Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ända tiil år 1800, då jag befordrades till mitt innebafvande Embete, skottes det af bemälte 2 personer geménsamt. Från den tiden och ehuru ärendernes myckenhet så tilltagit, att HofRätten sedan år 1802 arbetat på Tre, och efter år 1815 på Fyra samt sedan början af år 1820 på Fena 68 Den 5 Juniie. m. Divisioner, har jag likväl enfam bestridt r.lla tili Embetet hörande göromål, utan att någonsin påfordra eller nyttja biträda af vice AdvocatFiscalen, hvaraf följden blifvit att denne tjensteman, i stället att sysslosättas inom AdvocatFiscalsContoiret, varit allt jämt oförhindrad att tuorvis med HofRättsFiscalerne föredraga brottmål, och författa dertill hörande expeditioner m. rm Ända till år 1809 njöt jag allenast 250 R:drs lön, som fleste åren utgick i Riksgäldsmynt 5 berörde år ökades den till 333f R:dr. Detta oagtadt och fastän AdvocatFiscalen i Svea HofRätt, hvars jurisdiction lärer varit jtdel mindre än Götha HofRätts, uppbar 400 R:drs lön, blef jag ändå förbigången då Kongl. Majit år 1812 gaf öfrige HofRättbetjeningen 50 procents förhöjning i dess vigtigaste inkomster nemligen Expedtionslösen, jemte en förr saknad rättighet till insinuationsafgift och lösen för communicationsResolutioner. Likaledes förglömdes jag år 1813» då Kongl. Majit behagade i Mader tilldela HofRättens Ledamöter och Betjening 25 procents förhöjning å ordinarie lönerne* Med desse, mig öfvergangne missöden på Embetsmannabanan, har omsider förenat sig det hårdaste af alla, att nemligen större delen af mine sportlar gått förlorade, genom stiftningen af en ny HofRätt i Skåne.
Angående förslaget till decimal-systemets införande, om hvilket förslag af kommitterades utlåtande inhemtas, alt det upptagit: för längdmåttet, såscin enhet: foten, samt en slång om tio fot och en viii om tusen stänger; för rymdmåttet, såsom enhet: kannan, samt en spann Bland dessa, utlåtanden, med hvilkas afgifvnnde dröjde ända till 1818, är Kommerse-kollegii ensamt tillstyrkande. Kammaroch Bergs-kollegierna deremot föreslå i åtskilliga delar afvikelse!' ifrån kommitlerades förslag. Så ansågs lackjernsoch bergsviglerna böra bibehållas; tunnans ändring lill 64 kannor ansågs olämplig. Emedlertid hade, efter regements-iörändi ingen 1809, Rikets Ständer den 22 Mars 1810 tiil Kongl. Maj:t a flåt il underdånig skrifvelse ined anhållan, alt en författning i enlighet med kommilterades förslag måtte utfärdas, hvilken anhållan vid 1818 års riksdag förnyades. Sedan derefter ofvanbemälde Kollegier med deras utlåtanden inkommit, blef ärendet den 23 Januari 1822 remitteradt till Kongl. Vetenskaps-Akademien, med förständigande att författa förslag till en allmän författning, rörande mått, mai, och vigt. Uti underdånigt betänkande, sorn nästpåföljde år från trycket utkom, tillstyrkte Akademien antagande af decimal-systemet för mätt,' mål och vigt, med bibehållande, så vidt möjligt vöre, af de gamla måtten och vigterna, samt afskaflaude allenast af dem, som kunde medföra oreda. Såsom enheter föreslogos l:o för längdmåttet den nu gällande foten, som skulle delas i 10 turn å 10 linier; 2:0 för rymdmåttet, a) för flytande varor: kannan, som skulle delas i 100 lomming; och b) för torra varor, antingen: tunnan, delad i 100 mått, eller heldre, om tunnan kunde undvaras, fölingen (— l kubikfot), som skulle delas i 10 kannor. 3:o för vigten.- marken (
Hr Gripenstedt har visserligen sagt att del skall utgöra ett medlande emellan ytterligheter, att valprincipen icke kunde tillämpas i sin allmännelighet, att den derföre måste inskränkas genom bildnings-grad och census, att för att närma sig det sanna måste man stundom haka sig fast vid det sannolika, att liksom allmänna lagen på sannolikhetens grunder utsätter en viss ålder för den borgerliga myndigheten, så måste äfven konstitutionen efter samma sannolikhets-grunder bestämma cn viss census; en viss bildning för den politiska myndigheten. Hr Gripenstedt har i vissa fall rätt och det är icke förslagets census jag hufvudsakligen fördömmer, det är att förslaget sammanslumpat nationen i vissa flockar, utan samband inom sig sjelfva och sins emellan, det är att det ieke lemnat en bestämd borgen att alla de stora intressen, som egentligen utgöra Staten, måste hafva representanter, som föra deras talan på riksdagarna, Den 18 December. 09 det är att det totalt uphäfver ståndsprincipen. Jag vill här förbigå hvilka vådor Bondeoch PresteSt:s försvinnande kan medföra, jag vill endast hvad B. o. Ad. angår nämna, alt jag icke tror sederna ännu vara så republikanskt rena, den politiska bildningen så spridd, tiderna så lugna att B. o. Ad. kan och bör nu nedstiga från sina bänkar för att icke mera stå upp på dem. Ur dessa skäl anser jag min pligt vara alt mot det K. förslaget rösta nej och jag är öfvertygad att, om vi i dag förkasta detsamma, den efterverld, som skrifver vår historia, icke der skall kunna leckna att då vi inträdde i denna sal vi förgätit början af det tänkespråk, som står ofvan ingången till vårt Riddarhus: Consilio atque sapienlia, clarismajorum exemplis el animis. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
Majit likväl, för den händelse, att Rikets Ständer skulle finna för godt besluta, att, på de af Krigsbefälet bestämda vilkor och förbehåll, hvilka hufvudsakligen innefattades i E. K. Majits nu gjorda framställning, Staten skall öfvertaga arinéens hela pensionering, låtit uppgöra förslag till pensionsstater, såväl för arméen som Gotlands nationalbeväring, Expeditions-Utskottets Förslag Ull underd. Skrifvelse, N:o' 67. 25 beväring, begge pensionsstaterna grundade på närvarande förhållanden med personalen, hvilka nya pensionsstater i nyssnämnda händelse kunde från 1867 års början och tillsvidare tillämpas, intilldess, efter den ifrågaställa armé-organisationens samt löneregleringens fulländande, den lör framtiden gällande pensionsstaten kunde varda fastställd. B. K. Majk har alltså föreslagit Rikets Ständer, att dessa interimspensionsstater, hvaruti för hvarje tjenst upptages såväl pensionsbeloppet, som den lefnadsålder, hvilken berättigar till pension, äfvensom den tjenstgöriugsskyldighet, som, efter afsked, under viss tid åligger en del pensionärer hemma i landet uti krigstid, måtte tillsvidare få tillämpas, i öfrigt med följande bestämmelser: l:o. Pensionerna enligt dessa pensionsstater må ieke tilldelas andra, än framdeles afgående pensionsberättigade under vilkor, som här nedan föreskrifvas. Delegare i arméens pensionskassa, hvilka icke vilja underkasta sig dessa vilkor, bibehålla sin pensionsrätt, enligt reglementet lör pensionskassan af den 22 December 1857, i öfverensstämmelse hvarmed pensionerna utbetalas al Statsverket. 2:o. Ingen kan erhålla pension i graden, som icke minst två år innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasättes; men för åtnjutande af generals pension erfordras att fem år hafva innehaft generalsbeställniug på stat. 3:o.
Maj och för - — 213 — sedd med hypothek af ett skuldebref å 10,000 R,:dr, utgifvet af Majoren H. von Kock och Löjtnanten J. von Kock; hvarjemte Herr Justitie-kansleren tillkännagifvit, att så snart, efter afgörande af en uppkommen tvist med utrednings-mannen i Möllers svärfaders bo, Möllers konkurs-massa kunde slutligen utredas och dess nu återstående tillgångar indrifvas, skulle definitiv liqvid med Drottninghuset för hela balansen uppgöras, hvilken slutliqvid borde kunna ske under loppet af nästkommande år. § 2. Vid räkenskaperna hafva Revisorerne icke funnit något att erinra, och befunnos, Vid anställd inventering, säkerhetshandlingarne i god ordning. Bär nbörtt sini set. Dess räkenskaper äro för båda revisions-åren granskade i Kongl. Kammarrätten, utan anmärkning; och inhemtas af dem följande förhållande med inkomster och utgifter: Debet. Balans från föregående år: — Uppbörd: — Diverse inkomster 456: 47. 10. Extra stats-anslag till uppförande af ett nytt barnbördshus i hufvudstaden 50,000: S:r 7,549: 63,297: 23. 8. Balans tili påföljande år: Credit. Balans från föregående år: Balans till påföljande år: Någon erinran från Revisorernes sida har ej heller vid dessa räkenskaper förekommit; och befunnos, vid anställd inventering, säkerhetshandlingarne i god ordning. Stockholms Allmänna Barnhus. Dess räkenskaper, granskade i Kongl. Ivammar-rätten för år .1854 med och för år 1855 utan anmärkning, redovisa inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: — Anslag af Bankens räntevinst 3,000: 3,000: — —• Fattigpenningar af fastigheter och friköpe-skillingar m. Frälseoch landtbo-räntor. Arfs-medel Justitie-kollegi Kollekt-medel Af Stockholms stads Brandf örsäkrings-kontor ... Frivillig afgift för stämpling af spelkort Ersättning lör barns vård och underhåll Balans till påföljande år: Balans från föregående år: — Utgifter:
Under 10 händelseoch ödesdigra år hade barndomsoch ungdomsdrömmarna icke kunnat hvarken förvandlas, ej eller helt och hållet stanna qvar i den kalla realistiska prosan. Enka vid 25 år, hade jag nu nyss fylt trettio, och mognaden för vissa skördar, hittills stående hopplösa i storm och torka, började gifva sig tillkänna på mera än ett tecken. På dessa 10 år hade jag nog tidtals vistats i Strömstad, men ej på allvar der blifvit bosatt. Vindarne derute ifrån hafvet spelade väl sina gamla kända melodier, men de ljödo ändå icke som förr, när min ädle gamle fader, så högt älskad, satt på timmerhögen, med pipan i hand, under det jag lekte vid strandbrynet. Förändringen kändes tung, liksom hela lifvet. – Men nog! Jag lemnar nu första skiftet af den mans lefnad som jag försöker teckna. I det nästa mötas hans och mina vägar. Andra skiftet. Lindeberg tager som kritiker hand om en ny författarinna. – Tre bref. – Mötet i Stockholm. – Under tidens gång. – Den 4 nov. 1842, på hvilken tempeldrömmen ikläder sig lefvande gestalt. Från vaggan till grafven lefva vi alltid två slags lif. Det yttre tager dock stundom en så kraftig och egenmägtig del i oss, att det inre får se sig om efter ostörda stunder för att göra sin oantastliga rätt på själens fulla uppmärksamhet gällande. Men hvad som ej medhinnes under dagen, det skänker oss natten; under tystnadens hemlighetsfulla hägn komma de smygande till oss, dessa röster, hvilka då säkrast höras, och själen samtalar, fri från allt tvång, dels med sig sjelf och dels med de der rösterna, hvilka representera icke blott planer, önskningar, förhoppningar och besegrade eller obesegrade svårigheter, utan som äfven representera den mystèr, hvilken låter oss veta om vi ha någon rättighet att vara nöjda med vårt dagsarbete. Men det finnes äfven ett tredje slag af lif, som vill tränga sig fram på både lägliga och olägliga tider, det är fantasilifvet, som skapar omkring oss en diktverld. Det var i den verlden jag lefde långt förr än jag rätt lefde i den verkliga.
Ferdinand såg med hemlig glädje den förvandling hon undergått och, ehuru det smärtade honom att hon led, bygde han just på detta lidande hoppet att en dag se denna för hans hjerta så kära varelse räddad undan förderfvet. Rudolph åter såg med djup grämelse hennes ånger och, fastän han älskade henne högre just för hennes renhets skull, sårade det dock djupt hans stolhet att se all den innerliga kärlek, han slösade på henne, sålunda utgöra en källa till förökadt lidande, från hvilket han med sitt hjertblod velat köpa henne fri, om det stått i hans förmåga. Denna hemligt gnagande känsla verkade hos honom en stor bitterhet emot alla, utom mot Elisabeth, och gjorde honom mera dyster än förr. Emot Leonhard blef han allt mera kall, ehuru hvarken frånstötande eller ovänlig; tvertom röjdes ett slags, aldrig förr synbar, ödmjukhet i hans väsen, men också endast mot honom; mot alla andra var han mera stolt än någonsin. ”Du är så blek och sorgsen Elisabeth!” sade Virginia en dag litet före jul vid ett besök hos väninnan. ”Är du sjuk!” ”Ja,” svarade Elisabeth entonigt. ”Aldrig får man mera höra andra ord än ja eller nej! Det är för bedröfligt! jag tror du glömmt alla andra,” tillade Virginia halft leende, halft gråtande. ”Det vore också ej under, om du skulle bli ohjelpligt sjuk att sitta så här ständigt inne och ensam, öfverlemnad åt Gud vet hvilka funderingar. Nej! slå du alla onödiga grubblerier ur hågen och kom ut till oss andra såsom förr. Vet du! annandag jul blir det stor bal hos R..s och du måste låfva mig att komma dit; det skall just muntra upp dig litet.” ”Det tror jag ej,” sade Elisabeth med en suck. ”Men jag tror det, och du måste komma!” inföll Virginia ifrigt. ”Om du ej vill bedröfva mig så kommer du ju?” tillade hon i en bedjande, smekande ton. ”Hvad gör jag der? Hvarken jag sjelf eller andra ha glädje deraf.” ”Men mig skulle det gläda; vill du ingenting göra för mitt nöje?” ”Du har nog roligt utan mig. Nej Virginia, gå du till de glada och lyckliga, du passar för dem.
Till anskaffning af redskaps-, ridm. fl. persedlar för de ofvan uppgifna fält-batlerierna, afräkningsvis » bestyckning af strandverken vid Carlstens fästning . » anskaffning af nya in fan tori-gevär * anskaffning af nya pistoler såsom fyllnad i hvad för anskaffande af 1,000 par pistoler utöfver hvad dertill redan beviljadt anslag erfordras. » äldre gevärs förändring för slagkrutsantändning » anskaffning af fänghålstappar samt rengöringsoch sönder tagnings-verktyg för nya gevär » anskaffning af slagkrutshufvar » fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad » fortsättande af fästningsbyggnadsarbetena vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona tillhopa, att af Eders Kongl. Majit årligen efter omständigheterna fördelas hvarjemte och då för de angelägna arbeten, som äro Topografiska korpsen uppdragna, något anslag på ordinarie stat icke linnes uppfördt, jag bär får upptaga lill nämnde Korps’ arbeten enahanda belopp, som dertill förut med 12,000 R:dr årligen varit anvisadt, eller äfvensom, under åberopande af hvad under rubriken: Försvarsverket i allmänhet i ämnet anfördt blifvit, till kompletterande af reserv-förrådet för beväringsmanskapet å 26,(566 R:dr 32 sk. årligen Tillsammans R:dr alla dessa anslag att under 3 år, med en tredjedel årligen, utgå; lärande i sammanhang härmed Rikets Ständers uppmärksamhet böra fästas på nödvändigheten deraf att de för 48.000 50.000 200,000 12.000 50.000 12.000 27,000 150,000 315,000 36,000 80,000. 980,000: Bil. N:o 3 till Kongl. Majds Prop. om Statsv. 1850. Prop. om Statsverk.
Ut - Den 8 Junii. 48; Utdrag af protocollct, hället inför Riksens Höglosl Gränders Allmänna L>eswärs> och Ekonomie-Utskott wid Urtima Riksdagen i Orebro d. 8 Junii 1812. S. D. Inlemnade HerrKammar-Junkarcn Walborne Carl Uggla ett sä lydande Anförande: I följe as den uti Högloft. Utskottet af flere warda Ledamöter wäckte motion det skulle Kongl. Majit äga act wid infallande mistwäxt-är eller hämmad communication med Utlänningen att i Näder inskränka Bränwinsbranningen pä wista tider, endera för alla som sig deraf begagna eller ock blott de större pannorne, sä sär jag ödmjukast anmärka, det jag icke anser någor förbud kunna i sadan händelse äga rum annat an allmänt, dä alla fick dela ett lika öde, men att det skulle kunna sträcka stg till blott de större pannvrne, finner jag för min del sä mycket obilligare, som derigenom skulle den som till ex. för 5 Hemman eller dest warde brände ä ett ställe med en sammanslagen panna om 92 kannor blifwa betagen samma rättighet, som honom tillkommit, om han ägde flere mindre lägenheter och brande ä hwarje af drste ställen med en mindre panna, hwarigenom han kanske uti tet hela tillwcrkade mera än genom en sammanslagen panna.
Följ med mig nu bara, eljes hinner de fara ut! Ni ska få en stor upprättelse för hvad pappa sade er. Här har ni min h and på det! SEGERSTEDT. (tager hennes hand) Ni är en modig flicka, fröken Elise, men ni ställer aldrig detta tillrätta. ELISE. Jo, jag gör det! Och följer ni inte med, g år jag ensam. J ag är inte rädd, dok tor Segerstedt! SEGERSTEDT. (ler smått bittert) Jag kan kanske förefalla er så i stället. Men ... i detta fall , fröken Brinck, mås te jag undanbedja mig er hjälp. Det är min ang elägenhet detta här, och det är jag , som handlar. (rätar ut sig; allvarligt och värdigt) ELISE. (slagen) Det .. det var inte så j ag menade... ( f å r t å r a r i ögonen). Åh, fö rlåt mig , f röken Elise! J ag ville inte såra er! ELISE. SEGERSTEDT. (kan icke beherska sig, vänder sig bort och gråter) Nej ... ni s årade mig i nte ... j ag är bara så dum ... och så finner j ag al t detta här så upprörande orättvis t, så förfärligt nedrigt..! SEGERSTEDT. (skjuter igen dörrarna till salen) Lugna er då, frök en El ise! Ni är för rask för att s pilla tårar på en tvist mellan er far och mig. ELISE. (plötsligt upp) Nu går de genom salen! J ag hör deras steg. SEGERSTEDT. Ånej! Fö r en rättvis sak blir det aldrig för sent. ELISE. Men j ag kan inte vänta. SEGERSTEDT. (håller henne tillbaka) Nej nej, fröken Elise, ni får inte! För ... för min skull, låt bli! (vänder sig om och ler ofrivilligt mot honom) ELISE. För er skull..? SEGERSTEDT. (sätter sig med hennes hand i sin) Ja, är det s å svårt? ELISE. (närmare honom, med handen för ögonen likasom förundrad) Nej, det är det inte ... för er skull!
Hans sinnesförvirring, då han lemnade ön, var, efter hvad han vid sin salighet bedyrade, så stor att han derunder kunnat begå hvilken gerning som helst, utan att hafva tydligt medvetande derom, förrän efteråt. Han omtalade sedan hela affären med tulljakten, faderns uppmaning och det för några ögonblick återvändande förnuftet, som likväl straxt vek tillbaka för det rysliga minnet att just vara utstött i samma stund han önskat och hoppats att få vandra en bättre väg. Allt genomgick han; i hela föredraget låg dock kanske en omedveten, men i alla fall en tydlig anspegling på den skuld, Erikas handlingssätt hade i hans begångna ogerning. Emellertid häntydde ännu intet ord på hoppet eller ens på den önskan att hon skulle dela hans ensliga, brottsliga lif. Och Erika började långsamt hemta andan, då han tillade: ”Så usel kunde jag bli ... Jag kunde i sinnesyra, i galenskap begå ett brott, hvars ryslighet öfvergår allt hvad jag ännu hört. Men hvad tror ni följde derpå? Jo, ångern. Ånger är ett förfärligt ord; det är ännu värre att känna den så, som jag gjort och gör det. Jag har varit i ett förskräckligt tillstånd. Jag har pinats, bedt och vakat, till och med gråtit tårar, ända från det innersta af mitt hjerta – blodstårar! De hafva likväl ej förmått utplåna min skuld eller lindra mina samvetsqval. Blott ett par gånger har jag känt liksom droppar af en välgörande balsam falla på det svidande såret, och det har varit när jag på omvägar, som ändå ingen menniska anat, skickat hjelp till den ene jaktkarlens begge efterlemnade söner; den andre hade hvarken hustru eller barn. För de två stackars gossarne, som också äro moderlöse, har jag dragit försorg på det sättet att den yngre kommit i handtverkslära; den äldre, som nödvändigt ville blifva jaktkarl, liksom fadern, reser nu med den nya tulljakten – och hjelp skall ingen af dem sakna, fast jag aldrig får synas. Detta, mamsell Erika, är det enda goda, jag har att komma med mot allt det onda.
Men hon var kejsarens gunstling och han skilde sig högst ogerna från den älskvärda unga flickan, som fått ett •så stort rum i hans hjerta. Hon intresserade sig mycket för skön konst och särskildt för musik, som hon älskade i den grad, att hon k n a p p a 3 t försummade en enda operaföreställning eller konsert. I hoflifvet deltog hon ej mera än hennes rang och börd nödvändigt fordrade. Man vet, att hon ganska länge besinnade sig, innan hon antog den spanske konungens frieri, och det var med tungt hjerta hon begaf sig på resan till sitt nya fädernesland. Blek och förgråten uppsteg hon i jernvägsvagnen och hennes eljes så modiga och kraftfulla moder hade all möda att återhålla sina tårar. Var det måhända en aning om den korta varaktigheten af hennes lycka, som giorde afskedet från hemmet så bittert? Under resan gjordes allt för att förminska obehaget af en så lång färd i november må- nad, och öfverallt mottogs den unga blifvande drottningen på det präktigaste. Hennes moder 215 följde henne, och de båda furstinnorna hade en svit af femton förnäma damer med tjugusju domestiker. På hotel Meurin i Paris upptog sällskapet sextiofem rum! Öfverallt festades och man reste i alla afseenden kungligt — långsamt, beqvämt, dyrbart. Slutligen kom man till spanska gränsen, som öfvergicks under kanonsalut och med alla möjliga högtidligheter. Det berättas att samtidigt på ett annat ställe denna gräns i all tysthet passerades af en annan qvinna, som en gång burit en praktfullare, om ock ej så gedigen krona som den, hvilken väntade den unga erkehertiginnan. Denna andra var ingen annan än Eugenie, fordom kejsariuna af Frankrike, som nu hastade till sin moders dödsbädd, dit hon dock anlände — för sent. I Madrid mottogs den unga bruden af sina tre svägerskor, konungens systrar, med hjertligaste ömhet, och hvarhelst hon sedermera med sin make visade sig, helsades hon med jubel. Det var dock mycket i det nya landet, som plågade henne.
Den IG Februari. 3 25 Den härefter först lill bifall å förev:de Betänk, fratnslälda proposm besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkn:rne föranleda til! återremiss, samt efter denna propos:s besvarande med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Änvo föredrogs Sammansatta Stalsoch LagUtskrs den 12 och 13 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 52, i anledn. af väckt motion om ändring i 17 Kap. 5 § RättegångsBalken samt K. Kungörelsen den 20 Nov. 1845, i fråga om ersättning till vittnen. Gr. Sparre, Erik: Det är icke mera än några år sedan R. St:r beslöto att tillägga ersättning af allmänna medel åt vittnen i brottmål; men af fruktan, att derigenom skulle ådragas Staten alltför stora utgifter, inskränktes detta dock så, alt endast de vittnen, som hade en resa af mera än 3 mil att göra, skulle erhålla dylik ersättning. Alt nu bestämma denna gräns till en mil synes mig icke lämpligt. 3 mil kan ungefär antagas vara en medel-omkrets för domsagornas områden, och det kan således låta försvara sig, att en person ej bör utan ersättning kallas utom gränsen för sitt forum; men för bestämmandet af en mil finnes icke något sådant skäl. Då kunde man likaväl säga, att enhvar, som kallas till vittne i brottmål, bör erhålla ersättning, hvilket åter kunde leda dels till alltför öfverdrifna utgifter, dels derhän, att det för en hop lättingar blefve en spekulation att låta åberopa sig som vittnen, emedan det vore en beqväm utväg att förtjena sin dagspenning. På grund af hvad jag nu och i min teservation an fört, anhåller jag om propos. på afslag.
Vidkommande bärefter de säsom följd gs mötespasssvolaneens uppbörande oeb öiverll^ttning pä 8tats-verket uppkommande förändringar i uppbördsoei, redogörelsesätt, i fräga om b vilka 8tats-R3det bittills ieks sitt underdäaiga yttrande afgifvit» 8ä tillstyrkte 8täts-Rädet i underdänigbet: att den uppbördsprovision sör mötespassevolgneens uppbärande oeb lsfverering, som bittills varit Rronofogdar oeb IsZradsskrifvare bestädd, men srän 18/sl ärs början kommmer att uppböra, mä tillfalla deii nv» möteskostnads-fonden 8ä8om besparing oeb tili förstärkande as tillgängarne sör /krmeens vapenöfningar; att b-aodskamererare oell Räntmästare. bädanekter säsom bittills, eiler intill dess en annan ordning kan sör möteskostnads-anslagets fördelning oell redovisande varda i ksäder an8esal!d, mä äAa att tillgodonjuta den, enligt z5 af Xongl. ^Iaj:t8 l^ädiga Reglemente den 20 danuari i832, dem tillagda lilo proeenta provision ä ds medel 80m, sör möt68utgisterne8 lrestridande, varda srän K,rig8-6ollegium lill lugndt-ränterierne remitterade oel, krän de8amma verkligen utlretala8; att nu varande Xrigs-(la88euren, ^88688oren enär nä zon minskning eller sörändring i den liouom äliggande lrekattning med 8 Mor/pe/se, Apollo.