Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
767 af hvart års Almanacka, icke först genom Bokhandeln, utan långt innan den tryckes, och medan'fel ännu stå att hjelpa, hvadan Vetenskaps-Akademien borde hvarje år i December afsända till hvarje Landshöfding ett exemplar af Calendarii-Schemat för å« ret efter det nästpåföljande, med utsatta månads-, vecfeooch helge-dagar samt marknader, hvarefter, inom den l Mars följande år, Landshöfdingarne borde hafva svarat, om någon af de marknader, som blifvit flyttade mer än ett dygn, kunnat lämpligare flyttas till en annan tillåten dag. Anmärknings-författaren anser mycket trassel skola undvikas derigenom, att Vetenskaps-Akademien kommer directe att correSpondera med Länsstyrelserne, samt att Commerce-Collegii åtgärd borde inträffa först då, när stridighet uppstode. Grefve Spens har derjemte utförligen sökt framställa ofoget deraf, att Vetenskaps-Afeademiens med Almansckornes digifvande sysselsatte Ämbetsman beskylts för felaktig utsättning af marknads-terminerne; hvilken beskyllning sednast skall hafva skett af Utskottet5 och, som Utskottet ej uppgifvit falen, har Almanacks-Författaren saknat tillfälle att försvara sig; tilläggande Grefven, att de fleste anmärkningar, sorn hittills blifvit gjorda, vid närmare granskning befunnits grundlösa. — 2:0 Från Yällofl. Borgare - Ståndet, 7*58 Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden. hvarest Herr Möller yrkat, att Utskottet horda fästa en större uppmärksamhet på olägenheten deraf, att marknader vid flere olika ställen inom samma landskap utsättas på en och samma dag, och att en underdånig framställning äfven i den delen vore lämplig; uti hvilken mening Herrar Hagander, Falkman, Langenberg och Santesson instämt.
Skrifvelse Ar:o k90. 635 Kikets Sländer, som alltså Gunnil en förändring böra vidtagas i den hitills uti förevarande iiinne gällande lagstiftning, hafva likväl trott att E. K. M:ts Nådiga förslag korame alt medföra olägenheter, hvilka skulle, med bevarande af de åsyftade iördelarne, kunna undvikas, om ställningen så förändrades, att qvinnan förmedelst anmälan hos domaren inträdde i myndighetens utöfning, men före sådan anmälans verkställande ansåges såsom omyndig. Enligt det Nådiga förslaget beror det på den till myndig ålder komna qvintinus godtycke att åter varda omyndig, derigenom alt lion afsäger sig myndighetens utöfning; men huru en på sådant sätt omyndig blefven qvinna skall betraktas, i händelse hon ånyo vill vara myndig, derom innehåller förslaget ej något stadgande. Då det likväl onekligen oftast vöre bevis pä omtanka, om en qvinna, seende framför sig en brydsam ställning genom uppkomna invecklade arfseller andra ekonomiska förhållanden, begär att erhålla ett med förmyndare-ansvar beklädl ombud, så bör ur förslagets anda tagas för gifvet, att deri lill följd af egen afsägelse omvndigblifna qvinnan åter skulle ingå i full utöfning af alla med myndigheten förenade rättigheter, så snart hon om sin förändrade önskan gjorde anmälan hos domaren. Ilärig noin blefve dock förmyndarens ställning försvårad, äfvensom del gjorda medgifvande! »tvifvelaktigt skulle lill stort förfång för domstolarne kunna missbrukas. Ar deremot regeln, all qvinnan lörblifver omyndig intilldess hon för domaren tillkännagifvil sig vilja vara myndig, sä undvikes den skadliga påföljd, att en i myndighetens fulla utöfning varande och med dertill erforderliga egenskaper utrustad person ändock skall hafva rättighet alt godtyckligt öfverflytta förvalt - nings-bestvret på en annan. Genom tillämpning af det Nådiga förslaget vunnes ej alltid full visshet om hvilken qvinna vore myndig eller ej.
Afbetalning på Capitalet torde likväl icke äskas förr än Banquen åter inträdt i sin funetion sorn YäxelBanque. 2:0 Af de förskotter Banquen såsom CreditRicLd. 0. Ad. Vrot. Y B. I Afd. 71, 72. 562 Den i5 April - Institut ger, borde räntan för Lån på exportabla Effecter, efter reductionsgrunden, med Silfver erläggas. Räntorna som inflyta för dess förskotter åt Närings-idkare i Discontväg torde böra efter namn värdet beräknas; men ingen ränta beräknas under 6 proCent. 3:o Statens Capitalskuld till Banquen, och räntan derföre borde beräknas efter samma grund, sorn gäller för Banquens liquide med Fastighetsägare. 4:o Banquen blefve då i stånd att till Innehafvare af Läne-BancoSedlar och andra Fordringsägare, hvilkas fordringar obestridligen bestå uti R:dr efter Silfvervärde, liqvidera räntan med hård t mynt eller åtminstone med Agio, om den liqvideras med R:dr efter namnvärde. 5:o Då Banquen icke småningom kan sätta Silfver i omlopp och dessförinnan ej Nationen kan vänjas att åter nyttja Silfvermätaren vid sina Penningetransactioner, borde Staten berättigas, att, mot Obligationer ställde på Silfvervärde, hvarå räntan och vissa proCent å Capitalet årligen i Silfver betalas, uppköpa Banco-transportSedlar. Med dessa Sedlar gör Staten afbetalningar uppå sin skuld till Banquen och bestrider sådana utgifter, som äro oundgängeliga, men ej genom Bevillning kunna uppbäras. Med 120,000 R:drs Inkomst uti Silfver, som dels genom Tullen Den 15 April* G65 dels ock genom Bevillning af de förmögnare kunde erhållas, likväl alltid med iagttagande af förhållandet emellan R:dr efter namnvärde och R:dr efter Silfvervärde, skulle omkring ^ Millioner R:dr efter namnvärde flyttas från Banquens Debet. Det är på detta sätt, jag påstått att Statens Finance borde skiljas ifrån Banquens.
Obetydligt more för mig och mänge andre, som jamte Säterier äfwen äger et större antal Frälsehemman, att gifwa inqwartering, utgöra stjuts och öfrige onu8 i likhet med Krono, mea wid en sak sädan som denne är det ej endast möjligheten för den förmögnare, det är äfwen möjligheten för den mindre bemedlade, at upfylla fattade beslut, hwarä afseende bör göras; och huru skulle wi med tilfredsstäldte sammeten kunna se den äldrige Ämbetsmannen, den i Rikets tjenst särade, kan hända lemmalösa krigaren, som wid deras lefnadsafton sökande lugnet, för länte penningar köpt en jordtorfwa med utstakade gifne skyldigheter, pä en 1)9, 100. 736 Den 1Z Jun». gäng, funné desse fördubblade, och de sjelfwe beröfwade hälften af sin lagligt förwärfwade ägendom, twungne till tiggarestafwen och detta allt för en nyck af et Stand, et swagt eftergifvande af et annat, ä et i ingen lag, i ingen rättwisa grundadt begär. Medlem af Skänes Adel anser jag för en pligt nämna, det i denne lllrvvince obilliga pästäende af rättigheters bortgifwande ej behöfts, för at Adeln dem lemnat dä Fosterlandet och Medborgares wäl det kräft, wära Säterier särdeles de vä kusten, hafwa sedan Martti manad förledit är beständigt ägt inqwarteringar, räknade ofta til 20 ja til och med zo Man per hemman; utan Aryt, utan twekan emottogos, hystes och föddes de. Et allmänt förswar war af nöden och en rotering upsattes til 1200 Man med en kostnad för Landet öfwerstigarwe 110,000 Riksdaler, och det af jord, fri för denne skyldighet, och som allt sedan Konung Xr:8 lid ännu i denna stund betalar ärligen rättigheten til bibehällande af denna frihet. Wära insockne hemma i Malmöhus
Jag vill ej, såsom skett, jemnföra en Skollärare, och således ej eller de lönevillkor, af hvilka han hufvudsakligast kommer att hafva sitt uppehälle, med en eller annan ur arbetsklassen, utan hemställer blott, huruvida någon, med uppfostan lika med den för en Skollärare nu föreslagna och utan tillfälle att kunna med sina händer något förtjena, rimligen, äfven under de mest tarfliga lefnadsförhållanden, skall kunna subsistera af den föreslagna lönen, som under vanliga pris motsvarar 160 och sällan öfverstiger 200 lhdr R:gs. Kan, såsom jag tror, en ogift person ej af denna lön lefva, huru mycket mindre skall icke en gift person och som eger barn kunna göra det? Och medgifvas måste, att det är fördel för Skolan, om den förestås och vårdas af en person, som sjelf eger barn och derigenom en ökad erfarenhet i behandlingen af barn.” Bih. till RSt.
Skulle derföre böter svara mot sitt ändamål, såsom ett pågorlunda jemlikt straff för fattiga och rika, så borde de i hvart särskildt fall bestämmas, såsom för en alldeles obemedlad, lill minimum och maximum efter brottsligheten, med obegränsad frihet för domaren alt förhöja beloppet efter brottslingens allmänt kända förmögenhet. Det tredje af många så högt värderade ändamålet med straff, nemi. afskräckniug från brott, har vunnit föga stöd af erfarenheten. Jag har t. ex. hört sägas, alt, på den tid, då man här i Stockholm på allmänna torgen hängde ficktjufvar, det ej sällan hände, att fickstölder begingos vid sjelfva galgen, i folkträngseln under påstående afrättniug. Och med förbigående af många andra exempel, som jag skulle kunna åberopa, vill jag blott påminna om en händelse, som för några få år sedan timade här istockholm, nemi. att en man begick ett grymt mord några få timmar efter det han samma dag hade åskådat en mördares halshuggning. Icke eller pä delta ändamål bör derföre lagstiftaren göra något särskildt afseende, åtminstone icke för detsamma uppoffra det ringaste af mensklighetens och förnuftets fordringar. Hela afskräckelsen bör ligga i den fullkomliga vissheten, att det stadgade straffet icke skall uteblifva. Det fjerde ändamålet med straff, nemi. brottslingens förbättring, är det vigtigaste af alla, vid hvilket lagstiftaren derföre helt visst bör fästa sin synnerligaste uppmärksamhet. Och för detta höga ändamål är det Pli i lade I ph iska cellsystcmet ojemförligt lämpligare, än det s. k. Auburnska, med gemensamma arbetsoch matsalar, och enskilda sof-celler. Derföre anser jag alla fängelsestraff böra verkställas endast efter det Philadelphiska systemet. Man medger i allmänhet, att detta system är det lämpligaste för kortare tider, såsom 7:de oell 6:te straffgraderna, men tror, att ingen menniska skulle kunna uthärda i de högre graderna. Men just detta bevisar bäst, att fängelse-tiderna kunna och böra för detta system betydligen förkortas, genom hvilken enkla åtgärd hela den befarade olägenheten vora med ett penndrag afhulpen.
M:s regering är i besittning af andra, någongång deremot stridande, hvilka, om äfven de stundom äro af egenskap att, under pågående underhandlingar, icke offentligen kunna åberopas, likväl kunna ega den vigt, att de ovilkorligen böra tjena till rättesnöre för den politik, som bör och måste följas. Ehuru således, som jag nyss hade äran yttra, tillvaron af ett lifligt intresse från representationens sida, i hvad rörer rikets förhållanden till främmande magter, icke kan för regeringen vara annat än glädjande, tror jag likväl att detta icke bör gå så långt, att det initiatif, som grundlagen omisskänneligen, med afseende å dessa frågor, åt K. M. förvarar, skulle äfventyras. Jag anser det vara min oeftergifliga pligt att upprätthålla detta initiatif, och jag gör det så mycket villigare, som jag är fullt och fast öfvertygari, att derigenom ej allenast K. M:s, men äfven statens derifrån oskiljaktiga väl bäst och säkrast främjas. Vi ega i vår historia, Mine Hrr! föga efterföljansvärda och var nande exempel på Ständernas direkta ingripande i de utrikes ärendenas behandling; jag tror icke någon finnes, som skulle önska se ett dylikt förhållande förnyadt, och K. Den 16 Mara. 185 skulle lifligt beklaga återinförandet af en praxis, som visat sig för fäderneslandet så föga båtande. En sak är att vltra ett omdöme eller en åsigt om dagens skiftande händelser; en annan att framställa en önskan om vidtagande af åtgärder, hvilka antingen kunna vara för tidiga, eller ock, under den af våra former härflytande långsamma behandling, till följd af andra under tiden inträffade händelser, kunna komma allt för sent, och som dessutom lika lätt kunde hafva till följd af att binda händerna på regeringen, som att åt densamma förläna det stöd, sorn man ofelbart haft för afsigt att lemna. Efter dessa allmänna betraktelser öfvergår jag till den särskilda fråga, som utgör föremål för Frih. Stael von Ilolsteins nu föredragna motion.
Den nya räntan komme då att innefatta dels contanta penningar, hvilka likväl, efter Comiterades åsigt, i likhet med hvad förut i fråga om ordinarie räntans förvandlande till bestämd penningeskatt blifvit yttradt, vid utförandet borde sä jemkas, att icke mindre belopp än skilling utsattes, samt persedelskatt, beräknad och utförd till vissa SkatteRiksdaler, af hvilkas belopp persedelqvantiteterne med dithörande fyllnadspenningar berodde och, efter stadgad grund, för hvarje hemman uträknades och upptogos. Med antagande häraf skulle för ränteförenklingens utförande endast erfordras: att uppgöra behörige lörvandlingsuträkningar öfver gamla räntorna efter stadgadt medelpris för hvad af markegång hittills berott, samt att, sedan nämnde räntors belopp för hvarje hemman eller lägenhet sålunda blifvit bestämdt, såsom ny ränta uti serskilda columner i Jordeboken utföra dels såsom persedelskatt fulla Riksdalerstalet af det belopp, hvartill den på förvandling efter markegång beroende räntan uppginge, och dels i contant återstoden af gamla räntans nyssnämnde förvandlingssumma, likväl blott i Riksdaler och skillingar, så att ölverskjutande mindre tal uteslötos, hvarjemte, efter den för hvarje persedel-skatte-riksdaler stadgade beräkningsgrund, borde utsättas de persedelqvantiteter och fyllnadspenningar, som uti persedelskatten innefattades. På detta sätt blefve hela omsättningsåtgärden så enkel, att den endast ankomme på utriikning, och om sedermera uti markegångstaxorne, jemte priset å de nya räntepersedlarne, upptoges det belopp, hvartill de uti hvarje (Bil. Ull K. M. Nåd. Frop. till R.
Herrar R.visorcrs för samma är öfwer bcsagde finance-opcrakion, i deras Protocoll förwarade xtiranden och Plu'alitctens bifall kill densamma, hofwa likaledes blifwit noga ges nomscdde, och hwilkcn operation slutligen af Hbglofl. B unco-Ukskotteks Majorite, pä sätt närlagde Utdrag af Protocollet för den 22 sistl. Junii wisar, hufwudsakligcn har blifwit gillad, och med detsamma beslutit, att ingen detaillerad berättelse derom borde afgifwas till Rikets Högloft. Ständer, hwilket i synnerhet af Contrapropositionen är att inhämta. Sedan detta beslut war fattadt, begärde Herr Majoren och Riddaren Baron Leclorslröm, det wille Högloft. Banco-Utskot» tet gifwa honom tilständ att hos Hbglofl. Ridderskapct och Adeln inlemna sina i detta ämne till Utskottet glfna Memorialer. Denna betz begäran blef lagd pä bordet, och hwilar ber ännu oafgjord?' "Icke desto mindre har wälbemäldte Herr Baron, Utskottet oätspordt, genom et särskilt Diktamen, som sedermera blifwit trxckt och här i ödmjukhet bifogas, hos Högloft. Ridderskapct och Adeln den 26 sists. Iwert emot Utskottets beslut, i hwilket han likwäl är Ledamot, gjort en sädan berättelse, sä wäl om Herrar Fullmäktige-, som isoz ärS Herrar Revisorers fdrhäl, tande Z4V Den iz September. lande och yttrade tankar i ämnet, som wälbcmälte Herr Baron sett och fattat dem. Genom Remiss frän Högloft. Ridderskapet och Adeln, har förcnäu.de Oictamen blifwit Banco-Utskottet tilstäldt, att dess utlätanbe derbfwer afgifwa." "Kanfli - Fördelningen i Högloft.
Vid förnyad föredragning bifölls Stats-Utskottets, den 31 sistlidne October, under N:o 320, afgifna och, den 13 dennes e. rn., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af KgU Maj:ts Nådiga Proposition, angående liqvid er mellan Förvaltningen af Sjö-Ärendena och AII Bih. till R.-fit. Utdrag dem 10 Nav, «8ag. manna Magazins-Inrättningen, för elef 'till Flottans behof i Carlskrona befintliga Proviantläger. Si D. Vid förnyad föredragning af Expeditiöna-Utskottets, den i 5 dennes, under N:o 337# aflåtna och, den 18 derpåföljdé e. m., pl bordet lagda Memorial, angående upprättande af serskilde Älphabethiska Register å de från hvarje Utskott till Rikets Ständer afgifna Utlåtanden, Betänkanden och Memorial} fänri Ridderskapet, och Adeln för godt att, med bifall till hvad Expeditions-Utskotttt hemställt, anmoda Rikets Ständers samtliga öfriga Utskott, ätt genom sina Cancelliet Ista upprätta fullständiga alphabetiskäSak-RegiStör öfver alla inom hvar-" je Utskott handlagda frågor och ämnen, meri hänvisning till Numer af Betänkandet, saint pagina, hvarest framställning derom blifvit till Rikets Ständer aflåten; och borde Utskotten derjemte tillse, så väl att upprättandet af ornförmälde Register må värda skyndsamligen företaget och behörigen fullföljdt, Som ått ifrågavarande Handlingar derefter, uti ofvänberörde gndatnål* till Expeditions-Utskottef insändas^ S. D, Remitterades till Banco-Utskotteti Herr Dalmans, Lars Johant anförande, innefattande anmärkningar vid Herr LefréliSi Johan Pehr, denna dag f. m., till Utskottet remitterade motion, angående rättighet för Banken att utfärda så kallade Ränte-Coupons.
Vid sådant förhållande, och då icke allenast uti 1807 utan äfven i 1 ö36 års lagsamling ifrågavar. författning är intagen, hvilket vore en stor oformlighet, i händelse den år 1807 blifvit återkallad; anser jag mig icke öfvertygad örn att hafva begått ett misstag, då jag yrkat densammas upphäfvande, men jag skall gerna erkänna det jag misstagit mig, ifall Hr Stråle, som säkert bäst kan upplysa förhållandet, förmår bevisa, att författningen numera ej kan anses gällande. Hr Stråle, Nils Willi.: Det yttrande jag i sista plenum hade äran afgifva i denna fråga, var hufvudsakligen ämnadt endast för att meddela LagUtsk. kännedom om, huru 1807 års författning varit i Högsta Domstolen ansedd. Min mening var icke att tillvita någon, att hafva förbisett hvad författningarna innehålla. Att ifrågav. författning stod qvar i 1807 års lagsamling, var mig nogsamt bekant, och sådant kan ganska lätt förklaras deraf, att denna lagsamling uppgjordes af 2tne personer, hvilka under arbetets lopp författade åtskilliga anmärkningar samt hos K. M. gjorde hemställan om flera förklaringar öfver författningarnas sladganden. Denna hemställan föranledde den of mig åberopade K. förklaringen af den 23 Mars 1807, som derefter infördes i lagsamlingen, hvilken då redan var färdig och i öfrigt icke undergick någon förändring. — Hvad åter hellöf - Dtn 16 Mart f. m. a55 far, alt i8o5 års författning äfven kommit alt qvarstå i i836 års lagsamling; så kan deraf, enär denna lagsamling är af enskild man utgifven, icke hemtas något Levis att lagstiflande makten ansett författningen fullt gällande. Vidkommande sedan sjelfva hufvudfrågan, så börjar i8o5 års författning med de ord Gr.
Då det emellertid är ett obestridligt faktum, att tyngdkraften utöfvar ett motstånd, som vid rörelsen måste öfvervinnas, uttryckt i skålpund på en last af 1 tons vigt, som skall dragas uppför stigningar, i följande förhållande nemligen: stigningar tyngdkraftens motstånd i fl. på 1 tons vigt mW - • 2,4 who 2.80 1 3,70 t. 5,60 . 7,-16 6 0 V IVO oöo oo ,|o 22>'«> sa TSG 11,40 28,00 37, so, så tinner man häraf till hvilken grad kraften måste ökas i mån af stigningarnes tilltagande, och att, då den kraft, som vid en stigning af 1:300 erfordras för öfvervinnandet af tyngdens motstånd, utgör 7,46, måste den redan vid 1:100 ökas till 22,io samt vid 1; 60 till 37,so eller i förra fallen vara 3, och i sednare 5 gånger större än den, som erfordras vid stigningar af 1:300. Jemför man nu en jernväg med stigningar at 1:60 med en annan, hvarå endast sådana af 1 :100 förekomma, och antager till exempel, att ett lokomotiv å den förra förmår transportera 12 lastade vagnar med 30 Sk//, i hvardera, måste ovilkorligen samma lokomotiv, med användande af lika stor kraft och samma hastighet, förmå draga 20 sådana lastade vagnar å den sednare med stigningar af endast 1:100. Den besparing i dragkraft, som vinnes genom den minskade stigningen, är således högst betydlig. Under antagande att endast 2 öre å hvarje Slc//. per mil besparas (med allt hvad dertill hörer), hvilket ingalunda är högt beräknadt, uppgår besparingen för endast 8 lastade vagnar å 30 Sk//, eller tor 240 Sk//, å hvarje mil till 480 öre.
Preste-Slåndet har Ilerr Komministern Iiardin, uti ingifvet memorial, anmärkt, att det nu föreskrifna sätt för Kungörelsers publicerande i kyrkorne medförde två väsendtliga olägenheter, den ena, att andakten i hög grad stördes, och den andra, att gudstjensten varade alltför länge, så att både prest och åhörare slutligen tröttnade; och har, för afhjelpande häraf, motionären föreslagit, att föreskrifvas måtte, det alla kungörelser böra, efter gudstjenstens slut, uppläsas antingen i sockenstugan eller på gången i kyrkan, då endast de, som egentligen måste deraf laga del, behöfde qvarstadna och de andra, eller qvinnor och barn, kunde förfoga sig hem. I anledning häraf får Utskottet till en början upplysa, att sedan uti 2 Kap. 5 §. af 168C års Kyrkolag stadgadt blifvit: ”att på predikstolen skall af kunnas allt hvad Konungen eller Dess Befallningshafvande, på Konungens vägnar, kan hafva att bjuda och tillkännagifva, men att alla andra verhlsliga saker skola på kyrkovallen eller i sockenstugan kungöras, med det undantag likväl, att frän predikstolen må lysas efter det, som borttappadt och stulet är samt tjenligen nämnas kan”, så anhöll Presterskapet redan åren 1719 och 1720, att denna lag måtte inskränkas; men, enligt hvad Kongl. Resolu - 3 Lag-V 1 skottets Betänkande, N:o 114- tionerne på Preslerskapets Besvär af deri io Mars 1719 och den \\ Juni 1720 visa, stadfästades hvad Kyrko-Ordningen förmår. Piesteiskapels skyldighet i denna del utvidgades derefter så småningom; och genom Kongl. Maj:ls Resolution på Allmogens Besvär den 9 December 1766 iöreskrels uttryckligen, att Kungörelser af Konungens Befallningshafvande, Embetsman eller någon undersåte höra å predikstolen och icke pa kyrkovallen uppläsas.
Förr brukade det vara en gosse. Grane kastade en tioöring åt henne, och flickan stod förvånad och såg efter vagnen, medan hon höll den lilla blanka slanten i sin öppna hand. Där togo björkarna vid, och i skogsbrynet låg stugan, där snickaren bodde. Det första och sista poemet Bland trefliga hem uti Upsala på sjuttonhundratalet fanns i synnerhet ett, som var särdeles inbjudande. Detta tillhörde professorn i filosofiska fakulteten, Magnus Malmstedt, och hans hustru, Märtha Flodin. Mannen, som representerade intelligensen, det odlade förståndet och den litterära bildningen, ägde rika och ovanliga själsgåfvor. Hustrun åter var en ädel typ af den sanna kvinnligheten, det fina vettet, denna rena gudsfruktan och godhet, som göra kvinnan till huslighetens och trefnadens vårdarinna, i hvars närhet det är godt att vara. I detta hem, under hägn af så utmärkta föräldrar, uppväxte dottern Anna Maria. Redan från sin första barndom utgjorde hon sina föräldrars glädje, ett så älskligt och rikt utrustadt barn var hon. De slösade också på henne all möjlig omsorg och kärlek. Af fadern erhöll hon en icke vanlig bildning, och af modern danades hon till en prydnad för sitt kön. Naturen hade också begåfvat den lilla Anna Maria med en snabb fattningsgåfva, ett öfverlägset förstånd, ett varmt hjärta och en djup känsla. Midt emot professor Malmstedt bodde en änkefru Ström, som äfven ägde en dotter, Marianne, jämnårig med Anna Maria och hennes lekkamrat, då de bägge voro små. Marianne var en liten vacker flicka, hvarken dummare eller kvickare än barn i allmänhet. Hon ägde ingenting framstående mer än sitt vackra ansikte och sin redan i barndomen framskymtande afund. Denna var nästan uteslutande riktad på Anna Maria, ehuru Marianne icke kunde företaga något utan att lekkamraten skulle vara med. I professorns hus vistades under denna tid en yngling, vid namn Johan Trotzig, en glad och öfverdådig gosse, som gärna retades med alla, undantagandes Anna Maria. Henne höll han verkligt af, och hon var också den, hvars ord verkade mest på honom. Äfven detta förtretade Marianne, och hon kunde icke fördraga Johan.