Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan ordet "tryck” borttagas vid nästa riksdag, så kunna äfven orden ”på ett eller annat sätt" då borttagas: hvarföre jag icke ser hvad man vinner mer i säkerhet genom det ena än genom det andra. Jag förnyar min begäran om återremiss. Jag begärde ordet, egentligen för att yttra mig öfver hvad Gr. Spens anfört; men som jag blifvit öfverhoppad vid uppropet till ordets erhållande, så har Frih. Boye redan hufvudsakligen förekommit mig med anförande af hvad jag velat yttra. Gr. Spens har sagt, att om Ständerne vid denna liksdag i författningen intogo ordet tryck, så skulle de vid nästa riksdag icke kunna utesluta det. För mig visar det sig icke fattligt, hvarföre Ständerne, om de vid denna riksdag bestämde sig för en författning, deri detta ord förekom, icke äfven kunde borttaga det vid en kommande riksdag. Jag ämnade likväl att, i händelse R. o. Ad. skulle finna ordet tryck böra utgå, föreslå ett sådant stadgande, som Gr. Spens tillstyrkt; men jag befarar, att det också kunde gifva anledn. till misstydning; och då jag haft tillräcklig erfarenhet för att se att man i lagstiftning knappt kan vara nog tydlig för att icke gifva domare anledn. till en olika tolkning, så har jag trott det vara bäst att nyttja så bestämda ordalag, att icke någon förnuftig menniska kunde derom laga miste. Då jag naturligtvis önskar förändring i Utsk:s förslag, förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss; men jag vill icke gifva anledn. till en onyttig sysselsättning för Utsk., och får derföre anhålla, att Hr Ridd.Secret:n behagade upplysa, huruvida måhända det ifrågavar. förslaget är bifallet af de öfriga Stånden, då jag för min del afstår, och hoppas att äfven de öfrige talarne, som yrkat återre - 3io u 4 Juli. miss, sisola afstå från denna begäran, på det att R. St. så mycket snarare må kunna hafva definitivt afgjort frågan, och icke något hinder för K. M:s bifall, såsom vid sista riksdagen, uppslå derför alt frågan så sent till K. M. inkommit. Undert.
Departements-chefen till alla delar nådigt gillande af hvad kommitterade härvid i underdånighet föreslagit och hemställt, endast med de jemnkningar, som kunde blifva en följd af Departementschefens här ofvan afgifna, i vissa delar från kommitterades åsigter skiljaktiga yttrande, samt med den afvikelse, beträffande den af kommitterade, i sammanhang med förslaget angående mantalsoch skattskrifningarne, väckta fråga om mantalspenningars erläggande först efter fyllda 18 år och om befrielse derifiån i vissa fall redan vid uppnådda 60 års ålder, att Departements-chefen, med hänsigt till den betydligare minskning, som härigenom skulle uppstå i de för stats-utgifterne vid nu förestående statsreglering påräkneliga tillgångar, ansåg någon framställning i detta ämne för det närvarande icke böra hos Rikets Ständer göras: hemställande Departements-chefen deremot, att Kongl. Majit, i och för tiilvägabringande af den reglering med uppbördsoch redogörelse-verket, som Departements-chefen nu i hufvudsaklig öfverensstämmelse med kommitterades förslag, i underdånighet tillstyrkt, måtte, jemte de framställningar, hvilka äro erforderliga i fråga om kronohemmans upplåtande under skattemannarätt utan lösen, grundräntornas och kronotiondens förenkling, dispositio - 36 Kongl. Maj:ts Nåd.
Hvad sedermera angår utförsels-tullen å de enkla medicinalierna, hafva, på sätt Utskottet föreslagit, Trenne Bcvillnings-Utskottets Memorial, N\o 41, 11 Stånd bestämt densamma till i procent af värdet; men Ridderskapet och Adeln deremot ansett dem böra vara vid utförsel tullfria; i följd hvaraf Utskottet föreslår en så lydande voterings-proposition: 9:0. Den, som instämmer i Utskottets förslag att enkla medicinalier böra vid utförsel vidkännas en afgift af i R:dr för hvarje 100 R:drs värde, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages tullfrihet vid utförsel af denna artikel. Aska: De å dessa artiklar af Utskottet föreslagne utförsels rä, af träd, clafgifter, nemligen, lör den förra, 5 sk. och, för den senaIcr andra veger6j 2 sk. jjfö hafva af 3:ne Riks-Stånd blifvit godkände, tabilier. men sorn Ridderskapet och Adeln ansett dem böra vara fria leroraffinerad. från lul1 viti utförsel, föranledes deraf omröstning i Förstärkt Stats-Ulskott. Som grunderna för bestämmandet af utförsels-beloppen, eller frihet derifrån icke äro enahanda för hvardera af dessa artiklar, hvadan Utskottet jemväl, ehuru de äro lika i värde, för dem bestämt olika utförsels-afgifler, torde öfver hvar och en af dem böra serskildt voteras och propositionerna alltså blifva 2lne så lydande: io:o. a) Den, som gillar Utskottets förslag att Aska: rå, af träd eller andra vegetabilier bör draga 5 sk. utförsels-tull per IM, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, så blifver denna artikel vid utförsel tullfri. i i:o. b')
I LäKare-sällskapets sista sammankomst lemnades en redogörelse för mortaliteten under år 1858 på kirurgiska afdelningen af Serafimer-lazare-ttet i Stockholm, hvaraf inhemtas, att af 1,064 der vårdade patienter hade 4 6 dött, eller något öfver 4 proc. Antalet af dem. som undergått operation, utgör 245, af hvilka endast 7 aflidit, således ej fullt 3 proc., af 35 amputerade blott 2. Om den af motionären åberopade sats holle streck, skulle man naturl. hafva allt skäl att Den 3 Dec eili ber f. tor. yfvas ofver ett sådant resultat, men det har visst icke fallit öfverkirurgerne på Serafimerlazarettet eller någon sakkunnig in, att skrifva detsamma på räkningen af ensamt deras egen skicklighet, och det bevisar icke heller behandlingsmethodernas förträfflighet. — Afven åberopas den framgång, sorn den homöopathiska medicinen haft, i fråga om kreaturssjukdomnr, och särskildt omtalas några svin i trakten af Wäderbrtinn, som varit lyckliga nog att blifva efter denna method behandlade, och af hvilka endast ett bland 60 dott. Detta är onekligen ett ganska vackert och tillfredsställande resultat, och jag kan icke annat än på det högsta tillstyrka, att man fortfarande må på bomöopathisk väg behandla sjuka kreatur, men också endast sådana. Vill dock påminna om den ringa framgången af lungsjukans hos boskap behandling efter homöopatisk lag — lika botas med lika — genom inympningar. Man triumferade en tid häröfver, men nu? — Kanske har den förträffliga svinboten samma öde. — Det har vidare blifvit påstådt, att de allopathiska läkarenas motstånd emot homöopathien skulle hafva sin grund i hat och afund; men hvad skulle läkaren väl hafva att i detta fall hata eller afundas hos homöopathen? För en läkare, som genom grundliga studier lärt känna sjukdomarnes olika former, och som lärt sig bota dem efter en method, torde väl ingen svårighet förefinnas att bota dem äfven efter en annan, såvida nemi. hän kan vara öfvertvgad om den sednares riktighet.
Detta Betänkande, med dervid fogadt förslag till Förordning i ämnet, är bifallet af Bonde-ståndet, men af de öfriga Riks-stånden uti här nedan omförmälda delar återremitteradt. §■ 1- Uti denna §. var den förändring af Utskotten föreslagen, alt den tid af året, under hvilken bränvinsbränning vore tillåten och som i nu gällande Förordning är indelad uti tre terminer, hvardera af två månader, i stället blefve fördelad i sex terminer af en månad i hvardera, och var förslag till ny redaktion i sådant afseende framlagdt. Denna förändring, bifallen af Bonde-ståndet, har blifvit afslagen af Ridderskapet och Adeln: och är frågan af Presteoch Borgare-stånden återremitterad, efter följande anmärkningar: att den föreslagna förändringen skulle leda till minskning i den för bränvinsbränningen utgående bevillning; att genom förändringen flera skulle inledas uti bränvinsbränning i smått, hvilken medförer både statsekonomisk förlust och enskild förlust för bränvinsbrännareu; Bih. lill B. St:s Prot. 1850 & 1851. 5 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 1 2 Bevil/ii.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. alt de till stöd för ändringen åberopade skäl förfölle, då man erinrade sig, hurusom 6 §. lemnade flera åboer tillfälle att, emot samfäldt erläggande af pannerymdsafgift, utöfva sin bränvinsbränningsrättighet med gemensam redskap; att förändringen skulle medföra ökadt besvär för häradsskrifvare, hvilka redan förut vore tillräckligt betungade med göromål, samt göra mantalslängden, som redan innehöile mer än 30 kolumner, krånglig och förvillande; samt att med så många bränvinsbränningsterminer, som de föreslagna, det blefve omöjligt för kronobetjeningen att medhinna redskapens försegling, så vida icke andra lika vigtiga tjenstepligter skulle åsidosättas; och vore utvägen för Konungens Befallningshafvande, att dertill förordna andra välkända personer, förenad med ganska stora olägenheter.
FörhäLandet i Banco - Utskottet, säsom hwarom serskildt stadgat är, härifrän undantagit; samt z:o voteringar uti Utskotten, med lpckta Sedlar, icke mätte warda tillätne. Friherre (^eflerltröm: Det förundrar mig att det nu kan sättas i fräga, att Ridderskapet och Adeln framdeles skulle upphäfwa ett beslut, som det nyligen fattat. Herrkrintrtkölcl: I anledning af Friherre Lc6erstr5m8 nu yttrade förundran fär jag anmärka, att det syucs hafwa undfallit Herr Baron, att jag ingalunda wäckt nägsn fräga, om ändring i Ridderskapet och Adelns tappra beslut, att icke i Utskotten hafwa flera Ledamöter än de öfrige Ständen. utan endast reficxions-wis uppgifwit följden af ett nu till widtagande beslut om votering pär capita j händelse nytz berörde ändring nägon tid skulle komma i fräga. Ropades ä npo proposition. ver - 4492 Den 20 Öctober. Derefter upplästes konstitutions - Utskottets UtMande rörande voterings, sättet i Banqucn. Herr Grefwen och Ordföranden gjorde derpä proposition pä första punctm af zz §:s första Moment, med tillägg af orden af hwarjtz Stand, hwilken beswaradcs med Ja blandade med Nej. Herr Grefwen och Ordföranden förklarade det han tyckte sig hafwa futtnit proposition Nen enhälligt med Ja beswarad. Friherre Leäerltrömr Cj med tillägget af hwarje Ständ: utan twä tredjedelar af majsan. Eljest skulle ett enda Ständ kunna werka inas ctivitet. Ropades Nej. Ja. HansExcellence Herr Grefwe Nu utsi: Om ej tillägget införes kunde hända att ett Ständ bleswe wanlottadt. Grefwe klörner: I fall Höglofl.
Uti 78 § Riksd.Ordn. stadgas bestämdt, att riksdagsman icke kan under tilltal ställas för dess yttranden uti RiksStln, utan att det Stånd, till hvilket han hörer, genom beslut i föreskrifven ordning sådant tillåtit. Detta tror jag vara enda föremålet för R. o. Ad:s beslut i dag, såsom frågan nu är framställd. Jag får upprepa, att om man vill tillämpa 5o § Riksd.Ordn., så måste man se till, om verkligen någon är personligen förlämpad. Finnes ingen personlig förolämpning, så kan denna § icke tillämpas. Jag tyckte mig höra Frih. Klingspor förklara, att han icke haft för afsigt att förolämpa någon, han måtte vara Konungens rådgifvare eller ej. Han har likväl sedermera förklarat, att lian anser Konungens rådgifvare hafva brutit i ett fall, hvarför \ - ' # ' Don ay April f. ra. aj3 för de blifvit ställda under Riksrätt. Denna tanke ogillar jag enskildt; men jag tror icke, att det tillhör R. o. Ad, att såsom Corporation gifva samma förklaring. Huruvida det kan vara rätt, att personer af Konungens Conseil hiir uppträda och förklara, att tillmålet drabbar dem personligen, kan vara underkastadt olika omdömen. Jag ser en annan ledamot af Konungens råd, Hr v. Hartmansdorff, här närvarande och vill slå vad, att om han yttrade sig, blefve det i strid med H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt. Jag upprepar derföre ännu en gång, att om R. o. Ad. skall stadna i något beslut, så måste det blifva, huruvida Frih. Klingspor för sitt tillmäle skall ställas till laga ansvar utom detta Stånd. Jag skulle likväl önska, att saken slutades dermed, att Frih. Klingspors anmärkta uttryck utgår ur prot. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag anhåller att få börja med den förklaring, att jag varit hindrad att uppkomma i detta plenum förrän mot slutet af Gr. Horns förra yttrande, och att jag sålunda icke är i tillfälle att kunna bedöma, huru det tillgått med det afbrott, som ägt rum uti Hr Crusenstolpes yttranderätt.
Beträffande ater rättigheten, alt tift forenämde tiilwerkniiigar fä upbryta och begagna stuhbax efter fäld» träd ä allmänningar, f oiiopqrkar och kronvfckogar, har U ffoltet ej ?unn>l lädapt wara föchukit, hwarsöro sllffottet, dä der lynrs befordra ffpgarneS a'er« wäxt, genom rensning, trott sig böra detfammL Den 17 Jun!!.' tillstyrka, dock med yttrande derjemte af den förflgtiqhctS kanka, att, kill förekommande as skogs witzbru", tillåtelse kill ftnbbars upbrytande och a„- Ivändande till förena,ide behof ej »nä Meddelas « andra trakler af kronoskogarne, än der hwarifrän torra rräd, windfälle,» och skalar redan förut blifwit till andra behof afhämrabs, Lades pä bordet, Föredrogs Allmänna Beswärsoch L)economie-^rskottetS memorial angående Herr IckalKiAS ^rckimboläus Lk-ölclehranäs »vackla motion rörande medels anslående nll förbättrande af fiskefänqsten i Categat, hwarkill en summa af Aooo R:^r banco af honom blifwit begärd. Utskottet har, i hwad pa dest profning ankommer, t»ll»iyrkt Herr §köI6ekran6s förstag och hänskjuttt tili Riksens Ständers ysgöranve, huruwida Stats - Utskottet mätte anmodas, art dxnrll söka ansta medel, Lades pä bordel. Föredrogs ett »frän Rlddarhus-Utskottet ankommit memorial, rörande nya wilkor för huftvudman och ättemän att complettera genealogierna, Lades pä bordet.
Sjöskade-Balken Sjö-Lagen, har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad dervid, hurusom den uti berörde lagrum stadgade bergare-Iön af 60 daler för sådane liändelser, då det bergade godsets värde öfverstiger 240 daler, ofta kan utgöra en allt för ringa vedergällning, äfven om någon serdeles möda eller fara ej varit med bergningen förenad, och desto hellre bör, i raon af det större värdet, ökas, som bergarelön bör vara sådan, att den ej allenast innefattar en verksam uppmuntran för de vid bergningen biträdande, utan också minskar frestelsen att förtiga och undansnilla gods, sorn, utan egarens eller dess ombuds vetskap, blifvit bergadt; hvarförutan är att befara, det ett stadgande, som icke medger förhöjning af bergare-lönen, då godsets värde öfverstiger en viss summa, någon gång skulle kunna medföra FxpcdiUons-Utskotlels Forslag. till lind. Skrifvelse N.o 26. 35 den menliga påföljd, alt, der mera gods, utöfver samma värde, vöre att rädda, bergningen deraf åsidosattes, såsom icke medförande någon Ökad vedergällning, eller ock dervid försummades det nit och den omtanka, som behofvel påkallade. Likväl och enär omständigheterna vid sjöskador och bergnings-tillfallen kunna vara högst olika, och till följd häraf, en i lagen införd classificalion af desamma sällan skulle uppfylla sitt ändamål, hvaremot den understundom kunde framkalla tvistigheter, hafva Rikets Ständer ansett annan grund för bestämmande af bergarelönens belopp icke lämplig, än att, vid pröfningen deraf, afseende bör fästas å så väl godsets värde som ock den större eller mindre möda och omtanka, sorn den bergande användt, samt den fara, hvilken varit dermed förenad.
Får detta antagas som en sanning, och bör man följaktligen a.fft, att så litet brännvin som möjligt må consumeras, hvilket står i sammanhang med denna varas fördyrande, då återstår det att tillse, huruvida Frih. Hamiltons förslag verkar minskning eller ökning i consumtionen deraf. Jag medgifver, att brännvinsbränningen, drifven som fabriksnäring, är mindre skadlig än liusbehofsbränningen; men deremot har jag ej kunnat finna annat, än att fabriksbränning jemte husbehofsbränning är skadligare än husbeliofshränningen ensamt. Man har sagt, att om de båda fingo äga rum jemte hvarandra, så skulle husbeliofshränningen upphöra: men delta beror på beskattningssystemet; om delta bestämmes, på salt Frih. Hamilton föreslagit, så kommer icke det nyssnämnda förhållandet alt inträffa, — ty hvarigenom skulle väl husbeliofshränningen upphöra? Ingalunda upphör densamma genom en till 5o proc. förhöjd beskattning, ulan derföre, att näringens fabriksmessiga bedrifvande skall åstadkomma brännvin lill den mängd och till det låga pris, att det blir omöjligt för husbehofsbrännaren att concorid a med fabrikanten, d. v. s. att massan af brännvin skall ökas, samt priset nedsättas, och detta fruktar jag vara ett sätt att bola ett ondt med eli ännu värre. Jag liar visserligen aldrig yrkat, alt brännvinets beskattning skall blifva så hög, alt den kunde befrämja till lurendrejeri; jag har talat om 4 sk:s beskattning och tror ej, att, om den sattes ända till 8 och 12 sk., lurendrejeriet derigenom skulle befordras mera än förr. För öfrigt tror jag, alt Frih. Hamilton gått längre än jag, då han börjat lala ola beskattning å mäskekar i stället för pannor. Jag får blott nämna, alt en sådan beskattning endast låter tillämpa sig på en fabriksbränning, och således ej bör ifrågakomma, förrän liusbehofsbränningen försvunnit: ty att vilja lägga beskattning på kar i de många tusende brännerier, som finnas i landet, det vore i sanning alt uppväcka hågen alt begå underslef.
Ontj genom någon Stats-Råds-ledamots tillstyrkande eller underlåtande att göra föreställningar eller uppsåtligt och bevisligt fördöljande af någon upplysning, någon lider skada titt lif, ära eller personlig frihet, utan att lagligen f örvunnen och dömd vara, eller jörl ras gods. löst eller fast, utan laga ransakning och dom, eller varder någons frid i bans hus stöl d, eller förvises någon från ort tilt annan; vare, för sådant lag stridigt förhållande; LagT sorn 1 nämnde Cap. och §■ af. RättegångsBalken stadgad är f ör dona e, hvilken vrång dom jäller. Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 179» 15 §• ^ Uragtläta Stats-Jlädcts ledamöter att de öfrige dem i Grundlagen uttryckligen föreskrifne, men i denna yJnsvårighets-lag icke serskildt uppräknade, plister och föreskrifter iagtaga och fullgöra, ankomme det på Rikets Ständer att hos Ko* nungen göra sådan anmälan, hvartill xoj f. of R eg erin gs-formen deni berättigar, nied iakttagande rf de vilkor, iamma §. i dess senare mom. stadgar. §• 7- Döljer Sta*s-Minister för Utrikes Arevdena , eller den Stats-Råds-ledamot , Konungen i dennes frånvaro tillkallar, för Honungen bevisligen någon of honungens tmbetsmän, eller främmande Mogiers sändebud, lill fejd af dem uppdragne kall, meddelad vigtig underrätti Ise i f råger, som röra krig, fred eller förbund emil'an Diket och annan Stat, miste han embeten. Sker det af bevis lie t uppsåt att Konungen och Riket skada, stroffes han efter 4 C*p. Missgernings-Balken. fA Från Körningen utgående expedi' ioner och lefllnirgar skola vara försedde med den föredragandes cent rasism nior, och instämma med deröfver förde protocoil; sker arn orlunda genom någon fördragandens åtgärd, mine han emi etet, utan att någon tid kunna deruti åter insättas, eder till annat embete inom Stats-Råde t förordnas.
Hvadan ock, enär en Stånds-Ledamot önskar någon förändring i Grundlagen, han icke får såsom med andra Lagförär.dringar, giL va sådant tillkänna medelst Motion i Ståndet 3io Hett 55 April. utan måste anmälan derom göras directe hos Constirurions-Utskf.ttetj äfvensom i händelse detta Utskott afsiar hans begäran, Anmärkaren icke äger rätt att uti Riks-Stånden vidare fullfölja sitt Förslag, utan blott frihet att samma Förslag genom tryck allmänt göra. I likhet med hvad jag i detta amne förut och nu haft äran yttra, anser jag således Utskottets nyligen uppläste Memorial vara meddelt endast ad notitiam för Rikets Ständer, hvarå någon återremiss följakfeligen desto mindre kan eller bör ske, sorn Utskottet förmält sig icke hafva fattat något hufvudsakligt Resultat eller beslut. Men jag medgifver alltför gerna, att detta Memorial må, på sätt Herr Silfverstolpe föreslagit, hvila intill dess Utskottets gencrela Betänkande, rörande granskningen af Stats-Rådets Protocoll inkommer. Friherre Boye, Ludvig; Om man tillåtit att denna fråga fått behandlas, på samma sätt, som den, angående Konungens Föredragande i Commandomil, behandlades , så tror jag att utgången blifvit alldeles sådan , som den då blef, och jag skulle, för min del, gerna hafva bidragit dertill; emedan jag bekänner att jag icke älskar dess hopade Anmärkningar, dels derföre att jag befarar deras följder i en framtid; och dels derföre att jag tror, det Lagstiftarens mening, med rättigheten att dem göra, egenteligen varit, att lemna Ministeren en varning, hvilket ändamål i visst afseende kan anses vara vunnit blott genom Anmärkningens Den 2,5 April. 311 framställande; men då man nu synes vilja, på sidan om Lagen, påföra oss ett annat behandlingssätt, deri, under det man ej rakt nekade Lagen sin förmåga, likväl icke medger Oss ett rakt begagnande af vår rätt;, så nödgas äfven jag tala deremot
Det är den sista gnis a, hvarvid ännu i detta land mycket stort och godt kan upptända sig; Och det är derföre mera ett drag af klokt beräknad fördel för fäderneslandet, än af ynnest för Directeuren Dufving, att bevillja oftanämnde pension med åtminstone 666 Rd. 32 sk. banco, som visserligen är en ringa be. löning för så ovanliga och stora tjenster, af hvilka Sverige redan öfver 30 års tid iig begagnatj och deraf dragit oberäkneliga fördelar. Jag anhåller vördsamt, att dessa mina tankar ina blifva intagne i dagens Protocoll. Stats-Utskottets Betänkanden. 34 x Hvilket anförande, såsom innefattande Eric Anderssons serskildta tanka, skulle till de rts[Oclive RiksSlånden åtfölja. Ar och dag som ofvan. Ex Protocollo J. N:o 44°- Ankom den i Sept. 1833. Memorial, i anledning af RiksStåndens serskildte beslut, rörande Pension till framlidne Riks - Rådet Grefve Liljencrantz^ Dotter Friherrinnan T ornerhj elni. 342 Stats-Uts kottets Betänkandet!. Vid afgörandet utaf deri genom Kongl. Mäjrts Nådiga Proposition framställde och af StatsUtskottet handlagde fråga om Pensions anslående för framlidne RiksRådet Grefve liljencrantz^ dotter Friherrinnan Maria Charlotta Tornerhjelm, hafva Respecti>ve RiksStånden stadnat i olika beslut i så måtto, som Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Högv.
Jag bade visserligen ingenting emot, att Betänkandet genast afsloges, om jag ej i allmänhet ansåge en sådan skyndsamhet vara en inskränkning i hvars och ens rätt att få sin mening pröfvad. Men jag skulle dock i ett afseende önska återremiss, ett afseende, hvilket jag nyss glömde, men hvarom jag nu vill ärindra, nemligen om upphörandet af all betalning för ett Kongl» tillstånd till äktenskap mellan Syskonebarn» Jag ser intet hinder för Rikets Ständer, att i underdånighet ingå till Kongl, Maj:t med anhållan, att dylika tillstånd måtte lemnäs kostnadsfritt, i stället för att begära lagbudets upphäfvande. Om sådant bifölls, kunde man ej längre kasta på dem, 6om försvara i3a Den g Februarii e. m. den gamla lagens bibehållande, den förhatliga stämpeln att emotstå förändringen för att gynna de embetsman i hufvudstaden, hvilka hafva med saken att göra. Samma vink om egennytta hos dem nyttjades ock vid förra Riksdagen, men lyckades ej då. Jag önskar återremiss, emedan det af mig nu uppgifne förslaget till ändring af betänkandet ej af Utskottet varit pröfvadt. Hvad här blifvit yttradt om gamla fördomars försvarande, kan jag ej göra afseende på. Det är först en efterverld, som skall afgöra, hvad som nu varit fördom eller icke. Att gifva ett sådant namn åt en annans mening, är lätt, och det är alltid lättast, att så kalla gamla grundsatser och stadgar. Men månne nyheterna äro bättre, derföre att man vanligtvis icke gifver dem delta namn, äfven då de under en skenfager yta innebära villfarelser. Herr Tham_, Wolrath: Lagstiftarens första pligt är att efterse, huru lagar handliafvas; men det är äfven hans pligt att ej stifta sådane lagar, som ej kunna lydas. Då våra Konungar under ett halft sekel ej vägrat tillstånd för någon, som begärt att få gifta sig med sin cousin, visar det sig för mig, som om detta förbud ej äger sin grund uti något religionsbud, utan i någon annan timlig orsak.