Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan det vara lämpligt att jag på flera ställen i lagen skall eftersöka om förmånsrätt, oaktadt rubriken vid § 275 angifver att här skall vara sainladt hvad som rörer ämnet? 364 Den 17 September e. m. Vidare torde det tillätas mig att lasta uppmärksamhet vid det obestämda uti 3:dje mom:t af denna 275:ie §, der det heter: »öfriga fordringar, hvari rederiet bältar endast med fartyg och frakt.» Det torde lätt medgifvas, att det icke kan vara lämpligt att i en lag i så allmänna ordalag stadga en förmånsrätt. Det bör i lagen tvärtom vara ganska noga bestämdt uttryckt hvilka fordringar skola tillerkännas förmånsrätt, på det att icke tvifvelsmål ständigt härom skola uppstå. Jag skulle helst sett att hela §:n utgått och att icke något stadgande ang:de förmånsrätt upptoges i sjölagen, utan, såsom förut, finge behålla platsen i Handels-balken. På grund af hvad jag yttrat, får jag anhålla om återrerniss. Hr Rabenius: Mot den 275:te §:n af detta förslag har den siste värde talaren rigtat åtskilliga anmärkningar. Summan af desamma är, så vidt jag kunnat uppfatta dem rätt, att det vore olämpligt att icke alia stadgande» rörande förmånsrätt vore samlade på ett ställe, samt att antalet af tysta förmånsrätter ej borde ökas. Jag vill nu söka att besvara dessa anmärkningar. Vid bedömande deraf, må det tillåtas mig att fästa mig vid de begge frågorna om och huru. Jag vill då först taga i öfvervägande frågan om det är lämpligt att stadga sådana förmånsrätter, hvarom här är fråga? 1 detta afseende vill jag hänvisa till 17:de kap. Handels-balken, hvilket kap. inner håller åtskilligt, som här blifvit inryrndt, emedan det har afseende på sjöfart och rederier. För öfrigt har detta stadgande stöd uti främmande länders lagstiftning och återfinnes i Tyska, Franska, Spanska, Holländska och Norska sjölagstiftningen.
Dä icke lagen gör undantag, bör det vara en lika ovilkorlig pligt för induslri-idkaren, som för dem, hvilka drifva handel, att föra hok. Då den förre bearbetar uppköpta eller annorledes anskaffade varor lör alt dem i ny form afsätta, köper den sednare för att sälja; och båda äro således i behof af kredit och det förtroende, emot hvars missbruk man sökt ett värn i bokföringen. Det måste emedlertid medgifvas, att svårigheter möta vid utmärkande af dem, hvilka böra föra bok. Man har dock antingen att uppräkna, eller, genom vissa från grundbegreppen hemtade kännemärken, beteckna dem. Men ehuru delta sednare generaliserande i andra länder är det allmännaste sältet, synes det likväl Utskottet, som skulle den af Kongl. Maj:t valda utväg, att i § 1 antyda sjelfva grundbegreppen och i den 2:dra gifva dem tillämpning på våra, med afseende å näringslagstiftningens beskaffenhet, egendomliga förhållanden, vittna om den största försigtighet. Åtminstone lemnäs icke på sä sätt åt domaren att bedöma huruvida en näringsidkare bordt föra bok, endast efter domarens egen uppfattning om beskaffenheten af bokföring — ett behof, hvilket dessutom svårligen skulle stå att utreda annorledes än just genom böcker, derest icke rörelsen varit af den obetydligaste art, eller sådan, som omförmäles i 2:dra mom. af sislberörde §. De åsigler, som ligga till grund för förslagets bestämmelser i 3—7 i afseende på hvilka handelsböcker en affärsman uti ej mindre det allmännas, än sitt eget intresse ovilkorligen bör bålla, och sältet burn de, för alt ega vitsord, böra lorås, äio åter af Högsta Domstolen gillade; hvaremot förslaget i denna del, under öfverläggnirvgen inom Utskottet, varit föremål för anmärkning.
Stats-rädel Friherre Gripenstedt anmäldes af sjukdom hindrad att tillstädesvara. Hans Excellens Herr Justitie-Stats-ministern anmälte i underdånighet ånyo det i Justitie-departernentet utarbetade, uti Statsråds-protokollet olver Justitie—departements-ärender för den 11 innevarande månad intagne förslag lill »Förordning om verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i konungariket Danmark.» Högsta Domstolen, hvars underdåniga utlåtande öfver olvanomförmälda lagförslag genom nådig remiss är vordet inlördradt, har, efter verkställd granskning, funnit detsamma icke föranleda till anmärkning. Enligt Hans Excellens Herr Justitie-Stats-ministerns och Stats-Rådets öfrige ledamöters tillstyrkande, behagade Kongl. M»j:t i nåder gilla ofvanberörde förslag och befalla att Proposition i ämnet, sådan den finues detta protokoll bifogad, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo E. Helling. Bill. till 11. Kongl. Majus Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1860, kl. 2 e. ro. Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående kostnaderna får Deras Majestäter Konungens och Drottningens kröning; Gifven Stockholms Slott den 5 Oktober 1860. Till bestridande af kostnader för Hans Majit Konungens och Dess Högtälskade Gemåls, Hennes Majit Drottningens, kröning, hvilken, enligt Rikets Ständers anhållan i underdånig skrifvelse den 16 November 1859, egde rum i Stockholms Storkyrka den 5 sistlidne Maj, har Kongl. Majits och Rikets Stats-kontor under nedannämnda dagar erhållit nådig befallning att förskottsvis anordna och utbetala, dels till Riksmarskalks-embetet, på dess i mån af behof skeende reqvisition, följande belopp, nemligen: enligt Kongl.
N:o 370, Om biträde af Statsverket till Moss-Odlingar i SkaraborgsLän. Bihang till R, S. Ut dr. d. 6 Aug. 1823. N o 571, Otn ingifvande af ea så kallad •JVTedborgerlig Cateches. v N o 572, Om upprättandet af att Bolag till idkande af handel å Syd-Amerioa. N:o 37g, Om Portofrihet för RiksStåndens Protocoll och Bihanget dertill vid innevarande Riksdag. N:o 574, Om Umeå och Luleå Städers befrielse ifrån de med Tullkamrarnes underhållande förknippade afgifter. S. D. Då Statsoch BancoUtskottens betänkande : N o 356, I anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal, nu ånyo föredrogs, fann PresteStåndet för godt antaga det af Utskottet framstälda sednare Alternativet, angående beloppet af de årliga Byggnads bidragen, enligt hvilket de samma komma att utgå på sätt högst berörde Nådiga proposition omförmäler och i enlighet med hvad Arbetsplanen förutsätter, hvarjemte Ståndet i allt öfrigt biföll i frågavarande Betänkande. Fröt. Utdv d. G Åug. ig?.?. 657 Frän Fä Hofi. BorgareStändet. S. D. 1 ett sammanhang föredrogos ånyo StatsUtskottens Utlåtande: N:o 277, och EkonomiUtslcottets N o 155, i frågan om understöd af Staten för Höganäs Stenkolsverk; och blefvo dessa utlåtanden återremitterade, under anmodan till Utskotten, att öfver de deremot gjorde anmärkningar med ett gemensamt yttrande inkomma. S. D. Följande, nu ånyo föredragne betänkanden återremitterades.
I det närmast hufvudstaden i norr liggande fögderiet äfvensom Sotholms fögderi i Södertorn, har åter tillväxten varit högst obetydlig, och deremot minskats, i Färentuna fögderi med 61, samt i Svartlösa och Öknebo Häraders, närmast söder om Stockholm liggande fögderi med 87. Såsom orsaker till detta förhållande äro väl bland annat, af orternes tjenstemän uppgifue, dels, hvad angår Färentuna fögderi, tillfälligtvis talrikare dödsfall bland äldre personer, och dels tjenslehjons flyttning till hufvudstaden; och denna sednare omständighet, länge anmärkt såsom för Länet menlig, har ock visserligen i sin mohn varit verkande till det nu omnämnda resultatet. Man inser likväl lätt, att dertill FiTåtte erfordras flere starkare och mera djupt liggande anledningar. Då befolkningens tillväxt är beroende af större eller mindre tillfällen till odlingar, nybyggen, yppade nya näringsgrenar m. m. och följaktligen visar sig mindre betydlig, allt eftersom en ort blifvit, mera allmänt odlad och bebyggd, och der varande bergnings-utvägar upptagne och begagnade; måste, redan af delta skäl, en sådan tillväxt blifva mindre märkbar inom detta Län, än i flere andra delar af Riket. Emellertid är tvifvelsutan äfven här utrymmet för idogheten tillräckligt för en vida större folknummer, än den befintliga, och dennas förökning i starkare progression möjlig. Hindren deremot äro åter, efter hvad jag trott mig inse, följande. I sättet för de större jordpossesionernas brukande har en förändring blifvit allt mer och iner gällande, sorn. i berörde hänseende visat en alltför synlig inverkan. De voro förr upplåtne åt landtbonden mot afrad och arbets-skyldighet och en afpassad mindre del deraf brukad under Hulvudgården, till det mesta genom såkallade jordtorpare, hvilkas vilkor vanligen voro sådane, att de för sig och familj hade nödtorftig bergning.
Under förutsättning af rikets ständers bifall till denina hemställan, skulle alltså till den Uste nästkommande Juli ett sammanlagdt kapital af mer än 2,820,000 r:dr vara att disponera för riksgäldskontorets utgifter, och hvilket belopp, efter hvad fullmäktige trodde sig kunna antaga, i fall statskontoret icke gjorde betydligare reqvisitioner, skulle intill nämnde tidpunkt vara tillräckligt för bestridande af ej allenast de riksgäldskontoret förut ålagda utbetalningar, utan äfven de utgiften, som af ofvanberörde kreditiv komme att föranledas. I afseende på anskaffandet af de tillgångar, som kunde komma att erfordras dels för att inom Juni månads slut godtgöra det dessförinnan utaf riksgäldskontorets kreditiv å banken lyftade belopp och dels för att fullgöra derefter förestående utbetalningar, hafva fullmäktige yttrat, det fullmäktige ansågo nödigt att upplåning för besagde ändamål blefve genom riksgäldskontoret verkställd; hvarjemte fullmäktige fästat utskottets uppmärksamhet å angelägenheten af denna upplånings skyndsamma företagande, så att derigenom tillgång till nyssnämnde kreditivskulds liqviderande inom löreskrifven tid måtte kunna erhållas, och föryttrandet af de riksgäldskontoret tillhöriga räntebärande papper således för närvarande undvikas. Dessutom hafva fullmäktige hemställt, huruvida icke, oaktadt 132 § af riksgäldskontorets reglemente berättigade fullmäktige att genast foga anstalt om den nu erforderliga upplåningen, lämpligt vore att för densamma utverka rikets ständers serskilda authorisation, helst sådant förmodades komma att bereda större kredit för de obligationer, som af riksgäldskontoret varda utgifna, och att jemväl för öfrigt underlätta låneoperationen.
Af detta anförande synes, att de väsendtligaste bristerne i nämnde lagar bestå deruti: att en noggrann skillnad emellan real och personlig kredit ej blifvit uppgjord; att alla handelsfordringar, som behörigen styrkas, icke ega samma rätt till skyndsam och sträng utsökning; att bandelstvister, i stället för att höra till särskilda domstolar med förenklade rältégångsformer, hos oss afgöras af de vanliga civila domstolarne, hvilka, till följd af deras sammansättning och de långsamma former, som der för ärendernas behandling och i bevisningsväg erfordras, icke äro egnade för handelstvisters summariska afdömmande; att konkurslagen icke gör skillnad emellan handlande och icke handlande; att bestämd föreskrift saknas om beskaffenheten af den ordentliga bokföring, sorn en handlande åligger; samt att Sältet för konkursers behandling och långsamheten dervid lemna tillfälle för svekfulla betäckningar och tillgångarnes undandöljande eller förskingring. Ofvanberörde anförande är bilagdt detta betänkande, (Litt. A.) och Komitén tillstyrker i underdånighet, att Kongl. Maj:t måtte uppdraga åt sakkunniga män, att, så skyndsamt som möjligt, utarbeta förslag till förbättrade kreditlagar, hvarigenom de anmärkte bristerne hlefve undanröjde, och hvarvid kunde tjena till ledning den redan i flere länder antagna Franska handels-lagstiflningen med de förändringar, som uti ett tillägg vid anförandet (Litt. B.) äro af författaren antydde, eller i öfrigt särskilda förhållanden hos oss kräfva. En sådan förbättrad lagstiftning, med allvar och skyndsamhet tillämpad, skulle utan tvifvel frambringa ordning och redbarhet i förhållandena emellan köpare och säljare, hos alla verka til! den omtanka och sparsamhet, sorn mera än ökade låntiilgångar utgöra folkets verkliga behof, samt i allmänna rörelsen framkalla äffars-papper, hvarpå ändamålsenliga, till Och med utvidgade, bankanstalter kunde och borde grundas. Mången hyser den mening, alt sistnämnde syftemål skulle kunna ernås, Om föreskriften i 2 § 2 morn. af Kongl.
Mannen äger likväl icke makt att bortskifta, förpanta eller bortsälja hustruns fasta gods i staden eller å landet, ehvad de hafva barn samman eller ej, utan han därtill har hennes frivilliga ja och underskrift i två ojäfviga vittnens närvaro, eller hon själf inför rätten tillstår, att hon till försäljningen lämnat sitt samtycke. Med hustruns fasta gods förstås här endast sådan jord, hvari mannen ej kan få någon giftorätt och således är hustrun enskildt tillhörig, d. v. s. släktegendom, vare sig arfvejord å landet eller bördköpt jord, såvida öfverlåtelsen lydt blott å hustrun, fast leda sig från en fullständig okunnighet om hvad lagen i detta fall lärer, och smygsystemets fula drag uppsminkas af den naiva tro, att de göra så innerligt väl därmed » mot gubben, so TU så fasligt lätt blir nedstämd och ej tycker om att höra hvad allting kostar. » Icke ens alla de — i många ting kunniga — unga flickor, som antingen af nödtvång eller blott af egen håg drifvas till arbete mot kontant aflöning, taga kännedom om hustruns laggifna ställning till maken. Men j u mera den unga själfständiga kvinnan får se af lifvet, ju säkrare tvingas hon till att få ögonen upp för makens och moderns beroende af mannens godtycke. Om det nu skall anses som ett af tidsandans vanprydande hugg i kvinnans mycket omtalade egendomliga natur, eller som blott ett tecken på vaknande känsla för sitt människovärde, att den fria oberoende flickan egendom som genom gåfva eller testamente blifvit gifven till hustrun med villkor, att den skall tillhöra henne enskildt, samt aflingejord på landet, som hustrun före äktenskapet förvärfvat » Här följa vidare förordningar och några prejudikat, rörande makars försäljning af fast egendom o. d., som här kan förbigås för att fortsätta med följande: » Hustrun äger ej afyttra fast gods eller sälja något af lösören i boet, där hon ej själf förvaltar egendomen, eller det sker med mannens samtycke och fullmakt; eller af de lösö- ren, som äro till salu lämnade, eller att mannen är afvita, eller frånvarande, eller förlöper hustrun.
Då likväl ej kan nekas att, under vissa ehuru sällsynta förhållanden, en förstärkning kunde vara tänkbar, skulle kommitterade, oaktadt de skäl, som tala för sqvadronernas minskade antal, äfven på fredsfot, tvekat föreslå denna minskning, derest icke ett särskildt vigtigt ekonomiskt skäl tillkommit. Kavalleriet saknar nemligen för det närvarande tillräckligt antal depötbefäl. Till följd härutaf måste, vid öfvergång på fältfot, en sqvadron delas på öfriga sqvadroner inom bataljonen, icke blott för att öka fält-sqvadronernas nummer-styrka, utan äfven för att bereda tillgång på nämnda befäl. Skall bataljonen, under förutsättning att förstärkning erhållits af öfvad beväring, kunna med 5 sqvadroner rycka i fält, erfordras fördenskull att nya befälsbeställningar och löner på kavalleriets stat uppföras. Sker icke detta, måste alltid den 5:te sqvadronen upplösas vid öfvergång på fältfot och fredsorganisationen förlorar all betydenhet. För anställande åter af 2 andre löjtnanter och 4 under-officerare på hvarje indeld kavalleri-bataljon samt en andre löjtnant och 2 under-officerare vid Jemtlands hästjägare-corps (2 sqvadroner), tillsamman 15 andre löjtnanter och 30 under-officerare, hvilket (se förslaget till befäls-organisation) utgör det antal, hvarmed depötbefälet måste ökas, stiger kostnaden, enligt det förslag till lönestat, som kommitterade hafva uppgjort, till 34,500 rdr. Vill man icke i och för häst-underhåll m. m. och lönefyllnad åt dessa nya underofficerare ytterligare öka antalet af nu anslagna nummer, tillkommer dessutom för hvarje af dem: för underhållet af häst och mundering, m. m. (se ofvan) 400 rdr samt i ersättning för nummerlön 127 rdr, (vakans-afgifterua till lönefyllnad åt under-officerare utgöra i medeltal 127: 27) eller tillsamman 527. För 30 under-officerare blifver således detta ökade kostnadsbelopp 15,810 rdr.
Likaledes liar den 28 § uti nyssberörde Reglemente, angåeude Riksgäids-Contoirets ersättningsskyldighet, i följd af Riksmarkegångspriset å spaumålen, blifvit utesluten, enär detta stadgande, genom Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade beslut, förfallit. 33 §• g rundar sig på Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets Utlåtanden Ntris 32, 79, ig5 och 3oZp 34 §• innefattar föreskriften om den af Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande JN:o 322 , niedgifna utbetalning. 35 §. innehåller det af Rikets Ständer, i anledning af Utskottets hemställan i Utlåtandet N:o meddelade stadgande. Uti 36 §. är ett af Utskottet i Utlåtandet N:o 40, sid. 27, tillstyrkt, och af Rikets Ständer fattadt beslut intaget. 37 § grundar sig på Utskottets Utlåtande N:o 424- 38 §. innehåller föreskrift om den utbetalning, som Utskottet, i dess under N:o 529 afgifna Utlåtande, föreslagit, och Rikets Ständer numera jemväl beviljat. Stockholm den 2 Juni 184 *• Q.Fortsättning af förslaget till Reglemente för Riks gähls-Contoiret.') Angående de å Miksgälds-Contoiret anvisade utgifter. A^
Då Riksens Ständer funnit, alt vissa afgifter varit stadgade till en bestämd Summa ulan beräkning af varans värde , som » efter det afgiften faststäldes, undergått betydliga 685 Underdåniga Skrif velter. förändringar, hafva Riksens Ständer ansett mera lämpligt, att till grund för afgifterue bestämma en viss procent af varans försäljningsvärde* Deremot hafva Riksens Ständer ej heller lemont titan uppmärksamhet Statens säkerhet och de medel, sorn böra finnas, på det Stats - Inkomsteru.2 ej ma understiga det belopp, hvartill de i beräkningen af den faststäkie Bevillnings-Surnman blifvit upptagne, I stöd af hvad Riksens Ständer sålunda anfört, få de hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet sif hålla, det Eder Kopgl, Majit, i anleda ning af lidens nu i många, afseenden förändrade skick, må täckas i Nåder uppdraga åt Tullstyrelsen jemte andre sakkunnige Män att lämpa Och förändra TuU-Taxorne sa för inkommande sorn för utgående varor enligt föl jande grunder, hvilka Riksens Ständer nu fastställ. i. Alla varor, af hvad namn och beskaffenhet som helst, frambragte inom Sverige, af Svenska Råämnen, genom Svensk Mans arbete och konstflit, äfvensom alla af Utländska Råämnen inom Sverige förädlade varor, må fritt utföras, när det sker med hel fritt Fartyg, mot ärläggande helst af Recognitions Afgift, men, när skäf finnes för handen att derutöfver en sådan afgift öka, mot erläggande af Export-Tull, hvilken dock i allmänhet ej får öfverstiga Fem Procent af den till Export anmälda varans värde och iq„ ke ökas för någon Svensk Produkt till mer än dubbelt vid Export med Främmande Skepp; dock med iakttagande deraf, att denne Tullafgift i intet fall, så vida sådant möjligen kunde inträffa när den efter varans verkliga försäljnirigs-vär - Underdåniga Skrifvelser'. 687 de kommer att bestämmas, ml för utgående varor förhöjas utöfver det belopp, 1816 års TullTaxa föreskrifyer.
M. nog skulle veta både att utse dfe personer, som borde pröfva, och sättet, huru pröfningen borde ske. Vidare befarar Utsk.: ”att den, som fö”retoge utarbetandet af ifrågavar. förslag, med beräkning ”alt derför vinna belöningen, skulle troligen hafva i syfte ”att lämpa framställningssättet i öfverensstämmelse med den ”åsigt, som linn förmodade hos sina domare vara eller blif”va den gällande.” Det är just det jag önskar, att han må lämpa sig icke blott efter gamla theologiska menniskofunder, utan fast mer efter tidens upplysning och dess anspråk på biblisk enkelhet. Utsk. säger jemväl, att det ej kan dela motionärens åsigt, att en särskild cateches borde begagnas för menige man. Delta har icke heller varit min mening. Jag har tagit ordet: menige man, i dess egentliga t betydelse och dermed menat alla Svenska medborgare utan. undantag; och jag önskar, att läroboken blefve sådan, att den kunde uppfylla sitt ändamål hos den dass af medborgare, som icke har att vänta någon annan undervisning, samt att den derjemte kunde tjena till grundval äfven för den mera fulländade undervisning i christendomen, som genom andra läroböcker vinnes i de egentliga läroverken. Då jag sålunda hoppas hafva vederlagt Utskts motiver, får jag till R. o. Ad. hemställa, om icke conclusionen bör förkastas. Slutligen har Utsk. tillstyrkt en und. anhållan ”om K. ”M:s nåd. befallning till Presterskapet att inom sig utse en ”eller flera deputerade för att utarbeta förslag till de ändringar och förbättringar i nämnde lärobok, hvilka kunde ”befinnas nödiga, och hvilket förslag borde vara färdigt att ”antagas vid samma tid, sorn den nya bibelöfversättningen.” Härvid får jag erinra, alt jag för min del skulle högligen önska, att Presterskapet icke må blifva anmodadt att deputera någon eller några för att åstadkomma ändringar och förbättringar i catechesen. Vi hafva redan sett, huru många utmärkta män hafva deruti gjort ändringar och s. k. förbättringar utan väsendtlig nytta, och utan att man derigenom kommit betydligt närmare målet.
Föreställningen af delina fara har jag tillstår det gifvit mig en oroande känsla; och om denna känsla till äfventyrs, tagit för mycket välde öfver min omdömesförmåga, sa vittnar det blott om menniskans ofull. komlighet, äfven i sin välmening. Herr Reutersvärd, Per Adam: En Ledamot af Ridderskapet och Adeln, Herr Friherre Åkerhjelm, har till Ridderskapet och Adeln preponerat det dess öfverläggningar måtte allmänheten tillåsas att öfvervara, hvilken fiäga om mitt minne ej bedrager mig, under sista Riksdag väcktes af Herr Rothlieb, Carl Fredric, hvarvid jag tager mig friheten att vördsamligen göra följande anmärkningar Och invändningar. Den satsen, att det är lättare till att göra förslager, än sättet till deras utförande torde härvid, mer än någonsin, b sannas Om läktaren till exempel skulle upplåtas åt Allmäni Dm 27 Januarii. 45 heten, som tilläfventyrs vore cfet högsta, detta rum kunde medgifva, huru manja personer kan den inrymma? Ett ganska ringa amal, och då fl re hundrade spectateurer, må hända önskade entré, hvilka af desse skulle äga preference? Skulle bänkarne abonneras ät dem som först anmälte sig för hela Riksdagen? Desse och flere dylika frågor torde ej så lätt kunna besvaras. Åtskilliga TidningsRedaCteurer klefve troligen de som framför andre infunno sig, för att sedan uti sina tidningar införa saker och uttryck, hvilka vid justeringar någon gång förändras och till och med uteslutas. Osäkert vore äfven om ej spectateurer stundom skulle missbruka en sådan tillåtelse vid frågors afgörande medelst Jo och N*j samt förordsaka sorl och oredor. Dessutom kan jag ej inse hvad nystan och fördelen blefve vid denna så kallade liberalitet?