Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt detsamma uppgick vid 1831 års slut inteckningsbeloppet i jordegen - 75 dom, efler afdrag för dödad gäld, till b:ko r:dr 71,263,536: 3 3. 5., motsva rande r:mt r:dr 106,895,305. Dervid anmärktes, att infriade inteckningar ofta, särdeles ibland allmogen, förblefvo i egarens hand, utan att till dödande inför domstol företes: att i protokollen inom några domsagor vid förnyelse af bankens inteckningar den ursprungliga lånesumman blifvit upptagen och icke blott det efter verk ställde afbetalningar återstående kapitalet, och att inteckningar stundom voro belånta för lägre summa, än den, hvarå de lydde. Till följd af dessa omständigheter antogs, att det vid 1831 års slut intecknade skuldbeloppet icke obetydligt understeg det ofvan angifna. I sammanhang med beslutet om nämnda utredning blef genom Kongl, brefvet den 26 November 1831 föreskrifvet, att häradshöfdingarne årligen skulle till Justitie-statsministern meddela summariska uppgifter om, bland annat, de belopp, för hvilka fast egendom å landet blifvit intecknad och från inteckning befriad. De till följd häraf inkomna uppgifter hafva sedermera årligen blifvit sammanförda och kungjorda uti Justitie-statsministerns underdåniga berättelser om förhållandet med den å landet lagfarna egendom samt angående beviljade och dödade inteckningar. De i sistnämnda afseende meddelade statistiska uppgifter och sammandrag hafva desto heldre hufvudsakligen tagits till grund för ifrågavarande utredning, som uppgifter, hemtade omedelbart utur intecknings-protokollen, så upplysande de utan tvifvel i flera hänseenden varit, skulle erfordrat mera tid och arbete, än som kunnat egnas ensamt åt denna del af den Komiterade anbefallda utredning. Uti Justitie-statsministerns berättelser för äldre åren äro intagna de af en stor del bland domhafvande™» vid uppgifterna lemnade särskilda upplysningar, enligt hvilka uti beloppen af beviljade eller, såsom det stundom 76 heter, ”meddelade” inteckningar blifvit inräknade sådana, som under året blifvit förnyade.
M. Jag vill visserligen icke inskränka K. M:s rättighet att framgent tillsätta pastorer i dessa församlingar, men jag skulle anse att sättet för tillsättandet bör ändras. Vid närvar, förhållande gäckas församlingen ofta i sina förhoppningar ali få den prestman de önska och som de till äfventyrs hafva enhälligt valt. Den prestman som af Consistorium blifvit satt på förslaget och till följd af ett mer eller mindre allmänt val gjort sig förhoppningar om pastoratets erhållande, kan icke. annat än känna en viss förtrytelse öfver att se dessa förhoppningar gå i tjvaf. Jag tror icke eller att Regeringen vinner något på att både församlingar och prestman pä delta sätt gå miste om fullbordan af de förhoppningar de gjort sig. Jag kan citera exempel på prestman som jag känner, hvilka varit tvenne gånger satta på förslag till regala pastorat, och vid båda dessa tillfällen fått församlingens enhälliga kallelse; men som icke varit så meriterade att K. M. ansett sig böra lemna pastoratet åt dem. Jag skulle tro, att det ändamål som motionären åsyftat, kunde vinnas på det sätt, att vid regala pastoratetledigheten annoncerades, att det då vore öppet för hvar och en att inkomma med sina ansökningar, och att K. M. tillät Consistorium alt uppsätta ett förslag på tre personer, hvilka lingö 3 H. 11 D e n 9 0 c t o b e f. hålla profpredikan, samt att val inom dem anställdes. Jan anhåller, att desse mina anmärkmr mätte föranleda till betänkts återremitterande. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag anser för närvar, alldeles öfverflödigt att här rådpläga om den förändring, som synes utgöra det egentliga föremålet för denna motion. Utsk. har nemi. upplyst, att, utan ändring i Reg.F:s ordalydelse, kunna i afseende å motionens föremål 11. St. icke för deras del fatta ett sådant beslut, som motionären föreslagit. Jag förstår till och med icke rätt, huruledes propus, blifvit beviljad för denna motion och anser således alldeles oundvikligt, att R. o. Ad. genast afslär densamma. En äterremiss skulle omöjligt kunna leda till någon påföljd.
Sistnäiiinda förhållande hindrar dein einellertid icke att, oin det sh faller sig, byta om fästinän. Det händer dock icke sällan, att en flicka i flere år har sainina fastnian, med livilken Iion sliitligen gifter sig. I allmänhet äro fabriksarbeterskorna mycket litet angelägna att ingå lagligt äktenskap, d&amp; de vanligen få det andå inera strafsanit s %soni gifta än som ogifta. Maii skall einellertid icke tro, att icke fabriksarbeterskorna ha sin inoral, på livillcen de strängt liålla: så se de ined djupaste förakt ned p8 de flickor, som direkt taga betalt för sina ynnestbevis, saint äro ytterst uppretade p8 förförare af afverklassen, i synnerhet p&amp; de arbetsförmän, som missbruka sin ställning och sin makt öfver de värnlösa arbeterskorna för att förnedra dem. Af de ininga dystra taflor fru Wettstein upprullar torde heller ingen vara agnad att väcka större indignation än skildringen af de förol$iinpiiingar arbeterskorna iiro utsatta f ö r från saiiivetslösa föriniiiis sida. Denna skildring talar mer öfvertygande an långa afliandlingar för nödvaiidiglieten af att bildade kvinnor anställas såsom direktriser och inspektriser vid fabriker med kvinlig arbetspersonal. Äfven för kvinliga läkare erbjuda dylika fabriker ett rikt arbetsfält. De manliga lakarne beliandla ofta p % ett l~ansgnslöst och föga niänniskovänligt sätt de stackars arbetersliorna, som koniina för att hos dem söka hjälp för sina kroppsliga lidanden. Fru Wettstein berättade en gång för sina kanirater på en af fabrikerna, .liurii i Berlin finnas kviiiliga läkare, och tanken att lrunna fa läkarevhrd af en inedleni af deras eget kön vann stor genklang hos de råa, okuno niga kvinnorna. bevis på att kvinnor ha större fitsikt att föradlande inverka på andra kvinnor än hvad inaii kunna göra, är det olika satt, livarpå arbeterskorna beliandla präster och barmliartiglietssystrar.
Uttrycket är hårdt då det icke annat kan än lämpas til våra framfarne store Konungar. Det har ingen gjort Adeln, den har tilkommit helt naturligt af det gamla odalståndet, de som drogo i fält mot rikets fiender til dess försvar och under - höllo sig sjelfve, rustning och häst, frälste sina hemman och kallades frälsemän; en fortsatt lika krigstjenst af barn oell barnabarn stadgade Adelskapet inom dessa slägter. Våra första Konungar hafva sedan organiserat och sammanhållit adelen. K. Gustaf Ad. gaf den först en stadga, och jag tänker denne store Konung viste noga hvad han gjorde, och hvem hade väl då kunnat falla på den synnerliga tanken at. barnen icke hade med all annan arfsrätt den att ärfva sin fai'S namn och stånd? Jag frågar dristigt i denna stund, huru kan man tänka annorlunda? Hvad skulle väl varit vunnit om annorlunda förut varit gjort? Hade Sverige haft bättre Stats-Ministrar, riksråd, fältherrar, sändebud? Torde hända hvarken Sturar, Gustaf Wasa, eller de öfrige upräknade vördade män varit till och kunnat träda fram på den stora skådeplatsen. Vi hade åtminstone i sednare tider icke haft en Fersen som vid flere märkvärdige riksdagar fört LandMarskalks stafven och vårdat Rikets största angelägenheter: icke den som vid sista riksdag så skikligt fört samma staf; icke våra nuvarande vördade Stats Ministrar och den IlofCanzler som utom sin förtjenst i Embetet så ofta intagit Riddarhuset med sina uplysande framställningar och sin hänförande vältalighet: icke flere 316 I)en 1 Augusti 1812 af våra skiklige talare. Ordföranden i detta Utskott som jag bland dem får med högaktning nämna, hade torde hända dold lefvat i hopen; Herr Kammarherren sjelf hade här ieke kunnat bestrida allt det företräde och de rättigheter, han sjelf med allas bifall nyttjar.
Emot Utskrns betänk, anser jag mig likväl böra göra den anmärkn., sorn finnes anförd i Hr Hedre'ns reservation, i hvilken jag instämmer till alla delar, emedan det synes mig både olämpligt och orättvist ali jerntillvelkaren skall till offentlig granskning årligen framlägga sina enskilda böcker. Jag anser detta orättvist, synnerligen derföre, alt ingen annan skattskyldig har ett sådant åliggande, ej en gång de handlande, hvilkas rörelse är vida svårare alt controllera och äfven vida svårare att rättvist beskatta. På denna grund anhåller jag om återremiss af Statsoch Ekon.Utskms ifrågavar. betänkande. Frih. von Schulzenheim, David: Vid åtskilliga tillfällen, då det ålegal mig alt uttala en mening uti den förevar, frågan och andia, som dermed stå i nära sammanhang, har jag, ehuru icke på detta rum, linderstedt principen af härdfrihet, d. v. s. af fix skatt å veikstaden med frihet i tillvei kningsbelopp för vissa till eli högre smide privilegierade härdar. Frågan har likväl sedel mera från flera håll blifvit behandlad i en annan, nära nog motsatt riktning, så att den nu fått ett alldeles olika skick emot hvad den då hade. Jag tror mig således nu utan inconseqvens kunna understödja den grundsats, som uttalar sig i UtT:ns betänk., nemi. den af fri tillverkningsrätt, med skatt grundad på ti11— verkniogsbeloppet och bestämd till i proc Häremot har visserligen blifvit anfördt, att sådant skulle innebära en skänk åt nuvar. bruksägare. För det första tror jag dock, att ifrån detta omdöme bör undantagas allt det smide, som emot ett och ett halft skeppunds hammarskatt tillkommit på Den 16 Januari c. ra. grund af 1838 års författning, hvilken författning endast har varit provisorisk, och hvars bestämmelser således ej hafva kunnat på minsta sätt inverka på egendomsvärdena. Hvad åter beträffar de bruk, som på grund af i8o3 års förordn. hittills erlagt dubbel hammarskatt, så bestämdes denna sistnämnda, för att i någon mån skydda de äldre hinken emot de nyare tillkomnes coneurrens.
Skrifvelse af den 19 Julii samma år, hos Kongl. Maj:t anmälde detta deras Heslut, med tillkännagifvande, dels att derutin nan likväl icke skulle inbegripas de af Svenske Medborgare till inlösen företedde 41S Obligationer af Holländske och Rrabantske Lånen, dels, att återstående tredjedelen af ofvannämn - • nilin» StatsUtskottets Betänk anderd de Capital-gäld val tills vidare måtte uti Riksgälds-Gontoirets Räkenskaper upptagas, dock att Rikets Ständer till Kongl. Majus afgörande öfverlemnade, att, om och enär Kongl. Maj:t skulle finna det nödigt, något anspråk på berörde tredjedel erkänna, eller ock förklara densamma alldeles förfallen, på lika sätt, som, i afseende på de två tredjedelarne och räntorne, förut var beslutet. I sammanhang härmed anmälde Rikets Ständer dessutom hos Kongl. Maj:t deras vidtagne Beslut och Författningar, angående Rikets gäld uti Leipzig och Hamburg. Sedermera, vid 1815 års Riksdag, och efter det Kongl. Maj:f, genom Nådig Proposition af den 6 Julii samma år, erbjudit Sig att,' på då tillika framställde villkor, af de medel, hvilka, såsom lösen för Ön Guadeloupe, medelst Tractalen med Stora Rrittanien af den 13 Mars 1813. tillfallit Kongl. Maj:t och Dess Efterträdare på Svenska Thronen, enligt Successionsordningen af den 26 September 1810, besörja indragningen och liqviden af all den Utländska Skuld, hvarföre Sverige dittills häftat, hafva Rikets Ständer, med förklarande och särskildt ådagaläggande af deras tacksamhet, detta anbud emottagit och derjemte till Kongl. Maj.t öfverlemnat, att låta besörja Liqviden af lrela Riksgälds-Contoirets Utländska Skuld, hvarmed Riksgälds - Contoiret således icke vidare kornme att taga befattning.
Betesmarkerne äro ganska olika, i en del trakter goda och tillräckliga, i andra åter inskränkta och svaga. Ehuru mjölken begagnas till daglig föda för Allmogen, öfverstiger Ladugårds-afkastningen dock vida Ortens behof. Rehnskötseln utgör Lapparnes hufvudsakliga näring —• de begagna ej allenast mjölken till spis och beredande af ost, utan äfven köttet och hudarne, dels till eget behof dels till salu. I anseende till odlingens framsteg, är denna näring dock i aftagande. Skogar: Beskaffenheten och tillgången deraf är ganska skiljaktig, ty på mångå ställen i den vid hafskusten belägna trakten befinnes skogarne mycket inedtagne, så att invånarne sakna erforderligt bränsle och gärdsel till ägornes omhägnande, samt byggnads-virke till boningsrum och andia hus, hvilket på längre håll måste köpas och forslas. Denna brist härrör dels af misshushållning i äldre tider och skogens sentida återväxt, dels af ringa utrymme efter skatt, enär flere byar, som enligt 1780 års Afvittrings-Instruction och derpå grundade utslag, bort erhålla 1,000 tunnland på Mantalet, icke fått mer än 2 å 300 tunnland; hvarföre och, då ersättning in natura, i anseende till de odisponerade Krono-Allmänningarnes aflägsenhet, numera svårligen kan äga rum, utsigten för ägarne till dylika Hemman är beklaglig och möjligen i framtiden föranleder lill ett och annat Hemmans obestånd, om icke en skälig jemkning i skatten föregår, så mycket mer påkallad af nödvändigheten, som de äro skattlagde för fiske och djurfångst, hvilket förminskats eller helt och hållet upphört. Deremot skogen längre uppåt landet och i Lappmarken är ymnig, men afståndet från flottbara vattendrag och las ta geplatser gör att den äger mindre värde efter utforslings-kostnadens afdrag. De enskildta skogarne äro i allmänhet samfällige bya vis.
Prot. 1840. Saarni. 1 A/d. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, Nio 110. före vänta med den ifrågavarande domstols-indragningen, intill dess nyorganisation af alla domstolar kunde ske, samt följagtligen afbida pröfningen af Lag-Comiteens förslag till allmän Civil-Lag, der Lagmans-Rätlernes försvinnande blifvit stäldt i sammanhang med bildandet af Hof-Rätter i flere delar af Riket. Hvad serskildt beträffade Kämners-Rätterne, så ansågs deras indragning i städer, der folkmängden utgjorde mera än 5ooo , föranleda till ökadt antal ledamöter i Rådslufvu-Rätterne och således äfven lill ökade kostnader. Angående den förändrade redaclion af åtskilliga lag-rum, som Utskottet, i sammanhang med nämnde domstolars indragning, tillstyrkt, har blifvit anfördt: alt, till förekommande deraf, alt ett alltför stort antal rättegångar till Hof-Rätlerne må fullföljas, nödigt vore, ej mindre att, i fråga om Rådstufvu-Rätterne, bibehålla summa appellabilis, sådan den nu i serskilda fall är bestämd, eller utsätta den för alla städer till i5o daler, samt stadga, att emot Härads-Rätts dom ej får vädjas, med mindre beloppet, hvarom tvistas, öfversliger 5o daler, än ock att förhöja vadeskillingen vid IläradsRätt till 5 daler samt föreskrifva doms fullgörande, såsom villkor för rättigheten alt i Under-Rätts dom söka ändring; hvaremot någre ledamöter yrkat, dels att vade-skillings erläggande måtte alldeles upphöra, dels ock att ovillkorlig rättighet borde den vinnande medgifvas att, emot borgen, erhålla verkställighet å Under-Rätts dom, då deremot vore vädjadt; att den föreskrift, som i den af Utskottet föreslagna nya redaction af 6 Cap. 3 §.
Men då Collegiurn för sin del icke kunnat Ogilla de grunder, på hvilka Sala Bergslag ansett sin rätt', att bibehållas vid de, af Högst Salig Konung CARL XI, och sedermera genom 1741 års Transport och 1743 års Contract, Bergs’aget upp'åtne och Silfver •• Verket åtföl? jande Föriäningar och Donationer, helig o«h orubbelig, så mycket mera sorn Bergslaget å sin sida icke undandragit sig, att stalla sig utfärdade författningar och föreskrifter till efter* 3 3 88 Stats-Utskottets Bettini andeni rättelse, samt CoIIegium ansett betänkligt, att tillstyrka någon rubbning uti Gontracters helgd, så har CoIIegium icke vågat föreslå den na ifrågavarande regleringens fastställande , innan bergslaget deröfver blifvit hördt, och hvadan CoIIegium i underdånighet hemstält, om icke i den händelse Kongl. Majit i Nåder skulle finna Col egii projecterade reglering antaglig, Bergslaget måtrte få tillfälle, att deröfver sig yttra, innan Kongl. Majit Dess Nådiga beslut i ämnet vidtager. Stats-Utskottet instämmer uti hvad Bergs* CoIIegium hemstält om Bergslagets hörande innan något hufvudsakligt beslut i detta mål vidtages, såsom i Stats-Utskottets tanka, varande Bergslagets ratt; och torde Riksens Höglofl. Ständer i anledning häraf, böra hos Kongl. Majit i underdånighet härom anhålla , samt att Kongl. Majtt sedermera måtte låta vidtaga de åtgärder, sorn med Kronans fördel och utan förnärmande af bergslagets rätt kunna förenas och derefter vid nästa Riksdag i Nåder låta meddela Riksens Ständer Resultatet häraf, så att ett afgörande Beslut i denna fråga, då måtte kunna tagas. Genom hvad Stats - Utskottet sålunda till Riksens Höglofl. Ständer hemstält, anser Utskottet sig hafva besvarat den af Herr Borgmästaren Alin hos Vallofl. Borgare - Ståndet väckte och till Stats-Utskottet remitterade motion, rörande detta ämne.
S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande utlåtanden: N:o 82, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Första Hufvudtitel, bifölls. N:o 84, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Tredje Hufvudtitel. lista punkten bifölls. 2:dra punkten lades till handlingarne, och beträffande 3:dje punkten' biföll Ståndet Utskottets tillstyrkande, att ifrågavarande Hufvudtitels anslag varda oförändradt fastställde till de belopp, som å den bifogade tabellen finnas uppförda; hvaremot den här gjorde hemställan om allåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Majit afslogs. S. 1). Efter skedd föredragning biföllos Stats-Utskottets: Memorial, Nio 109, angående bestämmande af den Riksståndens och Utskottens kanslibetjening tillkommande aflöning; och Utlåtande, N:o 110, angående Statskontorets ersättande för de under år 1850 utbetalde medel till kolonien S:k Barthelemys förvaltning. S D. N:o 86, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Femte Hufvudtitel. 10 punkten återremitterades, hvaremot utlåtandet i alla öfriga punkter bifölls. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkanden: N:o 7, i anledning af väckt motion om ändring af och tillägg uti Kongl. Stadgan om jagt och djurfång den 13 April 1808; bifölls. N:o 8, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af matlag eller rök; återremitterades.
Det är således gifvet, att förra gången detta förslag hos R. o. Ad. förevar, biföllos Usta och sista mom. i §:n. I det sista mom. har Utsk. icke gjort någon annan förändring, än att ordet ”alltid” blifvit infördt. Det faller af sig sjelft, och R. o. Ad. har städse tillförene så tillvägagått, äfvensom Hr Gr:n o. Landtm, förklarat, att något an - Den 7 Oktober f. m. 125 nät lillvägagåendeicke får ega rum, än att, då Ståndets förut fattade beslut icke blifvit af Utsk. till förändring tillstyrkt, utan Ulsk. är af samma tanke som Ståndet, så får Ståndet icke frångå sitt beslut och Utsk:s tillstyrkande om vidblifvande af detsamma, hvadan R. o. Ad. lärer vara bundet vid sitt förut fattade beslut, i afseende på första och sista momme; men vill R. o. Ad. afslå ordet ”alltid”, så står det li. o. Ad. fritt. För min del anser jag detta ord vara fullkomligen likgiltigt. Hvad åter 2:dra mom. beträffar,' så torde R. o. Adis beslut hafva ett ganska stort företräde framför Utsk:s förslag. Man må önska nykterhet huru mycket som helst, så lärer man icke kunna anse den befordras dermed, att man fastställer lagbestämmelser, om hvilka man bestämdt vet, att de icke blifva efterlefda. Då det nu blifvit i detta Betänk. föreslaget och detta förslag redan vunnit R. Stms bifall, att "alla spirituösa, brända och distillerade drycker skola anses såsom bränvin, så faller det nästan af sig sjelft, att det är snart sagdt omöjligt att förbjuda utskänkning af alla spirituösa drycker på sönoch helgedagar å annan tid, än emellan kl. 1 och 3 e. m. Det vöre väl då bättre att bestämma, och R. o. Ad. har förut fattat detta beslut, att man borde tillåta lqkalmyndigheterne, d. v. s.
Accorrlet till denna tjenst utgör ungefär 3ooo E:dr, och räntan derpå 200, hvarjemte dels genom för hög uppskattning, och 'dels derigenom, att anslagen ej utgå, tillkomma 200 R:dr. Vidare har en Capitain afgifter till PeusionsStaten, lill Regementets MusikCassa, och till vanliga onera, deni jag icke beräknar för högt till 5o R:dr B:co. Sålunela uppkommer ett afdrag af /[5o R:dr, och verkliga behållningen blir 4°oJflg får äran fråga, om icke delta må kallas fredsfot. Hvad RegementsCbeferne beträffar, så har Utskottet bestämt deras lön lill 3/}oo R:dr. Räntan på deras accord utgör ungefärligen 600 R:dr. Genom andra vanliga utgifter, och derigenom att det nya anslaget icke genast kan taga sin början, måste man ytterligare afräkna 400 R*dr. Arliga behållningen för en Indeldt Regementschef utgör således 2400 R:dr, och det förmodar jag äfven kan kallas fredsfot. Calculen på de allmänna utgifterna för regleringen slår så ut, att Utskottet beräknat dem till 114,000 R:dr. Det är sant; men deraf mäste likväl beräknas afgå det, som nu deraf användes inom Militären. Jag nämner detta, för alt komma till det resultat, att kunna visa, huru myc - Den 3o Sep tern b exf. in. 203 ket mera Staten kommer att betala, i fall Betänkandet antages, än den gjort förut. Då utgör det rena anslaget 48,000 R:dr. Corporals-tunnan, som icke på ett pär år kommer att utgå, belöper sig till 28,600 R:dr årligen, och anslaget till Generalerne 37,5oo, eller tillsammans 1 i/f.ooo, hvaraf afgå a5,ooo R:dr, sorn nu ingå på beklädnadens Conto, och 25,000 R:dr besparas, som Rotehåliarne förut fått utgifva, och 28,5oo utgöra Corporals-tunnan.
”Det torde ock förtjena afseende, att en ”Dansk författare Arendt Berntsson , hvil”ken af Lagfarne män kallas en ”i hin tids ”Land Oeconomie och Cameral vasgen kyn”dig scribent” uti en år i65o utgifven bok, ”kallad: Danemarks och Norr i ges frukt”bäre herlighed, hvilken skrift varit i Hal”land allt sedan den tiden följd såsom sä”ker vägledning vid sådane frågors behandling, med klara ord antager: ”att städsmål ”eller fäste, förstås under herligheden: att ”den som häfver Landgillet, icke derföre ”tillkommer intägten af fästerättighet: och ”att, Prestegårdars och KyrkohemmansLand”gilie väl åtföljer Kyrkan eller Presten , hvaremot egendomen dertill gemenligen tillhö— ”rer Kongl. Maj:t och Kronan, som under ”tiden också har gästerihvilket sistnämn o 7 ”de med Kyrkohemman i Halland inträffar.” Hvarefter Friherre Wrangel fortfor sålunda : I Norrige, der landgillet tillfaller Kyrkan, tar Presten blott emot den ränta Kyrkan skall hafva, men städseln tillfaller Kronan. Man gör noga skillnad emellan dessa båda rättigheter, hvarföre denna Preslens eller Kyrkans rättighet kallas Lös-landskyld_, för Den 10 September f. m. 81 för att skiljas från den, sorn kallas Bygsel eller StädjeRätt. Enär nu Halland och Norrige förr varit under en spira, måtte de Kyrkohemman i Halland, hvilka hafva samma åliggande som de i Norrige, icke eller kunna vara af annan egenskap till eganderätten, för det,de kommit under Svenska Spiran. Ett ytterligare bevis, att Lunds Landsbok år att anse såsom ett autentikt och lagligt Document, igenfinnes deri, att år 1801 den 7 Augusti, då fråga uppstod, att Presterskapet i Skåne skulle bevisa sin rätt till Smör-räntan som dem tillkom, ansåg man behandlingen efter krononatur såsom ganska laglig; men nu synes förhållandet annorlunda, det vill säga, att saken behandlas helt och hållet godtyckligt.