Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transport 2,5oo. — för hook ers, journalers, modellers och apparats in. m. anskaffande 333: 16. för 4 frielever af irsta classen 1,200. — och för 10 lärlingar (frilärlingar . 1,000. — Summa JEt:dr B:co 5,o33: 16. Emot detta anslag vore undertecknad sålunda förbunden att, på sätt omförmäldt är, sjelf undervisa och hålla de nödiga lärarna samt platser öppna för i5 elever af den bildade och ett lika antal för lärlingar af ax-betsclassen, af hvilka 4 i den förra och 10 i den sednare blifva frielever. Otvifvelaktigt skulle härigenom en af de nyttigaste och skönaste inrättningar bildas och dess välgörande framgång betryggas, utan någon förlagskostnad af Staten. Man behöfver endast något närmare tänka sig in i frågan och betrakta alla de hellof, som för en sådan inrättning skola blifva nödvändiga, så skall man lätt finna, att detta anslag är ringa i förhållande till det gagn, som deraf för hela landet skall uppkomma, och att den inkomst, som föreståndaren deraf kommer att uppbäi-a, skall gifva ganska liten behållning, belöpande sig det mesta endast till den förbättring, hans egendom genom en förökad arbetskraft synes böra vinna; men äfven vinsten häraf skall lida betydlig afbränning; ty föreståndaren måste af egna medel använda minst 6 å 7000 R:dr B:co till att bygga, inreda och möblera, då en särskild bostad för eleverna blifver vid läroverkets utvidgande nödvändigt Större byggnader, än som eljest erfordrades vid en sådan egendom, måste äfven underhållas i och för institutets räkning, och dessa blifva af föga värde, om institutet i en framtid upphör. Dessutom måste vid jordbrukningen mycket göras och bekostas endast för elevernas undervisning; och af så många nybegynnare blifver ett arbete ofta uträttadt, som mindre gagnar, utan snarare förorsakar kostnad. Äfvenledes fordras ständiga utgifter till iståndhållande af de inventarier, hvilka endast i och för undervisningens skull behöfvas. Det förhåller sig väl med detta förslag, sorn med de flesta andra.
Till Kongl. Majit bär Dess och Rikets Kommers-kollegium under den 19 innevarande månad öfverlernnat en af framlidne Bergmästaren i Sjunde Bergmästaredistriktet, Öfver-intendenten, Riddaren af Kongl. Majus Nordsljerneoch Wasa-ordnar Frans Adolf von Schéeles enka, Maria von Schéele fodd Lundqvist, till Kollegium ingifven skrift, deruti bemälda enka, under åberopande af sin aflidne mans förtjenster om det allmänna, samt med bifogande af en den 1 I i denna månad utaf tillkallade behörige förrättningsmän verkställd preliminär uppteckning af sterbhusets tillgångar och skulder, utvisande att de sednare, så vidt de då ännu voro kände, med omkring Sju Tusen Riksdaler öfverstiga de förra, anhållit att, som den pension, hon kunde påräkna från Civilstatens pensionskassa, jemte ett henne af Wermländska Brukssocieteten tillförsäkrad! understöd, icke försloge att bereda nödtorftigt uppehälle åt henne och en ännu oförsörjd dotter samt en ålderstigen moder, Kollegium måtte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om någon lämplig pension åt henne af allmänna medel. Vid öfverlemnadet af berörda ansökning har Kommers-kollegium anfört, hurusom Bergmästaren von Schéele, hvilken den 20 nästhdne månad afled i en ålder O ... af 67 år, deraf han tillbragt 48 år i Statens tjenst, under denna sin långa tjenstemannabaha med sällsynt nit omfattade och sökte befrämja allt hvad han ansåg leda till det allmännas gagn, samt att det nyttiga, han sålunda åstadkommit, äfven rönt offentligt erkännande och således icke behöfde af Kollegium vitsordas; och då det understöd Kongl. Majit» Nåd. Proposition M 124.
I öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit föreslagit, har Utskottet, med ledning af den nu gällande aflöningsstaten för Riksgälds-kontorets embetsoch tjensterinän samt vaktbetjenihg, låtit uppgöra bilagda förslag till ny sådan stat, och får härmed hemställa, att denna stat måtte varda af Rikets Ständer gillad och till iakttagande från och med nästkommande års början fastställd. Stockholm den 13 November 1863. Bik. till B. St. 2 Aftiinings-stat för Rikets Ständer Riksgälds-kontors embetsoch tjenstemän samt vaktbetjening från och med 1861 års början. Ordinarie Arfvoc Summa. För tjensteman inom andra eller tredje tjenstegraden, sorn icke innehar annan ordinarie tjenstebefattning, utgör lönen följande belopp, nemligen: För den, som tjenat i andra graden 5 år och deröfver R:dr 2,500: — För den, som tjenat i denna grad 10 år och deröfver o 3,000: — För den, som tjenat i tredje graden 5 år och deröfver ... » 3,500: — och för den, som tjenat i sistnämnda grad 10 år och deröfver » 4,000: — Stockholm, tryckt hos Sam. Komstedt, iöoa. Stats-LJtskottets Memorial JV? 224. 1 JW 224 Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Nov. 1863, kl. 11 f. m.
Ratt i samma Stad hittills hört. g:o Alt till Domhafvande och Ordförande uti Gran» se - Tull Rätter, mätte constitueras lagkunnige personer, hwilka hwarken i anseende till Inkomst hafwa nytta ever stada af mälens utgång, eller pa något sätt stä uti beroende af den öfwer Tullverket befinteliga Styrelse eller Direction, börandes till besia Domstolar, ivid inträffande behof, säsom Bisittare tillkallas sju vwälduge, bosaste och edswurne man af närmast boende, som emot ersättning, enligt Taxan, derwid biträda. 4?o Att ändring uti Natternes Utslag i de häromrörda ärender mä sökas wid de ÖfwerDoms stolar, dit sädane mäl ifrån de förra Gränfcvch Sjö-Tulls samt Accis-Ratter, enligt författningarne, gatt, med iakttagande af lika lid och prestanda, som i desamma förestrifwit ar. Men som det wore obilligt, att sä ansenligt öka O>rdinarie Domstolarnes göromål, utan att tillika förbättra deras wilkor, som för de fleste ändock aro allt för knappa; anser Utskottet för sin del skäligt, att för Rädstufwuoch Kamners-Rätternes Ledamöter, sä wäl som Ordföranden i Gränse-Tull-NätkerHjerde Band3r, 32. ne, 342 Den 4 November. ne, bör anfläs något bestämdt ärligt arfwode af Tullmedlen. Hwilkel allt till Riksens HLgloflige Ständers närmare granflning af Lag Utjkottet wördsammeligen hemställes. Stockholm den 26 October 1809. Pä Högloft. Ridderstapet Pä Högwördige Prester och Adelns Ledamöters Ständets Ledamöters wägnar: magnar: dtarl 6- 8t^'ernlleät. Llirill.
Nu för tiden behöfves tyvärr intet serskildt sträfvande för att åtskilja familjen ; tiden drager nog försorg om att uplösa de band, som förena densamma, och kunde man upfinna något sätt att återknyta dessa band, vore sådant af oberäknelig nytta. Det är ju naturligt att under det föräldrarne meddelade sina barn religionsundervisning kunde de icke undgå att sjelfva erinra sig att de hafva en Gud. Denna undervisning i hemmet hade med bibehållandet af folkskolan äfven kunnat låta sig förena om den varit annorlunda organiserad, så att godtyckliga tvångsåtgärder i detta fall icke kunnat ifrågakomma. Det är visserligen medgifvet föräldrar, sorn vilja och kunna undervisa sina barn, alt göra del, men detta innebär dock icke någon upmuntran för föräldrarne att bibringa sina barn denna undervisning, hvilket dock enl. min tanka hade bordt varu fallet. Då nu för öfrigt, såsom jag nyss visat, det har blifvit församlingarne medgifvet att i viss mån sjelfva välja sig lärare eller lärarinnor utan afseende på huruvida de undergått examen vid något seminarium, så är det gifvet, att ett ytterligare fortsatt bildande af lärare vid alla dessa seminarier, som nu finnas, skulle hafva den påföljd att en mängd personer bildades för detta yrke och ansåge sig dertill för hela lifstiden bestämda utan att kanske någonsin eller först emot slutet deraf verkligen komma att inträda på den bana, hvaråt de egnat sig. Ett sådant förhållande kan icke vara annat än högst skadligt, och det är derföre jag ifrat för att denna punkt af Utsk:s Betänk, icke måtte bifallas. De som uti Ekon.-Utsk. sisth Riksdag ifrigast satte sig emot folkskolelärare-seminariernas indragning, voro ledamöterna af BondeSt., och det hufvudsakliga skäl de för sin åsigt anförde, var del, att om seminarierna förlädes pä blott 5 eller 6 ställen 502 Den 29 Mars. i riket, så skulle de, som önskade der taga inträde, nödgas att företaga ganska långa och kostsamma resor ifrån aflägsna delar af landet. För alt motväga denna olägenhet föreslog Utsk. i sitt Betänk, att ”R.
Af Samuel Johnson från Jönköpings län, om lindring af 53 g af nu gällande Bevillningsstadga. Enligt § 1 mom. 1 af Kongl. Förordningen den 24 April 1863 om mantalspenningars utgörande erfordras kommunalstyrelsernas intyg, för att befrielse från denna skatt må kunna medgifvas i och för fattigdom eller sjuklighet, och enligt § 91 mom. 2 af 1864 års Bevillningsstadga skall afkortningslängd granskas å utlyst kommunalstämma och mantalslängden vid kommunalstämma justeras. Personlig skyddsafgift samt kurhusmedel och folkskoleafgift böra enligt författningarna utgöras af hvar och en i mantalslängd upptagen person, som skall erlägga mantalspenningar. Kommunalstyrelsernas eller kommunalstämmas omdömen om 230 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N-.o 160. de mantalsskrifne personernas förmåga att erlägga förutnämnde kapitationsafgifter borde väl således vara den egentliga och enda grunden för bedömandet, huruvida afkortning bör ega rum i och för fattigdom eller sjuklighet, och något tillförlitligare omdöme om dessa förhållanden synes det våra svårt att kunna framkalla. Men uti § 53 af Bevillningsstadgan gifves åt taxeringskomitéerna tillfälle att, oberoende af förutnämnde omdömen, påföra eller befria från kapitationsafgifterna, och detta fillfälle lemnäs icke obegagnadt i vissa orter, der kronofogdarna, som å landet äro sjelfskrifna till kronans ombud vid taxeringarna, bemöda sig om att, till lindring i besväret med restlängder och afkortningslängder, få kapitationsafgifterna afskrifna för en mängd personer, hvilka vid mantalsskrifningarna ansetts böra påföras sådana afgifter.
oéc a A t < nial:.A i» Ytterligare Utlåtande, IV 2. s i793 — 1795, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 5a6, af Adelil, ix s 536, bif. af BorgareStåndet, ix s 544» af BondeStåndet, IX s 555. Jernoch Metallförädling, uppmuntrad, I s 59. •— tillverkning och försäljning, om större frihet i; StatsUtskottets Betänkande, IV i. s 844—846, bif, af Adeln, IX s 238, bif. och remitt. lill Ekon, Utskottet af BorgareStåndet, IX s 240. — Ekon. Utskottets Utlåtande, VIII 6 i349 1354» bif. af BorgareStåndet ix s 1128, af PrésteStåndet, IX s 1146’, af Adeln, IX s i i58, återrem. af BondeStåndet, IX s 1187. Ytterligare Utlåtande, VIII s i5i8 — i52o, bif. af BondeStåndet, 1X3. s 283» i39 Jefntillverkning, om medel attbefördra afsättning för Svensk, i Norra America; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1216. Utskottets Utlåtande, VIII s 664 —• 667, bil’, af Allein, IX å 359, af PresteStåiidet, IX s 373, af BorgareStåndet, ix s 374, af BondeStåndet, IX s 38 r.
Maj:ts disposition, å Riksgälds-kontoret anvisat ett anslag af Tjuge tusen R:dr till bestridande af lcostnaderne för särskild gravering samt tryckning i femtionde tusendedels skala af de blad utaf landets geologiska karteverk, som under ofvannämnde statsreglerings-period blifva fullbordade. Dessa 2:ne anslag böra, under iakttagande af de föreskrifter, som derom varda af Kongl. Maj:t meddelade, för dermed afsedda ändamål af Riksgälds-kontoret tillhandahållas och uppå vederbörliga reqvisitioner utbetalas. § 123. För att vid landtbrukar emot en utdelas såsom premier för husdjur, redskap och ladugärdsprodukter af utmärktare slag, har ett extra anslag af 3,000 R;dr för hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863, eller tillsammans Nio tusen R:dr, blifvit af Rikets Ständer beviljadt; hvilket anslagsbelopp bör enligt Kongl. Maj:ts disposition af Riksgälds-kontoret utbetalas. § 124. Till underhållande och förädling af Kronans redan befintliga Stamholländerier samt till nya Stamholländeriers inrättande, i den mån sådant kan lämpligen verkställas, har för instundande statsreglerings-period beviljats ett årligt anslag af 10,000 R:dr och således för åren 1861, 1862 och 1863 ett sammanlagdt belopp af Tretio tusen R:dr, hvars utbetalning från Riksgälds-kontoret bör verkställas i öfverensstämmelse med den föreskrift, som derom varder af Kongl. Maj:t meddelad. För inköp af utländska race-hingstar kafva Rikets Ständer anslagit en summa af Femtio tusen R:dr, som af Riksgälds-kontoret bör till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för sådant ändamål tillhandahållas och på föreskrifvet sätt utbetalas. § 126. Likasom vid sednast förflutna har äfven vid innevarande riksdag beviljats ett särskildt anslag af 1,000 R:dr årligen till vetenskapliga undersökningar rörande fiskerierna, hvilket anslag, utgörande alltså för åren 1861, 1862 och 1863 tillsammans
Hos Stats-verkets grundfond: 1855 års bidrag för bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade utgifter 981,380: Andel i öfverskott och besparingar: för år 1854 1,132,278:38.3. för år 1855 2,742,441: 28. 7. 4,174,718: 16. 10. Efter afdrag af: — Skulder: Till Stats-verkets grundfond: Återstod af 1842 års statsfyllnads-summa 450: Till extra stats-reglerings-fonden: Bilaga Litt. F N:o 1 till 1857 års Revisions-berättelse, angående Stats-verkel, sid. 11. Riksgälås-verke Uefeet. Ingående Balans: Fondens behållning vid 1854 års ingång, bestående af: Resterande den 1 September samma år: Förskotter till liqvid och redovisning Proprie-balanser Fordringar: Hos Stats-verkets grund-fond: Andel i öfverskott och besparingar: — I allmänhet 634,023: 30. L Efter afdrag af: Återstod af 1842 års statsfyllnads-summa Till extra stats-reglerings-fonden: Reservationer å extra Stats-anslag: 450: Hos Riksgäldsverket t? Kon o-l. Allmän bevillning Tidnings-stämplings-afgift Kort-stämplings d:o Observations-medel Skatterättsd:o Manufaktur-diskontens vinst-medel Intressedito Bankovinstdito Undsättningsdito Extra inkomster Ordinarie stats-reglerings-fonden: Afbetalning å ett byggnadslån till brandskadade uti staden Gustavia 301: 44. 4. Extra stats-reglerings-fonden: Credit. F .ondens utgifter: Hans Maj:t Konungens års-anslag 200,000:
I öfrigt är jag förekommen genom den framställning Frih. von Kraemer gjort i sin reservation, och tror att det lämpligaste vore, att Utsktn nu alldeles icke befattade sig med att uppgöra förändringar i 1835 års författning, utan endast, sedan de generella grunderna för brännvinsbränningen redan äro stadgade, ville låta saken jdervid bero, hvarefter K. M., om anledn. förefinnes till jemkningar af 1835 års författning, må låta dem i administativ väg äga rum. Jag anhåller om propos. till återremiss af betänkandet. Bevilln-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns betänk. N:o 7 återremitterades. Lades på bordet Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utskrns utlåt. JV:o 127, i anledn. af erhållna återremisser å sistnämnda Utskrs betänk. N:o 99. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 11 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silverstolpe. Fredagen den i5 Januari i84i. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prol.utdr. för den i3 dennes e. m. Justerades pleni-prol:n för den 1 sisth Dee. e. na. och den 4 Dec. f. na. Ånyo föredrogs StatsUtskrs den g dennes på bordel lagda utlåt. JV:o 4°7> ' anledn. af Hr von Hurlmansdorffs, A., motion om uppgift å de ökade anslag, som kunna erfordras till förhöjning i embelsoch tjenstemännens resekostnader, i följd af R. St:s beslut, ang:de skjutsningsanstalterna i Riket. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Den första punkten af min motion är, på sätt Utsk. upplyser, redan af R. St afslagen; derom är således intet vidare att säga.
Hvarje bra flicka gör ej heller detta utan verkliga skäl. Bellas röst darrade litet. Ja, skäl! Kanske det, att han en gång djerfts kasta en slängkyss åt henne. Den nyss qväfda förargelsen dref på nytt röda flammor upp på Jennys kinder. Söta Bella, nog blefve lifvet upp och nedvändt, om menniskorna alltid finge lägga sina tycken i öppen dag. Det blefve åtminstone ärligare, sade Bella, som hade en obestämd känsla af att det låg mycken oärlighet bakom det angenäma sällskapslifvet. Det tjenar till ingenting att tvista om den här saken, sade Jenny i stött ton. Bella tycks vilja kasta öfver bord allt hvad som hör till god ton och antagen sed. Jag tror ändå ej, att du derigenom kommer att förbättra verlden och menniskorna hvarken du eller Hanna Rappe. De sistnämnda orden yttrades i hämndlysten ton, men Bella gaf ej akt derpå. Hon såg Hanna närma sig dem med skridskorna i handen. Det låg ej spår af ovilja i Hannas öppna blick, då hon räckte Jenny handen, sägande: förlåt mig, jag väger ej alltid mina ord! Jenny mumlade något, som ingen hörde och skyndade hemåt före de andra. Bella upphann henne. Var ej ledsen, Jenny, bad hon vänligt, jag har ej velat såra dig. Kanhända att jag är öfverdrifven i detta; jag har ej tillräckligt tänkt öfver dessa saker ännu. Jenny såg fortfarande stött ut. Jag förstår ej, hur du kan vara så barnslig Bella, och vilja göra dig vigtig i sådana småsaker. Det är ju att göra kameler af myggor. Kantänka, om en gosse är litet artig mot en flicka och visar att han tycker om henne, hvad kan det göra henne för ondt? Han får gerna vara vänlig och uppmärksam, det skola vi ju alla vara mot hvarandra. Men det fins en gräns, Jenny, öfver hvilken han ej får gå. Mamma har talat med mig om detta och sagt, att vi flickor måste ha aktning för oss sjelfva och inte tillåta hvem som helst att taga sig friheter mot oss. Det är att göra oss till leksaker, hvilka hvar och en anser sig ha rätt att tumma om och förderfva. Jenny suckade. Hvad du är barnslig.
Det är en bautasten, som icke kan förstöras. Äfven vår mre historia, med en lagbunden frihet från hedenhös, visar lika många vackra blad som något annat lands; men dessa blad skola, som vi hoppas, än vidare fullskrifvas, icke med dödsrunor, men med runor på humanitetens och civilisationens lefvande och af hela menskligheten förstådda språk ». Vi afsluta med detta utdrag våra kommentarier till de Dalmanska brefven och skola nu blott tillägga några få notiser rörande hans senare lefnadsår. Den utmärkta juridiska skarpsinnighet, hvilken för vår bränvinslagstiftning (1854) i ganska väsentlig mån togs i anspråk — i det sekreteraren i det af ständerna tillsatta ut-skottet, J. P. Theorell, ständigt förfrågade sig hos Dalman, hvars alla anmärkningar blefvo af utskottet iakttagna — denna skarpsinnighet föranledde att den gamle blinde mannen ännu under det senaste årtiondet allt som oftast en-skildt anlitades som rådgifvare af de i samhället högt betrodda. För öfrigt fortfor han såsom praktiserande jurist och förde med framgång åtskilliga vigtiga rättegångar, såsom om Hjelmarens sänkning m. fl. Ännu under förlidet år var Dalman, såsom redan antyd t, sakförare i ett inveck-ladt mål (angående donationsjord, gent emot Örebro stadsfullmäktige), hvaraf han i Stockholms Dagblad 8 oktober 1880 i korthet meddelade en utredning som, genom sin klarhet i belysningen af hvad högsta Domstolens utslag egentligen innebar, förvärfvade sig läsares erkännandei Antagligen kommer denna tvistighet att utredas på administrativ väg, men emellertid sitta Dalmans parter, på grund af hans åtgörande inför rätta, ännu så att säga i orubbadt bo. o Atta dagar före sin död dikterade han med fullkomlig redighet en inlaga till högsta domstolen angående samma mål. Den krets af gamla umgängesvänner, hvari W. F. Dalman gerna trifdes, hade under de senaste åren betydligt glesnat, men ännu innevarande år var han en afton med i ett lag af sju » unga gubbar » — i fall vi i god meuing få begagna detta uttryck — hvilkas sammanlagda ålder utgjorde den ganska respektabla summan af 550 år.
Det är med anledn. af hvad Gr. Sparre yttrat, som jag anhållit att återfå ordet. Gr:n påstår att eli inkonseqvens ligger deruti, att då vid förra Riksdagen K. M:t föreslog att giftomannariitten skulle qvarstå och R. St:r antogo detta förslag, man redan nu är sinnad frånträda ett så nyligen fattad t beslut; och i sammanhang härmed förklarar den ädle Grin sig icke hafva hört någon person, som då ogillade detta förfaringssätt; roen när jag tager mig friheten erinra derom, att jag på detta ruin, vid öfverläggningarue rörande qvinnans rätt till myndighet, förkla rade det jag ansåg nämnde rätt böra åtföljas af giftoinannarättens uphörande, och att den K. Proposm endast derföre syntes mig böra antagas, att den, ehuru icke så fullständigt erkännande qvinnans rätt. dock vore ett steg i den riktning jag ansåg vara den rätta, så hoppas jag att detta är tillräckligt för alt, hvad mig särskildt beträffar, bemöta Grins förebråelse för inkonseqvens. På sätt jag uti min reservation omnämnt, anfördes af flere ledamöter uti LagUtskit vid sist). Riksdag såsom ett hufvudsakligt skäl, hvarföre de icke ansågo sig kunna tillstyrka antagandet af den K. Proposm, hvilken, angide qvinnans myndighet, till R. St. afgats, »att den icke tillika »roedgåfve qvinnan rätt att vid valet af make råda öfver sig sjelf»; 1) e n 25 Januari f. m. 187 och torde deruti ligga elt tydligt bevis, att de redan då erkände konseqvensen af giftomannarättens uphörande med inträdandet af qvinnans myndighet, samt att giftomannarättens behandling icke borde skiljas från frågan om myndigheten. Sfi vidt jag har mig bekant, hysa de af mig omnämnde personer fortfarande ännu samma åsigter, att det vore en inkonseqvens att antaga det elia och alsia det andra.
rabSfjofbingett till bemafning uppmifa/ fåfom numera ofmerfioDig/ tid ali merfan uppljåfmen. i77. ^Efieb Äongl. “iOiafdS åftåbiga fainfpcfe, fjafme ^Öi ocf befTutit, bet genom utfårbanbe allmån författning marber (Tabgabt: 1:0. att forbringSegare^ forn låter bpfåtta gålbenår/ icfe år beråttigab att af gålbenåren erfjalla erfattning för f)mab (jan, unber bpfåttningStiben, till gålbenårenS unberljåll forjffutcr/ od) 2:0. att 35pfåttnfngS*ut|Tag, på grunb af lopanbe 0fnlbebref, forn år fiålbt att betalat mib anforbran, eller l)mari mif? förfallotid ef år befiåmb/ icfe må gå i merffiålligljet förr, ån 8 bagar efter ben bag, bå gålbenåren hemligen erhållit bel af Sag fotogen, fjmttfet bor i Utflaget utfåtta#. 83 5. 76. ©emenfamt meb $ongl.
Härmed blefvo således grunderna för befordran till presterliga befattningar närmare bestämda; och af sistnämnde stadgande följer äfven att för befordran till de befattningar, hvarå samma stadgande har afseende, tjenståldern ensamt må tagas i betraktande. Men om häri låg ett afsteg från den princip, som i denna del var antagen i 1686 års Kyrkolag, hvilken torde böra anses såsom en sammanfattning af de allmänna grundsatser, hvarpå vår kyrkoförfattning hvilar, synes deremot som skulle deruti uttalade principer i afseende på befordran till Kyrkoherde-beställning blott hafva genom 1786 års omförmälte Nådiga Bref blifvit utvecklade. Lärdom, långvarig tjenst, goda gåfvor och skicklighet berättigade nemligen till befordran enligt nämnde lag; men ingendera egenskapen tillerkändes något afgjordt företräde, utan hade stiftsstyrelserna att tillse det församlingarne erhöllo sådane själasörjare, hvilkas verksamhet kunde lända till församlingarnes största förkofran. Sådant bör ock förnämsta ändamålet med lagstiftningen i förevarande hänseende vara; och detta ändamål är klarligen uttryckt i berörde Kongl. Bref. Afsigten dermed var nemligen att befordra sådana egenskaper hos läroståndet, som kunde göra »dess embets-åtgärd kraftigt verkande till Guds ära och det allmännas nytta.» Men med en sådan afsigt skulle ej stå väl tillsammans om lärdom och tjensteålder skulle utgöra de enda befordrings-grunderna. Dessa egenskaper kunna visserligen ej förbises, men ingendera för sig garanterar om förmåga att rätt uppfylla själasörjarens maktpåliggande kall. Derföre hafva de ej eller i oftanämnde författning erhållit någon ovilkorlig öfvervigt öfver nämnde förmåga eller förtjensten att med kännedom, nit och försigtighet hafva skött det kall ho - 6 Lag-Utskollets Betänkande N:o 69. norn varit anförtrodt och såmedelst gjort sig förtjent af vidare befordran. Tvärtom ställer författningen denna förtjenst i första rumrnnt.