Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser den bevisning, Gr. v. Fersen framställt, ådagalägga, att tolagen ej är bevilin. Förut under denna riksdag har jag yttrat denna mening, och får nu upprepa den, ehuru jag erkänner denna afgift vara en af dem, sorn stå på gränsen emellan bevilin. och communala bidrag, så att olika tankar derom äro ganska förlåtliga å ömse sidor. En värd ledamot har yttrat, att han ansåg ansvarighetslagen stå i strid med grundlagen, men icke kunna öfverväga den sednare. Man bör likväl erinra sig, att hvarje speciel lag, som utgör ett undantag från allm. lag, gäller framför den allm.; och då ansvarighetslagen uti 3 § uttryckligen stadgar ett undantag från Reg.Fss 6o §, är det, såvidt jag förstår, tydligt, att ansvarighetslagen gäller företrädesvis, emedan den är en speciel lag, utfärdad senare än grundlagen. I följd häraf, och enär betänk, icke åsyftar att på förhand bestämma saken närmare, än författningarna redan göra, utan blott skulle leda dertill, att en undersökning anställes för att utreda, hvad man framdeles bör lägga till grund för sina beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. mätte så mycket hellre bifalla betänk., som dess återremitterande vore utan ändamål, enär de undersökningar, hvilka här äro i fråga, ej kunna medhinnas under den korta tid, som af riksdagen återstår, om också R. o. Ad. ville besluta några inskränkningar i omfånget af dessa undersökningar. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag instämmer så mycket hellre i den åsigt, Hr Dalman yttrat, då han afstyrkt, att R. St. skulle hos K. M. anhålla, att, innan tolagsreglering ägt rum och nästa riksdag inträffar, inga tolagsafgifter må förökas eller någon ny tolag beviljas, som det ofta händer, att tolagen bestämmes genom tractater med andra stater, och ett sådant förhållande sannolikt kommer att äga rum före nästa riksdag, så vida den ej infaller förrän efter 5 år, emedan Finska handelslractaten derförinnan löper till ända. Finska fartyg erlägga nu endast half tolag.
Derföre innehåller ej heller förslaget till boskilnads-lag några nya principer, som rubba gällande lags grundvalar idetta ämne; och då Utskottet, med ett par smärre redaktions-förändringar, ansett sig böra helt och hållet gilla före varande lagförslag, och fullständiga motiver derför äro i Kommitterades Betänkande anförda, kunde ett enkelt hänvisande till dessa äfven vara tillräckliga motiver för Utskottets tillstyrkande. Några kortfattade erinringar i afseende å förslagets hufvudpunkter må dock bär finna plats. I följd af den oegentlighet, alt gällande stadganden om boskilnad blifvit in rymda i konkurs-lagen, har icke sällan hos Domstolarna förmärkts villrådighet i behandlingen af boskilnadsmål, som uppstått ulan sammanhang med konkurs. Man synes nemligen hafva föreställt sig, att egendom äfven då vore afträdd till borgenärer, — att gode män borde tillförordnas, — alt dom skulle meddelas öfver borgenärers rätt till betalning m. m. En annan oegentlighet, som äfven missledt, har varit den, att ordet boskilnad blifvit användt för alt uttrycka ej mindre det fysiska klyfvande! af makars bo i två delar, än äfven rättigheten för ena maken att undanskilta egendom för den andra makens gäld, och man synes i allmänhet mest hafva fästat sig vid den sednare betydelsen af ordet, ehuru den förra är den egentligaste. Utskottet har derföre såsom en synnerlig vinst af förslaget anmärkt, att det synes egnadt att åstadkomma reda i anmärkta förhållanden och tydligare än gällande lag utmärka, att domen i ett rent boskilnads-mål endast är en dom emellan begge makarna och bestämmer huruvida det gemensamma boet får delas i två bon eller icke, ehuruväl borgenärerna, såsom ett slags mellankommande parter, medgifvits att blifva hörda, för alt efter befogenhet bestrida giltigheten af de för boskilnadens vinnande uppgifna skäl. Då Lag-l)'iskottets Betänkande M 33. 17
efter behörig uppsägning, få aflemnas till kronans uppbördsman, för att till statsverket ingå, emot det att lösen för spanmålen, efter medelpriset, af statsverket till vederbörande räntetagare utbetalas; börande den räntegifvarne tillhörande forslingsskyldighet af tiondespanmål jemväl i afseende å afradseller räntespanmål dem åligga. Som statsverket, i händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, skulle komma att för forsellönens godtgörande vidkännas en till omkring 60,000 Rdr förslagsvis beräknad årlig utgift; men denna ersättning, under de första åren efter förändringens vidtagande och innan alla löntagare på densamma ingått, på långt när icke kan komma att uppgå till berörde summa, lärer något serskildt Stats-lJtskoltets Utlåtande, JY§ 167. 21 anslag å stat för detta ändamål icke för närvarande behöfva anvisas, utan får Utskottet, i likhet med hvad Kongl. Majit i berörde hänseende föreslagit, tillstyrka Rikets Ständer att lemna Fullmäktige i Riksgäldskontoret föreskrift att vid de årliga liqviderna emellan Statsoch Riksgäldsverken godtgöra Statskontoret det belopp, sorn, enligt den afslutade rikshufvudboken, blifvit af sistnämnde verk i ersättning för ifrågavarande forsellön förskottsvis ulgifvet. Genom hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, dels rörande persedelskatternas förenkling, dels angående uppsägningsrättens upphörande å räntetagarnes sida, anser Utskottet sig hafva besvarat de i dessa ämnen ocb sammanhang dermed egande frågor väckte, ofvanornförmälda motioner, af Herr Friherre Raab, A. C., Herrar C. F. Waern och P. Norin samt Riksdagsfullmäktige, förre Talmannen Anders Eriksson för Orebro län, Anders Eriksson från Elfsborgs län, Olof Johansson från Stockholms län, Gabriel Andersson från Elfsborgs län, Per Edén från Wester-norrlands län, Johannes Nilsson från Malmöhus län, Peter Gabrielson från Kronobergs län, Peter Mårtensson från Jönköpings län och Anders Olsson från Jemtlands län. C. Angående grunderne för markegångsprisens bestämmande.
Hösten 1871 ingick Victoria Bruzelius äktenskap med postmästaren i Hörby Chr. Benedictsson. Sina konstnärsfunderingar hade hon då uppgifvit; hennes verksamhetslust och energi hade satt sig ett nytt mål. Hon fick ett stort hushåll att sköta och blef – 21-årig – styfmor till fem barn. Sjelf födde hon också under de första åren af sitt äktenskap två barn till verlden; det ena af dem afled emellertid kort efter födelsen. Vid denna tid var hennes själstillstånd i hög grad abnormt. Utom ett knappast allvarligt menadt sjelfmordsförsök – hon hade med en liten knif tillfogat sig ett djupt sår i venstra handleden – hade hon under hafvandeskapets sista månader ålagt sig en svältkur, som troligen för all tid undergräfde hennes helsa. Efter den yngsta dotterns födelse och död måste hon resa till Köpenhamn för att rådfråga en läkare angående sitt sinnestillstånd. Hon hade under de första åren af sitt äktenskap sökt sin lifsgerning i de förpliktelser, som hennes nya förhållanden ålade henne. Hon hade med brinnande ifver egnat sig åt sina stjufbarns uppfostran, åt sina pligter som husmoder och maka; hon hade sökt intressera sig sjelf för landtbruk och sällskapslif, hon hade gjort sig till sin mans medarbetarinna både på postkontoret och i den filial af Skånes Enskilda bank, hvars föreståndare han var. Hon var hans skrifbiträde och högra hand. Denna sida af sitt lif har Ernst Ahlgren skildrat i Halfdan Ängs historia. En omvändelsehistoria. Halfdan Äng ansåg det som en olycka, att vara född i Skåne. Han blygdes deröfver. Medveten om stelheten i sitt sätt, pinades han så mycket mer deraf, som hans sinne var lifligt och ständigt slog med vingarne mot vanans trånga bur. Det plågade honom att höra sin egen breda dialekt, och han blef nästan sjuk af att se på de flacka åkrarne kring sin fäderneby. Fadren var en bondehatare, eller trodde sig vara det, och bemödade sig vid alla tillfällen att lägga det i dagen.
Då det Utlåtande StatsUtskottet nu afgifvit, afviker från det Utlåtande som i Betänkandet N:o 3i8 finnes intaget, samt jag i InkomstAfdelningen deltagit i den preliminaira granskning som grundlagt det förra utlåtandet, men icke i den senare, uther jag mig att få afgifva följande förklaring. K. M:ts, bland StatsContoirets handlingar befintliga Nåd. Skrifvelse!- rörande utbetalningar till Fredrikshofs Gassern och som grundlagt Utskottets Utlåtande N:o 3i8 innehålla enkla anordningar och Utskottet kunde af dessa skrifvelser icke inhämta det K. M:t fattat beslutet att kostnaden för Gasernen skulle af StatsVerket bestridas. Då sålunda anledning fanns till den förmodan att de anordnade summorna möjligtvis blifvit utbetalte såsom förskotter, ålåg det Utskottet, som kände att 1823 års R. St:r funnit sig icke kunna motsvara K. M:ts gjorda Nåd. proposition om Betänkanden, N:o 381. 375 anslag på Stat till Fredriksliofs Cassern, att uppföra summans belopp såsom åter ingående till StatsVerket. Ej heller syntes denna fråga lämpligen kunna utgöra ett anmärkningsmål mot K. Mits rådgifvare. Genom K. M:ts, till ChefsEmbetet vid Första Eif’ Gardet i ämnet aflåtne Nåd. Skrifvelser, och som Utskottet, med ledning af gjorde anmärkningar, förskaffat sig, synes visserligen målet vara af annan natur. Dessa nya för Utskottet vid frågans första behandlande obekante Nåd. Skrifvelser, kunna väl inverka på RiksStåndens blifvande beslut, men i min tanka icke på Revisorers opinioner och deras handlingssätt, då Revisorerne, som känna att StatsVerket i alla dess delar bör för dem uppvisas, böra förvänta att inom det Verk, hvars räkenskaper de granska, också alla de handlingar skola finnas, sorn fordras för att erhålla rigtig åsigt af förhållandet, Samt af Friherre Sprengtporten:
Det blifver ingalunda genom en förhöjd skjutslega, man afböjer det med skäl öfverklagade skadliga inflytande på de skjutsskyldiges både moraliska och ekonomiska ställning; ty den första följden häraf skulle onekeligen blifva att de med skjutsbesvärets ovanor befryndade skulle, uti en högre betalning, alltid otillräcklig att motsvara den sannskyldige jordbrukarens kanske icke nog insedda föl lrister på skjutsningsbesväret, likväl tro sig vara derföre tillfyllest ersatte, och dymedelst gerna qvarblifva vid detta moraliskt förnedrande samt ekonomiskt förstörande onus. — Jag tror derföre, altman ännu iner skulle rotfästa det onda, om icke vid legans förhöjning fastades villkoret, att allmänna entreprenader skulle inrättas. Till understöd för dem, vöre en sådan förhöjning visserligen oundviklig, och i sådant afseende fäster jag högsta vigt derpå. Lika med hvad åtskilige värde talare här yttrat, anser jag reservskjutsen vara ett lika stort, om icke ett större besvär än hållskjutsen; och tror jag föga vara vunnet, om endast hållskjutsen upphörer, utan måste all tvångskjuts upphäfvas och öfvergå lill entreprenad, med betalning iförhållande till arbetets värde. Skulle icke Statsmakterne förena sig derom, eller Konungen ensam besluta en tillräckligt förhöjd skjutslega, uppstår dock den fråga, om icke jordägarne, som af gammal häfd hafva sig skjutsningen ålagd, äfven kunde^bidraga till entreprenadens underhäll. 1 sådant fall måste conlractet vara fullkom2 II. 24 i8G Den 19 Febr u a ri f. ra. ligt frivilligt, så alt, om några orter eller skjutsskyldige i orten skulle finna sig belåtne att bibehålla skjutsningen, kunde ingen tvingas att bidraga till en sådan entreprenad.
Mig synes således, det Den 2 Julii et mt tt Disconterne ar Föreslagen att Ökas med tre millioner, synes i oförmodad händelse af behof, att begagna' mindre creditivet, tillgång dertill icke saknas af denna ökade Discontfond, som sannolikt icke kan till fullt belopp begagnas. Med afseende å hyad anfört år, anhåller jag vördsammeligen att Statsoch BancoUtskottens särskildta Utlåtande, som innefattar förslag till Statsobligationer må afslås, samt att de öfrige framställte anmärkningar må vid förmodad återremiss af Öfrige betänkanden till Utskotten få medfölja. (Se bifogade Tabell). N:0 2. Herr Printzensköld, Axel: Då jag fullkomligen delar Höglofl. Utskottens öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten deraf, att genom tydligare ordalag bestämma tiden, inom hvilken TiondeSpannemålens uppsägning, af så vål Räntegifvare, som Räntetagare, bör ske, kan jag deremot ingalunda instämma uti Utskottens åsigter, i fråga orri förändring af den del utaf 2 § i 18o5 års Författning, sorn stadgar huru Räntegifvare, i afseende på uppsågelsen, bör sig förhålla, i den händelse då Räntetagaren är utom Häradet boende. För att kunna nog tydligt ådagalägga det misstag, som jag tror här af Utskotten vara begånget , torde det tillåtas mig att uppläsa nämn* 28 t) en 5 Juli i t4 w*. de så vidt den rörer förevarande ämne, Den lyder sålunda:
Lika med den värda talaren anser jag visserligen, att 3 Stånds pröfning gäller; men jag tror likväl, att vid det öfverlemnande till Den 14 April f. m. 35g K. M:s pröfning, sora måste äga rum, blifva våra anmärkn:r måhända icke lemnade utan allt afseende, oell jag anser derföre nyttigt och äfven min pligt vara att göra några anmärker, dem jag nu, ifall jag i detta afseende har ordet, skall framställa. I första gra står: ''Samlar sig menighet eller annan folkmängd offentligen tillhopa och lägger det uppsåt å daga’’ etc. Det ordet offentligen är sannerligen, efter min tanke, högst olämpligt. Ordet offentligen är motsatsen af enskildt, och jag förstår icke huru ett upplopp skall kunna enskildt anställas. Det upphör att vara upplopp när handlingen verkställes af någon enskildt. Ordet offentligen är således här alldeles olämpligt, och jag önskar dess borttagande. Här står älven, att den civila myndigheten å stället skall uppmana menigheten eller folkmängden att åtskiljas. Detta är ganska riktigt; men manne icke denna myndighet också bör vara öfverlemnad åt militärbefälhafvare, åt befälhafvare af vakt eller patrull innan civil myndighet kommer tillstädes. Jag hade således önskat att orden blifvit följande: "uppmane då den civila myndigheten å stället menigheten eller folkmängden att åtskiljas och underrätte densamma om den påföljd, som för upprorsmän, enl. 2, 3 och 4 §§raa äger rum och derefter skulle tilläggas följande: ”är civil myndighet icke tillstädes, äge befälhafvare af vakt eller patrull att denna åtvarning meddela.’’ Uti 7 §:n stå följande ord: ”dock äge det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än den civila myndigheten låtit höja ett åtvarningstecken, och efter det ljud, genom trumma eller trumpet, blifvit äskadt.” Dessa ord genom trumma eller trumpet, önskade jag få utbytta emot det allmännare uttrycket — ”pä 1 jenligt sätt blifvit äskadt,” emedan det oftast lärer inträffa, alt hvarken trumma eller trumpet finnes till hands.
sändarinnan framställer inledningsvis som sin Här förekommer först en anmärkning mot hyran, åsikt, att Idun efter hand bort meddela som förefaller vara jämförelsevis lågt tilltagen, ty samtliga de 3 0 täflingsskrifterna och därpå för » 3 ä 4 rum och kök » får man allt bereda sig på ett större hyresbelopp, för så vidt man vill bo låtit läsarinnorna genom omröstning afgöra någorlunda centralt, hvilket, redan det, är en bederas inbördes värde — ett tillvägagångssätt, sparing. Till » ved och lyse » beräknas åtgå 100 kr. pr år, som dock skulle ha haft det emot sig, att det alldeles för mycket inkräktat på utrymför hvilken summa ej kan erhållas ved och lyse, som tillfredställande uppvärma och lysa i » 3 ä 4 met och dragit ut på tiden. I samråd med rum och kök », och detta ännu mycket mindre, om erfarna husmödrar föredrogo vi då att utvälja vintern skulle blifva kall, eller om lägenheten skulle de sju skrifter, som nu offentliggjorts, och vara kylig eller utsatt för vindpåkänning. Lyse pr år för en lägenhet som den omnämnda hvilka — äfven om detaljanmärkningar mot hvarje särskild helt visst kunna framställas bör kunna fås för högst 25 kr. Beträffande åter vedåtgång, så är detta beroende på en del omstän— dock tillsammans synts oss ganska allsidigheter såsom rummens storlek, läge och beskaffendigt och från olika platsoch förmögenhetshet, familjens behof af större eller mindre värme, vedens godhet etc.; dock beräknas att 2,s famnar synpunkter belysa frågan. björk a 22 kr. samt 3 famnar barr st 14 kr. äro D e t lifliga intresse, dessa uppsatser väckt, tillräckliga. Lägges då till detta kostnaden för iläggoch det för oss hugnande erkännande af vårt ning och frakt å, kr. 2: 50 pr famn, skulle posten Idun n:r 25. initiativ i saken, som vi från många håll » ved och lyse » blifva 124 kr., hvari dock ej huggning m. m. är inberäknad, hvilken skulle öka sumHela uppsatsen gör ett oblandadt godt intryck mottagit, har varit oss ett kärt bevis härför. man till minst 150 kronor.
Patroni Ecdesiarum i Skäne samt Domkyrkorna af åtnjutande Krono Tionde 1,170: För Theatre-Representationer - 920: Gärdfari-Handlandes Pass - . 500: af Tesfamenten - 20,000; af ifRentan å Gamla Trollhätte Sluss, verks-.Lottsedlar - 985: Af Disc onterna, Tullverket m. m. 70,280: Af Nummer Lotteri Vinster - 3,945: Af Dykeri Gompagniet 3,000; Af Sjö AssecuranceCo mpagtiiet - 650; Af Jern Contoiret - 3,000: KoTt Bevillning * 2,900: för Billarder - 2,000: för Hus-Prester - 350: för Öfverfl. Feijen. 150: Transport R:dr 1,^609,460; 973!°°o 973>ooo Den *o Juli. S«ög Transport 1,609,460: Hvarifrån afdrages till omkostnader, af973,000 skrifningar m. m'., utom hvad som efter Tänens Bäkenskaper årligen plägar till» komma, till ett belopp af circa 40,000 R:dr - • 5g,460: Återstå: 1,550,000 3. Art, - : : Kyllnadsiafgift för BränvlnsConsumtion och Tull - ersättningen. 2 Art, behållna Summa. f 1,550,000 R:dr afdrages hvad Disc«*iterna och andra Verk böra erlägga med 100,000 R:dr, hvarå ingen afgift efter denna Artikel utgå kan: hvarefter på återstoden 1,450,000 ■ - . j R.dr beräknas 4 sk, på hvarje R:dr 120,833 16 Summa 3,643,333 16 ^eråkning 3 D i o Den 3 o Juli.
Besa.- neli Ekon.-Utsk.-s Betänk. Nio 28. en mängd sådane lösningsanspråk äfven blifvit framställde och, på grund af nämnde stadganden, en stor mängd jordegare jemväl blifvit dömde att afträda sin jord, och såmedelst, sedan den lilla löseskillingen snart blifvit förtärd till underhåll af dem och deras familjer, jemte desse fallit fattigvården lill last Då vid storskiftena icke afsattes någon jord, hvaraf kunde bildas sådane smärre jordpossessioner, sorn, enligt 1827 års Förordning benämnas jordafsöndringar, funnes icke heller för desse olycklige någon utväg alt förvärfva den minsta torfva jord eller eget tak öfver hufvudet. Vid sådant förhållande och då inom de fleste socknar de så kallade besuten het er för det närvarande icke uppginge lili tredjedelen af de hushåll, som inom socknen funnos, skulle proletärernas antal inom desse socknar, om rättighet ali emot lösen tillvinna sig hvarje obesuten hemmansdel forlfore, växa till en alldeles oerhörd grad. Motionärerne förmenade således, att det vore anledning taga i betraktande om icke berörde stadganden rörande besutenhet borde i någon mån modifieras; hvartill såsom ytterligare skäl anfördes: att den utveckling jordbruket i sednare tider vunnit beredde en vida högre afkastning af jorden, än förut, och alt den mängd binäringar, som redan uppkommit och än vidare vore att emotse, gåfve innevånarne flere tillfällen till lättad ut komst. Vid de verkställda storskiftena hade inom de särskilde socknarne besutenhet räknats efter jordvidden, så att dertill erfordrades t. ex. i Leksand af Öster-dalarne 120 och i Gagnef af Säthers fögderi i det närmaste 200 reducerade snesland eller jemt 5 tunnland.
Staten behöfver alldeles icke söka stora summor på en hand, utan kan uptaga lån uti mindre belopp, t. ex. mot obligationer på 100 rdr eller något derutöfver; och då skola säkerligen ganska många, som ega besparingar, hvilka de önska göra räntebärande, föredraga att på sådant sätt placera sina penpingar och halfårsvis upbära sina räntor, än att insätta medlen uti t. ex. Stockholms Enskilda Bank eller på andra ställen, der penningar nu mottagas. Jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag oförändradt. Hr Bildt, Didrik Gillis: Under debatten på förmidda gen rör:de jernvägen från Stockholm till Upsala hade jag tillfälle att yttra min tanka i afs:de å de i ämnet uttalade {mandelia betänkligheter. Hvad Hr Akerman i berörde hänseende yttrat, kan icke nekas ega sin riktighet; men jag vågar dock taga mig friheten påstå, att om man någonsin skall låta dessa betänkligheter falla för någon af ifrågavarande jernvägar, så torde det böra vara just för denna väg mellan Boiås och vestra stambanan. Den skulle nemligen blifva en »matare» för vestra stambanan, en matare, hvilken erfarenheten visat vara högst nödvändig. Man har förut trott att inkomsterna skulle ökas i den mån vestra stambanan utsträcktes: men detta har alldeles icke blifvit händelsen. Inkomsterna hafva icke i samma proportion tilltagit; och detta är en gifven följd deraf, att befolkningens antal minskas i de trakter, som stambanan under dess fortsättning genomlöper. Då man nemi. från Götheborg till Falköping räknar 20,000 menniskor på hvarje mil, upgår befolkningens antal uti de följande orterna per mil endast till 15,000 menniskor. Den begärda summan är icke heller i sjelfva verket så betydlig, att man icke Den 5 September «. m. 51 kan föreställa sig, att de af bibanan förväntade inkomster skola kunna ersätta densamma. Om ock vinsten deraf icke skalle blifva så stor, som man påräknat, måste den likväl blifva ganska god; och man bör väl icke försumma att söka förskaffa Staten så stora intrader som möjligt af dess jernvägar, på det att
Spens gjorde hemställan, orri angelägenheten af ett bestämmande och afskiljande utaf de ärender, med hvilka Police - Makten och Domare-Makten serskilt brira äga att sig befatta, tror Utskottet sig endast behöfva åberopa det yttrande, som af Utskottet denne dag, i afseende ä den af Herr Grefve Gyllenborg i samma ämne väckte motion, blifvit afgifvit. Till Riksens Högloflige Ständers pröfning varder detta vördsamt understält. Stockholm den 18 Martil 1818. Riksens Högloft. Ständers Lag - Usskotts Betänkande öfver den af Herr Borgmästaren E. G. Holm uti ett, till Wällofl. Borgare -Ståndet, ingifvit Memorial väckte motion om granskning af Po/ice - Författningarne rörande sysslolöse personers försändande till Arbetseller Corrections-hus, samt angående vederbörandes skyldighet, att till Riksens Ständers fustitice - Ombudsman inskicka de beslut, som, rörande personers dömande till Krigstjenst eller användande till Correctionsarbete, varda meddeldte. ^V^ällofliga Borgare - Ständet har till Dag-Utskottet remitterat det af Herr Borgmästaren Lag-Utsbottets Betiinbanden. E. G. Elolm dit ingifne Memorial af följande lydelse: Det är onekeligen af stor vigt, att anstalter vidtagas, genom hvilka den, som brutit mot Pagarne, men likväl ej förvärkat rättighet, att i Samhälllets gemenskap återkomma, beredes tillfälle till detta återställande, utan att genom sjelfva straffet än mera förderfvas.
Då beslut, stridande mot Grundlagarne, lika litet hos Bonde-Ståndet, som hos de andra Stånden vore att befara, yttrade 1847—1848 årens riksdags Konstitutionsutskott den åsigten, att de, uti ofvannämnde Bonde-Ståndets Sekreterare ålagda skyldigheter, uttalade ändamål med det särskilda sättet för hans tillförordnande icke vidare vore af den magtpåliggande natur, att det ej kunde upphöra, och Bonde-Ståndet, hvilket i andra afseenden inträdt uti lika förhållanden med de andra Riks-Slånden, berättigas, att äfven uti ifrågavarande omständighet få åtnjuta samma rätt, som de sednare; i hvilket fall Grundlagen ej heller behöfde vidare innehålla bestämmande af några särskilda egenskaper, eller någon embetsed för Bonde-Ståndets Sekreterare, mer, än för Sekreterarne uti de andra Stånden; och framlade Utskottet för Rikets Ständer ett i öfverensstämmelse härmed upprättadt förslag till ändring i 52 § R. F. och 24 § R. 0. Detta förslag, som åter upptogs af Konstitutions-Utskottet vid 1853 och 1854 årens riksdag, blef väl vid båda tillfällena af samtliga Riks-Stånden godkändt, men förföll till följd af Kongl. Maj:ts vägran att derå meddela sanktion. Nu har inom Konstitutions-Utskottet en dess ledamot hemställt, det måtte samma förslag äfven vid denna riksdag till Rikets Ständers behandling öfverlemnas.