Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förmälan hurusom, genom de i 1 mom. af dessa §§. gifne stadganden, folkets sjelfbeskattnings-rätt syntes, i strid emot Grundlagen, vara tillintetgjord, har Herr Kontrakts-prosten Kullman föreslagit, att, om ej Pröfnings-kommittéen hör i taxeringsfrågor vara sista instansen, så att dess beslut icke må kunna öfverklagas, likasom detta stadgande nu i 126 §. 2 mom. för ett visst fall vore gällande, den Kongl. Kammarrätten tillkommande gränskningsrätt öfver Pröfnings-kommittéernas åtgärder måtte öfverflyttas på Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgäids-kontoret. Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o i. 27 Förslag oin upphörande af Kongl. Kammar-Rättens domsrätt i bevillningsmål hafva vid flere riksdagar blifvit väckta, men icke vunnit Rikets Ständers godkännande; och då ett dylikt förslag vid 1840 års riksdag af Rikets Ständers Revilinings-Utskott förordades, biel' dock detsamma af 3 Riks-slånd förkastadt.
Maj:t förklarat, att den yppade bristen skall fördelas på alla de Verk och Inrättningar, hvilka i Ränteriet, vid balancens upptäckt, egt behållningar, efter deras förhållande till balance-beloppet; Och är all anledning förmoda, att sedan, i afräkning å RiksgäldsContorets fordran, redan ingått i6,522 R;dr 27 sk. 6 rst., skall återstående balance-heloppet, eller 2,960 R:dr 44 sk» 11 rst., i det närmaste betäckas af tillgångarne i Tollins concurs-massa. i3:o. Byggnadslånen till städerna Norrköping och Borås. Capitaloch ränte-afbetalningar å dessa lån hafva uti föreskrifven ordning ingått; och då, vid låntagares inträffade obestånd, dess till RiksgäldsContorets säkerhet intecknade fastighet skolat å utlyst auction försäljas, hafva Fullmägtige, genom Magistraten, låtit föranstalta, att, derest Contorets fordran för meddeladt lån icke skulle blifva betäckt af det belopp, hvartill anbud gjordes vid auctions-tillfället, egendomen då måtte för Riksgälds-Contorets räkning inropas. Då emedlertid de nu ifrågavarande lån, med få undantag, icke blifvit meddelade till högre belopp, än hälften af den intecknade egendomens brandförsäkrings-värde och försäljnings-summan af de på executiva auctioner försålde egendomarne, till följd deraf, alltid gifvit full tillgång till betäckande af Contorets fordran, har något inrop för RiksgäldsContorets räkning allt hittills icke ifrågakommit. 14:o Lånet till återuppbyggande af staden Wenersborg. De, enligt Reglementets 5o §., för detta ändamål anvisade medel, äro numera uttagne till hela deras belopp i5o,ooo R:dr.
Dito för åren 1808 och jgog — “ % 3 Kongl. Krigs-Collegii J och % Divisioners Räkningar för 1808, 1809 och i 8 ioi. ~ ~ ~ ~ 485 —r Vestra Arméens Högra Flygels General - Krigs-Commissariats, åtskilige Räkenskaper för 180S ~ — —* Malmö, Jönköpings, Carlscrona och Stockholms Utrednings FörrådsRäkniygar för 1808, 1809 och 1810, 5 — Transport 301§ Göthe - Den 9 Mars. Transport 301 £ Götheborgs Renteues K riggare, dels Käknjngar för 1S09 oell 1810. 9* ~ Hvartill vidare blifvit berak» yiadt för genomgåendet af I808 års Krigs» Comitées redovisnings » hand» linga r 3 — Utgörande således denna Afdelytings hela Arbete, från dess början, 3*4 yevi. sions månader. Till 2 ilra Afdelningen, sorn bör» jade revisionen den 1 December 1811, bar hört följande* Södra Arméens General - KrigsCommissariats diverse Rakningar för 1808, ybio och 1811, uppskattade till - 46| mån. Vestra Arméens Högra Flygels General Krigs-Commissariats Räknin» gar för 1809, 1810 och i$u, - 3 5 —- Vestra Arméens Vänstra Flygels nyare General - Krigs - Commissariats Räkningar för 1809, 1810 och 1811 17 —■* Vestra Arméens Vänstra Flygels aldre General - Krigs - Commissariats Räkningar för i8oJj, 1809, 1810 och Transport 8?! länv Den <j Märs.
Diakonissanstalten har gifvit dem ett hem, där de för lifvet äro skyddade mot ekonomiska bekymmer, har utrustat dem med alla erforderliga kunskaper och har, då den sändt dem ut på deras olika verksamhetsfält, skänkt dem skyddet och stödet af sin fasta organisation — har genom allt detta gjort det möjligt för dem att helt och odeladt följa sin kallelse. Utbildandet af de första eleverna ålåg föreståndarinnan, ett utbildande så mycket viktigare, som ju dessa kvinnor skulle vara diakonissakens egentliga lärare, skulle vara de, som förde den ut i lifvet, och det följaktligen på dem — deras duglighet och och egenskaper i öfrigt — skulle bero, hur gärningen komme att blifva mottagen af den stora allmänheten. För fröken Guldberg var det maktpåliggande värfvet endast en källa till glädje. Hon, som ingen högre önskan närde än att bringa hjälp till en hvar, som hade behof däraf, mottog med tacksamhet och sympati de kvinnor, hvilka, besjälade af samma människokärlek, ville dela arbetsbördan m e d henne, och gaf dem med frikostig hand af sin erfarenhets, sitt hjärtas rika skatter. Hon blef en moder för dem, hon fostrade dem, gaf dem kunskaper, på samma gång som hon påverkade deras sinne, formade deras karaktär, röjde undan och byggde upp. Själfva det praktiska utbildandet af eleverna måste hon sedermera, då anstaltens växt lade ökadt arbete på hennes skuldror, öfverlämna åt andra, hvaremot hon städse troget och med enastående förmåga hållit fast vid och fyllt de förpliktelser hennes kall som » moder » pålagt henne. Att sammanhålla ett så stort företag, som den norska diakonissanstalten under årens lopp utvecklat sig till, att leda det ut öfver hela landet förlagda ofantliga arbetet, att gifva alla de kvinnor, som vigt sig åt diakonisstjänsten, hvad de behöfva af kärlek, förståelse, tillsyn och omvårdnad är en uppgift så svår och fordrande, att icke ens en så rikt utrustad personlighet som fröken Guldberg skulle mäktat den, hade hon icke sin djupa innerliga gudsfruktan att därur hämta kraft och förmåga.
Det är ett sätt, ett försök, att drifva motståndaren in absurdnm, men som han svårligen lärer finna giltigt, likasom icke heller någon opartisk bedömare kan anse sådant för vederläggande eller uplysande. — Gr:ne Mörner och Liljencrantz hafva för öfrigt lemnat så god utredning af ämnet, att för mig endast återstår att härvid uttala den förklaring att, i afseende å ordalagen, Frih. Stjernstedt synes mig hafva fullkomligt rätt derutinnan, att uttrycken böra så vilkorligen affattas, i denna som alla andra dylika frågor, att Kronan aldrig må i något fall blottställas för att få vidkännas någon ålerbäringsskyldighet. Till svar å det af Hr af Harmens, i dess nyss afgifne förordande af bifall till Utsk:s förslag, tillagde skäl, alt det nemi. varit önskligt om Utsk. varit försatt i kännedom om förhållanderne i saken, sådane de ägt rum sedan år 1846, i saknad af hvilken kännedom Utsk. funnit sig förhindradt annorlunda förfara än som skett, anhåller jag få fästa upmärksamheten derå, att i berörde omständighet tyckes mig snarare ligga en anledn. för Hr af Harmens att med oss önska ålerremiss; i hvilken händelse Utsk. blifver i tillfälle att, genom att sälta sig i kommunikation med den Statsråds-ledamot, hvilken fått sig updraget att tillhandagå R. St. med uplysningar, ofördröjligt inhemta alla erforderliga upgifler i ämnet; — en utväg, som synes ganska väl kunnat allaredan anlitas; men eftersom det icke skett, är det ju så mycket bättre, att tid dertill ännu gifves, och det sker just förmedelst den ålerremiss vi yrkat. Slutligen förbiser jag visserligen icke att meningen inom StatsUtsk. har tydligen varit att, lill förekommannde af dana-arfvens sedvanligen vardande öfverlåtelse lill fattigvården i kommunerne, statuera ett exempel i motsatt riglning.
Säger att han alltid left sedligt rent. Påstår att kärleken till modren varit en af orsakerna, ville ej mista något af hennes aktning och tillgifvenhet. Fruktan för smitta var andra orsaken, den tredje att han funnit det ”svinaktigt”. Han säger sjelf att Signe är kär i honom, men att der icke varit något förhållande mellan dem. Sqvallret derom hade emellertid nått till Skurup, till hans familj. Då han kom hem sade modren ingenting. Hon såg blott på honom, såg honom stadigt i ögonen och han besvarade frimodigt hennes blick, öppet, ärligt. ”Jag är nöjd med dig, Nils,” sade hon. Det var alla ord som vexlades mellan dem. Men båda hade förstått hvarandra. Brodren talade sedan om att hon hört pratet om Signe och sonen och att det var detta hon menat. Att Sofi är kär i honom och svartsjuk på Anna Erika vet han också. Anna E. har förebrått honom att han ibland talar så vänligt med Sofi, att hon får förhoppningar. Han är icke kär menar Anna E. och de stå icke i något intimare förhållande till hvarandra, påstår hon. På förebråelsen att han genom vänlighet underblåser svarar han att Sofi ser så snäll och rar ut, när hon är god, att han tycker hon ser riktigt bra ut och han då icke kan låta bli att tycka om henne, fast han icke är kär. Och så är hon så treflig då hon visar solsidan, att han icke kan låta bli att prata med henne och visa att han tycker det är roligt. Han säger: ”Jag tycker nästan ändå bättre om fröken Karolina, fast hon alltid är arg på mig, ty hon visar åtminstone karaktär och är helt hvad hon skall vara. Men fröken Sofi vet man aldrig om man är vän eller ovän med. Det är ett ständigt vinglande fram och tillbaka.” Jönsson säger att han haft 21 fästmör, 15 riktiga och 7 sådana som ”fröken Anna Erika”. Då skrattar hon och menar att har de inte varit det mer än hon, så var det inte lönt att taga dem med i räkningen. Han säger att det är aldrig roligt att gå med två eller flera af fröknarna i parken, ty då kan han icke tala ledigt. Det kan han endast då han talar med en ensam. Han saknar på tu man hand aldrig samtalsämne. Ger vanligtvis sjelf uppslaget.161
Skulle de på längre afstånd gående telegraf-depescher genom sin mängd förhindra afsändandet af de på kortare afstånd, så kan detta ganska lätt afhjelpas derigenom, att telegraftrådarna förökas. Hvad som är nytt förefaller gemenligen alltid svårt, men att likväl merändels vid verkställigheten af dessa, såsom oöfvervinnerliga, förespeglade svårigheter, lätt nog undanrödjas och besegras bevisar bäst utgången af införandet af det likformiga postportot och går det nog lika så med det likformiga telegraf-portot om det införes. Visserligen skulle den stränga rättvisan egentl. fordra att portot förhöjdes i mån af vägens längd, men då borde för hvarje bref och telegraf-depesch portot äfven ökas för hvarje mil. Denna princip har emellertid den sednast utfärdade taxan för telegraf-depescher redan helt och hållet kastat öfver bord, i thy att i förevar.de taxa en portosats är bestämd för 25 mil, en för 50 mil och en för 100 mil; men de mellanliggande större eller Den 10 December f. m. 630 mindre afstånden göra ingen skillnad. Det är följaktligen klart, att ehuru om man velat vara strängt rättvis, taxorna bordt bestämmas olika för hvarje station, detta dock ej funnits verkställbart och alldeles icke blifvit förhållandet med den nya telegraf-taxan. Principen om olika porto för teleerafdepescher är således icke konseqvent utförbar, alldenstund man icke kunnat taga steget fullt ut. Vidare har Hr von Heland sagt, att hvad Staten förlorar på telegrafverket, skulle komma allmänheten till godo. Denna erinran gör vidare tillägg af mig öfverflödiga, emedan den innebär det starkaste bevis för riktigheten af mitt förslag. Hr von Heland: Jag anhåller att få göra ett tillägg till mitt förra yttrande, nemi. att efter utfärdandet af den nya telegraftaxan, har korrespondensen stundom varit så liflig, alt man långt in på nätterne varit sysselsatt med fortskaffandet af de under dagen inlemnade telegraf-depescher, och, om taxan nedsättes, skulle ännu mera ökade göromål deraf blifva en följd.
Före»tåiler man sig ock den outtömliga och rika, i dagen liggande Lappska Jernmalmen, en gång, genom verkställare transporter nedkomma till hafvet, samt vidare öfver detsamma för-’ flyttad, äfvensom att, genom den i andra länder antagne och vid en del ställen på en ofantlig stor scala utförde pudlingsprocessen, en ny jérabertdning hår kunde uppkomma, örn hvars i>m 3 1Kovembtr f. m. framgång, då man har stenbol och eldfast lera att använda, intet tvifvel återstår; så inser man genast huru opatriotiskt det skulle vara, att genom StenkoUVerkets ödeläggande, eller sådan© half mesurers vidtagande som endast dertill leda, hafva släkt allt hopp för framtida förening ef de skatter Norden och Södern hår bjuda till Fäderneslandets rikedom genom inhemsk production. Menåfven utan ntt uppställa någon gissning om natur-håndelser och snillets medverkan, i en aflägsen framtid, år i afseende på Bergshandteringen, den fördelen oss helt nära, som följer af utbytet, »f all dm inre beklädnaden i våra masugnar från den oftast bråeklige och vansklig© stållstrnen, till så eldfast tegel, sorn uthärdade den starkaste eldgrad och heji dr, så att , tackjernsblåsningar derigenom kunna underhållas i långa tider och kol-ödande mellanskiften, af ugnarnes oftare reparerande och uppvärmning, undvikas. Vissheten om goda Stenkols och eldfast leras tillvarelse, uppmanar oss till det stora och afgörande steg, hvilket de vid Utskottens Betänkande fogade reservationer afse; och utom hvilket, Svenska Stenkolsverket, ej vidare skall våckas utur sitt Jkendöda tillstånd, ’ Vm 6 Hotftmber f. m, jg Bilaga till Pleni-Protocollet för d 6 November, förmiddagen. N.o i. Friherre aj Nordin, Carl Johan: Rikets Ständer hafva genom deras underdåniga skrifvelse till Kongl
Ständer af det förslag, att kommunikationen mellan Lindesberg och samma jernbana måtte beredas samt för sådant ändamål beviljas ränte garanti, lån eller anslag å det belopp och på det sätt, som af Kongl. Maj:t pröfvades bäst och lämpligast; men som Kongl. Maj:t, redan innan denna ansökning inkom, aflåtit Sin Nådiga Proposition till Rikets Ständer om då ifrågaställda jernvägs-anläggningars företagande elier understödjande från det allmännas sida, och Kongl. Majit dessutom fann frågan, huruvida en jernvägs-förbindelse inom ofvannämnda bergslager verkligen bade företräde framför en vatten-kommunikation, icke vara utredd, så ansnge Kongl. Majit den gjorda underdåniga ansökningen för det dåvarande icke föranleda någon åtgärd. Under tiden mellan sistförfluten och innevarande riksdag har ett ytterligare förslag tilt kanal-led mellan Nya Kopparbergs bergslag och KöpingHult-banan uppgjorts, enligt hvilket kostnaden för hela denna kanal-leds anläggande skulle uppgå till 1,202,850 R;dr B:ko, hvaraf det kostnads-belopp, som beräknades för öfra delen af ssgde kommunikations-linia, eller från Blåmans-bäcken till sjöt» Rosvalen, utgjorde 662,200 R:dr och kostnaden för den nedra delen, eller från Rosvalen till Köping-Hult-banan 540,650 R:dr. Sedermera har den åsigten inom Bergslagerna gjort sig gällande, att man tillsvidare borde inskränka sina bemödanden till utförande endast af den nedra kommunikalions-leden, såsom den angelägnaste och nyttigaste; hvadan och med frånträdande af det framställda förslaget om en vatten-kommunikation, ytterligare undersökningar blifvit under år 1856 företagna, angående en för ångkraft afsedd jernvägs anläggande från Köping-Hultbanan vid Näsby kyrka eller Frövi station till Linde. Enligt ett af Civii-ingeniören A■ Sjögren uppgjordt förslag till anläggningen af denna jernväg, hvars längd korinne att utgöra 1 mil 21,600 fot, skulle kostnaden derför uppgå till 600,000 R:dr B:ko, eller, enligt ett sedermera aflemnadt nytt kostnadsförslag, till 613,886
Petterssons förslag till en Lag: att> då oenige makar, som af undergången varning ej lita sig råtta, blifva för kif och osämja ställda under tilltal Vid verldslig Domstol, DomCapitel må ega att tillåta makarne flytta från hvarandra, Under den tid rättegången Varar m. rn., fann Preste-Ståndet för godt att, med ogillande häraf, bifalla det af Herr Landegren sä Prof, Utdrag deri 5 BecimMf 1829. Uti en Utlåtandet bifogad Reservation före-? slagna stadgandes S. D. LagUtskottets Utlåtande, N:o 143, i anledning af anmärkningar vid åtskilliga till Utskottet återremitterade Betänkanden , Jjlef, vid förnyad föredragning, till Handlingarne lagdt af Preste-Ståndet, sorn lät bero ivid Med-Ståndens till Lag-Utskottets BetänIcande, N:o 109, öfver Herr A. Ribbings motion om upphäfvande af Kongl. Brefvet den lat7 October 1778, angående förekommande af (Barnamord, lemnade bifall. Från VällofI* BorgareStåndet* S. I). Föredrogos å nyo följande Ulli-' »änden : 1:0 StatsBanco, och Lag-Utskottens : N:o 17, i afseende på Herr M. af Christiernins Memorial, angående fri räntebe-; räkning, IjiföJIs,- / Prof. Utdrag den a
Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten: Friherre Kappes, Axel Ludvig, denna dag väckta motion, angående oloflig branvinsförsäijning. Banko-utskottet: Herr Rosenblads, Bernhard, denna dag väckta motioner: l:o angående löneförhöjning för tjenstemännen inom 3:dje eller bokhållare-tjenstegraden i banken; 2:o angående förhöjda arfvoden för kassa-afdelningens chef och kamrerare samt kassörerne i banken; 3:o angående ett anslag af 400 r:dr banko å bankens stat för en gravörs-elev; samt 4:o angående lön förhöjning för banko-ombuden vid Götheborgs och Malmö fåne - 40 Prot.-Utdrag, den 45 December 4847. kontor samt anställande vid förstnämnda låne-konlor af en kanslist med 400 r:drs lön; tillika med ett i sammanhang med dessa motioner af herr Rosenblad afgifvet yttrande, i fråga om minskning af hankens tjenstemanna-personal och koslnads-slat. Grefve Hamiltons, Jacob Essen, denna dag väckta motion roed förslag, att å Rikets Ständers hank måtte beviljas ett kreditiv af 500,000 r:dr banko för Smålands hypoteksförening; jemte de i anledning deraf nu afgifna yttranden. Lag-utskottet: Herr Kujlenstjernas, Erik Magnus, denna dag väckta motion om förklaring af Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, angående ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling; jemte ett i anledning af denna motion nu afgifvet yttrande. Herr Hammarbergs, Carl Axel, den 11 dennes på bordel lagda motion, angående utmätningars verkställande af länsmännen på desses eget ansvar. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten: Herr af Ströms, Israél Adolf, den 11 dennes på bordet lagda motion, angående behofvet af en lag rörande skogshushållningen; jemte de i anledning deraf samma dag och nu afgifna yttranden. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet:
Deraf skulle följa, att HofRätten väl, om den tilltalte blifvit af UnderRätt fälld till för högt eller för lågt ansvar, kunde sådant ändra, men ej, derest han olagligen vore från ansvar befriad, egde deruti göra den rättelse, som med Lagens kraft funnes vara förenlig. Vidare skulle af det uti Förslaget förekommande stadgande, att Utslaget i hela dess vidd bör HofRätten underställas, följa, att, i händelse en person vore tilltalad för flera brott, af hvilka ett eller flera icke voro af underställnings-egenskap, samt under ransakningen skulle hända, att jemväl andra personer blifvit inblandade såsom delaktiga i de mindre brotten, ulan att vara Den 8 September. 9 det i det gröfre, UnderRätts Utslag icke Lomme att, hvad sådana personer beträffar, gå i verkställighet förr, än ÖfverRätt, efter föregången underställning, sig i saken utlåtit, ehuru en person, tilltalad för ett mindre brott, icke lagligen hör tillerkännas eller betagas större eller mindre rättegångs-förmåner derföre, att en med honom uti samma brott delaktig person är anklagad jemväl för ett brott, sora till underställning föranleder. På dessa skäl, har jag funnit mig icke kunna oförändradt antaga Edert ifrågavarande Förslag; men vill uti serskild Nådig Proposition till Eder framställa förslag till en förändrad Redaction af det tillägg uti s5 Gapitlet 5 §. RättegångsBalken, J ansett nödigt, så att det af Eder åsyftade ändamål må vinnas, utan att deraf må uppkomma de följder, hvarå Jag nu fästat Eder uppmärksamhet. Jemväl håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig Skrifvelse af den ^4 sistlidne April, föreslagit, att, med ändring af Kongl. Brefvet den 3 December 1799, må stadgas, att ej någon hädanefter får DoraareEmbetet utöfva, innan han fyllt s5 år.
Ah aldrig hade hon trott! hon skrattade till, men d&amp; blef munnen s&amp; förfilrligt sned midt för den krossade biten, att hon blef rigtigt förskrackt. Men vackert var det, bubblorna, krusorna, de s m i lockarne kring örat och allt det der - och s&amp; knöt hon niisduken, satte p i hatten och sprang. SA de faktade! Sj8lfvs fröken sydde allt hvad hon formaldde. Hnnocensen!! Betjanten som skulle hamta fröken Fridebacks kliidning stod och vantade. Fredrika trihklade p&amp; draperierna, att sy ordentligt var ej att tanka pk. h d t l i g e n 1Bg den i asken, och nia voro bara sorgkltidningarna kvar. Men SA var klockan ocksh sex. " Har Olga tandvark ", ropade en af flickorna friin fönstret. " Nagot ", svarade Olga. Fastan henues förhoppningar för hvarje kvart började sjunka, m&amp;ste hon meddela sig med nagon. Hon begrep inte sjalf hvarför hon viinde sig till Rödlufvan. 163 Hon kröp bakom dockan, knöt, upp niisduken, lyfte p&amp; den och sade sakta: " Titta hit, Fredrika. * Rödlufvan vande p&amp; sitt stela hufvud med s&amp; mycken otAlighet i rörelsen, som hennes gikt. tillät henne. Hon s&amp;g det granna, guldgula h&amp;ret och de cm&amp; lockarne kring nacken, och hennes minspel blef s&amp; besynnerligt, att Olga blef r8dd och knöt hastigt p&amp; sig nasduken igen. I en hel kvart .funderade hon öfver Fredrika och hur besynnerlig hon var. Hon kunde inte begripa det * Hur skulle hon o c k d kunna begripa hvad ingen människa visste - och hvad alla skulle skratta At ifall de vetat det? För nar man blir narrad p&amp; gamla dagar, d&amp; är man bara vard Atlöje, det ä r alldeles rätt At en och derfor tiger man.
Departements-chefens förslag har jag att anmärka, det hela linien emelian Upsala och Storvik icke infaller med någon redan befintlig större lokal-trafik och att den endast på ett synnerligen obeqvämt sätt kan upptaga den långväga landtrafiken emellan Stockholm och Norrland, hvilken går genom Gefle.» »Emot den sednaste Kommitténs förslag åter förekommer, dels att det allsicke tillgodoser den Norrländska trafiken, dels att det genom en grenbana på ett obeqvämt sätt upptager trafiken emellan Upsala och Stockholm, som måhända är den lifligaste inom riket, och dels att ändpunkterna för dess föreslagna linier, Fahlun och Upsala, äro belägna midt inuti landet, samt af dessa Fahlun en så mycket olämpligare ändpunkt för en stambana, som från denna i sig sjelf föga betydliga ort redan utgår en jernväg i spetsig vinkel mot den föreslagna. För att uppfylla fordringarne af ett system, synes mig de af Kommittén föreslagna banor behöfva fortsättas med sammanbindningar emellan Upsala och Gefle samt emellan Sevalla och KöpingHult-jernvägen. Men med denna utsträckning skulle Staten troligen anses halva alltför frikostigt utmätt stambanor åt trakterna norr om Stockholm, utan alt ändock hafva fullständigt tillfredsställt deras behof, enär dels Upsala-trafiken underkastats en betydlig omväg och dels hela landet öster om Sigtunafjärden lemnats alldeles lottlöst.» »Efter min mening böra två stambanor norrut från Stockholm föreslås: den ena raka vägen till Upsala och vidare till Gefle; den andra öfver Stäket till Sevalla och vidare öfver Westerås till närmaste punkt på Köping—Hult-jernvägen.» »Den förstnämnda af dessa banor, som, tillgodoseende ett ganska stort lokalintresse, följer den nuvarande stora stråkvägen till Norrland, eger, jemte fördelaktiga terräng-förhållanden, den i vårt land sällsynta fördelen att på en längd af omkring 16 mil beröra tre så stora städer som Stockholm, Upsala och Gefle, i hvilken sistnämnde stad den dessutom träffar en jernväg, från hvilken kan uppfångas trafiken emellan hufvudstaden och Fahlun samt den norr oro Fahlun belägna delen af Dalarne.» 88 Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. JV» 47.