Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan likväl för ingen del gå in på den grundsatsen att någon af representationens underafdelningar bör vidtaga särskilda åtgärder för att bland allmänheten kringsprida resultaten af deras förhandlingar. Det är visserligen sannt, att åtskilliga misstag af mer och mindre vigt stundom inträffa vid refererandet af dessa förhandlingar; men sådana misstag hafva vid denna riksdag icke varit större eller mera väsendtliga än vid förflutna riksmöten. Jag anser således icke några nya åtgärder i detta afseende vara af omständigheterna påkallade. Riksd.Ordn. föreskrifver, att R. St:s prot. skola genom trycket offentliggöras. Uti dessa prot. ligga äfven förvarade hvarje representants yttranden och den politiska karakter samt de tänkesätt, som hans yttranden under riksdagen ådagalagt. Att, på sätt nu blifvit ifrågastäldt, genom särskildta för tryckningen affattade prot. eller sammandrag deraf, härförutan genom trycket utsprida en mera omständlig kunskap om de olika opinionerna, samt hvarje Ridd. ledamots yttrande, anser jag hvarken vara lämpligt, ändamålsenligt eller nödvändigt. Då de allmänna riksdagskostnads-medlen icke lära kunna belastas med de härtill erforderliga, sannolikt ej obetydliga, utgifterna, så skulle tillgång härtill möjligen endast kunna beredas genom en ökad och troligen föga efterlängtad beskatt ning på R. o. Ad:s både närvar, och från var. medlemmar, helst jag förmodar, att de förre icke önska att ensamt vidkännas kostnaderna härföre, och såmedelst erhålla en ytterligare tillökning i de för mången rätt kännbara riksdagsutgifterna. För öfrigt är jag af den tanke, att R. o. Ad. icke behöfver föranstalta om några andra medel än de öfriga RiksStrn, för att fästa allmänhetens uppmärksamhet på de politiska opinionerna och karakteren hos Ståndets medlemmar. Jag tror ej heller att det skulle vara för R. o. Ad:s anseende särdeles fördelaktigt, om detta Stånd först ibland alla beträdde den nu föreslagna bana, som är, så vidt jag känner, fullkomligt ny i den Svenska Representationens annaler. Föröfrigt ådagalägga exemplen af riksdagstidningar vid framfarna riksdagar svårigheten att kunna utgifva och underhålla sådana tidningar ulan betydlig uppoffring.
Men då jag anser Direct. icke vidare böra försättas i ett sådant brydsamt förhållande, under det Directts principaler, R. o. Ad., äro samlade och Ridd.Utsk. sedan flera månader organiseradt, anhåller jag, att Ridd.Utsk. må inkomma med särskildt betänkande deröfver, huruvida lånerörelsen vidare må på förenämnde sätt utsträckas, eller, för utgörande af förenämnde utgifter, Direct. tillåtas att utöfver de redan utlånade 80,000 R:dr, mot enahanda säkerhet, ytterligare utlåna medel. Jag torde få tillägga, att genom de utlåningar, Direct. på namn och på eget bevåg verkställt, icke en enda skilfings förlust uppkommit. Remitterades till Ridd.Utskottet. Gr. Strömfelt, Hans Fredr.: I egenskap.af ordförande i Ridd.Utsk. får jag vid detta tillfälle för R. o. Ad. anmäla, att sedan inventering af de till Riddarhuset hörande fonder och dervid befintliga lånehandlingar nyligen är förrättad, samt andra förberedande åtgärder äfven blifvit verkställda, ämnar Utsk. ofördröjligen, och inom den i Ridd. Ordn. föreskrifva tid, till R. o, Ad., inkomma med utlåta»- D e n a April. i 5 de öfver såväl det af Gr. Cronhjelm nu väckta, som octalia öfriga ämnen, hvartill Ridd.Direct:s afgifna Riksdagsberättelse föranleder. StatsUtsk:s d. 24 sisth Febr. på bordet lagda memorial Nio 10 om återlemnande till BondeSt. af åtskilliga motioner rörtde en jemnare fördelning af roteringsbesväret, hvilket memorial It. o.
Fullmägtige vågat framställa en korrt öfversigt afsådane Lån, som efter Reglementets föreskrift blifvit omsatte och nu mera äro nära sin fulla inbetalning, samt sådana Lån, hvaraf omkring halfva primitiva beloppet ännu återstår oliqvideradt, förmedelst försummande af Reglementets iagttagande. Herr Commerce-Rådet har vid Fullmägtiges utlåtande gjort tvänne hufvudsaklige anmärkningar, den ena innehåller, att Fullmägtige skulle hafva påbördat Herr CommerceRådet det påstående, att Öfver-Räntan borde upphöra ifrån den i nästlidne December. Deremot behagade Högloft. Utskotten, af Fullmägtiges utlåtande inhemta, att Fullmägtige endast yttrat, det Herr CommerceRådet antagit en grund, derifrån han synes ‘vilja härleda en sådan påföljd. Jag öfverlemnar äfven åt Högloft. Utskotten att afgöra, huruvida, vid deductionen af Herr Commerce-Rådets framställningar, så framt något tydligt resultat deraf står att hämta, något annat deraf kan utletas, om icke tilläfventyrs det, att befrielse från öfverräntan borde tillbakask jutås ännu nära en månad, eller till och med den 3 November 1823, således 29 dagar mera än hvaröfver klander nu anföres. i34 Stats-Utskottets Betänkanden. Herr Commerce-Rådets Memorial är i detta fall den bästa förklaring. Den andre anmärkningen innehåller, att Fullmägtige, som till exempel anfört några afHerrCommerce-Rådets Discont-Lån, iagttagit en onödig granlagenhet, då icke äfven Herr Låntagarens namn blifvit i utlåtandet meddeladt. Höglofl. Utskotten lära, utan all bevisning, lätteligen inse, att en så högst obetydlig sak, som ett enskildt namn, vore det ock af den sielfständigaste och mest oberoende person, likväl förtjenar intet afseende i en allmän fråga, der saken sjelf talar. För att meddela Höglofl. Utskotten all möjlig upplysning, borde Fullmägtige styrka sine uppgifter med facta, hvilka ifrån utredningens Kamererare-Contoir måste infordras.
R:dr till underhåll af universitetets byggnader, alldenstund de för sådant ändamål nu användbara medel, eller inkomsterna vid inträffande ledigbeter af de till universitetet anslagna prebendepastorater, dels vore af tillfällig beskaffenhet och således icke alltid kunde påräknas, dels hädanefter komme att minskas, sedan två af berörda pastorater nyligen frångått universitetet, under det å andra sidan de årliga behofveu ökades i den mån universitetets byggnader tillvexte i antal, samt Kanslern å denna anhållan tillstyrkt nådigt bifall; bar E. K. Maj:t nu föreslagit, att till underhåll och förbättring af nämnda byggnader måtte anvisas årligen 2,000 R:dr; Och bar det begärda anslaget, 2,000 R:dr årligen, blifvit af Rikets Ständer beviljadt. 19:o. För Lunds universitet har E. Iv. Majit vidare äskat förhöjning i anslagen för Bibliotheket med 1,800 R:dr, för Zoologiska museum med 200 R:dr och för Kemiska institutionen med 700 Ridr; och då, enligt hvad konsistorium anmält, de för berörda ändamål nu utgående anslag visat sig otillräckliga, hafva Rikets Ständer medgifvit att de ifrågavarande anslagen må med tillhopa 2,700 R:dr förhöjas. 20:o. Slutligen har, i anledning af konsistorii underdåniga hemställan att, med afseende på mängden och omfattningen af de läroämnen, i hvilka det nu vore kirurgie professoren vid Lunds universitet ålagdt att meddela undervisning, ett årligt anslag till en adjunkt i kirurgi och obstetrik måtte beviljas, E. K Majit, enär de läroämnen, hvilka blifvit åt Professorn i kirurgi och obstetrik anvisade, vore så vidt omfattande, att undervisningen i dem alla icke kunde af en lärare medhinnas, hvartill komme nödvändigheten att, i händelse af inträffande förfall för nämnde lärare, vid universitetet ega någon skicklig person att tillgå för undervisningens uppehållande, föreslagit Rikets Ständer anvisande af 2,500 Ridr till lön åt en adjunkt i nämnda läroämnen.
Nina har aldrig varit elak, kanske en smula häftig och tanklös, men aldrig så verkligt elak, som detta synes antyda. » » Nå, jag tror ej heller, att hon är det i själ och hjerta. Jag har ofta tänkt, att hon blott spelar denna roll för att befordra framgången af deras planer, och jag försäkrar dig, att detta icke stämt mig mildare. » » Jag hade tänkt göra en utrikes resa och då erbjuda henne att följa med, » sade Viktor lifligt, under det nytt mod och hopp sökte intränga i hans själ, som börjat intagas af en till förrviflan gränsande likgiltighet. » Förträffligt, » instämde Gunilla muntert, » och då kunna ni göra en ny bröllopsresa i stället för den förra, som j u ej slog så väl ut. » » Nej, deri har du rätt,« genmälde brodern. » Gud vet. om ej gruuden till alltsammans lades just då. Det finnes bestämdt ingen dummare sed än att gifva sig ut på resor och bråka med beskådandet af sköna trakter och målningsgallerier och annat sådant, just då man som mest borde lefva i lugn och lära känna hvar andra. Men, » tillfogade han åter nedstämd, » hvad tjenar det till? Hvarje vänlighet komma de att anse som fruktan, hvarje uppfyld önskan som ett steg till underkastelse. » » Se så, » afbröt Gunilla, » är det nu åter » de » och » dem ». Men det är väl ej så lätt att vänja sig af med en ful vana, förlåt att jag säger så, men nu har jag yppat mina tankar. Måhända misstager jag mig, men du kan j u alltid göra ett försök att följa mitt råd. Blir det ej bättre deraf, sämre kan det j u knappast blifva. Skicka barnen hem till mig, jag skall nog taga vara på dem, och enlevera sedan din hustru, så att ni få lära förstå hvar andra och blifva så lyckliga, som dagen är lång. Jag bjuder er härmed högtidligen att efter slutad kur komma hem till oss o c h hemta barnen, och hoppas jag då få se edre så lyckliga, som jag önskar. » (Forts.) Till följande signaturer finnas svar liggande å Iduns byrå: » 8 »; » H.
Men du är född till sorg, icke till glädje; din hands linier, din pannas hvälfning, ådrornas väf i dina ögonlock bestämma dig till ve och suckande. Din kind är blek, som blomman, då hon vexer i mörker. I sorg är du född till verlden, en suckande barm har du diat, din vaggsång var klagan, din moders kyss var salt af tårar. Sorgbarn, du skall föra din fader till mig; han har svurit mig trohet på Alakos bild; han är min; jag har rätt att utgjuta hans blod, att stänga hans himmel, om hans och din gud är min gud. Du skall föra honom till mig, ännu denna natt, Sorgbarn. Han skall dragas till doms för sitt svek och sin grymhet. O, har han hjerta, skall han gråta öfver dina bleka klinder och rysa öfver din arma moders qval! – Jag skall föra min fader till dig, men Assim får icke döda honom, sade Sorgbarn. – Som din moder befaller, sade Assim torrt och sparkade till svärdet, som låg på golfvet. – Jag har lofvat vara din moders slaf, fast min trohet är henne mindre dyrbar än din faders svek. – Tyst! ropade Sorgbarn till Assim; – är du min moders slaf, så må du tiga! – Jag är en furstes son och hennes slaf, svarade Assim. – Nu lemnar jag dig, moder, sade Sorgbarn. Riddaren väntar mig. I natt återvänder jag med min fader. – Se der, sade Assim, – på hallen ligga några frön, dem jag plockat vid fullmåne. Lägg dem i riddarens bägare, då lyder han lättare din kraft. Sorgbarn tvekade. – Tag dem, sade Singoalla; – Assim samlar äfven andra frön än giftiga. Vid dessa ord nedslog Assim sina ögon. Sorgbarn tog de frön han samlat. – Moder, sade Sorgbarn ängsligt, – ännu ett ord! Har du haft en uppenbarelse, hvar jag nästa gång skall finna någon af de nedgräfda klosterklenoderna? – Ja, jag har haft en ny uppenbarelse och skall om åtta dagar visa dig stället, hvar du skall finna nattvardskalken.
Enligt detta förslag skulle vården och tillsynen öfver fisket i rikets sötvatten och vid kusterna, med undantag af det egentliga hafsfisket vid Bohuslänska kusten, uppdragas åt en Intendent, hvars verksamhet borde omfatta : att utföra en vetenskaplig undersökning af fiskerierna; samt att föreslå och vidtaga åtgärder till fiskets förbättrande, särdeles genom fiskodling i förening med fiskens fredande genom plantering eller ledning af värdefulla fiskslag i passande vatten; genom anläggning af fiskparker och fiskdammar; samt genom införande af förbättrade fiskdon och redskap; en närmast under denne Intendent stående Assistent, som särskildt skulle hafva sig anförtrodd ledningen af en hufvudstation för fiskodling, hvarest personer från olika delar af riket kunde erhålla praktisk handledning i anläggning och skötsel af sådana anstalter samt undervisning i bedrifvande af olika slags fiske, med hvad till dess vård och förbättring hörer; samt en annan, vid sidan af denna ställd Assistent eller medhjelpare, med uppdrag att resa till de orter, der hans närvaro för dylikt ändamål önskades; hvar jemte bland de vid hufvudstationen undervisade eleverne de skickligaste ansåges kunna, efter reqvisitör), utsändas, för att anlägga kläckningsanstalter, plantera fiskrom, o. s. v. äfvensom, enligt samma förslag, en årlig summa borde vara disponibel för försöks anställande vid andra fisken än sådana, som kunde komma i fråga vid hufvudstalionen, exempelvis ålfisket, samt för vidtagande af åtgärder för att pröfva nya, annu oförsökta medel till fiskets förbättrande. Akademien, som, till ledning för bedömande af de kostnader, hvilka för ifrågavarande åtgärder kunde erfordras, upplyst att de belopp, hvartill utgifterna för dylika anordningar i Norrige uppginge, utgjorde årligen tillsammans 2,750 Speciedaler eller i Svenskt mynt 11,000 Riksdaler, hade, i enlighet med Professoren Lovéns förslag, dels upptagit de årliga omkostnaderna på sätt som följer: En Fiskeri-lntendent, lön . 2,000 Ersättning för resekostnader och traktamente . 1,500 3,500. Föreståndaren, för hufvudstationen, lön . 1,500 Ersättning för resor 500 2,000.
Äfwen efter denna «-lpr>t -— V < -7 ) werkställas voteringar i det Utstött, der Le. damöterne äga nägon beslutande rättighet; hwarföre dä en olikhet i Riksens Ständers andra Utstött? Wore alla Ständen tilsammans Under et tak och der vokersll? per Lapit»; skulle jag anse voteringar efter Ständ i Utstot. ten lika motsägande, som jag nu anser vorering per Oapit» i Utskotten emot voteringar efter Ständ in klent». En och samma ordning bör i min tanka pä alla ställen följas och det ena rättas efter det andra. Hwad jag tilstyrr ker är i min tanka ocksä mera instämmande med sjelfwa Oonstiwtionen, som altid och al. lestädeS förutsätter och är grundad pä en organisation as Fyra Ständ och deras Ständs» wis widtagande beslut, och et annat sörkällan, de i Utskotten är sälcdes mindre instämmande med Oonilirutiooen, än det urgamla, hwarwiv jag önskar förblifwa." ''At wid Domstolar saker afgöraelter plurima Vats hörer ej hit; ty hos Wcrkställan. de Magten, som ej utgöres af nägra Ständ, kan ej annorlm.da förhällas, och det är mycken skilnad emellan denna och den Lagstiftande, dä den förra blott, säsom Embetsmän, gör den senarebefallningar gällande ecb hwarwid ej ät fkäga VM nägon organisation.'' "Med lika litet skäl lärer kunna inwändaS, at fordom alla Fyra Ständen wörö tilhopa l sn klump, om jag sä mä säga.
Komitin för utrecilzi9zg af de till Dmzmas-k zi.tvu12cli.ctnck svenska a2lmogefl.ickornas stullning och urDet.sförl~&amp;llct~2~Ie~~~ samt komitch för orclnandet af kurser i ti-ticigtïrd~oclli~q för f x i m o r, ha under detta &amp; r aj varit i tillfalle att utnfva n&amp;gon betydande verksamhet. De sedvanliga våroch hÖstsamkz: cl&gt;ile~i ha afven detta &amp; r Samkväm. anordnats af komiterade, fruarna D. Kindstrand, X. Arwidson, J. Jolin och E. Upmark, intendenten G. Epmark samt amanuensen E. Folcker. Dessa samkväm, der musik, konstexposition och föredrag omväxlat, hafva varit talrikt besökta och af allmänheten omfattats med lifligt intresse. FaltskarsO. Med anledning af den vid förbundets Arsmöte 18912 uppsjuksköterskelästa artikeln anghende behofvet af utbildade sjuksköterskor kurser. för landsbygden hafva inom förbundet f~rberedande atgarder för utbildande af stdana skötcrslior p&amp;gktt. Enligt den i artikeln framkastade planen skulle utbildningen till sjuksköterska förenas med utbildningen till fä.ltsk&amp;r. Den shlunda till fdltskär utexaminerade sjuksköterskan anses genom sin dubbla utbildning blifva sarskildt lämplig att användas vid sjukvhrd p&amp; landsbygden, t. ex. vid sjukstugor % aflagsna orter ' eller &amp; större bruk, der olycksfall ofta intraffa, men läkare ej finnes hvarj e da g tillgangl ig. D&amp; tillfälle till god sjuksköterskeutbildning redan finnes, har förbundets arbete hufvudsakligen riktats p&amp; att ordna den för förbundets sköterskor afsedda fältskarsutbildningen och förbundet har lyckats att som föresthndarinna för denna nya. afdelning af förbundets verksamhet vinna fröken Aneline Sterkg., utexaminerad fältskär.
För öfrigt torde R. o. Ad. sedan sista plenum erinra sig, att Const.Utsk:s mern. i sin helhet blifvit föredraget, och alt discussionen äfven behandlat det i sin helhet, att således förslaget till vallag blifvit för R. o, Ad. i sin helhet föredraget. R. o. Ad. torde äfven finna, att om ingen af de anmärkmr, som under discussionen framställts, lyckades att vinna sådan pluralitet, att den lomme att utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke, under det öfverläggningen fortginge öfver memorialet i sin helhet, blefve det en nödvändighet att §-vis genomgå Const.- TJtsk:s mern., på det att, sedan R. o. Ad. icke antagit någon annan grund för vallag, än den Const.Utsk. föreslagit, R. o. Ad. likväl måtte äga tillfälle att i §§:na ändra eller rätta hvad som i de mindre detaljerna k unde finnas anmärkningsvärd!. Denna Hr Landtnäs framställning torde Ståndet behaga finna icke hindrade, att ju föredragningen t i 11— ginge på det sätt, som flere ledamöter ansett vara det lämpligaste, så nemi., alt, på sätt Hr Landtm, äfven under sitt förra yttrande föreslagit, de särskildta förslag, som här framställts, det ena efter det andra, och allt efter den gemenskap) de kunde äga med Const.Utskrs förslag, klefve framställda såsom propos:r till R. o. Ad:s afgörande, huruvida de komme alt utgöra någon gemensam tanke. För öfrigt, i afseende på Frih.
Sindres än mer värderika, särdeles för järnhammarens skull, som blifvit pröfvad i Tors strid med Rungner och befunnits så ypperlig. Brock ville nu taga Lokes hufvud. Loke erkände, att han förbrutit det, men han fäste domstolens akt därpå, att vadet gälde hufvudet allena, men att han aldrig lofvat, att Sindre eller hans ombud finge skada halsen. Halsen var Lokes egendom, och öfver den hade ingen annan än han själf rätt. Ej häller hade Brock rättighet att fördärfva hufvudet, utan blott att »taga» det. Brock invände, att han icke kunde taga hufvudet, utan att halsen skadades. Loke genmälde, att det skulle han ha tänkt på, när vadet ingicks; nu var det för sent. Gudarne hade att döma äfven i denna sak, och de dömde så, att eftersom Loke icke satt sin hals i vad, så hade Brock ingen rätt öfver den. »Med hans hufvud står det mig likväl fritt att göra hvad jag vill, om jag blott icke fördärfvar det», sade Brock förbittrad; »och det bästa jag med det kan göra är att täppa det gap, hvarifrån lögn och smädelse flyta». Brock tog upp en knif och en tråd och ville sticka hål på Lokes läppar för att sy ihop hans mun. Men Loke förstod att göra sig så pass hård, att knifven icke bet. Då ropade Brock på Sindres syl. Och är det ett bevis på hvilka utomordentliga konstvärk Sindres värktyg voro, att sylen på kallelse kom genast från hans underjordssmedja till Asgard och stannade i Brocks hand. Brock hopsydde Lokes läppar och gick bort, föga glad åt ärendets utgång. Lokes läppar vordo snart åter fria; men ärren efter Sindres syl gingo aldrig bort. Munnen fick det fula utseende, som anstår en försmädares, och Lokes fagra utseende var från den dagen skämdt. Domen öfver Ivaldesönernas smiden vardt inom kort bekant i alla världar och uppfyllde Ivaldesönernas fiender med skadeglädje. Men Sindre själf kände väl ingen glädje öfver sin seger.
För min del tror jag således, att om man ock endast betänker, hvad äfven Hr von Troil uti sin vid sista riksdagen inom Utsk. afgifna reservation medgifvit, att det är billigt, fästa afseende på den bona fides, som med all anledn. må antagas hafva existerat och alltjemnt existerar bos innehafvarne af merberörde hemman under en så lång tidsföljd, i förutsättningen om deras lagliga bc - 74 Den 22 Februari. frielse ifrån ifrägavar. skyldighet, så mäste val redan deruti ligga ett högst talande skill, att icke nu, vid roteringens oförmodade åläggande, betunga dem öfver höfvan; hvadan jag, af alla dessa anledningar, förenar mig med Hr Bildt uti hans anhållan att Statslltsk., efter erhållen ålerremiss, ville taga frågan i förnyadt öfvervägande; samt, för att icke rubha 'de grunder, som vid sista riksdag antogos — (Jag vill nu icke ingå i vidare pröfning om huruvida de antogos med skäl eller icke) — utan endast bereda lättnad vid tillämpningen, önskar jag att R. St. måtte besluta en nedsättning i rotevakansafgiften för utsockne frälsehemmanen i Halland, exempelvis till hälften emot hvad afgifterna eljest utgöra. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ehuru jag icke anmält någon reservation emot Utsk:s beslut i denna fråga, kan jag likväl icke annat än tillkännagifva min (anka vara, att det sätt, hvarpå denna fråga afgjordes vid sista riksdagen, hvarken öfverensstämmer med rättvisa eller billighet. Jag vill icke börja med en utredning ifrån år 1662 och omnämna alla de beslut, som fattades åren 1664, 1683, 1693 och 1721, emedan dessa i min tanka icke inverka på sakens nuvar. förhållanden. Det hufvudsakligaste skäl, som vid sista riksdagen anfördes och som låg lill grund för R. St:s då fattade beslut, var, att man ansåg R. St. år 1823 hafva beslutat något, som bestämdt måste hafva den påföljd, som vid sednaste riksdag lipstått.
Lag ; häromIroddés* likväl bo ra finnas. I: sanrmanlfaug.’med detta ämne ; . ansåg sig Molionairenbora1 fästa trppniäi ksanihet derpå, .atti ali bestämd ; Lag. ännu saknadés, huruvida böter Blöra-suttagas sedan dén sakfällde affidit.' Lallmänhet ■ Kades man antagit, att anns den. anhlägadec afliden imian« dorn; fallit,ellen medi dödeir. afgår r under: Lttg-Usskottcts B, t j»kaurte Kia ifii.' 5 det, målet !)Cior på högtte Domstols pröfning ali fråga 'om criminelt ansvar forfölle; meli det luinda äfven ofta, alt den sakfä lide dör sedan Utslaget vunnit laga kraft, och böterne ulLögos icke då hos'honom, utan hos hans arfvingar. Unde!stundom hade det handl, att den aflidnes Enka och Bärn anlifdlil att af gunst och nåd varda förs k anie (rån böternas digifvande, och Kongl. Majrt hade någon gång dertill leirinat bifall, men ansökningen derom hade åter vid andra tillfällen blifvit afslagen. För den meningen, att böterne ej borde förfalla derföre, alt den sakfällde a (lider, hade hufvudsakligen blifvit anfördi: att åklagaren derigenom Liefve lidande i sin rätt lill andel i böterne; att det nog ofta ändå bände, att åklagaren ginge i mistning afdon inkomst han billig!vis borde kunna påräkna, såsom vedergällning för det ofta lönlösa besväret åtalet förorsakade honom; alt det skulle blifva ännu mera ledande till försök af den tilltalade, att uppehålla rpålels afslutande, om han hade utsigten, att, i fall lian under tiden afled, hans arfvingar voro fria från böternas lifgifvande, och att böterne utgjorde en skuld, sora den aflidne i lifstiden ådragit sig, och hvilken borde, såsom sådan, af bans qvarlåtenskap utgå.