Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och ju mer jag betraktar denne yngling, dess tydligare återfinner jag i hans ansikte de oförgätliga dragen av min bortgångna maka. Mitt hjärta säger mig, att det är han. O ve den man, som från början rövade honom från hans fader! Klemens, fortfor Krysanteus, ty jag måste kalla dig vid detta namn, emedan du ännu icke känner något annat ... jag har i dag återfunnit en son, vilken jag länge sörjde som förlorad. Den ton, vari Krysanteus uttalade dessa ord, uttryckte en innerlig ömhet, som lade tyglar på sig själv, emedan hon tvivlade på att finna gensvar. Han fattade ynglingens hand och ville trycka honom till sitt bröst; men Klemens gjorde sig lös och drog sig tillbaka med häpnad och tvivel uttryckta i sitt ansikte. Han riktade en frågande blick på sin fosterfader, och när denne teg, utbrast han: - Det är icke möjligt. Skulle denne man, som du lärt mig hata, vara min fader? - Min son, sade biskopen, Gud har velat, att din börd, som hitintills varit mig själv en hemlighet, nu är uppdagad. Den stund, som du dagligen efterlängtat, är nu inne ... Förvåna dig icke, Krysanteus, över hans uppförande! Han var icke förberedd på denna upptäckt; du må således icke undra, att hans häpnad överväger hans glädje. - Nej, fortfor Klemens efter någon tystnad, jag tror det icke. Det är ännu icke bevisat, att denne man är min fader, och innan detta är fullkomligt ådagalagt, vill jag icke erkänna honom för att vara det. Han, som förföljer min tro och förnekar den gudomliga uppenbarelsen! - Klemens, sade biskopen, varje tvivel är undanröjt, att du i Krysanteus återfunnit honom, som gav dig livet. Men låt icke ditt mod nedslås av denna upptäckt! Omfamna honom och tacka Gud, som äntligen uppfyllt din varmaste önskan: den att lära känna dina föräldrar. - Nej, vad har jag att göra med denne man? Du hör, jag erkänner honom icke. Jag har aldrig önskat att lära känna min fader, ty du, Petros, är min rätte fader, den ende jag kan tänka mig. Det är efter min moder jag har längtat och icke efter honom. Du måste tillgiva honom, Krysanteus, sade Petros.
Ett sådant raisonement torde ej vara af mycken vigt, ty på samma sätt kan man säga Krut Den jo April. 63 7 vara öfverflödigt, efter för 400 år sedan man försvarade sig med Spjut och Båge. Jag nödgas upplysa ett omdöme, som, ehuru fällt sf en frånvarande, likväl skulle kunna lemna ett skadligt intryck. En Ledamot af Utskotten liar yttrat, att det öfriga af Canalen borde först fullbordas inn n det svåra Arbetet mellan Roxen och Östersjön företoges. Detta svåra är nvig alldeles obekant. Jag anser detta Arbete tvärtom af de lättaste. Ifrågavarande yttrande lyder som foijer: ”Misstsgenas fortsatta verkningar för framtiden kunna likväl och böra äfven förekommas. Och detta sker efter min åsigt af ämnet, endast derigenom att Riksens Ständer, såsom vilkor för sitt ytterligare Arbets-bidrag, fastställa den förbindelsen för Canal-Directionen, att först fullborda föreningen emellan Sjöarne Roxen och Vettern samt Vettern och Venern, inr.3n de på andra sidan Roxen åt Söderköpings sidan bötja det minsta af det svåra Arbete, der förestår. De försök, som der redan blifvit gjorda, tala med bedröflig erfarenhet om onyttan, ja skadan af detina för vidt spridda Arbets-Methode, då af de kostsamma gräfningar der blifvit med icke obetydliga Arbets Commenderingar verkställde, nu mera i dess sanka gäsjord knappt spår efter Spaden synes”. De försök som mellan Roxen och Östersjön äro gjorda, och hvaraf ej spår efter Spadan skulle synas, äro 68>488 kubik famnars gräfning, hvarå väl några ras finnas* otn hvil - 6 38 Den 30 April. kas uppmätning befallning är gifven; men i förväg tror jag det man kan antaga, att de utgöra omkring gg kubik famnar; återstå således, i det skick de blifvit upplagde 68,400 N kubik famnar. De ögon aro verkligen att beklaga, som ej bär se marke efter Spadan! Och då Auctor till denna uppgift sagt, att man målat, så må det tillåtas mig kalla dess yttrande er. Österländsk Poesi af högsta grad!
En hvar af oss skall säkert kunna påminna sig en och annan ung flicka eller fru med högst begränsade medel, som dock förstår att kläda sig så, att man genast får intryck af en ordningsälskande och fin personlighet, under det andra, som icke behöfva se på, hvad någonting kostar, uppträda på ett sådant sätt, att man blott får intryck af en smaklös toalett; personen får man knappt tid att se på. Det är ingen lätt sak att kläda sig så, att det öfverensstämmer med ens utseende, ålder, stånd och penningpung. F å ha verkligt stor talang därtill, men frågan sysselsätter och är tvungen att sysselsätta så godt som alla världens kvinnor. Medan alla andra vexlingar i åsikter och tankar, ja också i smak, måste ha en viss tid att slå rot och vinna erkännande, behöfver modet så godt som ingen tid därtill. I går var modet ett, i dag är det plötsligt ett annat. Och samma fanatiska undersåtar, som i går dyrkade det gamla modet, ropa i dag hö gre än alla andra: » Det gamla modet är dödt! Lefve det nya! » D e som hade tänkt lefva och dö i snäfva ärmar, rusa i väg för att få puffar på dem. D e som hade svurit turnyren evig trohet, anställa en autodafé på denna parasit, så snart modet har förklarat den lifdömd. Öfver mänskligheten flyger modet som en stor, brokig, fladdrande fjäril, vexlande i färg och rörelse hvarje ögonblick. Ingen har ännu lyckats fånga den och sätta en knappnål genom lifvet på den. När man bläddrar i de illustrerade verk, som framställa de europeiska folkens sätt att kläda sig i den historiska tidsåldern, måste man i sanning häpna öfver modets outtröttliga fantasi att hitta på allt upptänkligt oeh genast kasta det igen för att taga något nytt. — Alla medel äro försökta för att göra figuren längre, större eller smalare, för att omvexlande skyla eller visa den så mycket som möjligt. Det har funnits tider, då hufvudet har varit det viktigaste, och det har sett ut, som om damerna hade samlat alla sina jordiska skatter ofvanpå sin hjässa för att, om möjligt, lägga en aln till sin längd.
Att vid vandring från land under nattens mörker eller snöyra utan ledning finna rätt på fartyget, hade varit ganska svårt, och ohjelpligt förlorad hade den varit, som då gått vilse. För att någon sådan olyckshändelse ej skulle inträffa, vidtogs derför det försigtighetsmått, att en ledlina utspändes öfver höga isstolpar mellan observationshuset och fartyget. Äfven med ledlinans hjelp blef det ofta svårt nog att hitta fram. Försök att under hela vinterns lopp hålla en isränna rundt om fartyget öppen måste snart nog öfvergifvas, men deremot höllos tvenne vakar ständigt öppna, den ena vid sidan af fartyget till brandvak, den andra för de tidvattensobservationer, som kapten Palander under vintern anordnade. Den senare vaken valde en liten säl långa tider till uppehållsort, ända tills vi en dag roade oss att med nödig varsamhet fånga honom och låta honom göra en ofrivillig visit om bord, der han bjöds på åtskilliga läckerheter, som dock försmåddes. Sälen lössläpptes å nyo i sin vak, men återkom, oaktadt all den vänlighet vi visat honom, aldrig mer. Af de meteorologiska iakttagelserna synes, att vintern icke var så kall som vintrarna i den Franklinska arkipelagen eller i de kallaste delarne af Sibiriens fasta land261. Deremot var den vid Vegas vinterstation ovanligt stormig, och vi hafva dag efter dag, natt efter natt gått till och från observationshuset i hård blåst och en köld af –30° till –46°C. Vid stilla väder är en köld af –40° knappast mycket besvärlig, men redan vid ett ringa drag blir en köldgrad af t. ex –35° rent af farlig för den, som går emot vinden och utan nödig försigtighet utsätter blottade delar af ansigtet, händerna eller handlofvarne för den kalla luftströmmen. Utan att man varnas af någon häftigare plåga, uppstår frostskada, hvilken, om den ej i tid upptinas genom den skadade delens gnidning med handen eller med smältande snö, lätt kan blifva af ganska allvarsam beskaffenhet.
Med 5 mora. om skyldigheten att bekosta flyttbara Skolor, inträffar samma förhållande, som är anmärkt vid 2 §. om bekostandet af fasta Skolor, nemligen att Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet godkänt Utskottens förslag, men Preste-Ståndet ansett kostnaden böra bestridas socknevis och Bonde-Ståndet districtvis. Till följd häraf hemställa Utskotten, att Presteoch BondeStandell förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet om Utskottets så lydande förslag: 5Der, jemte den fasta Skolan, flyttande Skolor äro af nöden, skola dessa, lika med de förra, bekostas gemensamt af hela den socken eller det pastorat, som den fasta Skolan tillhörer, ehvad större elter mindre delar deraf begagna undervisningen i den flyttbara Skolan/’ Om hvarken Presteeller Bonde-Ståndet bifaller detta förslag, hemställes om votering i Första; kt Ekonomi-Utskott, efter följande proposition: Den, som antager Utskottens här ofvan anförde förslag, voterar Ja; Den, det icke vill, voterar Nej. Vinner Nej, är beslutadt, att kostnaden förde flyttande Skolorne skall af Skol-districten, hvar för sig, bestridas. 9 §• är gillad af Borgare-och Bonde-Stånden, äfvensom af Ridderskapet och Adeln, med den förändring, att i stället för orden ”skola sudane fasta Skolor> som 'Utskotten här ofvan föreslagit„ inrättasutbytas emot orden: ”skolafasta Skolor äfven inrättas” ; men Preste-Ståndet har beslutat följande förändrade lydelse af denna §: Bih. till R St. Prot. 1840 och 1841■ 4 Sami. 2 Afä. 3g dc Haft. 4 26 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottcns Förslag, iV.-o iqo. ”Hvad om Folkskolorne på landet och dervid anställde Lärare stadgadt finnes, gäller äfven för dem i städerne.”
Jag skall intilldess uppskjuta, att ingå i detaillepröfning af den större eller mindre misshushållningen. Till svar på hvad Herr Tham yttrat, (såsom bevis mot misshushållning,) om den ordning och sparsamhet, som råder vid Wanäsfäst - Den 14 October e. m. ningsbyggnad, får jag nämna, att denna verkslälliglietsåtgärd aldrig blifvit klandrad. Men af mig, som är öfvertygad, att just byggnaden är en misshushållning, bar sjelfva systemet för en sådan hushållning blifvit anklagadt. Om krigsskepp blifvit försålda med en half millions förlust för Staten, så måtte misshushållning och förskingring vara rätta uttrycken på en sådan åtgärd. Om jag halt samma tid för min vederläggning, som de, hvilka klandrat Herr Hjertås reservation, tror jag mig skulle hafva kunnat tillräckligt visa, att misshushållning ägt rum. Jag fruktar ej att med de yttranden, som här blifvit afgifne, beledsaga till de andra Stånden de anmärkningar jag här anfört; men jag utbeder mig, för att i någon mohn bidraga att minska den lunta af discussion, som till dem skall afgå, att mitt nu afgifne yttrande ej måtte åtfölja denna lunta, utan att blott mitt namn må blifva tecknadt under den reservation Herr Hjerta afgifvit. Jag kan ej inse något resultat deraf, att de öfrige Stånden skola besväras med hela denna discussion, då den icke innehåller några upplysningar, och då Ministérens interesse bort föreskrifva, alt ej för en enskild tanka i vederläggningsväg uppträda, enär öfverlägsenheten redan innefattades uti det tagne beslutet; oell jag är öfvertygad, att om man öfverlemnat denna reservation till det afseende de andra Stånden kunnat dcr~ Den i4 October e. m. vid fästa, hade raan vida ändamålsenligare gått till väga. Herr Möllerhjelm, Axel Johan Adam:
Till Ranco-Utskottet liar blifvit remitteradt ett hos Hög lo fl Ridderskapet och Adeln ingifvit Memorial, deruti Herr Förste Arclnatern och Cointnendeureu m. m. D. von Schultzenheim, under åberopande af dess vid 1815 års Riksdag i enahanda afseende gjorde framställning, å nyo yrkar, att Ranken årligen måtte till allmän kännedom uppgifva beloppet af sin Utelöpande Sedelstock; och i öfrigt föreslår, det Banko-Fullmägtige rnå instrueras, att efter hvarje fulländad! Bokslut, uti en förseglad skrift, enskildt i Kongl. Majus Egne händer öfverlemna ett korrt Utdrag af Bankens hela tillgång och skuld. Och har Herr Grefve Schverin, F. B., med instämmande uti hvad sålunda blifvit framställdt, tillagt den önskan, att Banco-Fullnrägtige måtte, åtminstone för hvarje decennium, till Allmän-1 heten uppgifva, icke allenast beloppet, utan äfven valeuren, på alla Backens utelöpande Sedlar. Banko-Utskottet har ej underlåtit att härom infordra Herrar Banco-Ful Imägtiges yttrande; hvilka, med undantag af Tvenne Ledamöter, den föreslagne publiciteten afstyrkt. Uti det utlåtande Riksens Ständers BankoUtskott vid 1815 års Riksdag, i anledning af Bihang till Riks~St. Prat. J70 Banko-Utskottets Betänk anden. Förste Archialern von Schultzenheims då väckte motion afgifvit, är omständeligen utveckladt, huruledes en oafbruten efterlefnad af Bankens äldsta Giundförfattning, sorn icke medgifver allmän kännedom af Verkets ställning, gjort det för framfarna Ständer möjligt, att vid flere tillfällen, till Rikets Allmänna nytta och räddning, både godkänna ochbe vilja dels verkli ga uppoffringar, dels I.ån och Förskott, håde med och utan ränta, utan alt dertill hvarje gång äga en af hvar
I afseende på desamma måste jag äfven underställa Eders Majits nådiga pröfning ett annat behof. Vid sistiidne riksdag anslogo Rikets Ständer icke bestämda löner för lärarne i gymnastik, musik och sång samt teckning vid de lägre skolorna, till hvilka de endast på reallinien fullständiga läroverken då räknades, men ställde till Eders Majits disposition en summa af 9,000 Ridr, att användas till arfvoden åt lärare i gymnastik, samt 10,000 Ridr att användas till arfvouen åt lärare i musik och sång samt teckning vid de lägre skolorna. Med afseende på den sålunda befintliga tillgången bestämde Eders Majit, genom nådigt cirkulär den 1 Oktober •1858, Bil. N:o 6 till Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1859. 41 1858. dessa arfvoden vid de på real—linien fullständiga läroverken för lärarne i gymnastik och teckning till 250 R:dr och för musiklärare till 150 R:dr. Erfarenheten har emellertid ådagalagt, all skickliga öfningslärare vid flera af ifrågavarande läroverk icke kunnat erhållas mot de sålunda hestämda arfvodena, lili förhöjning hvari, så att de ej allt för mycket understiga dem, som för ölningslärarne vid dc fullständiga läroverken äro fastställda, giltiga skäl förefinnas, då öfningslärarnes lid och skicklighet i båda dessa slag af skolor nästan lika tagas i anspråk. Någon minskning i de belopp, som för öfningslärarne vid de lägre elementarläroverken blifvit ställde till Eders Maj:ts disposition, torde ändock ej kunna ske, dels emedan någon förhöjning i arfvodena för öfningslärarne äfven vid dem visat sig nödig, om kompetente och skicklige lärare skola erhållas, och dels med afseende på behofvet af arfvoden ål dylika lärare vid de nya elementar-läroverk, som möjligen under nästinstundande statsregleringsperiod komma att träda i verksamhet.
Delta förhållande bade i motionärens hembygd väckt allvarliga bekymmer bos håde föräldrar och husbönder, hvadan ock å allmän sockenstämma beslut fattats att bos chefen för jernvägs-byggnaderna göra hemställan om tillsättande af särskilde poliseller ordningsmän för jernvägs-arbetarne, äfvensom förslag i enahanda syftning blifvit väckt vid sistlidet års landtbruksmöte i Alingsås, ehuru detsamma der icke vunnit det afseende sakens vigt förtjente; i anledning hvaraf och då, enligt motionärens förmenande, det vore inom riksförsamlingen som ärendet borde komma under öfvervägande och behandling, motionären på dessa, jemte flera anförda skäl, föreslagit det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställa den anhållan, att nödigt antal ecklesiastike tjenstemän mätte, pä lämpliga stationer, för den talrika arbets-personalen vid jernvägs-arbelena, antingen dessa vore statens eller enskilde bolags, men i sednare fallet på bolagets bekostnad, anställas, sedan vederbörande Konsistorier blifvit hörde, med skyldighet alt emottaga arbetarnes prestbetyg, hvarförutan ingen arbetare -4 i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 50. borde antagas, och att dem med påskrift öfver arbetarnes under liden förda vandel vid entledigandet ur arbetet förse, äfvensom att åtminstone ett par gånger i månaden samla de inom stationen befintlige arbetare till offentlig gudstjenst. Utskottet har tagit förevarande motioner i noggrann! öfvervägande och dervid blifvit öfvertjgadt om behöfligheten deraf, alt verksamma åtgärder, hufvudsakligen i den riktning motionärerne uppgifvit, varda ofördröjligen vidtagne, på det icke utaf ifrågavarande arbets-personal må bildas en lös befolkning tili stor våda för ordningen inom samhället.
I afseende å hvad af en värd Ledamot blifvit yttradt om begäret, att förtydliga grundlagarne, der de redan voro nog tydliga, så har han visserligen åberopat eli Don 6 April f. ta. 253 kraftigt exempel, det jng dock af grannlagenhet vill förbigå, under den enkla anmärkning, att efterdömet härvid visat sin verksamhet, och torde man härutinnan igenfinna, huru verket alltid prisar mästaren, och jag tror ej, att det är den enskildta Represen tanten, som börjat finna otydligt, hvad verkeligen var tydligt, utan att det är ifrån andra håll, som första exemplen derpå gifvits; och det är just derifrån, sorn. hela den under disscusionen i detta ämne yttrade farhåga uppkommit. Jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville fatta beslut om Förstärkt ConstitulionsUtskott, och, till verkställighet deraf, gifva sådant tillkänna åt nu varande ConstitulionsUtskott. Grefve Horn j Claes Fredrik: Friherre Anckarswärd har till en del vederlagt Hans Excellence Herr Grefve Mörners yttrande, men jag får tillägga, att då Herr Grefve Mörner sagt, att den Kongl. Propositionen grundar sig på Ständernas önskan, är likväl förhållandet icke så, hvilket jag anhåller att få visa med slutet af Ständernas underdåniga skrifvelse i ämnet vid förra Riksdagen, hvarest orden lyda: ”Rikets Ständer, som ”funnit BondeStåndets rättighet, att, med ”undantag af Secreteraren, hvilken af Konungen utnämnes, efter eget val tillsätta ”Ståndets Canzli-betjening vid Riksdagarne, ”vara uti 2/f §.
Det troliga är, alt den förhöjda afgiften för brefvet, som rätteligen bort Staten tillkomma, försvinner och stannar i Postförvaltarens kassa. Om det kan vara rigtigt lemnar jag derhän. Som Gr. Mörner yrkat afslag på denna punkt, förenar jag mig med honom. Hr von Knorring: Med Gr. Lagerbjelke instämmer jag deri, att det icke är till Staten, utan till posttjenslemännen den förhöjda afgiften skall betalas. Hvad nu beträffar den orättvisa, som skall ligga deri, att man betalar 1 sk. eller J af medelportot till Postförvaltarne för besväret med frimärkens påsättande, så är väl denna afgift icke orimligare än den, som är föreslagen att utgå till dem, som belägga handlingar med stämpladt papper. Såsom jag tror, framställde Frih. Cederström de olägenheter, som skulle upkomma deraf, att medelportot icke skulle kunna inpassas i nya myntsystemet. Detta inkast har tillräckligt blifvit afliandladt under förra diskussionen. Hr Printzensköld har anmärkt, att om jag betalar postportot kontant, så får jag betala mera än om jag begagnade frimärken. Det är ingalunda händelsen, ty jag kan vid postluckan köpa ett frimärke och åsätta brefvet detsamma, hvarigenom jag undgår den högre afgiften. Begagnandet af postböcker och den dermed förenade afgiften kommer med frimärken att uphöra, och då är val den här föreslagna 1 sk. till Postförvaltaren för dess besvär med frimärkes påsättande å bref icke för mycket. Nyttan af frimärkena har redan blifvit visad och består hufvudsakligen deri, att större skynsamhet vinnes vid postexpeditionen, ty begagnande af frimärken åstadkommer väl icke mera långsamhet än den nuvar:de vexlingen vid postluckan. Dessutom måste man äfven nu betala förhöjda afgifter till Postverket, dels genom postböckers hållande, dels genom brefvens emottagande medelst brefdragare. Afgiften är således icke för hög, helst jag aldrig hört omtalas, att man godtgör det ringaste besvär med mindre än 1 sk. Man har sagt, att Postförvaltare skola vägra att utlemna frimärken, för att få den föreslagna 1 sk.
Lund den 3 Mars 1842. Chr. Naumann. — 344 — Lunds Akademis Bokhållares Utredning, angående en Akademiens, sedan längre tid tillbaka, balanserade fordran. Till Consistorium Academicum i Lund. Till åtlydnad af Akademiens Herr Rektors, den a3 dennes, mig gifna befallning, får jag härmedelst aflemna mitt ödmjukaste Utlåtande, i afseende på Rikets Ständers Revisorers, vid i83p års Kongl. Akademiens i Lund Räkenskaper, gjorda anmärkning om en Akademiens, sedan äldre tider, balanserade fordran, JB:co Rdr 7,518: 33. 11., af Kongl. Maj;t och Kronan för kronotionde, som dels indragits, dels på annat sätt frångått Akademien och blifvit på militien indeld. Efter ett noggrant genomseende af Akademiens Räkenskaper för äldre åren , har jag funnit ofvannämde summor bestå af de poster , som innehållas i följande Specifikation. Utredning af Balansposterna. Råg. Rora. Hafra. Smör Banco. l:o Indragen Tionde till Kronans Magasin : år 1518. Tiondesmör från Befallningsman Stares Fögderi, efter 1776 års evalvation, be räknadt å 14 sk. L#T, 5. 13. 1: 31- f» 3» år ISES.
Man invände nemi. att en rote understundom kan bestå af en enda större egendomsägare, som samlat på sig en mängd stat-lorpare och andre fattige, och att det skulle ligga i dennes intresse att icke ingå på en sådan fördelning. På grund af hvad jag sålunda haft äran yttra, hemställer jag om icke R. o. Ad. skulle som sitt beslut behaga antaga min reservation, men anser det i Lektor Sondéns reservation förekommande tillägg vara alldeles öfverflödigt, om man tager i betraktande innehållet af 2:dra §:n 2:dra momit. Gr. Sparre: Den oerhörda och förskräckliga till vext, som faltigvårds-besvärei erhållit, sedan första fatligvårdsförordmn utkom, manar att vidtaga alla möjliga åtgärder för att minska detta besvär. Ty huru enorma utgifterna än hafva varit och huru ofantligt de för hvarje år tillvext, hafva likväl resnllalerne visat sig så föga tillfredsställande, alt liggarnes antal förökats och att det underhåll, som lemnäs de fattige, icke pä långt när kan anses vara tillräckligt för deras lifsuppehälle. Vid sådant förhållande, och då, såsom sagt är, de fattige lill vexa i antal, är det af största vigt att något göres för att möjligen åstadkomma ett bättre sakernas skick, och såsom en utväg härtill har inom Utsk:n gjort sig gällande den mening, att indelningen i rotar skulle vara att föredraga framför fattigvårdens läggande på de stora kretsarne. Det är nemi. naturligt, att om den rote, som har sig ålagdt att draga försorg om de fattige, blir mindre, så kan också den tillsyn, som lemnäs dessa fattige, blifva mera omsorgsfull och rote-intressenterna kunna genom sorgfällighet söka förebygga en alltför stor tillvext i de fattiges antal, hvarjemte de också, vid förefallande arbeten, möjligen kunna draga någon liten fördel af deras arbetsbiträde. På detta sätt har, enl. hvad inom Ulsk:n blifvit visadt, och då skyldigheten är fördelad på manga, ingen något intresse att hvälfva ifrån sig pä den stora kommunen en pligt, som åtminstone icke i första rummet drabbar honom sjelf.