Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
och toalettriiiimet. 411t ar praktiskt och bekvämt inrättadt, inen utan nigon lyx. I läsesalen ligga tidningar och tidskrifter samt de nyutkomna böckerna framme ti1.l fri disposition, och behagliga sittplatser ar det godt om. Under iitl&amp;niiigstii~~inarna ar det vanligen fiillt af besökande i den yttre salen, och 3 kvinliga assistenter Im brådt med att tillrnötesgi d l a önskiiiiigar. Det iir icke nog med att de skola besörja ombytet af böcker och bokföra detta, ofta anlitas de också som rådgifvare med afseende p i valet af lektyr. ' Likviil går d l t jäint ~0111. ett iirverk och lika stilla soin ett sådant. I iitl5ilingssaleii och i sitiiitillsriiiiiiiirtt liar iiiaii lof a t t efter behag röra sina talverktyg, men de lifliga och aiiiiars ofta Iliigröstade köpeiiliainnsltoriin tyckas iiar ovillkorligen fH en diiilil) arc p % siil pratsamhet ocli soiirdine pk rösten. I liicesalen ar tystnaden obligatorisk, och dcttn biid respekteras 11; det striingaste. 0111 nf.toneii isyiiiierliet iiï c l t l ~ i full af liisaiirle, ocli likviii liör inan - s % iiii.irkvlirdigt det kali l i t a. icke cii giiig en liviskriing. Saleii ligger iilat (?ii gard? och gatitiis bnilvr trfiiiger icke dit. &amp; i1 kan sitta dar i tiiiiniar iitut; att liöin andra ljnd iiii de koininaiides ocli g5eiides steg, pixslet af bliideii, d i de viindas, sprakandet i kakeliiguarna eller regnets sl: ig iiiot riitoriia. E n giiig ltiii~de.
Och när jag betänker denna gudomliga, hos ingen nation öfverträffade oden86: så tycker jag mig skrifva till en Apollo. Men nu vill jag ej lemna mig åt mitt hjerta. Dess känsla för Er är för stor och för högtidlig, att tillfridställas i dessa rader. I stället: upplys mig öfver en vitter sats man här har, och som jag alltid brinnande bestridt! Är det möjligt, att Hr Bibliothekarien sätter Oden på den 1 Nov. under sina stycken i det lekande slaget? finner detta pindariskt höga och häftiga liksom icke nog naturligt? och modfälldes af Kellgrens kritik? Jag ber om förlåtelse för denna fråga; som jag skulle finna impie, om ej så många dårar tvingade mig dertill. – Värdigas svara mig. Jag känner ej annat, än vördnad och beundran. Jag bjuder ej till att uttrycka, huru lifligen jag är rörd af Hr Bibliothekariens förtroende, och af denna lilla Vitterhets-historia, – så full af ert snille och er själ. ”Jag är van att skymmas”. Ack! är detta rösten af Den, som Naturen rikast klädde i Pindars strålar? Mitt hjerta väpnar sig. Denne lille förbländaren, denne lille skuggspelaren, detta lilla jordens mirakel – kunde han då göra så mycket? Jag ser: desse recensenter äro den töckniga svärmen af Egyptens gräshoppor; det föraktligaste slägte på jorden – och skymma dock solen Men – Leopold har mer än en halfdag sett Naturen. Han vet, huru desse fara; och hur den förra evigt njuter äran af sitt ljus. Jag emotstår ej det pathetiskt gripande i ett snilles förtryck, eller i någon ädlare dödligs lidande. Men jag kan ej älska, jag känner ett slags djup, häftig och ändå öm ovilja mot denna svaghet, som är ständiga orsaken dertill. Om den, af hvars förstånds styrka verlden väntar ett beskydd; om den, af hvars vågande snille den hoppas en välgerning eller en förtjusning – ej sjelf kan uppehålla sig: huru vill han känna sin kallelse, som är att upplyfta tusende? Den, som skref Sveriges första ode – förstår mig.
Då jag nyss uppträdde för att yttra mig emot det betänk., som R. o. Ad. numera afslagit, får jag förklara, att sådant skedde mindre för att klandra de deri uttalade principer; än derföre, att Utsk. sammanfogat detsamma med betänk. 3N:o no. Den K. propos. om borttagandet af de tysta förmånsrätterna är ovilkorlig och finnes upptagen i det nya lagförslaget. I detta ämne är så mycket ordadt, att jag ej beliöfver tala vidare för förslagets antagande; men jag vill blott fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet pä nödvändigheten att ovilkorligen bifalla den K. propos. Tillsatsen, som TJtsk. föreslagit, anser jag olämplig derföre, att den sammanknippar den K. proposln med ett vilkor, som Konungen möjligen skulle för - iG Den i September. lasta. R. o. Ad. har förkastat det föregående betänk. N:o 109, på hvilket det föreslagna tillägget har afseende; men måhända de öfriga Stånden antagit detsamma, och för det fallet blir det nödvändigt att antaga K. M:s propos. utan vilkor. Om R. o. Ad. handlade efter Ulsk:s förslag, Liefve icke K. M:s propos. om förmånsrätternas borttagande en lag genom Ständernes antagande, utan blott en contrapropos., som det berodde på Konungen att antaga. Både för att bevara form och vinna sak anhåller jag, att R. o. Ad. täcktes, i anledn. af utlåt. N:o 110, bifalla den K. propos., sådan den blifvit till Ständerna öfverlemnad. R. o. Ad. biföll K. M:s nåd. propos., ang:de ändring af 8, 9 och 10 §§ samt förklaring af 2 J i 17 cap. Hand.b:n; men afslog det af Utsk. föreslagna vilkor för ett sådant antagande. Ånyo föredrogs Lag och Oecon.Utskms d. 28 sisth Aug. på hordet lagda utlåt. N:o i5 öfver väckta frågor om ändring i nu gällande taxa på arfvode för landtmäteriförrätttiingar.
Att härföre prisa höfves icke Utskottet och deraf göres icke heller behof, men deremot är, vid förhållande som nämndt är, att beklaga om en orättvisa begås för skipandet af, hvad möjligen anses, den högsta rättvisa, hvilken, må uttrycket ursäktas, i förevarande fall gerna kunnat uteblifva, utan skada både för saken och Utskottets egen värdighet och således måste anses opåkallad. Derföre synes mig hafva varit både välgrundadt och bäst om Utskottet stadnat vid anmälan, att Utskottet fullgjort sitt gransknings-åliggande af de i Stats-rådet förda protokoller, och icke funnit något att anmärka vid de regerings-åtgärder, som deri omförmälas; och åberopar jag i detta hänseende och instämmer i den af Professor Lindgren afgifna reservationen. Efter denna blick öfver frågan i allmänhet, torde det tillåtas mig öfvergå till ett närmare, men kort, skärskådande af hvarje anmälan särskildt. l:o. Om det å ena sidan medgifves, att de af Regeringen meddelade, hvarandra motsatta, beslut af den 10 Januari 1857 och den 21 September 1858, så till vida beröra frågor af enahanda beskaffenhet, sorn de afse, huruvida en Civil Tjensteman, som vore medlem af Ridderskapet och Adeln, och som, i denna egenskap, önskade begagna sin representationsrätt, skulle för den tid, som lian utöfvade representant-kallet, få behålla sin lön oafkortad, eller af densamma afstå någon del åt den person, som tjensten bestridde, så torde å den andra sidan icke heller kunna förnekas, att de i nyssnämnde Regeringsbeslut förekommande frågor 14 Konstitutions-Utslcottets Memorial N:o 5. dock hade sina icke obetydliga differens-punkter och olikheter, hvilka nödvändigt påkalla cn pröfning för hvarje fall, hvilken, såsom mig synes, ej blott förklarar håde do olika besluten, på tillstyrkan af olika föredragande, utan tillika förfarandet af de 3:nc Ledamöter af Stat s-rådet, hvilka biträdt biide det ena och andril af de ifrågavarande regeringsbesluten.
I Skåne var ett mida 111 tvångstadgande uti den första EnslaftesStadgan, och alt det der haft de mest yälgörande följder, derom kunna de Den 17 December e. m. viltua, som spit Skåne för 5o är sedan och som se del nu. Viii har det kunnat hända, att någre enskilte härigenom blifvit lidande; men landet i allmänhet har vunnit. Samma förhållande torde inträffa på de ställen i Westergöthland, der Enskiften ägt rum. Äfven jag skulle hafva önskat att Landshöfdingarne kunnat erhålla Domsrätt i skiftesmål; men jag hemställer, om de ieke äro så öfverhopade af andre göromål, att de omöjligen kunna medhinna delta. Rikets Ständer hafva insett ett sådant förhållande, och derföre hegiirt, aft särskille ÄgodelningsRätter måtte tillsättas. Kongl. Maj:t har uppfyllt denna önskan, och ehuru det är möjligt, att den nya SkiftesStadgan har fel, tror jag det dock icke vara lämpligt, att nu frångå de önskningar, som Rikets Ständer, förut på goda grunder framställt och Kongl. Maj:t bifallit. Herr Danckwardt: Jag vill ieke gerna förlänga discussionen i delta ämne, helst det Utskott, sorn kommer att behandla frågan, blir i tillfälle bedöma, i hvad mån Herr Tham eller jag har yätt. Likväl ber jag, att i korthet få besvara några punkter af Herr Thams anförande. Herr Tham har såsom bevis på SkiftesStadgans förmenta otydlighet i de af Herr Tham uppgifne omständigheter, citerat det af mig omnämnde förhållande, att Landtmätarne i Skaraborgs Län äfven framställt någre af de af Herr Tham uppkastade frågor. Men icke bevisar delta tillräckligt för Herr Thams 102 Den 17 December e. na. påstående. Det torde få bero på, huruvidesse uppkastade frågor verkligen utmärka någon insigt och klokhet i saken och om de äro af den beskaffenhet, att de förtjena någon uppmärksamhet.
Ständers StatsrUljkottS Uti Memorial dett 8:de dennes afgifne sörftag, rörande indragning af öfwerflödige Embeten och Tjenstcr, samt underdånig hem, ställan till Kongl. Maj:t om tillförordnande as en Cö« milee, för att utarbeta cn fullständig plan i detta ämne, samt utfästande af 2:ne premier för dem, som upgifwa de tjenligaste projcct till reglering af arbetet inom Rikets Hof-Räkter, Collegier och Styrelse,Werk, har Bonde-Ständer isrägawärande Betänkande bifallit, med tillägg as den önskan, som hos Kongl Mast skulle genom TaleManncnS försorg i Underdänighet framställas, att de Embeten hwilka Under tiden, och innan ComitöenS Project hinner bliswa faltadl och sius teligen pröfwadt warda ledige, och äbo as den egenskap, att Kongl. Maj t icke anser dem för Rikets iM wara oundgängcligen nödige, mäge tills widare lämnaS obesatte. Härom skulle de öfrige Respective Ständen wördsamt och wänligett undekrätkäsr l7t 8uxrä, Lx?rotocvll6 436 Den 7 December. Uplästes följande: Utdrag af Protokollet, hällit hos Riksens Hög!. Ständers StatsUtffort den 15 Now. 1829. S. D I ett till Stats Ulffottet ingifwit Me« morial har General Assistance Coutoiretö förre Dire^ cttur Banco-Commissarie,-.l-Iu-stsät andragit, akt, elter älstiliige as Rikets Högiofl.
Då äfven vid detina riksdag, — oaktadt de aldra flesta derunder, åtminstone inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner i mer eller mindro mörka färger skildrat landets ekonomiska ställning och man således, men icke blott derföre, utan äfven med afseende på en annan, långt högre och vigtigare fråga haft anledning antaga, att några anslag till byggandet af andra jernvägar, än den i Kongl Maj:ts throutal vid riksdagens öppnande omnämnda, icke skulle ifrågakomma, samt alla jern vägsstrider de olika landskapernas intressen emellan få hvila, — en stor mängd motionärer framlagt förslag om medels anslående till anläggning af jernvägar i flera olika rigtningar inom rikets så väl södra och mellersta, som en af dess nordliga provinser, — finner jag mig uppmanad, att åter väcka till lif en under föregående riksmöten behandlad fråga om utsträckning af Statens jernbanor i rigtning mot det på kommuuikationsanstalter så vanlottade Norrland; och jag gör detta under den vissa förhoppning, att en hvar måsto medgifva rättvisan och billigheten derutinnan. Inskränkande mig till att endast åberopa allt hvad förut blifvit inför Rikets Ständer anfördt tili stöd för det förslag, att Statens norra stambana måtte, i enlighet med redan verkställd undersökning och utstakning, från Upsala och Sala sträcka sig, genom Möklinta socken i Westmanlands, By socken i Stora Kopparbergs och Thorsåkers socken i Gefleborgs län till Storviks, inom Ofvansjö socken belägna station vid Gefle—Dala jernväg, för att derifrån framdeles fortsättas inåt Helsingland, får jag således vördsamt hemställa, att ett anslag af 5,000,000 R:dr R:mt måtte af Rikets Ständer vid innevarande riksdag beviljas till påbörjande, för Statens räkning, af en jernväg i ofvan omförmälda rigtning från Upsala och Sala till Storvik. Om remiss af denna motion till Höglofliga Stats-Utskottet. anhålles. Hagermarck, från Gefleborgs län. 518 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Erik Ersson från Gefleborgs län, om ytterligare anslag ät den af Doktor O.
I den Socken, som ensam utgör ett Härad, och således kan erhålla sin särskildta Taxerings-Committée, bör Beredningen , pa redan föreskrifvet sätt, verkställas , och dess åtgärd pröfvas af en TaxeringsCommittée, hvilken af Socknen utses vid samma tillfälle, och på sätt, som för val af Ledamöter i Berednings-Committée är föreskrifvet, men till antal och förhållande med klasser, sorn för TaxeringsCommittée stadgadt är. Kunnande högst en' af hvarje klass bland Berednings-Committéens Ledamöter såsom Taxeringsman bibehållas. 10 Mom. Taxerings-Committée må icke sammanträda utom Taxerings-Districtet. ■ Ute* blifver vid sammanträdet till'klockan lo å dagen Konungens Befallningshafvande eller dess Ombud, välje Committéen Ordförande bland sina Ledamöter, så att förrättningen icke uppehälles. 11 Mom. Taxerings - Committéerne skola granska Berednings-Committéernas förslag, och påföra hvarje skattskyldig den bevillning han, efter denna stadga, anses böra erlägga. För de vid Regemeriterna indragna Boställen, paföres den i a artikeln Stadgade afgift, såsom för egendom , Begements-Cassan eller den person, som afkornsten å lön njuter. la Mom. I anseende till svårigheten att i hvarje district bestämma värdet af de der belägne hemman, tillhörige en inom 2 år försåld, i flera dist ricter eller Län belägen större egenSr, -te Bandet. 39. 40. dom-, 306 Den s Juli. dom, för hvilken en sammanslagen köpesumma finnes utsatt , må det, om ej verkliga förhållandet kan utrönas, vara Taxerings-Committéen i hvarje district tillåtet, att åsätta de inom detsamma belägne hemman det värde, som i förhållande mellan köpeskillingen och egendomens sammanlagda hemmantal på dem belöper. 13 Mom.
(Ser sig stolt omkring.) Så ordnade jag allt i huset. Därpå tog jag en droska och körde ut på Utterslev mark. (Triumferande.) Och sedan dess har jag besökt valmän! LEONORA. Men, Katrine – och nu är klockan nästan två! KATRINE (visar stolt genom fönstret). Där sitter kusken, det är samma droska. Å ja – det var ansträngande! Jag menar, att konversera med dem – i synnerhet fruntimren. Och sådana interiörer, mina vänner! Men man vänjer sig ju vid det! Nu har jag emellertid så mycket att tala med Hans om, så snart som möjligt, att Emilie och jag tänkte äta middag här, ifall du ej har något emot det, söta Leonora. LEONORA. Hvad skulle jag ha emot det? Tag nu af er, snälla flickor! Det är bäst att ni stanna med detsamma och skicka hem droskan. Vi äta nämligen klockan fem i dag – Hans har valmöte på aftonen. (Katrine och Emilie gå ut i tamburen, man hör dem taga af ytterplaggen.) Femte scenen. MAX och LEONORA. (Leonora går fram till kaminen och ser på uret.) MAX. Ni ser på klockan – har jag stannat för länge? LEONORA. Nej, jag väntar någon ... Jag väntar någon, som ni för resten är mera van att vänta på än jag – fru Schwarts-Hansen. MAX (vänder sig om). Kommer hon hit? – Umgås ni med henne? LEONORA. Inte umgås – hur kan ni tro! Nej, men i anledning af valen, har jag måst göra avancer. Hon har inflytande, förstår ni. Jag har lofvat att introducera henne hos Bramsens. Fru Bramsen bjuder på eftermiddagste klockan fem. (Det ringer.) Där är hon. Sjette scenen. DE FÖRRA. KATRINE. EMILIE. Herr och fru SCHWARTS-HANSEN. (Schwarts-Hansen och fru Schwarts-Hansen. På samma gång Katrine och Emilie utan öfverplagg. Frun liten, rödblond, högst elegant.) FRU SCHWARTS-HANSEN (hälsar ytterst stelt på Max, i det hon går förbi honom. Herrn trycker däremot kordialt hans hand).
SVEN. Hvad ska' vi med en kung att göra, som missledes? I fjol var fäla med Engelbrekt till kungen, men det blef inte bätter, må du vetta nej men, det blir ingen fred i landet, förr'n vi folat af med hela sattyget och ske ska' det, ja vass tre ska' det icke ske bara vi få någon anförare så Engelbrekt, d'ä' en karl hela da'n det han ä' frimodig han han ska' nog anföra oss, ser du. DALKARLARNE. Det ska' han visst det. ABILGARD. Jag måste skynda innan det blir mörkt. Farväl med er och kom ihåg, att upprorsandan inte sprider någon välsignelse öfver land och rike! (går.) FJERDE SCENEN. DE FÖRRE (utom Abilgard). SREN. Ingen välsignelse, sa' han. PETTER. Han såg skaplig ut och inte talte han så illa heller. SVEN. Tåla och hoppas det bästa, sa' han! Om en sten ligger i åkern, så att inte plogen kommer ur stället inte hjelper att en står och koxar på den och hoppas det bästa; nej, köras bort måste han, eller ock ska' en till med sprängborrar, ju skarpare ju bättre d'ä' visst och sannt det. (Kyrkklockan höres aflägset ifrån. Det mörknar.) MATS. Det rings till helgen! (Alla taga af sig hattarna, falla på knä och bedja tyst.) 9 SVEN (gör korstecknet). Amen! DALKARLARNE (sammaledes). Amen! (hvarefter alla resa sig och gå.) FEMTE SCENEN. JÖSSE ERIKSSON (åtföljd af en trupp Danska knektar). JÖSSE ERIESSON. Ha! Der går mördaren och hans kamrater! fort efter dem och hugg dem i stycken! Låt oss sedan tända upp en julbrasa åt bönderna, så att snöfälten förvandlas till eldfloder och helvetet jublar dervid! (skyndar ut med sina knektar.) _______ Teatern förändras till ett större rum i Engelbrekts stuga.
Och folket begriper honom, uppskattar hans förtjänster. Kupletterna i hans pjeser svänga sig öfver rampen — tänk endast på gesällvisan, nobis-visan och riovisan! — lefva på folkets läppar, sjungas i folkets kyffen, spelas af positiverna på torgen och i gränderna. Mycket sällan för han oss till en ort, där han ej varit. Skådeplatsen för August Blanches arbeten är Stockholm, trakten omkring Stockholm, Danderyd och Djursholm, där han ju hade vistats några somrar under skolåren. Endast någon gång för han oss utom Stockholm, till Värmland, Bärgslagen, Upsala, Göteborg, en gång till världsstaden vid Seine, där han hade lefvat, och en gång till Petersburg, hvilket han aldrig sett. Fullt lika nationell blir han i sina skizzer, i taflorna ur lifvet, i bilderna ur värkligheten, i hyrkuskens, prestmannens och skådespelaréns äfventyr. Där tecknar han Stockholmslifvet, Stockholm under Carl Johan, fullt ut i sin genre lika originelt, som Bellman i sina sånger Gustaf III: s Stockholm. Det är minnena ur hans eget lif, minnen från hans flaneringar, bilder han uppfångat under ströftågen på gatorna, återgifna med god färg, godt lynne och god blick, städse mera fulländade, afrundade, konstnärliga.158 AUGUST BLANCHE SÅSOM FÖRFATTARE. En dag äro Blanche, von Braun och broder Jean inbjudna till middag hos den sköna Emelie Högqvist. Glädjen står högt i tak, champagnekorkarne smattra. Då frågar Emelie sin något beskänkte bror, om han vet hvad det är för dag — och får till svar: en glad dag! Emelie, som förklarar, att det är moderns dödsdag, öfverraskar sina gäster med en färd till nya kyrkogården. Där låter hon Jean böja knä under en straffpredikan, hvaraf hon äfven skänker en liten del åt Braun, tillsägande denne att liksom Jean falla på knä, medan Blanche ropar bravo, skrattande med full hals och utlofvande en hel storm applåder åt Emelie, — om hon i detta ögonblick uppträdde på teatern. Läs nu berättelsen » Middagsorgier och en graf », och hela denna scen möter dig kopierad.
— Det är konstnärinnans moder! » Konstnärinnans moder! Hur berusande det klingar! Klara gäller för ett dumhufvud; då vore det ju förlorad möda, om man skulle hålla efter den lilla att plugga på läxorna; den vunna tiden kan ju i stället användas för att studera musik. Klara är på det hela inte alls förtjust häröfver; om hon också gärna någon gång hänger vid pianot, är allt regelrätt studium henne djupt förhatligt. Men hennes mor tar härvidlag ingen hänsyn. Klara har en talang att odla, och den får inte försummas. Fritimmarne bli allt mer förkortade, och slutligen kommer det därhän, att Klara måste tillbringa hvarje ledig stund vid pianot. Bara talangfull. » Försök att ta det med undergifvenhet, fru doktorinna: det värsta är inte långt borta. Jag kunde inte stå till svars för att längre invagga er i hopp, då — » Doktorinnan hör ej mer. Våldsamt grå- tande störtar hon in i rummet, där hennes trettonåriga dotter ligger på dödsbädden. Hon kastar sig öfver den döende och bestormar henne med hjärtslitande böner att ej öfvergifva henne. » Oförnuftig som alltid, » brummade läkaren i skägget; » den stackarn får ej ens dö i fred! » Och han försöker just få den jämrande modern från bädden, då den döende med möda lyfter sina armar, slingrar dem om moderns hals och i en matt kyss tröstar henne: » Gråt inte, mamma. — Jag känner mig — så nöjd » Tungt sjunka armarne tillbaka, och fru doktorinnan fäller sina tårar öfver ett lik. För fem år sedan var den unga Klara en blomstrande flicka, som i sin hälsas fulla flor var redo till hvarje barnsligt upptåg. Däremot var det klart för alla, som kände henne, att hon var ett litet dumhufvud. Redan ab-e-d beredde henne oöfvervinneliga svårigheter — och dock var den unga vildhjärnan en favorit hos alla lärarinnorna. Med förunderlig envishet eröfrade hon i alla klasserna sista platsen, och hon presiderade där med en så innerlig frimodighet, att det inte föll någon in att för platsens skull betrakta eller bemöta henne med missaktning.
Af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse den 12 December 1827, om befrielse tills vidare för LifGardet till häst att kostnaden för underhållet af dess kasern bestrida, måtte ej heller den slutföljd vilja dragas, att ett sådant underhåll, vid förefallande tillfällen, allt framgent skulle af förstberörde anslag utgå, oaktadt Rikets Ständer under tiden annorlunda om anslagets disposition sig yttrat. Men det är ett så beskaffadt yttrande, som å min sida blifvit till stöd för ifrågavarande anmärkning åberopadt, nemligen Rikets Ständers skrifvelse af den 15 December 1834, hvaruti De, med anledning af en förut gjord disposition af meranämnde anslag för verkställd nybyggnad vid LifGardets till häst kasern och jemte förmälan, att utgiften icke syntes vara af beskaffenhet att hafva bordt påföras detta anslag, derföre äfven anhållit, att detsamma dädanefter icke mätte till kaserners nybyggnad eller underhåll disponeras. Med ytterligare åberopande häraf, och så vida det icke kan ifrågasättas, utan fastmera synes ©tvifvelaktigt, att, såsom jag förut uppgifvit, Rikets Ständers oinförmälda anhållan haft afseende å dispositionen af de till vissa ändamål anordnade medel samt följaktligen angått ett ämne, deri Rikets Ständers yttrande, vid jemförelse af 57, 64 och 65 §§.
Eör öfrigt få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M. i Nåder an-r befalla Dess Seraphirner-Orden* Gille, att, i öfverensstämmelse med dess den a3 sisth Septerna ber gjorde underdåniga hemställan, vid början af hvarje år ingifva ett, på grund af senast fastställde Markegångs-Taxor, upprättadt förilag å det belopp af Hospitalsoch Barnhus-fonden , sorn kan anvisas till Läns-Lazaretternes understödjande, samt att den summa, sorn, efter föregången pröfning, lärer af E. K. M. i Nåder bestämmas, må fördelas efter d» grunder, Riksens Ständer i underd. upgifvit, hvarjemte Riksens Ständor lika underdåtiigt förmoda , att om Spänne - ZlntUrdiniga Skrifvtlstr, 85 mais prisen skulle någon gång falla under hvad de voro, ilä Seraphimer-Ordens-Gillet, i December månad förlidit år, afgaf dess underdåniga berättelse, och derpå grundade den föreslagna nedsättningen af meranämnde bidrag till JLäns-Lazaretlerne från 19,400 R:d till 8,400 Rtdr, dessa priser ofta skola stiga derutöfver, och HospitalsFonden sålunda icke komma i förlägenhet för tillgång till sistberörde summa, som Gillet uti dess ofvan åberopade berättelse uppgifvit Hospitals-fonden kunna årligen lemna, såsom bidrag till Läns-Lazaretterne. Riksens Ständer framhärda etc. 86 Undtrdänlga Skrifvehf. N:o 4ai, Uppl. o. godk. hos Ridd. och Ad d. 17 Dec. 1823, Preste-Standet d. 17 — —- Borgare-Ståndet <!. 17 — —«• Bonde-Ståndet d, 18 — —- Riksens Ständers underd.