Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland desse åro visse, hvilka af Bolag blifvit öfvertagne, kanske af den beskaffenhet, att det, som Herr Stråle yrkat, visserligen vore bäst, att lånen upptogos af Bolagen, men att Staten endast garanterade räntan. För öfrigt anhåller jag få göra reda, hvarföre jag häldre vill hafva 5-procents, ån 3 - procents-obligationer. Först och främst år en 3-procents-upplåning ej något lån, då sedeln år ställd på inlösning vid uppvisande. Lika så litet som en rangerad enskildt person kan vara liulpen med lån mot löpande sedlar att betala vid anfordran, lika så litet kan samhället dermed vara tjent. Dessutom når man ej tilltror sig att göra en realisation, utan två tredjedelar af sedelmassans värde i silfver-fond, så kan jag ej inse, att man kan utgifva obligationer, utan att hafva en i proportion lika stor liggande fond, för att göra tete åt sedlarnes inlösen. Man skulle således nödgas att upptaga 5-procents-lå. net 3 gånger större ån det verkliga behofvet, och följaktligen 3 gånger större, ån om lånet varit stående, mot 5 procent. En vård Talare har förmenat, att fördelen af 5-procents-systemet läge deruti, att fedlarne ej kaana förändra filt värde. Just detta anser jag, som ett bevis på deras förderflighet. De bibehöllo nemligen sitt värde i förhållande till myntet, just derföre att de togo detta med sig i sitt fall; då deremot 5-procents-obligatiohvilka åro ställde på viss längre betal - JBä/j ij Stpternber f,m. ningstid, kommo att falla ensamt, utan att myntet droges men dem. Herr Tham, Pf^ollrath: Den allmänna hushållningen torde väl vid flere än ett tillfälle kunna jemföras ined den enskilta. Den enskilte hushållare, som tror sig finna sin förkofran derigenom att han ej vill påkosta några förbättringar på sin egendom, går merändels till undergång, då ökade utgifter inträffa.
Wid flögan, om rrvisioinr mellan Riksdagar wet jag ei ännu alt de öro afgjordt, men önskar att de mätte komma att ske: Men dct blifwcr i alla kall en nog stor mellantid hwarpä sä widlyftiga röke,-skaper samlas, alt en noga revision af Smls.Wrkct blifwer omöjlig Jag har sjelf warit President wrd Wcrket och könncr betz räkenskaper. Oc äro widlbfti, ga; och Kammar Rättens revision deraf är högst nödig, och kan ej ersättas af den Stöndcrne pä en kort tid hwart annat är, skulle förrätta. Friherre Lester ström förenade sig med Hans Excellence Herr Grefwe Rurvk. Han wike derutom rrindra att dct äfwen wore Stats. Ulffottcts skyldighet att revidera revisionernas handlingar, hwarigenom de§ arbete mycket ökades. Grefwe borner proponeradc att ordet revidera mätte utgä. Friherre ste ! svLrst: Gerna sm Herrarne derom äro angelägne, allenast man far granska utarsigncringarne. Hans Txcelkcnce Herr Grefwe Kuut k: Jag har ingen king emot Friherre H.ste1- lvsrsts tillägg, allenast man skiljer mellan en speciel och en allmän revision. Revisorer och Utskott böra ofelbart äga tillgäng till alla böcker för att kunna verificera uppgiftcriie, men den spiciclla revisionen är vmöjlig och kan ej tillkomma Riksens Ständer. Grefwe Norner erindrade att detta wore bftverensstämmairde med Z, hwarS andra Moment han uppläste. Den 19 Octobcr. .4457 Grefwe O 0 b n a, -^u^ust: Om jag ej galet fö> statt, har redan HanS Excellencc Herr Grefwe, » och Ordförandens proposition pä denna Z blifwit bifallen. Herr Zilverstvlpe, (Hustaf ^brabam, trodde att meningarne wore föga jkiljaktige.
Öfver den förstnämnda af dessa motioner har Utskottet inhemtat yttrande af Kommissarierne i Låne-kansliet; och som Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad af bemälde Kommissarier blifvit anfördt, funnit något äfventyr för Banken icke böra uppstå genom antagande af det framställda förslaget, hvilket deremot bör leda till lindring i besvär och kostnad för de lånsökande, särdeles de från hufvudstaden och läns-residenserne aflägset boende, så har Utskottet, på grund af § 5 i den för Utskottet gällande instruktion, beslutat och till iakttagande meddelat Fullmägtige den förklaring, att med det i 142 § 2 mom. litt. b) förekommande ordet vederbörande bör förstås icke allenast, såsom hittills, Kongl. Kammar-kollegium och Kam mar-rätten samt Konungens Befallningshafvande, utan äfven Häradsskrifvare; med anmodan derjemte til! Fullmägtige att uti den tryckta promemoria, som tillhandahåll es lånsökande i fastighets-lånefonden, låta införa en dermed öfverensstämmande för eskrift i afseende å ej mindre taxerings-bevis än jordeboks-utdrag. Hvad åter angår Riksdags-fullmägtigen Olof Lindströms nyssberörda förslag, så och då, utom det att Filial-banker icke finnas inom rikets samtelige län, hvarifrån fastighets-lån i Riks-banken upptagas, det i alla händelser synes föga antagligt, att dessa Banker skulle vilja befatta sig med en för deras ändamål så alldeles Irämmande lånerörelse, som den förevarande, samt, äfven om några svårigheter härför icke mötte, den af motionären föreslagna grund för fördelningen af fondens tillgångar ingalunda synes lämplig, enär, efter hvad erfarenheten ådagalagt, behofvel af låne understöd inom de särskilda länen icke är beroende af dessas större eller mindre folkmängd eller hemmantal, utan af andra förhållanden, anser Utskottet 6:o detta förslag ej böra till någon åtgärd föranleda.
Om högt drifna contributioner utgöras efter origtiga grunder, måste de slutligen sträcka deras förstörande verkan till alla mindre bemedlade af Nationen, först plåga dem genom utpantningar för utskylderna, och slutligen drifva dem från deras boningar, samt göra landsbygden lika så usel, som flera af våra Städer det blifvit genom näringslöshet, dyrhet, skråtvång och svåra pålagor, hvilket allt omsider kan blifva af oberäkneliga följder. Olyckligtvis hafva Financiererne alltid ansett vigtigast, huru en viss gifven summa af folket skulle kunna uttvingas, utan afseende på de personers mer eller mindre förmåga att bära de tyngder, hvilka efter en felaktig plan dem träffat. Af denna beskaffenhet äro alla de förslag, hvilka ålägga en positif utgående bevillning åf jord eUer hvilken synbar rörelse sorn helst, då likväl beskattningen hufvudsak - Den 2 g Mars-. ligast bör hämtas ifrån välståndet., och clet ofta händer, att mången igenom flera tillfälligheter, som det ej statt i dess magt att förekomma, erhåller en synbar stor förmögenhet, utan att derföre hafva mer än en ganska knapp bärgning. Att pålägga en bestämd afgift för hus, jord, rörelse o. s v., kan omöjligen under någon synpunkt leda till en jemn taxering; eller blifva billigt emot den, som har mycken skuld på sin egendom, i jemförelse emot den, som är skuldfri ägare af fastigheter, fabriker mm, ty det är en fruktlös möda att försöka uppgifva ett enda sätt till ersättning för den skyldige, utgiften skall säkert med ny tunga endast träffa låntagaren, emedan, då någon afgift blir laggd på Capitaler, som af den gäldbundne skulle erläggas atled rättighet att godtgöra sig af rcntan, hafva penningarne merändels blifvit uppsagde, och den behöfvande derigenom nödsakad att utbetala den beskattning, som ålegat Capitalisten. Flera betryckta näringar skulle ofelfart gå under, om man än vidare godkände den orättvisan att förbinda någon medborgare till en betalning för den förmögenhet, sorn icke är hans, utan långifvarens.
I det han gick, vände han sig ännu engång om i logens bakgrund och mötte en sekund Edmées tiggande, ångestfulla blick. Med en hastig rörelse, snabb som en tanke, och blott bemärkt af henne, förde han handen upp och tryckte lätt fingret mot sina läppar. Hans blick vidgade sig och ljusnade en kort sekund. Hon böjde sig fram — tacksamt, betagen, och räckte ovilkorligt halft armarne ut. Ingen såg på henne; hela salen var som i yrsel; högröstade acklamationer följde Förste Konsuln, hvilken nu, åtföljd af sina adjutanter, gick ut ur logen. De begge herrarne Caulaincourt, far och son, hade genast, så snart de hörde general Junots ord, gått ut för att skaffa närmare underrättelser. Nu kom markisen in igen. — Mina damer, sade han brådskande, ursäkta, att jag låter Armand allena följa er tillbaka till Rue du Bac. Man har bedt mig om att fara till Tuilerierna i afton. Den arma Joséphine, nu kan hon behöfva att vara omgifven af sina vänner! Edmée lade handen på hans arm: — Åh, gudfar — åh ... kan ni inte låta mig följa med — Men mitt kära barn ... Ja, hvad säger ni, Madame? Han vände sig till Madame de Châteauneuf. — Jag vet inte, om det vore passande ... Hon tänkte efter: men kanske det är klokt. Jag måste medge, att jag nu är till den grad enerverad, annars skulle jag sjelf ... Ja, ja, så tag henne med. (Armand de Caulaincourt kom in och berättade, att Madame Junot också ämnade sig till Tuilerierna). Men ni ansvarar väl för, att hon blir välkommen! Och blif icke för länge borta, min käre markis — jag kommer till att lefva i feber, innan jag får veta, hur det alltsammans hänger ihop. Glöm ändtligen icke att lyckönska Förste Konsuln och Madame Bonaparte ifrån mig. Säg dem ... Hon fortfor att ge instruktioner till markisen och sin nièce. Edmée hörde henne icke.
IX H. 4 50 Den 10 Oktober. och talaren har ansett, att det vore bättre att öfverlemna valet åt BiksSt:n sjelfva eller åt af dem utsedde elektorer. Jag fruktar likväl, att om St:n skulle genom elektorer tillsätta ledamöterna i juryn, blefve fältet för s. k. parti-manövrer vida rymligare, enär elektorerna skulle endast och allenast för det ändamålet utses. Att åter låta de 60 jurymännen utväljas genom direkta val inom Stånden, vore knappast verkställbar^ eller skulle åtminstone blifva särdeles besvärligt. Deremot lärer väl ingen föreställa sig, att hvarken Const.Utsk. eller LagUtsk., hvilka vid Eiksdagens början tillsättas, skulle tillsättas med uteslutande afs. å deras befogenhet att välja tryckfrihetsnämnden! Jag åtminstone kan ej göra mig en sådan föreställning, utan antager fastheldre såsom ganska sannolikt, att då Coust.- och LagUtsk:n, hvilka äro sammansatta för helt olika ändamål, skulle sammanträda för att utvälja den stora juryn, komme vallistan att upgöras sålunda, att den innehölle namnen på bildade och allmänt aktade män, enär endast en sådan lista hade någon utsigt att tillvinna sig majoritet. Af hvad jag nu haft äran anföra, torde E. o. Ad. finna, att jag för min del icke kan inse de stora vådor, som, enligt den förste värde talarens förmenande, skulle blifva en följd af förslagets antagande. Detta förslag är visserligen icke utan sina brister, men det är i min tanke det bästa af dem, som blifvit framställda, och vida bättre än den i detta afs. nu gällande lagen. Hr Carleson, Ed v. Henr.: Efter att hafva inom Const.- Utsk. bestridt framläggandet af detta förslag inför E. St;r, kan jag nu icke annat än afstyrka E. o. Ad. från att antaga detsamma såsom hvilande till nästa Eiksdag. Förslaget är i min tanke felaktigt till sin grund, och, efter hvad jag tror, skulle det inom en ganska kort tid blifva i sin tillämpning förhatligt, om ej för något annat, så åtminstone derföre att rättegången i tryckfrihetsmål derigenom blefve betydligt förlängd.
Ständers Allmänna Beswärs-och Deconomie-Utffotts den 8 nästlidne Zqnuarii afgime snut den 2z i samma mänad pä'bokdctt lagde betänkande och korstag till en ny byggnads och - iiscsyns ordning, beflöt Borgare-Ttändct, att detta ärende, hwarwidsti äckla bcstaffenhet ^rdrar mera tid^för en noga och dmständelig-gransk'ing, an at^ befattningtn dermed läMpcligcMckan med handläggningen wid de flere för Riksens Ständer ännu äterstnende wigtiga föremal förenas, borde i lnla dest widd i underdänighct öfwcrlemnas till HanS Kongl. Maj:ts Nädiga omsorg, med den underdgniga önskan, akt Kongl. -Maj-t, efter ds flere ä serftilte Orter inrättade Hushälliiings-SällskaPs och flere wcdcrbörandcs hörande, samt med Nådigt afscen, ke ä hwad af Utffottets förflag kan finnas upmärksam het - Den 17 April. 721 bet förtjena, i Räocr täcktes Sjelf derom förordna, att angående detta angelägna ämne en sädan författning mä wmda stadgad, som efter tidernas förändrade flick och hwarie Orts serskildta behofoch omständigheter lämpad är. Detta bcflut skulle genom Protoeolle-Utdrag till de öfrige Respective Standen wördsamt och wänligen inberättas. supr». S. D. Ei.lade Borgarc-Ständet till alla delar hwad Riksens Högloft.
Tages vidare i betraktande att, om än, såsom Rikets Ständer antagit, den regeringsåtgärd, hvarigenom decharge åt redovisningsskyldige Statsråd meddelas, icke uti ifrågavarande hänseende hade annan påföljd, än att redovisningsskyldigheten derigenom öfverflyttades från den, som erhållit dechargen, till dem, som i underdånighet tillstyrkt densammas meddelande och kontrasignerat beslutet derom, denna ansvarsskyldighet, vid det förhållande, att Revisorerne vanligen icke kunnat utöfva sin granskningsrätt förr än decharge för den regeringsåtgärd dermed afses, uppå Konstitutions-utskottets hemställan, redan vunnits, i sjelfva verket ofta blir blott skenbar och icke motsvarar den redovisningsskyldighet, förvaltande verk och myndigheter under alla förhållanden åligger, så synes uppenbart, att det allmänna redovisningssättet, enligt hvilket redogörelserna skola i vanlig ordning till Kongl. Kammar-rättens granskning insändas, för att derefter Rikets Ständers Revisorer tillställas, förtjenar företräde framför det, som i förevarande fall — 11 — blifvit begagnadt; och då Revisorerne för sin del icke kunnat finna någon olägenhet, utan fastheldre fördel deri, att en likformighet i afseende å redovisningssättet för allmänna medel, så vidt möjligt är, för framtiden infördes, hafva Revisorerne, i syfte att ernå detta mål, hvarigenom blifvande revisorer lättast blifva i tillfälle att fullgöra den vidsträckta granskningsskyldighet, dem enligt instruktionen åligger, ansett sig böra å förhållandet fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet. § 7- I likhet med hvad förlidet år ägt rum, få Revisorerne härnedan meddela uppgift å de vid revisionsårets slut balanserade och på anmälan hos Rikets Ständer beroende förskotter: Arfvoden m. ra. åt Komrnittéen till undersökning af grunderna för städernas beskattning 10,000: — Dito dito åt Författnings-kommissionen 17,910: 50. För upprättande af formulärer till de förvaltande verkens räkenskaper 8,200: — Kostnader i och för 1860 och 1861 årens statsrevisioner 13,658: 31.
Jag skulle derföre tro, att om man icke kan bevisa, alt hos Adeln förefinnes en större skicklighet i do mar c vä rf, än hos de öfriga class*erna, sä bör man icke eller med skäl kunna påstå, att Adeln företrädesvis skulle innehafva de förnämsta doraare-embetena i riket. Dessutom hafva flera talare ådagalagt, att Adeln sjelf skulle lida, om Högsta Domstolens sammansättning till följd af nu gällande grundlagsbud kommer att blifva sådan, att de ofrälse ledamöterne skulle få mera anseende än de adeliga, och hela landet komma att förlora, derigenom alt måhända de skickligaste och ändamålsenligaste personer, till följd af det nu gällande stadgandet, ofta måste förbigås. Af dessa skäl tror jag, alt såväl Adeln som alla andra medborgare skulle vinna pä att detta stadgande blefve upphäfdt. Hr von Hartmansdorff har hemställt, huruvida de frälse ledamöterna i Högsta Domstolen vore oskickligare än de ofrälse. Detta torde vara nog svårt att afgöra, och jag för min del tror, att de äro skickliga alla; men deraf följer visserligen icke, att icke i en framtid stora svårigheter kunna uppslå att fä skickliga per - 492 Den 26 Sep t emi) er f. m. söner, elen ena gången Iliand de frälse och den andra gången bland de ofrälse, och rättvisan bjuder att söka förtjensten der den finnes. En annan värd talare, Frih. Rehbinder, har fruktat, attoni delta stadgande skulle antagas, i en framtid ingen adelsman skulle blifva ledamot af Högsta Domstolen. Om något sådant vore att befara, det jag ingalunda tror, så skulle det just aldramest tala för ett sådant stadgande, som det föreslagna; ty i sådant fall funnes ingen ledamot af Adeln, som vore skicklig alt bekläda ett sådant embete, och då vore det hardt för Konungen alt ändock nödgas bland frälse personer utdela så höga förtroenden. Frih. Palmstjerna: Jag måste anhålla om Ståndets undseende, att åter jag för några ögonblick begärt ordet, egentligen för alt besvara eli yttrande af Hr von Troil, Emil, hvilket i sanning är förtjent af ett svar, på det att mina ord icke måtte alldeles missförstås.
I enlighet med den, sedan sista Riksdag, utkomna Förordning, som närmare utstakar Regements-skrifvares befattning med upphörden t har Utskottet vidtagit de i 98 och io3 §§. införda förändringar, i afseende på stadgandet om deras uppbärande af Bevillnings-medel m. m, r£r ^ R £>■ Åtskilige Motionairer, och serdeles Herr Prosten Ahlqvistj hafva väl vackt fråga om förändrade Stadgande!! för Debet-sedlars uppgörande; men då de anförda felaktigheterna endast innebära afvikelse!- från de i Utskottets tanka lämpliga föreskrifter, som innefattas i io4 §•> får Utskottet föreslå deras bibehållande , och för öfrigt hänvisa till det vid förslaget fogade formulaire. Herr Grefve Spens har väl dessutom föreslagit, att för hvarje Socken i Fö^;- deriet skulle af Häradsskrifvare-Con - Bevillning*-Utskottets Betänkande N.o 5f. toiret uppgöras en lista med två Columner, soia innefattade den skattgifvandes summa, och hela den summa, hvarpå Debet-sedeln lyder, hvilken lista borde i sockenstugan anslås minst 14 dagar före uppbördsstämman o. s. v.; men Utskottet kan härå icke tillstyrka bifall, då Utskottet icke anser några egentliga fördelar härigenom kunna vinnas.
Allmänna medelEnskilta medel. Summa. (J enst. Spannemål. Contant. Spännemål. Contant. Spannet • mål. Contant. Spänne mål. Contant. j Spännemil. ContantT :r k.-p R:dr sk. | rist •T:r 1 k:p Ridt sk. rist T:r k:p Rrdr sk. rist T:r I k : 1 Rrdr sk. rrv t Tr *:o R:dr • i ribi 2202 470 29 * IO ; * 948 8 ■7 / f t 2252 < * ' : ' * f l4l8 57 r IO 65 2r sk. | 169 • Allmänna medel. Enskilta medel. Si mma. kV Spannemäl. Contant. Spannemål. Contant. Spannemäl. Contant T:r R.dr sk. r:st T :r k:p R:dr sk. r:st T:r k:p R;dr sk. vist Transport: En lägre Lärdoms-Skola i Mariestad Eika med Upsala - T:r 130 med afdrag af den härvarande Contanta tillgängen» 66 R:dr, värde circa * —”9 2997 i7 85i 17 5 58 * • GO O \ 18 8 5o3 5 17 2721 55 11 Återstå in Utföres således ■— - En lägre Lärdonis-Skola i Wennersborg Inka med Upsala T:r 130 Med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens 114 R:dr värde circa —• 116 0 Återstå 114 Utföres således En lägre Lärdoms-Skola i Jiorås Eika med Upsala T:r 130
Debiteringen af Häslvakans-afgiften i sammanhang med öfriga krono-utlagor löranledde dertill, att förstnämnde afgift uppbures samtidigt med krono-ulskylderna, och således förr än rusthållen tillkommande augmentsränta utfölle, samt alt dessutom icke allenast äfventyret af stämmoböter, utan också skyldigheten all erlägga' högre debetsedels-lösen tillämpades äfven på ifrågavarande afgift. Enligt Utskottets lanke förefinnes icke något giltigt skäl för särskiljandet af Hästvakans-afgiftens debitering och uppbörd från hvad härom rörande öfrige till Statsverket ingående a (gifter är stadgadt. Den omständigheten a!t en del rusthåll åtnjuta uugmentsränla ifrån andra hemman och att denna ränta möjligen först efter stämman för kronouppbörden utgöres, synes icke böra föranleda lill en afvikelse, hvarigenom, å ena sidan, Hästvakans-afgiflens erläggande kunde ansvarsfriit fördröjas, men å den andra, den skattskvldige beröfvades fördelen alt på en gång och på ett ställe erhålla kunskap om beloppet af de skattebidrag honom åligger. Genom sistnämnde förfaringssätt beraBih. tilt 11. St. 5 Samt. -I A/d. 2 Haft. 5 30 BeviUninys -lils ko t teln Be länkande N;o 5. des dessutom en i (lera hänseenden önskvärd reda och enkelhet vid uppbörden och kontrollen. Utskottet anser sig på dessa skäl böra hemställa, all Bengt Nilssons omförmälda motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Först efter det Rikets Ständer fastställt grunderna för den allmänna bevillningens utgörande samt lattat beslut, angående andra frågor som inverka på lydelsen af de formulär, hvilka höra Bevillnings-sladgan bifogas, torde Utskottet i ett sammanhang få afgifva yttrande, angående de ändringar i nämnde formulär, till hvilka Rikets Ständers blifvande beslut må föranleda. Stockholm den 27 Februari 1857. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857. Bil. till Bev.-Utsk. Bet.
Directionen icke underlåta att hos Konungen i underdånighet begära de ändringar i uppgifterna, som den anser behöfliga, och hvilka Kongl. Majit då torde linna för godt, att till vederbörligt afgifvande Dess Befallningshafvande i Nåder anbefalla. Dock varder detta jemte flere Ledamöters serskildt fattade mening och förslag Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamligen understäldt. Stocholm den 24 Aprill 1813. Transsumt af Vrotocollet, hållet uti Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoell EkonomiUtskott vid Urtima Riksdagen i Stochholm den 24 Aprill 1818. —* Herr Prosten Friman inlemnade ett skrifteligt anförande så lydande : Det har alltid förekommit mig, att man såsom vägledning för dessa slags Best), och Ekon. Utsk. Betänkanden. -<?35 undersökningar kan föreställa sig besvarandet af tre särskilta frågor : x:o Hvad önskar landets styrelse veta för att derefter kunna reglera sina dispositioner? och hvad den enskifte Hushållaren, för att efter förhållandet på andra Orter kunna lämpa sina spekulationer och företag? 2:0 Då man utgår från den almänt medgifna och uti Höglofl. Utskottets Betänkande motiverade åsigten, att sådana uppgifters ofullkomlighet uti sakernas närvarande läge icke får afses; huru böra de då påbjudas, för att med hvarje år erhålla en säkrare bestämning? 5:0 Huru böra de inrättas, så att deras inhenrtande blifver lätt och deras anförande enkelt, samt till följe deraf enskilta personer icke må förtröttas att samla och publika Embetsman icke att ordna de samlade underrättelser? — Det lärer lätt medgifvas, att afsigten med ifrågavarande uppgifter, de må ske i Tabell fonn eller berättelse, kan icke vara någon annan än den, att enligt naturen a£ all statistik, finna Pakets tillgångar och innevånarnes medel till utkomst.
Jag tror vissel ligell, att inan kan hafva något att .anmärka vid hans calcul, men anser det ej vara af någon, vigt, 4q. proc. skulle i min tanke vara alltför ij,lycket, men jag tror, sorn sjig<11- iif, afl. i.i-t |iroc, som, ligger eme llan /J°. och de j,5 proc., som IJtsk. föreslagit, vare. Ijimpligast att bär antaga, synnerligen sorn denna proportion, iij' (fell hvilken, vanligen iak Unges, llr Lefren:. Äfven jag vågar försäkra, att det icke är, »f reclitliaherei, som jag yttrar mig kanske alltför ofia i. dag; jag liar lin på. det l> stämdaste sätt blifvit uppmanad, dertill uf det. yttrande, sorn Gr, Frölich sednast a jag stiller till den adle, Grefven samma begäran, som lian, har stillt till mig, alt deråt lemna någon uppmärksamhet, lil' Gret ven har sagt, att lili min framställning ej ett enda jota be hofde förändras, i händelse, den förutsättning, sorn jag Jagt till grund för mitt raisonnement, varit riktig. Naturligtvis är förhållandet alltid sådant, att om man conseqvent. r.esonerar, så. för man sina motståndare till sjelfva premissernas granskning. Grefven har behagat, granska milia termer, och jag tackar, Grefven derför; ty Grefven har just derigenom, såsom jag tror, lättat mitt bemödande alt bevisa, att hide mina, premisser och min conclusion äio riktiga. Grefven har nemi. sagt, alt mitt förmenande vöre riktigt, under den förutsättning, att bapkbofaget ej hade rättighet att någon, in låta numerera större summa af sina obligationer, va-, r,e sig sedlar eller invisning!!!' på banken, än sorn jemn t svarade emot tecknrpgssiimman; men Grefven tiar sagt, att om detta, ej äger rum och ej kan äga l iim, så är min premiss, oriktig.