Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men skynda er nu flickor! (högtidligt) för vi ska' läsa! LOTTEN. Ack den som vore väl hemma ... eller åtminstone kunde få ett bref hem och säga hur dåligt här är! ERIKA. Pytt, fick du se något! Så länge tant läser brefven för att se efter om de äro rätt stafvade, som det heter, så få föräldrarne ingenting veta! Men ser ni, jag har skrifvit i smyg, jag! ERIKA. Jaha, minns ni inte den gången då vi gick till Humlegården i våras? ERIKA. Jaha ... då var jag till en breflåda och lade in ett bref till pappa, som jag skrifvit med blyertspenna en dag då jag fick arrest häruppe för det att jag härmade magister Dogmér när han säger amen ... jag hade gömt brefvet i min hatt... ERIKA. Ja, det har jag blifvit här, för hemma kunde jag hvarken ljuga eller göra mig till! LOTTEN. Den som vore så slug som du, Erika! LOTTEN. Då du tappade bort oss på torget? ISABELLA. Har du? ISABELLA. Kom nu Lotten (afsides) Om jag ändå fick se min vackra kadett vid examen, så gick det kanske bättre att kunna! (Lotten och Isabella gå till höger). Nionde Scenen. ERIKA. Kom nu Elise, så sätta vi oss vid fönstret och läsa! VALTER (sträcker sig ut genom fönstret). Nu ha' VALTER. ELISE. ERIKA. Sedan ALMA. 63 de visst gått ner! (i detsamma skyndar Erika upp på fönsterpallen och lägger sin bok på bordet) För tusan! en är qvar! (försvinner från fönstret). ERIKA (har blickat ut då hon hört ljudet af hans röst, och sett en skymt af honom). Elise! ELISE. Hvad är det? ELISE. Hvarför då? ELISE. Äh ERIKA. Nu vet jag hvarför Alma skrek nyss härute! ERIKA. Det är någon midtemot! ERIKA. Jo, jo, jo! (klappar i händerna) Ack så roligt! Det är någon liten kurtis ERIKA. Ah, du är dum, mitt barn!
S:a 9 personer med sammanlagdt underhåll af. 1,885: 32. Bilaga Litt L. till 1862 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 73. Å Intendents-afdelningens an. del i anslagetför Försvarsverket till lands i allmänhet. A anslaget: Mathållning för manskapet vid värfvade Garnisons-regementena. Ä Artilleri-afdelningens andel i anslagetför Försvarsverket till lands i allmänhet. ÅFortifikationsafdelningens andel i anslaget för Försvarsverket till lands i allmänhet. Å anslaget: Kavallerioch Artilleri-hästa rs remontering och skoning. Å anslaget: Allmänna Garnisons-sjukhuset. Å anslaget: Fouragering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar. Å anslaget: Ved och ljus för fästningsoch garnisonsorter. A anslaget: Wermlands Fältjägare-regemente. Å anslaget: Svea, Götha och Wendes Artilleri-regementen. Ä anslaget: Kronprinsens Husar-regemente. A anslaget: Spanmålsupphandlingsoch bageri-kostnader: - Å anslaget: Inqvarterings kostnader i Stockholm. A anslaget: Lifgardet till häst. Å anslaget: Inqvarteringskostnader i landsorten. Ä anslaget: Lega för hästar till Artilleriets exercis. Å anslaget: Artilleri-staben Å anslaget: Svea Lifgarde - Å besparingar | ne å 4:de hufvudtiteln. Ä Norrbottens Hästjägaresqvadrons fond. Ä anslaget: igeniör-kåren Summarum A anslaget:
Om han tvingas erkänna honom som sin son. Det har han själf sagt mig. FRU SEGERSTEDT. Ni gör orätt i att skymfa en gammal kvinna och mor, häradshöfding Vahrman. (går stolt). SEGERSTEDT. (in nästa ögonblick) Hvad har farbror sagt min mor? Hon grät, när hon kom ut härifrån. VAHRMAN. Hon är ängslig öfver din och generalens fiendskap. SEGERSTEDT. Den gör jag slut på genom att resa bort ännu i dag. VAHRMAN. Det ska du inte göra! En bra karl lämnar inte halfgjordt arbete. Men så slapt som i går, får du inte uppträda engång till. Du förstör fullkomligt ditt anseende inom partiet. Jag kan förlåta dig din dumhet, om du nu stannar kvar. Däraf beror hela din framtid mera än du kan ana. SEGERSTEDT. Jag stannar inte. VAHRMAN. Vi är nära slutet nu. SEGERSTEDT. Att vinna generalen för oss? Är farbror vansinnig? Jag kan inte stanna här längre. Jag har gått här i flere dagar som en bulvan för edra partiintriger. Jag har låtit spotta mig i ansiktet och misshandla mig, bara för jag trodde det var någonting godt med det. Men det ligger här någonting under, som ni inte vill säga mig. – Det är affär! VAHRMAN. – Hva –? SEGERSTEDT. Jag har spelat min narroll länge nog. Nu är jag trött. Jag vill ha hederligare arbete. Antingen säger farbror mig hvad det gäller, eller reser jag. VAHRMAN. (skall till och svara då generalen kommer in) GENERALEN. Är du här, bror Vahrman? Skynda dig till frukosten, de andra har snart slutat den! Eljes blir du utan mat. Se så, gå nu, – vi ha inte tid att vänta på dig sedan! (Vahrman går motvilligt. Generalen stiger upp på soffan utan att låtsa observera Segerstedt och tager ner gevär och jaktsaker). SEGERSTEDT. Jag ville gärna säga generalen några ord. Vi har inte ... GENERALEN. (kort, utan att vända sig om)
Stad matte tillgodokomma den Fattig-proCent, som af confisquerade varors Auetions-belopp skulle utgå, men pörn numera tili följe af Kongl. Förordningen emot Lurendrejeri och Tullförsnillning, af den 12 Febr. 1820, alla förbudne varor, som förbrutne dömas, böra afsändas till Utrikes ort och der försäljas , hvarigenom Stockholms och Norrköpings Städers Fabriks Fattig-Cassor upphört att af den dem i Nåder tillagde andel, af Auctions-beloppet komma i åtnjutande; så lära Riksens Högloft. Ständer finna, det någon åtgärd icke kan åt Motionen lemnäs, hvilket till Rikséns Högl. Ständers bepröfvande vördsamligen hemställes. Ankom den 5 Maji 1823, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets yttrande, om Beräkningsgrunden för Riks-Markegångspriset å den under Rikets Ämbetsoch Tjenstemåns-Löner inbegripne Spannmål. 728 Stats-Utskottets Betänkandeh. (jenom Protocolls-Utdrag, den 4-de i nasti, månad, har Högh Ridderskapet och Adeln, i anseende till gjorde anmärkningar vid Stals-Utskotlets, den 21 nästföregångne Martii, afgifne utlåtande angående beräkningsgrunden för RiksMarkegångspriset, å den under Rikets Penninge-Löntagande ÄmbetsochTjenstemäns Löner uppförde Spannmål, återremitterat ärendet till Utskottets förnyade handläggning; men som de öfrige 5:ne resp. Riks-Stånden bifallit nämnde Utlåtande, nemi. Högv. Preste-Ståndet den i4 April, Vällofl. Borgare-Ståndet den usta och Hederv. Bonde-Ståndet den y.de sistförfl. April månad, kan Utskottet emot 69 §. i Regeringsformen denna fråga, såsom redan afgjord, till vidare pröfning icke upptaga; hvilket Utskottet skolat vördsammeligen anmäla. Stockholm den 3 Maji 1810.
Frilen säger sig Ij känna något exempel, der, sedan ett förbund afslutats, den svagare förbundsbröden] ej egt samma rätt som den starkare. Jag hänvisar då till mötet i Villa Franca, der Kejsar Napoleon afslöt freden, utan att ens vårda sig att derom underrätta sin bundsförvandt, Konungen af Sardinien. Se vi deremot på föreningar stater emellan, får jag fästa Frih:ns upmärksamhet på England och Skottland. Det sednare landet har i det gemensamma Ofverhuset 25 pairer, England några hundrade. I Underhuset har Skottland ledamöter i förhållande till sin folkmängd, således */5 af Englands, är detta likställighet? Frih:n frågar hvad vi här skulle säga, om MedStrn mot oss använde Utsk:ts sats och sade: »Ni åren svagare än vi, ni fån således ej behålla '/4 af representationen». Jag svarar: i civiliserade stater der betyder kunskap, förmögenhet och förmåga mer än blotta massan. I sådant fall försvarar Adeln väl sin V4, ja den skulle möjligen kunna sträcka sina fordringar ännu litet Jängre. Den 17 Mars e. m. Men jag öfvergår till den egentliga stridsfrågan, Ståthållareplatsen. Med hvad rätt, säger man, blandar Sverige sig i 14 S af Noriges grundlag, då denna § ieke finnes omnämnd i RiksAkteu. RiksStåthållaren är ju en Norsk embetsman, som tillsattes i Norskt Statsråd och hvars afskaffande redan mer än en gång afhandlats i Norsk konselj. Jag svarar: visserligen är embetsmnnnen Norsk och tillsättes således en', Norska R.P., men huru tillkom sjelfva platsen? Niir, efter 3 veckors fälttåg, Norska härens högra flank var kringgången, af vår flotta dess flygelförsvar
I korrthet skall jag endast framställa hvad jag inhämtat rörande de uppoffringar Staten gjordt och ännu gör för Fabrikernes fortkomst och trefnad, samt verkningarne af dessa uppoffringar, dels på sjelfva fabricationen, dels ock på Statens economiska ställning i allmänhet. Sällan har man sedt allmänna medel sa ändamålslöst och lättsinnigt förslösade, som de, hvilka på 1750 och 1760-talen användes till premier , gåfvor och lån åt alla möjliga slag af Fabriker och Handtverk. Man utsträckte sin omtanka i denna väg stundom till de mäst onaturliga och minst lönande företag. Så finnér man till exempel betydliga summor använde till anläggning af Mullbärs-plantager, 248 Ben 28 Juni i f m, för införandet af Silkesmaskar, och Angoriska Getter, för Perlfiskeriers bedrifvande med mera$ man uppoffrade för vissa Fabriker någon gång mera än deras sannolika värde, hvarpå såsom bevis kan anföras de ryktbara Ahlströmerska Fabrikerne, af hvilka knappast mera än blotta minnet återstår. Man aflönade fem-i väl en serskilt stat af Embetsoch Tjenstemän i Kongl. CommerceCollegium, som hade sig uppdragit, att ombesörja detta öfverdrifna raseri af understöd för Fabrikerne. Man fortgick på detta sätt , ända till dess under Konung Gustaf den III:s tid, mera ordning infördes i förvaltning af Statens styrelse, och kunnoge Embetsman började inse huru föga de hittills gjorda uppoffringar bidragit till Fabrikerneg uppkomst och förkofran. Man trodde sig böra söka detta mål på ett annat sätt, och vidtog i detta afseende år 1779 inrättningen af Manufactur DiecontFonden, för hvars förvaltning ett Reglemente utfärdades, som man förmodade skulle utestänga de missbruk, hvilka man befarat förut hafva ägt rum med de penmnge-uppoffringar, som blifvit gjorda för Fabrikerne, utan att de lofvade stora fördelarne deraf inträffat. I nämnde Fond, sorn ännu står under Kongl.
Den i 5 Ja n u a r i i. 5 lagde, Memorial angående från RiddarhusDireclionen infordrad upplysning, om och hvilka åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde läggas till Handlingarne. Ut Supra. Justerades 7 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 12 dennes i öfrigt fattade beslut. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Då i sammansatte Statsoch BancoUtskotten nu lärer till pröfning och afgörande förekomma den vigtiga fråga, huruvida en realisation eller myntbestämning nu bör tillstyrkas, eller icke, torde det icke anses obehörigt, att, uti sammanhang med Konungens nådiga framställning och enskilte motioner i detta ämne, cn af Ridderskapets och Adelns äldste härvarande Ledamöter, som under tvänne olika Regeringssätt följt och stundom närmare deltagit i öfverläggningar om Rikets financielle angelägenheter, äfven nu och till Höglofli - 6 Den t5 Januari i. ge Statsoch Banco-Utskottens upplysta pröfning underställer sina åsigter, i förevarande ämne, under känslan af obehaget att, ehuru öfvertygad om nyttan af myntvärdets bestämmande, likväl icke i närvarande förhållande kunna densamma tillstyrka eller medgifva. Skälen dertill hämtar jag hufvudsakligen ifrån erfarenheten, denna säkra ledare af tvänne föregående realisationers missöden, under ett halft århundrade, icke mindre än ifrån särskilte förhållanden, som sedermera till stöd för detta omdöme sig framställt.
Deremot tror jag, att då R. o. Ad. beslutat en minnesgärd i detta afseende, denna gärd också bör utföras så, att icke, så att säga, någon fläck kommer att minska det vackra i beslutet; och en fläck på minnet af denna vackra hyllningsgärd skulle det obestridligen, efter min tanke blifva, att utminutera den likt all annan vara mot en lumpen penning. Hr af Funck: I likhet med hvad Hr AdelborgFärom yttrat, får jag visserligen medgifva, att då enkan efter frami. Presidenten v. Hartmansdorff skall tillställas en medalj i guld, och detta kostnadsfritt, man äfven kunde tolka motionärens mening så, som det vöre ett tyst medgifvande, att den medalj i brons, som tillställes hvar och en hvilken antecknat sig vid denna Riksdag, äfven bör lemnäs kostnadsfritt; men då det icke blir stridande emot R. o. Ad:s beslut, att hvar och en som tillställes medaljen i brons, erlägger en lämplig lösen, kan jag icke finna något förnärmande för R. o. Ad. eller för någon enskildt af Ståndet, som gör denna ringa upoffring af några skillin gar eller högst En Rdr Bko, då medaljen erhålles, utan får jag yttra hvad Hr v. Troil i sin reservation anfört: »att den aktningsgärd som derigenom lemnäs den aflidne utmärkte mannen bör aktas högre och icke ringare än om minnespenningen gratis utdelas(» — Hvad åter Hr Adelborg yttrat om sammanskott till Riddarh.Kassan i den händelse den är i saknad af medel, blir detta något helt annat och icke detsamma, som då man erlägger en afgift eller lösen för en sak som man gerna önskar och för hvilken man erhåller full valuta. — Denna ringa summa är äfven för den enskildte en obetydlighet, som man med nöje utbetalar, men skall det drabba Riddarh.Kassan för 6 å 700 personer, som vid denna Riksdag äro antecknade, utgör detta 6 å 700 Rdr Bko eller omkring 1,000 Rdr Rmt, som Kassan vore beröfvad.
Reservation: Af Herr Borgmästaren Helledaij: ”Sedan Banco-Utskottet icke ens fästat så mycket afseende å en af mig inom Utskottet väckt fråga om upphörande af guldoch silfver-pantbelåningen i Rikets Ständers Bank, såsom fremmande för en Riks-Banksrörelse, att Utskottet tillåtit, det samma beslut blefve, i sammanhang ined Banco-Fullmägtiges ifrågavarande förslag, Rikets Ständers pröfning und eiståldt, hade jag b k väl trott, att JJ ts kottet bordt, m ed antagande af Bankens Under-Styrelses förslag, bestämma 5 R:dr, såsom det minimi-belopp, till hvilket belåning å guldeller silfver-panter kunde medgifvas; och jag får derföre i denna del mot Utskottets utlåtande mig reservera.” ]NT:o 57. Ank. till Exp. Utsk. den 29 Juli, kl, 6 e. m. Utlåtande öfver en väckt motion om förändring, i afseende pä förnyandet af Bankens inteckningar.
Reuter»IrSlck hwarUti föresiäs at!, till förekommande af de 0 ä^enheter och det lidande som förorsakas de Skattskylldige derigenom, att den Saltpeter, h ilken, i chljd afÄongl» Förordningen den 6 October !8or stall af bwarje HemInan ä Landet till Kronan lewercras, ehuru ej förfalffad, Dock i anseend till den blandning at sa ta och fett som hen samma kan innehälla, blifw-t förkastad och i Upbörd-n Zcke ewottagen, en underdänig anhållan bos Kongl. Mai:k Lor^e göras, att all Saillp iter, soM ej bli'wit förfalstad eller uppenbarligen uti tillwerknmgen wärdslösad, mätts lutan klander emottagas: Fifwen som ock att, till SaltPcteretlllwerk> lngen^ i Riket widare uppmuntrande kil"» Le stadgas: att betalningen för den Saltpeter, som tvid Le ande altAuctioner crbiudes och sed n i sölje deraf kommes ack l! Nereras, skulle emot Upbördsmans quick» af Kronofogden iLrtm liquideras; samt att Kronan, genen; - Dsn Z4 Aprik, ZoL mom ett utsatt lönande pris försäkrade alla Mwerkare »Ni beständig afsättning af deras Saltpett r, hwilken. wch samma tilli älle skutte emotstagas och pä lika fält Liquides ras. 2-0 Af Riksdagsmannen 8örze!^Ln8«»n, /rnllors ^8s«» ,on, t)I, l lllsn, ^r>8krz;nn, klrrc ksuln^on, L,ngt dkicls^zon, L ie 8ven^c>n och OI. R.
För de lån, å hvilka ofvan omförmälda återbetalningssätt kominer att tillämpas och de till ett visst årligt belopp fastställda ränteoch kapital-inbetalningarne således komma att verkställas i sammanhang med allmänna utskylderna, behöfver någon särskild årlig ränte-liqvid icke uppgöras. Ej heller behöfva innehafvarne af sådana lån eller de för desamma ansvariga hemman uti Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagas; varande Riksgälds-kontoret jemväl frikalladt från skyldigheten att dessa lån eller derå förfallna ränteoch kapital-betalningar vid inträffande konkurser eller andra dylika fall bevaka, enär, enligt Kongl. Förordningen den 20 Juli 1855, Kronan för sådana årliga afbetalningsoch ränte-belopp eger lika rätt i de hemman lånen påförts, som för annan afgäld eller ränta af fast egendom. § 75. Enligt Rikets Ständers vid 1850 och 1851 års riksdag meddelade beslut, i fråga om återbetalningen af det, för sänkning af sjön Ökvattnet inom Skellefteå socken af Westerbottens län, förre Expeditions-fogden, Kronolänsmannen C. J. Moritz beviljade och år 1845 utbekomna lån å Tre tusen R:dr, får, under fortfarande skyldighet för låneinneliafvaren att erlägga den förut stadgade årliga räntan af Tre procent, sagde lån under en tid af Tio år, räknad från 1851 års början, till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas med en tiondedel utaf ursprungliga lånesumman. § 76. Det för sänkningen af sjöarne Stora och Lilla Jiengen, Jernlunden, Asunden, Emmern, Strierh och Nimmern inom Östergöthland samt anläggningen af en båtled genom och mellan förstnämnde 4 sjöar, under sednast förflutna riksdag beviljade och under år 1858 utbetalade ytterligare lån å Ett hundra femtio tusen R:dr skall återbetalas genom erläggande af Sex procent årligen å hela den utbekomna lånesumman, hvilka 6 procent, deraf den för det obetalda kapital-beloppet efter
Och ur hans bröst en salig suck befrias: » Där skulle du ha varit med, Matthias! » Tänk att han trodde. En gräslig natt! Den arma prästen drömmer, Att allt är sant, fullkomligt sant hvart ord, Som han predikat för sin fromma hjord, Allt — himmel, helvete, en gud som dömmer! Förskräckt han hufvudet i kudden gömmer, Slår ned karaffen från sitt nattduksbord Och skriker vildt på » röfvare! » och » mord! » Men hör nu bara, huru lätt man glömmer! Till frukostrispen han sin pärla tar Och skämtar gladt^om efternattens oro, Och huru » faniga » hans drömmar voro: Tänk att han trodde ...! Kors i alla dar! Men tusan heller kan bedöma faran, Då man om natten rides utaf maran !Idyll. Se hur det blänker uti middagsljuset På prästens skrifbord, brokigt, svart och rödt! Från patiencen har han somnat, trött Af frukostätandet och gårdagsruset. Det är så tyst — man hör ej mer än suset I lindallén, som höstens vind förödt, Och dalkarlsklockan, hur hon knäpper slött — Det är så tyst, så tyst i hela huset Pastorskan smyger tyst omkring på tå Och kysser ömt och tystar sina små Och ber dem att ha pappa i sitt minne. Ty det är lördag: hela socknen vet Att pastorn då i stilla ensamhet Med Gud och sin predikan stängt sig inne.I klump. ' Hau väger sjutton lispund utan kläder. Hans istermage, kolossal och rund, Betingar ensam sina åtta pund. Han är den tyngsta ibland kyrkans fader. Den gubben, glad och pigg i alla väder, Förstår behaget af en aftonstund Med toddybord i glädtigt vänforbund, Där ingen skolkar eller orden skräder. För resten sköter han sin tjänst ej illa: Predikar vackert ur en god postilla Och messar ännu någon gång en stump. Men allt för tung att orka reflektera, Han älskar ej om dogmer dividera: Fan i detaljerna! Han tror i klump.5. GrefVinnans tröst. Grefvinnan gråter. Hennes hjärtas ånger Den sanna kristlighetens prägel bär. Af detta lif hon intet mer begär An se sin pastors blonda polisonger.
Man må i alla fall villigt erkänna, att den närvarande teaterstyrelsen genom återupptagandet af i fråga varande skådespel visat både god vilja och smak, och sjelfva öfverflödet af präktig utrustning, som onekligen drager uppmärksamheten från detväsentligare i konstverket, är blott en, om ock mindre väl använd, yttring af djup aktning for Shakspeare. Hvarför den näst föregående teaterstyrelsen icke under så lång tid lät oss njuta af detta skådespel skulle vara mer förvånande^ om man icke lärt sig, att den styrelsen lät så många andra värdefulla dramatiska arbeten ligga orörda, under det ganska tarfliga alster af föga begåfvade författare spelades och spelades om igen, äfven med ganska få åskådare. Icke må teatern väl hafva gått och väntat på fru Dorsch-Bosin? Portias roll är mycket kräfvande af sin framstäl-larinna, och på många skådebanor kan man ej upptaga “ Köpmannen ", emedan den rollen anses icke hafva någon fullt värdig tolk. Huru lyckliga äro då vi f. n.! Här. finnas minst tre som tro sig kunna och mycket gernä vilja spela rollen. Hvilken rikedom på talanger! Emellertid hafva nu blött två kommit i fråga. Ingen af dessa för öfrigt högst aktningsvärda skådespelerskor motsvarar väl anspråken hos den som något närmare känner det shak-spearska verket, men bägge tyckas hafva vunit bifall hos den stora allmänheten, och kritiken har, liksom nästan alltid i vårt lilla samhälle, visat sig föga fordrande och föga uttalande. Att gifva Portia scenisk realitet är, säger en teateranmälare, “ en lika vacker som vansklig, uppgift, på hvars lösning fruarne Willman och Dorsch-Bosin alternerande pröfvat sina krafter. Fru Willmans framställning syntes oss i det hela vara okonstlad och naturlig, under det fru Dorsch-Bosin ej var fri från ett stundom väl medvetet koketteri.® ... En annan anmälare säger: “ Fru Willman gif-ver en i det yttre särdeles tilltalande bild af Portia, och fru Dorsch-Bosin bemödar sig tydligt om att låta äfven karakterens skalkaktiga sida komma till heders, men ingendera gifver dock en fullt hel bild af Portia.
Omöjligen kan jag nemligen föreställa mig, att den eller de, som uppriktigt och med verklig värma omfatta den humanitetens grundsats, om hvars tillämpning här är fråga, skulle kunna tveka att främja densamma derföre att de här föreslagna inskränkningar icke i allo sammanfalla med den — i öfrigt för den enkla deduktionen af satsens rättsenlighet utaf förra riksdagens Lag-Utskott alldeles obehöfligt, analyserade — Romerska rätten. Denna i tid och otid åberopade auktoritet tyckes dessutom numera allt mer och mer få maka åt sig, om icke för en nyare tids förändrade rättsbegrepp, åtminstone för dess väsendtligt skiljaktiga samhällsförhållanden, enligt hvilka den personliga rätten och lagen gälla lika för de samhällsklasser, hvilka under det Romerska väldet tillhörde de ofrie och således stodo utom lagen, som för patricier af det ädlaste blod. Jag tackar åtminstone Gud, om för detta pris de nya samhällena nödgas uppoffra både »Romersk rätt» och all öfrig dermed förenad härlighet. Jag anhåller att denna min motion måtte till Lag-Utskottets behandling hänvisas. Stockholm den 15 November 1862. fU. F. Dalman. Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 26. X':o m. Af Herr Ilnlmnn, Wilheim Fredrik, om [orändring t Bysättnmgs-1 aga rn é.
Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle uppläste till justering följande, i enlighet med Kongl. Maj:ts uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattade beslut, uppsatta förslag dels till nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen d) om anvisande af medel till utvidgning af den för jernvägen genom Stockholm beslutade bangård vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader. dels ock till nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer: Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag samt förordna, att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga Propositioner och Skrifvelser af den lydelse, bilagorna Litt. D. till detta proto koll utvisa, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Otto W. Seippel. 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 72. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan, 1866, kl. 5 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående anslag till beredande af arbetsförtjenst åt den genom missvext lidande befolkningen inom Pajala socken af Norrbottens län; Gifven Stockholms Slott den 2 Januari 1866. Med anledning af den inom Pajala socken af Norrbottens län under nästlidna år inträffade missvext, sammanträdde socknens kommunalnämnd, för att beräkna erforderliga bebofvet af spanmål inom kommunen till nästa skörd, dervid befanns, att för berörda ändamål 1,950 tunnor spanmål erfordrades; och ansågs kommunen sakna alla utvägar till fyllande af detta behof, dels i anseende till felslagen skörd äfven under föregående åren, dels ock derigenom att produkterna af ortens binäringar, såsom tjärutillverkning, m. m., stodo i särdeles lågt pris.