Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det redaktionen i 34 § »yntes hafva blifvit i någon mån inveck lad och förvillande derigenom, att ordet »förfallotiden® icke på alla ställen, der det i § förekomme, betecknade samma tid, vore det jemväl nödigt, vid jemförelse af 34:de, 35:te och 44:de §§, att tillse, huruvida de af Lagberedningen antagna grunderne för kursberäkning, då vexel i utländskt mynt skall med inländskt betalas, kunde såsom fullt giltiga och ändamålsenliga anses. I likhet med hvad hittills varit stadgadt, innchölie förslaget olika beräkningsgrunder, då betalningen erlägges af godkäunaren eller af någon bland öfriga vexelgäldenärer. I förra fallet fastställdes såsom norm den vid förfallotiden gällande kursen, och vid det sednare den kurs, som gälde vid vexelns utgifvande, dock med iakttagande i båda fallen af vissa undantagsfall, i hvilka beräkningen egde rum efter den kurs, som gäller, när liqviden sker. Men detta system vore icke allenast i tillämpningen inveckladt och förenadt med åtskilliga svårigheter, serdeles då betalningen utsökes hos någon bland öfverlåtarne, utan det hvilade äfven på den i sjelfva grunden felaktiga principen, att, vid anställd återgåugstalan, vexelköpet skall anses återgånget och håfvet. Då vexelinnehafvarens rätt, ehvad han vänder sig mot godkännaren eller annan vexelgäldenär, alltid måste vara densamma, nemligen att utfå det utländska myntet, hvarå vexeln lyder eller dess dåvarande fulla värde i annat mynt, syntes det vara både lämpligare och mera rättseuligt att, såsom allmän regel, fastställa, att betalningen skall erläggas efter den kurs, som gäller, när liqviden sker, och att såsom undantag härifrån bestämma skyldighet för den, genom hvars försummelse liqviden kan hafva blifvit fördröjd utöfver rätta förfallotiden, att stå risken af kursens stigande eller fallande under ti - Kongl. MajtCs Md. Proposition, K.-o 69. 55 den.
Detta äter kan icke ske annorlunda än genom en på hvarje särskildt fall lika tillämplig ordningsregel, som framstår såsom ett uttryck af de vilkor i afseende pä sinnesstämningen hos den brottslige, 0111 hvilka hela församlingen förenat sig såsom till fullgörande nödvändiga, så vida det upptagande må kunna ske, hvarom fråga är, och hvilka tillika, i och med det, att de befinnas fullgjorda, berättiga till återupptagandet. Endast pä detta sätt gifven fullt och behörigt afseende å ena sidan åt Frälsarens bud: Säg det försam lingen och å andra sidan åt den Apostoliska grundregeln: Pröfve menniskan sig sjelf. Men häraf följer ock nödvändigt, att återupptagandet måste ega åtminstone den egenskap af offentlighet, som hos oss nu är betryggad derigenom, att minst två af församlingens medlemmar, utom presten, dervid närvara. Desse äro ock derjemte alldeles oumbärliga i egenskap af vittnen; ty utan sådane skulle prestens ställning blifva ytterst svår. Enligt hvad nu är föreslaget, skulle den brottsliges rätt till åtnjutande af nattvarden bero på ett samtal med presten, hållet i enrum. Ehvad än utgången blefve, skulle ju pä sådant sätt presten blifva urståndsatt att rättfärdiga sig å ena sidan mot den brottslige, i fall denne blifvit befunnen sådan, att nattvarden måst honom förvägras, och ä andra sidan mot de många, tom, drifne af misstänksamhet och ett falskt nit, måhända skulle vilja påstå, att presten uraktlåtit sin pligt, i händelse af ineddeladt tillstånd till nattvardens begående. 4. Att förslaget icke behörigen motsvarar hvad församlingen har rått att vänta af en lagstiftning för kyrkliga ändamål. Hittills har vår församling obestridt fått anse ej mindre lönskaläge än ock öfverlastadt tillstånd vid nattvardens begående såsom förbrytelser, liv ilka medföra förlust af nattvardens bruk, och har härvid varit i sin fulla rätt pä grund af klara och tydliga bestämmelser i det heliga ord, hon bekänner och som för henne utgör osvikelig lag.
Äswen i detta kall kunde Borgenärens alla bemödanden göras fruktlöse, utan att derföre den händelse inträffade, att ett sadant un, danhallande kunde göras bewisligt, och att Löstesmannen derjemte funnes innom Häradet eller i Staden, och fordringsägaren salunda wore berättigad till stämningens uppspikande a Gäldenärens Hus, dörr, såsom Lagen i r r Cap. 7 §. Rättegångs, Balken stadgar. Riksens Högloft. Ständer lära täckas finna, att da olägenheter a bada sidor möjeligen kunna in, träffa, bör Borgenärens rätt wara heligare, efter, som han pa god tro antagit Löftesmannens ansvarighet , än denne sednares, att endast genom inwändningar befria sig fran uppfyllandet af en ingången friwillig förbindelse; och om det a ena sidan icke kan bestridas, att Lagen i allmänhet för stärn, vings giltighet förutsätter desi tillställande at weder, parten i behörig tid, är det likwäl a den andra äf, wen sa vförnekeligt, akt den af Lag,Utskottet yttrade mening redan är i wara Lagar antagen, nemligen i de fall, ftm nermast öfwerensstämmer med ifraga, warande: att Konungens Befallningshafwande förwiser en fraga såsom twistig att utföras wid Domstol da 2 Cap. ; §. Ulsöknings-Balken alägzex Sökanden, att innom natt och ar taga stämning 6 sin wederpart, hwilket ester ordalydelsen och den ** tolk - irv8 Den z Julik. tolkning, som alltid bliswit följd, icke förutsätter stämningens tillställande; äfwcnsim i 8 Cap. z §. samma Balk, der det förordnas, all den, som sätt Bysättning a Gäldenärs person eller gwarstad a hans egendom, stall saken hos Domaren a r äfta Nättegängsd g angiswa, om den ej ar sa klar, att utmätning dera följa kan, hwilker icke eller innefattar förestrift om nägm föregången eomnuinication.
Slutligen får jag erinra, att så vida Slitö skall inrättas såsom Stad , måste dervid ock iakttagas, hvad som gäller för andra Städer , och då bör bestämmas, ifrån hvad tid det skall taga sin början, hvilken klass af Städer den skall tillhöra och så vidare; ty om Riksdag inom fem år skulle inträffa , vore det nödigt att veta, huruvida särskilt Riksdagsman derifrån skall sändas. Visserligen vore ganska mycket ännu att erinra till förmån för inrättningen qvestionis, men sorn alltsammans finnes vidrördt i det omständliga Betänkandet och ingifne handlingar; så öfverlemnar jag vördsammeligen till Ridderskapet och Adeln, om icke återremiss må beslutas, och mine i korrthet gjorde anmärkningar få åtfölja, hvilka jag ock förbehåller mig framdeles få utveckla, i händelse några nya invändningar deremot skulle göras, som icke härmed blifvit besvarade och vederlagde. Herr Ribbing, Aruid: Upplystare Talare hafva utredt hufvqdsaken. Jag anhåller dock, att med ett pär anmärkningar få fästa mig vid detaillerne. 11 §. i 1 Art. innehåller, att Slitö skall hafva alldeles fri Religions-öfning. Huruvida icke detta kunde inskränkas, åtminstone till Christna Religions-öfningar, hemställer jag. Men om icke så skulle vara, tror jag dock, att 3 §. i 2 Afdelningen ej bör bifallas sådan den år. Den innehåller, att för hvilken Christen Religion^ sorn blir rådande, skjell man aga rätt Dtn 57 Augusti e, m. *17 icke allenast att uppbygga Kyrka, utan äfven att kring hela Riket skicka Stambok tili biträde dervid. Månne det vore billigt, om Catbolska låran blefve den rådande, att Svea inbyggare, som offrat lif och blod för dess utrotande, skul» le med penningar bidraga, att återinföra densamma. Herr von HohenhaufenSom militaire år jag angelägen, att ändra ett uttryck som Friherre Cederström upptagit. Jag har ej nämnt, att man med en bombkits kunde förstöra hamn och Stad, utan hamn och flotta.
Utskottets förra betänkande i ämnet har blifvit anmärkt, att alltför ringa afseende fästats å den undersökning, som år 1815 i Kammar-kollegium föregick Kongl. Maj:ls under d. 13 Februari 1816 meddelade nådiga afslagå en då i enahanda syftning gjord underdånig ansökning. Utskottet får, af sådan anledning, upplysa, att denna undersökning, på sätt af Kollegiernas i Utskottets förra betänkande intagna utlåtande af den 22 December 1841) inhemtas, icke lemnar några bidrag lill frågans utredning. Uti in ford rädt underdånigt utlåtande af den 19 Maj 1815 meddelar landshöfdinge-cmbetet i Westerås län den uppgift, att genast vid första upprättandet af indelningsverket inom Westmanland för Kongl. Lifregementet, blefvoså välde såkallade jordchokssom hemmantals dagsverkena å hvarje rusthåll i Åkerbo härad Kongl. Maj:t och kronan förbehållna att till stuteri-ängars afhergande användas, och att dessa dagsverken således aldrig derstädes varit inhegripne under ruslhållens öfrige heinmansränlor, som till rustningens upprätthållande varit anslägne, utan hade, med afseende på detta undantag, augmentsräntorne för rusthållen blifvit derefter lämpade. Med åberopande af dessa uppgifter och utan vidare utredning af frågan tillstyrkes afslag å den underdåniga ansökningen, så väläf Kammar-kollegii Usta provins-kontor, i memorial af den 15 Augusti 1815, som af Kammar-kollegium uti underdånigt utlåtande af den 20 December samma år, hvilket sednare legat till grund för Kongl. Maj:ts ofvan åberopade nådiga bref af den 13 Februari 1816. G Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 338.
Hwad aker angär de motioner som här bliswil gj»rde om flere kostnader, som af arrendatorer ä Kungsgårdar eller andre lägenheter fVall blifwit anwände uri senare tider, fordrar jämwäl billigheten att efter förut ffeddc besigkningar as Konungens Embetömäu och andre of Riksens Ständer fran tillgränsande orrec walde owäldjge och kunnige män, som haswa sann parrlotisik anda och uran betalning äkaga sig besigtnings beswär,k, böra och kunna besia innehafware fä nägon billig ersättning inom wisia är af Skaten eller den blifwande nya innehafware» af dylika lägenheter, hälst rätta sörhällandct dä af dcsie Cowittrade kan Utrönas pä stället och utaf der i orten warande grannar - 1598 Den 28 December. nar uvlysningar sämkaS om mer eller mindre kostsamma förbättrm i etk esser annar afseende af nu» »varande chuehafware werke!:— » blifwit gjorde. Jag får ä'wcn somkorrwst söka wederlägga den sarcsen an Riksens Sländer häruti ej hafwa domsrätt, uran att oskanämiidc arrendatorer endast genom wederbörlige Domstolar kunna c lier böra frän arrettdena stiljaS, detta synes mia allenast wara att åstadkomma en lang och flerårig preccst, ssm torde hända äfwen kunde sturas olika eller lill mannamohn för en del. Skulls man frånkänna Rcksens Ständers rättighet att härmed dirccke sig befatta as den orsak att De auseS li, ka som kärande parter, sa hade Riksens Ständer wiSserligsn wid 0792 sch 1800 ärs Riksdag icke ester ägt laglig rätt akt taga de beslut och arrangementer med Rikets mynt, hwarigenom en stor del medborgare blefwo vä det högsta lidande. Skäuderue moro ju äswen dä Domare uli egen fak.
I afseende åter å 5 Kap. 14 §, 14 Kap. 3 § 2 morn., 4, 5, 10, 11, 38 och 45 §§. 16 Kap. 13 §, 18 Kap. 14 §, 20 Kap. 10 § och 21 Kap. 10 § har sådan röstöfvervigt ej blifvit vunnen; hvarföre jemlikt 73 § Riksdagsordningen omröstning emellan de i dessa delar af Riks-Stånden uttryckta skiljaktiga meningar måste ega rum i förstärkt Lag-Utskott; och varda för detta ändamål förslag till voteringspropositioner nu afgifna; varande i dessa med kursiv stil utmärkt, i hvad mån de olika meningar, som sålunda böra komma under omröstning, äro från hvarandra skiljaktiga. 5 Kap. U §. Den för denna § af Utskottet föreslagna lydelse har blifvit godkänd af Borgareoch Bonde-Stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagit Kongl. Maj ts Proposition i denna del. För den händelse de två sistnämnda Stånden fortfarande vidhålla sina härutinnan fattade beslut, framställer Utskottet vördsamt följande Voteringsproposition JVs 7. Den som vill att 5 Kap. 14 § i Strafflagen skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, lyda sålunda: »Straff vare förfallet för brott, som ej blifvit åtaladt 1. inom två år, om det ej i lagen med svårare straff än fängelse belagdt är, eller 2. inom fem år, om det ej i lagen med svårare straff än straffarbete i två år belagdt är.» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Bih. till R. St. Vinner
Vid föredragning af St3tsUtskottets Utlåtande d. 12 dennes, N:o 107, i anledning af de hos BondcStåndet gjorde anmärkningar vid Betänkandet, om de så kaliade TalmansTafFlarne, fann BorgareStåndet, som förut godkändt sistnämnda Betänkande, det förnyade Utlåtandet endast böra läggas till Handlingarne. Frän Hedervärda BondeStändet. S. D. Upplästes och i öfverensstämmelse med BondeStåndets Beslut sista Plenidag, genast bifölls StatsUtskottets i dag ankomne ■utlåtande af den 12 dennes, N:o 105, innefattande Preliminairt Förslag, att i afräkning på den summa Riksens Ständer till kostnadens godtgörande för Hans Kongl. Trot. TJtdr, d. 14 April 1(323. 141 Höghet Kronprinsens förmälning och Utrikes resa framdeles bestämma 300,000 R;dr B:co, genast måge anvisas, att af RiksgäldsContoiret förskottsvis utbetalas, för att af Kongl. Majit till Hans Kongl. Höghet för ofvan om> förmäldte ändamål i nåder disponeras. S. D. Vid föredragning af StatsUtskottets Utlåtanden, den 10 dennes, N:o 96, 99 och iox föranledde af särskilde inom BondeStåndet gjorde anmärkningar vid förut afgifne betänkanden, angående: i;o Kronofogden Assessor Hellbergs sökte ersättning för den förlust han lidit å en leverance. 2:0 Kostnaden för Fångevården i Götheborg } och 3:j Capitenen Schoughs sökte eftergift af ådömd immission i hans extra lön. Ansåg BondeStåndet annan åtgärd, dervid numera icke ega rum, än att berörde Utlåtanden skulle till Handlingarne läggas, sedan öfrige respective Stånden redan bifallit Utskottens Betänkande, hvarigenom frågorne på sätt 69 §. RegeringsFormen bjuder, blifvit afgjorde* »4* Fröt, Utdr. d. 17 April 1823. d. 17 April 1823* Frän Högloft.
StatsUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 4°6. i anledning af återremiss å N:o 355. XIX. B. i54. A. a3i. XX. E. 12. — N:o 4°7- ' anledning af återremiss å N:o 388. XIX. B. i54. A. 23i. XX. E. 12. — N:o 4o8. i anledning af fullmägtiges i RiksgäldsContoret Skrifvelse, med hemställan om dispositionen, så väl af LappmarksEcclesiastikFondens till bemälte Contor levererade capital-tillgångar, som af 3:ne andre Cassors intecknade fordringar. XIX. B. 154* A. 231. — N:o 410. i anledning af återremiss å N:o 397. XX. B. 4t. A. 79. — N:o 4ir. i anledning af BdksdagsFullmägtigen för staden "Wadstena Herr Bååths motion, om eftergift och afskrifning af 1000 R:dr B:co, sorn nämnde stad uti Östgötha Läns LandtRänteri lyfta t i och för Cholera-farsoten. XX. B. 4r. A. 79. — N:o 4! 2. i anledning af återremiss å N:o 172. XX. B. 42. A. 79. E. 4°5. — N:o 4*3* i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Preste-Ståndets underdåniga hemställan om en närmare förklaring af Författningarne, rörande lönings-afgifterna till Comministrar. XX. B. 42j 79- A. 96. E. ^o5. - N:o 4*4- i fråga om upphörande af arrendet för ödeJagde Krono-fisket Sollefteå Kronoforss i Wester-Norrlands Län. XX. B. 42- A. 79. E. 160.
Bob gets insättningar uti RiksgäldsContoret derstädes innehållue medel, till säkerhet för fullbordande af återstående arbeten i hamnbyggnadsväg, äfvensom CanalDirectionens hemställan om förskott utaf sistnämnde medel lill utförande af ett hamnbyggnadsarbete vid Mern, som af samma Utskotts, i anledning af nyssnämnde ålerremiss, afgifne och d. 2 dennes e. m. på bordet lagdc Utlåtande N;o 69, biföll Ridderskapet och Adeln förenämnde Utlåtande ]\:o 19, med det uti Utlåtandet N:o 6g föreslague tillägg till 3:dje punkten. S, D. Föredrogs ån vo och återremitterades Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotlcns den 5 dennes e, m. på bordet lagde Betänkande Nio 2, i anledning af väckte motioner om jaglbevillning till prasmier för rofdjurs dödande. S. D. lill handlingarne lades BancoUtskottets den 5 dennes e. m. på bordet lagde Memorial N:o 9, i anledning af så väl från Höglofl. Ridderskapet och Adeln erhållen återremiss u Utskottets under N:o 4 afgifne Memorial, angående infordradt categoriskt svar i fråga om silfverutvexlingen, som ock ett af Grefve von Schwerin afgifvet anförande, rörande anmaning till B ane oUtskott et att skyndsamligen inkomma med utlåtande, angående vextingstidens utsättande till den 1 instundande Julii, S. D. Bifölls BancoUtskottets den 5 dennes e. m. på bordet lagde 20 Fröt. Ut dr. d. lo Maji 1S34. Betänkande n:o ro, rörande Herr TYedbergs från Väilofl. BorgareStålidet remitterade motion, med hemställan, all beredandet al‘ realisationens verkställighet måtte ske i Statscch BancolJtskotten gemensamt. S. I).
Sedan de gjort detta, är regleringen och jeinkningen inom titlarne Kongl. Maj:t* rätt, icke Riksens Ständers. Jag skulle tro, att någon vidlyftig öfverläggning i förevarande ämne icke nu är af nöden, i synnerhet då Utskottet anvist Herr Hedenstjernas sportelersättning å besparingarne, dem Kongl. Maj:t, på sätt Herr Hjerta rätteligen anmärkt, eger att etter behag inom titeln disponera. Herr Hjerta : Jag tror för min del, att Herr Grefve Mörner ej så noga afsett, huru förhållandet är med RiksStaten i allmänhet. Riksens Ständer uppgöra äfven det speciela deraf, på det att anordningarne må ske enligt fullständiga, godkända, Stater. De måste således dervid taga i betragtande alla särskilta delar af det hela, Men denna fråga kan ingalunda tillämpss på det ämne, sorn nu äc under öfverläggning; ty hvad som uppföre3 å Stat är ett, och hvad som anvises att utgå af besparingarne å samma Stat är ett annat. Stat9* Utskottet, som ansett sig böra förekomma, att icke några ansiag må göras å öfverskotten på StatsVerkets inkomster, har deremot trott sig icke böra tillstyrka någon inskränkning af Kongl. Maj:ts rättighet att disponera besparin - 56 Den t September f. m, garn# inom hvarje hufvudtitel} allenast dé ifcke flyttades till andra titlar. StatsUtskottet har derföre ansett det varå öfverflödigt, att söka hindra Kongl. Majit att honorera den act, som för Herr Hedenstjerna blifvit utfärdad, och hvari Konungen löfvat nämnde Embetsman att tillgodonjuta hågoré sportel-efsättning; ty, såsom jag förut haft äran anmärka, besparingarne stå till Kongl. Maj:ts disposition. Men att å Stat uppföra en sådan ersättning, har Utskottet ansett vara origtigt och obehöfligt. Riksens Ständers gillade Riksstat är ett. Besparingarne på Staten, till Konungens disposition, något helt annat.
De äro vårt Lärdomsväsendes salt; om de nu . mista sin sälta, huru skall man då kunna afvärja förruttnelsen, förslappningen eller dåligheten, den ytliga lexkunskapen och det tornä, uppblåsta Pedanteriet från de lägre Schöl-anstalterna, och hvarmed då motarbeta det föragt för all djup, sjelfständig, efter ideer regulerad lärdom, som ty värr! äfven hos oss i sednare tider velat intränga sig? Utskottet anmärker, för att bevisa nyttan af Ådjuncter och Docenter vid våra Lärosäten, att Utskottet ej kan inse, att ungdomens offentliga undervisning kan tillåtas andre än Den 18 Decemberi dem, som med oförvitlig fräjd förena efforderlig skicklighet dertill. Jag är glad och stolt öfver att tänka så lika med Högloft. Oeconomie-Utskottet, som jag gör i denna punct. Men deri skilja vi oss något, att jag icke med Utskottet kan inse, att denna anmärkning på något sätt h evis ar angelägenheten af de såkallade Docenturerna. Huru mången har ej, sedan bruket af dessa Docenturer infördes vid våra Universiteter, kommit till någon af dem hufvudsakligast derföre, att han genom en akademisk condition eller andra tillfälligheter, erhållit medel att uppehålla sig vid Universitetet, så långe som slumpen fordrat, att han skulle gå der, för att uppnå ep akademisk värdighet. Bevisar nu lyckan att få en akademisk condition, ett öfvermått af fräjd och skicklighet framföre den, som icke vunnit samma lycka? Och månne den sedermera så namnkunnige Lärde, hvilken knappa tillgångar nödgade att söka sig en Scholmästareplats på Wermdön, stod i någon mån under sine till Docenter creerade kamrater, hvilka gingo så länge i det beprisade akademiska lugnet, till dess att deras namn alldeles försvunnit utur Lärdomshistorien. Det nu nyss anförda exemplet af denne utmärkte Lärde, som länge rättvisligen varit ansedd för fen af fäderneslandets yppersta litterära prydnader, och som ur sin Scholstuga flyttades till en af Kathedrarne i Upsala, bevisar mer än något annat, att
Ej eller må, med undantag af Grundlags-frågor, nya öm - för sig falladt; dä skall förslaget enlighet med samma beslut derefter till antagande eller förkastande i dess helhet Jramstiillas. Hvad i denna § här ofvan stadgas, gulle, i tillämpliga delar, äfven för Stånden. §. 47. Landtmarskalk eller Talman må ej kunna vägra proposition, utom i det fall, att han finner en väckt fråga bokstafligen strida mot Grundlagarnes lydelse; hörande han förut hafva skälen till sitt vägrande anfört. Skulle ej Ståndet eller Riksnämnden med honom instämma i begreppet härom, ulan ändock yrka proposition; ege han förklara öfverläggningen hvilande, och förvises målet till Constilutionsnämnden, hvilken åligge att, inom kort förelagd tid, inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen. Hvad Cunstitulionsnämnden förklarar icke vara deremot stridigt, derå må proposition sedan icke vägras. Pröfvas det vara af motsatt beskaffenhet, må den, som motionen gjort, vända sig, der honom så godt synes, till Conslilutions»«>«/?riew, sorn bör honom sitt yttrande deröfver meddela, och vare han berättigad detsamma, jemte motionen, genom tryck allmänt göra, i hvilken händelse han för den sistnämndas innehåll sjelf i egenskap af författare, må lagligen ansvara. §. 48. Riksdagsman ege rätt all uti Riksnämnden framställa motioner och förslag. Sedan fjorton dagar från riksda - Förslag till Ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. 45 nen af Riksdagsmän väckas, sedan En månad från Riksdagens början, enligt 27 §. tilländalupit,. så vida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under Riksdagen inträfrände händelser, omedelbarligen föranledas. §• 57. l:o De allmänna beslut, som ett Stånd faltar, äfvensom hvad ett särskildt Stånd i egenskap af Riks-Stund, beslulil och annais rätt röra kan, meddelas de öfriga Stånden genom Utdrag af Protokollet.
Såsom af Nyköpings läns Hushållnings-sällskap utsedd Ordf. i den komiléc, sorn fått sig updraget att bereda framgång åt en af Landshm Frih. R. von Kramer, såsom egendoms-innehafvare i länet, väckt fråga om en segelleds uptagande, till att börja med från Mälaren vid Mariefred till Storsjön, får jag härmedelst, enl. updrag, på samtlige redan tecknade intressenters vägnar (för ett belopp af 26,6ö(>! r:dr b:ko), vördsamt afgifva efterföljande motion, innefattande inlerresscnternes samfåldta äsigter och önskningar, nemi: Behofvet af lättade kommunikationer inom provinsen Södermanland har länge varit jnsedt. Ej blott historiska underrättelser och minnesmärken, utan ock geologiska och topografiska undersökningar sätta utom allt tvifvel, att en stor del af det nordliga och östra Södermanland i forntiden stätt under hafvet eller med det egt naturliga vatten-förbindelser, hvilka med Kildel blifvit begagnade för transport af del inre landets alster, såsom jern oell trädvaror. I mån af vattenytans allmänna sänkning, den Skandinaviska vallens stigande, samt åskilliga insjöars med konst åstadkomna sänkning eller aftappande, hafva delar af de fordna sjöbottnarne blifvit förvandlade till fruktbärande mark, för afsättningen af hvars nya alster, spanmål och ladugårdarnes afkastning m. m., de äldre transport-tillfällena emellertid saknas. Att medelst konst ersätta hvad naturen förnekar, ligger i allmänhet uti menniskans sträfvande, och man spårar derföre långt tillbaka, åtminstone i medlet af förra århundradet, lanken att genom en kanal Den 21 December. 121 åter sammanbinda Södermanlands många insjöar med hafvet eller Mälaren. Behofvet häraf har dock i sednare tider blifvit mera kännbart, enär allmänna erfarenheten visar att, under det mängden af varor till afsättning årligen tilltager, hufvudsakligen genom den riktning landlliushållningen tagit, att med utvidgade ko-ladugårdar bereda en förökad och inom provinsen förut nästan okänd inkomst, priset å hästar och dragoxar, äfvensom å forlöner, är i ständigt stigande.