Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande slutligen Hr Bildts erinran, att det vore stridande mot Reg.F:s 90 § ott tala om en författnings tillämpning och att motionären gjort sig till en dylik förseelse skyldig, då han sagt, att erfarenheten visat, det legokariarne i allmänhet äro odågor, får jag förklara att, mig veterligen hvarken klander emot någon bestämd författning blifvit framsläldt eller densammas tillämpning varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Hr Bildt: Det är föga grannlaga af mig att åter taga till ordet i detta ämne, men jag finner mig dertill föranledd af de yttranden, som blifvit afgifna efter mitt första upträdande. Den talare, som hade ordet näst efter mig, sade, att han så till vida instämde i Frih. Leijonhufvuds motion, som legningsrätten derigenom skulle försvåras. Nu är det påtagligt, att motionen icke försvårar, utan snarare utsträcker denna rätt, enär man enl. förslaget erhölle mera säkerhet att genom erläggande af en bestämd penningesumma befrias från heväringsskyldighetens utgörande. Säkerhet härutinnan har man icke för det närvarande, då vilkoret för befrielsen är att man ställer annan person i sitt ställe och detta icke alltid kan vara att påräkna. Då jag förra gången yttrade, att jag instämde i hufvudsyftet af motionen, om man så får kalla det, var det just derföre att det utgör ett fullkomnande af legorätten, derigenom att den skulle införa ett ändamålsenligare sätt för dess utöfvande, och icke derföre att legorätten derigenom skulle försvåras. Samma talare har riktat åtskilliga tillvitelser emot mig och deribland, att obekantskap med ämnet skulle hafva föranledt mitt yttrande i anledning af Frih. Raabs om legorättens afskaffande; hvarjemte en annan talare yttrat, alt min erfarenhet i saken icke upvägde hans och andra militära ledamöters inom detta hus, hvilka fört befäl öfver beväringsmanskap och således varit i tillfälle att praktiskt inhemta sanna förhållandet.
Jemte det genom antagande af delta förslag till redaktion af 58 § måste föranledas förändring uti de i Fatligvårds-förordningen samt andra författningar förekommande bestämmelser om fattigafgiliers och andra kommunala bidrags utgörande eller hemmantalet, skulle derigenom äfven erfordras förändrad redaktion af 59 och 64 §§ af nu ifrågavarande författning samt de uli samma §§ åberopade formulärer; och få Rikets Ständer i sådant afseende föreslå följande förändrade lydelse af § 59: “Kommunalnämnden skall verkställa fyrktalssättningen och deröfver upprätta en längd, upptagande, särskildt för hvarje skattskyldig och i särskilda kolumner: för jordbruksfastighet debiterad bevillning enligt Art. II Bevillnings-stadgan (eller, der bevillning ej utgår, det belopp, som, ulräknadt efter taxeringsvärdet, mot sådan bevillning svarar); för öfriga beskattningsföremål debiterad enahanda bevillning; det åsätta fyrk talet för i mantal satt jord; fyrk talet för annan jordbruksfastighet; fyrktalet för aila öfriga beskatluingsföremål; summan af den skattskyldiges fyrktal; och slutligen det fyrktal, hvarför, jemlikt bestämmelserna i §§ 9 och 12, rösträtt verkligen utöfvas, allt på sätt det under litt. A bifogade formulär lill fyrktalslängd närmare utvisar. Denna längd, som ligger till grund för kommunal-ulskyldernas debitering ocb, med iakttagande af de bestämmelser och undantag §§ 8, 9 och 10 innehålla, tillika utgör kommunens röstlängd, upprättas i två exemplar, af hvilka det ena i sockenstugan anslås, och det andra hos kommunalnämnden förvaras.“ Såsom följd häraf torde § 64 böra erhålla följande lydelse: “Debiteringsoch uppbördslängden, uppgjord efter bifogade formulär litt. B, skall innehålla hänvisning lill de beslut, pä hvilka årets utdebitering sig grundar, med uppgift å det belopp, som skall utgå för hvarje fyrk i de olika klasserna, äfvensom å beloppet 4 Expnditions-Ulskoitets Förslug lill underd.
Helleforss har likaledes med behörigt tillstånd anlagt 2 nya smälthärdar efter Lancashire-method, Stjernfors har den 4 Augusti 1853 erhållit tillstånd att anlägga manuläkturverkstäder, bestående af en räckhärd med ässja jemte en knippoch en spikhammare med oinskränkt tillverkning, samt den 23 »Mars 1854 tillåtelse att uppföra en ny smälthärd. Manufaktur smidets tillstånd inom femte bergmästaredistriktet under nu ifrågavarande fem år inhemtas af följande uppgift. år 1851 1852 1853 1854 1855 Verkstäder. Arbetare. Summa tillverkad Manufaktur. Bergsvigt. SkS. Uti sjette distriktet erbjuder manufakturtillverkningen följande tafla: Knipp-, Bandoch Skärjern. Spik. Stål. Redskapssmide. Summa Bergsvigt. Sk®. Sk®. L®. ®. Sk®. L® ®. Sk®. L®. ®. Sk®. En långvarig fred, nu som alltid följd i spåren af ett friskare lif inom handeln och industrien, samt borttagandet af några af de tvångsband, som tillförene fjettrade bergsnäringen i form af skatter och privilegier, hafva fortskyndat näringens förkofran, och, ehuru ännu i detta fall mycket torde återstå att göra, för att skänka näringen den frihet, hvarförutan den, enligt sednare tiders erfarenhet, icke kan bestå i jemnbredd med andra inhemska yrken och i täflan med utlänningen, hvars näringslif, vid vårt alltmera sig utvecklande deltagande i verldsmarknaden, märkbart inverkar på vårt eget, så kan likväl det oafvisliga faktum, att handteringen gått framåt, ej annat än väcka glädje för det närvarande och förhoppningar för framtiden om bergsbruksnäringens utveckling i oupphörligt fortgående gradationer under fortsatt tillämpning af det fosterländska system, som, när den svaga näringsplantan slagit säker rot och tager mandom, så småningom undanrödjer de skrankor, hvilka till en början voro behöfliga för dess skydd, och de hinder för dess utveckling, hvilka, när de under en förfluten tid tillkommo, voro oskadlige och hade sin befogenhet i då varande förhållanden. Öfrige bergsprodukter beräknas som följer:
Uppå Riksens Ständers derom gjorde underdåniga framställningar, meddelade Hans Excellence HofCanzleren, under den i4 och lS Julii 18 r 8 Kongl. Majds afslående svar på den grund, att 5o och 68 §. §. Riksdagsordningen icke upptaga förberörde Cassör och Inrättningar bland dem, hvilkas styrelse och förvaltning skola af Riksens Ständer, eller deras Revisorer, öfverses och granskas, samt att 85 §. RegeringsFormen uttryckligen stadgar, det Grundlagarne skola, efter deras ordalydelse, i hvarje särskildt fall, tillämpas. Rörande Tullverkets förvaltning tillädes derjemte det skäl, att hon i flera delar ägde en så nära gemenskap med Rikets oeconomiska styrelse, att densamma icke, utan rubbning af ärendernas obehindrad® gång, Den 5 Martil. Lunde sättas i ett deladt beroende af Konung och Ständer. De sednares underlåtenhet att vid föregående Riksdagar begära en sådan granskning, åberopades äfven såsom skäl till att vägra den. Revisionens förlängning blef också vägrad den i5 Junii 1818, Huru litet de nyss omnämnde skälen kunna anses gällande vill jag söka ådagalägga. I fråga om granskning af redogörelsen för Statens medel, nämner Grundlagen blott de Irenne hufvadgrenar hvarunder de innefattas, nemligen Banken, RiksgäldsContoiret och Statsverket. Men han nämner det sednare till alla dess delar. Hvarken behöfver eller bör han då upptaga någon Cassa särskildt. Skulle de alla i Grundlagen uppräknas, så blefve han både för vidlyftig och ändock ofullständig, emedan nya fonder och inrättningar kunna uppkomma eller upphöra tätare, än Grundlagen kan förändras. När han säger StatsVerket i alla dess delar, så måtte ingen kunna undantagas, förr an något undantag i Grundlagen är gjordt, och ett sådant lärer hittills icke kunna uppvisas. Påstår man att till Stats-Verket endast höra de medel, som gå genom Stats-Contoiret,1 och dessa endast så länge de synas i dess böcker, så stöder man sig på en förvirring i begrepp, och på den styckning af Drätselverket, som för närvarande äger rum.
Beräknar man efter de lägre tjenstenranna-graderne, och till några andra kan väl RiddarhusSecreterare-ljensten icke hänföras, så tviflar jag, att många hafva motsvarande löneförmåner, Dessutom vore det icke oljenligt, om Ridderskapet och Adeln gjorde det till en nödvändighet för sig, att till RiddarhusSecreterare välja en person, sorn sjelf hade goda vilkor, och derjemte förenade håg för arbete inom Riddarhuset. Jag tror det skall medföra en gemensam fördel, om det sist vidtagne förbudet bibehålies. Den reaction från i8a3 års åsigter, som nu synes vara i fråga, förefaller mig högst besynnerlig, och föran - 102 Den 26 Junii e. m. leder mig att frukta en dylik vid nästa Riksdag; hvarföre jag äfven fortfar att yrka afsläg å Utskottets framställning. Herr Printzensköld: Till hvad jag nyss hade äran anföra, ber jag alt få lägga, det jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff uti den önskan, att RiddarhusFiscalens göromål och lön må i en framtid förenas med RiddarhusSecreterare-tjensten. Att Secreterareoch Ombudsmanna-göromålen kunna bestridas af en person, ser man i JernContoret, hvars fonder och lånerörelser äro vida större än Riddarhusets, meli hvarest ofvannämnde befattningar alltid varit förenade, utan någon olägenhet hvarken för Verket, eller för dem, som haft med detsamma att göra. Herr Bråkenhjelm: Herr Riben har så väl i sin skriftliga Reservation, som i sitt muntliga yttrande här, påstått, att Utskottet brustit i grannlagenhet emot Ridderskapet och Adeln, då det föreslagit upphäfvande af ett beslut, som Ståndet under sista Riksdag vidtog. Skall sidovördnaden sträckas derhän, så blir hvarje förslag till ändring i ett tagit beslut också ett prof af missaktning. Reservationen är i öfrigt författad i sådana ordalag, att jag hellre erkänner mig som upphof och förfaltare till ett förslag, som här af så många blifvit klandradt, än jag viHe stå som författare
”De har nok en naturlig hang till at være grov,” sade han. ”Nej, natur är det icke. Det är något som jag tillkämpat mig under de sista åren.” Så? Ja man skulle aldrig tro det om mig: ”Deres Træk ere saa fine.”145 Men kanske jag begagnat det som en sammanrullad igelkott sina taggar? Så der ungefär. Åh. caro mio! Hvad den igelkotten har ett klokt och trofast litet ansigte. Men det är der ingen som vet. De ha skrämt honom alla. Och så har han fått gömma sin svarta lilla fysionomi. Så skulle han gå. Han tog mina händer. Han sträckte sig fram men blef stående stilla, liksom han velat säga: ”Af egen fri vilja. Då böjde äfven jag mig fram och våra läppar möttes, länge, länge. Och jag kände hur mina skälfde under hans, medan vi kramade hvarandras händer. Jag är alldeles vild i qväll. Jag gjorde toilett i vanlig tid och jag hoppades. Jag satte mig att skrifva; jag hade varit försummad af besök hela dagen. Jag skref, men halfva min varelse var koncentrerad i min hörsel och lyssnade efter steg i korridoren. Åh, en sådan väntan! Och det kom ingen. Slutligen kunde jag icke hålla ut att skrifva längre; jag satte mig att läsa, i en af hans böcker. I början läste jag mekaniskt, utan att fatta ett ord. Småningom fängslades mitt intresse. Då hörde jag plötsligt i den hopplösa tystnaden en hård knackning på en dörr. Jag lyssnade. Kunde det vara ? Nej. Omöjligt. Han skulle ha ringt i stället. Men det är söndag och alla ute; ingen skulle ha hört klockan. Jag lyssnade andlöst efter en ny knackning. Nej, allt var dödstyst. Jag hade icke hört dörren gå till något af rummen, icke steg, ingenting. Det måtte således ha varit på entrédörren. Om det varit han! Om han varit här och gått igen! Om jag kunnat få se honom i fall jag blott egt sinnesnärvaro nog att genast springa till dörren! Min förtviflan, min ånger var gränslös. Jag kallsvettades, mina pulsar bultade, det var omöjligt att läsa, allt surrade rundt i min hjerna. Hvarför hade jag icke sett efter?
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 23 Haft. 4 26 Stats-Ulskottets Utlåtande M 66. pundet, höjde sig ånyo tillverkningen något och steg i medeltal till 17,000 lispund om året. Sistberörda pris ansågs likväl vara något för ringa, och ökades derföre från och med år 1854 till 6 R:dr Banko eller 9 R:dr Riksmynt lispundet, hvarmed ännu inhemsk salpeter af Kronan inlöses Salpeter-näringen, som bedrifvits förnämligast i rikets norra provinser, synnerligen uti Westerbotten, är ändock i aftagande, enär tillverkningen utgjort år 1860 14,082 lispund, och år 1861 13,221 lispund.
Maj:ts Nådiga Kungörelser den 29 April 1830 och den 13 Augusti 1835, början skett med att förändra densamma och att beskatta qvarnar efter bevillningsgrund; varandes uti nämnde Kungörelser anbefaldt: i den förra, alt alla skattläggning underkastade Legooch Salusågar samt Valkoch Stampverk, hvilka, efter den tiden, komme att anläggas, icke skola någon grundränta åsättas, utan såsom fabriksinrättningar betraktas och endast till bevillning beräknas; samt, i den senare, att tullmjöloch såg-qvarnar, Valkoch Stampverk å städernas område, som efter den tiden komme att anläggas, och äro af beskaffenhet att kunna grundränta åsättas, skola, i stället för slik ränta, i likhet med fabriks-inrättningar, endast till bevill - 6 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskotlens Betänkande, N.-o 178. aning beräknas. För städerna är således genom denna senare Författning redan med gifve t ett undantag frän den gamla grunden for beskattningen äfven å mjölqvarnar, och häraf tinner man likaledes, att 2:ne olika hufvudgrunder för beskattningen å qvarnverk nu och på samma gång äro gällande, hvilket förhållande, i den tnon, sool det kommer att längre fortfara, säkerligen medförer allt liera ojemnheter och olikheter i denna beskattning. Utskotten få vidare anföra: att vid skattläggning af qvarnar har visst mäldelag för hvarje qvarn s ädse varit taget i beräkning, äfvensom den • mäldetillförsel, hvilken från mäidelaget varit att påräkna, och liar, med ledning häraf, utredls, till hvad belopp qvarntullen kunde sig bestiga och derefter ränta, enligt fastställda grunder, åsatt. Häraf uppkom helt naturligt den grundsats, som i äldre tider oaflåtligen följdes, att mot intrång genom nya qvarnars anläggning skydda de gamla, så alt de skulle kunna ■fortfarande utgöra sina grundräntor.
Prog. N:o 1, om Statsverket 1862, fattning högst ansenligt ökade; alt, under tiden frän skolans stiftelse intill början af höstterminen 1859, undervisning derstädes meddelats ät icke mindre än 5,277 lärjungar, af hvilka cn slör del utgått i handtverkerierna samt bidragit att gifva dessa lyftning och förädling; att, sedan skolan på sådant sätt tilldragit sig både statens och stadens uppmärksamhet, Rikets Ständer beviljat densamma ett årligt anslag, som från 3,000 R:dr småningom blifvit höjdt lill 15,000 R:dr, under del att Stockholms stad lemna! en hyresersällning, hvilken sednast utgått med 6,000 R:dr årligen; att om, ä ena sidan, denna skolans utveckling och betydliga verksamhet varit en naturlig följd af tidens kraf och ett glädjande bevis på den élöjdfcfkande allmänbe ens allt mera och mera vaknande insigt om sitt behof af kunskaper, det dock, å andra sidan, vore onekligt alt skolans fordne föreståndare till undervisningsanstaltens fördel begagnat dessa förhållanden med ett nit och en ihärdighet, sorn försenade att tacksamt och allmänt erkännas; på grund af hvilket allt och enär Kaptenen Cronstrand numera uppnått en ålder, vid hvilken, enligt naturens ordning, förmågan till större verksamhet måste vara försvagad, skolans nuvarande Styrelse, som varit i tillfälle att erfara huru mycket han verkat för denna läroanstalt, ansåge det för sin pligt alt hos K ongl. Maj:t i underdånighet hemställa om aflålande! af nådig proposition till Rikets Sländer, att åt Kaptenen Cronstrand måtte, för hans återstående lifstid, beviljas cn årlig pension af 1,800 R:dr, motsvarande det belopp, hvartill hans arfvode såsom skolföreståndare under de sednare åren blifvit förhöjd t: hvarjemte Styrelsen, med alseende derå, att Kaptenen Cronstrand, redan under loppet af år 1859 afgått från ifrågavarande tjenst, i underdånighet hemställt, alt nämnda pension måtte få beräknas åtminstone från och med början af nästkommande år.
Till efterlefnad af dessa föreskrifter, hvilka äfven gälla för utarrenderade militia boställen, erfordras, att de undersökningar om lediga blifvande kungsgårdars öppna åker, hvilka skola anställas två eller tre år, innan nytt arrende slutas, blifva fullbordade två eller tre år förr, än tiden till arrendeauktionen inträffar, hvilken åter skall hållas ett år före tillträdet; att den beskrifning öfver en sådan egendom jemte projekt till arrendekontrakt, hvilka skola vara förut upprättade och tillgängliga hos Kongl. Kammarcollegium samt i Landskansliet, sålunda må' finnas alt tillgå vid den tid, då auktionen till ny utarrendering skall kungöras, nemligen fyra månader före auktionstiden, eller ett år och fyra månader före liden till nya arrendets tillträdande, samt att den pröfning och fastställelse, som hos Kongl. Kammarcollegium skall för sig gå rörande kungsgårdarnes klyfning och utarrenderande i lotter, och efter hvilken utbjudningen på auktion till arrende skall ske, således före auktionen blir verkställd; hvilket åter icke annorlunda är möjligt, än att alla dertill nödiga förberedande åtgärder äro förut på stället vidtagna och till Kongl. Collegii pröfning öfverlemnade. I allmänhet och med få undantag hafva likväl dessa föreskrifter blifvit så tillämpade, att inom två — möjligtvis någon gång inom tre — år före arrendeledigheten Konungens Befallningshafvande gjort anmälan hos Kongl. Kammarcollegium, att sådan ledighet skulle inträffa; hvarefter Kongl. Collegium för hvarje särskildt tillfälle förordnat om vidtagande af alla de här antydda förberedande anstalter; att öppna åkerjorden, om ej karta deröfver fanns, skulle af Landtmätare på karta läggas; att förslag till nytt arrendekontrakt skulle i Landskontoret upprättas; att indelning i lotter, der sådan kunde äga rum, skulle genom Landtmätare uppgöras och föreslås, samt att beskrifning öfver egendomen skulle upprättas, och delta allt, genom Konungens Befallningshafvandés försorg föranstaltad t, Kongl. Collegii pröfning underställas.
Segerdahl vrkat Fyrbäks-Inrättningar, den förre pä Nordvestra ändan af den fa kallade Holmön ivid Qwarken, och den senare ä Östergarns Holme utan för Gottlands Ostra redd, begge af det stal att berörde Fanvakten stola wara i högsta matto farlige för Sjöfarande, serdeles under de mörka och gemenligen dä äfrven stormiga ärsliderne, hwilket Författarne anse fullkomligen styrkt genom de derstädes »sta inträffande Sjöstador, som förorsaka oberäkneliga förluster bäde pä Folk, Fartygs och Gods: och tror dessutom Herr Borgmästaren Ärnberg, att, genom anwändande af ärlige besparingarne utaf Bäk, och Lots, asgifterne, som Författaren uppgifwer stola för är 1808 uppgätt till ett belopp af 28,245 R:dr 4 ss. Banko, tillräckelige medel för Fyrbäks« Inrättningen wid Qwarken icke stall saknas, under förmodan tillika, att om berörde besparingar stola lill andre ändamäl blifwit anwände och ätgätc till Stats-Wcrkels behofwer, en sävan Inrättning bör pä Slats-Werkcts bekostnad besörjaS, och sedermera af Bäkoch Lots-Merkel underhällas. Det Den 9 Julii. 1445 Det har wäl icke kunnat undfalla UtstottetS uppmarkjamhet, att Memorialernes Författare äsyfta för Rikets Handel och Sjöfart nyltige Inrättningar, icke heller att de isrägawarande Farwattea wid Qwarken och omkring Gottland äro af en wänlig cgenstap, serdeles under de mörka och stormige arstiderne; men dä Utskottets egen kännedom icke äp tivräckelig, att kunna bedomina, om de a> Försattarne uppgifne ställen aro de tjenligustc till ä-:damälets winnande, och Författarnc icke heller genom meddelande af nägon undersökning derom utaf sakkunnige gätt Riksens Höglofl.
Då denna reglering just innefattar den princip i förevarande ämne, som Revisorerne gjort till slutsats af hvad de i io:de punkten upptagit, synes framställningen härom hafva varit hufvudsak - ( 48 ) ligen öfverflödig, om icke deraf tillika velat hämtas anledning till den mening, att lönerne för Tjenstemännen i de Län, der Salpeter-tillverkningen ej kunnat, i anseende till locala hinder, vinna framgång, borde helt och hållet besparas, hvilken åtgärd, på sätt Comite'n förut å enahanda framställning af Rikets Ständers Revisorer år i832 i underdånigt yttrande den 2 Mars i833 erinrat, allena berott och ankommer på Eder Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och hvarvid Rikets Ständer, vid den påföljde Riksdagen, funnit sig böra stadna; hvadan ock någon vidare vederläggning af Revisorernes förnyade yrkande i denna del icke torde vara erforderlig. Den Nådiga Remissen återställes härjemte och Comite'n framhärdar med undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Aller 11 ådigste Konung! Eder Kongl. Maj:ts undcrdånigste, tropligligste tjenare och undersåter M. ROSENBLAD. P. Westerstrand. Stockholm den 16 Februarii i836. Tfi!l Kongl. Majit angående Rikets Ständers Revisorers Berättelse örn granskningen af SalpeterFondens Räkenskaper för åren i832 och r833. Härifrån afgå: ExpectanceStatens löner. förar i832. för år i833. Summa. I Kongl. Salpeter Comi tens Cassa 3oo: — 3oo: — Gottlands Län /\i6: 12. 388: 6. Malmöhus dito i5o: — i5o: — Hallands dito 181: 16. 102: — Götheborgs och Bohus dito 100: — 91: 32.
Om denna samma bok skref hon den 16 oktober 1892 till sin bror Frits: »Jag skrifver nu med lycklig fart på Trång horisont. Den förefaller mig att bli ett betydelsefullt arbete af en mogen och världserfaren författarinna, som icke längre kämpar för någon som helst tendens, utan helt enkelt vill skildra lifvet så bredt, så opartiskt och så allmänmänskligt som möjligt. Alla sidor af förhållanden människor emellan – d. v. s. af de mäst allmänt mänskliga förhållanden – komma med här. Förhållanden – flera olika – mellan föräldrar och barn, mellan makar, unga och gamla, mellan älskande, mellan syskon, mellan sonhustrur, mågar, svågrar, mellan vänner och väninnor, mellan barnbarn och faroch morföräldrar, allt detta belyst med sympati och medkänsla utan spår af bitterhet, med en godmodig välvilja för alla figurerna – ja, kort sagdt, en på bred basis hvilande, stort mänsklig bok skall det bli, som man både skall gråta och skratta åt. Den växer inom mig med jättesteg och materialet är ofantligt rikt.» En italiensk vän skildrar hennes sista arbetstid sålunda: »Under de sista dagarne hade hon återtagit arbetet i sitt vackra, soliga skrifrum, med utsikt öfver Neapel, brusande och aflägset, samt öfver den azurblått glänsande golfen. Aldrig hade hon skrifvit med sådan lätthet, aldrig känt en sådan rikedom af idéer. På få dagar hade hon slutat sex kapitel. Hon var nöjd och tankarne strömmade fram, friska och spontana. På måndagen, under det hon skref, kände hon en smärtsam feberrysning genomila kroppen. Hon hade blixtsnabbt en förfärande syn: det var döden, som klappat på hennes hjärta. Detta var dagen efter att nyssnämda, liksom andra bref, fulla af lycka och hälsa, till mor och öfriga syskon afsändes. Anne Charlotte hade arbetat med feberaktig ifver: hon gaf sig ej ens tid att dejeunera. Och när hennes man klockan 3 kom och tog pennan ur hennes hand, bedjande henne skona sig, efter som hon klagat öfver ett växande illamående, sade hon, i det hon som alltid fogade sig efter hans önskan: »Men jag har ju så mycket att skrifva, hur skall jag få tid till allt?»