Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu brudgummen dröjde, blefvo de alla sömniga, och sofvo. Men om midnattstid vardt ett anskri: Si, brudgummen kommer; går ut emot honom. Då stodo alla de jungfrurna upp, och redde sina lampor till. Då sade de fåvitska till de visa: Gifver oss af edra oljo; ty våra lampor slockna. Då svarade de visa, sägande: Ingalunda; på det både oss och eder icke skall fattas; utan går heldre till dem som sälja, och köper till eder sjelfva. När de gingo och skulle köpa, kom brudgummen; och de, som redo voro, gingo in med honom i bröllopet, och dörren tillstängdes. På det sista kommo ock de andra jungfrurna, och sade: Herre, Herre, låt upp för oss. Då svarade han, och sade: Sannerliga säger jag eder: Jag känner eder intet. Vaker fördenskull; ty I veten hvarken dag eller stund, när menniskones Son är kommandes. Ty lika som en man, den utländes for, kallade sina tjenare, och fick dem sina ägodelar i händer; Och fick enom fem pund, enom tu, och enom ett, hvarjom efter hans magt; och for straxt bort. Då gick den bort, som fem pund hade fått, och handlade med dem; och vann annor fem pund. Sammalunda ock den som tu hade fått, vann ock annor tu. Men den som ett hade fått, gick bort, grof i jordena, och bortgömde sins herras penningar. En lång tid derefter kom de tjenares herre, och höll räkenskap med dem. Då steg han fram, som hade fått fem pund, och sade: Herre, du fick mig fem pund; si, annor fem pund hafver jag vunnit med dem. Då sade hans herre till honom: Ack! du gode och trogne tjenare, öfver en ringa ting hafver du varit trogen, jag skall sätta dig öfver mycket; gack in i dins herras glädje. Då gick ock den fram, som hade fått tu pund, och sade: Herre, du fick mig tu pund, si, annor tu hafver jag vunnit dermed. Då sade hans herre till honom: Ack!
Majit behagat i nåder förklara hurusom, med afseende å behofvet af en ny Sjölag, Rikets Ständer vid sisthållna Riksdag i underdånighet anhållit att, genom E. K. Maj:ts föranstaltande, få till innevarande riksdag emotse ett efter nuvarande tidsförhållanden lämpadt förslag till ny Sjölag jemte stadgar i dermed sammanhang egande ämnen, men att, då jemförelsen med den utveckling lagstiftningen i detta ämne under sednare tider uppnått i andra länder, påkallat en fullständig omarbetning af det genom en särskild Komité på E. K. Majits befallning utarbetade och, år 1847, genom trycket till allmänhetens kännedom befordrade förslag till Sjölag och reglemente för Handcls-sjöfarten, detta omfattande arbete icke kunnat utföras och i grundlagsenlig ordning granskas så tidigt, att det kunnat underställas E. K. Maj:ts godkännande förr än riksdagen framskridit till tidpunkten för den nådiga Propositionen; dock som denna omständighet med afseende å den allmänna önskan och det länge insedda behofvet af en förbättring i förenämnda del af lagstiftningen, synts E. K. Majit icke ovilkorligen böra utgöra hinder mot att då framlägga förslaget, enär Rikets Ständer möjligen kunde, om ock ej utan svårighet och vidtagande af särskilda åtgärder, medhinna förslagets granskning under riksdagens lopp, har E. Iv. Maj:t derföre icke ansett Sig böra underlåta att uppfylla Rikets Ständers ofvanberörda, jemväl af petitioner från de flesta af rikets större sjöstäder understödda, anhållan, och såmedelst sätta Bih. till li. St. Prot. 1862—1863, 10 Sami. 1 Afd. 15 Höft. 1 2 ExpeditionsVis k otte Is Förslug till underd. Rikets Ständer i tillfälle att, derest så ske kunde, redan vid innevarande riksdag behandla det i omförmälda vigtiga ämne uppgjorda förslaget samt deröfver sig yttra; hvadan E. K. Maj:t låtit berörda förslag, åtföljd t af de, angående ämnet i E. K. Maj:ts Högste Domstol och Stats-råd förda Protokoll, enligt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa.
Alla dessa svårigheter vid Widegrens förslag, jemte den hufvudsakliga skillnad i det nya förslaget, att LänsRäkenskaperne och uppbördsåret derigenom icke behöfva ändras, och att k controllen på uppbörden orubbadt fortfar, har gifvit StatsUtskottet anledning, att framställa nödvändigheten att känna och pröfva begge me - Den 5 Junii. 179 thoderne. Af sådan orsak liar StatsUtskoltet föreslagit, — icke att Riksens Ständers beslut år 1815 skulle upphäfvas, — men att, jemte det StatsCommissarien Widegren, i enlighet dermed fortfar att uppgöra Hufvudböcker för åren intill 1815, StatsContoiret tillika efter andra grunder må ifrån 1814 års början uppgöra ett serskildt RiksHufvudbokslut. Då man vid nästa Riksdag kommer i tillfälle, att kunna fördomsfritt, och utan afseende på person — blott på saken, bedöma båda melhoderna, skall man säkerligen göra rättvisa åt Utskottets nu gjorde tillstyrkande. Friherre Wirse’n, Gustaf Fredric: Det skulle uppriktigt göra mig ondt, om det uttryck Herr Grefve Gyllenborg nyttjat, att det icke förekommitj honom oväntadt cfc. skulle vara så att förstå som skulle det ej förundra honom, om StatsContoiret lade binder i vägen för nödige upplysningar och en behörig utredning inför Konung och Ständer om SlatsVerkets tillstånd i alla dessa delar, men jag vill ej tro det; jag förmodar fast heldre, alt det ej förundrar Herr Grefven, alt StatsContoiret söker bringa ett så vigtigt ämne som för handen varande fråga till fullkomlig utveckling, innan Konung och Ständer fatta ett beslut om Räkenskapssättets förändring öfver hela Riket, som möjligtvis, i stället för ordning och reda, som åsyftas, skulle hafva alldeles motsatsen till slutföljd, och bringa den ännu återstående ordningen lill oordning och redan till oreda; och se då har Herr Grefven^ganska rätt. Men lika mycket; menin - 180 Den 5 Junti. gen må nu vara hvilken som hälst; jag skall dock i sjelfva saken yttra några ord.
M Prs Nä, diga Reg ering hänskjutit, och akt det således bleswe endast i betraktande af den Fonds vnikäcklighct, hwilken härtill kunde anwisas, sein pros!.ina as den enas större behof utaf denna förmohn framför den andra, och uppskof med nagm del af sökta Löneförbättringar koinme att billigen äga ruin för dem, ftm under de sednare arén icke erhållit Lönewillkor, mer afpahade efter tiderne och myntwärdct." ''Witz derefter företagen tindersökning af de hos Kongl. Maj:! i detta ämne anmäldta speciella omstandigheier, har Kongl. Maj:t i Näder fastställt de Löne liuökningar som ansetts oundgängligast, utgörande, enligt bilagda Förteckning N:o l, en ärlig Summa as -8,978 R:dlr 40 st-, att fran och med början af nästledit ar 18-1 beräknas och utgå; hwar m Kongl. Maut welat underrätta Riksens Scanders Stats-Ur,kott, kill iakttagande as innehållet, '.vid ruTer hand warande beräkning öfwer hwad Statt Werket rörer: och har Kongl. Majit tillika latit af Staterne utffrifwa och härhos bifoga Föttekiiino.n Nm 2 a de penninge,löntagande Embetsoch Tjensteman samt Betjente, som hittills ej kommit i åtnjutande af Löne-tillökning, pä det Riksens Ständers Stals-Utskott mä wid Stats-Regleringen tillse, huruwida nägon tillgäng finnes, hwaraf Fond dertill kunde anwisas." "Utom - Den 2z Julli. 194; "Utom hwad Kongl. Majst salunda i allmänhet reglerat, hafwa följande omständigheter harwid fö, rekommit, af den beskaffenhet att Kongl. Majit welat dein Riksens Ständers Stats-Utskott, till underrättelse och åtgärd meddela."
T Mirtala föras vi tillsammans med cn mängd skilda typer inom transtiberiornas judekvarter: den gamle diktaren Menoehim, hvars sinne hellre hänger sig åt drömmande sorg än åt vrede, o c h som är färdig att offra allt för sitt folk, den lidelsefulle Jouathan, som en gång var ädelsinnad o c h rättrådig, men som olyckorna gjort hatfull och hård — detta det demoraliserande inflytande, som ett rädduingslöst lidande utöfvar, framhåller förf. ofta —, Justus, som hör till deras talrika klass, hvilka till någon ringa mån af svaghet, men mera af öfvertygclse gå på ackord med sina besegrare, samt slutligen b o - kens hjältinna, den unga brodererskan Mirtala, hvars konstnärssjäl o c h hvars kärlek draga henne till romarnes rika stad, på samma gång som de starkaste hjärtfibrerna binda henne fast v i d det fattiga judekvarteret. » I de djupa dalarna » åter skildrar, som nämndt, ett litet polskt judesamhälle i våra dagar. Ä m n e t, m e d mästerskap behandladt, är en ynglings kamp gent emot hela detta samhälle. Meir Ezofowicz är cn reformator. H a n kämpar m o d i g t för sin sak, under det hindren resa sig allt högre o c h allt mera hotande o m - kring honorm D e t kommer visserligen stunder, då han fattas af tvifvel o c h spörjer: » I l v a r - till tjänar detta? Förmår jag n å g o t? » — men så drifver h o n o m den inneboende kraften åter framåt — hans familj menar: m o t fördärfvet, o c h han själf: m o t frihet, rättfärdighet o c h kunskap. T y dessa äro Meir Ezofowiczs stora mål, för hvilka han kämpar, till en början mera omedvetet, sedan med allt klarare insikt.
Den ansenliga tillväxt folkmängden sålunda vunnit torde, bland andra orsaker, äfven härleda sig derifrån, att under de ifrågavarande åren inom Länet funnits jemn tillgång på lönande arbetsförtjenst, hvilken ej varit minskad af något under denna tid inträffadt missväxtår; att Kronans odisponerade marker ännu lemna tillgång på trakter, tienliga till nybyggesanläggningar, hvilka också gerna uppsökas och begagnas, samt att i befolkningens lynne i allmänhet ligger ett begär efter sjelfständighet och efter eli af andra oberoende ställning, hvilket, gynnadt af lättheten att bereda en tarflig utkomst och af de fördelar, som, enligt författningarna, äro förenade med nybyggens anläggning, föranleder tidiga giftermål och bosättningar. I afseende å befolkningens sedlighet och ekonomiska belägenhet har någon synnerlig förändring ej inträffat, sedan den sista underdåniga berättelsen afgafs. Allmogen är i allmänhet väl bergad och skulle kunna samla förmögenhet, om den använde de ofta ganska betydliga öfverskotten af sin hufvudnäring och sina biförtjänster på produktiva företag, i stället för på lyx och öfverflödsvaror. Under ifrågavarande fyra år hafva, enligt uppgifter från Tullkamrarne, til! Länet införts 668,563 kannor bränvin, 54,084 kannor rumm, arrak och 5 konjak, 580,000 U. socker oell 1,431,121 U. kaffe. Hvad bränvinet angår torde dock här böra erinras, att mer än hälften deraf eller 353,433 kannor inkommit till Haparanda, intill Ryska Riket gränsande Tullkammar-Distrikt.
Han hade varit en älskvärd värd för sina gäster och gladt i deras sällskap gycklat öfver sin svaghet att låta leda sig af sin hustru, under hvars toffel han medgaf sig alldeles stå. ”Hvad kära syster är för en lycklig qvinna”, utlät sig nu fru Margarethas fränka vid afskedet, ”den, som har en sådan man, må tacka Gud. Men kära syster, jag är en gammal vän och måste säga sanningen rent ut: hvarföre ser kära syster alltid så allvarsam och tvär ut ändå? Om också icke allt skulle gå efter kära systers hufvud, så får hon väl ha tålamod ändå. Har icke en man rätt att befalla? Kom ihåg, att kära syster skall vara tacksam emot sin man, är det icke han, som både kläder och föder sin hustru. Och kom också ihåg, att om han ibland kan vara knottrig och ovänlig, så hvad vet syster om han icke kan ha något bekymmer på hjertat, som ej syster vet af. Icke för illtyck, men jag har länge velat säga er detta helt ärligt, när J, kära syster, alltid ser så styf och oglad ut.” Ett ögonblick sväfvade på fru Margarethas läppar att svara: ”kan då icke äfven jag kanske ha bekymmer, som oroa mig, så väl som han kan ha sina;” men hon sväljde sina ord och gick in till sin man, den hon nyss sett så vänlig och glad och hoppades finna vid godt lynne. Med allt det uttryck af vänlighet, som var henne möjligt att lägga öfver sina hårda drag, sade hon till mannen: ”Misstyck icke att jag frågar: skulle det vara dig emot att begå så, att de Flemingska fruntimmerna äfven kunde flyttas ut på landet till de andra finska fruarna?” ”Hvad är det nu åter för krångel”, frågade Jörgen. ”Jag tänker blott att det kunde vara så godt, emedan jag rädes att de vilja omsnärja Welam med sina finska trollkonster.” ”Hvad ondt kunna de göra den morsgrisen?” ”Jag fruktar, att han kunde fatta kärlek för jungfru Karin. En sådan fattig och förnäm hustru vore en för dyr möbel i huset. All Flemings egendom är ju konfiskerad.” ”Har han då ej vett, du plär ju skryta med hans förstånd?”
Xr kraga om flere lägenketer, som tillköra ssrskilcla egare, varcie ersättningen kestämcl serskilclt för kvarclera. § 15. ^nser Mmnäen nöäigt att, innan kukvuäsakligt Keslut kattas, parterne ytterligare kora, närmare unäerrättelser i saken inkorära eller s^n kalla, ege 6er rätt clertill. § 16- Ilvacl lie fleste i Nämnden säga, galle kör Nämnäens keslut. § 17. vä l^ämnöens keslut kattaclt är, late Oräloranclen clet upptecknas ocll . ak Mmnöen unclerskrikvas, ock lemne clet seäan till katten eller, pa lan6et, till vomkakvanclen. vj skall Zerviä kungöras, kuru l^ämnclen inom sig röstat; ej eller skola skälen kör keslutet uppgifvas. § 18. 8e6an Mmnäens keslut sa aklemnaät är, som i § 17 sägs. late katten clet i sitt protocoll inköras ock kungöre <1et kör parterne, eller gikve 6et till elem ut ekter anslag. 22 ^.o ^7. L 19 Hvad Nämnden beslutat, skall till efterrättelse Iän<!a. bij mä i Nämndens beslut ändring nägorstädes sökas. Der sä bän<la skulle, att Nämnden satte ut väldet bögre, än »k ersättningstagande ^rkadt, eller lägre, än ak ersättningsskvldig medgilvet varit, gälle dock beslutet, livad desse personers rätt angär, ieke i det, som strider emot darris äsämjande. § 20.
Ett annat förhållande, som äfven bör tagas i betraktande, är det, att, när Konung Oscar I mottog spiran af sin fader, hade han en stor familj, för hvars underhåll betydliga utgifter voro af nöden. Denna omständighet kan åtminstone ej nu åberopas såsom skäl för apanagets bibehållande. Ett tredje skäl anser jag vara för handen i den till R. St. om Statsverkets tillstånd och behof af K. M:t afgifna nåd. propos. Man har nemligen i densamma begått den inkonseqvensen, att, vid bestämmandet af underhållskostnaden för det K. huset, åberopa den fördelningsgrund, efter hvilken man har antagit att bidragen från hvartdera riket borde utgå. Hvad sjelfva fördelningen angår, vet jag ej att densamma någonsin genom lag blifvit bestämd. Jag har alltid varit en bland dem, som tillerkännt Norige samma politiska rättigheter som Sverige; det är ett fritt folk på enahanda sätt som vi; det njuter lika anseende med oss; då kan jag sannerligen ej fatta, hvarföre man vid bestämmandet af utgifterna för ett konungahus, som är gemensamt för båda folken, tagit de båda ländernas olika folkmängd i betraktande. Men antagom äfven att Norige endast bidragit med ä/17 under det vi utgifva 12/n> skulle efter denna procentfördelning anslaget till Konungens hofhållning utgöra 550,000 Rdr och ej som nu 630,000 Rdr med tillägg af särskildt anslag för hofstallets utfodring, lysoch renhållning m. m. Af hvad jag här anfört, utan att vidröra, det nuvarande Konungen såsom regent med konuugslig makt och myndighet vid sisth Riksdag, genom Chefen för FinansDepartement, lät förklara sig åtnöjas med det auslag, Han såsom Kronprins upbar, 150,000 Rdr, jemte de 180,000 Rdr, Han af sill Hr Fader erhöll, summa 230,000 Rdr, vill jag endast påyrka att H. M.
I anledning af Herr Cederschjölds sednaste anmärkning, får jag blott upprepa, att Herr Ulfsparre, i den stund han invaldes till Ledamot i RiddarhusDirectionen, var tillförordnad Föredragande för alla sådane Kammar-ärender, som passera Rikets Allmänna Ärenders Bered - i Den 26 J unii e. m. ning, och således, efter mitt begrepp, tjenstgörande StalsSecreterare för livart och ett sådant mål. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då fråga uppstått, huruvida ExpeditionsSecreterai en Ulfsparre rätteligen kunnat inväljas till Suppleant uti RiddarhusDirectionen, hvilken fråga berodde på tydningen af 41 §• Riksdagsordningen, ansåg Hans Excellence sig böra gifva dess enskilta öfvertygelse derutinnan tillkänna; och som Grundlagarne, enligt 83 §. RegeringsFormen borde efter deras ordalydelse i hvarje serskilt fall tillämpas, samt bland de i 4' §• Riksdagsordningen uppräknade ansvarige Embetsman förekommo tjenstgörande SLatsSecreterare; roen ExpeditionsSecreterare, hvilka, på grund af förordnande, bestrida någon del af StatsSecreterareEmbetet, icke kunde hänföras till b enämningen af tjenstgörande SlatsSecreterare; ty och då, enligt 48 § RiddarhusOrdningen, RiddarhusDirectionens Ledaniöler borde utväljas bland såfia ne Adelsmän, hvilka voro behörige att vara Ledamöter i Utskott, ansåg Hans Excellence ExpeditionsSecreteraren Ulfsparre, hvilken ej kunde såsom tjenstgörande StatsSecreterare betraktas, lagligen hafva kunnat, på sätt som skett, till Suppleant i RiddarhusDirectionen inväljas; och fann Hans Excellence, i följd deraf, sig ej eller ega rätt meddela propo - 92 Den 26 Junii e. m. sition å det väckta förslag, i afseende å föreskrift för RiddarhusDirectionen, att hädanefter icke förfara, på sätt som skett.
»Så der flöt hans blod», hviskade han, »alldeles så der gled det fram på snön ... sakta ... sakta ... det var så underligt ... det var alldeles varmt, men snön isade det ... jag kände, hur varmt det var, då jag lade mina läppar deremot ... O, hans blod ... hans blod Jag tryckte honom intill mig så här», – och han pressade armen mot bröstet, – »o, förr var hans famn så brännande het, och nu kall ... kall ... kall som döden.» Hans ord upplöste sig i ett doft jemrande; så låg han tyst en stund, och så framhviskade han ånyo ett smärtsamt, längtande: »Eugène!» Catherine var alldeles blek af sinnesrörelse. Eugène, hvem var väl denne Eugène, som han älskade så högt? Kanske en bror ... eller en vän – ja, säkert en vän, som han hade svurit att följa i lif och död. Lycklige Eugène! Catherine blundade och förestälde sig, hur det skulle vara att ligga der ute på den kalla snön och känna sitt blod rinna bort och dö i hans armar, och en rysning af sällhet genomilade henne. Hon önskade, att hon hade varit i Eugènes ställe. Den sjuke talade icke mera; han försjönk återigen i dvala, men oroliga bilder tycktes fylla hans sömn. Ibland ryckte han till, ibland förvreds hans ansigte liksom af ångest, han suckade och stönade, och bröstet gick i höga, darrande vågor. Då dagen började gry, väckte Catherine Suzanne, förnyade ännu en gång uppgörelsen om tystnad och osten som belöning derför och smög sig derefter upp på sitt rum. Hon kom lyckligt och väl i säng och fick ligga der och vrida och vända sig i öfver två timmar, innan Justine och flickorna vaknade. Följande dag blef mycket besynnerlig för Catherine. Hon undvek kamraterna, i synnerhet Louise, med hvilken ett litet missförstånd tycktes ha uppstått. Hon gick som i en dröm; allting var liksom beslöjadt för henne. Solen lyste icke som förr; den hade ett trolskt, bländande sken, som tjusade henne och uppväckte underliga, sagolika stämningar.
Ärliga beloppet häraf lärer enligt uppgiftvit faststaldt förslag utgöra nära ;; ooo Lp., och dä det, ta behof sördeltes pä alla eller rocha >ä belägna Angar eller Zfnglotter hwilka genom transport Sjöledes beqwämligen kunde werkställa lesnxrancen, sä kunde och borde annorlunda belägna Angar, hwmlbland te uti Skaraborgs Län, befrias frän HörlefweranS in natura, och grunden för destas arrenden blifwa enligt Högloft. Skars - Utskottets förslag, betalning efter Markegängspriset; äswen som för det Hö sörenämde Kungsängars Arrenbatorer wid Zluc.ionerna äraga stg akt utöswer del in natura brflmna erlägga — T »anne warda Ledamöter hafwa här söreflagik akt 2; ä zo procentS högre betalning än MarkegangS, Taxan bestämmer, kunde antagas till grund för den betalning som kommer att utgöra hwarje Kongs-Angs elltr Kungö-SngS lotts, enligt Auction beflurna belopp, men härutinnan kan jag icke instämma af orsak akt ilo winneö sj derigenom Hö in natura för Kongl. Hof-Stalstks oumbärliga behof, och r:d af dcn för. modan, att sedan nu mera de ärliga MarkegangS, Taxornas upprättande endast bero af Riksens Stan, ders walde Ombud, och DetzaS Bcflut icke unverka stas Kongl. Kammar-Collegii pröfning och fastställande , sä blifwa alla Ränte,persedlars wärde, (hwari, bland Höets) sa lill de allmänt gängbara prjsers förhållande jemkade och faststälde, att wäl någon mindffning, men ej till det betydeliga belopp af 2; ä ga procent, bör inträffa, hwilken min förmodan Stock, holms Läns nu gällande Markegängs. Taxa jemnsörd med friwilligt jngängne Concracler om Hö-leswerancer, »72 Den 5 Januarlk fullkomligen bestyrker. —- Att det af Högloft.
Af denna grundtanke, hvars riktighet icke lärer kunna jäfvas, följer, att Svenska landtarmeens sammanlagda styrka måste vara större, än som nödigt vore, örn landet, under i öfrigt lika förhållanden, egde en mindre vidd, och 12 framförallt ett mindre långsträckt läge, hvarvid likväl icke må oanmärkt lemnäs, att, om ock landels allmänna fonn och vidd sålunda, å ena sidan, föranleder behofvet att hålla i beredskap en förökad stridsfärdig försvarsstyrka, de likväl, å andra sidan, under sjelfva krigförandet äro gynsamma för den försvarande, som deraf hemtar stora fördelar, isynnerhet efter möjligen lidna förluster, hvilkas följder under sådana förhållanden blifva vida mindre afgörande, än de skulle blifva, om landet egde en inskränkt vidd. Ofvanföre nämndes, att hufvudgrunden för landets försvar ligger i den stadgade allmänna beväringsskyldigheten. Att utreda ändamålsenligaste sättet för beväringsmanskapets användande utgör derföre vigtigaste föremålet för krigsstyrelsens omtanka; hörandes dervid i främsta rummet afses krigsmaktens behöfliga styrka och tjenstbarhet, i det andra sparsamhet i kostnaderna samt att beväringsskyldigheten må blifva sä litet betungande, som, utan ändamålets förfelande, kan ske. T vänne väsendtligen olika sätt gifvas att till länders försvar begagna be vä rings-manskap: det ena att bilda hela arméen af beväring; det andra: att bilda armeen af stående stamtrupper, med hvilka större eller mindre antal heva rings-manskap efter behof förenas och införlifva*. En utredning, i hvad mån det ena sättet bättre än det andra uppfyller nyssnämnde vilkor af ändamålsenlighet och hushållning samt lättnad vid beYärings-skyldighetens utgörande, måste således ega rum. Om Arméens bildande ensamt af Bevärings-manskap.
Då, enligt III:dje Art. 33 §., destilleringspannor af högst Sex kannors rymd få af de till bränvinsbranning berättigade obehindradt brukas ifrån 4 Bevilln.-, Engsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vl skot tens Betänkande, N-o 7. den förslå Januari lil! påföljande April månads slut, samt vidare ifrån den första November lill årets slut, må icke, om äfven brän vins b ränn ingeninställes, destiliering under den eljest lofgifna tiden med sådane pannor anses oloflig, eller leda lill ansvar; äfvensom destiliering må obehindradt utöfvas i de fall, då serskildt Nådigt tillstånd dertill, enligt första ei hålles. § 3 7- I händelse bran vinsbränning, då densamma emli t denna Författning icke är tillåten, verkställes af någon, ehvad lian dertill eljest vore berättigad eller icke, bore lian fyra gånger Kloppet af den afgift, sorn för den dervid nyttjade brånvinsbrännings-redskap, om den lofligen varit brukad, skolat erläggas, efter samma beräkningsgrund, som i näst föregående §. säges, likväl så, alt böterne ej må understiga Trettiotre Riksdaler sexton sk i 1 linga r Banco. Begär han sådan förbrytelse tredje resan, Jolifve han dessutom för två år förlustig rättigheten att bränvin tillverka. Den, som beträdes alt tillverka bränvin under den tid, då bränvinsbränningen för något serskildt fall, blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder inställd, skall böta fem gånger beloppet af afgiften , enligt ofvan stadgade beräkningsgrund; dock att böterne icke må understiga Femtio Riksdaler Banco. Nyttjar någon till brän vinsbränning, då den inställd är, redskap af större rymd, än den högst lillåtne, straffas han serskildt derföre, som i 36 sägs. Beträdes någon att utöfva brän vinsbränning med ostämplad redskap, skall han derför, utom det ansvar, hvartill han, enligt denna och näst föregående §., i öfrigt kan hafva gjort sig skyldig, vara förfallen att böta Tjugo Riksdaler.