Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Makan till den oskyldige eller öfvergifne förverka t, samt uti 2 §• af förenämnde Capitel förordnar, att den som ägtenskap med hor brutit, ej må förr ga i an« Lag-Utskottets Betänkandenl 93 hat gifte än den oskyldige är död eller gift,' eller dertill samtycker, äfvensom uti Kongl. Brefvet den 5:te September 1791 stadgas, att,' enär den oskyldige Makan lefver ogift, tillstånd af Konungen till nytt ägtenskap för den skyldige erfordras, hvaremot Lagen hvarken föreskrifver något förbud för förlupen eller utan laga förfall på Utrikes ort bortovarande maka,1 som återkommer, att, sedan den öfvergifne förut vunnit skillnad i ägtenskapet, träda i nytt gifte, eller serskildta formaliteter till vinnande af en sådan rättighet; Altså och då, jemlikt Kongl. Brefvet den 24 Martil 1748, "vid alla de tillfällen då till ägtenskapsskillnad dömes,’ Domaren bör tillika förvisa Parterne till Consistorium att der undfå skiljobref, hvilka nödvändigt måste innehålla de skäl och anledningar hvarå ägtenskapet blifvit upplöst, inser Utskottet det någon otydlighet icke bär förefinnas, hvad af den präst, hos hvilken en för’ horsbrott, eller för egenvilligt öfvergifvande,' frånskiljd Make, anmäler sig till lysnings er-, hållande för nytt ägtenskap, bär iagttagas. Hvad åter rörer Herr Prosten Aspelins gjorde förslag till det förordnande, att en för förlöpande frånskiljd Maka icke må, då den återkommer, utan Konungens Nådiga tillstånd, i flytt ägtenskap ingå, finnér Utskottet sig icke äga anledning att det samma till bifall understödja, hälst i betragtande härvid synes böra komma, att den förlupne makan redan rönt den ofta känbara påföljd af omförmälte dess förfarande att hafva förvärkat hela sin lott i det med frånskilda makan hafde samfäldta Bo, äf - g4 Lag-Utskottets Betänkanden. vensom, enär Imagen uti 2 Cap. 11 §.
St:rs samtycke kan lån Sneller utrikes göra eller belasta riket med ny gäld. Denna §, som tillkommit till följd af Gustaf IV Adolfs regeringssystem, lägger icke hinder i vägen för Ständerna, att utan K. M:s samtycke sätta sig i skuld, och detta hafva Ständerna äfven vid nästan alla Riksdagar gjort, emedan Riksgts-konloret erhållit bemyndigande alt uplåna penningar än då och än då, och sednast har del skett vid denna Riksdag. Jag har icke heller hört Hr von Hartmansdorff sätta sig emot 65:te och 66:te §§:ne i Riksg.-s-konlorets reglemente, som just röra rättigheten för kontoret att uplåna penningar. Hr von Hartmansdorff skall troligen svara, att Utsk:s förslag är af helt annan beskaffenhet, emedan der är fråga om att lånen skola blifva oupsägbara, och alt skuldsättningen således torde komma att vara för alltid. Detta motsäges emellertid af Utskis förslag, och då det är fråga om att tolka detsamma, torde Utsk. sjelf hafva vitsordet. SlatsUlsk. säger nemi. i 7:de punkten: ”Till ränteliqvider för dessa obligationer och kapitalets amortering anvisas samt upföres å den stat, som af R. St. vid hvarje Riksdag varder för Riksg:s-kontoret utfärdad, ett årligt anslag, svarande emot fem proc. å det belopp, som enl. R. St:rs beslut skall uplånas; hvilket anslag kommer att fortfarande och med oförminskadt belopp årligen utgå, ända till dess hela lånet blifvit i stadgad ordning återbetaldt.” Dertill erfordras en tiderymd af 42 år och således inskränker sig här farhågan för en beständig skuld, en gäld för alltid, till 42 år. Då för öfrigt obligationerna visserligen äro oupsägbara å långi tvärens sida, men icke å statens, är det alldeles orätt att kalla dem oupsägbara, emedan det förvillar det begrepp, som härvid är fästadl.
Ståndet frånträdde sitt bär fattade beslut och instämde i den redaciion, sorn af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet blifvit antagen. 6 §. 2 mom. gillades. 7 §. mom. litt. a, t, c, d gillades med iagttagande vid det sistnämnda, att orden: •”reda penningai’’ utbytas emot orden; ”Rikets gällande mynt.’’ Hvad som blifvit yttradt, i afseende på mom. litt. e och det af Ridderskapet och Adeln tillagda nya under litt. /. gillades. 8 §• Den af Utskottet, i enlighet med Ståndens beslut, uppgifna redaclion af denna §. gillades. 9 §. 1 mom. Ståndet vidblef sitt, i afseende på delta moment, fattade beslut, och antog således icke inbjudningen. g §. 2 mom. och 10 §, 1 och 2 mom. gillades. 11 §. 1 mom. Ståndet antog inbjudningen att biträda den af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antagna redaction af detta moment, med frånträdande således af sin egin. 1 1 §. 2 mom. 11 och i3 §§. gillades. 14 nya 1 morn., godkändes. I öfrigt vidblef Ståndet sitt, rörande denna §. fattade, med Ridderskapet och Adela instämmande beslut. i 5 §. i och 2 mom. Och 16 §. Ståndet vidblef sitt, i af-eende å dessa §§., fattade beslut och af slog sålunda inbjudningen. 17 ^ Ståndet lät dervid bero. 18, 19 och 20 §§. godkändes. Ståndet godkände, så räl att de i Lagen uti R:dr Banco bestämde penningebelopp böra utföras i motsvarande R:dr Curant, i bändeLe denna Prof. Utdr. d. 6 April I S/j ä. valör blifver af Kongl. Majit såsom mynt-enhet i Nåder antagen^ som ock hvad Utskotten hemställt, att Rikets Ständer hos Kongl.
Bland de förra saknas likväl hvad 2 art. af åberopade författning stadgar örn Konungens Bef:h:des makt att förordna om allmogens hörande i sockenstämma, hvilket ofta är både angeläget och nödvändigt, dels i ämnen af allmän beskalfenhet, dels ock i vissa, någon församling särskildt rörtde frågor, samt om kronofogdes och länsmans rätt, alt i mål, som angå deras tjenst, och deröfver församling kan behöfva höras, äska sockenstämma. Vederbör, consistorium bör dessutom kunna påbjuda sockenstämmas hållande i frågor om religionsvården, skoleväsendet och kyrkliga angelägenheter i allmänhet. Piedactionen af 2 och 3 §§:na * föreslagna communallagen synes, af sådana skäl, böra förändras till följande: §, 1. Kungörelse om sockenstämma i församlings gemensamma angelägenheter äger endast kyrkoherden, eller den hans embete förrättar, att utfärda; Konungens Ref:h:de och consistorium likväl förebehållen deras rättighet att förordna om sockenstämmas hållande. § 2. En hvar, som i sockenstämma rösträtt äger, vare berättigad att begära dess sammankallande; äfvensom dessutom vederbör, kronofogde och kronolänsman uti districtet. Kyrkoherden pröfve, om skäl finnes till afslag. Vägrar kyrkoherden att utfärda kallelsen, <&c, lika med förslaget. Vidare förekommer att anmärka, vid § 6. Om nya allmänna grunder för rösträtt i sockenstämma skola stadgas, hvilket torde blifva nödvändigt, med afseende på vissa ämnen och på de församlingens sjelfrådande medlemmar, sorn , utan att äga, innehafva eller bruka hemman, ändock böra deltaga i inbördes eller communal-utskylderna; så synas dessa grunder hufvudsakligen böra, 1:0 afvika så litet, som möjligt är, från det häfdvunna, hittills gällande omröstningssättet; 2:0 utgå från principer, som kunna antagas vara orubbliga, åtminstone i den närmaste framtiden, oell 3:o hvila på begreppet om bördornas rättvisa fördelning.
Väl utkommen, erinrade sig Magda med ett slags förfärande beklämning att "lillen" icke blifvit välsignad af farfar: han hade alldeles förgätits under afskedets oro, men då det ej var tänkbart att det kunde stanna härvid, ställde sig Magda utanför gallergluggen och ropade: "Far, far, var så god och titta ut, så får jag räcka upp lille Sven!" I samma ögonblick visade sig den gamles silfverhvita hufvud, och nu tog Magda gossen från lill-Kerstin och sträckte honom på sina armar upp till farfar. Och nu var allt bestäldt. Den sista blicken vexlades... Magda och barnen försvunno. Vakten. Augusti-qvällens friska ljumhet hade följt på dagens hetta. Klockan skred framåt half 11, då Gottlieb, som patrullerade af och an i närheten af det lilla röda huset i dalen, började tro att han misstagit sig och att, under det han fortfor i sin vaktgöring, patron Fabian i all maklighet kom hem på en annan väg. "Det är så tyst derinne", sade han, "de ha säkerligen redan gått till hvila." Långs utmed den stora syrén-häcken smög han sig fram mot fönstret i Magdas rum... Nannys låg åt gafveln dit ville han icke ens titta. Månen upplyste icke blott hela den vackra dalen, utan föll rakt på fönsterrutorna, en omständighet, som bidrog att göra Gottlieb tvehågsen. Men slutligen måste han dock förvissa sig om huru det förhöll sig, i den händelse att hans första aning vore grundad. Sedan han undanböjt häcken, hvilken gick nära emot huset, stack han försigtigt fram hufvudet; men då han snart fann hur trygg han kunde vara, vågade han sig ända intill fönstret, hvilket för luftens friskhet endast var löst påhäktadt med en segelgarnsända. Det var en vacker tafla som mötte Gotlliebs ögon! I denna kammare det äkta parets lilla tempel sågos månstrålarna leka öfver alla Ragnars fiskoch jagtdon, som med omsorg ordnade hängde hela väggen utefter.
Jag skulle äfweri denna gäng med stillatigande lemna tiden ät andra talare, sm icke ämners wigk, sammanbundet med tidepunk, ten, äskade kanske, at ockjä jag lil krorocollst yttrar mig. 72 57» s Aldrig lärer mera wärma för allmänt wäl behAftS an nu: Fäderneslandet kan ga förloradt, om ej stora Finance-upoffringar mellankomma. Wi fäste wart hopp rvid den gamla swensta ?Ltriarilmen ost) se med förtröstan, hurusom godhjertade Undersåtare samla sig ci! sm -goda Konung, hwarö ungdoms-dagar beräknas af mackra gerningar, af rakkwisa och lermers. Huru manga gånger, mine Herrar, hafwa icke under detta Riksmöte, mangen af oh, enstilldt med hwarandra, njutit glädjen ak sinna öfwcrensstämmelse i kärlek til Konungens sä Dygdiga, fa i allt högaktnlngöwärda egenstaper. Denne ^grriakiste och ordfastc Konung har wändt hela sin häg ril Hushållning, pä hwilken Rikens bestånd bero, och nu sidst i de frän Hemliga Utstoktet lil oh upgifna Handlingar, samt det i dag frän Hans . Kongl. Maj:t sjelf ankomna nådiga förklarande, finne mi Hans ädla hjertelag i full dager. Underhjelpom da Honom med enighet, med fullt förtroende och kraftigt; dröjom «j: för all tidsspillan äre wi anfwarige wära hemmarvarande och efterkommande: Riket ar genom krjriZnes stallnino^n i wada och Riksdagen ar nara sir flut: öfwerlaggvm i likstämmighet dermed, i likstämmighet med Fäderneslandets bästa, hwilket, jag tror, bör bcdömmas i sammanhang med sa utrikes som inrikes stedda förändringar. — Ma Försynen, som tildelk oh ek vrdenteligt Regeringssätt, göra ost den Näden, at mi aldrig förlore kärleken til den deri bestämda frihet och aldrig mihbruke den!
Det visar sig då, att detta skett efter det Gustaf Adolf redan förvärfvat krigareära och före hans död, sålunda emellan åren 1617—1632. Hade komedien författats 1642, hade utan tvifvel Gustaf Adolfs hjeltedöd varit omtalad, och med full säkerhet kan man påstå, att Christina, den regerande drottningen, då varit nämnd i spådomen. Otvifvelaktigt är sålunda, att komedien förskrifver sig från Gustaf Adolfs regeringstid. Arnold Johan Messenius qvarstannade hos fadren på Kajaneborgs fästning till sitt 14:de år. Två år derefter eller år 1624 insattes han i fängelse först i Stockholm, sedan i Kexholm, der han qvarstannade till år 1640. Före 16 års ålder kan han icke hafva skrifvit detta stycke, och under den tid, han satt på Kexholm, måste de handlingar och anteckningar, på hvilka Gustaf I:s Comedia stöder sig, hafva befunnit sig hos fadren på Kajaneborg, enär denne der arbetade på sin rikshistoria. När skulle han då hafva skrifvit det, enär årtalet 1642 är tvifvelaktigt? Det enda, som synes oss vittna mot Messenii d. ä. författarskap, är att språk och vers äro delvis behandlade mera vårdslöst än i de äldre dramerna. Men många af dessa vårdslösheter kunna uppföras på afskrifvarnes räkning, synnerligast som de särskilta exemplaren i åtskilligt från hvarandra afvika. Dock är äfven ”Christmannus” sämre till språket än de tryckta styckena, och detta synes tyda på, att produktionskraften med åren mattats. Dessutom är det icke omöjligt, att Messenius aldrig sjelf lagt sista hand vid sitt skådespel, hvilket äfven frånvaron af epilog tycks antyda. Klemming uppställer den förmodan, att den äldre Messenii ”Gustavus” ”blifvit af sonen utvidgad och i hans drama införlifvad.” Vi vilja ingalunda bestrida sannolikheten af denna gissning, liksom vi ogerna här hysa en skiljaktig åsigt med en person, på hvars skarpsinnighet vi sätta så stort värde.
Friherre Cederström, ffacob: Då Ridder skåpet och Adeln i förlidne Plenum beslutat, att frågan, som af StatsSecreteraren Baron Wirsén var väckt, skulle förfalla, kan jag ej anse enligt med lagliga formen att, på Grefve Lilljenerantz’s begäran, å nyo upptaga den. Då frågan förra gången förevat till öfverläggning, var jag af den tanka, att den, såsom allmän och icke åsyftande någon ändring eller förklaring af Grundlagen, om Ståndet velat den afgöra, bordt remitteras; jag är ännu af samma tanke, och anhåller derföre att nu få så vida utvidga mitt förra yttrande, att jag får uppgifva, på hvilka skäl min öfvertygelse är grundad. 50. §. i Riksdagsordningen 1. mom. lyder som följer: 'Hvar je Stånds Ledamot äger rätt att i Plenum ”stående och från sin plats till Protocollet ”fritt tala och utlåta sig j alla frågor, som un* ?’der öfverläggande komma, och om lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldragerDet torde deraf tydligen synas, att Baron Wirsén ägt all laglig rätt att yttra sig öfver lagliglieten af Herr Professor Munck af Rosenschölds yttraode, hvilket han icke haft, om han genom - II Den 4 April. nom sin framställning föreslagit någon förän» äring eller förklaring af Grundlagarna. Genom den form , hvarpå Herr Friherre Wirs ens framställning biet' gjord, var den icke iner enskildt emot Herr Professorn Munck af Rosenschöld, utan allmän, och som sådan hada den måst remitteras, så framt den ej genom Ståndets beslut förfallit. Ehuru hvar och en Rättligen i förhand lärer kunna se, att Utskottet, i fall frågan blifvit remitterad, aldrig kunnat svara annat, än att Grundlagen icke förbjuder sådana framställningar, och att de således ic» ke äro olagliga; tillhörde det dock formerna, att Ståndet icke directe och utan föregången remiss, genom ett beslut, Jemnade Herr Baron Wirsen ett sådant svar. Herr Pålman, Otto Fredric! Då jag förra Plenidagen hade äran för Högloft.
Då någon ’ hufvudsaklig olikhet emellan Ridderskapet och Adelns samt Preste-slåndets beslut icke förefinnes, och båda dessa beslut åsyfta rättelse af ett skrif-fel uti Utskottets förslag, men Preste-ståndets beslut derjemte afser ett lämpligt förtydligande af ingressen, sådan den lyder uti motsvarande 15 §. af nu gällande Bevillnings-stadga; så har Utskottet, under förutsättning, att Ridderskapet och Adeln godkänner den af Presteståndet antagna, ofvan uppgifna, redaction, ansett sig böra inbjuda Borgareoch Bonde-stånden att sig om sistnämnde redaction jemväl förena. Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 21, 7 pag. 11 och 12. Utskottets hemställan, pag. 8, i Betänkandet N:o 11, att de, enligt nu gällande Bevilinings-stadga, utgående afgifter för arbetsfolk i Städerna, må bibehållas, är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bondestånden; hvaremot Borgare-ståndet ansett nedsättning böra ega rum till hälften emot hvad Utskottet i omförmäldta afseende föreslagit för arbetsfolk så väl i Stockholm, som i Rikets öfriga städer. Så framt icke Borgare-ståndet skulle vilja förena sig uti de öfriga Ståndens beslut, lärer votering böra anställas öfver följande proposition: l:o. Den, som bifaller Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-stånden godkände, förslag, att de, enligt nu gällande Bevillnings-stadga, utgående afgifter för arbetsfolk i städerne, må bibehållas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner
Officerarne af Kavalleriet och Infanteriet, Rådmän och till och med Källarmästare blefvo utsedde som SkeppsChefer, och en duglig och tapper Fältherre ansågs kompetent till Öfverbefälet. Att fordringarne på sjömanskap igenom de öfrige graderna ända till gemene man blef i proportion härefter, kan med fullt skäl antagas. Det blef i dessa tider, sedan Konungen insett oefterrättljgheten af detta sätt att rusta Flottor, ett stort framsteg att hafva anlagt en bufvudstation för Flottan på en tjenligare ort,- att hafva anbefallt skeppens byggande åt de på sin tid skickligaste byggmästare, i stället att sjöstäderna skulle hvar och en bygga sin kontingent och att hafva grundlagt en fast besättnings-styrka i st. f. det sammanrafsade folk, som förut förts om bord af likt och olikt. Men huru kunde Han tänka på nödvändigheten af sjömans lynne äfven hos gemene man, då sådant ej kom i fråga såsom en nödvändig ingrediens, jemte sjömansdaning hos befälet. Att bilda hvad man menar med matroser af rote-båtsmännen, hvilka antagas i tjenst oftast efter fyllda 25 år och ganska sällan under 18, under sådant kontrakt med rotehållaren att karlen endast hvart tredje år skall tjenstgöra i fredstid, är och förblifver en omöjlighet, helst då karlen detta tredje år sällan är, utom för en mycket kort tid sjökommenderad, och då, mer än ofta, till tjenstgöring å sådane slags fartyg, der han ej förvärfvar sjömanskap. Man har derföre sett att han väl är användbar på däcket i akterhand såsom den der har styrka att hala och draga, och kan skickas till väders för samma orsaks skull, men få äro undantagen, att han kunnat förvärfva matros-skicklighet och kan användas som en dugtig förhandskarl. I sådant fall har det varit en händelse af medfödt sjömanslynne, eller alt någon sjöman låtit värfva sig till båtsman.
Uppå gjord anmälan af Grefwe vs I-, 6,7- äis, Iscok, Grefwe klgmilton,/äxsl och Herr kerLlrm, n. ^mbrosiur k^gFnu;, bestöt Högloft. Ridderffapet och Aoeln , tk genom Protocolls-Utdrag erindra ?Ulmänna Beswärs och D conowie Ukstolt^n, vin err snan företagande as de tik remitterad? wälen, rörande flyqsanden i Skane, Friherre kuncks Mewonaionr Roten», gen, och Herr om Wargeringen, hwilka mål redan flere mänader lill Utfforms handläggning warit öfwerlämnade. Justerades Pleni Prokocollen för den 12 December eftermiddagen och den iz December sörwld» vägen. FöretogS ä nys Allmänna Befwäis och Oe-> tonomie-UtjkotretS de» i September pä bordet lagd? betänkande, angående inrättningar för fattige barns upfödande, samt nödige anstalter lill venerifka smittans hämmande, hwarom i sista Plenum öfwer äggningen rills i dag upssöts. Grefwe vcm k.gnkin§sbLuren, eälbrsclit, up, Oste ett Dickamen sä lydande: Det betänkande hwarigcnvm Högloft. Allmänna Aefwärs och Oeconomie-Utjkoltet yttrat sig öfwer det af Herr Capitaine d<or6en8rnIps författade och till nämnde Utskott remitterade Memorial, innehåller 2:ne sä Der» 28 December. 1571 sä gagneliga föremal, att förmodekigen öfwerläggning endast kan äga rum i anseendet till sättet alt dem till »verkställighet befordra.
Ridderffa pet - Den 2z Mars. e. m. 122; pet och Adeln, ingifna ffrifteliga samt Herr Kongl. Ofwer-Hof-Predikanten OoÄor l^i>jsn. v^!6K, Herr Grohhandlaren Setteivalt och Riksdagsmannen lHcKerc sig wara af den ranka, ater (.'ommi85ruiÄt, der ärenderne först blefwo beredde, ffulle wara icke allenast för (lomoirsc gagneligt, ritan afwen tjena til lättnad för Herrar Fullmägtige, hwilkas aliggande wvre, mindre at sysselsatta sig med smärre cietaillcr, än hafwa det helas öfwersigt, som altid blefwe säkrare, nar alla de upgif. ter, hwarpä et besiut ffulle grundas, föruc undergått en noga granffninq af Embecsmän, som wörö answarige för sina göromål, och genom en dylik sysselsättning och erfarenhet icke kunde annat, an deruti winna en öfning och säkerhet, som en Fullmägrig - hwilken icke hade samma tid och tilfälle at anmanda, förgäfwes pä en kortare lid ffulle söka at förwärfwa. Herr Kyrkoherden i)oÄor ^Zus, Herr Radmannen lamberi; och Riksdagsmannen l^ric Eliesson förmente pa den grund, al fragan om Lominiss^i iatet redan ffulle wara af zmc
Regeringsformen stadgar. ■ 6 S. D. Föredrogs StatsUtskottets den 10 dennes upplästa och på bordet lagde utlåtande N:o 281, i anledning af gjord anmärkning vid dess yttrande i fråga om förändring i de hittills följde grundsattser för Skattelösen af Hemman uti Hallands Län. Wid granskning häraf inhemtades, huru som Utskottet, under åberopande af de öfrige 5:ne Respective Ståndens, den 23 sistlidne Maji, till Utskottets i ämnet först afgifne utlåtande lemnade bifall, funnit sig icke kunna till åtgärd upptaga den inom detta Stånd framstälde anmärkning vid Utskottets åberopade yttrande, utan likmätigt 69 §. Regeringsformen, ansett frågan afgjord. BondeStåndet, som, jemlikt 49 §• Riksdags. v Proi. Utdr. d. 14 Julli 1823. 497 Ordningen, ei kan betaga de öfrige RiksStånden9 i ämnet fattade sammanstämman* de beslut deras kraft och verkan till Expedition, hade likväl, såsom en följd af den föreskrift sist åberopade §. innehåller, från Utskottet använt ett ytterligare motiveradt utlåtande, eller svar å den inom Ståndet gjorde anmärkning, som föranledt återremissen; men sådant aldeles saknas, beslöt BondeStåndet att anmoda Utskottet efterkomma hvad meranämnde §. i Riksdagsordningen bjuder; och vill BondeStåndet imedlertid innehålla med dess slutliga åtgärd i detta ämne. Den 14 Julii 1823* Från Högv. FresteStundeb. S. D. f. m. Föredrogos i ett sammanhang LagUtskottets Betänkande N:o 104, angående Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans ÄmbetsBerättelseför den sedan sista Riksdag Bihang till R. S. Fröt. 9:de Sami, 3a 498 Trot. thiir. H. 14 Juli» 1823. förflutne tid, samt ConstitutionsUtskottets Memorial N:Oi3, angående verkstäld granskning af JustitiasOmbudsmannens
Småland, i dagarne afrest till Kristiania, hvarest förda upp i luften, hvarpå man har ett säkert Smålapparne af gammalt linne fållas ej, endast det är meningen att hon bland andra studier tecken i det så kallade » matoset ». Går man midöfverkastas. Jag gör det med röd tråd, för att man äfven skall försöka sig på sångkonsten, för hvildagstiden genom någon trängre stadsgata, så är då bättre kan hålla reda på dem. ken hon, åtminstone hvad röstorgan beträffar, lär det icke långt ifrån, alt man — såsom det hände Nafvelbindlarne göras 3 tum breda och ungefär 1 ega de allra bästa förutsättningar. prinsessan i Andersens sagor — kan lukta sig till, aln långa, af flanell eller linne med knytband i ena både hvad kommerserådets i första våningen och ändan liksom bindlarne. Det söndrigaste eller mest skomakarens i källarvåningen ha till middag. Men slitna af såväl lakanen som det andra, af hvilka jag genom denna afdunstning blir det beständigt allt syr skjortor och » lappar », tager jag sedan till de mindre vatten i grytan, man förledes derför att omtalade nafvellapparne, af hvilka det bör finnas K ä r l e k e n är en s j u k d o m. M e n den, s o m b o - fylla vatten på igen, och håller man tillika eldåtminstone 25 — 30, då de ofta måste bytas om. tats från den s a m m a, befinner sig i ett tröstningen alltjemt vid samma höjd, så fortgår också Lakanen af vanlig sherting äro 7 qvarter långa. löst tillstånd. afdunstningen oförminskad. På det sättet blir Dynvaren, 3 qvarter långa och 2J qvarter breda, emellertid soppan i grytan allt mera tunn och äro af samma sorts tyg som lakanen. vattenhaltig, liksom köttet beröfvas sin saft, i det » Badkåpan » af grå flanell är omkring 5 qvarter ägghviteämnena koagulera för tidigt och krafterna lång, i form af en cirkelkappa med mössa af samma sålunda » skummas a f »; resultatet blir, att man tyg, fastsydd vid halshålet.