Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En gång yttrade Brandes i förbigående: ”min afdöde Ven, Henrik Knudtzon”. Jag undrade då om denne var en bror till fröken K. Det var han, ty en gång senare berättade Brandes att fröken K. för ungefär 1 1/2 år sedan skämtsamt yttrat till honom (Brandes) att han nog hade en mycket ”bevæget” ungdom bakom sig.229 – Hur hon det kunde tro? – Jo, hennes bror, som är död, hade en gång talat om att Brandes i ett sällskap skulle ha yttrat: ”nej, nu vill jag gå; jag skall gå till min älskarinna. – Då hade någon frågat om han betalte henne, (Han har berättat yttrandet en gång förr.) och då svarade B. ”Jag är väl hvarken så gammal eller har så stinkande andedrägt att jag skulle behöfva betala.” Han sade, den gången vi talade om Ola Hanssons bref och denna jemmer öfver ”samhällstrycket” på de unge männens könslif att kärleken ju är fri, det är endast fråga om att man måste älska hvarandra i smyg, och det kan väl icke vara så farligt. ”Men saken är den,” fortsatte han, ”att de icke vilja göra sig besvär med den smula kurmakeri, som behöfs om man vill vinna någon.” Gutske Nielsen hette den menniskan, som hatar Brandes och som antogs ha skrifvit den der artikeln i ett landsortsblad om Brandes och en namngifven ung dam. Lundegård förmodade att damen var fröken Thoresen. Fröken Thoresen är förlofvad med en overretssagförer Krogh, bror till emancipationsdamen Gina Krogh. De skola gifta sig till sommaren. Krogh skall vara hygglig och se bra ut. Fr. Thoresen vill icke vara i Kristiania som förlofvad. Att vara gift, det är någonting ”reelt”, säger hon, men att vara förlofvad, det är ingenting.230 Den qvällen både Brandes och Lundegård voro hos mig talade vi om hvad man menar med ”ett förfeladt lif”. – Brandes vände sig till mig och frågade om jag kunde gifva en definition på hvad man menar med att ett lif icke är förfeladt.
För att skydda blad o c h i synnerhet blommor för det skadliga inflytandet af den i spiseln herskande torra och heta luften, hvälfver man öfver dessa en blomkruka af erforderlig höjd, hvilken behålles öfver växten, så länge den kvarstår i spiseln. Så snart blomstängeln uppskjutit 12 å 15 centimeter högt o c h blommorna börjat öppna sig, upptages krukan ur sanden, den öfverstjälpta krukan aftages, o c h växten flyttas fram i ljuset, då blad o c h blommor snart utveckla sig till fullo o c h antaga sina rätta färger. På detta sätt lyckas drifningen alldeles förträffligt, under förutsättning att lökarne äro vederbörligt rotade i krukorna, d. v. s. hafva stått i cirka två månader efter inplanteringen nedgräfda i jorden ute i det fria eller i sand eller sågspån i en frostfri källare, innan drifningen börjas. Är man vid drifningens början i tillfälle att omplantera hyacinterna med fullkomligt oskadade rotklimpar i något större blomkrukor, för att tillföra de på bottnen af krukorna i mängd hopade rötterna rikligare näring, lyckas drifningen så mycket säkrare, och blommorna blifva större o c h skönare, ehuru ingalunda flere till antalet, ty den sig en gång utvecklande blomstängeln med sina blomklockor ligger redan vid lökens plantering färdigbildad inuti densamma. Lökarne få ligga torra under somroaren o c h kunna på hösten ånyo inplanteras till drifning eller också utplanteras på kall jord, då man följande vår erhåller blommor tidigt i det fria. Ehuru blommorna blifva färre till antalet o c h således växten ej så skön som första gången lö- karne drifvas, lönar det sig dock nog att drifva lökarne två gånger, o m man ej hvarje år vill köpa nya. Viola. Ur näsdukens historia. Ett apropos under influensan. M SyjyIskvärda läsarinna!
Jag får således för min del tillstyrka, att R. o. Ad. mätte vidblifva sitt beslut, eller att den deri förekommande ordställning måtte begagnas, hvilken i alla fall tillräckligt upplyser, att den ifrågavar. månaden ej är tillräcklig. Något tillägg behöfves icke, och det vore således onödigt att i detta hänseende instämma med Borgareoch BondeStånden. Gr. Frölich: Såsom ledamot af Exped.Utsk. anser jag min skyldighet vara, att, i anledn. af en värd ledamots, Hr von HarlmansdorfFs, anmärkning, och då han sagt, att han beklagade, det Exped.Utsk., som genom sin framställning inkastat ett tvisteäple hos R. o. Ad , meddela den upplysning, att inom Exped.Utsk. mycken öfverläggning ägde rum, huruvida Utsk. skulle anse, att det särskildta tillägget, som a:ne Stånds beslut innefattade, borde föranleda ett sådant mern., som Utsk. afgifvit. Under discussionen Iemnades den Den 29 A pr i 1 f. m. 385 upplysning om resultatet af talmans-conclaven, alt alla talmän och ledamöter varit ense om en sådan framställning, som Bot gare-och BondeSCn Beslutat. Jag Bär nu af Hr Laget Itjelins yttrande förnummit, att förhållandet icke måtte hafva varit sådant; men emedlertid anser jag mig skyldig nämna, alt dels i denna omständighet, dels deruti ali R. o. Ad. etil sitt prot.utdr. förklarat sig anse en Betydligt längre tid be höfvas, hvilken ordställning ej kunnat hafva varit utan allt ändamål, tilan måste åsyftat, att sådant skulle af Exped.Ut'k. lili den lind. skrifvelsen fiamställas, låg orsaken, hvarföre Exped.Utsk. enhälligt fann sig föranlåtet alt anmäla förhållandet hos R. o. Ad. samt PresteS tå lidet. Hr Hjerta:
Redan under den 14 Augusti sörledit är har hoö Riksens Högloft Ständer Stars - Utskotter anmält, hurusom i Stats-Werkrts dä »varande belägenhet, ert icke ringa bekymmer hos Stats - Utskottet nppstäkt, hwilka mwägar more 6lt widtagcr, till erhällande as nödige medel, för att under loppet ak den ärerstäende d-len of äret kunna bestrida be Utgifter, som wörö oundwiklige och hworlill nägon tillgäng hwarken hos Statseller Riksgälds - Werlen gäfwsö. Stars, Utskottet Dm 27 Januarkl. 1071 fästade dä dest uppmärksamhet synnerligast dera, au sädane utwagar målke undwikas, hwilka pä någor fält kunde medföra ack fkadeligt inflytande pä den Allmänna Lredltea och Opinionen Wid öfweriäggniaaarnr härom fann Stars» Uiskvllrk sig fördenstull böra förestå Inrikes iä S upptagandr, jäwm ett mede! hwaras andra Nationer med fördel sig betient l en sudan belägenhet, dä Statens tillgängar warit otillräkiige, till bestridande af Statens Utgifter och behof. — I detta afseende och med öswenyaelfe om framgången af ett fädant forsö? förestog Sals - wstottet 2 ne Länsystem nemligen: 1:0 ark
TJtgfifning-stid: hvarje helgfri fredag. Telef. fullständig modeo. mönstertidning. FRITHIOF B o r t med en falsk o c h dubbeltungad lära, som söker eget pris v i d andras fall! (Forts.) m obert saknade henne ej i det vimmel, &lt;3ÄrAJj som nu trängdes kring h o n o m för att få reda på de närmare omständigheterna vid de mystiska penningförsändelserna. Derpå skedde allmänt uppbrott. Han saknade ej Karin förr än följande morgon vid frukosten, o c h då berättade Ina, att Karin led af en så våldsam hufvudvärk, att ögonen voro svullna, så hon knappast förmådde öppna dem. » Tror du, att hennes dörr är ö p p e n? » frågade Robert och tömde hastigt sin kaffekopp. » Hvarför kallade hon ej m i g? » » Åh, hvarken hon eller j a g k o m m o i håg, att vi nu ha en läkare i huset, » svarade Ina leende. » Men följ nu med Stina, som går upp med kaffet! » Klädd i en mjuk ylleblus stod Karin vid fönstret o c h stirrade oafvändt på den utskjutande husgruppen vid landsvägskröken. Hon stod dock blott der, emedan hon ej ville visa pigan sitt förgråtna ansigte. Hon märkte ej Robert, förr än han bad pigan sätta brickan på bordet och aflägsna sig. » Hvad vill du här, Robert? » utbrast Karin skrämd. » Jag hörde du var sjuk, o c h nu ser jag det. K o m sätt dig här o c h låt mig ge dig en kopp kaffe; det skadar ej i detta fall. » » Kom bara ej o c h prata o m hysteri o c h sådant! » utbrast hon gråtfärdig, när han med en läkares myndiga sätt sköt henne ned i soffan o c h slog i kaffe åt henne. • » Du, hysterisk? Nej du lider af ett ondt, som ej är sällsynt bland flickor i din ställning o c h med dina rika krafter —. Prenumeration I landsorten: a postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i d e större b o k - ladorna samt å tidningskontoren.
Den 6 Januari noterades diskonton 3 å 8 JJ, den 13 Januari var densamma 3 å 6 g och den 11 Januari 2 ä 6 g, hvilken notering fortfor under hela Januari månad med undantag af den 21 Januari, då diskonton stod 2,j ä 6 Jj. “Bank of England’s“ diskonto var vid årets början 8 g. Den 8 Januari stod densamma G g, den 15 diskonterade engelska banken mot 5 g och den 21) Januari mot 1 JJ. Lånet var då redan afslutadt. Efter åtskilliga öfverläggningar och mycken ombytligliet förklarade Heine den 14 J anuari sig benägen att öfvertaga lånet i kommission och ville affärda cirkulärer till teckning på de förnämsta penningcplatser i Tyskland, Belgien och Schweitz. Holland kunde af kända orsaker ej ifrågasättas. Beträffande v ilkoren ansåg Heine dessa icke kunna bestämmas fördelaktigare för låntagarnc, än 6 procent ränta och 95 för 100, eller ett provisionsafdrag af 5 procent. Sex dagar efter teckningslistornas utfärdande skulle det bestämmas, huruvida lånet kunde åvägabringas på omförmälde vilkor eller ej. Ehuru omhuden funno detta förslag i flera afseenden olämpligt, ansågo de 23 sig dock böra villfara Heines önskan att telegrafera förslaget till Stockholm och afsände den 15 Januari nedanstående depeche i chiffer: “Heine efter mycken ombytlighet föreslagit G procent intresse. Derförutom 5 procent provisionsafdrag på totalsumman. Ersättning för lialfåriga intresse-liqviderna och återbetalningen inbegripne. Detta allt torde motsvara minst 8 procent årligen. Indragningen hnge sko Mars och April; återbetalningen lämpligaste tider 1860. Heine vill dock icke afsluta kontrakt förr än han medelst cirkulär inbjudit till teckning, hvartill åtgå omkring 6 dagar: Till endast moraliskt ansvara summans åstadkommande. Ehuru visad förslagets olämplighet, begär han detsammas telegraferande. Afslås förslaget obetingadt, kunna vi med andra här underhandla, med hopp om lämpligare vilkor. Vidare från Paris och London saknas ännu.* H ärpå erhölls följande svar: “Man finner här Heines vilkor alltför hårda.
Men, Erika, jag vill först hviska något vid dig.” Erika lutade sig ned, och med mycken försigtighet, liksom för att ej bli hörd, lade Anton sina läppar intill hennes öra och sade: ”Om du ser den hvita engeln komma för nära hufvudgärden, så – schassa bort honom!” Hon lofvade uppfylla hans önskan, hvarefter den stackars Anton förtröstansfull insomnade; men Erika gick till sin kammare – att lida af vakna drömmar. Nionde Kapitlet. – skall i jordisk mark ett himlafrö slå rot Och drifva och ge frukt och trotsa stormars hot, Skall i vår tunga luft den ädla gnistan trifvas Ock tändas till ett ljus och till en låga lifvas; Må fröet skjuta fritt, men tryggt i odlarns gård, Må gnistan vecklas fritt, men närd med trogen vård; Att marken ej blir stel och atmosferen tjocknar – Och fröet evigt dör, och gnistan evigt slocknar. Wallin. Birger hade redan tillbragt fjorton dagar på Tistelön, utan att hvarken han eller Erika sökt tillfälle att fortsätta det vigtiga samtalet. Han var nästan oafbrutet hos Anton; men under första veckan fick Erika icke komma in och se deras sammanvaro. Hon saknade således alla underrättelser om det intryck Birgers återseende gjort på den sjuke. Hon måste likväl tillstå, då Antons kammare åter stod henne öppen, att detta intryck till sina följder varit högst välgörande. Anton var nu tyst och stilla. Hans tankeföljd egde ofta redighet, och han visade ingen rädsla att se Birger hos sig. Men så var ock Birgers bemödande att roa och förströ sin sjuke bror beundransvärdt. Alla tankar på det förflutna förstod han skickligt aflägsna eller vända så att de ej fingo sin gamla makt öfver den stackars gossens lättretliga fantasi. Erika förstod icke huru det var möjligt att Birger, för hvilken alla sådana fredliga och stilla sysselsättningar alltid varit fremmande, kunde hafva en sådan makt öfver sig, att han med outtröttlig uppmärksamhet och försakelse helt och hållet egnade sig åt vården af den sjuke.
Stats^Utskottets Betän konden, ^g i4*o Anders Anderssons, från Skaraborgs Län, hvaruti yrkas: att Hemmansegarne i Ase Härad matte åter komma i åtnjutande af rättigheter till utsyning af Gärdsel och Ved å Kronoparkerne Halleoch Hunneberg. i5:o Samuel Jönssons, från Öland, af innehåll, att Böda Krono-Aiimänning, såsom varande Ölands Norra Mols enda Skogs-AlJmänning, måtte undantagas från det Allmänna förordnandet, angående Krono-skogarnes försäljning; samt att en efter Landets Local lämpad särskildt skogsordning kunde för Öland varda utfärdad, och 16:0 17:0 Eric Brobergs, från Södermanlands Län och samtelige RiksdagsFullmägliges, från Carlstads Län, Memorialer, med hemställan, att Jägeri-Betje11 ingen mätte såsom öfverflödig och endast för Staten betungande, indragas, och dess befattning i stället lemnäs KronoBeljeningen; Uti hvlikeli hemställan Pehr Bengtsson från Halland jemte flere Ledamöter af Hedervärda BondeStåndet jemuväl instämt. 4’‘dc Sami5 Band - 4 5ö 5 tä t s-Uts ko 11 é ts Betänkan dori; Dessutom har Hedervärda BondeStåridet lill Stats-LTtskoltel remitterat de af Riksdags-Fullinäglige Kils Hakansson, från Kronobergs
Den realisationsplan, som härvid bilägges, bevisar, att i fall den reela Fonden icke eller nu skulle högre ålitas, och hvilket visserligen ej är att förmoda, då, under ökad production, Förlagsbehofvet är vida större och Banquen genom sina utlåningar, dels i Discont va g, dels uppå exporter, alltid eger tillfälle, Banco Uttkotteti Betänkanden. 315 att öfver hela Riket sprida sin Sedelstock, realisationen icke behöfver längre fördröjas; äfvensom att den förstärkning Banquens réela Fond fordrar, •tvifvelaktigt torde kunna beredas, genom upptagande af ett inländskt Lån till högst 2 millioner R:dr i Silfver mot 5 procents Ränta och 10 procents Capital - afbetalning hvarje år, och hvartill tillgång utfinrtes uti Banquen* årliga Ränte-vinst af R:dr 600,000, äfven med uppskjuten Capital - afbetalning, men deremot godtgörande af a procent årlig ränta I Statsverket» skuld till Banquen; men, om ock föi ändamålet ett utländskt Lån skulle behöfva upptagas, torde »ådant icke eller vara svårt att erhålla, och för* delarne af en skyndsam myntbestaritning, ehuru de icke arithinetiskt kunna beräknas, skola otvifvelaktigt, 1 i kasaväj nu som 1776, uppväga den uppoffring man derigenom befarar, och en, genom ett stadigt myntvärde, fonskyrulad näringskraft fullt ut återgälda både Capital och Räntekostnad. — Såsom en följd af ofvanstående, skulle dock alla nu bestämda årliga anslag ifrån Banquen, intill nästa Riksdag, utgå i Stats - Obligationer med 3 procents Ränta, att. på sätt FinaneeReredningen föreslagit, vid anfordran infrias.
Delade på skilda klasser efter deras olika samhällsställning, uppfostran och lefnadsvanor, omgifvas de sjuke af läkare och vårdare, som behandla dem med välvilja och sympati liksom med förstånd och intresse. Att trots dessa uppoffringar från det allmännas sida och de vackra resultat, hvartill de ledt, ännu mången betraktar våra hospital med fruktan och misstro, är emellertid ett faktum. Den gamla föreställningen att » dårhusen », som man ännu understundom envisas att kalla våra hospital, äro fängelser, där man inspärrar olycklige, blott för att befria samhället från det vidriga i deras åsyn eller från följderna af deras skadebegär, fängelser, hvarifrän ingen återvänder till de siöa — denna uppfattning, som möjligen hade nägon verklighetsgrund för ett sekel tillbaka, är ännu så djupt rotad bland vårt folk, att flere årtionden väl skola erfordras, innan en riktigare åsikt blifvit allmän. Huru ofta mötes ej läkarens bestämda före Den, som icke kan skämta, är olycklig; men ännu olyckligare är den, som endast kan skämta. f '. skrift att för en sinnessjuk så fort som möjligt söka inträde vid ett af våra hospital med ett lika bestämdt: » Skicka min arma hustru, mitt harn, min mor till dårhuset — omöjligt! Förr vill jag då underkasta mig alla svårigheterna vid den käras vård här hemma. » Och under detta motstånd mot lä- karens ordination förloras en dyrbar tid, sjukdomen får utvecklas och är efter ett eller par år obotlig. Ty — och detta kan ej nog ofta upprepas — för utsikten till förbättring är särskildt vid dessa sjukdomar af allra största vikt, att den sjuke genast kommer under den sakkunniga behandling och vård, som aldrig under de gamla förhållandena i hemmet kan beredas honom. * * * Det erbjuder sig emellertid för det ömtåliga sinne, som ej kan öfvervinna sin motvilja mot den offentliga hospitalsvården, en annan utväg att bereda en älskad sjukling den vård han kräfver. Vårt land har nämligen äfven några enskilda värdanstalter för sinnessjuka. Där är de sjukes antal vida mindre, hvilket medgifver en mer individuel vård, de utgöras till största delen endast af personer ur en mer bildad samhällsklass och hvilkas sjukdom är af lindrigare art.
Maj:t har vidare äskat att, till löneförhöjning åt Agronomen Alfred Nathorst, såsom resande undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen, måtte å ordinarie stat uppföras ett belopp af 1,500 R:dr; och då Nathorst, enligt hvad Landtbruks-akademien vitsordat, redan i lemton år berömvärdt tjenstgjort dels för undervisning i linets odling och beredning dels ock på sista tiden uteslutande såsom undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen, har Utskottet, med tillämpning af de grunder Utskottet här nedan går att föreslå för gradvis skeende förbättring af landtbruksingeniörers aflöning, icke funnit något att emot den föreslagna lönetillökningen erinra; tillstyrkande alltså, att för Nathorst, hvars nuvarande lön å stat endast utgör 1,500 R:dr, den äskade löneförhöjningen 1,500 R:dr måtte beviljas att å ordinarie stat uppföras. 30:o. Såsom arfvode jemte resepenningar åt en ytterligare undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen har Kongl. Maj:t äskat ett belopp af 2,500 R:dr att äfvenledes å ordinarie stat uppföras; och då med den stigande håg, som efter hand utvecklats för en ändamålsenligt bedrifven ladugårdsskötsel samt ostoch smörberedning för export på utlandet, det, enligt Landtbruks-akademiens åsigt, är att emotse, det biträde af kringresande undervisare i förenämnda ämnen skall ännu mera än hittills komma att begäras och det, på sätt Akademien upplyst, redan visat sig att en person endast med svårighet kunnat efterkomma alla å dylikt biträde ingångna och städse tilltagande reqvisitioner, får Utskottet, tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl Maj:t i förevarande hänseende behagat föreslå. 31:o.
På landet finnes ofta endast en enda krog i en temligen vidsträckt trakt. Det är då aldeles gifvet, att om den person, som en gång inropat rättigheten, vid en påföljande auktion blifver orimligt öfverbjuden af en annan, så har den förre intet annat val än att antingen afstå från rörelsen eller, om han skall fortsätta densamma, derför betala en öfverdrifvet hög skatt. För något sådant utsätter sig ingen omtänksam person, och den troliga följden af systemet blifver, att allt dugligt och vederhäftigt folk drager sig un dan från rörelsen, sä alt den faller i händerna på stackare och slarfvar. Systemet är således, enligt min åsigt, felaktigt och den vinst, som upstår genom förhöjning i skatten, motsvarar icke den förlust, som upkommer derigenom, att näringen nästan uteslutande faller i händerna på slödder. En föregule talare har sagt, att ett korrektiv emot rörelsens öfvertagande af mindre tjenliga personer ligger uti den öde §, som stadgar, att krogrättighet ej får meddelas någon annan än den som eger god frejd, kan försvarligt räkna och skrifva, gjort sig känd för ordentlighet, samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara. Jag hemställer likväl, huruvida det är möjligt för en Landshöfding, han må nu vara huru förträfflig som helst, att så noga känna alla de persöner i länet, som idkaeller önska idka krogrörelse, att .Landshöfdm vid rättigheternas meddelande kan anföra objektiva skäl, hvarföre den ena personen, till följd af dess karakter och egenskaper, är bättre qualificerad till rörelsens bedrifvande, än en annan. Om en sökande icke är bestämdt vanfrejdad eller gjort sig känd för en större grad af oordentlighet, torde det blifva ganska svårt för Landshöfd:n att få tillräcklig grund för sitt beslut alf en annan sökande är tjenligare att idka rörelsen, utan torde , han derföre, för att undvika beskyllningen för partiskhet eller godtycke, merändels finna sig föranlåten att antaga den högstbjudande. I det åberopade stadgandet ligger således, enligt mitt förmenande, icke något egentligt korrektiv emot auktionssystemets missbrukande.
Och får Utskottet alltså yttra, att då barnaundervisningén i den vidsträckta omfattning, Motionairen omnämnt, eller soeknevis, synes böra ankomma på församlingarnes: egen omtanka, och hvilken äfven på mångfaldiga ställen, efter hvad Utskottet inhemtat, visat sig verksam i det att, genom Presterskapets nitiska bemödanden och Församlingarnes bidrag, Skolor blifvit inrättade, samt då Stals-Verkels tillgångar i öfrigt icke medgifva något ytterligare Anslag härtill, utöfver hvad ofvan finnes upptaget, kan Utskottet icke, i anledning af Riksdagsfullmägligen Sven Heurling ofvanberörde motion, tillstyrka någon tillökad utgift under denna Titel. 3:o Ifrån Borgare-Ståndet har Uäskottet erhållit remiss å: a) Herr J. Winblads motion, deruti han omförmäjt, huruledes Enköpings Skola före år 1808 egt 2:ne Lärare; att, enligt då meddeladt Nådigt förordnande, Upsala Cathedralskola skulle lill Enköping förflyttas med begagnande af der befintliga Rectorslönen af 5o å 60 tunnor spanmål; att denna flyttning sedermera icke egt rum, men att lönen icke dess mindre blifvit indragen till Calhedralskolan i Upsala. Då likväl, i Herr IVinblads tanka, en lägre lärdomsskola vore lika behöflig i Enköping, som i flere andra städer, har Herr Winblad föreslagit, att Skolan måtte ålerstäl B ihan g lill R. St. I rot. 1884• 4 Sami. i.sta Afd. 3 . 22Ulra Häftet. >8 Stats-Ulskottels Utlåtande N.o 88. las sådan ilen var föle år 1808, och att de anslag, som förre Konungar i Nåder stadläslat och i Stadens privilegier bekräftat, måtte till Skolan i Enköping åter anvisas; b) å Herr B.
Bell berättade efteråt för sin mamma, att ingenting gör en flicka fulare än att profva hattar. När den första och andra blifvit utan framgång profvade, kan man vara öfvertygad om att se ännu sämre ut i den tredje. Efter den sjätte förlorar man helt och hållet all omdömesförmåga, och vid den åttonde får man af sky. Bell hade " profvat en mängd hattar, innan hon kom till fru Best, och vid sitt inträde i butiken blef hon med nedslagenhet varse sitt ansikte i spegeln. Hon hade aldrig varit ansedd som någon skönhet, men 189 5 folk i allmänhet tillerkände henne epitetet täck. Men, uttröttad och uttråkad som hon nu var af att profva hattar, föreföll hon sig själf ordentligt ful. » Jenny, » hviskade hon, » jag är verkligen alltför ryslig i dag för att kunna profva ut en hatt, som vi bli nöjda med. » » Ah, » svarade Jenny, » om du bara ser någorlunda ut i den i dag, kommer den med all sä- kerhet att kläda dig riktigt bra i morgon. Sätt den på dig, skall jag säga hvad jag tycker! » Några af fru Bests fina kunder befunno sig i butiken, men det var ingen trängsel. Bell beskref med sin behagliga och välljudande röst den svarta spetshatten. Därvid vände sig en ung man om och såg på henne. Han satt i en stol bredvid ett äldre fruntimmer, som var ifrigt upptagen af att välja ut ett par mössor, och som behöfde tid att bestämma sig. Hon besvärade honom ej med att afgifva något omdöme, och han satt och väntade tålmodigt. » Jag förstår, hvilken af hattarne fröken menar, och skall genast taga hit den, » sade det kvinnliga biträdet artigt, » Den skall väl profvas? » Bell tog af sig den svarta sammetshatten, som tjänat ut, och blottade ett hufvud, öfvertäckt af små blonda, krusiga lockar. Hon skämdes för dessa ostyriga lockar och försökte att med båda händerna släta till dem, något som visade sig alldeles resultatlöst. Denna rörelse måtte ha roat den omförmälde unge mannen, ty han vred på mustascherna, för att dölja ett leende. » Är det denna hatt, fröken menar? » frågade biträdet. Ja, just den var det.