Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmogens öfvertygelse mognar långsamt, men de icke obetydliga qvantiteter af klöfver och timothej, som under flera svåra fodeiår blifvit skördade, hafva på elt så verksamt sätt bidragit till mildrande af foderbristen och till inkomst för jordbrukarne, att nian med skäl kan anse ett stort steg redan vara Laget på vägen till ett förbättradt landtbruk. Enligt de från Kronofugdarne i Länet till Konungens Befallningshafvande inkornne rapporter, hafva de fern särskilda ifrågavarande arens skördar gifvit de resultater, som bifogade, derpå grundade summariska tabeller utvisa. Finsk utsädesråg ifrån Wasa Län har, såsom vanligt, blifvit, äfven under detta qvinqvennium, till betydliga qvantiteter begagnad, och direkta in - 9 införskrifningar deraf för reqvirenlers behof hafva af Länets Hushållningssällskap blifvit ombesörjda; men, ehuru denna sädessort varit utmärkt god, liar äfven densamma felslagit de 2:ne sisla åren, i anseende till den missgynnande väderleken, hvilket förorsakat, alt den till utsäde för detta år föga blifvit efterfrågad. År 1842 reqvirerades af Westmanlands jordbrukare från Wasa Län 1,400 tunnor råg, 1843 300 tunnor, och år 1844 endast 4 tunnor. Angående de i Länet brukliga sädesslagen, åberopas hvad min sista Femårsberättelse innehåller, med tillägg att hveteodlingens förökning fortfar och i betydlig mån stigit. Odlingen af potates är äfven i tilltagande och fortfar att utgöra ett ibland de hufvudsakligaste födoämnen. Odlingen af lin, hampa och humla är i samma förhållande, som min sista Femårsberättelse upptager. Trädgårdsskötseln är nästan i samma skick, som förr. Den Svenska Trädgårdsföreningen har dock äfven lill detta Län sträckt sin verksamhet, och i någon mån upplifvat hågen för horlikulturen. Nya, förbältrade åkerbruksredskap fortfara ali begagnas vid några herrgårdar.
Emellertid ger det i sagda volym tryckta dokumentet ingalunda någon föreställning om den här berörda bilagans utseende och innehåll. Även om det skulle vara riktigt, såsom Clason antyder (jfr ovan sid. 73, not 1), att det är ovisst, om ens en mycket ingående specialundersökning skulle möjliggöra att, bland alla rättelser och tillägg i kon ceptet, rekonstruera beredningens förslag, sådant det den 2 okt. 1810 föredrogs inför utskottet, synes detta knappast vara ett fullgiltig! skäl att icke i den nu föreliggande publikationen trycka konceptet med alla dessa rättelser och tillägg, i synnerhet som den allmänna regeln är, att beredningarnas betänkanden och protokoll skola här införas Bilagan vid 2 oktoberprotokollet omfattar två olika delar. Den första delen går fr. o. m. fol. 226 r. i protokollsbandet t. o. m. 234 r. Denna del behandlar ingressen till tryckfrihetsförordningen samt §§ 1 t. o. m. 4. Fol. 234 v. är blankt. Den andra delen går fr. o. m. fol. 235 r. t. o. m. fol. 244 v. och behandlar § 5 T. F. samt § 65 R. O. Efter fol. 244 har inhäftats ett icke foliera! blad (mellan fol. 244 och fol. 245), på vilket förslaget till § 65 R. O. likaledes är nedskrivet. Stilen i den ursprungliga texten i bägge delarna, fol. 226 till ner på fol. 244 samt på det nyssnämnda inhäftade icke folierade bladet, är en och detsamma. Endast nederst på fol. 244 r. och på fol. 244 v. äro de sista raderna i betänkandet skrivna med annan stil. Textinnehållet i denna med annan stil skrivna del är detsamma som textinnehållet pä det ej folierade bladet. Den stil, som sålunda dominerar i bilagans båda delar, härrör sig otvivelaktigt från utskottets sekreterare G. A. Silverstolpe. Det är ju också helt naturligt att så skall vara förhållandet.
— "Att rättvisan är dyrbarare än tiden," förnekar icke Utskottet; men, om tiden göres otillräcklig för rättvisans skipande, tror Utskottet hvarken rättvisa eller rättsökande derpå vinna. Nu är det af erfarenheten allmänt bekant, att Öfver-Domstoiarnes tid knappast är tillräcklig för afgörandet af de jemförelsevis vigtigare mål, som för närvarande dragas under deras dom. Skulle ifrågaställde obetydligare jemväl få i Öfver-Rätt fullföljas, blefve synbarligen följden den, att antingen dessa mål måste lemnas ovidrörde, eller ock att de vigtigare måste för dem stå tillbaka. Men utom detta skäl bör äfven i betraktande tagas: att, derest man egde, att angående så ringa belopp, som de omförmälda, tvista vid alla instanser, denna rättighet kunde begagnas såsom ett tvångsmedel emot den fridälskande, hvilken häldre uppoffrar en ringa penning, än blottställer sig för alla en långvarig rättegångs obehag, besvär och kostnader; alt den, Lag-Utskottets Betänkande, N\o Sjf. Jj som droge en så obetydlig tvist från instans till instans, skäligen gjorde sig misstänkt, att handla eller andra motiver än rättskänslans; och att blotta föreställningen derom, att ett sådant missbruk kunde äga rum, skulle minska aktningen för lag. Dessa och än flere skäl erbjuda sig sjelfmant för behofvet af de skrankor mot missbruk af rättegång, som blifvit uppställde uti de sladganden, hvilkas borttagande åsyftas af motionären, hvars åberopande af grunderne för nya Civii-lagförslagels innehåll i denna del föranleder den erinran, att behöfligheten af band på trätlystnaden och nödvändigheten att söka förekomma obefogade rättegångar i samma förslag äfven erkänts, fastän, i följd af en antagen förändrad rättegångsordning, andra bestämmelser härutinnan blifvit meddelade, än de, som innefattas i nu gällande Lag.
Kill. kitt K. §t. ?rot. L844. 1 Lamt. 4 /t/4. /t M/t. 2 10 lVd-trAa ?ro/7ozrlion, Mo 6/. imedlertid anser Kongl. Napt lämpligt, att ofvan föreslagna ersatinings summor för stapelstäderna nu endast mä förklaras gällande lör en tiilrvind sk fem är, äfvensom att framdeles det ersättningsbelopp, kvilket för livade stad bestämmes, mä. efter föregången beliörig uträkning oell med ledning ak de upplvsningar, livilka, i följd ak omkörmälda debiteiingssätt, alltid klifva att tillgå om kvad ^ull-verkets ca883, säsoin godtgöielse kör de at kvarje stad anvisade tolags-medlen, tillllvter, fastställas vid slutet ak livart c/uin^nenniunl lör de derefter kommande fem arén; kvarvid den förkolning eller förminskning i tull-uppbörd, som lör den ens eller andra staden kan kafva inträllat, bör ritgöiÄ den liukvudsakliga mättstocken kör tolags-ersättningens beräkning. I kändelse den ak Kongl. l^Iaj:t nu föreslagna reglering vinner ilikets 8tänders bifall, anser kongl. Nspt de ärliga ersättningsbelopp, kvilka komma att ät stapelstäderna anvisas, kunna uti Kiks-8tsten, onder vederbörlig titel, uppköras, för att, i likket nied andre 8tats-3N8lag, ärligen utbetalas af 8tatskontoret, kvilket ämbetsverk deremot skulle ega att, pä enakanda sätt, som med tullmedlen tillgär, trän ^ull-verket emottaga kela den bekälina delen ak tolsgs-ersättningen. 8lutligeir vill Kongl.
Att beröfva Bankerna deras rättighet att utgifva sedlar på Kreditiv-handlingar, låter sig svårligen göra i §:ns nuv:de skick, men om man på sätt Hr Gripenstedt föreslog, bibehöll det gamla stadgandet, att sedelemissionen skulle grunda sig både på grundfonden och riksmyntskassan, så kan jag icke finna något ovilkorligt hinder för borttagandet af denna rättighet. Om Banken eger rätt att, i mån som Riksmyntkassan ökas, utgifva ett deremot svarande belopp i kreditsedlar, så kan den utan ränteförlust förse sig med så stort antal Riksbanks-sedlar som erfordras för att bevilja Kassakreditiv åt dem som deraf äro i behof samt dervid gifva de kreditivtagande af sina egne sedlar, och derigenom bereda en räntevinst, hvilket naturligtvis alltid bör ligga i deras intresse. Hr Aminoff an - Den IS December e. m. 307 märkte ganska riktigt att flera Banker erhållit tillstånd att utlemna Kreditiv äfven emot namn-säkerhet, då Kreditiv deremot förut endast kunde erhållas mot inteckning i fast egendom, men i samma mån som banden blifvit lossade i detta hänseende, synes mig också böra försvinna den sedelutgifningsrält sorn grundas på Kreditiven. Jag instämmer med de Hrr som yrkat återremiss. Hr Mannerskantz: Det är enl. min tanke nödvändigt att bemöta de af den siste värde talaren gjorda .anmärkn-r mot den på beviljade Kreditiv grundade sedelutgifningsrätten, så ofta sådana anmärkn:r upprepas. Det är klart att om en Bank har rätt att utgifva sedlar till ett bestämdt belopp motsvarande 75 proc. af grunfonden, på sätt gamla författningen innehåller, så måste det vara fördelaktigt för Banken alt utlåna hela denna summa i diskontväg; ty samma dag som den ene inbetalar sitt lån får den andre ut samma summa, och Banken lider på sådant sätt alldeles ingen ränteförlust.
T oj tö to ss. ö - w W CO vi c Sr •r-* M c co C03 r» Ot75 -t *5 “. —• .. —« VJ O VI c • 5 r g. " tö sr a, *i OJ re -? £.0 b s 5C n cl T cr vi 7“ • u Cu CO B n ss co oa {3 P CO CO p» r p p p C *-0 *T3 rf SS CTQ - -P pr* O B o o ' pp rf CTQ - fD CD O: rs P O - 100 lidet år Stadens skuld på det hela i nästan lika förhållande, sora år 1027, ehuru Staden under tiden dels senora köp och dels genom nybyggnader vunnit en betydlig tillökning i Fastigheter. Bland de inköpta Fastigheterna, för hvilka köpeskillingarna gro 1 ofvanstående Tableau upptagna, inbegripas de förut omnämnda Träbyggna erna vid Nybron och förfallna stenhusen vid Kopmanstorget, hvilka barn nedrifna. De öfriga för Statens medel, af särskilta anledningar, inköpta hastigheterna äro: år 1827 en Salubod med Vind och Källare, närmast intill Roda Slussen, år 1829 en vid darra Södra Kyrkogata belägen Fastighet, och år i83i Taubiska eller Hessensteinska huset på Riddarholmen, hvilket derefter till Riksgälds-Conlorets begagnande blifvit upplåtet, emot den af f d. General-Assistance-Contoret nyttjade egendom derstädes, hvilken sednare nu till det nya Pant-Låne-Contoret användes. Vid slutet af år i832 var Staden egare af Fastigheter till ett brandförsäkrings-värde af 458,466 R:dr 3a sk. Banco, jemte åtskilliga Tomter och Lägenheter, utan åsatt värde. Åtskilliga högst betydliga utgifter förestå för Stads-Cassan att bestrida, hvartill utvägar för det närvarande till större delen saknas.
Ad. biföll denna anhållan, hvarefter H r Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Bänkmän att sammanträda till val af en Elector i st. f. Frih. Upplästes följande af Hr Oxehufvud, Olof Pilip, inlemnade mern. I anseende till enskildta angelägenheter, och deribland begagnande af ordinerad brunnsdrickning, nödgas jag afresa från hufvudstaden och får derföre vördsammast afsäga migdemiguppdragne befattningar, såsom Bänkman i 10:de Bänkm:safd:n, ledamot af Allra. Besv. o. Ekon.Utsk., samt Supleant i förstärkta Stats.Utsk.; anhållande likväl, att vid min riksdagsmannarätt få vara bibehållen. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade flrr Electorer att utse en ledamot i Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. efter Hr Oxehufvud, samt derjemte tillkännagaf att i st. f. samma ledamot en Bänkman inom 10:de Bänkm:safd:n komme att utses genom val i början af nästa plenum. Upplästes till justering och godkändes ett af Exp.Utsk. under N:o 108 afgifvet förslag lill underd. skrifvelse till K. M., ang:de ersättning till personer, hvilka såsom krono-ombud äro tillstädes vid bevillningsstämplingen af spelkort. Sedan härefter till justering blifvit uppläst Exp.Utsk:s under N:o 109 afgifna förslag till underd. skrifvelse till K. M.. dels i fråga om anslag för gevärstillverkning, dels rör:de förvaltningen af Carl Gustafs stads gevärsfaktori; anmälde sig och yttrade Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.: Jag anser mig böra fästa uppmärksamhet på några zifferförhållanden i det nu upplästa förslaget till R. St:s und. skrifvelse.
Till de behöfvande i Landsorterna blef Spannmål, under loppet af detta år, för ett värde af 606,043 Riksdaler utdelt, och då man inberaknar hvad sorn-sedan 1811 var utestående, Utgjorde Magasins-Fondens försträckningar under år 1812, en summa af 736,466 Riksdaler, hvaraf vid slutet af året 1812, 294,590 Riksdaler ännu vore utestående. Utsigterne vid Riksdagens slut syntes lofva, att dessa omsorger med den då mognande skörden skulle upphöra. Men igenom en af dessa naturhändelser, som det icke står i mensklig förmåga att förutse, inträffade, att en stor del af årsvexten och deribland den, som i de minst fruktbara Landsorter är mest påräknad, blef på en. gång skadad, och ett par nätters frost tillintetgjorde, jemte flera månaders arbete, det följan-’ »le årets tillgångar. IBerättelserna härom kunde likväl icke ankomma fört, än förhållandet blef närmare kändt och årstiden Var redan långt framliden. Anmälanden om ökade behof och ansökningar om Spannmälsförsändningar till Provinserna, inträffade i detsamma som seglationen var nära att upphöra, och som det var att frukta att äfven i detta afseende de verksammaste bemödanden skulle va-, ra förgäfves använda. Kongl. Kongl. Majits omsorg och Hans Kongl. H. Kron - Prinsens kraftiga biträde beredde likväl tillgångar, sorn man icke kunnat vänta, och des. politiska ställningen skapade utvägar till fyllande af de inrikes behofven. Mjöl och Säd ankom ifrån Hyska hamnar, införskrifningar och Spannmålsinförsel uppmuntrades och verkställdes, och Kronans behållningar utdeltes med all den skyndsamhet som var möjlig. Således är» ifrån hösten 1812, till samma tid 1813, igenom Magasins-Direetions föranstaltande, dels utdelte, dels försålde 94.597 Tunnor diverse
Efter denna förklaring torde det tillåtas mig vördnadsfullt anmäla, att Grefve Mörners ifrågavarande yttrande, hvarom jag håde före detta Plenum enskildt, och äfven i dag härstädes erfarit olika meningar, och hvilket ganska hastigt vid tillfället framställdes, samt utan all anmärkning af någon bland Ridderskapets och Adelns Ledamöter då lemnades, icke annorlunda af mig fattades, än sådant det sedermera blifvit inför Grefve Mörner justeradt och i Protocollet upptagit. Med afseende härå och då Protocollet i denna del för en stund sedan, utan anmärkning, redan blifvit justeradt, hoppas jag att Ridderskapet och Adeln täcktes, på sätt Herr Grefve von Schwerin nyss behagat yttra, lemna Protocollet det vitsord, detsamma, enligt 1 §. i RiddarhusSecreterarens Instruction, jemväl bör äga. Vare det långt ifrån mig att härigenom åsyfta något hinder för Ridderskapets 372 Den 27 Januari i. och Adelns fria pröfning af Grefve Mörners yttrande. Jag anser det endast vara min pligt, att vid detta tillfälle vördsamt hafva äran upplysa, att ämnet för Ridderskapets och Adelns pröfning, samt föremålet för dess bedömmande innefattas i Grefve Mörners redan justerade yttrande, hvilket jag nu å nyo torde få uppläsa så lydande: ”Jemte det jag förenar mig med hvad Herr Ehrenström anfört, får jag endast tillägga, att jag anser det ovärdigt för hvarje Individue af Svenska Arméen, att hysa den tankan, att vi äro oförmögne att försvara Oss, och skulle icke kunna dela lika öfvertygelse med den Friherre Anckarsvärd angående vår svaghet framställt.” Friherre Cederströmj Jacob: Sedan RiddarhusSecreteraren å nyo uppläst Grefve Mörners Yttrande, linner jag deraf icke någon anledning att detsamma ogilla.
Remitterad till den för afslutandet a£ Handels-Tractaten niel Ryssland nedsatta Committé, och nu mera underhandlingar härom , i Ministeriel väg, öppnade. 72:0. Om medel till de Inhemska Fa* briquernas upphjelpande. Öfverlemnad till Tull-Committeén, som iak tagit hvad i detta ämne på dess åtgärd berott, vid afgifvandet af underdåniga för* 396 Justitia;Ombudsm. Embets Berättelser. slag till Seglations-Ordning samt Förordning mot Lurendrägeri och Tullförsnillning, öfver hvilka förslag Högsta Domstolen blifvit hörd. 73:0. Om förhöjning i det Landt-Räntmästare bestådda Remisslage. Rikets Ständers beslut meddelat Fullmägtige i Deras Riksgälds Contoir , och genom Kammar Collegii och Stats-Contoirets Circulaire, samtelige Landshöfdingar förständigadt. 74:0. Rörande en af Landshöfdingen m. m. Herr Grefve Ankarsvärd och Kammar-RättsRådet Stråle sökt befrielse från ansvarighet för aflidne Landt-Räntmästaren von Sydows balance. Vederbörande anbefalldt, att den beviljade afskrifningen i Räkenskaperna besöija. 75:0. Om ersättning för Mantalsskrifva-; re-Provision inom Orebro Län år 1813. Stats-Contoiret, med anledning häraf, förständigadt, att af anvista medel, ofvannämnde innestående provision utbetala. 76:0. Om särskilt undersökning af Uppbörds-Verkets tillstånd i Götheborgs och Bohus Län. Efter Kammar-Collegii och Landshöfdingen hörande föredragen den 4 October 1815, då Nådigt förordnande i afseende på denoa undersökning meddeltes. Resultatet af den verkställda restransakningen in* j berättadt, ocÄ den 24 Januarii 1816 i underdånighet anmäldt, samt , handlingarne tillsände Karnmar-CoIIegium, uppå hvars t framstailan en ytterligare undersökning d. JustiticeOmbudsm.
Hr Edenhjelm: Jag för min del anser ingen fara vid att landssecretm nu, såsom han redan länge gjort, uppbär denna bevillning. Det kan ej blifva någon säkrare controll på uppbörden af denna afgift, än då landshöfdingen sjelf är närvar, och är i tillfälle att controllera honom deruti. På samma sätt som det tillgår med bevillningens erläggande lör dem, som resa till Norrige, på samma sätt kan det också tillgå, då landssecret.n hunnar pass till utländsk ort. Jag har aldrig sett, att detta gått orätt till. Jag anser derföre nedsättning uti denna bevilln. öfverflödig, då det månget år bänder, att den alldeles icke förekommer. Frih. Tersmeden: Hr von Rosen har ansett alt, om den här föreslagna bevillningen för gårdfarihandlandes utländska resor af 3o r:dr borttoges, så skulle alla handlande anmäla sig till utrikes resor, och likväl endast resa inom landet och derigenom undslippa den bevilln., som de eljest Dea 3 Octo ber e. m 9^ måste utgöra. Jag kan ej sålunda förstå den Ilar föreslagna lie v i 11 n förordn. liar står, att gårdfarihandlande skola vara 6 classer; sedermera tilläggas orden: "Hvarförutan de, "sorn äga att sjelfva eller genom ombud idka berörde han"del, för hvarje person skola erlägga: vid resor till utrikes "ort 3o r:dr.” Således är detta ett tillägg utöfver den i bev ilin förordn. dem förut ålagda beskattning. Om det också vore förhållandet, såsom här är nätnndt, att de ej föra ut särdeles mycket inhemska varor, utan att de i stället föra in utländska; så finner jag intet mera ondt uti att de införa utländska varor, än att alla andra handclsexprditer göra det. Tullförsnilla de dem, så är det illa, men det bör kunna förekommas af tullbevakningen; åtminstone måtte de ej hafva lättare än andra att tullförsnilla. Jag kan med ett ord icke finna något skäl, hvarföre en sådan särskild bevilln. skall påläggas dessa gårdfarihandlande, utan yrkar alt betänk uti denna punkt måtte afslås och den föreslagna bevillningen utgå.
Rörande Grefve C. F. Horns anmärkningsanledning, i afseende på MötesPassevolancens fortsatta utgörande. Af den 28 sistlidne Mars: N:o 17. Angående Herr von Qvantens anledning till anmärkning vid behandlingen af frågan om jords afsöndrande. Frun ExpeditionsUtskottet: Af den 3i sistlidne Mars: N:o 46. Angående väckt Motion i afseende på formen för Reservationer, som åtfölja Utskottens Betänkanden. Lades på bordet. Upplästes Hedervärda BondeStåndets den 26 sistlidne Mars aflåtne ProtocollsUtdrag, innefattande BondeStåndets inbjudning, alt de öfrige RiksSlånden måtte med BondeStåndet förena sig uti det beslut, att anmoda StatsUtskoltet, att inom en månad efter den 26 sistlidne Mars till RiksStånden inkomma med de Betänkanden, sorn hafva StatsRegleringen till föremål. Lades på bordet. Upplästes följande 2:ne från Riddarhusutskott inkomne så lydande Den 3 April. Hörsamste Memorial! Sedan Kongl. ÖfverHofPredikanten Doctor j. J. Hedren, under den i sistl. Decetnber, uti HögvÖrdige Preste-Ståndet väckt motion, angående anskaffande af en byggnad, som innefattade tjenliga Sessionsrum vid Riksdagarne så väl för de 3:ne Ofrälse Stånden, sorn för Rikets Ständers Allmänna Utskott m. m.; och berörde motion blifvit med Högloft. Ridderskapet och Adelil communicerad; så har Ridderskapet och Adelli, genom Protocoils-Utdrag af den ig i nämnde månad, behagat till Riddarhusutskott remittera den del deraf, som angår frågan, att den till Riddarhuset hörande nu obebyggda Tomt kunde mot skälig afgift få till omförmälda byggnads uppförande begagnas; jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne afgifne yttranden. Och får Utskottet, i anledning af de uti remisshandlingarne gjorda serskilda framställningar, följande vördsamma utlåtande meddela.
Efter kända anledningar har ofvanberörde Spannemåls-utskeppning redan medfört en ganska betydlig förlust för Allmänna Magazins-Inrättningen, hviiken förlust väl för närvarande, uti frågans outredda skick, icke kan närmare bestämmas, men sannolikt, och derest ej någon synnerlig händelse inträffar, torde komma att öfverstiga 200,000 Ridr B:co; och ehuru Riksens Sladder medgifva, att Allmänna Magazins-Directio. nen, vid tillstyrkandet af ifrågavarande försälj - 816 Vntlerdariiga Skrifvelse?. nings-åfgard, åsyftat en förmånligare afsättning på Inrättningens öfverflödiga Spannemålslager, hai' hos Riksens Ständer likväl förekommit, att ett så vigtigt företag ej bordt helt och ballet stödjas på Handels-Expediten Fleiséhers meddelade uppgifter, samt att Directionen, när deri hos E. K. M. i underdånighet yttrade sig uti ämnet, underlåtit fästa E. K. M:ts Nådiga uppmärksamhet, ej mindre på beloppet af de dryga Fragtoch Assecurance-kostnader* med flere utgifter, som för Spannemålens transporterande till hamnarne i Medelhafvet nödvändigt skulle uppstå, än äfven på vådan af sädens förskämning, under en så lång och ofta besvärlig sjöfart, samt osäkerheten att vinna någon afsättning på Korn i Italien, der detta sädes-slag högst sällan efterfrågas. Med anledning af allt hvad sålunda förekommit, hafva Riksens Ständer funnit sig böra, i öfverensstämmelse med 30 §. Riksdags-Ordnirigen, emot vederbörande yrka ansvar uti laglig ordning; hvilket beslut Riksens Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla; Och Riksens Ötander framhärda etc. Underdåniga Skrifvelse?. 815J N:o 876. « ' Uppl. 0, godk. hos Ridd. o. Ad, d. 3 Nov» i8 j3.'
Det är säkert som banko, när en landsman med den andre skickar bref till hemmet; och nog skola vi få reda derpå. Jag vill icke spara någon möda, för att trösta den stackars fästmön.” Sedan båten, som bortförde den fremmande kaptenen, gått till segels, skyndade Erika upp till Anton. Han hade icke visat sig sedan föregående dagen. ”Öppna, Anton!” sade Erika och knackade på den tillriglade dörren. ”Jag har varit här flera gånger – låt upp!” ”Nej, tack! Jag vill vara ensam,” hördes det korta svaret. ”Men jag vill nödvändigt tala med dig, kära du! Var nu icke envis, utan låt mig slippa in! Du är ju alltid snäll och gör det jag ber.” ”Och till tacksamhet derför befaller du öfver mig, liksom jag vore en stackars hund! Nu kan du stå der utanför och känna hur det smakar. Jag bryr mig inte om dig!” ”Du gör mig ledsen, Anton!” sade Erika med sin mildaste röst. ”Vet du icke att ingen så håller af dig, som jag? Mins du ej, att det var du sjelf, som i går tvingade mig till stränghet?” ”Men hvad har du för rätt att upphäfva dig öfver mig? Är inte jag min egen herre här, så väl som Birger? Har ej jag så stor del i ön och tjufgodset, som han? Gå du din väg! Jag skrattar, jag, åt fru Birgers vrede. Jag ernar nu vara herre sjelf!” Erika suckade. Detta var en ton, som Anton aldrig förr tagit sig; och hon fruktade icke utan skäl att den var förebud till ett förändradt tillstånd, hvarvid han kunde bli svårare att tygla, än under sin närvarande sinnesbeskaffenhet. ”Ja, sucka, du!” hånade Anton innanför. ”Jag har också suckat, må du tro! Åh, du skulle aldrig kunna räkna alla de suckar, jag gjutit. Men du – fy, är det ej skamligt att du håller hufvudet så upprätt, liksom du inte vore hustru åt en ... Tacka mig att jag icke säger hvad för en ... ”Tyst,” svarade Erika med befallande röst, men darrande hjerta, ”tyst och öppna!