Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En icke lysande låga, hvars kol ögonblickligen förbrännes på g r u n d ' af ett häftigare drag, framställdes med hjälp af en bunsenapparat samt färgades röd och grön som våra bengaliska eldar med salterna, strontium och barium. För att åstadkomma lysgas betjänade sig doktor Cleve helt enkelt af trästickor i stället för den i gasverk brukliga stenkolen. Lysgas produceras af våra brasor, så länge de flamma, men icke af glödhö- gen. Dennas små fladdrande, blåa lågor, som då spjället stängts för tidigt, beröfvat så många sofvande lifvet, utgöras af koloxid, som vill förbrinna till kolsyra och, om den hindras att genom skorstenen skaffa sig det felande syret, lömskt stjäl detta från rummets luftmassa med ofvannämnda sorgliga påföljd. Behöfva vi väl tillägga, att doktor Cleve är högst sympatisk som föreläsarinna samt auditoriet intresseradt och tacksamt! bott tillsammans och delat lifvets sorger och fröjder. Festen bar den mest kordiala prägel, och af de till ett femtiotal närvarande gästerna fingo de tre silfverbrudarna mottaga flere bevis på vänskap och högaktning. Tal i så väl bunden som obunden form, ett stort antal telegram och lyckönskningsbref samt musik och sång illustrerade högtidsdagen, och sent kommer nog så väl klöfverbladet som de närvarande vännerna att glömma detta enastående » silfverbröllop ». Sveriges Kvinnliga Fredsförening hade den 5 oktober sammanträde härstädes, hvarvid beslöts, att föreningen skulle utgifva en serie småskrifter i fredsfrågan samt vidare att genom föreningen inköpta tidskrifter, skönlitterära arbeten och broschyrer angående fredsfrågan skulle hållas tillgängliga för kostnadsfri utlåning åt personer inom och utom föreningen i fröken Maria Larséns lånbibliotek, Oxtorgsgatan 8. Föreningen beslöt äfven att af sända en skrif velse till » Ligue des femmes pour le désarmement intern ational » i Paris angående samverkan med denna förening » i alla de åtgärder till fredssakens befrämjande, som äro förenliga med det program, föreningen antagit för sin verksamhet ». * På sin sjuttioårsdag i måndags var fru Betty Lideli föremål för mycken och hjärtlig hyllning.
Statscontorets befrielse från vidare befattning med det staden Wexiö beviljade byggnadslån. XIX. 481. ■— N:o 212. angående förhöjning i löneanslagen för gästgifvare i Herjeådalen. XIX. 481. — ]N:o 213. angående afskiljd redovisning för statsverkets så kallade reserv-fond. XIX. 481. — N:o 214. angående dels föreskrifter i afseende på förhandlingar emellan rusteller rotehållare och soldat om lönevillkoren, dels tryckning af knekte-contracten m. m. XIX. 481. — N:o 2i5. i anledning af väckt fråga örn Smålands husarregementes afsittning emot erläggande af hästvacanceafgift. XIX. 481. — N:o 216. örn anställande af ytterligare en lärare vid hvardera af skolorna i Umeå, Piteå och på Frösön i Jemtland. XIX. 481. — N:o 217. angående fri tillverkning af bergskrut. XIX. 48.. — N:o 2 >8. i anledning af väckt fråga om befrielse för rusthållare från skyldigheten att under krig remontera och att ersätta förlorade persedlar. XIX. 481. — N:o 21g. angående dels nedsättning i lösen för vågattester å jern och andra vågförda effecter, som hos Ranken eller Lånecontoret i Götheborg belånas, dels oek förändrade föreskrifter för anskaffning af så kallade förnyelsebevis. XIX. 48 *• — N:o 220. angående uppluifvande af det i Kongl. Förordningen den 8 December 1756 för allmogen medgifna undantag från allmänna lagens stadgande i (j § af 1 cap. Giftermåls-balken. XIX. 481. — N:o 221. om förändring af Kongl. Förordningen den 22 ( 102 ) April 1829, angående passhandlingar för fartyg, hvilka segla till utrikes ort. XIX. 481.
En sägen förmäler, att på Kröhlinge ängar i Kihls socken i Upland syner visat sig, hvilka troddes förebåda förändringar i riksstyrelsen. Uti en af professor Joh. Schefferus författad skrift läses derom följande: “Samma dag fältslaget vid Lützen hölls, hvilket för konung Gustaf Adolfs dödsfall skull nog bedröfveligt var, dock till sin utgång fröjdefullt, tå voro tvänne, om nattetid, på vägen stadde vid Rasbokihl uti Upland; när the kommo midtpå ängen, som vid kyrkian ligger, få the höra så stort buller af fäktande folk, så mycket skri af them, som upmuntra, slå, fly, gå på, så mycken knall af styckeskott, att the blefvo helt förskräckte och ej visste, hvart the sig vända skulle, eftersom the på stunden tyckte sig falla uti fiendens händer. Och ehuruväl the uti mörkret icke klart se kunde, trodde the sig likväl vara hardt när faran och sin undergång, till dess the, framkommande uti grannelaget och under förskräckelse afvaktande dagsljuset, befunno sådant buller vara spökaktigt, eftersom intet krigsfolk på slättmarken var. Icke långt therefter kommo tidender om en herrlig seger, som konungen erhöll emot kejsaren, dock therhos sorgelig för konungens mistande.“ Den 18 Februari 1655 såg “största delen af församlingen“ omkring Rasbo kyrka i Upland följande syn vid middagstiden: “1) Åtskilliga och många hopar krigsfolk både till häst och fot, som hvar med andra fiendtligen drabbade samman. 2) Karlar, hästar, betsel, musköter, pikar; och de, som i drabbningen stupade, syntes “skenbarligen“. 3) Ett stycke derifrån voro skeppsmaster, med taklen likasom bland och hvar om andra skridande, i en dimba sedda. 4) En man med svart kappa och vid hatt gick “för sig sjelf aparte och ställde sin kosa åt en by, hvar inemot han försvann, och straxt tillika allt det andra“. Dagen derefter sågs samma syn.
Men Villy var så förtjust öfver »förhållandena», som han uttryckte sig – fast jag naturligtvis fick lida rysligt med smälek – att han rusade ut och kom tillbaka med fickorna fulla med nötter, som Pepita lät sig väl smaka. Och nu är de två de bästa vänner i världen. Hvad mig angår, så har jag heligt lofvat mig själf att bli som en mor för kräket, – till tack för hennes stora hederlighet att vara den hon var! Det ryser i mig, när jag tänker på hur det skulle ha kännts – om hon varit den andra! TJUGOFÖRSTA KAPITLET. Ett tråkigt kapitel. Vi ha varit på middag hos en grosshandlare, affärsvän till Gustaf. Mycket fint hade de och alldeles samma matsedel som hos doktorns, men nu börjar jag snart bli så härdad mot finesser att ingenting biter på mig. Hos doktorns har vi varit och tackat för sist. Det var Villy, som lärde oss den konsten; hemma brukas inte sådant där krus. Där fick vi höra, att bröllopet ska bli redan om 14 dagar. »De ha ingenting att vänta på», sa doktorinnan. »Min blifvande svåger har en våning på tio rum, där ingenting fattas utom en fru.» (Att den förra inte har varit begrafd mer än knappt ett år, det talade hon inte om.) Så visade hon mig linneutstyrseln, doktorns och hennes gåfva. Jag blef alldeles häpen öfver så mycket broderier, spetsar, lyx och krims-krams. Nattlinnena var af siden, betänk, af siden! och daglinnena var af rakt ingenting, bara farbolaner och spetsar. Gamla frun gick omkring och såg lika rödögd ut som på kalaset, och fästmön, som kom insvängandes för ett par ögonblick – utsökt väl klädd i något svart med guld – tycktes lika munter, men obegripligt kinkig var hon på allting. Ingenting var »piffigt» nog! Doktorn vill inte höra talas om, att vi ska resa före bröllopet, som ska stå på »Grand» och lär bli någonting »etvas anders». (Undrar hvad det betyder?) »Hägervinge kommer att hålla det själf», upplyste doktorn, »fast vi har öppen fullmakt att bjuda hvilka vi vill.»
N:o 290, i anledning af väckt motion om öfverflyttande till Riksgälds-kontovet af alla Staten tillhöriga, samt under dess omedelbara vård stående fonder eller kassor. Bifölls. N:o 291, i anledning af väckt motion om förändrade stadganden, angående Hypotheks-föreningarnes obligationer. Bifölls. Nio 292, i anledning af väckt fråga om alla svenska Hypotheks-förenings-obligationers uppköpande och försäljning genom Riksgälds-kontoret. 'Bifölls. och N:o 293, angående gjord framställning om ett kreditivs afsättande för uppköp eller belåning af svensk spannmål. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Bevillnings-Utskottets Memorial N':o 29, i anledning af återremiss i vissa delar af Memorialet N:o 27. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Memorial Nio 60, med underiättelse om Riks-ståndens beslut, i anledning af Utskottets Utlåtanden, N:is 14 och 49, och blefvo voterings-propositionerna godkända; äfvensom Memorialet i öfrigt lades till handlingarne. Från Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial Nio 50, i anledning af tre Stånds återremiss af Memorialet Nio 38, innehållande förslag till ändring af 11 och 14 §8 Riksdagsordningen, angående städernes representations-rätt, antog Ståndet de till Ronde-Ståndet gjorda inbjudningarne samt gillade hvad Utskottet i öfrigt uti Memorialet framställt. S. D. Efter skedd föredragning af följande Slats-Utskotlets Memorial och U t åtanden, fattades här nedan tecknade beslut:
Nu hafva vi ställt så väl till, alt dä banken är skyldig aflemna sin upplagda vinst till riksg.-skont., så röstar man i förstärkt BancoUtsk. och säger: nej, Banken skall behålla sina penningar till årets slut. Riksg:skont. bl ifver således utan, eller nödgas af Banken låna dessa penningar samt derå betala ränta allt till riksgtsverkets förkofran. Nu visar sig i den K. propos:u att genom den nedsättning i tullen, som skulle äga rum genom hennes antagande, uppkommer en förminskning i tullbevillningen, af icke mindre än 215,000 r:dr årligen. Hvar vill Bevilln-.sUtsk. taga mede! att fylla den bristen? Vore det icke vida bättre att låta tulltaxan vara oförändrad och hafva tillgång till 215,000 r:dr än att för theoriens, för de 25 procentens skull, sakna dessa medel, ulan alt veta hvar de skola tagas? Hr Ribbing har funnit prohibiliv-systemet egennyttigt.' Ja, det är visst egennyttigt att vi vilja åt Svenska fabrikanter, handtverkaregesäller, fabriksarbetare och lärgossar, förskaffa arbete. Detta vill jag åstadkomma derigenom att vi förhindra Engelsmän, Fransmän eller Tyskar eller hvem det vara må, att hitföra varor som våra egna handtverksmästare och lärlingar kunna tillverka; ty derest man icke på detta sätt drager försorg om arbetaren, så kommer han i det tillstånd som Hr Lefren nyligen omförmält. Antingen få vi försörja våra arbetare på fattighus eller i fängelser, eller skola vi se dem såsom tiggare belägra våra portar, eller fylla våra gator. Hurudant är nu förhållandet i Frankrike, der man icke längre kan försörja sina arbetare med vanlig förtjenst, derföre att näringsdriften, genom oroligheterna afstadna!? Jo den, att staden Paris får utan gagnelig sysselsättning försörja 70 eller 80,000 personer, som äro brödlösa, emedan de sakna arbete. Hr Ribbing vill att ”vi ej skola kasta oss på statsmannanäringar, emedan deraf uppkommer en klen och svag befolkning”.
Som emellertid billigheten fordrar, att jemväl nuvarande vice Advokat-fiskalen J. W. Lind, hvilken, enligt Utskottets tanke, fortfarande bör tjenstgöra, så länge han i egenskap af vice Advokat-fiskal i Statens tjenst qvarstår, i likhet med hvad för de fleste andra civile tjenstemän egt rum, för nästa statsreglerings-period erhåller någon tillökning i de aflönings-förmåner, han för närvarande åtnjuter, tillstyrker Utskottet, att lönen för vice Advokat-fiskalen Lind, nu utgörande 1,283 R:dr 30 öre, för nästa statsreglering må bestämmas till 1,700 R.dr samt att 300 R:dr, allt Runt, må anslås såsom arfvode och ersättning för renskrifning inom Advokat-fiskals-kontoret. f) I fråga om Ofver-revisions-departementet är föreslaget, alt de i staten uppförde 14 Revisorer skulle, indelade i 2:ne lönegrader, med lön å 2,300 och 2,000 R:dr, benämnas Förste Revisorer samt att 7 af de vid departementet anställde 14 Kammarskrifvare skulle erhålla namn af Andre Revisorer samt i aflöning erhålla 1,600 R.dr. Hvarken i afseende å de för nämnde personal äskade aflönings-belopp eder föreslagna löneklasser har Utskottet haft något att erinra; men, beträffande frågan att nämnde Kammarskrifvare skulle hädanefter benämnas Andre Revisorer, har Utskottet, vid det förhållande att någon definitiv reglering af tjenster nu icke företages, ansett lämpligare bibehålla dessa tjenstemän vid deras gamla namn af Kammarskrifvare, på sätt i tabellen finnes iakttaget. Hvad sedermera vidkommer Kongl. Maj:ls nådiga framställning om öfverflytt - Slals-Ulskottels Utlåtande JM 156. 13 ning å Allmänna Indragnings-staten af 1 Proto-notarie, 1 Kanslist samt 2:ne Revisorer, en af högre och en af lägre tjenstegrad, så enär hemälde personer, åtminstone så vidt Utskottet har sig bekant, icke äro till tjenstgöring oförmögne och alltså synas fortfarande böra i Kongl.
Deparlements-chefen sig i underdånighet böra hemställa, om icke, då sökanden i denna befallning lillbragt en tid af mer än 20 år, och i anseende till framskriden ålder och försvagad helsa numera icke kunde åtaga sig annan offentlig befattning, Kongl. Maj:st, i betraktande häraf och med afseende i öfrigt på sökandens erkända vetenskapliga förtjenster, malte läckas tillägga honora ett understöd tills vidare af 800 r:dr årligen, motsvarande tvåtredjedelar af hans såsom direktör för lechnologiska institut»t innehafda arfvode att utgå från den fond, hvarå berörde arfvode vid institutets stiftelse anvisades, eller manufaktur-diskontens vinstmedel, med villkor så väl af behörig redovisning för institutets af honom förvaltade samlingar, som ock, att sökanden, efter afliädandet af sin befattning vid institutet, tillhandaginge inrättningens styrelse med de upplysningar, som, beroende af en föregående tids erfarenhet och tilldragelser inom institutet., kunde finnas nödige vid inrättningens ordnande och framtida förvaltning. Uti detta, Civil-departement-chefens underdåniga tillstyrkande hade Stals-rådets öfrige närvarande ledamöter, H. Exc. Justitie Statsministern, Friherre Nordenfalk, H. Exc. Slals-miustern för utrikes ärendena, Friherre Ihre, Herrar Stats-råderne Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, IVcorn, Friherre Gyllen granat och Faxe, i underdånighet förenat sig, hvarefter Kongl. Majrst till alla delar i nåder gillat hvad sålunda i ämnet blifvit föreslaget. Konslitutions-Utskoltet har uti delta ärende icke kunnat undgå fästa sin uppmärksamhet dervid, allen tjensteman, som så litet uppfyllt de förpliglelser, honom i och för den honom - If oasiIt lilion* - Utskottets Memorial, JM 4. 17 nom anförtrodda vigtiga befattning ålegat, att Kongl Maj:t förklarat Sig med misshag hafva förnummit, det anledningar förekommit
Det är i allmänhet ett ganska vådligt prejudikat att höja pensionerna för afskedade tjenstemän, som under en föregide tid fått sig sådana beviljade. Detta var äfven skälet, hvarföre R. o. Ad. vid förra riksdagen, då alldeles samma fråga förevar, afslog densamma. För öfrigt vill det, enl. hvad statskalendern gifver vid handen, synes som om den ifrågav:de personen f. n. vore tullförvaltare i Mariefred; tillika lärer han vara förvaltare af Kronans magasin derstädes, och det synes mig mindre riktigt att under sådana förhållanden, om han ännu qvarstår i rikets tjenst, höja hans pension. Jag anhåller derföre vördsamt att frågan måtte till Utsk:t återremitteras, för att erhålla nödig utredning. 68 Den 4 Oktober. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Mermt till Utsk:t återreraitteradt. Anmäldes och bordlädes: Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Mein. N:o 37, i ani. af ltiksSt:ns skiljaktiga beslut beträffande Utsk:ts Betänk. N:o 25, i fråga om statsanslag för anläggning af åtskilliga telegraflinier inom riket; N:o 38, i ani. af återremiss å Utskit.s Betänk. N:o 12, ifråga om lindring i rustningsskyldigheten genom Statens öfvertagande af munderingsoch utredningspersedlars anskaffning och underhåll; N:o 39, i ani. af återremisser å Utsk:ts Betänk. N:o 19, i fråga om förändring af bestämmelserna i K. Brit d. 5:te Febr. 1808 och K, KammarColliii derpå grundade kungörelse d. 29:de i samma månad. röride företrädesrätt till besittning af kronojord; äfvensom Allm. Besv.- o. Ekou.Utskits Betänk. N:o 183, i ani. af K. Mits Nåd. Propos. ang:de grunderna för en reglering af Biskoparnes aflöning. Föredrogs till fortsatt behandling Allm.
Domstolar i Revisions-mål; hvaremot det förefaller Utskottet formvidrigt, om Under-Domare skulle för under embetets utöfning begångna förseelser emot ehartse-sigillataeförfattningen, åtalas inför Kammar-Rätten af Ofver-Revisions-Departementets tjenstemän. Sedan Utskottet sålunda sökt vederlägga de anmärkningar, som emot Utskottets förslag blifvit framställde, torde någon vidare utredning af skälen, hvarför Utskottet tror samma förslag böra lemnäs företräde framför Kammar-Rättens, äfven med de vid delta sednare inom Riks-Stånden gjorde tillägg, i afseende på controllen öfver de föreslagne förteckningarnes öfverensstämmelse med Under-Domstolarnes till Hof-Rätterna insända Protocoll och Domböcker, icke vara af nöden; viljandes dock Utskottet, i afseende å detta tillägg, erinra, att det synes föga lämpligt att till tjenstemännen i Ofver-Revisions-Departementet öfverlåta en granskningsåtgärd, som skulle verkställas i Hof-Rättens Advocat-Fiscals-Conlors local. På grund af hvad Utskottet nu andragit, får, i afseende å sättet, hvarpå granskning af de original-handlingarne till hälften frånskiljde chartornas riktiga belopp, lämpligast må kunna verkställas, Utskottet till Rikets Ständers pröfning ånyo vördsamt hemställa de i Utskottets betänkande, (pag. 28 och 29) framställde alternative förslager, med uteslutande i begge af orden ”samt Justitiac-Collegium och Förmyndare-Kammaren i Stockholm” samt införande framför först förekomne orden ”det stämplade papper” följande ord högra halfva bladen af-, i följd hvaraf de alternativa förslagen erhålla följande lydelser (det första) ”att Iläradshöfdingar och Rådhus-Rätter åläo-sas vid de reno *->
Benämningen förändrades då till ”Bienfaisance pnblique.” Sedermera, när Slaten beviljade ytterligare anslag, kallades sådana helt torrt och öfverlägsel ”Assistance pnblique.” Småningom försvagades bandet af välvilja å gifvarnes, tacksamhet ä emottagarnes sida. Det är numera endast ett yttre tvångsband, som förenar dem. Den statsman, jag åberopat, varnade sålunda emot fortskridande på denna bana: och man bade troligen gerna velat, om del varit görligt, vända om till sannare och lyckligare förhållanden. Hvad jag här ofvan yttrat om fattigoch försörjningsväsendet i allmänhet, synes mig ega en desto starkare tillämplighet på sådane fattige, vare sig barn eller fullvuxne, som genom vanartadt upförande gjort sig mindre förtjente af serskild omvårdnad och välvilja. I annat fall kommer man att åberopa, såsom ett anspråk på försörjning vid något räddningsinstitut, hvarje vanart sorn kan företes; det blir ett slags premium, stifladt för lasten och okynnet, till förfång för redlighet och idoghet; ty hvem får betala omkoslnaderne, om ej samhällets arbetsamme och närande medlemmar? — Således hoppas jag ali Frih. Klinkowströms visserligen till sin mening gan - Den 1 Juli. 19 ska menniskoälskande och välvilliga förord icke matie föranleda R. o. Ad. att ingå på en i andra länder vådlig befunnen bana. Ett misstag har Frih:n dessutom låtit komma sig (ill last, då han förmenat, att här icke behöfde ifrågasättas att understödja nya anläggningar af räddningsinstitut, utan, som orden föllo, endast delta enda, söm länge varit i verksamhet. Flere sådana finnas likväl redan, hvilket kan inhämtas af StatsUtsk:s Uti. N:o 188, vid sista Riksdagen, nemi. inom Götheborgs och Bohus, Nyköpings, Upsala, Kronobergs, Skaraborgs, Elfsborgs, Örebro och Wermlands Län. Hvad hindrar väl, att för dessa inrättningar anslag begäras, derest sådant blifver lemnadt Råby institut?
– Härvid nedtog han fiolen, släckte ljuset, såsom öfverflödigt, isynnerhet emedan det var det sista, och i kassan icke fanns mera än en adertonskilling. Så snart stråken berört strängarne, länkade sig äfven hans egen varelse till harmoni med de sköna, kraftfulla toner han frammanade; ty få äro så helt och hållet idel själ för sin gudaburna konst, som Frans Mannerstedt. Mången bitter stund hade den söft honom till ro, till ljus, till frid. Äfven nu, i en af de bittraste, förfelade den icke sin verkan, välgörande, som alltid, på hans sinne och hjerta. Men under dessa ögonblick, då de fylliga, herrliga tonerna brusa genom den lilla kammaren, och bana sig en väg till det kämpande hjertat, vilja vi kasta en flyktig blick tillbaka på Frans Mannerstedts fordna öden. Hans far hade varit en temligen välmående embetsman i B**, och Frans den ende sonen, och nu äfven det enda barnet; ty systrarne voro döda. Han uppfostrades, ifrån så lång tid han kunde erinra sig, i förhoppning att han skulle blifva en värdig vetenskapernas lärjunge. För det studium, han sedan valde, utvecklade han redan såsom gosse stora anlag samt en brinnande håg och lust, hvilka förvånade hans lärare, och förskaffade honom deras välvilja och stundom passande belöningar för hans flit och ihärdighet. Detta oaktadt, var han icke hatad af sina kamrater; ty redan tidigt förstod han konsten att göra sig afhållen. I deras krigiska lekar eller andra öfningar kunde de icke heller öfvervinna honom, emedan hans skicklighet och vighet ersatte hvad som brast honom i kroppslig styrka; och i öfrigt var han den tjenstaktigaste och vänligaste gosse i hela skolan, ett slags lefvande lexikon, till hvilket en stor del af de andra vände sig, för att få mången upplysning i sina latinska lexor, stilprof och öfversättningar. Aldrig skröt han af sina företräden, utan framgick sin bana trygg och lugn, vänlig, mild och älskad af alla. Vid skolårens slut besökte han gymnasium, och efter ett treårigt vistande derstädes, reste han till fädernehemmet, för att jula.
Gå och sök min syster! VIKAR. Det vill jag inte; mitt lif är mer värdt än hennes i fall der är fara. Du har sett Starkodd alltså? DRAMATISKA FRAGMENT MENGLÖD. slag. Att döma efter ja! Det var en kämpe af mitt VIKAR. Då kommer han vore han här! MENGLÖD. Gå och sök min syster. VIKAR. Hvad bryr mig din syster när jag har Dig! MENGLÖD. Har Du mig? VIKAR. Du sade så, det är mig nog! MENGLÖD. Nu ropar far! Gå och hjelp dem alla! VIKAR. Mot hvad, mot hvem? Det kommer någon! MENGLÖD. En tunggådd, det knakar i grenar och rasslar i stenar. VIKAR. Det gifs blott en han går genom vatten och eld. MENGLÖD. Det är han! * EN KOLARE in hastigt. Stäng Era dörrar! VIKAR. Hvad gäller? STARKODDER SKALD KOLAREN. Det är björn på skogen, slagbjörn, har rifvit boskap, brutit ringen när konungens kämpar gingo på skall... MENGLÖD. Min syster! Såg Du henne, säg? KOLAREN. Såg ingenting, jo sex kämpar lågo der! MENGLÖD. Hvad Starkodd med? KOLAREN. Starkodd var icke der, han räds hvarken björn eller ulf! Stäng till stugorna och må jag komma under tak! Skallet går ännu och björnen blir drifven hit! LAREN med MENGLÖD. De gå alla tre och ställa sig i stugornas dörrar. KO * MENGLÖD ropar i händerna. Kovall! Kovall! Kovall! Korna mina! Mina! Buller från skogen. GUNLÖDS RÖST bakom scenen. Poalla! Po! Po! MENGLÖD. Det är Gunlöd! Ropar. Kom snälla, snälla! KOLAREN. Hvem skyddar oss nu! Wermlänningarne PERSONERNE: Brukspatronen Hr Wennbom. Wilhelm, hans son „ G. Kinmanson. Lotta, hans dotter M:lle Fundin. Prosten Hr Almlöf.