Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boken, som ligger på pulpeten, har en blyertspenna mellan sina blad — läraren tittar bort, vips öppnas boken ett kort ögonblick. Annars skrifva? ord på bänken eller på papperslappar, som hänga fast på pulpeten eller hållas i den kupiga handen. I de högre klasserna däremot antar det mera skiftande former och blir af ett visst intresse att studera. Den djärfhet och uppfinningsförmåga, som därvid utvecklas, äro sannerligen förundransvärda. Hur häpen skulle Ni ej blifva, om Ni såge en hel klass från ryggen! Ni skulle då finna den för59 dolda orsaken till, att den ene i dag kan så ovanligt bra, att en annan kan hela regentlängder utantill, att en tredje kan hela slutledningsläran perfekt o. s. v. oberäknadt de försiktiga, sparsamma hviskningarna. Skrifningarna tarfva ett särskildt kapitel. Hvad hemtemata angår, så är lärjungarnes eget arbete vid dem så obetydligt, att de snarare vänjas ifrån än till själfarbete. Därför äro de som borttappade, då de komma upp till profskrifningarna i skolan, och söka då reda sig genom det, som i slika fall alltid tillgripes, fusket. V i d profskrifningarna härskar därför det innerligaste samband mellan kamraterna. Några vederkvicka sig med medtagna historier eller temaböcker och sända sedan underrättelser vidare till andra medels biljetter och små klotformiga bref, hvilka fortskaffas på underbaraste sätt. D e tappas, de knäppas, de kastas, de telegraferas, de smygas i adressatens hand af den oskyldige afsändaren, som går förbi honom, då han aflämnar sitt skriptum o. s. v., allt utan att den vaktande läraren ser det minsta. Detta i de svenska skrifningarna; vid öfversättningar användas delvis andra system, hvarvid bekväma fingerspråk spela en ej obetydlig roll. alla de andra, ty de neka, förstås, och jag kan inte bevisa det, » skulle Ni då få höra. Därför — strängare, ständig kontroll! Men äfven härutinnan måste hemmen samverka med skolan, om afsevärdt resultat skall kunna uppnås. Hvilka kunna väl mer göra det orätta och oärliga i fusket klart för ungdomen än mödrarna?
Utdrag af Protoccllet, hållet uti Lagsamt Allmänna Besvärtoch Oeco* nomie - Utskottens Beredning den 3 Maj lii5. r - — -3*- S. D. H.,r Borgmästaren Hök yttrade: att sorn', den ifrågavarande Seglation emellan Skåne och Blekinge vore af den beskaffenhet att främmande kust mäste passeras och nragsamt kändt vöre,’ det missbruk, som ianseende till Båtars olofliga seglation med trädvaror åt Danska och Jutska orterna föröfvades till rae» för Kongl. Maj:t och • Kro - 686 Deri l tj Juni. Kronan i afseende på utgående Tallen, så kun® de Herr Borgmästaren till Jöran Jönssons oell Jon Jonsson ifrågavarande anhållan icke tillstyrka bifall, utan ansåg frågan, såsom af Oeconomisk beskaffenhet, tillhöra Kongl. Majus afgörande, och att den således borde, i hela sin vidd, till Kongl. Majit i underdånighet öfverletnnas. Herr Handelsman Christiersson Instämde tiri det yttrande Herr Tagman Noreus afgifvit och gjorde det enda tillägg: att då främmande kust passeras vederbörande Tullkammares bevis bör anskaffas. — —* * —- — Herr landshöfdingen Ekorn utlät sig sålunda: Jag anser lika med Herr lagman Noreus, att å ena sidan jordägare i Blekinge och Skåne icke kunna mer än andra Bikets inbyggare vara betaget att i bägge dessa Län med hvarandra ingå i köp och byte om sådana Landtmanna varor, hvilka utgöra deras egen afvel, och att någon inskränkning till vissa inoch utlossnings - platser icke borde kunna äga rum; men jag finner ock att med afsigt å hushållningen i allmänhet med skogarna det må ankomma på Kongl. Majus Nådigste godtfinnande och förordnande, huruvida oinskränkt afförande och föryttrande af skogsprodueter från Blekinge Län till Skåne må kunna tillåtas eller i händelse af framtida behof för Länet den allmänna Hushållningen fordrar, att för ett dylikt afsalu stadga bestämda - Den 19 Juni. 6S7 stämda gränsor.
Ungefär f af hela tackjernstillverkningen uppsmides till stångjern vid tillverkarnes egna bruk, men återstoden afyttras årligen till dem, sorn ej hafva egna masugnar, och försändes till största delen öfver Kristinehamn. Endast Nyeds-bruken och i mindre mån de längre i vester belägna verken hämta i allmänhet tackjern direkte från bergslagen. Wermlands stångoch ämnesjerns-tillverkning har under åren 1855 — 57 i medeltal utgjort 613600 centner, hvartill kan anses hafva åtgått 767000 centner tackjern. Om härtill lägges brukens på Dalsland konsumtion 125000 centner, och 18000 centner som 63 användts till gjutgods, så skulle det vanliga stångjernssmidet i Wermland och Dalsland årligen erfordra omkring 274000 centner tackjern utöfver hvad masugnarne inom Wermland producera, hvilket belopp erhålles från Karlskoga, Lekebergs, Nora, Grythytte och Hellefors bergslager inom Orebro län, utom de mindre partier, som stundom hämtas från Mälarens hamnar till Dalsland. Hela denna handel går för närvarande öfver Kristinehamn, med undantag af det sistnämda, samt det tackjern, som från en del hyttor i Örebro län sändes direkte till bruken. Stångjernsverkens läge i Wermland utom bergslagen bestämmes i icke rino-a mån af de vattendrag, som från norr till söder genomlöpa provinsen och medelbart eller omedelbart sätta dess inre delar i kommunikation med Wenern, hvarföre de också tjena industrien deromkring till transportmedel för så väl tillförsel af förnödenheter som utförsel af produkter. Wermland äger 5 sådana naturliga transportvägar, nämligen: sjöarne Lelången och Foxen samt V. Sillen, som genom Dalsland sträcka sig upp uti Nordmarks härad; Byelfven och Glafsfjorden genom Näs, Gillbergs och Jösse härader till Arvika och Sulvik; sjön Wermelen från Borgvik till Brunskog genom Grums, Gillbergs och Jösse härader; sjön Fryken genom Grums, Kihls och Fryksdals härader till Fryksände; samt Klarelfven från Karlstad genom Kihls och Elfdals härader.
Icke skolen J sitta här och smutsa yxe-skaftet, som jag skall fatta om med mina hvita händer?» Vid detta tilltal flögo dufvorna sin kos, och Långa Leda tog yxan, såsom henne var befaldt. Men hon hade icke kommit långt derifrån, så begynte dufvorna tala sins emellan, och öfverlägga hvad lön de skulle gifva den elaka jungfrun för hennes ondska. Då sade den ena: »jag gifver henne, att hon skall vara dubbelt så led som hon redan är.» Den andra mälte: »jag gifver, att hennes hår skall blifva såsom ett törne-ris». »Och jag», tillade den tredje, »gifver, att en padda skall hoppa ur hennes munn hvarje gång hon skrattar». Så taladt, flögo de tre dufvorna sin kos; men allt gick i fullbordan, såsom de hade sagt. När nu Långa Leda återkom till sin moder, förundrade sig alla öfver hennes vederstyggliga utseende, öfver hennes hår, som liknade en törnebuske, och öfver paddan, som kom utur hennes munn hvarje gång hon log. Men drottningen bar mycken sorg öfver denna stora olycka, och det säges, att hon och hennes dotter sällan logo efter den dagen. Styfmodern kunde nu icke längre lida att se Lilla Rosa för sina ögon, utan traktade att förderfva och förgöra henne. I sådan afsigt lät hon hemligen kalla en skeppare, som skulle fara till fjerran land, och lofvade honom mycket gods, om han ville taga konunga-dottern om bord, och sänka henne i hafsens djup. Skepparen dårades af guldet, som eljest vållar så mycket ondt här i verlden, och bortförde lilla Rosa om natten, såsom hennes styfmoder hade begärt. Men när fartyget lagt ut till sjös, och kommit långt bort på villande haf, uppvexte en häftig storm, så att skeppet förgicks med gods och folk, utom allenast Lilla Rosa. Hon fördes af böljorna, intill dess hon kom på en grön ö, fjerran i hafvet. Här dväljdes hon en rund tid bortåt, utan att höra eller se någon menniska; hennes föda bestod af vilda bär och rötter, som växte i skogen.
Ofta talade de om döden och det odödliga. Ofta sade han David att denne var den ende han träffat med vilken han kunnat tala klokt, men ofta bytte han mitt under ett samtal om skinn och blev en äkta svensk doktor med utpräglad antipati för all demokrati, upplysning och dylikt. Ibland var han rörd av glädje över att ha träffat David, och nästa timme förtvivlade han över sin bottenlösa ensamhet, drack sig drucken och kunde bli liggande på opiumhålan i flera dagar. Davids beteende mot denne dekadant var ofta ganska besynnerligt. Han brukade ljuga alldeles hänsynslöst för Hartman, han diktade upp historier, berättade hårresande äventyr som han varit med om, försökte inbilla vännen att han var en kraftmänniska som njöt av att ensam marschera mil efter mil i hällande regn eller åtaga sig utförandet av tunga kroppsarbeten. Sådana saker sade han alltid när Hartman spelade överlägsen lärd aristokrat, då tog David hämnd på honom genom att föreställa honom hans fysiska hjälplöshet i jämförelse med Davids goda vigör, som också verkligen kunde uthärda en hel del. Men emellanåt brann Hartman av hat till alla doktorer och litteraturlärda, timme efter timme satt han och skällde ut allt “intellektuellt“. Dagen efter hade han tagit på sig ett nytt skinn: man måste skratta åt allt, galghumorn var den räddande oasen. Men varje gång han trillade ner från sin världsbetraktartron och började oroa sig över att David dock ej fått någon vetenskaplig uppfostran och således, beklagligtvis, kom att för alltid stå utanför en hel del av kulturen och så vidare, då erinrade David sig att Hartman var en sådan vekling att han för alltid var utestängd från en stor erfarenhet: äventyrets, och så fyrade han på med hela sitt artilleri av upplevelser, färglade, diktade om och nyanserade, alltid lagande anrättningen så att den skulle smaka den sensationshungrige, ge honom tantaluskval. Och då tröttnade Hartman fort på att bli högviktig och det slutade med att han försökte förringa äventyrets och farans värde som uppfostringsmedel och även som njutning. Även äventyret var en illusion, liksom allt annat. Varpå David svarade på ett sätt som narrade Hartman att på nytt skälla ut allting som de bildade människorna värderade. På det sättet satt dessa bägge och stred med varandra.
Jag var ofta retlig, Gud förlåte mig, jag är ibland icke så kärleksfull, som jag ville vara, emot Elise och jag gör mig de häftigaste samvetsförebråelser deröfver. Men ingen vet hur svårt det är att vara jemn och lugn, då man har en beständig, af ingen anad strid inom sig. Och nu tillstundar vintern! Vi ha just nu flyttat in i en charmant våning på Hamngatan. Elise får det allra lilla sötaste rum; vi hålla nu på med att dekorera och möblera det. Ernst vill ge henne en möbel i ljusblått siden, men jag har prutat emot, hon får nöja sig med ylle så länge. Han, som är så förståndig annars, blir alldeles hufvudlös, då det gäller Elise. Hvad föräldrar, i synnerhet fäder, ändå äro löjliga, när de så der falla i extas öfver sina egna barn! Elise är emellertid öfver all beskrifning söt. Hon har utvecklats under denna sommar, hennes figur har blifvit fyllig och smidig och hon rör sig med större säkerhet. Hon är dessutom det älskligaste, blidaste väsende man kan tänka sig. Jag skickar dig härmed hennes porträtt. Har du någonsin sett vackrare ögon? Tycker du de äro lika mina? I Strömstad fick jag visserligen beständigt höra, att hon hade mina ögon, men jag tycker det icke sjelf, jag undrar om ej hennes äro vackrare. Jag skulle gerna vilja veta hvad Ernst tänker derom. Ja, det blir nog ingen rolig vinter, den som nu stundar. Jag gäspar vid tanken på alla de baler, der jag skall sitta och nicka under danserna. Ernst är deremot mycket intresserad af att få föra ut Elise, och som vi ha ett ovanligt stort umgänge, kommer hon nog att vara mycket med. Ack, de männen, de äro sig då alltid lika! Ibland frågar jag mig sjelf, om Ernst skulle vara lika svag för sin dotter, ifall hon vore ful, och då faller det mig in att vår Herre borde pröfva honom med att låta både mig och Elise få smittkopporna. Det vore just rätt åt honom! Emellertid vill jag nu använda all min smak och uppfinningsförmåga, för att få Elises toalett rigtigt fulländad.
Spannemål in natura af förra MagazinsInrättuingens behållningar; men i afseende på liqvidalionen af denna Spannemål hafva föreskrifterna varit olika emot de för Skaraborgs Län och, som jag vill minnas, äfven de för Wermelands Län gifne, i så måtto, att Kongl. Maj:t Nådigst stadgat, det den till Elfsborgs Län öfverlåtne MagazinsSpannemålen skulle Utred ningsStyrelsen godtgöras, efter det försäljnings-pris, hvartill den af mig upphandlade UndsältningsSpannemål skulle uppgå. Efter mitt underdåniga Förslag kunde liqviden emellan fonderne ske på det sätt, att Creditivfonden erliölle tre fjerdedelar, och ganda MagazinsFonden en fjerdedel af alla inflytande undsättnings-medel, delande följaktligen i samma förhållande möjlige för - Ben a5 November. 4<9 Juster: och hafva jemväl Remisserne blifvit fördelade i öfverensstämmelse härmed, intill dess Kongl. StatsContoiret härutinnan påyrkade annan ordning. t Friherre Cederström, Jacob: Icke med anledning af Herr Tharas uppmaning, utan i och för sjelfva saken, sorn discutteras, begär jag att få säga några ord. Det förefaller mig helt naturligt, att om undsättning år 1826 utleranades in natura af gamla Ma ga zi n sin rättningens behållningar, sådant äfven bör af CreditivFonden återgälldas, efter i orten gängse pris, då undsättningen togs; men om någon återlefverering af Spannemål in natura fått ske, dertill naturligtvis på förekomne skäl erhållits Nådigt tillstånd, så bör den in natura återguldne Spannemålen tillhöra MagazinsFonden, och afräknas på CreditivFonden. Någon förlust bör alldrig kunna uppstå för CreditivFonden af hvad den utlemnar till Spannemåls-undsättning, om Rikets Ständers föreskrifter iagttagas, enär alla Socknar eller Districter inom Länet, hvilka behöfva understöd, hvar för sig ansvara för återbetalningen, en för alla, och alla för en.
Sverige blef derigenom det enda land i Europa, som gaf exemplet af, att icke på blifvande inkomster reglera Staten, utan på de redan uppburne. Det får och kan alltså icke saknas tillgångar, att qvartalsvis liqvidera lönerne ifall indelta räntorna blifva till Statsverket indragne, under vilkor likväl af, att i motsats till hvad komiterade föreslagit, redogörelsen öfver Statens inkomster och utgifter Den 1 Augusti. 5 blifvit ståldt för uppbördsår och icke för kalenderår; tåen mer härom framdeles då frågan om redogörelse-formen förekommer. I fall samtliga indelta räntorna komma att indragas till Staten synes rättvisa och billighet fordra, att de löntagaude försäkras derom, att ifall i framtiden bristande tillgångar skulle fördröja löneliqviderne, de löntagande försäkras om rättighet, att åter inträda i besittning af sina afstådda indelta räntor. Gr. Ridderstolpe, Fredr., uppläste följande: I fråga om indragning till kronan af de till emhetsoch tjenstemäns atlönande anslagne indelta räntor, hafva komiterade hemställt, att sedan indragning så fort ske kan för sig gått, vederbör:de embetsoch tjenstemäns ersättning måtte bestämmas till beloppet af de näst före indragningens beslutande förflutna 10 årens medelmarkegång, med tillagd forsellön å spannmålen, att likasom andra kontanta löner qvartalsvis utbetalas. Detta förslag hvilket ock öfverensstämmer med R. St:s vid sednaste riksdag yttrade mening, synes ock för både räntegifvare och räntetagare hafva all billighet och rättvisa för sig, i thy, ali då den förra undgår de utöfver markegången stegrade pretentionerna, så får den sednare i behörig tid, lika med andre embetsoch tjenstemän komma i åtnjutande af sin tillständiga rätt.
"Landlbönder, som hädanefter antagas och utgöra de å hemmanet belöpande utskyider, bevillning för egande-rätt deruti inbegripen eller icke, ege ’*ock rösträttighet, der icke genom contract anuorlunda bestämdt varder.’ Rikets Ständer hafva deremot, hvad angår den sålunda bestämda olikhet emelian arrendator och landlbonde, ansett, att af den genom Rikets Ständers ömsesidiga begifvanden år 1809 stadgade likhet emellan medborgare af alla stånd i afseende på besittning af jord, äfven hör följa, att 10strät tighet vid prestval i enahanda förhållande bletve till fullkomlig likhet emellan aila jenskad, samt alt åboer å frälsehemman, enär de derför utgöra alla åtföljande publika utskyider, i allmänhet borde åtnjuta samma jäll vid valet af själasörjare, som verkliga hemmansägare. Sirt Expcditions-Vskottets Förslag till tind. Skri/velse, N.o »3t.
Jag anhal er således om aterremist af 11,skottets betänkande! och wägar jag hoppas att Ulffottct n?id Utarbetande af ett nytt, icke mera mätte göra afseende pä den aberopade näringsfriheten, Ulan häldre laga till rättesnöre de» allmänt för god an - Den 28 K7aji - 345 antagna principen i lagstiftningen, ark söka förekomma förbrytelser mera genom undanrödjandet af frestelse och tillfälle an genom stränga strafflagar, friherre Llael von lckollstem, Lorfits UuckviZ: Wid 1809 ärs Riksdag, dg denna nnwarande bränwins bränneri inrättning bewiljadcs, yttrade jag mig salunda, att jag anfäg bränwiliet för etk nöd,vändigt ondt som icke kunde aldeles afffaffas, mea borde inffränkas sä mycket mö,ligt wore, samt att näst krig, pest och hungersnöd, det more det största onda som kunde drabba ett land, när det mistbrukadcs. Jag will således icke widare utlaka mig i ett ämne hwarom redan sä mycket är sagt. Döt är endast en anmärkning jag har att göra i anledning af de discourser har förefallit; det äc med oro jag märker, att det tyckes blifwa ett carackcristiskl drag af ost att lägga sten pä börda pä den som rakat misthaga, da Deremot man ej kan betyga »vördnad nog för den som är i faveuren. Utskottet har intagit stg, och derigenom ädragit stg critiqac; men den har bliswa gjord sä sträng, ail den öswerjkrider gransen för det ti lätliga. Wi stro ost skyldige inbördes agtning, och det ännu . 'mera, dä ledamöter af de andra staude» äiwen finnas i Utskottet, hwilka kunna finna det förolämpande för sig.
Härförutan beslöt Ridderskapet och Adeln bemyndiga Utskottet att vid ärendets förnyade handläggning vidtaga sådana ändringar i de af Ståndet godkända delar af författningsförslaget, som möjligen kunde finnas behöfliga till följd af de förändringar, förslaget i öfrigt med anledning af återremisscrne kunde komma alt undergå. Från Hdgv. Preste-Sldndet. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Höglofiiga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 28 sistlidne Mars, innehållande, bland annat, inbjudning till de öfriga Riks Stånden att instämma uti Ridderskapet och Adelns vid pröfning af Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVi 21, i anledning of väckta motioner om skjutsoingsbesvärets ordnande, fattade beslut öfver Uih. lill II. St. Prat. 1S62 & Utskottets främst å sidan 14 gjorda hemställan i fråga om gästgifveri-, hålloch reservskjntsens samt postskjutsens skiljande från jordbruket. Preste-Slåndet lann för godt att, med antagande af inbjudningen, medgifva den ändring af sitt i ämnet fattade beslut, som samma inbjudning afsåg. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Höglodiga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 28 sistlidne Mars, med inbjudning till de öfriga Riks-Ståndcn att förena sig uti Ridderskapet och Adelns beslut med afseende på sednare delen af 10:de punkten i Stals-Utskottets Ullålande, 32 66, angående regleringen af utgifterna under Biks-statens fjerde Hufvudtitel.
Den som kan t i t t a på gässgifvaregål ' n å supa, den kan väl inte va ' nå ' n rikti ' präst, häller, inte. » Konungen hörde med tålamod och synbart 1894 intresse på de oförskräckta dalamännens rättframma språk, och svarade slutligen: » J a, mina vänner, nu har jag hört hvad I önsken; jag skall behålla edra papper och tala om saken med mina laglige rådgifvare, och hvad jag kan göra för eder, det skall jag — farväl med er nu, och hälsa upp till Dalarne. » » Stor tack, » utropade G u n n a r s. » Gör ' an hvad ' an kan, nog få vi fäll då den präst vi vill ' a och som leder oss rätt, allti '. » Audiensen var slut. Konungen räckte bondgubbarne ånyo sin hand, de ville kyssa den, hvilket konungen icke tillät. (Forts. o. slut i nästa n:r.) " Five o ' eloek tea. " åra svenska damer komma nog inte sä lätt att uppge sina kära » kafferep », men icke dess mindre har på senare tid det engelska modet flee o ' clock tea (tebjudning kl. 5) blifvit allt allmännare, särdeles i Stockholm och nog äfven på somliga håll i landsorten. Det har också sina behag — i synnerhet vintertiden, när stormen hviner om knuten och tekökets puttrande därinne i den varma salongen helt hemtrefligt förenar sig med brasans sorl. Till ett floe öclock tea utsändas i regel inga bestämda inbjudningar; alla bekanta veta, att friherrinnan von X. eller fru Z. på måndag eller torsdag eftermiddag är hemma och att hvarje besökande är välkommen. Förberedelserna träffas vanligen på följande vis: i salongen eller förmaket ordnas fåtöljer och stolar bekvämt kring soffan och ett framförstäende medelstort bord, detta senare betäckes med en damastduk eller en broderad serveringsduk, på hvilken man ställer en liten skål med årstidens blomster. På små assietter, korgar och tallrikar ordnar man prydligt doppet till teet — naturtigtvis kan man allt efter omständigheterna lämpa ett rikare eller enklare urval.
Stockholm den 16 Januarii 1829. STOCKHOLM, Elmén» ock Granberg» Tryckeri, Jgl?. LagUtsknltets Betänkande Nio 19. t Ankom till Exp, Utsk. den 14 Kebr, tS^J. Betänkande öfver Herr P. G. Ceäerschjölds Motion, att Rikets Ständers den 8 December 1823 till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i ansvaret för försummelse, att till Öfver-Domaren insända renoverade Domböcker och Protocoll m. m., måtte å nyo till Kongl. Maf.t inlemnas. H 03 Hog!oil. Ridderskapet och Adeln här Herr P. Gr. Cederschjöld andragit, att, sedan Kongl. Maj:! den ib December 1 BjS, å Rikssalen , efter att hafva i Nåder meddelat Sitt Beslut, angående åtskilliga under då påstaende Riksdag till Kongl. Majit från Rikets Ständer öfverlemnade Lagförslag , i Kader förklarat, att, då den af Riksdagen återstående korta tiden icke tilläte Kongl. Maj:t att åt de öfrige från Rikets Ständer dels redan afgifne och dels vidare inkommande förslag till ändring eller förklaring af allmänna LaJSihang till R. St. Fröt. 18IS och ISrgj 7'.de Samt, 1 6;te ILL 2 LagZJukoiltts Betänkande N;o 39, gen lemtia den uppmärksamhet, deras vigt kräfde, Kongl. Majit ej kunde desse Lagförslag då antaga; så hade, i följd deraf, flere til! Kongl. Majit af Rikets Ständer vid slutet af samma Riksdag öfverlemnade underdåniga skrifvelser ännu icke kunnat af Kongl. Majit tagas i Nådigt öfvervägande.
R:dr sk. r:st R:dr sk. r:st 4 16 släta, af färgad t garn, större eller mindre, samt tryckta, under 7 qvarters fyrkant, 1 skålp. fransarne oberäknade . 1 21 ' 4 ylle: 3 alngods: boy . • • • 1 skölp. — 36 — 3 flanell, af kam ulls ränning och > kardulls inslag, färgad eller af större bredd än 6 i qvarter 1 skalp. —.— 36 — 6 kläde, dråp, halfkläde, vadmal, ratin och corderoy;-äfvensom casemir af andra färger än hvitt, gult och rödt, eller af 1 skålp. större bredd än 6 qvarter 2 — halfylle-, eller af ull, med blandning till minst hälften af bomull, lin eller hampa. t alngods: 1 skålp. 3 , flanell — .36 — v shawlar, - shawletter och andra dukar af ull, eller ull och bomull tillsammans: under 6 r:dr 32 sk:s värde styc100 R:dr v. ket 33 16 —• linneoch hampalngods: 15 lärft, hvaraf en qvadrat aln vä- ger till och med 3 lod . 1 skålp. 5 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o lil. 463 Förteckning å de artiklar för hvilkasåsom enligt Rikets Ständers förslag till utförsel förbudne, tullafgif ter blifvit till nedan utförda belopp bestämde, för den händelse att förbuden skulle af Kongl. jMaj:t upphäfvas• Tullvärde. Be uk o. R:d st r:sl 9 8 9 Jern: gjutet: tackoch barlastaf bergmalm .. dito af sjö- och myrmalm . kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade hällar, öfver 1 i tums tjocklek; samt lod och lödjor öfver 1 Sk&:s vigt stycket malm, rå och osmält, ej specificerad Qvantitet för tull beräkningen. Utförselstull. Banko. Skrifvelse, N.o afl. I.