Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekon.- Ulsltollels Betänkande, N:o SO. förda förhållanderne, enär de nödgades antingen i staden sälja till lägre och köpa till högre pris, än det i stapelstäderna gällande, eller ock föra varorna en längre väg till eller ifrån de sednare, till följd hvaraf handeln i Sölfvesborg nied vissa varor oeh synnerligen skogs-cffekter och tyngre varor, vore mindre liflig än den eljest kumla vara; att undanrödjandet af dessa olägenheter ©tvifvelaktigt skulle innefatta en ick® ringa förmån för staden och de närmast derintill belägna socknarne, Mellby, Gammeltorp och Ysane, jemte Sölfvitsborgs landtförsamling inom Blekinge län, samt en del af Willands härad inom Christianstads län; att det derjemte vore sannolikt, att en temmeligen betydlig spanmåls-export skulle komma att gå genom Sölfvesborg och att afsättningen af skogs-produkter blefve lättare och komme att beredas för ej blott Jemshögs socken inom länet, än äfven för flera serskilda orter inom Christianstads och Kronobergs län, som hade närmare väg till Sölvitsborg än till andra sjöstäder; och har, af dessa, med flera anförda skäl, Konungens befallningshafvande i underdånighet tillstyrkt, att slapelstads-rätt måtte varda Sölfvitsborgs stad förunnad, med vilkor likväl, att staden icke allenast kostnadsfritt för staten anvisade tomter till tullhus, vågbod och andra för en tullkammare erforderliga byggnader, utan ock Vidkändes de skyldigheter i afseende på sådane byggnaders uppförande och bidrag till nödiga tjenstemäns aflönande, som stapelstäderne i allmänhet ålåge, eller hvilka vissa Städer i likartade fall förklarats skyldige att erlägga; samt af General-tullstyrelsen: att, enligt vederbörande tullkammares afgifne årsberättelser för de senare åren, Sölfvitsborg, som år 1842 hade omkring 1,200 invånare, numera egde en folkmängd af mellan 1300 och 1400 personer; att antalet af staden tillhörige fartyg ökats till 12, med en sammanräknad dräglighet af 368 läster, äfvensom att stadens hamn blifvit föremål för mera uppmärksamhet än tillförene, förmedelst anskaffande, efter dertill af allmänna medel erhållet lånebidrag, af ett mudderverk för segelledens upprensning från inloppet till stadens skeppsbro, dit förut endast 8 ä 9 fot djupgående fartyg kunnat uppkomma, men att samma berättelser, i förening med tulljournalerne, derjemte utvisade, att stadens sjöfart, äfven under de senare åren, förnämligast haft sin rigtning på inrikes orter, hufvudsakligen i och för handel med bränvin,
Detta ar alldeles icke, såsom Hr Lagerheim tycktes tro, någon rangåsigt, att man velat sätta Ständernes framställningar framför lagfrågorna. Coust.Utskrs ledamöter hafva alltid sökt och skola alltid söka hysa en motsatt åsigt, nemi. att lagfrågorna böra gå framför så väl det ena sorti det andra. Hela orsaken ligger deruti, att här heter det ”frågor om” och längre fram heter det ”frågor och förslag om,” och måste heta så, efter som dervid kan icke blott förekomma den frågan att behandla ett redan uppgjort förslag, utan äfven att sjelf taga initiativ i alla de efterföljande? frågorna. Derföre har Reg.Fins 8 § redan sagt ”frågor oell förslag om nya allmänna författningars vidtagande” o. s, v.- samt slutat med orden : "med flera af dylik beskaffenhet.” Nu kunde icke gerna orden ”frågor om R. Sits framställningar och önskningar,” sältas efter orden ”med flera af dylik beskaffenhet,’, hvilka tydligen höra sluta meningen. Derföre, eftersom här endast skulle förekomma ordet ”frågor’’ och icke orden ”frågor och förslag,” så förde man tillsammans de sednare målen på det sednare stället. Jag bör först rätta ett misstag af den sista talaren, sorn trott »ilig, lika »ned Hr Rosenblad, hafva yrkat såsom ett förutgående villkor, att någon bestämmelse om viss fulltalighet inom RiksSt.n och Ulskm vid behandlingen af K. propos:r borde antagas. Jag skulle önska en allvarligare och betänksammare behandling oell ofta nog mera grundlighet, samt att ett högre afseende lemnades åt dessa propossr, än stundom ägt rt»m. Detta har jag ytttrat, men ingalunda i den mening att lika med Hr Rosenblad nu yrka ett särskildt förslag i »lenna del, såsom ett föreg:de villkor för antagande af Ulsk;s nu förevar, betänkande.
Landtm., med förmälan att, hvad först den 8:de punkten beträffade, endast det yrkande afgifvits, att R. o. Ad. skulle frånträda sitt förut i frågan lättade beslut och antaga Preste-Sl:s inbjudning, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade i enlighet härmed besluta. Ropades ja. Sedermera yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande åter den 19:de punkten, yrkanden blifvit framställde dels om frånträdande af R. o. Ad:s förra beslut i ämnet samt antagande af Preste-St:s inbjudning, dels ock om vidblifvande af det förut lättade beslutet och inbjndningens läggande till handlingarne; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. derå, att det förra beslutet skulle frånträdas och inbjudningen antagas, hvartill svarades flere ja och nej i blandning, och sedermera propos. på det förra beslutets vidblifvande och inbjudningens läggande till handlingarne, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Frih. Stjernstedt begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter.s-propos.: »Den som vill, att R. o. Ad, skall frånträda sitt förnt fattade beslut ang:de 19:de punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 139, samt antaga Preste-St:s i afseende å denna punkt gjorda inbjudning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, vidblifver R. o. Ad. sitt förra beslut och lägger inbjudningen till handlingarne.» 160 Den 2 September. Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—18. Nej—12. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Högv. Preste-St:s den 29 sisti.
– Ja, Anna, hvad fruktar du väl nu, – du är min, min maka för evigt, – hviskade Edvard eldigt och lindade sina armar omkring henne, och som den ljumma, soliga, klara böljan sluter sig till klippans barm, så nära, så förtroligt, sjönk Anna till hans bröst i oändlig kärlek Supén var redan förtärd; prostinnan och mamsell Lovisa kände sig halfsjuka af sömn, ty klockan slog nu 10. Hofmarskalken gaf en vink åt betjeningen att kringbjuda deserten, höll ett litet tal till sin nevö och hans unga brud, hvilket började oändligt ståtligt, men hvars mening ingen menniska begrep, icke talaren sjelf engång; man drack brudparets skål, och de få brölloppsgästerna stego upp ifrån bordet. – Kommer du ihåg brefvet, Edvard? – sade Anna leende, och lade sin hand på hans arm, – du måste läsa det nu genast. – Åh nej, icke nu, i morgon, – svarade Edvard, och såg in i Annas öga. – I morgon är det kanske för sent, – sade Anna alldeles ofrivilligt; och liksom förskräckt för sina egna ord, bleknade hon hastigt, ty dessa ord, som undfallit henne tanklöst, syntes henne sjelf i detta ögonblick af en hemsk och underbar betydelse; det var som om en ande talat genom hennes egen mun, och intagen af en lika barnslig som obestämd räddsla, skulle hon nu velat bedja Edvard oläst bortkasta det hemlighetsfulla brefvet, men han, som icke märkt hennes hastiga allvarsamhet, sade glädtigt: – Nå väl! jag skall då gå in i kabinettet der, och läsa den der tiggarskriften, efter du intresserar dig så mycket derför; den ser icke ut att vara lång.
På tredje dagen vardt det Laban sagdt, att Jacob flydde. Och han tog till sig sina bröder, och jagade efter honom sju dagsleder; och hinde honom på det berget Gilead. Men Gud kom till Laban af Syrien i dröm om nattena, och sade till honom: Förvara dig, att du intet talar till Jacob annat än godt. Och Laban nalkades intill Jacob. Men Jacob hade uppslagit sin tjäll på bergena: Och Laban med sina bröder slog desslikes sin tjäll upp på bergena Gilead. Då sade Laban till Jacob: Hvad hafver du gjort, att du hafver stulit mitt hjerta, och bortfört mina döttrar, lika som de der med svärd gripna vore? Hvarföre hafver du det fördolt, att du skulle fly, och hafver stulit dig ifrå mig, och hafver icke tillsagt, att jag måtte hafva ledsagat dig med fröjd, med sjungande, med bungande och harpande? Och hafver icke låtit mig kyssa min barn och döttrar? Du hafver dårliga gjort. Och jag hade väl så mycken magt, att jag kunde göra eder ondt; men edars faders Gud sade till mig i går: Förvara dig, att du intet talar till Jacob, utan godt. Och medan du ju ville fara, och åstundade så mycket efter dins faders hus, hvarföre hafver du då stulit mig mina gudar? Jacob svarade, och sade till Laban: Jag fruktade, att du skulle hafva tagit dina döttrar ifrå mig. Men när hvilkom du finner dina gudar, han må dö här för våra bröder. Gör efter ditt när mig, och tag det. Men han visste icke, att Rachel hade stulit dem. Då gick Laban in i Jacobs tjäll och Leas, och båda tjensteqvinnornas, och fann intet; och gick ut af Leas tjäll i Rachels tjäll. Då tog Rachel beläten, och lade dem under camelahalmen, och satte sig derpå. Men Laban ransakade öfver hela tjället, och fann intet. Då sade hon till sin fader: Min herre, var icke vred; förty jag kan icke stå upp emot dig; förty det går med mig efter qvinno sätt. Så sökte han, och fann intet beläten.
På grund häraf, och med tillika hemtadt stöd från hvad, genom Kongl. Kungörelsen, den 29 Junii 1798, blifvit stadgadt, angående Pensioner för sådane afskedstagande Civile Embets - Underdåniga SkrifvelserJ och Tjenstemän, hvilka, Innan de uppnått 70 års ålder, befinnas oförmögne att bestrida Kongl. Maj:ts och Rikets tjenst, hafva Riksens Ständer* sorn, med erkännande af Justitite-Rådet Bloms Embetsmanna:förtjenster, jemväl erinrat sig hans deltagande i utarbetandet af Sveriges Rikes nu gällande flonstitution, och ett i 15 år af honom* såsom granskande ledamot, lemnadt verksamt biträde vid författandet af Förslaget till ny Civil* och Criminal-Lag, icke tvekat att bifalla, det Justitise-Rådet må, vid afskedstagandet, erhålla Pension, svarande mot hela Lönen, med undantag af Taffelpenningarne, att, under bans åter. ståénde lifstid, från Allmänna Indragnings-Staten utgå; dock, under det uttryckliga förbehåll, att detta beslut icke må utgöra något prasjudicat för framtiden. Hvilket Riksens Ständer få, till svar § E. K. M:ts Nådiga Skrifvelse, i underdånighet anmäla; och Riksens Ständer framhärda etc. JJndtrdåniga Skrifning N:o 198* Uppl. oi godk. hos Ridd. o. Ad. d. 18 Sept, 1823I Preste-Ståndet d. ig • Borgare-Ståndet d, 19 Bonde-Ståndet d. aa — —- Riksens Ständers anderd. Skrifvelse, rörande verkstäld granskning af Tullverkets Räkenskaper. S. A. it. I anledning aF hvad Riksens Ständers Statsutskott, efter verkstäld granskning af Tull-Verkets Räkenskaper, för åren 1819, l8ao och 1821, uti nedannämnde omständigheter upplyst, få hos E. K. M. Riksens Ständer i underdånighet anmäla följande: 1:0.
Reslitutioner Byggnader och Reparationer i Stockholm ' i fandsorterne 194 Dito till Magasins-byggnader i Slockholm 2,000 8,000 y/U Dito i Landsorterne Städers friheter ... i 2,335 1,893 11,490 6 Giistgifvares dito 15,/00 24 Färjor och Färjekarlar — o;o25 17 Tionde-profvarc. 34 “““ 97 t Flitnge Stuteris dagsverks-ersättning 1,584 2,120 8,000 3,310 5,000 8 1 Strömsholms Stuteris dito Häst-afielns förbättrande. — 879 4,395 — Hingstpremier i Skåne 939. 2/ Dito i allmänhet 2 377" 24 Jordforluster genom Canal-an/äggningor 210 1,050 Barnmorskors underhåll Sallpeter-nänngens upphjelpandc .70 000 samt ett emot den indragne Sa Itpetei gä: den sra194,000 115 Inde/mngs-bnst 1 Kopparbergs Län Dito 1 Jemtlands Län 4° 400 5.000 3.000 Transport-kostnad m. m. för Stats-Ferkets 'Koppar och Odling,hjelp m. m. for Kr ono-ny byggare. Htngslhallning 1 Elfsborg, och Skaraborg, Län .' Litt, I. Spanmål. Indelt. "©indelt. Summa, Mått. Markegång på Förslag å 5 R;dr Tunnan. Mått Värde a 5 R:di Tunnan. Mått. Värde å 5 R;dr Tunnan. T;r t. T:r k. St. Vrot. t834 och t83S. m Sami. i Afd. i Band. • Riks-Staten. Nionde Huf - Äkerbruketj Handeln och Ntiringarne.
Majits Proposition till Rikets Ständer om Statsverkets tillstånd och behof i hvad som beträffar 4de Hufvudtiteln gifver nogsamt vid handen, att för landels försvar påräknas såsom sjelfva ryggstödet och hufvudstyrkan till största delen den manliga befolkningens förmåga att kraftigt understödja den egentliga arméen, som anses bestå af de ständiga trupperna såsom stam, förstärkt med en viss del af beväringen, och Kongl. Majit har derföre också föreslagit vissa beslut, egnade att uppmuntra och främja den frivilliga skarpskytterörelsen, som har till syfte att bland Svenska folket sprida krigsduglighet så i afseende på tillgång till vapen, sora skicklighet att dem med kraft använda. Bland dessa beslut intager det, som afser att skarpskytt, hvilken viss tid varit ledamot af frivillig skarpskytteförening och blifvit vid uppvisning i närvaro af vederbörande regementes ombud approberad såsom nöjaktigt skicklig i hvad till första årets beväringsexercis hörer, skulle befrias från skyldigheten att första beväringskiassens öfningar vid beväringsmöte genomgå, ett framstående ruin och skall troligen med stor tacksamhet upptagas af nationen, som lifligt känner både bördan af att sända sina unga män till aflägsna mötesplatser midt i den för de närande yrkena brådaste årstiden och den fosterländska pligten att villigt vidkännas denna börda om fäderneslandets väl samt Statens lugn och lycka det kräfver. 190 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Men så länge de frivilliga skarpskytteföreningarne ännu räkna blott ett fåtal af Svenska ynglingar bland sina ledamöter, blifver dock en sådan anordning utan något större inflytande dels i afseende på befolkningens allmänna vapenduglighet och dels i afseende på lätlnad i den börda, som beväringsrnötena ©tvifvelaktigt innebära, och det förefaller mig såsom skulle det dubbla ändamålet fullständigare vinnas, om alla de medel, som nu åro afsedda att användas till första beväringsklassens öfningar, i stället användes att inom kommunerna bibringa ungdomen samma militära färdigheter, som den nu vinner genom nämnda första beväringsklassens möte.
Jag vill blott Den i3 Februari e. m. tillkännagifva, att jag i allo förenar mig i den rédaclion, sorn af Hr von Hohenhausen blifvit föreslagen. Hr Coyet: Jag vågar fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att i denna § hafva Utsk:n sagt, att det skull vara en ovillkorlig skyldighet för alla harn att besöka folkskolan. §:n innehåller nemi., att hvart och ett barn, så väl af mansom qvinnokön, skall skolan begagna, men i efterföljande § säga Utskrn : ”För alla de barn, som det åligger att folkskolan besöka, äfvensom för dem, hvilka, efter föräldrars eller målsmäns önskan, blifva i de föreskrifna läroämnena handledda hemma,” etc. Således är Ulskins mening att icke alla barn äro skyldiga att besöka folkskolan, utan att de kunna Ufven hemma undervisas. Jag vågar derföre vördsamt hemställa, om icke Ståndet funne lämpligt att det i början af §:u hette: ”Hvart och ett harn, så viii af mansom qvinnokön, bör antingen hemma undervisas eller skolan begagna;” ty annars finnes det en motsägelse emellan 6 och 7 §§:na. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag finner det minimibelopp af kunskaper, som Ulsk:n bestämt för hvart barn, innan det får lemna folkskolan, vara alltför högt. Utskrn fordra här af en bondflicka såsom dea lägsta kunskapsgrad ungefärligen lika många kunskaper, som för några tiotal af år sedan voro tillräckliga för att vinna inträde vid åtskilliga af Rikets embetsverk. Jag hemställer om icke ett bondbarn mätte kunna anses hafva nog kunskaper för att vara befriad! från att gå i skolan, när det ilar tillräckliga för att kunna blifva admitteradt till Herrans nattvard; månget har svårt nog för att inhemta dessa, nemi. innanläsning och religionskunskap. Det kan väl aldrig vara meningen att de skulle fortsätta med sin skolgång sedan de blifvit admitterade till nattvarden, ty då befarar jag att deras skolgång blefve lika med metodisterues kärleksfester. Hr von Rosen: Inom Utskrn gjorde denna § ganska mycket bekymmer.
Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. | 2 f. m. Justerades 3 prot.-utdrag lör den 3 dennes. Föredrogs Exped.-Utsk:ts den 3 dennes på bordet lagde förslag N:o 132 till R. St:rs underd. skrifvelse, angrde ändring i författningarne rörande handelsoch näringsrätt, samt om upphäfvande af vissa delar utaf Handels-balken, Gr. Snoilsky, Gustaf: Jag anser min skyldighet vara att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de beslut, som inom de särskilda Stånden blifvit fattade i afseende på 2:ne punkter i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 119, hvilket Betänk, ligger till grund för det nu föredragna skrifvelse-förslagat. Dessa beslut äro nemi., åtminstone enligt min uppfattning, sådane att R. St:rs beslut ej kan, strängt formelt taget, anses vara fattadt. Att, detta oaktadt, ett skrifvelseförslag blifvit Ständerna förelagdt, kommer deraf att Allm. Besv.- o. Kkon.-Utsk:t genom formligt beslut förklarat sig icke behöfva vidtaga någon vidare åtgärd för sammanjemkning af de vid ifrågav:de punkter förekommande skiljaktigheter. Förhållandet med dessa skiljaktigheter är följande: I afseende på 9:de punkten (i förordningen rörande vilkoren för handels idkande), hvilken blifvit af Preste-St. afslagen, har R. o. Ad. beslutat att densamma godkänna med den förändring, att orden »på minst en mils afstånd från stad» utgå. och i deras ställe insattes ordet »derstädes.» Borgareoch Bonde-St:n hafva likaledes godkänt punkten med utelutande af samma ord, som R\ o. Ad. uteslutit, men i deras ställe hafva dessa Stånd insatt ordet »der».
Ha tillika i betraktande tages. att, enligt hvad andra Länders erfarenhet ådagalagt, Bankens redan egande tillgång i metallisk valuta är, under en klok förvaltning, tillräcklig att bestrida invexling af dess sedlar med silfver efter mynthestämnings-grunden; att, om de till silfveruppköp ytterligare bestämde Bancosedlar af mera än två millioner Riksdaler icke utgifvas, endast omkring 160,000 R:dr Specie erfordras för det vid sista Riksdag af Rikets Ständer antagna förhållande emellan metalliska fonden och utelöpande sedelstocken; att sistnämnde summa sannolikt är till fullo motsvarad af de Bancooch Riksgäldssedel’, som under mera än 5o års förlopp genom tillfälliga händelser gått förlorade; samt att Bankens löpande inkomster derutöfver verka till sedelstockens förminskning; så vili Kongl. Maj:t härmed gifva Rikets Ständer Sin åsigt tillkänna: att ytterligare silfverköp icke äro af nöden, för att sätta i verkställighet Myntbestämnings-Lagen af den 1 Mars i83o, samt att således intet hinder förekommer för uppfyllandet af den förbindelse, Kongl. Maj:t och Rikets Ständer genom samma Lag Sig högtidligen åtagit och för Bankens öppnande till utvexling af silfver, senast den 1 nästkommande Julii, efter det Lag för Banken fastställd blifvit. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 8 Februarii i834- Närvarande: Hans Excellence Justitiae Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Grefve af Wetterstedt, Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke , 4 Kongl. Majus ‘Nådiga Skrifvelse N;o 4.
En sådan visar sig redan i 1845 års Förordning om soknestämmor, der, utom egare och brukare af skattlagd fastighet inom soknen, äfven ”alla andra soknens innevånare, som innehafva fabrik eller annat särskildt bebygdt verk och inrättning, samt dem, som njuta lön, drifva handtverk eller idka annan näring och derför erlägga det bevillningsbelopp, som här nedan såsom minimum stadgas”, rösträtt tilierkännes, och derefter i § 10 föreskrifves, att ”alla afgifter, hvarom soknestämma beslutar, skola utgå efter den bestämda grunden för rösträtt i soknestämma, såvida ej särskildt derom blifvit stadgadt eller särskild öfverenskom* melse derom träffad”. Röstvärdet beräknas efter ”hemmantal, der det finnes åsatt; i annat full bestämmes den på grund af den bevillning enligt 2:dra artikeln, som till Slaten erlägges”, och uppgifves de proporlionsgrunder, efter hvilka jemnförelse emellan mantal och bevillning skall beräknas, nemligen 2 r:dr 24 sk. I stad skulle ett fastighetsvärde af 2000 r:dr motsvara 10 r:drs bevillning efter 2:dra artikeln. Genom Kongl. Kungörelsen den 22 April 1855 (jfrd med Kongl. Cirkulär-Brefvet till Koms samtliga Befallningshafvande af samma dag) förklarades, att rösträtt vid soknestämmorna efter mantal ”beräknas efter förmedlade mantalet, såvida ej annorlunda är särskildt stadgadt, eller fråga förekommer om afgift, som efter oförmedlade mantalet utgår, i hvilket fall rösträttigheten skall efter sistnämnda mantal utöfvas”; och slutligen har det genom K. Kungörelsen den 24 Nov. 1857 blifvit förordnadt, att ”för ett bevillningsbelopp af 2 r:dr r:mt beräknas lika röst med r*ff hemman (mantal), af 4 till 6 r:dr För fastighetsvärde i stad af 4000 r:dr r:mt röstas lika som för 8 r:drs bevillning efter 2:dra artikeln.”
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels §:ns antagande med uteslutande af den sista meningen: »Lag samma vare, om konnessementet är släldt till viss man, men denne icke anträffas», gjordes propos. på bifall till §:n utan förändring samt besvarades med ja. § 78. IIr von Ehrenheim: Den förändring i K. M:s Propos., som blifvit af Ulsk:t i denna § föreslagen, har jag icke biträdt. Att afräkna de dagar, då storm eller andra naturhinder förhindra lossning eller lastning, från det bestämda antalet liegedagar, synes mig sakna tillräcklig rättsgrund, och kommer att medföra stora praktiska olägenheter, enär uppfattningen af ett sådant hinders betydenhet måste blifva högst olika och väsendtligen beroende af beskaffenheten af den last, som skall intagas eller lossas. Jag anhåller derföre att K. M:s förslag i denna del måtte oförändradt antagas. Hr Olivecrona: Denna § börjar sålunda: »Aro liggeda garne icke bestämda genom bindande aftal» etc. Detta ord, Den 17 September f. m. 351 »bindande» såsom epithet till aftal, är i min tanke alldeles obehöfligt; ty antingen är ett aftal bindande eller icke-bindande i juridisk mening; att på ett icke-bindande altal någon rätt icke kan grundas, torde vara uppenbart. Då redaktionen skulle vinna i korrekthet, om nämnda ord uteslötes, anhåller jag att R. o. Ad. dertill ville lemna sitt bifall. Hr von Ehrenheim: Jag förenar mig i den af Hr Oli vecrona gjorda framställning i afseende å uteslutande af ordet »bindande». Hr af Ström: Jag ber att få förena mig med Hr von Ehrenheim i begäran alt §:n måtte antagas, sådan den finnes atfattad i K. M:s Propos., helst det föreslagna tillägget icke allenast komme att medföra praktiska olägenheter, utan äfven skulle öka de många tillfällen till missbruk af liggedagars lillgodonjutande, som redan förefinnas och icke genom något lagstadgande kunna förckommas.