Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har ej kunnat undfalla BancoUtskottet, alt den direction, som nu förestår Canalen, ej altid är att påräkna. Utskottet har erkänt, alt de pensioner, sorn af densamma blifvit meddelade, varit e) blott beliöflige, utan så af rättvisa och nödvändigheten påkallade, att om frågan blifvit frarasläld lill Ständerne , hade de säkerligen sjelfva beviljat dessa i5oo Rdr, enär de ytterligare anslagit till delta verks fullborda 11 <j| öfver en half million. Det har således blott varit i afseende på principen, som Utskottet yttrat sig mot Direclionens förfarande med denna pensions tilldelning. Utskottet har trott, att lill dess Canal-arbetet blefve fullhordadt, och dess afkastning beräknad, så att bestämmas kunde, hvad bolaget hade att disponera .dessa pensioner borde så beviljas, att de blott årligen anslogos. Jag erkänner väl, att detta skulle hafva ett mindre behagligt inflytanee på de personer, som åtnjuta pensionernej men det har varit af princip - 6-i Den 17 November f. m. skälet, som Banco-Utskoltel icke kunnat frångå denna tanka, med förutsättande dessutom deraf, att alla inkomsterna användas pä Canalarbelet, samt med föreskrift för BancoFullmägtige, att anmärka allt, sorn syntes stridande mot de vilkor, hvarunder Bolaget erhållit allmänna understöd, eller hvaruti misshushållning kunde förspörjas,'med rättighet ali innehålla anslagen intill dess förklaringsöm af lianco-Styreisen godkännes blifvit afiemnad, eller nödigt afseende gjordt å det som lill rättelse är uppgii vit. På dessa grunder torde en hvar finna, alt Utskottet ej kunde annorlunda förfara, än gilla Fullmägtiges åtgärder, hvilka äfven Riksens Ständers Revisorer godkänt. Man hade i annat fall kunnat befara, att, om Öfver-Styrelsen Öfver Verket folie 1 mindre nitiska händer, medlen, som nu till större delen 1' stridas af Stats-Yerket, skulle kunna undanryckas från sitt ändamål, och användas till saker som dermed ej voro så nära beslägtade.
Län nedannämnde tjenstemän endast uppbära årligen ungefär följande aflöningsförmoner, nemligen: Lands-Secreteraren 966R:dr 32 sk., Lands-Kamereraren 800 R:dr, LandtRäntmästaren 83a R:dr 24 sk., Kronofogden i Norra Fögderiet 616 R:dr 16 sk., Härads-skrifvaren i dra 538 R:dr 16 sk., Kronofogden i Södra Fögderiet 620 R:dr 16 sk. och Härads-skrifvaren i dra 534 R:dr 16 sk., Rikets Ständer mätte, till afhjelpande af de mest tryckande behofven, anslå för hvardera af nämnde tjenstemän 333i R:dr årligen; samt Af Lars Bygden från Westerbottens Län, att Länsmannen i Nysätra socken, som delar lönen med den i Bygdeå, måtte undfå full lön, äfvensom att de i Wännäs och Säfvars socknar anställde 2:ne Länsmän blefve tillagde löner på Stat. Utskottet, som tagit dessa förslag i öfvervägande, medgifver, att å flere ställen inom Riket förefinnas betydliga ojemnheter i afseende å LandtStats-tjenstemännens lönevillkor och behof af förbättring derutinnan för vissa utaf personalen; men då Kongl. Maj:t förklarat Sig vilja låta frågan om den allmänna löneregleringen för Landt-Statens embetsoch tjenstemän anstå till en annan Riksdag, och partiella jemnkningar, enligt Utskottets tanke, icke kunna utan olägenhet vidtagas, tillstyrker Utskottst, att berörde motioner ej må till någon åtgärd föranleda. 4:o Gästgifvares friheter:
Deutschland merkte ich bald, wie für die neueste Wuth der Phantasie nichts, nichts heilig war: keine Göttlichkeit Klopstocks, keine höhere Menschheit Herders, keine Schönheit Wielands und Goethes, keine Zauberlieblichkeit Jean Pauls. Das, das sollten wir leiden? Thun gehört dem Mann. Merke, Solon-Herder, da im Weimar-Athen! Nicht zerstreute Kräfte, sondern vereinte, machen die Macht. Eine Hauptlehre in einer Hauptzeitung muss man aufstellen gegen die Behauptungen der Zeit. Noch haben alle ihre Horen und Musen zuviel von dem Volgivagum. Ich will der scythische Anacharsis seyn, der sich so gerne bey Solon aufhielt. – Von dem Plan das Nähere nächstens. Möjligen bidrog detta bref, att hos Herder befrämja den tanke, som han något längre fram sökte verkliggöra i den med år 1801 begynnande tidskriften ”Adrastea”. Mellertid ville han, ju förr dess hellre, offentligen tillkännagifva sitt omdöme öfver den så oväntadt från Sverige ernållne bundsförvandten; och valde dertill en redan bestående tidskrift: ”Nachrichten von gelehrten Sachen, herausgegeben von der Akademie nützlicher Wissenschaften zu Erfurt”. Aldrig hade Thorild funnit sig så berömd, så uppmuntrad. Archimetrien anmäldes i denna recension såsom ett ”högst märkvärdigt och originellt verk”, hvarom Herder, efter antydningar om dess innehåll, bland annat yttrade följande: ”Man siehet, dass in seinen Grundzügen dies System das älteste, ja eben die Wahrheit ist. ... Hätte die kritische Philosophie nur dies Buch veranlasst, so müssten wir ihr Dank wissen.
I följd af allt detta finner LagUtskottet sig sakna skäl, att tillstyrka bifall af Herr von Engest roms ifrågavarande Förslag på det sätt, han det Samma frarristält, utan förmodat Utskottet, att det ändamål, Herr von Engeström dermed åsyftat; skall närmare vinnas genom de åtgärder, här för ut af Utskottet äro tifigifné. StafsUtskottet, sorn till dess Utlåtande ansett endast höra det af Herr von Engeström uti louie och ii;te punfterne af dess Memorial föieslagne iäntefria Fart af 9'de HufvudTitulns medel åt en Redadeur af ifrågavarande Lag Samling, har åter för siri del skölat yttra, att, då Lag-Utsköttet ej funnit skäl tillstyrka bifall af Heir von Engeström!; förslag, så vidt det angår arbetets utförande, så bör ock frågan örn beiörde Lånbidrag af allmänna medel förfalla; hvilket allt vördsamligen öfverlemnas tiil Rik Sens Höglofl. Ständers bepröfvande; StdckhbluA den 18 Martil 1818- N:r 151; Riksens Höglofl. Ständers Staisoch LagUtskotts Betänkande, i anledning af väckte Motioner om Lönförbättring för Häradshöfdingarne. W altof!.' BörgaréStåndet har till Stats-och Läge £8o Stats■ och Lag-UtskottenS Betcinkandert, Utskottens Utlåtande remitterat det af RiksdagsEullmäktigen för Arboga Stad, Herr Häradshöfdingen och Radmannen C. IV.
Consisforii-Notarien vore nemligen icke allenast räkenskapsförare för Läroverkens cassör, och sålunda i första rummet redogörare derför, utan äfven, ex officio, Ephori Secreterare, och ur dessa hänseenden, såsom det ville synas, qualificerad att erhålla ifrågavarande ersättning ur förrberörde cassa, helst det borde vara förunnadt den gamle, sorn egnat Stif - Bih. till R. St. Brot. £844. 8 Sami. £4 lläft. I 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N-.o 79. tets och Läroverkens angelägenheter en trägen och långvarig möda , att, då han dervid icke förmådde lägga vidare hand, få uppbära sin lön af de medel, som blifvit inom Stiltet samlade, och som han så länge förvaltat. På dessa skäl, och då ifrågavarande fall icke ofta torde inträffa, har motionären föreslagit, att afskedstagande Consistorii-Notarie må, om lian uppnått 65 år, vara berättigad att ur Cassa Emeritorum erhålla ersättning för sin afträdande lön , till ett belopp af hälften utaf äldste Lectorns lön, eller 80 tunnor, beräknade efter 6 R:dr per tunna. Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, delar fullkomligt motionärens öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten deraf, att ConsistoriiNotarier, genom åt dem beredd ersättning för innehafvande lönförmoner , må kunna afträda från sina tjenstebefattningar, då ålderdom och bräcklighet göra dem oförmögne att desamma med tillbörlig drift bestrida.
Skottes testamentstagare den öjverklagade förlusten, kan jag icke heller tillstyrka någon utbetalning af Banken vare sig till större Banko-Utskottets Utlåtande, N.o 51. 15 eller mindre belopp af den fordrade ersättningssumman, serdeles då både Bankens fiskals-embete, understyrelse och fullmäktige enhälligt afslyrkt densamma. Härtill kommer alt, enligt livad Stats-Kommissarien af Sillén i sin reservation upplyser, f. d. Presidenten baron Jakob Cederström åtnjuter öfver 5,000 R:dr banko årligen i diverse pensioner, samt att han så väl som baron Mörner ännu lefva och kunna ärfva tillgångar. Min enskilda Öfvertygelse är alt både primitive säljaren Anders Cederström och köparen Jakob Cederström, hvilka äro bröder, ganska väl kände hemmanens natur oell således visste, att, oaktadt de sålde och köpte och ånyo sålde dessa gårdar och derföre erhöllo penningar, kunde likväl samma egendomar, när som helst utan lösen återtagas af den bland deras närmaste anförvandter, som framträdde och legitimerade sig som fideikommissari us. Baron Mörner kunde också svårligen vara okunnig derom. Det är derföre ingalunda obilligt om dessa herrar, serdeles om Presidenten m. m. baron Jakob Cederström blir tvungen att dels med sin egendom, sedan köpekontraktet derom blifvit upphäfvet, dels med något af de stora inkomster, som han årligen åtnjuter, småningom godtgöra Skottes testamentstagare en del af den förlust, som de nu öfverklaga, och hvartill Jakob Cederslröms och hans broders olagliga köpande och säljande voro den ursprungliga orsaken.” Uti denna reservation hafva instämt: Riksdagsfullmäktige Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, Johan Westermark från Westerbottens län och Nils Seensson fran Blekinge län. Af Riksdagsfullmäktige!!
Antagandet af de i denna §1 innehållna föreskrifter tror Utskottet, i följd af allt detta, ej böra mota någon svårighet» 38 §• i Norrska Grundlagen» ”Så väl den Norrsfee Stats - Ministern, som de tvänne Stats - Baderna, hvilka åtfölja Konungen, hafva säte och öfverläggnings -stämma f Svenska Stats - Rådet, när ämnen der forehafyas, hvilka angå båda B i ken.” ”1 dylika mål bör tillika den i Norrige vakande Regeringens Betänkande inhämtas, sa vi5’da de ej fordra ett så hastigt afgörande^, att ti”den sådant icke medgifvet.” 49° Den 27 April. Äfven I afseende på denna §. har Utskottet ej funnit djpn , innehålla något stadgande, som ändrar åtgärderna vid Sveriges styrelse. De Norrska Stats - Rådens närvaro vid gemensamma ärendens behandling är en naturlig följd af sjelfva Föreningen, och här alldeles ingeri inflytelse på Styrelsen af Sveriges enskildt! angelägenheter. Utskottet tror sig härvid allenast böra anmärka , att, till bibehållande af jemnlikhet i rättigheter, det vore angeläget i sammanhang härmed stad. ga, att, då inför Konungen i det ihforrska StatsRådet, enär och ehvar det är samladt, ämnen förehafva®, som angå båda Riken, frenne Redamöter af det Svenska Stats-Rådet der äfven må hafva säte och stumma. Af samma egenskaper, att, såsom en omedelbar följd af bägge Rikenas Förening, utan rubbning af våra Grundförfattningar, kunna och böra medgifva», äro §. §. 39, 40, 41, 42 och 43 i den Norrska Grundlagen, så lydande: ’’3Q:de §• Dör Konungen, medan Thronföl’’jaren ännu är omyndig, skall Norrska och Svenika Stats - Rådet genast sammanträda, för att ge”mensamt utfärda kallelse till Storting i Norrige och Riksdag i Sverige.” ”4o:de §.
300,000: transport 465,000: 28,000 35,000 63,000 — i3 — Xranéport 465,000: — till Ontbpggnab af Xpgf)tté;bpggnaben i £(jri|Tian(Tab, i runb fiimma. 36,000: — att utgå unbcr 3 år, från ocf) meb bet ittntmaranbe . 501,000: — Uti’eDntngé<2lfDe( ningen. vitill uppfattning af 1,500 ttpa monbcrin; gar för 95cmäringé;manflapct. 36,000: — ötapottcr för jynbelta infanteri 9tegi; menterneé gamla (Tam 32,400: — 1,500 banboler, meb remmar, för 93e; roäringé man(lapet . 7,250: — 1,500 ren(Iar, bär.-remmar, bricfeé; flaffor, flaff;remntar odj torniftrar, för Söemäringen 14,375: — 657 (T. npa runba tält, lifalebeé . 36,792: — <£n Xrofjbob af (Ten för norra ©fån; (fa 3nf. Dveg:teté gamla (tam, od) SBemäring 12,000: att innemaranbe år utgå i runb funt; tna meb tillfammané 139,000: — , gottification^fDefiiingen. ”Xiii (Earléborgé gä(Tningé;23pggnab: för 6efä(Tningé ar; beten 50,000: SBpggnaberé uppfö; tanbe
Hvem skulle kunna afmåla denna grekiska profil, dessa rena drag, denna utomordentligt hvita hy med dess lätta nyanser i skärt, dessa stora, blå, så ljufva ögon, befransade af långa, böjda ögonhår, och denna rikedom af gyllene lockar? Lägg härtill ett uttryck af oändlig ömhet och en drottnings hållning, hvilken dock ej uteslöt hvarken behag eller otvungenhet i rörelserna. I den ytterst enkla toalett hon bar, syntes hon strålande af skönhet; hvad skulle hon då inte vara i baldrägt? Medan vi varit upptagna af att beundra henne, hade hon pratat med Alonzo. Minuterna försvunno och hon pratade alltjemt Plötsligt höjde hon ögonen och blef varse tiden, som pendylen utvisade. En rodnad betackte hennes kinder och hon skyndade sig att ropa i telefonen: — Adjö, jag lemnar er, herr Fitz-Clarence. Hon reste sig så brådstörtadt från stolen, att hon knapt hörde den unge mannen, som sade henne » Adjö ». Stående, ett rof för den behagligaste förvirring, betraktade hon om igén den anklagande pendylen: » Fem minuter öfver elfva, verkligen! Nära två timmar tillbragta med att prata och dessa två timmar ha synts mig som tjugu minuter. Hvad skall han tänka om mig? » I samma ögonblick betraktade Alonzo häpen pendylen och sade till sig sjelf: » Tre qvart på tre! Nära två timmar Tag mig f — n, om jag hade trott, att mer än två minuter förflutit! Det är inte möjligt annat än att pendylen har dragit sig nu igen. » — Miss Ethelton, ett ögonblick, jag ber. Ar ni ännu qvar? — Ja, men säg fort, jag måste gå. — Skulle ni vilja vara nog älskvärd och säga mig hvad klockan är? Den unga flickan kände rodnaden ånyo uppstiga på sina kinder: » Fy! den fulingen, som frågar mig om det! » mumlade hon; sedan tilläde hon med hög röst med en ton af väl spelad sorglöshet: — Fem minuter öfver nio. — Tack! Och ni är tvungen att gå nu? Ja. — Jag är ledsen deröfver. (Intet svar. ) Miss Ethelton! (Intet svar. ) Miss Ethelton! — Nåväl?
Gamle vän, hvad var det du skrej? Skref du ej, alt du mig beklagar, Skrcf du ej om min bittra lott? Om du kunde se, hvad jag fått till min tröst under mörka dagar! Åh, förunderligt! Stark och ung, senig och fast jag känner min nacke! Framåt och tippat! Det finns ej backe, som jag tycker för mig för tnng! Tror du min eld har slocknat till aska? Tror du jag storknat af kalkstensdam? Tror du ej, att bland grus och slam gyllene korn man ock kan vaska? Fast det är trångt, är ej världen all borta vid hörnet. I skttmmigt svall så mångt och myckel vågorna hviska, och hafsvindar komma, lifvande friska. De sätta i omlopp mitt tjocknade blod, de fylla med stärkande luft min lunga, och än kan jag le, och än kan jag sjunga, och än har jag hopp, och än har jag mod! Behåll, hvad du har! Du får ej för tryta, min vän, att icke med dig jag vill byta; jag ock har ett mål att lefiva för, om ej precis: legion d ' honneur. Bland raffinemangens mästerkockar gör gärna får mig karrier, epok! Jag nöjer mig med att för vadmalsrockar skrifva mitt ärliga svenska språk. Hur var del? Svek jag, hvad förr jag tänkte? Vek från den rätta kosan jag af? Nej, min vän, men på lifvets haf olika fyrbåkar för oss blänkte: du tog på ärans och njutningens sikt, min var mer blygsam: den hette plikt. 1 Brefvet med kanterna, icke skurna gömde jag se ' n i kuvertet med urna, och ett leende jag betvang: Gud, hvilken doft af Ylang-Ylang! Algot Sandberg. När barnen växa ifrån oss. * Några ord till barnen. | å jag skrifvit och afsändt min föregående «y uppsats i ämnet, kom jag ihåg, att! &gt;Idun » icke läses blott af de gamla, utan ock af de unga, de, som själfva kunna bidraga till sin utveckling och utbildning. V i få ej skylla allt på föräldrarne, få ej alldeles fritaga barnen.
Dom-kapitlet till fullo ådagalagdt samt härigenom blott er» ringa uppoffring för Statsverket uppkomme, Kongl. Maj t måtte till Dom-kapitlets framställning lemna nådigt bifall; hvarefter och sedan Kongl. Majit under den 13 sisllidne Maj anbefallt inställande af den till den 25 derpåföljde Juni utsatta auktion för bortarreuderande på 15 års tid af ifrågavarande f. d. skolebord samt anbefallt Sitt och rikets Stats-kontor att i fråga om skolebordets upplåtande till boställsjord åt skolmästaren underdånigt utlåtande afgifva, Stats-kontoret, uti skrifvelse den 28 nästlid ne Juni, förklarat sig anse anledning företinnas till nådigt bifall å Dom-kapitlets lörberörde framställning, men enär frågan angick minskning i Statsverkets inkomster och en till Kronan indragen lägenhets användande på annat sätt, än nu egde rum, till nådigt bepröfvande öfverlemnat, huruvida icke, före ärendets afgörande, Rikets Ständer borde i ämnet erhålla nådig proposition. Då behofvet af skolebordets användande för sitt ursprungliga ändamål blifvit af Dom-kapitlet till fullo ådagalagdt, håfve VVI velat härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att omförmälde skolebord må, på sätt Dom kapitlet i underdånig - Kongl. Mnj:ts Nåd. Proposition M 64. 3 het föreslagit, St skolläraren i Arjeploug upplåtas; och Kongl. Majit förbli fver Rikets Ständer med all Konglig nåd och ynnest städse välbevågen. Dalom ut supra. CARL Henning Hamilton. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hane Maj:t Konungen i Slate-It ödet å Stockholms Slolt den 1fi December 1859.' Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie Stals-ministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Stals-ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstierna.
En talare har anfört, att om man nu åtnöjde sig med hvad man redan bade beslutat, nemi. qvinnans myndighets-förklarande, så skulle man ställa frågan på samma punkt som om K. M:ts förslag om qvinnans myndighet vid 1856 års riksdag hade blifvit antaget. Jag inser mycket väl att så är förhållandet, men jag är lika öfvertygad om att K. M:ts förslag då innehöll denna inskränkning endast derför att man ansåg det icke vara lämpligt att qvinnan erhöll både giftomannarätt och myndighet på en gång. Sedan 1857 har qvinnan i afseende på myndigheten varit i ett öfvergångstillstånd, och torde det icke vara för tidigt, om man nu toge ut det steg, som redan 1857 borde hafva tagits. Gr. Sparre har yttrat att skälet hvarföre han vid 1857 års riksdag under diskussionen om qvinnans myndighet yttrade sig på sätt som Gr. Hamilton nyss uppläste, var att han icke kunde gilla deri juste-milieuåtgärden, som då föreslogs, hvilken skulle göra qvinnan hvarken myndig eller omyndig; men om man läser Gr:ns anförande, så finner man att det innehåller ingenting annat än hvad Gr. Hamilton uppläste, nemi. att Hr Gr:n snarare skulle vilja gå in på att qvinnan befriades från giftomanna-inseendet än från förmyndare-inseendet. Gr. Sparre har äfven påstått att det vore mycket vunnet med att kunna åstadkomma ett uppskof; ty, sade han, hade icke en fader denna rättighet, så kunde ju hans dotter, om hon ena dagen lättade tycke för en kronoarbetskarl, dagen derpå gifta sig med honom, utan att fadren kunde hindra henne det. Hr Gr:n vet lika väl som jag att detta icke kan gå för sig, såväl till följe af andra orsaker som derför att lysning måste föregå giftermålet. Hvad slutligen det yttrandet af Gr.
Som läsare häpnar man ofta över hennes skildring av sina saktmodiga, blyga svar, hennes ödmjuka lyssnande på hans tirader, hennes tillkämpade lugn och leende ansikte, när han berättar om sina ryska erövringar. Och hur många gånger får vi inte läsa: ”Jag skummade invärtes!” eller ”Jag kokade av harm!” eller ”Jag slits sönder ...” etc. Han skulle kanske ha häpnat och förtjusts, om hon skrikit åt honom att sluta! Ett tecken på hur föga hon öppnade sitt känsloliv för honom är den äkta förvåning han tycks visa när det går upp för honom att hon verkligen älskar honom. ”Menar du allvar? Är det verkligen sant?” etc. Men episoden med hennes analys av den första kyssen pekar i annan riktning. När hon i ett anfall av öppenhet visar honom den, är hans avsky och upprördhet så starka att hon för all framtid tar sig noga i akt för dylika förtroenden. Den ömsesidiga uppriktighet hon odlat med sin kamrat Axel Lundegård, där lösenordet varit just: ”Full öppenhet!”, var inte gångbar här. Är det så att vad Brandes söker är en lyssnande och beundrande väninna, inte en stark självständig person med krav på hans djupa engagemang? Han var trots allt gift – även om äktenskapet var olyckligt – han var familjefar, han var en känd, uppburen kulturperson. Hon däremot hade alltmer frigjort sig från familjebanden och andra lojaliteter i Sverige. När hon inser diskrepansen i deras önskningar, blir det Stora boken och Dagbokens lösa remsor som får fortsätta att ta emot hennes utbrott av förälskelse, förtvivlan, ensamhet och kärlekslängtan. De förblir surrogatet för den intimitet hon förvägras med den hon älskar. Som gripande och öppenhjärtigt dokument saknar denna dagbok sitt motstycke. Den berättar vältaligt om de sönderslitande svårigheter som möter föregångarna – dem som lever i brytningstider och ifrågasätter sin samtids normer och värderingar. Dagbokens förmåga att artikulera och analysera motstridiga känslor och konflikter väcker beundran. Den vittnar också om storheten i Victoria Benedictssons personlighet, även när hennes förtvivlan är som djupast. Hon förblev, trots sitt eget tvivel om saken, en människa till det bittra slutet. Christina Sjöblad
Friherre Boije j Ludvig r Jag får äran begära, att den motion, Grefve Frölich nu väckt, måtte få hvila på bordet. Ehuru öfverflödigt det vill synes, att nu uppehålla sig dermed, kan jag likväl icke underlåta, alt göra en anmärkning, som visar, huru lätt man, då man är inne på Democr a liska principer, går för långt, och icke beräknar, hvar man stannar. Uti den afgifne Motionen är oss föreslaget, att i Publicitet gå längre, än sjelfva Engelska Parlamentet, der den likväl så länge ägt rum. a3a De 11 ao November. I Engelska Parlamentet behöfs nemligen, blott att en enda Ledamot ropar ”Claer House” och genast försvinner Galleriot. Hos Oss åter skulle eu serskildt discussion och ett formligt beslut, föranledt af LandtMarskalkens proposition, erfordras, innan de åhörare, som besvärade oss, kunde aflägsnas. Grefve Frölich: Det af Friherre Boije anförde förhållande, eller att i Engelska Parlamentet endast hehöfves ropet ”Claer House’’ för att huset genast blir tomt, anser jag vara rätt i England, hvarest ingen Lag finnes, som tillåter främmandes inträde under Representanternes rådslag. Der är det blott, en tillåtelse, ett bruk, som, utan Parlamentets speciella tillstånd, äger rum. Man går der in i Parlamentet, som i en Kyrka, eller på elt Spektakel. Der anser jag det vara rätt, att en Representants ensamma röst deciderar, om åhörare få qvarstanna eller ej; men dä jag föreslagit en speciell tillåtelse för Publicitet hos Oss, sä är min mening, att ingen får inträda, utan i kraft af denna tillåtelse, och med de villkor den föreskrifver. Vid ett sådant förhållande blifver det ej möjligt, att hvarken folk magt eller Democratiska principer kunna influera. Ingen kommer in, utan att exponera sig för att blifva utledd, om han gör buller, eller på något annat sätt öfverträder föreskrifterne. Under sådan bestämd men villkorlig tillåtelse bör det ej Den 10 N»Timber. 233 vara nog, att blott en enda Representant önskar Åhörarnes utvisande.