sysselsättningar. Om således redan nu en fond kunde afsättas i ändamål att framdeles använda räntan deraf till understöd för afskedade Folkskole-lärare, så skulle fonden under tiden, genom räntans årliga läggande till kapitalet, uppbringas till ett icke obetydligt belopp. I öfverensstämmelse med dessa åsigter har E. ti. M:t alltså hos Rikets Ständer föreslagit, att den summa, som vid innevarande års slut finnes besparad Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Jag anhåller derföre all få bär bilägga detta Förslag till Grunder för en ny B ränvins^brännings-För ordning. 1:0 Bränvinstill verkning förklaras hädanefter, och för alltid vara en för Iivarje Svensk man fri näring, att bedrifvas, vare sig å land eller i stad, på huru lång tid af året, med hvad slags redskap och med huru stor eller liten panne-rymd, som hvar och en finnér för sig förmonligast. 2:0 Beskattningen beräknas och utgår, med det undantag, som serskildt stadgas efter det under den anmälda tiden högsta möjliga tillverkningsbelopp, beräknadt efter mäske-karens cubik-innehåll. 3:q Då denna allmänna beskattnings-grund ej låter utan allt för stor svårighet vid controllen tillämpa sig på de mindre såkallade enkla verken, undantagas härifrån alla verk med enkla pannor, utan mäsk-varmare, intill 3o kannors rymd, och gälla för dom följande föreskrifter: d) Ingen får anmäla sig för dessa pannor för mindre tid, än för hela året. (Ali försegling blir derigenom öfverflödig och under sommarmånaderne kan ändå ingen med fördel tillverka bränvin med dessa små verk). A) Skatten utgår fortfarande efter den i 1835 års Författning bestämda tariff, med 5o procents förhöjning, 4:o Ålla verk med mera än 3o kannors panne-rymd, äfvensom alla med mindre panne-rymd, då mäskvärmare eller någon annan slags konst - Bevillning*- samt Allm. Besv.- och Ehon.-ZJislcottens Utlåtande, IV:o 5. apparat dertill användas, skatta efter den antagna beska tlnings-gruudcrs efter mäske-karens. cubik-innehåll, oell underkastas de derför nödige conti oller. 5:o Skatten för dessa verk bestämmes lill 4 sk. Banco per tillverkad kanna, samt erlägges ej på förband, utan vid den för de andre skatterne bestämda tiden. (>:o Egare af dessa verk må anmäla sig till bran vins-bränningför ifrån i lill n månader, och utgår då skatten endast för den anmälda liden.
Stöld och mord bora derföre ej vara belagda, med samma straff nemi. dödstraff; ty naturligtvis skulle tiufven då alldrig försumma att genom mord, för hvilket brott han ej hade att frukta något straff, undanrödja hvar och en, sorn möjligen eljest skulle kunna upptäcka honom. Om således , enligt - Den i April. 49 ligt Utskottets Förslag« den för 2‘.dra eller 3:dje gången straffade tjnfven s ämphdes med ett outplånligt marke, .sorn betoge honom hoppet att undgå dödsstraff, nästa gång han be. träddes m.-d tjufnad ; så skulle helt visst den tiil Galgen sålunda utstämplade armen alldrig utsträckas efter vår Egendom, utan att vaiä försedd med Mord-Vapen, för att tillika afhända oss vårt lif, så otta Tjufveri ansåge ett mord på ringaste sätt kunna bidraga till be» tryggande af hans egen säkerhet. Då Spöstraffet ej ännu kan afskaffas, eller denna Lagförändring nu ens komma i fråga, vågar jag likväl hoppas, att Nationen åiminstone ej skjunkit sa djupt tillbaka i baibari, att straff, som redan äro omänskliga, skola behöfva att ytterligare skarpås. Herr Stråle, Nils Vilhelm\ i anledning af de flere anmärkningar-, hvilka emot Lag-Utskottets Betänkande blifvit framställde, torde det tillåtas mig att närmare utveckla de skäl» hvilka förmått mig att instämma i Utskottets mening. Hvarefter Herr Sträte Uppläste följande s Det har länge utgjort en tvistig fråga i Lagstiftningen , huruvida Stafett äger rättighet att emot egne Medborgare använda dödsstraff eller icke. Man har härvid hufvudsakeligetl anfört att då den enskilt» tnänmskao icke af, Ridd. och Ad, Prot, V B, I A/d. “J, g. Den i April.
Vi ha sett, huru han vid samma tid, då han inom Ästhetikens område på det ifrigaste bekämpade allt, hvad han der kallade ”Gallomani”, sjelf var, inom Politikens, från Angloman helt och hållet förbytt till Galloman. Från sina öfvertygelsers ståndpunkt handlade han lika rätt i denna polemik, som i den förutbeskrifna. Men ej mindre naturligt var, att Hertigen Regenten och de som omgåfvo honom, till större delen måttligt belåtne med den förra, skulle af den sednare finna sig än sämre uppbyggda. Redan förtörnade på diatriben mot Adelskapet, för hvilken Thorild gjordes ansvarig (ty hvad betydde Philipson?), höllo de ögonen skarpt fästade på hans vidare företaganden. Det nästa blef utgifvandet af de Memorialer, dem Gustaf III berömt – och förbjudit tryckas: nu försedda med en tillskrift, om hvilken är troligt nog, att Gustaf sjelf skulle ha upptagit den ungefär lika prosaiskt, som hans Broder. Denna var den såkallade ”Ärligheten”: en skrift, visserligen i hvarje afseende motsvarande sin titel; men, vid jemnförandet med Memorialerna, utmärkt – såsom redan Geijer 56 yttrat – genom ”en climax eller stegring, der den djerfhet, som i dem visar sig ren, ädel och älskansvärd, öfversteg sig sjelf och urartade till en deklamatorisk råhet och häftighet”. Icke i uttrycken eller orden, för sig sjelfva betraktade, ligger något rått; uppsatsen är, så långt man afser blotta språket, ypperligt skrifven. Men råhet är der ändock, onekligen; och det i tonens öfverspänning till ett larmdån, som, just under tidskiftet af Fransyska Revolutionens gräsligaste yrsel, ljöd som ett efterdön af den jakobinska stormklockan. Följden blef, att Thorild, sedan boken utkommit, uppkallades dagen derefter i Hofrätten och ställdes under ransakning. Exemplaren seqvestrerades; han sjelf insattes i häkte.
Det är tid på riu att yrka Sparsamhet; men må Styrelser! finna ätt utan sparsamhet å dess sida, vår flit ocii vår sparsamhet icke förmår uppehålla Sveriges Stat, på den fot den stälides så länge nian hade bidrag från främmande nationer att påräkna. Åtskilligt yttrade härtill deras bifall. Grefve Posse, Cläes Fredric; Så niångé Värde talare hafva redan utvecklat förevarande ämne, att det kunde synas öfverflödigt, att jag derom yttrade mig. Taflan Ilar blifvit skildrad med mer och mindre starka drag. Jag tror dock att hvarje opartisk skall erkänna det någon verkelig nöd ej existerar, rhen att deremot ali - Ridd. g. dd, Prut. I. B, afl. 586 Den 10 Februarii. raan förlägenhet i penningerörelsen och mångfalldiga brister i våra ekonomiska inrättningar och författningar, utan fråga äga rum. Herr Grefve von Platen har visat att Ekonomiutskottet enligt Grundlagen ar hufvudsakligen bestämdt att behandla dessa ämnen. Flere andra värda Ledamöter hafva åter yttrat sig ej kunna inse, huru Ekonomiutskottet skulle kunna befatta sig med den framställda frågan, hvilken efter deras öfvertygelse borde hänvisas till ett Särskildt/ Utskott. Det kan likväl, efter hvad jag tror, icke bestridas, att ju de i dag uppkastade flerfalldiga frågor alla äro af egenskap att röra allmänna inrättningar af alla slag, hvilka enligt de af Grefve von Platen citerade 53 och 8g §. §. af Grundlagen samt 54 §. af Riksdagsordningen tillhöra Ekonomiutskottet, och således kunna dit remitteras. Utskottets skyldighet blir sedan att framlägga project till förändringar eller förbättringar i dessa inrättningar, der de. kunna vara af nöden. Jag instämmer i öfrigt med Herr Grefve von Schwerin deruti, att det Särskildta Utskottet troligen icke skall kunna uträtta eller verka till hvad man väntar sig.
M:s tillstånd, ökas utöfver den i privilegium bestämda teckningssumman; fy då det heter, att bankens creditrörelse skall rätta sig efter grundfonden, och denna uti privilegium är bestämd, kan rörelsen icke utsträckas utan K. M:s tillstånd. Häruti instämde Hr Lefrén och Gr. Frölich. Un - Den 17 Mars e. m. Underteckn. Ridd.Secrct. uppläste Hr Stråles förslag. Hr Stuart: Jag förenar mig äfven uti den hemställan, alt det af Hr Stråle föreslagna tillägg måtte varda antaget; rnen jag anser icke lämpligt, att det införes i cr§, utan mig synes, soiri detsamma borde få sin plats uti den §, som motsvarar 6 § uti Gr. Frölichs förslag eller den, som handlar om bankens grundfond. Gr. Frölich förenade sig med Hr Stuart. Hr Nordenanckar: Jag har ingenting mot sjelfva saken, men vill blott fästa uppmärksamheten derpå, om det icke är något oformligt att förbjuda grundfondens Ökande, då man i sjelfva verket vill förbjuda sedelutgifning; och hemställer jag derföre, om icke föreskriften, bättre redigerad, skulle uttryckas, om man till 8 § af Gr. FrÖlichs förslag tilläde dessa ord: ”icke heller öfver den octrojerå d e summa n.” Gr. Frölich: Jag her att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att begränsningen redan är gjord för sedelemission, när man sagt, alt den icke får öfverskrida, hvad som finnes i grundfonden. Det är väl sannt, att den inneliggande grundfonden kan minskas och ökas; men grundfonden är beräkningsgrunden för sedelemissionerna, och man bör således först bestämma, i hvad förhållande sedelemissionen får stå till grundfonden. Jag kan derföre icke annat än bestrida det förmenta amendementet, såsom snarare innefattande en försämring af det sednast upplästa förslaget. B. o. Ad. godkände tillägget, på sätt Hr Stråle det föreslagit, nemi.: Bankens grundfond må ej utan K. M:s tillstånd ökas utöfver den i privilegium utsatta teckningssumma.
* Det torde sålunda vara mera sällan, som männen göras till toffelhjältar af de i moraliskt och intellektuellt hänseende högt utvecklade kvinnorna, utan i allmänhet är det nog flertalet af männen förbehållet att i stället underordna sig de andligen medelmåttiga eller undermåliga, att företrädesvis låta sig behärskas af de näpna och förslagna. Och ofta har världen blott föga aning om, kvar det verkliga toffelregementet är till finnandes. För Idun-af E. Q. Folcker. T y en hustru, som vill styra, inser snart, att styrkan af hennes makt just ligger i att helt och hållet afstå från skenet af att styra. Bo. * Till Epstasystoarnaf Tyste stån I med ^ sorg vid kullen, där han bäddals inunder mullen, han, som hjälpte och han som styrkte, som er hägnad och glädje var. Tyste stån I. — Det ljusa minnet blidt och värmande fyller sinnet, hågen gripes af sällsam stämning, blicken lyser så fuktigt klar. Herren gifvit och Herren tagit, tunga slaget har Herren slagit — ödmjukt sänker sig sorgset inför Honom i stilla hufvud frid. Ingen bitterhet hjärtat känner, ty de veta ju, att Herrens vänner, det dröjer ej länge. — Gråten varar endast en liten tid. Blicken uppåt i jubel höjes — och ett skälfvandc tack där röjes för den flyktade dagens glädje, för dess rika välsignelse, lör de heliga sabbatsstunder, hvilka skänktes i mängd därunder, för det myckna, som gjorts och verkats i osägligt förbarmande. * Med anledning af det i dagarne timade frånfället af hofpredikanten J. K. Bring, den svenska diakonissanstaltens styresman. Och den utgör en moderniserad ornbildning af den gamla tidens » credentz », skåpet, på hvilket vinkannor och dryckeskärl voro uppställda under gästabudet. Dess anordning med en eller flere hyllor är också afsedd för utställning, men af ståtliga och dyrbara bordskäril af silfver eller kristall, icke af mer eller mindre simpla s. k. prydnadsföremål, som ej ha något alls med » bordets » utstyrsel att göra.
Directionen äger; ei kunnat undgå, att ett sädant Drreclionens besiut anmärka, såsom icke öfwerensstammande med Bolags - R v,lornes 6 ArtikelS z Mnmnnt. samt instränkning i Banco-FullmägtigeS deltagande uti Canal-WcrketS styrelse, hwilket del, tagande är ett af willkoren för Bankens Lane'biträdet Det wid Revisionen i sa matto a Bankens wägnar förnyade förbehåll, att wid Canal-Direktionens Sammanträden, den af Banken utsedde Directlmren icke får saknas: "funno Herrar Fullmägtige, ftmnlikt deras före detta derom yttrade mening, wälgrundadt." Uti berättelsen af Bankens Ombud, angående DirectionenS allmänna Sammanträde i Mariestad den ir December iZn omförmäles, "det lara ett eller annat Directions Sammanträde, utom del sistnämnde, ägt rum, tili hwilka han icke blifwit kalkad; hwilket han ansett sig ej böra underlåta att omnämna." Af Den -Z Julik. ?§79 Af hwad i sa matto är omförmaldt, tro'Banco, Utstottet sig sinna grundad anledning, att delta ämne eill Herrar Banco, Fullmägtiges omtanka öfwerlemna. Canal, Dircctioyens formeligen fattade besiitt, hwarom den hos Kongl. Majtt, a DirectionenS wägnar, i detta ämne gjorde underdåniga hemställan innehåller, som orden lyda:
Staten skulle ej vidkännas några extra utgifter, då inga större förändringar vid skolorna vidtogos, utan blefve det snarare en besparing genom att ett mindre antal privata flickskolor behöfde understödjas. Samundervisningen ansågs lättare kunna tillämpas i små än i stora städer. Vid folkskolorna hade samundervisningen för de lägre åldersåren användts redan i 20 år, och en lång erfarenhet af dess oskadlighet äfven yid högre läroverk hade man i Handelsskolan i Åbo, hvilken redan sedan 1872 emottagit såväl manliga som kvinn liga elever. Mötets åsikter efter slutad diskussion sammanfattades i följande tre moment: l:o) att gemensam undervisning för gossar och flickor vid landets elementarläroverk kunde under vissa villkor och med vissa inskränkningar tillåtas, samt att härvid borde göras skillnad mellan högre och lä- gre läroverk; 2:o) att ' samundervisningen redan nu utan olägenhet kunde införas vid 2- och 4 klassiga elementarskolor, särskildt i de mindre landsortsstäderna, därest stadsbarnen själfva eller vederbörande målsmän anhållit därom; 3:o) att vid hvarje sådan samskola borde anställas en lä- rarinna, helst en lärarinna i gymnastik, för att tillhandagå rektor vid vården om de kvinnliga eleverna. Redan före mötet hade i Mariehamns tvåklassiga elementarskola för kvinnliga elever beviljats tillträde, och på trenne andra småstäders ansökan beviljades äfven dem samma förmån, d. v. s. för Torneå 3-klassiga och Lovisa och Heinola 4-klassiga elementarskolor. En afslutad och fullständig skolkurs erhålla flickorna visserligen ej härigenom, men det är dock något och gör åtminstone så mycket, att man kan hålla dem i hemmet till fjorton, femton års ålder. Ingen annan ändring i läroplanen är vidtagen, än att flickorna gymnastisera skildt från gossarne för en lärarinna, hvilken äfven undervisar ett par timmar i handarbete och biträder rektor vid flickornas vård. Observeras bör, att latinet ej är obligatoriskt i våra elementarskolor, utan är valet fritt emellan latin å ena sidan eller teckning och tyska å andra sidan. Staten vidkännes ej någon extra utgift, då lä
Hvad Frih. Tersmedens åsigt i detta fall beträffar, så är det bekant, att man vid bifall till ett Utsk:s förslag egentligen endast afser de indragna raderna eller Utsk:s förslag till beslut; i afseende å motiverna kan man icke säga att klubban har fallit. Deremot kan Exped.Utsk. icke utesluta en enda bokstaf i sjelfva beslutet. Det är således en icke så obetydlig skillnad mellan det som är intaget i sjelfva beslutet och det som står i motiverna. Jag är dock öfvertygad att Exped.Utsk. kommer att vid detta som öfriga tillfällen väl utföra det updrag som det af Ståndet får, så att jag ingalunda fruktar att genom någon dess försummelse misstag skall ske; men det torde i allt fall vara nödvändigt att göra noga skillnad mellan de delar af ett Betänk, som utgjort föremål för beslut, och hvad som eljest deruti förekommer. Ett annat Stånd har gifvit uttryck åt denna tanke genom att i 1> e n 21 Mars e. m. 271 frågan fatta särskildt beslut, och detta beslut har af Hr Bildt blifvit föreslaget att äfven af B. o. Ad. biträdas. Jag får med honom härom förena mig, emedan det är gifvet att vi, då frågan är att få detta vilkor inryckt, lättare komma till enhet genom att förena oss med PresteSt. om deras redan fattade beslut, än om vi antaga Frih. Tersmedens förslag; så mycket mera som det icke finnes någon sannolikhet för att de öfriga Stånden skulle fattat något beslut i ämnet, utan i afseende å dessa rader troligen gått tillväga på samma sätt som med motiverna i alla öfriga Betänk:n, d. v. s. gått dem förbi, och endast fästat sig vid det beslut, hvartill Utsk. kommit. Gr. Sparre, Erik: Jag är af samma mening som Frih. Tersmeden. Man kan visserligen säga att motiverna icke äro föremål för beslut, men då måste man också undersöka hvad som är motiver eller icke.
Bref för försummad snöplogning och skottning stadgade påföljd vara af behofvet påkallade, utgått från den åsigt, att på de orter, der snöplog-lag äro inrättade, bör ansvaret drabba den, som är hufvudman för ploglaget eller den så kallade plogfogden, så framt han underlåter att, vid inträffande behof, kalla öfrige delegarne till snöskottning, men deremot desse sednare. om de försumma att hörsamma kallelsen eller att ordentligen verkställa5 skottningen. Då likväl, vid tillämpning af dessa grunder, det icke undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet, att, derest vid svåra snöfall snö - 336 Expeditions-Utskottets Förslag till und.