Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle således mycket glädja mig, ora R. o. Ad. nu fattade något beslut i afseende å platsens anordnande och användande, och förenar jag mig derföre med Hrr von Hartmansdorff och Tersmeden, hvilka ansett, att denna fråga icke alldeles bör lemnäs å sido. Hr von Hartmansdorff: Frih. Klinkowström tror mig hafva yttrat, att den tillernade bron skulle, enl. det stadfästade beslutet, förås öfver Strömsborg och få sitt landfäste vid Riddarhusgården. Detta har jag'icke yttrat. Jag sade endast, del jag trodde lämpligare vara, alt broo ginge öfver Strömsborg, än förbi denna holme till Riddarhusgränden. Om jag här skulle uttala min mening, rör:de oftanärande broanläggning, så får jag förklara, det jag gillar Ofverste Erikssons plan, att bron skulle föras till Riddarholms-kanalen. Men antingen ändpunkten, å denna sida, blifver Riddarholmskanalen eller Riddarhusgränden, så blifver ändock behofvet af en öppen plats vid brous ändpunkt lika stort. Frih. Reunets förslag, att vägen skulle tagas öster om Rådhuset ål Myntgatan, måtte vara ett skämt; ty om denna plan skulle följas, komma de farande att stanna vid portarne lill cellfängelset, hvilket icke kan vara de flestas bestämmelseort. Om dessa portar likväl öppnas för allmänheten, så kommer man in på en smal gata, hvarest mycken trängsel naturligtvis skulle upstå. Man har beräknat, att om nya flygelbyggnader i st. f. de gamla upfördes på vår tomt, så skulle Riddai huskassan deraf hafva lika stor inkomst som f. n. Men då något kapital icke finnes för sådant ändamål samladt, ulan medel dertill måste uplånas, är det ganska osäkert, huruvida de nya byggnaderna komma att gifva mera än ränta på byggnads-kapitalet. Hvarifrån skulle man dä få den påräknade stora behållningen? Jag tror att man bör undvika sådana beräkningar, ty de slå merändels fell. Då 2:ne talare understödi min begäran om Mem:s återvisning, får jag derom fortfarande anhålla. Hr Printzensköld, Carl: Frih.
Men då, såsom ofvan är anmärkt, ännu icke kan bedömas, om och i hvad mån statsverket må fortfarande blifva i behof af allmän bevillning, samt frågan huruvida någon större eller mindre del af ett dylikt skattebidrag må anvisas för vissa ändamål, såsom folkskoleväsendets befrämjande m. m., icke eger oskiljaktigt sammanhang med uppgörandet af bevillningsgrunderna, utan, på sätt tillförene egt rum, af Utskottet ansetts böra blifva föremål för särskildt utlåtande, får Utskottet, i anledning af omförmälda motioner, så vidt de afse upphäfvande af all bevillning enligt Usta och 2:dra Artiklarne, nu endast hemställa att de härom väckta^ förslagen för närvarande må lemnäs utan afseende. Hvad särskilt angår den enligt Usta Artikeln utgående bevillning eller den s. k. personliga skyddsafgiften, hvilken, elter de nedsältningar sorn tid efter annan deruti egt rum, numera icke kan anses känbar för någon arbetsför person äfven af de minst bemedlade samhällsklasser, har Utskottet nu skolat föreslå, att denna afgift må, med ett till 40 öre för man och 20 öre för qvinna jemkadl belopp, tills vidare såsom bevillningsgrund qvarstå; Rikets Ständer dock förbehållet att i afseende å dels denna a/gifts användande, dels ock de densamma rörande stadganden, vidtaga de förändringar, som kunna påkallas af Rikets Ständers blifvande beslut i anledning af det särskilda utlåtande, som i denna fråga kommer att afgifvas.
“Vi ska väl ge’n några styfver, eftersom vi sagt det,“ utlät sig en stor bredaxlad arbetskarl. “Han har förtjänt dem, och vi hafva haft en rolig stund.“ “Visserligen,“ medgaf en halfrusig skoflickare; “men annars så tycker jag, att det allt är ett bra lätt arbete att sjunga sig till pengar.“ “Jo, jo men, icke är det så tungt som att släpa uti ’Vågen’ dagen i ända,“ menade en full järnbärare och sökte i fickorna efter mynt; “men man skall väl kosta på sig att hafva roligt också någon gång, och därför så“ ... “Så gifva vi pojken litet för hans besvär,“ inföll skoflickaren. De kring bordet församlade fiskade upp ur fickorna några kopparslantar, dem de helt föraktligt kastade på bordet åt ynglingen, som med ögonen blixtrande af sårad stolthet och ådrorna svällande i pannan, betraktade de mer eller mindre rusiga kroggästerna. Han sammanknöt handen, hvilken han lade på bordet, under det en tung suck höjde hans bröst. “Se så, min gosse,“ yttrade arbetskarlen, “samla nu ihop din förtjänst; det lär nog räcka till bröd åt mor din för i kväll, och om du kommer igen i morgon afton och kvintilerar för oss, får du allt så pass, att det räcker för morgondagen. Gå nu hem och se icke ledsen ut!“ “Tror du, jag är ledsen,“ utbrast ynglingen med gnistrande ögon; “nej du, jag är arg, för ... för ...“ “Att vi betalt din eländiga sång,“ utbrast skoflickaren; “är det på det viset, din tiggarbyting, så taga vi igen våra pengar och kasta dig ut på gatan. F-n ta’ mig, om jag tyckte din visa var värd ett endaste vitten.“ “Tyckte du icke,“ skrek ynglingen, som samlat ihop pengarna i sin ena hand, men nu i utbrottet af vrede kastade dem midt i ansiktet på skoflickaren. “Kallar du min sång eländig,“ fortfor han, lågande af ondska; “vet du då icke, din usla skolappare, att den är af Bellman.
För barnets uppdrifna fordringar och kälkborgerliga värderingskonst afsticker den bjärta kontrasten mellan yppigheten i deras undfådda gåfvor och torftigheten i de aflevererade synnerligen starkt. Påtaglig är också skillnaden. Men föräldrarne, som anse sig ha privilegium att under julen låta uppfostringsmaskineriet stanna af och ligga nere, försumma och låta ett ypperligt tillfälle gå sig ur händerna att öfva barnets själfkritik, hvaraf följer, att barnet ogeneradt och bekymmerslöst inom hemmets murar finner sig uti den vanskliga situationen. Ingen skada är skedd, endast skenet kan räddas där ute i kamratkretsen. Barnets kännedom af kamraternas sed att klandra och kassera allt » som ser billigt ut » säger det att här är något, som ej bör komma fram i dagsljuset. Därför tiger man halfflat; djupare ligger icke saken. Den aflägsnaste tanke på, att man möjligtvis tagit för mycket själf, faller en aldrig in. Men, invänder någon, barnen ha så liten kassa, så små ekonomiska resurser, deras anspråkslösa tillgångar tillåta dem ej att visa sitt hjärtelag. Barn böra ej ha pengar att råda öfver. Tillåt oss en kalkyl. Har ett barn med utsikter att erhålla som julklapp en leksakslåda till 25 kr. och en byggnadslåda till 30 IDUN inga ekonomiska resurser? Delar man dessa summor midt itu och anslår ena hälften till barnets offergärder, uppstår en penning, hvarmed man kan reglera och utjämna missförhållandet mellan det befängda slöseriet å ena sidan och det malplacerade sparsamhetsförsöket å den andra. Jämnvikt och inbördes sammanhang i de olikartade uppfostringsgreppen äro oundgängliga, skall barnet ej förlora balansen, utan följdriktigt utvecklas till en sansad och sympatisk personlighet. Harmoniens ideal nås blott genom väl afvägda proportioner. För vår del tro vi för resten, att en inskränkning på alla punkter af det härskande julklappsslöseriet vore en af de bästa reformer i uppfostringsväg, våra hem kunna genomföra. Julen bör ej begagnas » blot till lyst ». Vi få ej lämna opåaktadt, att fäderneärfda julkänslor äro ett nationalband mellan oss nordbor.
De voro begge särdeles vackra, isynnerhet det ena, som var färdigt möbleradt med alla förnödenheter och som jag derföre stannade vid för 100 piaster i månaden. Jag skulle flytta ditin i morgon. Sedan gick jag med mitt bref till Avareff, som emottog mig på det artigaste och inviterade mig till den här vanliga aftonmåltiden, hvarföre jag hos honom tillbringade aftonen. Han är en stor pratare och räsonnör, egentligen till sitt ursprung Grek, men uppfostrad i Ryssland och Rysk undersåte. Roligt kan jag just ej säga att jag hade, men aftonen förflöt dock. Drack kaffe med mina 2 portvakter, packade derefter ihop mina saker, tog en åsna och begaf mig bort, till stor saknad för mina portvakter, som de sjelfva sade. Det tror jag också alltförväl; ingen lära de få härefter, som morgon och afton trakterar dem med kaffe och gebeli. Jag hade dock redan låtit dem bli nästan för mycket hemma hos mig, så att de, liksom det vore helt naturligt, kommo upp till mig och lagade kaffe. I dag hemtade under vår kaffedrickning en Grek-gubbe, som bodde i samma vekale, åt mig prof på strumpor; utan vidare krus slog Saleh min stora kopp full med kaffe åt honom och drack sjelf sedan upp det Greken lemnade, ehuru han på förhand redan druckit sin portion. Jag begaf mig förbi konsulatet, fick derifrån min Turkgubbe, som förde mig till mitt nya qvarter, der jag blef sittande en stund att vänta på min blifvande betjent, som skulle komma; men då han ej infann sig, begaf jag mig ut och gjorde några små uppköp. Kort derpå kom en gammal gubbe till mig, och presenterade för mig en ganska hygglig medelåldrig man till kock. Men då han begärde 75 piaster i månaden, skickade jag honom bort, med löfte att inom några dagar lemna honom bestämdt svar. Gick till Bokti och gjorde räkning med honom öfver hvad han gifvit ut för mig. Han var särdeles artig och treflig som vanligt, samt gaf mig ånyo försäkringar om att han skulle vara som en far för mig.
Bengt bränvinsflaskan, och då han förvånad sporde Gunnar hvarför ej denne på sjelfva «juleafta» tog sig en styrkedryck, svarade Gunnar, att han hvarken nu eller någonsin mera smakade af det d . tyget. Men Bengt, som ej hade något så stort agg till den smakliga hafreextrakten, han berömde den otroligt och muntrade sig dermed, samt muntrade sedan de andra, och som nu verkligt godt slädföre var för handen, kom man öfverens att följande morgonen begifva sig mangrannt till kyrkan, med undantag af mor Ingrid och lille Gustaf, samt åka «betatals» efter «Bläsa och den nua skrinda», samt «allmänt gå» när det var «menföre». Om aftonen, sedan hela samlingen uppstämt en julpsalm, gick man till hvila. Lena lade sig borta hos mor Ingrid och Bengt fick rum bredvid sin gamla sängkamrat, Gunnar. Den förre var ganska upprymd och talade om mången glad tilldragelse från fordna dagar, hvilka nu tycktes Gunnar ligga likasom utom tiden, så längesedan var det. Lotta kunde aldrig med mera förtjusning gått till hvila, och med mera fröjd vaknat än på denna juldagsmorgon. Färden till kyrkan var äfven det angenämaste, som hvar och en på länge upplefvat. En god slump ville att man hade morgonmånsken och ett förträffligt väder. All snö hade fallit så jemn, och hela jorden såg ut som en väl bäddad säng på svällande dunkläder, som pöste i runda yppiga former. Allt såg så mjukt och vänligt ut, och sjelfva färden i glindrande månsken och med klingande bjellror hade något ganska muntert med sig. Lena skrattade och sade rätt roliga saker, och ingen förmenade henne någotdera, utan man skrattade med, och sjelfva Gunnar visade tecken till munterhet. Lotta, Abraham och Bengt tumlade om i snön, dessimellan de fingo åka, och Elin gick vid Gunnars sida eller åkte vid hans sida, «lycklig än en gång», som det står i någon gammal visa. En viss återgång hade egt rum. Det var något i luften som man ej kan beskrifva på annat sätt än att den tycktes susa «som förr», ofta den enda ljufva susning som luften har i nu’et.
De wid ZZ §. gjorde anmärkningar mot ett Consticurions-Utffotts tilförordnande wid hwarje Riksdag och Desi widsträckta befattning, hafwa äfwen wid RtkSdags»Ordningen förekommit och as Utskottet blifwit beswarade; Utffotlet sär blott til» lägga, art dä frägors wäckande om ändringar i Grund, lagen är genom Lonstilulionen tilläkit, ffulle b-t mä 14Z4 Den 2i December. hända medföra wädliga följder, an omedelbarligen i Srändens Plena uptaga sädane frågor, hwilka deremot i ett Ulffelt kunna med mera lugn granstas rch beredas. §. 86. Att efter orden: emot tpdlig lag, gifweuare bervara, krmde tilläsistas: war rena Lvangeilffa Lärao helgd, goda seder rc. Denna §. innehåller endast grunddragen till ämnen, som sedermera blifwik i TryckfrihetS-Lagen »störligen afhandlade. §. 96» Utskottet sar härwid åberopa hwad ost wansöre nll bcswarande as samma hos Högloft. Nidderskapet och Adeln sörekomne anmärkning blifivit au» dragit. §. 122. Att dä, sä wäl i allmänna Beredningen, som i Högsta Domstolen, halfwa anralet utgöres af frälse och den andra hälften af ofrälse, borde äfrven i Riks-Rätten enahanda princip gälla.. Ett sädant stadgande blomme i »verkställigheten omöjligt, emedan be Höga Embetsmän as hwilka RikSRätten utgöres, kunna wara jä wäl frälse som »» frälse. §. log. Att den bär förestagne!7lämn» ben st?nes wara en obillig och wädlig inrärcuing.
Den andre timbrar på trä, och mäter det med snöre, och utmärker det med krito, och tillhugger det, och afcirklar det, och gör det till ett mansbeläte, såsom en dägelig menniska, den i huse bo skulle. Han går ibland trän i skogenom, att han skall hugga cedreträ, och taga bok och ek; ja, ett cedreträ, det planteradt, och af regne växt är; Och doger menniskomen till att bränna; deraf man tager till att värma sig med, och det man upptänder till att baka der bröd med; af det samma gör han en gud, och tillbeder det; han gör en afgud deraf, och faller der på knä före. Hälftena uppbränner han i eldenom, och vid den andra hälftena äter han kött; han steker ena stek, och mättar sig; värmer sig, och säger: Huj, jag är varm vorden; jag hafver min lust af eldenom. Men det qvart är gör han till en gud, att det skall vara hans afgud; der knäfaller han före, och böjer sig före, och beder, och säger: Frälsa mig, ty du äst min gud. De veta intet, och förstå intet; ty de äro förblindade, så att deras ögon se intet, och deras hjerta kunna intet märka. Och de gå icke till sitt hjerta; der är intet förnuft eller förstånd, att de dock tänka måtte: Jag hafver hälftena uppbränt i eldenom, och hafver på kolen bröd bakat, och stekt kött, och ätit, och skulle jag nu det som qvart är göra till en styggelse? Och skulle jag knäfalla för enom stock? Det gifver asko, och kjuser hjertat, som sig dertill böjer, och kan icke fria sina själ; likväl tänker han icke: Månn icke något bedrägeri vara i mine högra hand? Tänk deruppå, Jacob och Israel; ty du äst min tjenare; jag hafver beredt dig, att du skall vara min tjenare. Israel, förgät mig icke. Jag utstryker dina missgerningar såsom ett moln, och dina, synder såsom ena dimbo. Vänd dig till mig; ty jag förlossar dig. Fröjder eder, I himlar; Herren hafver det gjort.
Qvantitet Af Utskfittpf Af mig Minskning för snuitci föreslagen tull. föreslai tull-inTullberäkn. gen tull. komst. 1 lnförsels-tarifen: Ågat, arbetad, oinfattad 1 skålp. 1 50 1 25 3 25 Alabaster, arbetad, ej specificerad . 1 skålp. — 60 — 55 12 — Antimonium, spiesglans och regulus 1 skålp. — 3 — 2 135 74 Askar och Dosor tull-behandlas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå; af sammansatta eller, såsom arbetade, ej ( kan ej 1 räknas iespecificerade ämnen 1 skålp. — 30 — 28 Band: Fisk: Saltad eller inlagd: Anjovis etc. Rull—, af bomulls-, linneeller hampväfnad, målade eller tryckta 1 skalp. .— 40 — 38 317 58 Garn: Bomulls-, enkelt eller dubbleradt, i härfvor eller å bobiner t skål]). — 12 — 10 49,082 84 Gulddragare-arbeten af Guld eller Silfver: Cantiller och Paillettcr : äkta eller halfäkla . Gutta Percha, oarbetad etc. | Ari 6 >< 24 i UI *J arbeten deraf, ej specificerade, och som ej äro hänförliga till redskap och machiner eller delar deraf 1 skålp. — 50 — 45 132 '35 Bih. lill R. St. Honung . Hudar och Skinn: Pelsverk: beredda och oberedda: Fåroch Lamskinn: grå Krimska elc. andra slag Hår: Häsleller Tagel Instrumenlcr: Fältskärs-, Mathematiska, Optiska elc. alla slag, monterade optiska glas, Barometrar och Tbermotnelrar derunder inbegripna Knappar, af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen Lakrits Nötter: KokosOljor:
Majtts Nådiga Bref till Des och Bikets Siats-Kontor af den 7 Apiil i8åo väl anbefaller, att förskotter af SiatsV< riets medel böra redovisas inom slutet af pålöljinde året efter det, då förskottet blifvit anordnadt, vid äfventyr atl i annat fall förskottets hela belopp varder hos fö:skottstagaren utkräfdt, utm allt afsrende på hvad deraf kan hafva blifvit användij men detta Nådiga stadgande endast gäller redovisning af lemnade och i Riksbufvudboken balanserade förskoltcr af Statsmedel, liva emot något förordnande rörande redogöi e’sesättet för de förskotter, sim af Manufsktui D.skontens medel kunna anordnas, icke är vordet meddeladt; så dristar jag underdånigst hysa den fö modan, det täcktrs Eders Kongl. Maj.t i Nåder finna mig hafva saknat g iltiga skäl att bisrida Kommerse-Rådet Wennbergs sterb1.usddägares rätt till go Jtgörelse för ifrågavarande 38 B dr B:co. Skulle ater Eders Kongl Majit icke behaga fästa Nådigt afseende å hvad jag bär ofvan haft Nåden i underdånighet anföra, torde skyldigheten att godtgöra Manufaktur-Diskonten nyssnämnde summa blifva ålagd undertecknad, sota, då anmärkningen lös Rikets Ständ ers Revisorer framställdes, genast förklarade m:g beredvillig att bi loppet utbetala. Rikets Ständers Revisorers framställning, i afseende på balansering iManufaklurDiskontens läke.nskaper af 5g Rdr 19 sk., utaf beloppet i Kommerse-Rådet Wennbergs st 1 bhu d iägares räkn:ng, rörer bokföringsraethoden för Fondens förvaltning, och lärer detföie icke eifordra något yttrande från Advokat-Fiskals-Embetcts sida. Mid djupaste vördnad trollet och n t framhärdar, Stormakt i gste Allernådigste Konung Eders Kongl. Maj;ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, Carl Rydqvist.
Munter vid dryckesvisor. V E R D I hofapotekare. Sinnrik i komposition. JEKSEN, hofkonditor. Originel o c h delikat. STRAUSS, hofdansmästare. Elektriserande o c h graciös. OFFENBACH, hofnarr. Frivol, m e n vitsig rolighetsmakare. EN » MUSIKALISK STAT ». FRÅN THYRA BRODERAD SIDENKUDDE MED GYLLENLACK; GRAFSTRÖMS VÅRUTSTÄLLNING. ELDSKÄRM I LOUIS XVLS STIL. BRODERAD SIDENKUDDE MED VALLMO. ETT SAMMANTRÄDE I JUBILEUMSFONDSKOMMITTÉN NÄR DROTTNINGEN SITTER ORDFÖRANDE. Englund, medicinalstyrelsens chef, generaldir. K. E i b b i n g. W a r f v i n g e. Vid UNDER DROTTNINGENS ORDFÖRANDESKAP. G. S e t. e x. IDUNS ROMANRIBLIOTEK. för planschupplagan, 3 kr. för den vanliga upplagan. Prenumerera på prof från det n y a kvartalet! — 6 — belönade taxameterdroskorna, uppställda i rad framför A l h a m b r a, det kända nöjesetablissementet å Djurgården. I samband m e d dessa våra bilder från den vackra och lyckade hästutställningen n ö d g a s vi vidröra en sak, s o m ej är lika angenäm. Det är emellertid v å r öfvertygelse, att endast ett offentligt omnämnandekan åstadkomma en förändring till det bättre i d e fall, där m a n ännu brister i tillmötesgående emot pressen. D e äro n u mera dess bättre ganska sällsynta. Minst hade vi också väntat, att arrangö- rerna för en af våra stora hästutställningar skulle visa dylik oridderlig nonchalans m o t vår bästa kvinnliga publik i o c h g e n o m dess mest spridda pressorgan, numera o c k vart lands största illustrerade tidning. När emellertid öfliga referentbiljetter uteblefvo, gjorde vi i sista stund själfva en erinran, till mötesbyrån.
Republikerne, utan att stöta mäktigare kända politiska intressen, kunde oafbrutit fortgå, när det nu mera synes afgjordt, att denna de försålda Skeppens bestämmelse var Styrelsen ganska väl bekandt, och handelsföretaget på Ostindien blott en föregifven uppgift, Örn ConstitutionsUtSKOttet till någon del vid denna Riksdag varit inne uti andan af dess vigtiga kall, så hade det helt naturligt insett, huru grundlagen ifrån ConstitulionsUtskoltet fordrar stränghet i undersökning, i anseende till rådgifvares mera eller mindre klanderfritt uppfyllda kall; och Utskottet hade då lemnat mildheten och öfverseendet åt Rikets Ständer, hvilka efter Grundlagens bud allena äga pröfningsrätten af hvad Rikets rätt och hästa krafvel-* vid fråga om att åt grundade anmärkningar gifva någon påföljd. Utskottet yttrar äfven, alt det ej vore tänkbart, att någon Rege~ ring i verlden skulle underkasta sig en klart Den 18 J u 1 i i f. m. ai3 förutsedd, eller sannolikt anad, våda af osämja med främmande makter, om den samma borde för Statens bästa undvikas. Med anledning af denna premiss, hade jag väntat mig, att Utskottet hade bestämt utredt, hvad som vid Contractets upprättande lemnade anledning, till det förutseende, att handeln möjligen, i anseende till politiska förhållanden, kunde komma alt återgå, ty några andra orsaker kunde icke komma uti fråga. Jag hade väntat mig, att Utskottet hade ådagalagt grunden eller anledningen till den i Contractet alltför synbart anade våda, att handeln, till undvikande af osämja med främmande makter, möjligen kunde komma att återgå.
Lades till bondlin garn e. S. D. Prot.-Utdragj den 5 April 1845. 777 S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N;o 251, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet, N:o 199, rörande löneförbättring åt vissa kyrkoherdar af indragen behaglig lids förläning: Preste-Ståndet, som bifallit Utskottets hemställan i betänkandet, N:o 199, vidblef della sitt beslut, samt godkände älven de i utlåtandet, N:o 251, föreslagne rättelser och ändringar, S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets utlåtande, N-o 250, i anledning af erhållue återremisser å betänkandet, N:o 177; Ståndet vidblef sitt, vid föredragning af betänkandet, N:o 177, fattade beslut, och lade utlåtandet, N:o 250 till handlingarne, S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskoltets utlåtande, N:o 248, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande voterings anställande iförstärkt Siats-Utskott öfver åtskilliga i betänkandena, N:ris 54 och 184 omförmälda frågor: Härvid förekommo: l:a morn.: Preste-Ståndet, som vidblef sitt förut fattade beslut, antog icke Utskottets i detta moment till Ståndet skedda inbjudning; 2;dra och 3:dje morn.: I afseende på de i dessa momenter frågor förkommande frågor, vidblef Preste-Ståndet sina förut fattade beslut och lade ifrågavarande utlåtande till handlingarne.
Man har kallat det missbruk, att föräldrar, hvilka till en aflägsen provinsstad afsända en 9 eller 10-årig son, medskicka ett par r:dr eller en tjäder o. s. v. till läraren uti den klass af skolan, i hvilken gossen intages. Då detta lemnäs såsom tacksamhetsbevis emot läraren för den vård, han lemnar gossen, kan det väl kallas missbruk? Ar det icke, hvad vi fäder dagligen underkasta oss för våra barns bästa? Har man ens någon rättighet att klandra det? Tron J väl Mine Hrr att detta kommer att nphöra, om än R. St. ålägga föräldrar serskilda afgifter till skolan, så bedragen J Eder. Jag vill medgifva, att, sedan Staten beviljat ett anslag af 90,000 r:dr till elementar-läroverken, och ålagt lärjungarne termins-penningar, desse frivilliga gåfvor torde blifva mera sällsynte i början: men ett par decennier härefter hafva vi dem åter: derom är jag fullkomligt öfvertygad, och ingen af Eder, Mine Hrr! kan jäfva den tanken, att så sker, ty J kännen, att det är fåfängt att lagstifta emot menniskonaluren. Hvad nu det ifrågavar:de anslaget beträffar, så uplyser den K. proposm till sednaste Ständer att beräkningen är rigtig. Ständerna beräknade, att 30,000 r:dr genom lärjungarnes afgifter skulle komma att ingå såsom bidrag lill skolornas ari. underhåll, och fastställde dessa afgifter till 5 r:dr för hvarje lärjunge. Då nu Utsk. nedsätter denna afgift med eller från 5 till 3 r:dr; ersätter också Utsk. den derigenom upkommande bristen med l af 30,000 r:dr, eller med 12,000 r:dr. Man har sagt att den fattige är befriad från afgifter, men man har glömt, att ingen vill anses fattig. Hvem är den egentlige fattige? Icke endast torparesonen, utan medelklassens - Den 20 April f. m. 161 klassens, embetsmäns, ståndspersoners och mindre bemedlade presters barn.