Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som Regering och Ständer hafva det gemensamma, åliggande att flänga vägarne för sådana förkofringsplaner hvilka skada det allmänna, samt att öppna vägarne för sådanc som Den 24 F einiar ii. äro riksgagneliga vågar jag tro att försök till denna nu nämnde handelsgren» öppnande, torde böra ske på allmän bekostnad, hvarföre jag vördsamt anhåller att denna min anmälan må blifva till vederbörligt Utskott reraitteradt. Herr af Tibell., Gustaf Wilhelmi Att inför det samfund, som från vapnens ära leder sin upprinnelse, tala om vapenöfningar, torde väl ej anses utom sin plats; jag skall dock icke glömma, att jag upptager en dyrbar tid , som Rikets Lagstiftare till öfrige vigtige värf behöfva, och derföre inskränka mig till några korrta anmärkningar öfver ett ämne, som en värd ledamot vid ett framflutit Plenum behagat framställa. Att det är oundvikeligt nödigt under fredstider bilda och inöfva den trupp, som i krig skall kunna ändamålsenligt nyttjas, torde såsom allmänt medgifvit, fä antagas; sättet härtill och viddén af dessa öfningar beror åter af krigssättets och krigsinrättningarnes olika beskaffenhet under olika tidpuncter. Vid förra århundradets början användes både de strategiska och tactiska rörelserne föga; och hvarje vapen stridde, om uttrycket ej tagas i dess inskränktaste maning, stillastående* pt Den *4 Februarii. Artilleriets tyngd och deraf följande ovighet, nödgade det att under en batailledag bibehålla den ställning det en gång med möda intagit, och Cavalleriet, hvars utrustning, beväring, och exercice, endast var beräknad pl Choquen , kunde i sådant skick ej utföra de bastiga ställnings-förändringar, hvartill dess natur, likväl syntes hafva bestämdt det. De physiska vettenskapernes betydliga framsteg verkade sedermera en stor förändring äfven i krigsväsendet; krutets och metallernes styrka undersöktes närmare, och snillet drog häraf resultater, som skapade ett nytt tidskifte i KrigsH;storien.
Af Grefve Posse, Arvid, om anvisande af 600,000 R:dr för Malmö hospitals förflyttning till annan tjenlig plats inom Skåne. Malmö hospital, afsett för Sveriges folkrikaste provins och näst Wadstena hospital inrymmande det största antal sinnessjuka, har, oaktadt hospitalsdirektionens berömda bemödanden, till följd af sitt läge och sin beskaffenhet i öfrigt, icke kunnat bringas i ett sådant skick som sednare tiders mera menniskovänliga åsigter om sinnessjukas behand - 252 Motioner hos Ridderskap et och Adeln 1865. N:o 127. ling ovilkorligen erfordra. Dess lage midt uti en stad, är för en dylik sjukvårds-anstalt alldeles otjenligt, hvilket blifvit uttryckligen anmärkt redan af de komitéer som åren 1845 och 1850, pä Kongl. Majlis befallning, afgåfvo utlåtanden om sinnes-sjukvårdens ordnande i riket. Hospitalets byggnader äro, utan plan, på olika tider, uppförda och de flesta, särdeles till det inre, så bristfälliga att dess förbättring icke kan löna möda och kostnad, till följd hvaraf General-direktören öfver hospitalen i riket, uti den berättelse angående af honom år 1863 verkställd inspektion till Seraphimer-ordens-gillet afgifvit, yttrat, bland annat, att Malmö hospital, huru det än må ordnas eller förvalttas, icke kan blifva annat än »helt och hållet otjenligt såsom vårdanstalt för sinnessjuka». Med anledning häraf får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville för sin del besluta flyttning af Malmö hospital till annan tjenlig plats inom provinsen Skåne, samt för ändamålet anslå dertill erforderligt belopp, Sex Hundra Tusen Riksdaler Riksmynt. Stockholm den 15 November 1865. Arvid Fr:son Posse. N:o 127. Af Herr Silfverstolpe, David Willielm, om beviljande af ett anslag å 200,000 R:dr för uppförande af en byggnad för Topografiska korpsen.
Då detta mitt underdåniga yrkande jemte Herr Landshöfdingen Flachs underdåniga hemställan, huruvida Hof-Rätten egt pröfva hans förhållande, i afseende på de af honom till Landshöfdinge-Ämbetet meddeldte föreskrifter, den 28 September nästlidet år, hos Konungens Högsta Domstol till afgörande förekommit, hafva Högsta Domstolens samtlige Herrar Ledamöter gillat Kongl. Hof-Rättens beslut, i afseende på första frågan om inhibitionen af verkställighet å Utmätnings-utslaget, äfvensom Herr Landshöfdingen Flachs nyssnämnde hemställan, om Hof-Rättens competentia fori af pluraliteten förklarats icke förtjena något afseende, hvarvid likväl Herr Justitiae-Rådet och Riddaren Sylvander yttrat den särskildta mening, att frågan om Landshöfdingen Flachs föreskrifter för Landshöfdinge-Ämbetet icke tillhörde domstols handläggning, utan berodde af Konungens egen pröfning i den väg, som för administrativa örender i allmänhet blifvit utstakad. I frågan åter, om Landshöfdingen egt rättighet att meddela omförmäldte föreskrif - Revisorers Berättelse. i o^5 ter, samt om Hof-Rätten till den Landshöfdingen derföre gifne föreställning af Lag hal t anledning, hafva Herrar Justilise-Råderne Mannerstam, Strömfelt, Noraeus och Toren i allo fastställt Hof-Rättens Utslag. Herr Justitiae-Rådet Sylvander, som af Högsta
Men vad har antingen icke blifvit erlagdt eller icke fullföljdt, och ej heller besvär anförda, så att Rådst. rättens utslag har vunnit laga kraft, och troligen fordringsägarens sterbhus omsider kommit i besittning af den ringa ersättningen. Under handläggning af ett vid Stockholms Rådstufvurätt anhängig! mål har käranden till vittne åberopat en person, hvilken var af sjukdom hindrad från inställelse, samt anhållit, det Rådst.rätten måtte låta å Provisoriska sjukhuset förhör med detta vittne anställa, för hvilket ändamål Käranden hos Rådst.rätten företett läkarebetyg, att vittnet i anseende till ett svårt bensår icke kunde gå samt vore intagen å Provisoriska sjukhuset, dock icke liggande bland koppsjuka. Men genom beslut den 1 Dec. 1851 har Rådst.rätten ansett sig icke kunna bifalla Kärandens anhållan; och sedan klagan häröfver blifvit hos mig af Käranden förd; har jag låtit inför Kongl. Svea Hofrätt tilltala Rådst.rättens i beslutet deltagande Ledamöter, med anmärkning, att Domaren icke vore berättigad att undandraga sig ett vittnes afhörande, så vida icke laga förfall förefunnes; efter hvilket åtals utförande Kongl. Hofrätten den 11 sisth Mars meddelat det utslag, att emedan Käranden, som åberopat vittnet samt anhållit, att det kunde varda å Provisoriska sjukhuset afhördt, hos Rådst.rätten företett betyg af vederbörande
old superior Vid beställningar från landsorten Fino secco Sherry, ett mycket torrt, gammalt och utsökt torde likvid medsändas emedan eftervin med charmant arom ... » kraf å vin icke är tillåtet. India Sherry, ljust golVin leverera vi fraktfritt och emEast den, fylligt, mycket gamballagefritt vid alla järnvägsstationer „ malt och oöfverträffligt till och hamnar i Sverige, då beställninsitt pris •&gt; gen uppgår till minst 50 kronors värde. Old Brown Sherry, mörk golden, mycket gammalt och fylligt » Pr flaska. Din ner Sherry, ett godt bordsvin Kr. 1.00 &gt; » » » p r | i&gt; 0.55 Good special Port G oiden Sherry, ett fylligt, Rich full-flavoured Port smakligt vin. » 1.25 Superior Fruity London Port Fine London Sherry, halftorrt » 1.40 Very Superior Old London Port » » » torrt. » 1.50 Manzanilla, ett torrt vin med) Fine Sherry Muscatel ... » behaglig arom och smak » 1.80) Fine Old Sherry Muscatel ... • » Olorozo, ljust golden, fylligt! Very Old Superior Sherry med utmärkt arom och i Muscatel » smak » 2.25 SHERRY. PORTVIN. &amp; C: O RÖDVIN. 2.40 Bordeaux-Vin, ett helsosamt och behagligt lätt vin, alldeles fritt från 2.50 % ae ofta förekommande tillsatserna af starka spanska eller andra viner. 2.90), Pr J-but. 0.35 Vöslauer (Schlumberger) Kr. 1.75 Vöslauer, Goldeck » » 2.75 V i äro enda försäljare i östra och ffi 3.20 (? norra Sverige för den renommerade firman E. Schlumberger i Wien. Detta rödvin kan stå uppslaget några 3.50 ' dagar, utan att förlora sin arom. Chäteau d ' Estournel 1886, importerad i buteljer _ Kr. sorter.
Skrif mig till med allra första, min kära Carl Gustaf, och, om du kan, så gif mig ett godt råd, huru man skall bete sig, för att få en svärfar att göra bröllop innan han sjelf vill. Jag behöfver i sanning råd, och pröfva nu din uppfinningsgåfva för din vänfaste Ferdinand Ling. P. S. Vet du, bror, det är så fördjefladt med mig, att jag nödgats i största hemlighet pantsätta mitt bruna sto, för att få litet lappri åt min fästmö i dag; och belöningen för hela min uppoffring blef ett vänligt skakande på det täcka hufvudet och en anmaning att låta bli sådant, emedan hon hade nog. Det skall, min själ, icke öfverflöda i framtiden, tänkte jag. Densamme. Kommerserådet och Kommerserådinnan. Grosshandlaren satt i ena hörnet af en beqväm soffa, med behaglig vårdslöshet gnidande från sin panna de sista svettdropparne efter dagens mödosamma värf, hvarunder han emellanåt sirligt hviftade med den stora silkesnäsduken öfver ansigtets röda och fylliga rundning. Hans fru, klädd i en smakfull nattdrägt, satt i andra hörnet, sysselsatt att nedsvälja en kopp mixtur, hvilket tycktes ske med högsta vedervilja. ”Jag tror det smakar icke,” sade herrn. ”Fy, det är för otäckt,” svarade kommerserådinnan och satte bort koppen. ”Hvad menar du om professorn, min vän?” återtog straxt derefter kommerserådet med en uppsyn, som utgjorde tio frågtecken. ”Att han är en gammal, oborstad björn, som icke har det ringaste lefnadsvett, icke folkvett en gång. Tillåter du i öfrigt, att jag fritt yttrar min tanke?” ”Bevars, bevars, min vän, skulle jag icke det! Du har talang, du har förmåga att uppfatta tingen klart; hvad har du att säga? Tala fritt, kära Brigitt Marie!” yttrade grosshandlaren i den blidaste ton.
Finnes detta vilkor ouppfyldt, så lider, aftynar industrien, och detta, gånget till högre grad, skall ofelbert leda till en för alla rättsförhållanden och den bestående ordningen vådlig utgång; ty hvarje verksam närande medlem i samhället, han må vara Jordbrukare, Bergsman eller i andra hänseenden förädlande naturens alster, måste alltid med tillförsigt kunna påräkna, att, när produclionen af hans vara är fulländad, hon inbringar, till förut calculerade nu bestående försäljningspris, genom handeln, full ersättning för derå nedlagde kostnader och för producentens försörjning, samt ett öfverskott dessutom, att öka landets capitalmassa , ur hvilket öfverskott räntor till penninge-egaren samt alla anslag till Statsutgifter och tili aflöningar måste ursprungligen hemtas. Det slår äfven fast, att penningeräntan till den icke arbetande capitalisten bör befinnas i en billig lägre proportion till vinsten, som den flilige näringsidkaren upphemtar af capitalets användande, emedan eljest, om penningen blir rar och dyr, om varorna efter hand derigenom falla till vanpris, och den arbetande näringsidkarens bemödanden inbringa förlust i stället för vinst, mäste hans verksamhet nödvändigt afsvalna oell minskas, samt en allmän aftyning och sjukdomstillstånd inom Staten uppstå. Äfven capitalisten skall då på osäkra gäldenärer, vid försäljning af deras fasta och lösa egendom, äfventyra sin förmögenhet, och sålunda folkets välstånd under alla synpunkter mer och mer försvinna. Jior till Banco-Vtshottets Utlåtande N:o 16. 37 Dessa sanningar få, efter min tanka, på intet sätt lemnäs ur ögonsigite, då man nu går att söka tillvägabringa en så vidt ingripande åtgärd, som den, att i landets inre rörelse införa silfvermynt i stället för pappersmynt, af hvilka det förra har egenskapen att äfven utgöra ett verldsmynt, gångbart i alla länder, hvaremot det senare åter varit gångbart endast inom oss sjelfva. Förflutna tiders erfarenhet, den vi äro skyldiga rådfråga, har visat, att fordna realisationer i Sverige haft föga bestånd.
Maj:ts Befallningshafvande antagas och som, enligt hittills gällande stadganden, emot till Staten ingående afgift, kunnat till skatte köpas, och hvarvid således icke afses de hemman, som af serskilda Verk och Inrättningar eller Fromma Stiftelser på ett eller annat sätt disponeras, skola, utan lösen, erhålla kronoskatte natur, under iakttagande, att denna skattemannarätt för hvarje egendom tillfaller den person, som vid förändringens vidtagande innehar lagligen befästad besittningsrätt eller pröfvas vara dertill berättigad. Om ock Staten på detta sätt afstår sin jordegande rätt, synes likväl icke samma skäl förekomma att tillika eftergifva den afgift, som, i händelse af icke berustade kronohemmans skatteköp, bordt Wadstena Krigsmanshus Cassa tillfalla och är till sex procent af skattelösen bestämd, helst i sådant fall Staten skulle blifva föranlåten att denna efterskänkta inkomst godtgöra, hvadan Comiterade underdånigst tillstyrka, att vid berörde medgifvande må fästas det vilkor, att nämnde afgift bör erläggas, beräknad efter den lösen, som för hvarje hemman efter 10 års räntor skolat utgå, derest skatteköp ägt rum. Deremot anse Comiterade, att, derest skatlemannarätten genom ett dylikt allmänt stadgande förvärfvas, det icke bör ifrågasättas, att jordinnehafvarne skola belastas med utlösande af de vid skatteköp vanlige skattebref, utan att lämpligast kunde dervid tillgå på lika sätt, som för närvarande finnes stadgadt i afseende å sådane nybyggen i Norra Provinserne, som, efter fulländade odlingar och frihetsårens utgång, erhålla skattemannarätt, eller alt Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter behörig utredning angående innehafvarens besittningsrätt och sedan densamma finnes lagligen befästad, förordnar om hemmanens omföring i Jordeboken samt derom hos Eders Kongl.
S. U. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottets nedannämnde Memorial: N:o 52, med utlåtande om Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ändring af 5 och 6 §§ Regerings-formen i afseende å Stats-rådets sammansättning. Med ogillande af Utskottets Utlåtande, antog Ståndet Kongl. Maj:ts ifrågavarande Proposition att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. N:o 55. med förslag till ändring uti 46 § 2 mom. Riksdags-ordningen, angående Ordförande vid Riks-Ståndens gemensamma sammanträden. o <■' Antogs att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Stats , Bevillningssamt Allmänna besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde Memorial: N:o 53. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i frågor dels om ordnandet af folkskole-väsendet, dels ock om anvisande af derför erforderliga medel. Utskottets å sid. 2 fr .mst förekommande yttrande gillades. Voterings-propositionen N:o i (sidd. 4 och 5) godkändes med förklarande att Ståndet vidblifver sitt der upptagna beslut. Yttrandet sid. 5, angående der omförmäldt anslag af 24,000 R:dr Riksmynt, biel' af Ståndet gilladt. Med afseende på Utskottets nederst å sid. 5 gjorda hemställan, förklarade Ståndet sig vidblifva sitt i ämnet fattade beslut och lade denna de! af Memorialet till handl ingar ne. Vid första yttrandet å sid. (i och dermed sammanstäldt förslag tiil vol* — rings-proposition N:o 2, förklarade Ståndet, att, som frågan om utvidgande af det i Stockholm varande Seminarium vore af ekonomisk natur, densamma borde anses förfallen, då två Stånd i sina beslut derom stadnat emot två, och alslog på grund häraf nyssnämnde förslag till voterings-proposition.
Uti aflåten proposition har E. K. M:t., uppå behörigen gjord ansökning och i betraktande af hvad vederbörande embetsverk dervid anfört, behagat i nåder föreslå Rikets Ständer, det tio års förlängning, fran den 1 Januari 1851 räknadt, måtte beviljas uti det åt nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson upplåtna arrende af Motala kungsfiske och mjölqvarn, Herreqvarnen kallad, i Motala socken och Aske härad af Östergöthlands län, emot den för berörde lägenheter nu utgående, i anseende Lill åkomna skador å dithörande byggnader och inrättningar nedsatta arrende-afgift, samt i öfrigt under följande hos E. K. M:t föreslagna vilkor, med hvilka arrendatorn jemväl förklarat sig nöjd, nemligen: l:o att arrendatorn genast ställer behörig borgen för arrende-skyldigheternas fullgörande under den förlängda arrendetiden, med åliggande för honom derjemte att, i händelse någondera af löftesmännen skulle antingen med döden afgå eller icke vidare af E. K. M:ts Befallningshafvande såsom vederhäftig anses, 52 Exp e dilia risUtah o t te ts Förslag till und. Skrifvelse, N:o 37. anskaffa och inom 3 månader från derom genom E. K. M:ts Befallningshafvande erhållét föreläggande, hos länsstyrelsen aflemna ny laga borgen för den då återstående arrende-tiden; och 2:o att till den laga syn, som efter ett års förlopp bör å lämplig årstid förrättas, arrendatorn skall, på egen, bekostnad, hafva i fullt laga skick återförsatt alla till kungsfisket och qvarnen hörande byggnader, gående verk, dammar och öfriga inrättningar, samt sedermera alltsammans under den förlängda arrende-tiden vidmakthålla, när så erfordras ombygga och vid afträdaudet i fullgodt stånd från sig lemna, utan anspråk på någon ersättning, äfven om dessa verk och inrättningad under tiden skulle genom isdrift eller vattnets åverkan hafva lidit större eller mindre skada.
Barndomsminnen och ungdoms-intryck började tränga henne in på lifvet. Det der aristokratiska samvetet som så länge slumrat, började lika som litet svida, och hon vågade ej se upp på den förfärliga Frun i fonden, af fruktan att möta hennes stränga oförsonliga blick. »Det var en vacker fru! Det var en ful fru! Det var en dugtig herre! Det var en grann herre!» – så der sade lilla Victor, under det att Adelgunda sakta framgick med honom förbi alla dessa välkända dragen, af de i familje-grafven sofvande tanter och onklar, farmödrar och förfäder. »Men fy!» utropade slutligen Victor, som nu först fick ögonen på Stamfrun, »fy den otäckan der borta! Den styggan! Se mamma hur ond och elak den der stora frun der borta ser på oss!» och Victor satte sjelf ut de små läpparne, lika som för att äfven hota med sin anblick. »Säg inte så! Säg inte så!» hade modern förgäfves ropat, ruskande Victor för att få honom att tiga. »Tvärtom,» fortfor hon med något osäker röst, »det är en mycket god och nådig fru mot alla snälla och beskedliga barn; vi skola nu båda gå fram och bedja henne förlåta och välsigna oss. »Nej, nej!» ropade Victor och sparkade med de små benen, »jag vill henne ingenting! Hon ser så stygg ut som ville hon bita mig!» Än en gång bad modern Victor vara snäll och förnuftig, och nu stodo de båda under Stamfruns bild. Skyggt mötte Adelgunda den hiskeligt stränga blicken, och ovillkorligt nedslog hon sina egna ögon derför. Men snart segrade förnuftet, hon framgick ändå närmare porträttet, och sade till sin lilla son, som hon allt jemnt höll på armen:
Det synes åtminstone tydligt, alt §:n icke afser ensamt importen utan hufvudsakligen att erfordra en vidsträcktare sjöfart och på samma gång exporten lill atlägsnare orter af Svenska produkter. Jag tror således, att det i §:n intagna vilkor bör qvarstå, äfvensom uttrycket Transatlantisk hamn, ty eljest kunde utförseln icke njuta någon uppmuntran och fartygen icke heller gå till Amerika eller Ostindien, för att hemta laster, och icke göra de det endast derföre, alt de njuta tullindring. Skulle någon förändring i fartygets turer ske, sysselsätta redarne sina fartyg på det sätt, de finna fördelaktigast, och är det fördelaktigt samt vinstgifvande, att göra sådane turer främmande länder emellan, så lärer icke skeppsfarten afbrytas för att ingå till en Transatlantisk hamn. Jag tror således §:n uppfyller de ändamål, som dermed äro afsedda och jag yrkar således bifall till Utsk:s betänk. Hr Hjerta: I fall §:n skulle återremitteras anhåller jag att få göra några tillägg i anledn. af Hr Bergmans framställning, hvilken jag anser vara riktig, men måhända icke är nog utvecklad, för att förstås af dem, hvilka icke deltagit uti ifrågavar:de slags affärer. Man måste betänka, att, såvida sjöfarten pä aflägsne farvatten skall kunna befordras, är det ett nädvändigt vilkor, 446 Den 5 Juni e. m. att handelsrelationer nied de vid dessa farvatten belägna handelsplatser finnas. Det är således äfven nödvändigt, att icke lägga hillder i vägen, alt ordres, som gifvas om inköp på dessa platser, kunna med de första och bästa lägenheter expedieras. Hr Bergman har uti sin framställning härpå alluderat. I fall Utsk:s förslag antages, skulle det kunna hända, att fartyg, som redan varit ute tre år på fraktfart, kommer i en hamn der ordres äro gifna att hemföra last, lill den hamn hvartill fartyget hör. Både redaren och befraktaren skulle då vara i hög grad belåtne att ömsesidigt tjena hvarandra; men fartyget kunde likväl ej lossa lasten, emedan i sådant fall hel tull måste betalas vid hemkomsten.
Stad fördelen af att, utan serskild kostnad, ega en för Pain fåne-rörelsen inredd och tjenlig local, kan eli medgifvande af föreslagna .husby.tet måhända vara i sin ordning; men att derjemte, för att bereda Staden denna fördel, utbetala en mellangift: det anser jag vara alltför långt drifven beredvillighet å Rikets Ständers sida.” A.( Hr Prosten 'Östberg: ”Då Stats-iUtskottets Riksgälds-äfdeJning tillstyrkt ett definitivt afslutande af den provisionel byteshandel, sorn ar uppgjord emellan Riksgälds-Contorets Fullmägtige, å ena, samt Stadens DrätsélConxmission, å andra sidan, rörande förra Assistance-Conlorets lägenheter och det så kallade Hessensteinska huset på Riddarholmen, kan jag ej finna annat än att, å en sida betraktadt, både Statens och Stadens fördelar vederbörligen blifvit bevakade, ty om Staten skulle inredt gamla Assistancen till Riksgalds-Gontor, hade dertill åtgått betydliga summor .och docalen ändock ej blifvit nog beqväm för så d-a ne göromål, sorn Contoret äro ålagda; och för Staden hade det blifvit, snart sagdt, en omöjlighet att inreda Hessensteinska huset till en beqväm Lombardrörelse, -hvilken den beklagligen ansett så nödvändig. Bytet synes, i detta afseende betraktadt, äfven mig på ömse sidor lika fördelaktigt; hvarföre jag skulle önska, att åtminstone ingen mellangift bör ega ruin, i fall, som jag förmodar, bytet af Rikets Ständer varder stadfästadt. Det är således ej i detta afseende jag reserverar mig emot Utskottets beslut. Men en betänklighet från annan sida har uppstått hos mig att ingå på detta byle. Rikets Ständer beviljade sista Riksdag, efter pröfning och besigtning, rum för en del af Riks-Archivet uti det runda tornet af gamla Assistanee-byggnaden.
Jag tror fastmer att flere andra punkter på våra långsträckta kuster, för fienden vida åtkomligare och förmånligare, skulle blifva föremål för deras försök. Först och främst tror jag fiendens hufvudmärke skola blifva att förstöra vår materiel och vår flotta i Carlskrona. Med hela vår flotta är Carlskrona visserligen ganska väl försvarad från sjösidan; men landsidan är deremot lemnad komplett öppen. Om en fiendtlig flotta hyste en sådan afsigt som här förutsattes, föreställer jag mig att den ganska lätt skulle kunna, vare sig vid Lyckeby, Asarum, Carlshamn eller kanske ännu några andra mindre kända hamnar inkasta ett tillräckligt antal landstigningstruppor, försedde med de på fartygen befintlige kastmachiner, för att på kort tid bränna Carlskrona och hela flottan. En så bedröflig tillfällighet ber jag det llöglofl. Ståndet betänka hvad verkan den skulle utöfva både på vårt försvar och på den sjelfständighet som är hvarje svensk så dyrbar, och på den allmänna sinnesstämningen. Jag håller före alt ett ändamålsenligt försvarsverk, upfördt på den landstunga, der man kan komma på landsidan öfver till Carlskrona vore af den största vigt. Jag kan icke neka att då dessa 200,000 Rdr nyss ansloges till förberedande arbeten för Stockholms befästande, jag inom mig hjertligen önskade, att de snarare kunnat användas till nu i fråga v:de ändamål, då de troligen varit i det närmaste tillräckliga och vi derigenom, medelst begagnande af sådana medel som stå i vår förmåga, hade beredt oss en säkerhet för vår stora sjömateriel. Jag anhåller att i anledn. af dessa betraktelser, om de vinna det Höglofl. Ståndets sympathier, denna del af StatsUtsk:s förslag icke måtte bifallas, utan tvärtom medel anslås om möjligt vid detta Riksmöte till ett så v i g t i g t företag. Skulle det deremot anses omöjligt i anseende till de många anslag som redan äro beviljade, får väl dermed anstå till nästa Riksdag, men hvad jag högtidligen yrkar är att icke bifall måtte lemnäs till denna punkt af StatsUtsk:s Betänk.