Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdaler åt hvardera af städerna Stockholm och Göteborg måtte öka det åt dessa städer af tullmedlen under namn af tolags-ersättning, årligen utgående belopp; hvaraf skulle blifva en följd, att städerna borde befrias från skyldigheten att bygga och underhålla tullhus, samt anskaffa och jemväl underhålla våg-attiralj och stämpelbetjening m. m., hvilket bestyr skulle komma att på Tullverket öfverflvttas.» Med anledning häraf, och då Utskottet ansett Rikets Ständers åsigter rörande så väl den ena som andra af förenämnda frågor komma att i väsendtlig mån inverka på behandlingen af det förslag angående tullbevlliningen i allmänhet, hvilket framdeles kommer att af Utskottet afgifvas, har Utskottet trott sig böra uppskjuta afgifvandet af nämnda förslag, intilldess Rikets Ständer fattat beslut i anledning af omförmälda tvänne motioner, hvilka, ehuru på visst sätt af motsatt syftning, likväl begge afse en förändring af nu gällande stadganden rörande de i sammanhang med tulluppbörden utgående s. k. tilläggsafgifterna. Då Utskottet nu alltså går att, för egen del yttra sig öfver nämnda motioner och de för desamma väsendligast anförde skäl, har Utskottet ansett sig till en början böra i Rikets Ständers minne återkalla hvad tillförene rörande de frågavarande ämnena hufvudsakligen förekommit. Behofvet af en reform i afseende på tolags-afgiften hade länge varit insedt innan beslut derom å sistlidne riksdag fattades. Redan vid 1844 års riksdag framställde Kongl. Majit förslag om tolagens upphörande såsom en särskild stapelstäderna direkt tillfallande, efter olika procentberäkning, ingående afgift å inkommande och utgående varor, emot ersättning till dessa städer, genom bestämda anslag af tull medlen, hvarvid, enär genom den utredning af frågan, som Kommers-kollegium åstadkommit, visat sig, att tolags-inkomsten den tiden motsvarade ungefärligen 10 procent af tulluppbörden, Kongl.
Dock undantagas fran detta stadgande ej allenast sådane Testamenten, som gifvas till makar och skyldemän i uppoch nedstigande led, eller icke innefatta annan förändring i arfsrätt, än att antingen Systrar tilläggas lika lott med Broder, eller ock alt arfvingarnes anspråk jernkas, med hänseende till af en och annar! förut erhållne förskott, utan äfven de, hvarigenom Husbonde tillägger Tjenare någon gäfva för långvarig och trogen tjenst, då den Testamenterade Summan ei uppgår till 72 Bil. till Eevilln. Utskol. Betänk, No 15. mer än Trehundrade Riksdaler; i annat fall charteras de lika med andra förordnandem Transportoch Öfverlåtelsebref, äKrono-Rusthåll , förses med stämpladt Papper som andra Köpebref , men för Öfverlåtelse eller Transport å Kronohemman med hälften mindre än vanliga Köpebref, oell för skatt» lagde Nybyggen med en fjer-» dede), Utdrag, af äldre eller nyare Protocoll och Domböcker , se DomboksUtdrag. Auctions-Protocoller . « . < « 4 sk Utslag, som af Rätten utfärdas . * 4 sk Vittnesbörd, lika med Betyg. Vittnesskritler Dito. Bil. till Bevilln, Utsiot, Betänk. N:o 15. 73 4J » ’ •■Q “ H C~> Q) £ -o :ra G w Q) w en ert «» ca rt co n n» £ S "t-* 1-4 ^4 0) co .<-* U-4 Q> rt H B ® 5 CL* o•• B. o tö _ ^ *s Sm rt 1 > SilfverRubel. ?«£ | .3 2. ST O O j» t_* 0 O TThO* c 0 • * , Under till oell med Ilo IlS Deröfver till och med 44o 5oo Utskot. Betänk.
M 9, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående vård af död mans bo; bifölls. JV2 10, i anledning af väckt motion om ändring af 12 Kap. 10 § Ärfda Balken; bifölls. M 12, i anledning af väckt motion om ändring af lagens stadgande i 15 Kap. 1 § Arfda-Balken, angående dana-arf. bifölls. M 13, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en författning, angående arfsrätt för oäkta barn, dels ock enskild motion i samma ämne. Med afslag å Utskottets tillstyrkande förklarade Preste-Ståndet sig förhindradt att antaga Kongl. Maj:ts ifrågavarande Proposition. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Lag-Utskottets Betänkande M 11, i anledning af väckt motion om arfsrätt för efterlefvande maka. S. D. Remitterades till Stats Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående pension å Allmänna Indragningsstaten för Kommendanten och Direktören vid straffoch arbetsfängelset på Långholmen. Majoren m. m., Frans Åugust Tellander ; 2:o angående anslag till fortsättande af storskiftesoch afvittringsförrättningarne i rikets norra län år 1867; 3:o angående pension å Allmänna Indragningsstaten vid afskedstagandet för Styresmannen vid afvittringsverket i Westerbottens län, Förste Landtmätaren derstädes m. m.
Deraf de Engelska fattiglagarna grundade genom en egen akt i Elisabeths 43:dje regeringsår. Men ända till början af adertonde seklet användes fattigmedlen mest till underhåll för vanföra och åldriga. Man finner ännu från förra hälften af 1700 talet exempel på soknar, som måste truga ut fattigdel till någon gammal gumma, på det församlingen måtte slippa att deltaga i nästa sokens fattigförsörjning; ty detta var de soknars skyldighet, som ej hade egna fattiga. Sådant var förhållandet, tills den andra förändringen inträffade, som ännu djupare grep in i den arbetande klassens tillstånd. Det var Allmänningarnas skifte och afstängning (Division an inclosure of the commun fields and wastes) från början af förra seklet. År 1709 gafs första exempel af ett sådant skifte. Sedermera förekomma dylika laga skiften (Bills of inclosure) årligen, och under en tid af 120 år hafva omkring femtusen soknar (hälften af Englands territorium) sålunda fått sina Allmänningar skiftade. Allmänningarne voro en hufvudhjelp för de mindre Farmers eller paktare, men hade isynnerhet blifvit tillhåll för husmän (Cottagers) – som deraf med sina familjer odladt smärre stycken – men nu dels genom Allmänningsskiftena, dels genom de mindre egendomslotternas förening i större, och läggande under eget bruk till vinnande af högre afkastning, blefvo till en stor del kastade på fattigförsörjningen. Den tredje och vigtigaste förändringen har fikett genom Machinernas allt vidsträcktare användning till besparande af menniskokraft innom sjelfva manufakturerna; till hvilka hela denna från jorden drifna folkmängd naturligen fann sig för sitt uppehälle hänvisad; och denna förändring, hvars förvånande verkningar isynnerhet begynte visa sig från medlet af förra seklet, är redan en revolution för sig. De källor, som äro oss tillgängliga, inskränka sig förnämligast att visa dess följder innom Bomulls manufakturen – nu den vigtigaste i England. Det är ej så längesedan som denna ännu i England var husoch handslöjd.
Hvad sjelfva saken beträffar, så är det upplyst att en af K. M:s liehde föreslagit att innehafvare af kronohemman skulle utan lösen få detsamma förvandladl lill skatte. Ofver detta förslag har kammarcolhm blifvit hördt och K. M. har i anledn. deraf framkommit med ett förslag till R. St. Jag hemställer hvartill det väl skulle leda om man antoge den tolkning Hr Printzensköld påyrkat. Följden deraf skulle blifva att Sverige i st. f. att vara ett konstitutionel! monarkiskt land blefve ett land, styrdt af kollegier och derhän hoppas jag, att vi aldrig malte komma. Hvad Frih. Cederströms anmärkn. belräffar, eller att antagandet af det utaf K. M. framställde och af SiaisUtsk. understödda förslaget skulle kunna leda till osäkerhet för dem hvilka egentligen hade rätt att köpa kronohemman till skatte, i så måtto, att obehöriga personer skulle kunna förskaffa sig skatterätt, så tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att här icke är fråga om sjelfva besittningsrätten, blott om sättet huru skatteköp skola ske. Här är nemi. föreslagit, alt K. befide skulle utfärda resolution, hvarom dock anmälan skulle ske hos kammarcolhm. Det är klart att hvar och en som anser sig hafva lidit orätt genom K. behdes beslut, äger rätt att deröfver klaga. Utom det att K. beftde bar lika god tillgång alt pröfva, hvilken som har bästa rätten till skatteköp, som någonsin kammarcolhm, så kan man ju, om man vill ytterligare söka förebygga, alt orätt i det alseendet icke sker, på sätt Hr Stuart föreslagit, bestämma att skatteköps-resolulionen skall underställas K. kammarcolhm innan skattebrefvet får utfärdas. Den hufvudsakligaste skillnaden mellan förevar:de förslag och hvad som nu är gällande, ligger deruti, att man genom förslaget vill bereda en lättnad för kronohemmansåboerna, alt skatteköpa sina hemman. Som man vet skall för det närvartde bela köpeskillingen på förhand erläggas innan skatterätt beviljas.
Den, som ett enda ögonblick skulle sätta något sådant i fråga, behöfver blott erinra sig, för att taga jemförelserna från min ort, att Biskopen i Lunds stift har löneförmåner, hvilka ungefär böra inbringa Sjuttiotusen (70,000) r:dr b:co, utan att derföre under sin nära hundraåriga lefnad hafva behöft uträtta mer än "de Sjusofvare”, Kyrkoherden i Jemshög med trenne Komministrar, med väl tvåhundra r:dr r:gds hvardera i lön, och Kyrkoherden i Karlshamn hvardera tolf tusen (12,000) r:dr b:ko i lön; andre kapten vid ett Skånskt infanteri har ungefär sjuhundra r:dr i lön och en' Underlöjtnant efter skedde afdrag un gefär etthundraåttio (180). Den värfvade soldaten har ingen lön. Jag vågar vördsamt anhålla om remiss af denna motion till vederbörligt Utsk. 2:0. I sammanhang med den af mig väckta motionen om en ny och allmän lönereglering, torde det vara nödigt, ifall B. St. skulle fästa något afseende vi(l denna motion, att föreslå att R. St. i sammanhang med den skrifvelse, som de aflåta till K. M. rör:de utarbetandet af en ny stat för alla rikets embetsoch tjenstemän, jemväl anhålla, att K. M. ifrån den stund denna skrifvelse ingått, icke utnämner någon embetsoch tjensteman utan med vilkor, att han skall ingå på den nya stat för embetsoch tjenstemän, hvilken K. M. och R. St. kunna finna skäligt antaga. Om remiss af denna min motion till samma Utsk., dit den i sammanhang dermed stående motionen ronde en allmän lönereglering remitterats, anhålles ödmjukeligen. 3:o. Jag vågar föreslå Fideikommissernas uphäfvafvande och så beskaffade egendomars delande mellan arfvingarne efter lag.
Uti den första Ridd.- Ordning som utkom nemi. under Gustaf II Adolf är ll:te punkten af denna lydelse: ”händer sig att någon Adelsman af hvad ordning han ock är tager sig någon offentligt vanryktad eller befläckad hustru fastän hon än vore af frälset och aflar barn med henne; de barnen skola icke bibehålla sin säte och stämma i deras faders ordning utan försättas nederst efter allt Ridderskapet och hålle der sitt rum men ingen stämma till dess någon genom en märkelig dygd och förtjenst kan sjelf förmå deras gunst hos oss och våra efterkommande att han åter restitueres eller gifs särdeles stämma och suffragium. Detta inskränkande stadgande synes mig ganska anmärkningsvärdt. Till och med sönerna af män, som nedsatt Ståndets värdighet uteslötos från representationsrätt. Samma Ridd.-Ordning innehåller att representanter skulle väljas inom och af familjen. 1634 års Regeringsform säger att: ”Ingen som ej är bofast innom Sverges eller Finlands enskilde och af ålder fattade gränsor håfve något ord på riksdagar med mindre någon är genom Special pri v ilegio dertill hedrad:” ett stadgande som ger tillkänna att representanten borde vara besuten. Först vid 1809 och 1810 års riksdag jag minns icke hvilken, tillerkändes de adliga familjernas hufvudman deras nu gällande ovilkorliga sjelfskrifvenhetsrätt. Enligt Gustaf lll:s Ridd.-Ordning voro visserligen hufvudmännnen representanter för ätterne, men voro hufvudmännen fränvar. i rikets tjenst, voro de ibland Riksens Råd eller hade annat laga förfall valde ätterne sina representanter. På grund af det jag nu haft äran att anföra förenar jag mig med de Hrr som yrka återremiss på detta betänk. Hr Lagerheim: Frih. Tersmeden har fästat sig vid mitt yttrande, att R. o. Ad:s värdighet fordrade den föreslagna förändringen. Jag hemställer dock till Eder sjelfve mina Hrr, om J, med handen på hjertat, kunnen neka riktigheten af denna åsigt. Då vi alla känna behofvet af en sä beskaffad förändring, inser jag icke något skäl, hvarföre R. o. Ad. såsom
Nu kan det ganska lätt inträffa, att, på samma dag Underrätt fällt den tilltalade åt saken, Öfverrätt upphäfver Underrätts edgångsbeslut, eller bestämmer annan dag till edens alläggande, hvarigenom händer, att på samma dag 2:ne hvarandra motsatta beslut af särskilda domstolar i eu och samma sak komma att meddelas. Olägenheten af detta lagbuds ofullständighet blir för den tilltalade ännu mera känbar, i fall tiden för besvärs anförande öfver Underrätts hufvudsakliga beslut, hvarigenom han blifvit fälld åt saken, redan tilländagått, och detta beslut således vunnit laga kraft, innan Öfverrättens utslag, hvarigenom edgångsbeslutet upphäfves, meddelas. Till förekommande för framtiden af all oredighet, trassel och villrådighet, som af detta lagstadgande i dess nuvarande skick blifva en följd, vågar jag föreslå det tillägg uti 31 §. 17 Cap. Rätteg.B:n, att Öfverdomstolarna åläggesatt, när besvär öfver edgångs beslut inkomma, derom genast lemna vederbörande Underdomstol underrättelse, samt när besvären blifvit afgjorda, af utslaget deröfver tillsända Underdomstolen ett exemplar. På det att detta åliggande af Öfverdomstolarna vidalia tillfällen må kunna ändamålsenligt fullgöras, bör tiden till io8 Den i Mars c. ra. edens tilläggande vid domstol i stad förändras från en månad till 6 veckor eller något längre, samt vid domstol å landet, i fall nästa ting skulle infalla inom 6 veckor, utsättas till det näst derefter infallande Ting. — Om remiss af denna motion till LagUtsk. får jag vördsammast anhålla. Lades på bordet. Hr Höökenberg, Garl Åke, bade inlemnat följande anförande: En aktningsvärd medborgare, sjelf icke representant, och som således, enligt våra former, saknar tillfälle att hos R. St. framställa sin angelägenhet, har meddelat mig härbos bifogade handlingar; och då jag, vid granskning af dessa handlingar, funnit rättvisan och billigheten af hans petitum, har jag ansett mig icke böra vägra att framställa följande vördsamma motion.
Jag anhåller att blifva uplyst om hvad beslut de öfriga Stånden fattat med afs. på StatsUtsk:s förslag i denna punkt. Som prot.-utdragen nu äro inhemtade, hoppas jag att det icke skall förorsaka någon stor tidspillan. I anledn. häraf uplyste undert. Riddarh.Sekret. att den ifrågav:de 122:dra punkten af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 148 blifvit bifallen af R. o. Ad. samt Borgareoch BondeSt:n och att derjemte BorgareSt. lagt till handlingarna samt BondeSt. afslagit PresteSt:s förev:de inbjudning. Gr. Lagerbjelke: Af de beslut som Riddarh.Sekret. upläst torde R. o. Ad. finna, att intet annat återstår än att med vidblifvande af sitt förra beslut lägga inbjudningen till handlingarne. Då nu Hr Frih. o. Ordf:n hemställde om R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förev:de prot.-utdrag till handlingarne, blef denna propos. med Ja besvarad. Föredrogs ånyo StatsUtsIcs den 25 och 28 sisth November på bordet lagda Alem. N:o 169, med förslag till stadganden, ang:de de i Kronans kassor influtna medels tillhandahållande för allmänna rörelsen. Hr Lefrén, Johan Pehr, anförde skriftligen: R. St:r hafva vid denna Riksdag heslutit att inträda i ett statslåns-system till beredande af medel för jernvägsanläggningarne. s Den 2 December. Tankarne hafva varit eniga deruti, att denna utväg måste tillgripas, ehuru delade i fråga om hvar arbetet borde utföras. Tvistefrågan härom är redan afgjord. Men, oberoende af densamma, måste alla vara eniga derom, att det antagna statslåne-systemet må skötas och vårdas med noggrannaste och samvetsgrannaste omsorg, så att landets kredit må uppehållas. Härtill fordras att 3:ne oeftergifliga vilkor upfyllas: 1:0
LifRegementets Hussarer under de sist förflutne 8;ta åren haft, skall man finna att det icke utgör, fördeladt, mer än 14 dagar perar. Jag är dessutom öfvertygad att Nerikes Rusthållare, äfvensom alla andra, yäl kunna, utgöra Rustningen, om något blefve gjordt till afhjelpande af den förlägenhet hvari landtmannen sig befinner; men så länge en del blott söka utverka nya lånetillgångar, och andra att dem tillstoppa, för att på en gäng kunna strypa, och ingen vill söka hjelpmedlet på en medelväg, så är det frugtansvärdt att den stora massan af Landtbrukare skall kunna utgöra 6katterne. 3:0. Anser Herr Anckarsvärd, beroendet; ej allenast af ett militairbefäl, utan oftast af Ryttaren, i anseende till behandlingen och vården af den dyrbara Ryttarehästen, såsom högsfe tryckande för den frie medborgaren. Med sammma skäl kunde vi säga att vi äro beroende af våra Domare — och icke af våra Lagar: Öfver 20 år har jag tjent vit| 492 Den 5 Martil. Rusthålls Regementen, men kan icke iqse fiv^d Herr Anckarsvärd menarmed beroende af militairbefäl. Endast af Författningarne och Landshöfdingens i dem föreskrifne åtgärder bero Rusthållarne, och detta bör icke vara, olideligt. Skulle någon gång missbruk, eller miss tag äga rum, 6å behöfver nian icke deröfver göra ett förfärligt larm. Författningarne gifva oss vid handen, huru man vid sådane tillfällen skall vinna rättelse. Vid Öfningslägret å Ösköldsrnoar sisflidne sommar, var min Lägerplats nog nära intill Kongl. Lif-Regementets Husarers, jhvarigenora jag ofta var i tillfälle erfara den utmärkta omvårdnad Befälet lemnade Kronans hästar och jag skulle förebrå mig, om jag icke vid detta tillfälle förklarade, att Herrar Rusthållare såsom Capitulanter, borde för detta Befäl hysa en sann välvilja, emedan Ryttaren aldrig lemnades i tillfälle vanvårda Rustningshästen. 4:0.
Till evighetens thron med hennes suckar far. Det, som ännu mer, än alla de hänryckande strödda beståndsdelarne, förtjuste flertalet af den tidens läsare och utan undantag dess läsarinnor, var den enhet af trollkraft, hvarmed skaldens själ ersatte ämnets och målningens enhet: en kraft, hvars hemlighet bestod deri, att med en dittills knappt förnummen höjd af språkets och versens välljud, styrka, glans, förena det alldeles oförnumna uttrycket af en hjertats ömhet och känslorikedom, som dessförinnan blott på den bortglömde Freses luta blifvit hörd i svenska toner. Mer än sextio år hafva förflutit, sedan detta qväde först utkom. Ännu lefva dock någre af dess äldsta allmänhet; och hvilken mängd af dyrbara tankar och bilder skall ej derutur än i dag, vid minsta erinran, framstörta i deras minne! T. ex. Pompé var sjutton år, då han de Parther slog: Den tjena kan sin Kung, är redan gammal nog. De sår, som efter krig en ynglings mandom tyda, Långt mer, än silfversnö på sorglös hjessa pryda. Han kände han var till, då han i vaggan låg, Och efter lagern grät, förr, än han svärdet såg. Eller: På detta olycksklot ej glädjens frukter hoppas! En blomma glädjen är, som dör i det hon knoppas. Gud! Menskan – hvilket stoft! med tigern i sitt spår, På afgrunds sköra hvalf hon under åskan går. Eller: O Frihet! himla-eld! ehvar du börjar brinna, Till halfgud älskarn höjs, och flickan till hjeltinna. I kojan kämpen föds, och gubben, matt och tung, Sin krycka kastar bort, tar svärdet och blir ung. För tusen folkslags väl sitt blod till offer gifva, Och villigt dö för dem, som skola födde blifva: Gudomeliga dygd! det måtte vara stort, Det måtte vara ljuft, när sjelfve Gud det gjort. Med få ord sagdt: det tycktes hos denne unge skald vara allvar med hans försäkran: Ej efter namnet skald jag ärelysten far; Mitt enda högmod är, att jag ett hjerta har.
Rustande ineden större beredvillighet emottagas, Utskotten hafva, försmåendet af ett så vigtigt syftemål, ansett verksammast bidraga, örn det årliga anslag till Monderingspersedlarnes vidmagthållande i ständigt brukbart skick, som af Rnsthållarne till Directionen komme att inbetalas, icke betraktas eller benämnes som Passev rlance-afgift, då fråga under fredstid alldrig bör kunna uppstå om något bidrag af Stats-Ver}<et för uppfyllandet af de förbindelser, som Rusthållaren ensamt åligga, äfvensom, om detta årliga tillskott icke utfordras till högre belopp, än gom bfcbofyet oundvikligen Brafver. Att, på sätt betnälde RiksdagS-Fulimagtig hemställt, jemväl utsträcka Directionens befattning till Hernönters anskaffning, blefve visserligen, efter Utskottens tanka, på ett högst nyttigt och verksamt sätt ledande till jemnande af den olika och oftast af hagården allena beroende utgift för rejmonteringen, som för närvarande träffar de Rugtande; men då den årliga afgift, som härtill erfordrades, serdeles om densamina med Bekläd - Statssamt Öec.-Utsb. Uti. N:o 108. nadsbidraget saminanlades, skulle lata ett belopp uppkomma, sorn sannolikt afskräckte de fleste Rusthållare från förslagets antagande, saint enär under krigstid Stats-Verket eller den då för tillfället af Statens medel formerade
Det vore detsamma som ett h o ~ ~ l ö afslag. st Det inhste ske personligen. H a n stod i så nara vanskapsförliållande till familjen, a t t ett eftermiddagsbesök ej skidle anses påfallande. H a n ryckte till sig sin Iiatt och sprang hastigt ner för trappan. Han hade hoppats, a t t det skulle ske obemärkt, men det hade det ej gjort. Tamburdörren öppnades och Louise ropade efter honom::) Gk du ut nu, kare Göran. DLI kommer val hem till teet?) Han stannade som fastnaglad: N&amp;- han korn hem, visste han Hvad visste lian? H a n n~umlatle nhgra ohörbara ord och skyndade ut p&amp; gatan. Han nästan sprang, hjärtat klappade våldsamt, det gjorde ondt, han måste stanna andfådd, flämtande. H a n kunde icke komma fram fort nog. Det var som om han nu skulle kunna saga det-. Soni ddrig.förr - som aldrig senare. Han visste, hvad han skulle saga. H a n skulle berätta I~enne sina drömniar och fantasier, tala om sin hårda ungdom, hvad hon var .för. Iionoin - hvad han ville vara för henne. Under det lian skyndade framåt gatan kände han det plötsligen som om järnbandet kring hjärtat lossnat, och lian hade en förnimmelse af, att nu skulle han icke allenast kunna tala - lian skulle bli välta&amp;. Det som varit bundet inom honom skulle sviilla ut till en allt ' medryckande vårflod. Han tänkte ej liingre: jag ar gaminal. Han kände sig ung, han var iing. Han gick liksom jagad framkt,tills lian stod utanför hennes dörr. ~RIktte det dröja ett ögonblick, innan de öppna, så att jag hinner andas ut. - Så! Nu, när som helst! Xedan det brusar ocli sjuder och allt känns lätt. Ä r hnset utdödt? J a g liar stått liar en evighet; &gt;) Hastiga steg hördes inifrh. Dörren gick iipp. Är. herrskapet hemma? fragade lian hastigt. ~Kammarherreu och hennes n8d aro ute.o kan jag r %ka fröken Narie?