Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti till Kanslers-embetet ingifven skrift har institutets lärare-kollegium anfört, att i främsta rummet nödvändigt syntes, att den praktiska undervisning i läkarevetenskapens alla grenar, som institutet hade sig anförtrodd, blefve så fullständig som möjligt, och på ett med tidens fordringar öfverensstämmande sätt ordnad, i hvilket hänseende den mest kännbara bristen utan tvifvel vore saknaden af lämplig lokal och nödig utredning för att tillgodogöra det befintliga rika materialet för studiet och undervisningen i pathologisk anatomi. Den obduktionssal, som för det närvarande begagnades på Serafimer-Ordens lasarett, vore dels till utrymmet alltför inskränkt, dels för ändamålet olämplig, både genom sin inredning och sitt läge på lasarettets tomt, hvilken icke mcdgåfve erforderlig plats för en nödvändig utvidgning; och då fråga vore väckt att inom kort tid borttaga och till annan plats förlägga lasarettets likbod och obduktionssal, syntes det Kollegium lämpligt, att i sammanhang dermed tillvägabragtes en sådan förändring, som pä en gång kunde komma lasarettet och institutet till godo, med hänsyn tiil den undervisning i praktisk medicin, som dessa inrättningar åligger, för hvilket ändamål det utan tvifvel vore mest tjenligt, att den blifvande nya likboden med tillhörande obduktions-sal och jordfästnings-kapell förlädes till institutets tomt, och i sammanhang dermed tillbyggnad på nämnde tomt skedde för anskaffande af behöflig» lokaler till föreläsnings-sal, arbetsrum för lärare och studerande, samt dessutom några rum dels till förvarande af pathologiska preparater, för hvilka utrymmet i det närvarande muséet visat sig otillräckligt, och dels till anställande af experimentela pathologiska undersökningar; varande kostnaden för en sådan byggnad, enligt uppgjord ritning, beräknad till 78,000 R:dr, hvaraf 20,000 R:dr belöpte sig för den del af byggnaden, som för lasarettet erfordrades, och om beviljandet af hvilket belopp Direktionen öfver Serafimer-lasarettet gjort särskild framställning.
Banken för de medel, som kunna finnas att disponera till inköp af räntebärande papper, må inlösa Jörelriidesvis sådana Hypotheks-Förenings-Obligationer, som äro ställda i utländskt mynt. § 69- Metalliska värdet af Bankens Mynt-Kabinett, som vid 1852 års utgång uppgick till B:ko R:dr 16,462: u. 6. har, genom uppköp af mynt och medaljer, ökats: år 1853 med 131: 27. — är 1854 med . 51: 20. 6. 47 g S:gr 16,645: u. — hvaremot sistnämnde år afgått, enligt Rikets Ständers beslut, till Kongl. Mynt-Kabinettet ademnade Mynt och Medaljer om 820 Dukater, upptagne till 4,64 6 : 32. — i följd hvaraf omförmäldta väi;de vid 1854 års slut utgjorde B:ko R:dr 11,999: 12. — 73 Revisorerne hafva besett nämnde Kabinett och funnit dervarande samlingar väl ordnade. § 70. Uti 188 § af Banko-Reglementet upptages ibland årliga välgörenhetsinslagen tat bidrag, sorn intill nästa Riksdag under stadgade vilkor från Banken utbetalas, anslag till Frimurare-Barnhuset i Götheborg med tillsammans 300 R:dr Götheborg samt lill Barnhusen i Gefle och Carlshamn med 100 R:dr åt hvardera, hvilka anslag, under den lid, revisionen omfattar, från Banken äfven utgått, och Caris Enligt hvad Revisorerne af Banko-Fullmäktiges protokoll för den 14 hamn. September 1772 inhemlat, grundar sig utbetalningen af berörde anslag på Ständernas Herrar Deputerades Resolution den 8 i samma månad, hvarigenom förordnades, bland annat, »att de i provinserna efter hand tillgörande Barnhus-Inrättningar, i synnerhet de i Norrköping och Carlshamn, må tills vidare lå en årlig gåfva af 1,800 daler kopparmynt, när behörigen bevist blifvit, alt sådana inrättningar verkligen äro började och i gång satta.»
För ”Skomakarearbeten af andra tyger, samt af saffians-, karduans-, färgade, pressade ocb tryckta skinn.” 3) I Taxan icke nämnde. 4) Såvida man icke kunde urskilja deras hufvudbeståndsdel; eljest tullbehandlades de lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestodo. 5) Kaksocker icke nämndt i Taxan; i stället hänfördes hit ”konfektsocker.” 6) Förbudet gällde äfven ”konfektsocker.” 7) I rubriken tillädes: ”samt andra till sockerhalten lika slag.” XXIX Fr. o. m. 1842 Fr. o. m. 1846 Fr. o. m. 1849 Fr. o. m. 1852 Fr. o. m. 1855 Fr. o. m. 1858 Fr. o. m. 1861 t. o. m 1845. t. o. m 1848. t. o. in 1851. t. o. m 1854. t. o. m. 1857. t. o. m. 1860. t. o. m. 1863. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. ) i ti 13 öre Förb.
Ipr teslamentsgifvares barn, hvilka vid hans frånfälle ej kunna sig sjelfva föda eller hunnit alt upfostras. Efter Stads-Rält äger den som har barn och bröstarfvingar icke af ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orörligt gods gifva i testamente mera än sjettedelen; den som ej har barn, men annan inländsk arfvinge, äger att bortgifva hälften af sin ärfda stadsfastighet och all den aliade jemte ärfda och förvärfda lösören, samt den som ej har brösteller inländska arfvingar att bortgifva alltsammans. Härtill kommer en utvidgning i rättigheten att borttestamentera fastighet i stad för R. o. Ad., grundad i deras privilegier samt en inskränkning i den för landet gällande testamentsrätt för PresteStåndet. LagUtsk. åter föreslår att genom testamente ej mera än hälften af qvarlåtenskapen må bortgilvas, der bröstarfvinge lefver efter, och eljest alltsammans, men inskränker testamentsrätten i afseende på arfvejord å landet på det sätt att derom ej må förordnas till förmån lör annan än den som egt bördsrätt till jorden der den försålts eller, om så skyld ej finnes, till annan af gifvarens skyldeman, så långe sådan till är, med det undantag likväl att makar må åt hvarannan till besittning för lifstid förläna arfvejord, der bröstarfvinges laglott derigenom ej förnärmas. Till en början vill jag anmärka alt förslaget är så stiliseradl att R. o. Ad. genom den föredragningsordning som på f. m. antogs emellan delta Betänkule och Betänk. ang:de börds-rätten, ej vet hvad R. o. Ad. ens för sin egen del beslutar om det bifaller Betänk.
Den första anmärkningen är Rådgifvande åtgärderne till de i Kammarexpeditionen den 22 Januarii, 23 April och 10 December 1822, fattade beslut om fastställd indragning, och förbjuden fortsättning af Dagbladen Argus, CoUriren från Stockholm och Argus, dm andra. Utskottet ogillar dessa åtgärder, såsom icke grundade å sådane omständigheter, som Tryckfrihets Lagen stadgar för att påkalla de*ni men Utskottet uttrycker i min tanka en origtig lära, då det hyllar, hvad det, kallar Konungens arbitrernnde makt i dylika frågor. I95 Den lo Julii f. m. Då TryckfriketsLsgen tydligen bestämmer hvilka förhållanden som berättiga Konungen, att inskränka den, för aila andra tillfällen genom Lagen stadgade Tryckfriheten, så synes mig ett uti Lagen icke medgifvit arbitrerande hafva ägt rum, när Utskottet funnit, det ingen af de anledningar till trykta Skrifters indragning, som uti TryckfrihetsLagen finnes stadgade, förevarit, vid de af Utskottet anmärkte tillfällenj det cynes mig således, att Föredraganden ägt full anledning att pligtenligt vägra sin contrasignation å ett beslut, stridande emot TryckfrihetsLagens ordalydelse och anda; det synes mig att Utskottet bordt uti sitt Betänkande utsätta, hvilken den föredragande för Kammarärenderne varit, som bebehandlat desse ämnen. Jag finner således härutinnan anledning till en väsendtelig anmärkning emot Utskottets Betänkande. Utskottet yttrar sin önkan, att StatsRådet fparjämmare tillstyrkt Konungen begagnandet af indragningsmakten i anseende till Dagbladi Utskottet tillkännagifver i och med detsamma; att StatsRådet öfverflödigt tillstyrkt dessa indragningar, som efter Utskottets yttrade mening icke varit hyllade af allmänna tänkesättet, och af aktningen för Publiciteten.
^drabSfFrifmaren upplage fdbane minberdrige barn i mantalsidngb till namn, fobelfedr ocf dfmen fåbelfebag för bet dlbfla af be minberdrige, famt utföra t be 2:ne tillofta columner, frdmjl beraS antal, forn fd eftergift pd ndmnbe grunt får mantalspenningar, od) berndjl be barns antal, för fmilfen S3emillningS»afbraget dtnjuteS, bd mantalSldngben Pommer att ligga till grunb får affortningen. torpare ocf SnfpfeSfjon, forn mib Mantals» ocf ©Pattffrifningen meb af ^aflor utgifmet eller gobPdnbt bernis flptFa, att te Idtit marci» nera fpra barn, (pola bejjufotn får mera retigfets jPull fdtanefter od) bd be berfore fårut icfe erfdllit afPortning, pd en gdng dtnjuta 40 f?ll» lingard afbrag d 33emillningen, motfmarante fmab be i 4 drS tib enligt förra författningen dtnjutit. §. 166. allmogen t £erjedbalen, famt offer, ocf 2Befler.»Dalarne, nemligen Dfman. ocf 9feban.©iljanS, famt SBeflertaflS gågberi od) ©agnefS ©oc« fen af ©dtferS gågberi uti ©tora kopparbergs Sdn, dfmenfom inbpg. Sfr*. IV. §. g. 167—168. 87 garne t (SlftocbablS ocl; grpcfsbabls ginnjlfog uti £arlftabs Sdn, marta ifrdn 33ercillning efter 1. ocb 2.
Magistrar må räkna 4 tjensteår oell, om de tillika äro Theologie Kandidater, 6, samt Theologie Licentiater 10 tjensteår i och för sina lärdomsprof, och vare Theologie Licentiater dessutom vid sin närvarande rätt i afseende på första klassens pastorater bibehållne; men allt under uttryckligt förbehåll, att de antingen ingått i aktiv presterlig tjenstgöring eller äro anställde såsom lärare i någon sådan egenskap, som lista punkten innehåller. 4:o Alla andra lärare och embetsman, än de sam i lista punkten nämnde äro. vid rikets allmänna undervisningsverk och tillämpningsskolor samt vid alla enskilda korporationer, må hädanefter ej räkna presterliga tjensteår, alla de nuvarandes rätt likväl oförkränkt. Efter det denna framställning blifvit bemött af Herr Biskopen öfver Carlstads stift Millén, som, bland annat, vederlagt åtskilliga i motionen förekommande uppgifter i afseende å antalet ordinerade under de sista åren inom bemälda stift, hvilka uppgifter motionären i anledning deraf återkallat, hafva begge de nu omförmälde motionerna blifvit remitterade till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; men, med stöd af 43 g Riksdags-ordningen, hafva desamma behandlats af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som icke anser sig kunna biträda de af motionärerne uttalade åsigter. Emellan prestens och skollärarens befattningar, som begge äro af andlig art, eger vida mindre olikhet rum. än motionärerne synas vilja medgifva, och för kyrkan mäste det anses hafva ländt till stor nytta, att kunna erhålla förstärkning frän skolan, hvilken sednare hon har att tacka för mänga af sina yppersta själasörjare. Det finnes alltså en högst naturlig anledning dertill, att åt. skollärarne blifvit medgifven befordringsrätt på den presterliga banan. Denna rättighet, för icke längesedan större än nu. till följd af den bekanta s. k. dubbla tjensteärs-beräkningen, har gradvis och, i anledning af Rikets Ständers derom uttryckta önskan, sednast genom Kongl.
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt, till Stats-Utskottets behandling remitterad motion (N:o 270) har Riksdagsfullmägtigen Nils Olsson från Malmöhus län, jemte uttryckande af den åsigt, att Staten borde befrämja spridningen af sådana läroböcker och arbeten, som vore företrädesvis egnade att framkalla en sann med - Stats-UtsJcottets Utlåtande N.-o 66. (Fortsättning.) 37 borgerlig bildning och meddelade sådana allmännyttiga kunskaper, hvaraf hvarje samhällsmedlem numera vore i behof, föreslagit att, då ett arbete af dylik beskaffenhet, hvilket både för sitt sakrika innehåll och den derpå nedlagda mångåriga flit vore förtjent af den största uppmärksamhet, nyligen utkommit i bokhandeln, under titel: “Den kunskapsrike Skolmästaren», Rikets Ständer måtte till inköp af 2,500 exemplar af denna bok, för utdelning till folkskolor eller sockenbibliotheker, anvisa ett anslag för en gång af 20,000 Rdr. Afven om det må antagas, att ifrågavarande arbete egnar sig till fyllande af sockenbibliotbekernas behof af en kortfattad encyklopedi, synes dock anvisande af statsmedel uti ifrågavarande hänseende icke böra ifrågakomma, helst arbetets pris icke är högre, än att dess inköpande lämpligen bör kunna öfverlemnas åt vederbörande kommuners egen omtanke; hemställande alltså Utskottet, att Riksdagsfullmägtigen Nils Olssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 145:o. Med anförande, hurusom någon s. k. Evangeliibok på finska språket med de nya för vårt land fastställda predikotexterna ännu icke funnes tryckt, oaktadt det Sverige tillhörande Finska folket, hufvudsakligen bosatt inom Neder-Torneå, Carl Gustafs, Öfver-Torneå och Pajala socknar, uppginge till öfver 17,000 personer, har, uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (N:o 99), Kongl. Hofpredikanten
M:T OCH BEGÄRDE ATT FÅ UNVISNINGSVÄSENDET ORDNADT, K. Det är med glädje och stolthet vi kunna se tillbaka på denna utveckling, och säkert skall, då dagen i hela vårt land firas, man ej heller glömma den klass, de män och kvinnor, hvilkas plikttrogna och ansträngande arbete årtionden igenom bidragit till detta lysande resultat. I detta arbete har den svenska kvinnan en ingalunda obetydlig andel, och om än hennes direkta verksamhet i folkskolans tjänst först senare tog sin början, har den i stället gått så mycket hastigare framåt. Det var ju för öfrigt naturligt nog, att makan och modren skulle i första hand känna sig berörd af och intresserad för en utveckling, som så småningom flyttade en del af omsorgen för barnens intellektuella utbildning från hemmet till skolan. Från början torde nog denna utbildning betraktats såsom en hemmets rättighet och plikt. Denna åsikt kvarlefde länge nog, och ännu vid 1823 års riksdag, då skolfrågan allvarsamt var på tal, fick den ett uttryck i biskop af Vingårds ord: » Enligt naturens ordning tillkommer den första barnundervisningen föräldrarne. Denna sköna rättighet lär ock den fromma modern utan nödtvång icke föryttra. » I den mycket omtalade s. k. Rudenschöldska metoden förekommer också ett slags föreningslänk mellan skolan och hemmet i den s. k. hemskolan. Under denna tid visade sig kvinnornas intresse för folkskolan, då de ej fingo direkt deltaga i verksamheten i skolan, genom anslag och donationer till förutvarande eller nya skolor. Sådana af kvinnor upprättade eller understödda skolor finnas i mängd såsom Gjörloffska skolan i Landskrona, Estuna sockenskola, Allerums (högre) folkskola, Philipsénska skolan i Stockholm och många andra. Denna medelbara verksamhet öfvergick snart till en mera omedelbar och direkt ingripande, då de första folkskollärarinnorna trädde i tjänst. Tidpunkten när detta skedde kan DET VAR OCKSÅ HÖG TID ATT REFORMEN GENOMFÖRDES. ej säkert uppgifvas.
Först blef han så glad, men så kommo alla ovänliga gamla tankar igen. Precis som om det skulle varit för att göra honom glad, hon lärt sig att väfva! Pytt! Ett infall. Hon behöfde omvexling. Och nu fans det icke annat. Han ville för ingen del låta henne märka, att han sett något, och smög sig derför bort igen samma väg han kommit. Men han kunde ändå icke låta bli att vara en smula nyfiken. Hvem hade lärt henne det? Hur hade hon kunnat ha tålamod till det? Och när han gick omkring på fälten hände det ibland att han tyckte sig se Marianne, som han den gången sett henne i smyg, rödblommig af ansträngningen, stark, med håret en smula i oordning och blicken så stramt fästad på det hon hade för händer, som om verldens väl berott på att arbetet blef godt. Han undrade hvad mor skulle tyckt, om hon fått se henne så. Det skulle just varit i mors smak. Utan att han tänkte på det blef han en smula mindre sträf i sitt sätt. Marianne märkte en liten förändring, men låtsade om ingenting. »Allt kommer i sinom tid», brukade den gamle trädgårdsmästaren Per Persson säga, och Marianne hade tagit det vishetsordet i arf efter honom. Det skulle nog komma, om hon blott gaf sig tid att vänta. En dag då Börje synts vid ovanligt godt humör kom Marianne in i hans rum för att ställa Darwin tillbaka på hyllan. Börje satt vid sitt skrifbord och läste ett bref, som han nyss öppnat. »Det är från mor», sade han. »Hur är det med henne?» Marianne kom fram till honom och lade sin arm kring hans nacke i det hon böjde sig framåt. Börje vek hastigt brefvet tillhopa. »Jag skulle inte ha läst», sade Marianne i det hon sårad drog sig tillbaka. »Mor stafvar illa. Det gör ingenting för mig, men ...» Marianne gick sakta ut om dörren och stängde den efter sig. Ah, detta sätt att straffa henne med tusen, tusen små styng! Hon skulle då vara ömklig nog att när det gälde glädjen att lära känna hans mor skulle hon endast se på ortografien. Hans mor, hans mor ja! Detta var det värsta. Hon kände att hon der hade sin rival. Denna mor, för hvars ögon hon icke var värdig att träda!
Departements-chefens ofvan åberopade betänkande, hurusom Förvaltningen af Sjöärendena, som undfått befallning uppgöra noggranna beräkningar öfver de utgifter, hvilka under nästa statsregleringsperiod borde af berörda anslag bestridas, anfört, att, vid den väsendtliga förändring, som syntes förestå i sjökrigsmaterielens beskaffenhet, Förvaltningen lika med den Komité, som haft i uppdrag att afgifva förslag till ett tidsenligt ordnande af Rikets sjöförsvar, ansåge att med "Flottans underhåll” nu icke borde förstås annat än underhåll i inskränktare mening eller af dem bland be - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. 7 fmtligä fartyg, sorn under nämnda tidrymd borde i tjenstbart skick bibehållas samt af de vid Flottans Stationer befintliga bus och byggnader, verkstäder, m. m., men att nybyggnad af krigsfartyg eller verkstäder samt anskaffning af maskiner, då för dessa byggnader och anskaffningar erfordras betydliga summor deremot skulle bekostas af dertill särskildt anvisade model eller af extra statsanslag, i öfverensstämmelse hvarmed Förvaltningen, som föreställt sig bebofven för ett sådant underhåll i inskränktare mening lämpligen kunna och böra hänföras under nedannämnda hufvudrubriker, uppgjort följande beräkning angående utgifterna under berörda anslag, dagsverkskostnaden deri inbegripen, för hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866, nemligen: a) Underhåll af fartyg och låtar: vid Carlskrona Station R:dr 226,120: „ Stockholms d:o 45,060: samt särskildt: till underhåll af obevärado roddfartyg, lastdragare vid såväl sistnämnda som Göteborgs Depot 2,730: „ underhåll af Flottans bevärade roddfartyg, enligt Sjöför svars-komitéens beräkning 29,000: gQ2 gjQ. b) Underhåll af hus och byggnader: vid Carlskrona Station 42,500: Stockholms d:o 19,500: „ Göteborgs Depot 4,000: 66,000: c) Diverse arbeten och anskaffningar:
Solen var uppgången, men icke att se: dimman hade under natten stigit och stigit, tills den fyllt hela dalen, och den stod nu omkring vandrarne som en orörlig och ogenomtränglig massa. När solen ändtligen började få makt öfver den och den rullade sig samman till enorma bylten, hvilka ett efter annat söndersletos af något klipphörn och upplöstes i intet, funno de sig gå fram långs en bred allfarväg uppe öfver en ådal med väldiga gröna bergsväggar öfver på andra sidan. Det kom med ens som ett samfäldt morgonjubel öfver hela naturen, en solhelsning af fågellåt och djurläten, af snöglans högt uppe och af den gröna rikedomen nere i dalen. Med samma började det ringa i någon kyrka framför dem; «söndag,» ropade Truls; det hade de alldeles glömt bort. De hunno fram till en by; solen hade stigit, och de hade gått sig hungriga; de frukosterade ur resväskan och gingo in i en af gårdarne för att få något vått att skölja ned maten med. Inne i ryggåsstugan med dess sparsamma men solida inredning satt en gubbe i kalott och snöhvitt hår; han hade redan genom rutan sett dem komma, men låtsat om ingenting och lät dem sjelfva bemöda sig vidare och satt lugnt och väntade, – som det sig höfves, tänkte Truls; han kände seden hemma från Skåne, så skulle äfven hans egen far ha betett sig. Truls framförde ärendet, och gubben anvisade dem begge med sirlig värdighet plats samt gick derpå ut på farstutrappan och ropade en befallning utåt gården. Kom tillbaka och sporde, om det kanske icke hellre skulle vara öl; hvarpå det befans, att den ene föredrog öl och den andra mjölk; hvarpå gubben med steg, hvilkas skyndsamhet möjligast doldes, åter försvann ut på trappan, der han ropade en ny order utåt gårdsplatsen. Derefter tog han plats i en länstol och lät det komma an på, hvad som vidare komma skulle, låtsande likgiltighet, alldenstund värdigheten icke tilläte att synas nyfiken eller öfverhufvud beroende gent emot de främmande, men emellanåt betraktande de unga menniskorna med förbehållsam sympati.
Honom åligger det att lämpa straffen efter brottens olika beskaffenhet och skiftningar, sådana de i allmänhet gifva sig tillkänna; och då, hvad ifrågavarande brott angår, detsamma är ett bland dem, som kan förekomma i de mest olika grader af grofhet, är det en lagstiftarens ovilkorliga pligt att så inrätta lagen, att den kan lämpas efter dessa brottets olikbeter, och således alt förändra den lag, som med lika hårdhet bestraffar den grofsta och den ringaste arten af brottet. Utskottet, som derföre vidhållit sina åsigter i denna del, har åter, med anledning af gjorda anmärkningar, något förändrat den i 24 §, den 22 <§ i nva förslaget, intagna beskrifning på rån. Utskottet har nemligen från beskrifningen på det psykiska våldet uteslutit orden »för lif och helsa», och således ansett detta våld böra utmärkas med »hot, som innebär trängande fara». Samma uttryck är äfven i flera utländska lagar begagnadt; och det lernnar domaren en friare pröfning vid bedömandet af brottets beskaffenhet. Ett hot kan innebära trängande fara af den mest svåra ari, utan att vara riktadt emot den öfverfallnes lif eller helsa; och då det användes för att åtkomma annans egendom, sker ostridigt derigenom rån. Då det ej är anledning alt för rån och försök dertill använda olika straffarter, bar Utskottet, efter gjord anmärkning, äfven för försöket föreslagit fängelse vid vatten och bröd jemte straff-arbete; dock med den förändring af tiden för detta arbete, alt den kan nedsättas till två år. Ehuru samma slag af straff skola användas vid det fullbordade brottet och försöket, har likväl Utskottet ansett det sednare böra straffas mindre strängt än det förra. Men om försöket ej kunde beläggas med straff-arbete på kortare tid än fyra år, så inträffade det förhållande, alt Lag-Ulskollets Ullålande, JYi 48. 19 det obetydligaste försök och ett fullbordadt mindre rån komme att straffas lika. Af denna anledning har Utskottet gjort omförmälda nedsättning i tiden för straff-arbetet, i tidsbestämmelserna hvarom
Majrt erkänner billigheten af en ifrågaställd allmän lönereglering för Öfver-ståthållare-embetet och dess kansli, vill Kongl. Maj:t likväl, enär den medeltillgång, som för dylika anslagsförhöjningar måste anlitas, icke, utan åsidosättande af mera angelägna behof, medgifver anvisandel af den större summa, som för en fullständig reglering derstädes erfordras, nu endast äska uppförandet å stat af nya löner för ytterligare 4 exekulionsbetjente, å 108: ig, likasom för de förut å staten upptagna R:dr 433:16. — Transport R:dr 433:16. — 200: Kongl. Maj .is Nåd. Prop. till R. Transport R:dr 433: ig. — samt till en kanslist till biträde ät fogaten 300: äfvensom för Iva under-vaktmästare, hvilka å stat nu åtnjuta endast 89 Rxlrs lön hvardera, tillökning å 50 R:dr 100: och för 4 vaktknektar vid gäldstugan, hvilka å ordinarie stat innehafva blott 54 R:dr 8 sk. hvardera, tillökning lika med hvad dem, genom Kongl, brefvet den 17 Augusti 1833 blifvit å besparingarne tillagdt, å 53: 24. 214: med förhöjning till de nuvarande för 4 tunnor derunder inbegripen spanmål, i den mån statspriset öfverstiger 7 R:dr.