Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rädd; och Adeln den i April i§34- Pieste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den. 7- Rikets; Stäiulers Underdåniga skrifvelse, angående Kamereraren Krutmeyer s ansökning om befrielse från arrendet af Kungsgårds hemmanet Rinkeby i Stockholms. Län.. (St.. Etsk» N:o n.\ s: A. K., Sedan, uti; ett af vederbörande Kronofogde till Danderyds Skeppslags Tings-Rätt instämdt mål, angående åläggande för Arrendatorn af Kungsgårds-hemmanen Rinkeby Nrris 1 och 4> om tillsammans | mantal, i Danderyds Socken af Stockholms Län, Kamereraren H. H. Krutmeyer att, i händelse lian icke ställde behörig borgen för arrende-skyld,igheternas fullgörande under 10 års tid, räknadt från Midfastan r832, afträda arrendet, med skyldighet att, jemlikt g:de punkten af Ai rende-contractet af den 3> Augusti 182b, ersätta den förlust Kronan, vid hemmanets ånyo utarrenderande, kunde komma att för den återstående arrende-tiden vidkännas, Skeppslags-Tings-Rätten, genom Utslag den 3o Mars nästlidei år, förklarat Krutmeyer arrendet förlustig och pligtig att ersätta den minskning; i inkomst, sorn för E. K. M. och Kronan kunde genom lägre arrende uppkomma, med Krutmeyer öppet lemnadt att emot framlidne Presidenten, och Stats-Rådet Hr Grefve Wirse'ns Sterbhus föra talan, i anledning af det under rättegången förekomna förhållande, att Hr Grefven i lifstiden, uti Krutmeyers ställe, emottag i t hemmanet, hvilket af Hr Grefvens sterbhus ännu innehafves, samt derför erlägt arrende och utgjort öfriga onera; samt Kamererare!! Krutmeyer hos E, K. M. i underd». ■Expeäitions-TJtsJiöitets Förslag ■till und.
Borgare-Ståndet vid iyide punkten gjorde tillägg: ”hvilken afgifts-beräkning kommer att taga sin begynnelse den 3 Janua - Banco-U/.skottets Memorial Är:o 3o. II rii 1835” förfall-er, då icke någotdera af öfrige Riks-Stånd, för deras del, beslutat ett sådant stadgande. I betraktande för öfrigt deraf, att a:ne Riks-Stånd , Höglofl. Ridderskapet och Adeln och Högv. Preste-Ståndet, bifallit hvad Utskottet i i^cde punkten föreslagit, får Utskottet inbjuda Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet att med förstnämnde a:ne Riks-Stånd i denna punkt sig förena. Antages ej denna inbjudning, lärer dock Hederv. Bonde-Ståndet, sorn, efter bortfallandet af ofvan omförmälde tillägg, endast i så måtto skiljer sig. från Borgare-Ståndet, att Bonde-Ståndet bestämt folii-afgiften en R;dr högre med beräknande af 4 i stället för 5 folier för årsafgiften, utan svårighet med Borgare-Ståndet instämma. Och kommer då votering inom förstärkt Utskott att ega rum öfver följande proposition: Den, som anser att privata Assignerings-rätten i Banken må tills vidare få fortfara emot en afgift af 2 R:dr Banco för hvarje folium om 4° räder af den löpande räkningen, med förbehåll tillika, att den minsta afgiften, sorn för hvarje år beräknas, blifver io R:dr Banco, motsvarande 5 folier, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer afgiften att bestämmas lill 4 Rtdr Banco för hvarje folium af 4o rader af den löpande räkningen, med förbehåll tillika, att minsta afgiften, som för hvarje år beräknas, blifver 20 R:dr Banco, motsvarande 5 folier. Uti punkten 18 äro mom. a, b} c, d och e af samtlige Riks-Stånden bifallne; äfvensom mom. f blifvit af 3:ue Riks-Stånd giiladt, men Höglofl.
Stjernan har ej gått ned, ehuru den gömmes af ett moln. Döm mig ej än. (Gör tecken att han vill bli af med dem.) A. LÖFVENSTRÅLE (med ett leende). Ni är sjuk, min fröken, ganska sjuk. Får jag hemta läkare? CONSTANS (till sin far). Återtag er skrifvelse. A. LÖFVENSTRÅLE och LILJEBORG (lägga händerna på papperet). Den är vår. (Man hör ljudet af en aflägsen trumma.) Hör! LILJEBORG. RIKSRÅDET. Hvilka qval, hon lider. Hvad är det för nytt buller? Farväl, mina herrar! CONSTANS. Hvad bryr jag mig om trummans larmande ljud? Hvad rör mig gatans buller, verldens sorl, menniskornas gny? O, min far, er, som jag betraktat som en man, ädel och 92 god, er, som jag dyrkat med barnslig kärlek och beundran; huru vanlig, svag och liten står ni ej nu för mig. Men om äfven du vill uppoffra honom, som jag älskar, honom, den redlige, din dotters räddare; skall jag rädda honom. Jag går till Konungen. (Hon hastar emot fonden, i afsigt att aflägsna sig.) Lefve Konungen, hurra! Lefve Konungen! (Constans stadnar.) Konungen är i staden. (Afsides.) Jag skall om en stund infinna mig hos honom. Tjenare, mina herrar. (En Betjent inträder.) Hans Majestät Konungen. BETJENTEN. RIKSRÅDET (glad och stolt). FLERE RÖSTER (utanföre). Här? Hans Majestät här! Jag hade hoppats på en enskildt audiens. (Högt.) Hafven godhet, mina herrar, och stigen in här på sidan. Nej, Ers Excellens, ni måste nu, nu genast, skaffa oss Konungens underskrift. Kom ihåg, att vi ej lemna er ur ögnasigtet. Välj, hvilket som synes er bäst: fiender eller vänner? Ni har sett att vi förstå, att bevaka våra intressen.
Beträffande åter Kongl. Maj:ts nådiga framställning i afseende på aflöningen för de vid Statistiska Central-byrån anställde tvenne tjenstemän, har, efter öfvervägande af såväl de uti den Kongl. Propositionen anförda förhållanden, som ock hvad dervid blifvit af Herr Björck erinrad t, Utskottet ansett de emot högstberörda framställning gjorda anmärkningar icke böra leda till den påföljd, motionären - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. 9 närén åsyftat. Ehuru nemligen Utskottet icke Till förneka, att den nu föreslagna åtgärden, hvarigenom desse tjenstemän skulle komma att åtnjuta enahanda aflöningsförmåner och äfven i afseende på göromålen blifva i det närmaste likställda, innefattar cn afvikelse från det organisationsförslag, som vid sednaste riksmöte framlades för Rikets Ständer och af deni godkändes, kan likväl Utskottet hvarken finna denna afvikelse vara af den vigt och omfattning, som motionären tillagt densamma, eller anse att något hinder bör möta för att nu vidtaga en jemkning i berörda organisation, om sådant är af giltiga skäl påkalladt. Härvid är väl af motionären anfördt, att don af Rikets sednast församlade Ständer antagna plan för det nya statistiska cmbetsverket hade afsett, att Central-byråns egentliga göromål, som utgjorde två särskilda hufvudgruppcr, skulle fördelas mellan Chefen och Sekreteraren, af hvilka den förre skulle sysselsätta sig med hefolknings-statistiken och den sednare med öfrige grenar af denna vetenskap, jemte sammanföringen af de från de förvaltande verken inkommande uppgifter; och om så varit förhållandet, kan det visserligen icke bestridas, att en väsendtlig förändring af embetsverkets organisation innefattas i det nu framställda förslaget. —■
Det kunde icke hända, att han kom in för att kläda sig för någon stämma, ett sammanträde eller en bjudning, utan att kläderna lågo borstade och allting var i ordning. Hon tycktes aldrig gripa in i hans handlingar, och dock är det oberäkneligt hvilket inflytande denna ordkarga qvinna, sig sjelf ovetande, haft öfver hans lif och utveckling, blott genom att fullgöra hvad hon ansåg som sin pligt. Detta odisputerade öfverherrskap, denna lugna ro, denna vana att se allt gå som ett urverk, hade tryckt sin pregel på mannen. Just dessa omgifningar hade danat honom till den karakter han var. Det fans i hans uppträdande en trygg tillförsigt, som växt upp ur känslan af att i hemmet vara absolut oantastlig. Hans lugn i alla yttre stridigheter var fotadt på medvetandet att i hemmet vara frikallad från slitningar och söndring. Redan i tanken på det måste ligga en hvila. För honom kunde det aldrig vara tal om att bli nervös. De moderna teorierna skulle kanske haft svårt att erkänna detta för ett äktenskap i högre mening, men säkert är, att detta förhållande – så fritt från pjoller och romantik – var kärnsundt, och att det gaf denne man en frihet och en styrka i hans rörelser, som under inga andra omständigheter skulle varit möjlig. Det var som att se sig sjelf fördubblad. Ty hon förstod honom alltid, när det var fråga om att utföra hans vilja; en hemlig instinkt tycktes ersätta hvad som brast i intelligens. Och det var aldrig fråga om hvarför. Per ville »ha’t så», det var nog. Då han låg vid riksdagen, gick hon öfver hemmanet, vaken som en gårdvar. Han behöfde aldrig hysa skymten af tvifvel om, huru vida någon af hans befallningar blef åtlydd eller ej. Så hade hon arbetat och slitit år efter år. Det låg ett långt samlif bakom dem. Hade de tillhört en annan klass, skulle det blifvit silfverbröllop, skålar och hurrarop. Det behöfdes ej här; för hvem skulle komedien varit? Hon är nu gammal och böjd, liknöjd om sitt yttre, men seg i arbetet. Han är väl bibehållen, en man i sina bästa år. Ingen som ser dem tillhopa skulle tro dem vara man och hustru.
Utaf de berättelser Herr Justitie Stats-Ministern afgifvit om förhållandet emellan för brott och förseelser anklagade och sakfällde personer å ena, samt folkmängden i länet å andra sidan, inhemtas att en sakfälld år 1842 kommit på hvar 88:de » 1843 93:dje » 1844 93:dje » 1845 89:de » 1846 89:de » 1847 105:le af länets invånare. Att grunda något bestämdt omdöme om folkets sedlighet på grund af dessa siflfer-förhållanden torde vara väl mycket vågadt, enär många af de sakfällde äro kringstrykare, och således ej kunna räknas till den egentliga kärnan af folket, eller tillhörande andra län, dels ock åtalens, och, i följd häraf , de sakfälldes antal beror på det nit, hvarmed vederbörande åklagare fullgöra sina Ijensle-åligganden. Dryckenskapslasten är beklagligen ännu alltför 6 allmän i de mindre välmående socknarne, särdeles skogsbygden, till en del härrörande deraf, att invånarne nödgas med sine skogsprodukter göra långväga resor, derunder de slita ondt, och tillita bränvinsflaskan, såsom ett döfningsmedel; men deremot är det glädjande förnimma, huru denna last aftager i den mån upplysningen stiger, välmågan ökas och begäret efter ädlare förströelser lifvas Till brottens minskning skulle otvifvelaktigt bidraga om cellfängelser äfven i detta län blefve inrättade, så alt den, på brottets bana första gången inträdande, kunde undgå sättas tillsammans med äldre grofva brottslingar och af dem varda ytterligare inöfvad i laster och brott; dock, om ändamålet med cellfängelser icke skall förfelas, måste fångtransporterne på annat sätt, än hittills, besörjas så, alt gemensamhet emellan fångar, äfven under dem, undvikes. För stöld För lösdrifveri och försvarslöshet.
På kaffebrickan, s o m Metta, vår lilla kammarpiga, bar in i sängkammaren, låg ett bref. Jag hade inte behöft ö p p n a det. Ursulas retsamt petiga stil sa ' mig tydligt nog. att slaget hade kommit. Innehållet var kort o c h rakt på sak. Den » käre Andreas » var af ett lindrigt illamående hindrad från att infinna sig i afton, men adjunkten skulle troligen i g o d tid återvända från Kvarnbacken, dit han gått å ämbetets vägnar. Kvarnbacken är ett arbetarekvarter utanför staden, där en hel h o p fabriksfolk b o, o c h nu gick ett rykte att det grasserade någon slags epidemi där. Och nu skulle adjunkten k o m m a direkt från nå- gon af » d e därs » dödsbädd, drypande af bakterier, ångande af baciller in i vår krets, röra vid den lyckliga bruden, tala vid de oskyldiga tärnorna! Aldrig, aldrig! Icke ens o m adjunkten lades i karbolbad, duschades med borsyra och pudrades med desinfektionspulver! Och så fick » nerverna ta herraväldet » en stund. Under tiden kom Metta in med en stor, smutsig korg, hvari någonting låg inviradt i flottigt papper. Det var hvad drängen fört med sig frän Lunda. Jag var just i det slapphetstillstånd, då en ny olycka k o m m e r s o m efterskickad, för att sätta fart i atacken. Gina stod blek o c h nervös o c h såg på lilla Mias unika emballering, så böjde hon sig ned o c h slet af omslagspapperet, o c h där låg inför våra häpna blickar två glänsande nyrökta skinkor o c h sju feta medvurstar. På en lapp stod, att resten skulle k o m m a sedan. » Vi ha hvarken präst eller brudklädning », sade jag, » m e n vi ha brud o c h b r u d g u m kvar, o c h det är hufvudsaken. ». M e n det skulle jag aldrig sagt, ty fram på dagen k o m A x e l s syster Lotten o c h frå- gade, o m brodern var hos oss? Ingen hade sett honom sedan frukosten.
Kommer ni ihåg det? Hon svarade ej. Hon böjde blott långsamt på hufvudet och såg bort med en lång, drömmande blick. »Jag var verkligen också förälskad den qvällen – men icke i en skön sång, icke i värmande toner, utan i någonting hårdt och kylande ... Kommer ni ihåg. hvad vi talade om, då vi gingo öfver Carl XIII:s torg? Jag mins det, som det varit i går; jag ser ännu edra föräldrar, som gingo framför oss – allt för fort, tyckte jag – jag känner den skarpa, isiga vinterluften, jag ser Molins fontän, med månskenet öfver sig. Ni var i ert vanliga ironiska och retsamma lynne. Ni bad mig att icke mera tänka på er, ni beskref för mig – och ni kryddade er beskrifning ganska starkt – hur hersklystna och svårtämda så kallade öfverlägsna qvinnor äro ... att de till följd af sin begåfning fordra så mycket af mannen, och när han ej kan gifva dem det, bli de i stället hans tyrann. Och slutligen sade ni mig, att det var tusen gånger lättare och bättre att plocka en liten blomma, som icke kunde annat än dofta, än att söka tämja en vild fogel, hvars vingar först måste klippas ... Mins ni allt detta?» »Visst mins jag det», svarade hon litet otåligt, »det är sådana samtal man aldrig glömmer.» »Nåväl, jag tyckte då, att ni hade mycket orätt, att ni var besynnerlig och konstlad. Men åren gingo; det arbete, som först var mig ett nöje, började blifva tröttande. Jag kände längtan efter ett stilla och lugnt hem, dit tankearbetet ej skulle följa mig. Då började jag tänka på, att ni kanske ändå hade rätt – och den stund då jag fick se min nuvarande fästmö, kände jag det.» Hon svarade ingenting; hon satt alltjemt bortvänd, lekande med stolsfransarne. »Förstår ni, hvad jag menar?» fortsatte han. »Ni är icke den enda, som undrat öfver att jag valt en så underlägsen hustru – men det ligger ingenting besynnerligt deri.
har sanden, regelbundna lämnat efter sig l j u s a spår i o c h för visso skall h e n n e s expedition må behöfva lifsgäruppstå. En svensk kvinna. 18b7 IDUN Ht hvila. Hvarje en Fördömlig från en sida, så äfven från mer sysslolösheten. en synpunkt s e d d, är den annan väl v ä r d att b r y t a en lans A t t vara lat o c h endast vara lat d a g efter månad efter m å n a d, förslappande — d e t är skadligt, ovärdigt en frisk människa. Men d e n å t e r, s o m är u n d e r k a s t a d ett d a g - ligt strängt äfven arbete, han har rättighet skyldighet riktigt till gagns utströmning hvarje att under och dymedels af k r a f t, arbete, och fritiden hvila hejda som försiggår samla och nytt den under förråd af styrka. Kroppens för arbetskraft tvärtom att den måste skall man är l å n g t i f r å n tämligen strängt taga räntorna. Går af o f ö r m å g a så allt går icke för henne hinna med. för framgången lifvet många sig göras, ören och ofta Men om måste man kan samhets skull, så man arbetstill det sker, när spardäremot nödvändig ' ett y r k e, s o m tar i h v i l a, u t a n till och att rätt afväga äfven för arbete och likt och den, lägger n e d den olikt, plottrar bort den d u m t på och värdelöst Den till obehöflighet prydnadsföremål. slöseri m e d arbetskraften är tydligen kortsynthet och bristande eftertanke. När uteslutande Hon af till nöjer sitt denna pitalet, samma sig icke m e d kraftkapital, och dumdristig hon arbetskvinär h ä n v i s a d sin att taga kraft. och oegennyttan D e t pris tanklösi förening åsätta sin arbete, använder finnes dyrbara belopp egendom dubbelt dagligen uttaga större, än h v a d h o n ett borde. åt ararbeta. vet hvad detsamma, kunDa det och det lifvet.
Och det finnes äfven en annan orsak, som hindrar vår tids fram * stående skalder att komma till sin rätt: den traditionella tillbedjan af det gamla. » Man måste ändtligen en gång visa det modet att erkänna de lefvande skalderna utan att ängsligt undersöka, om de döde poeterna icke till äfventyrs hafva något däremot », utropar med anledning af » Konungen af Sion » en kritiker, som till och med ställer Hamerling vid sidan af » den blinde grekiske sångaren », i det han tillägger, att det i synnerhet är vårt omdömes eviga vacklande fram och tillbaka mellan anarki och auktoritet, som påtryckt kritiken denna småaktiga prägel, med hvilken vi i våra dagar finna den behäftad. Ja, som en arfsynd fortplantar sig från slägte till slägte den vantron, att sedan Göthes död endast finnas epigoner på den tyska litera-turens fält. Nej, Hamerling är en verklig skald, som med flammande hänförelse predikar kärleken, kärleken till det sanna, det goda och det sköna! Hellas hade sitt ideal, för hvilket äfven vår sångare lefde: att förena det goda med det sköna. Då vi känna hans lif och hans verk, hvad kunna vi med mera rätt sätta såsom hans efter-mäle än det perikleiska xaXka xåyaftd !Några upplysningar för Hr Ola Hansson. I en artikel i Dagens Krönikas sista bäfte om » Det unga Frankrike » har hr Ola Hansson yttrat n&amp;gra ord om min och hans egen roll vid » införandet » af den modernaste franska skön-literaturen i vårt land. Med den lyckliga förmåga af sjelfupp-skattning, som hr H. ti 11 egna t sig nnder sitt stadium af Nietzsche, prisar hr H. sig sjelf som den skarpsynta kritikern, hvilkeo för fyra år sedan » företog sig » att införa » den nyfranska efterzolai ska literaturen ».
R:drs uppskattningsvärde, derest fastigheten tillhörde kronan eller allmän inrättning, samt om minst två hela hemman eller 16,000 R:drs uppskattningsvärde, derest den vöre enskild tillhörighet, idkare af yrke med viss påförd bevillning till staten, i tjenst varande eller afskedad ordinarie embetseller tjensteman, ledamot af någon bland de i hufvudstaden inrättade Kongl. Akademier, eller af någon Universitets-fakultet graduerad doktor eller magister. Valmän till elektorer skulle hafva fyllt 21 år, tili riksdagsmän 25 år. Valbar till riksdagsman i Andra Kammaren vore hvarje valberättigad, sora fyllt 25 år och bekände sig till evangelisk-lutherska eller reformerta läran; till riksdagsman i Första Kammaren hvarje till ledamot i den Andra valbar, som uppnått 35 års ålder, så framt vid valet mer än två tredjedelar af valnämndens samtlige ledamöter på honom röstat, i annat fall endast vissa i förslaget uppräknade ecclesiatike, civile och militäre embetsman, egare af fastigheter på landet om minst fyra hela hemman eller 32,000 R.drs uppskattningsvärde och i stad om minst 48,000 R:drs sådant värde, idkare af yrken, hvilkas årliga inkomst deraf uppgått till minst 2,000 R:dr, samt sådane inom valdistriktet boende, hvilka förut varit riksdagsmän vid minst tre riksdagar. Grundlagsoch lagfrågor skulle först föredragas i Första Kammaren, öfriga frågor först i den Andra. Stannade kamrarne i skiljaktiga beslut, skulle, efter omständigheterna, frågan antingen förfalla eller i båda kamrarne deröfver röstas och dervid de flesta rösterna bestämma riksförsamlingens beslut. Förslaget blef hvilande till 1850—1851 årens riksdag, men då antaget endast af Borgare-Ståndet, hvarefter från Konstitutions-Utskottet inkom ett förslag, 6 Konstitutions-Vtskottets Memorial JW 7. enligt hvilket de fyra Riks-stånden skulle bibehållas, men vid riksdagarne hvartdera representeras af 75 ledamöter.
Brännvin och Sprit: konjak, fransk: af till och med 12 graders styrka 1 kanna 39 deröfver 1 kanna 1 alla andra slag, odestilleradt eller destillera dt: af till och med 8 graders styrka 1 kanna 24 — Blyglete-, se Glete. Bläckpulver eller substans-, se Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i införselstarifen upptagna bestämmelser. Bläck, skrif , likaledes. Bokguld-, se Guld. Boksilfver; se Silfver. Bokspån, hänföras till Spillning. Bombasett och bombasin; se Väfnader. Bomullslärft; se Väfnader, bomullsBookbinderclotk; se Väfnader. Borst; se Ilår. Boudlon de poche; se Varor, som ej kunna hänföras under någon af de i införselstarifen upptagna bestämmelser. Buteljer; se Glas. Bredoch plattfisk; se Fisk, torr. Bresilja; se Färger. Broderduk, marle och stramalj; se Väfnader. Brons; se Metaller, sammansatta. Brundier; se Plommon. Brynstenar; se Sten. 4 Qvantitet för tullberäkningen. Införsels tull. Bauko. Brännvin och Sprit: för hvarje öfverst jutan de full grad ökas införselstullen med 1 sk. , B:dr sk. r:st Bröd: af hvete andra slag 1 skålp. 1 skålp. 1 G Böcker: på Svenska tryckte med inbundet, rent eller linieradt papper draga lika tull som papperet, med tillägg af 50 procent. lOORidr v. 20 Bönor: trädgårdsåkerbönor af alla slag, lika med ärter. 1 skalp. 2 — Cacao ... 1 skålp. 3 — Caffe brändt, och alla till kaffesurrogat användbara brända växter 1 skålp. G C anel, Canelknopp och Cassia Lignea 5 — Cardemummor 1 skålp. 8 — Castanier 1 skålp. 1 6 Caviar 1 skålp. 16 — Thil Jan; se Väfnader linneoch hamp-. Bäfvergäll, hänföres under Apoteksvaror.
Myntvärdets upprätthållande sker bäst derigenom att Banquens Silfver-Fond så småningom ökas till dess en blidare Ilandels-Conjunctur gör det möjligt, att åter sätta Silfverxnynt i omlopp med säkerhet att få behålla det inom Landet. Dernäst fordras alt upplifva och alfvarligen handhafva de äldre Författningar, som förbjuda all skillnad emellan Banquens Sedlar och myntade Silfret. Om den löpande Penninge-Stocken skall bibehållas sådan den är, och som kan vara för Åkerbruk och Näringarne nödigt, böra 504 Den i5 April. likväl årliga Ränte-betalningarne ej åter utgå i nya Lån, utan endast användas till inköp af Silfver; men dervid böra, efter min tanka, Fullmägtige ej bindas till något visst pris eller åläggas något iagttagande af Cours, hellst ändamålet då helt och hållit förfelas. Att vilja bestämma betalning af en viss andel å Låne-räntor i Silfver, samt en del Kronans Intrader i Växlar, det är att alldeles rata Banquens egna förbindelser och är en ytterligare utväg till Myntets försämrande i stället för dess upprätthållande. Hvad nytta Banquen skulle hafva af ett upptagande Lån i Silfver, mot 6-proCenls ränta och 2-proCents årlig Capital-afbetalning, torde blifva för Allmänheten obegripligt. Utan ändamål synes det alldeles vara, att utmynta 2- och 4-skillings-stycken till en sämre halt än de nu äga. Den säkra förlusten är Koppnr-Aliagen och Arbetslönen, enär troligen efter den nedsättnings-principe Utskotten etablerat, men vid ett lika fortfarande Handelsförhållande som det närvarande, skulle sakna äfven detta uslare Mynt i Rörelsen. All försämring af Mynt, det må vara det re’ela eller representativa, ar landsförderflig, ledande till osäkerhet och vinglerier. Måtte fordna Finauciella åtgärder föi;Myntreglering återkallas i minnet såsom varnande Exempel. Den i5 April. 505 Herr von Stahl, Samuel, anförde skrifteligen:
För bestridande af ifrågakommande utbetalningar utaf de. genom nästföregående 2:ne §§, å Riksgälds-köntoret anvisade kreditiver, böra detta verks härtill disponibla tillgångar begagnas, och, i fall dessa icke äro tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen af Riksgälds-kontoret upplånas emot Kontorets obligationer, ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning; egande Fullmäktige att, med hänsigt till de vid upplåningen sig företeende omständigheter och förhållanden, bestämma ränte-vilkoren samt fastställa betalnings-terniinerna för dessa obligationer; dock får obligationernas förfallotid icke utsättas förr än Ett eller sednare, än Fem år efter deras utgifningsdag. För öfrigt iakttages: att någon obligation icke får utfärdas å mm• dre summa än 400 R:dr riksmynt eller 266 R:dr 32 sk. banko; samt att Fullmäktige, så vidt af deras tillgöranden beror, böra söka att emot den möjligen lägsta ränta erhålla de medel, som måste upplånas. § 169. Det för inhemska färskötselns och ull-produktionens befrämjande, å Riksgälds-kontoret anvisade och till ett belopp af Ettjiundrafemtiotusen R:dr bestämda kreditiv må, emot Tre procent årlig ränta för derå lyftade summor, fortfarande intill nästa riksdags slut, begagnas för låne-understöd ät schäferiegare m. 11.; kommande Uli-diskont-fondcn att äfven framgent vara Riksgäldskontoret ansvarig för återbetalningen af hvad å detta kreditiv är eller blifver lyftadt, äfvensom för godtgörandet af derå upplupna eller upplöpande räntor. § 170.