Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
| På grund af den mindre styfhet, de såsom prof från Motala sända skenorna vid ofvannämnda undersökning visat sig ega, ansåg sig emellertid chefen för Statens jern - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67, 5 vägsbyggnader icke kunna godkänna desamma, och några andra hade icke sedermera erhållits. Komiterade hade icke heller vid andra verkstäder lyckats få några jernvägsskenor tillverkade, hufvudsakligen af det skäl, att dervarande valsverk saknat för en sådan tillverkning tillräcklig drifkraft, samt att egarne, af ofvan uppgifna anledningar, icke velat göra några stora uppoffringar för att försöka en ny tillverkning, hvaraf vinsten vore så oviss. Jernvägsskenor af en från Statens något afvikande form och äfven något mindre vigt per fot, än dessa, hade år 1862 från Motala mekaniska verkstad levererats för den af Belgiska bolaget »Vielle Montagne» anlagda, omkring 1| mil långa jernvägen från Åmmebergs zinkgrufvor till Wetterns strand och jemväl blifvit å jernvägen utlagda, men voro vid den tid det underdåniga memorialet afgafs ännu icke med last befarna. Svenska jernvägsskenor af ännu mindre dimensioner hade flera år varit här i landet begagnade, såsom å Kroppa jernväg i Wermland, Norbergs i Westmanland och Fiskeby i Östergötland, hvilka, der underhåll af bank eller syllar ej blifvit försummadt, i allmänhet lära väl bibehållit sig På den sistnämnda, som är ^ Svensk mil lång och hvarå Svenska skenor af 8 © vigt per fot utlades år 1855, hade,Tenligt uppgift, i medeltal omkring 51,000 axlar årligen passerat, hvardera med en medelbelastning af 48 centner, då vagnarna gått utföre från Fiskeby till Norrköping och 24 centner, då de återvändt; men någon skena hade då ännu icke kommit i obrukbart skick.
”Ja ja, mor, det der kan vara godt för förnämt folk, men hvem vet ändå om det passar för de ringa. Nej, nog går jag till nunnan i morgon efter den dryck, hon lofvade mig; hon har hjelpt mig förr, och kan väl göra så nu med. Ser J mor”, sade gumman och såg klok ut, ”här bär jag på mig en jernbit under tröjan, och så kan icke något trolltyg bita på mig.” Snart skingrades alla de hjelpsökande, och nu sade den gamla nunnan: ”Siri, du enda dotter af min halfsyster som alltid varit mig huld, och som sjelf nu vårdar den gamla, jag ville lemna dig ett minne af mig. Nyss har man sagt mig, att mig skall i arf hafva tillfallit ett litet stycke jord, ett par mil härifrån uppåt kusten. Min tid går ut, jag kan deraf intet begagna. S:ta Brigitta är plundrad på alla sina egodelar, en gåfva till detta hennes heliga hus, skulle blott bli ett nytt rof, om det ens finge gifvas. Jag har önskat gifva dig ett minne af mig, och tillkallade för ett par dagar sedan tvenne ärliga bondemän, åt hvilka jag förklarade min yttersta vilja vara, att du må ärfva detta lilla gods, om det är sanning att min gamle frände dött och att det öfvergår på mig. Jag har uppsatt min vilja skriftligen, och bönderna hafva derunder satt sitt bomärke. Detta jordstycke är helt litet och af ringa värde, du kunde derföre köpa dig ett gyllene halssmycke med rubiner eller saphirer, men gör dock icke det. Behåll det. En åldrigs välsignelse hvilar deröfver. Kanske skall det en gång göra dig större tjenst, än ett gyllene smycke skulle göra.” ”Ännu en sak vill jag meddela dig, mitt barn.” Stödd mot Sigrids arm, gick den gamla ut i kyrkan och till en med sirater prydd vägg. ”Jag vill nu meddela dig något, som väl föga kan komma dig till någon nytta; men ho kan dock förutsäga, hvad som enhvar förestår? Hufvudsakligaste skälet till att jag meddelar dig denna hemlighet, är den, att jag icke vill att den skall dö med mig.
Då samtliga stiften, med undantag af Wexiö, Calmar, Carlstad och Wisby, varit delade i tvenne inspektions-distrikter, så hade af hela antalet inspektörer, hvilket sålunda uppginge till 20, endast två haft 1,000 R:dr i årligt arfvode, men alla de öfrige 500 R:dr. Mot en så ringa ersättning skulle det tvifvelsutan i längden blifva omöjligt att erhålla inspektörer, som vore detta magtpåliggande värf fullt vuxne, hvilket likväl, i betraktande af det lifvande och välgörande inflytande, inspektionen redan utöfvat på skolväsendet, och då densamma fortfarande under en följd af år, verksammare än något annat medel, skulle befordra folkundervisningens utveckling och förbättring, måste anses vara af synnerlig vigt; hvadan E. K. Maj:t nu äskat, att Rikets Ständer måtte till dubbla beloppet förhöja de vid sednast© riksdag bestämda arfvoden för Inspektörerna, eller från 11,000 R:dr till 22,000 R:dr, då. med tillägg af de för bestridande af skjutsoch traktaments-kostnaderna erforderliga 8,000 R:dr, anslaget för skole-inspektionen skulle blifva 30,000 R:dr eller 13,000 R:dr utöfver hvad det nu utgjorde. Af anslaget till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel m. m. hade ännu endast en obetydlig del blifvit använd, emedan E. K. Maj:t funnit lämpligt att, innan mera omfattande åtgärder i berörda hänseende vidtoges, kännedom borde inhemtas om de förbättringar i skolornas undervisningsmédel, hvarom nästlidet års verlds-exposition i London kunde lemna upplysning, för hvilket ändamål E. K. Maj:t lemnat uppdrag åt sakkunnig person att dit afresa. Sannolikt vore, att omförmälda anslag komme att tagas i fullt anspråk dels för beredande af tillgång till skolmateriel i egentlig mening, dels ock till uppmuntran för utgifvande af läroböcker.
Föreningsfördraget har ända ifrån sin början med mer och mindre afvoghet. emot Sverige, af Norrmännen ensidigt och uteslutande i deras fåfänga varit tolkadt. Genom den, den 14 Aug. 1814 af den Svenska segervinnaren i Moss afslutade Konventionen hafva Norrmännen i åtskilliga fall kunnat från egennyttans synpunkt visa sig handla i deras rätt, då de, under förbiseende af likhet i skyldigheter, ända till ytterlighet emot Sverige, drifvit anspråken å fullkomlig likhet i rättigheter, men Den 2 November. 65 men icke alltid, med afseende å den tacksamhetskiinsla, hvaruti Noriges folk borde känna sig stå till Sverige, för en efter seklers frånvaro återvunnen sjelfständighet och för den egendomliga grad af konstitutionel frihet, som genom Sveriges upoffringar af blod, af dyrbara och kära landskaper och af penningar, blifvit ensamt Noriges anpart uti den s. k. föreningen, utan några, för Sverige motsvarande fördelar. I logisk slutföljd framställer sig härvid den frågan: Företer Historien något exempel af en personal-förening ensamt uti den gemensamme Regenteus person, emellan 2:ne konstitutionella Stater, med så olika Statsförfattningar som Sveriges och Noriges, uti hvilka efter de maktegandes och deras anhängares understundom yttrade åsigter, Konungen i Sverige eger allena styra Riket, då samma Konung i Norige eger att ovilkorligt ställa sig till efterrättelse 3:ne Storthings sammanstämmande beslut? Huru har det varit möjligt, att under sådane förhållanden tänka sig någon, för båda folken ömsesidig nytta bringande, verklig, upriktig och allvarligt menad förening, på så lösa grunder som de, å hvilka den s. k. föreningen emellan Sverige och Norige visat sig hafva varit upgjord? Hvilka blefvo väl följderna af Svenska och Polska Kronornas förening, blott på ett oell samma KonungahufvudP Hvilka fördelar tillföllo serdeles Sverige ifrån KalmareUnionsllegenterne? Historien ådagalägger det; men man synes vid afslutandet af Konventionen i Moss, likasom vid den ifrån den Norska Grundloven utskrifna Riksaktens biträdande af R.
Brott, som löröfvas, innan denna Förordning kungöres, men för hvilket straff då ej är bestämdt genom utslag, som vunnit laga kralt eller ej ölverklagadt varder, skall ock efter denna Förordning straffas, om det straff, som enligt den bör å brottet följa, är lindrigare än det, som derför i äldre lag eller författning stadgadt varit». Lag-Utskottets Betänkande M 40. Derjemte har Utskottet erhållit del af Stats-Rådets och Högsta Domstolens i ämnet förda protokoll, tillika med ett af Herr Biskopen Thomander inom Högv. Preste-ståndet afgifvet yttrande i anledning af förenämnda Nådiga proposition, i sammanhang hvarmed Utskottet till pröfning förehaft särskilda från Hedervärda Bonde-ståndet inkomna memorial af Riksdags-fullmäktige Nils Svensson från Blekinge och Per Erih Andersson från Westmanland, hvilka yrkat, den förre att, enär endast ett och annat bedrägeri vore i lag med ansvar belagdt, straff för bedrägeri i allmänhet måtte stadgas, och den sednare, med hvilken flere af Bonde-ståndets ledamöter sig förenat, att den person, som uppnått myndig ålder, men blifvit omyndig förklarad, måtte straffas för bedrägeri, derest han, under fördöljande af sitt omyndighetslillstånd, tillnarrar sig penningar eller varor eller inlåter sig i affärer och ingår aftal, hvilka på grund af omyndigheten äro ogiltiga; och kommer alltså nedanstående utlåtande att omfatta så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition som omförmälda särskilda framställningar. Då Rikets sist församlade Ständer öfverenskommo att genom partiella förbättringar genomföra en nödig och länge påyrkad reform af vår brottmåls-lagstiftning, fastades företrädesvis uppmärksamheten vid den klass af brott, som hufvudsakligen kränka egande-rätten och hafva sin grund i vinningslystnaden. Derföre ansågs äfven reformen böra börja med de till denna klass hänförliga brott, nemligen stöld och rån samt förfalskning och bedrägeri; och 18S5 års lag angående förstnämnda två brott var frukten af Ständernas arbeten för idéens genomförande. Dessa brott hafva ock sin egendomliga karakter och äro uteslutande att hänföra till de så kallade egendoms-brotten.
För auetionens införande i Konungens Befallningshafvandes nu mera tryckta allmänna kungörelser, och äfven någon gång i allmänna Tid - 28 Lag-Ut skottets Betänkande, N:o 32. ningarne, erfordras trycknings-kostnader, hvilka i olika Län äro med Boktryckarne olika accorderade, till 2 å g R;dr B:co. Exempel kunna anföras, att samma fastighet blifvit flere gånger till föräsljning utlyst, och hvarje sådan utlysning erfordrat trycknings-kostnad; men mig vetterligen har ännu intet lagbud gifvits, hvarigenom stadgats, hvilken bör förskjuta dessa kostnader. Att denna förskotts-skyldighet bör åligga den sökande fordringsegaren och icke Executorn, har jag funnit grundadt i rättvisa och sakens beskaffenhet. Jag har äfven funnit denna skyldigheten grundad i analogisk tillämpning af lag.” ”Executor åligger, när så påkallas, lemna den sökande fordringsegaren laglig handräckning genom sin embets-åtgärd, men icke att med sin egendom för hvarje fordringsegare ligga i förskotter, hvilka till belopp och tid äro och mäste vara obestämde. En Lag, som stadgade detta senare, vore obillig, stridande mot rättsgrund och ingripande i den fria egande rätten af välfången egendom, hvilken för Statens tjenare, ehuru uppstegrade fordringarne kunna göras, måste vara lika helig, sorn för den enskilde mannen. Att denne förskotts-skyldighet åligger den sökande fordringsegaren, vill jag genom analogisk tillämpning äfven söka bevisa. 10 §. af Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798 stadgar : ”Dä fast egendom utmätningsvis säljes, deri flere Borgenärer ega inteckning, skall den Borgenär, som utmätningen söker, tidigt underrätta de förre om försäljningen, antingen genom serskilde kungörelser, så vida deras vistande är kunnigt, eller i annat fall genom kungörelse i Tidningarne, sorn tre gånger, och sista gången minst 14 dagar före auctionen, bör införas.”
Utskottet hemställer, att Borgare-Ståndet ville låta sitt beslut i dessa afseenden förfalla; och föreslår, i den mån detta ej skulle bifallas, följande omröstningar: 140:o. ' Den, som instämmer i tre Stånds beslut, att införselstullen å Ylleväfnader, alngods: »Casimir, hvitt, gult och rödt, af högst 6 qvarters bredd», skall förblifva 1 R:dr 24 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes tullen härå till 2 R:dr skålpundet. 141:o. Den, som vill, att, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, införselstullen å Ylle-, Väfnader, alngods, »flaggduk och quinette», skall förblifva 1 R:dr skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, nedsättes denna tull till 36 sk. skålpundet. 142:o. Den, som anser, att, på sätt tre Stånd beslutat, införselstullen å Ylle-, Väfnader, alngods, »alla andra slag», bör förblifva 24 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, kommer denna rubrik att indelas i ovalkade, med 36 sk., och valkade, två- och flerskaftadc, med 2 R:dr införselstull per skålpund, samt Siktduk att serskildt specificeras, med införselstull af 24 sk. skålpundet. 143:o. Den, som bifaller det af tre Stånd fattade beslut, att införselstullen å halfylle-, Väfnader, eller af ull, med blandning till minst hälften af bomull, lin eller hampa, alngods, »alla andra slag» (än flanell) »af 7 qvarters bredd och deröfver», förblifver oförändrad, 4 R:dr skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull till 36 sk, skålpundet. 144:o.
Att säga, att den, som dricker calle, dricker vin eller spelar kort, skall betala en viss summa, kan aldrig blifva rättvist, då den ena ofta ej deraf begagnar mera än en hundradedel, emot hvad en annan begagnar; utom det att han skall få betala en dubbel Bevillning af alla sådane varor. Den egentliga beskattningen på öfverflödet ligger i Tullen. Tullen på ölverflödsvaror är i allmänhet 10 procent, och någon gång uppgår den, i nion af varornes mindre behöflighet, till i5, 20 å n5 procent. Då frågar jag, om ej consumenten betalar progressift och mera jemnt, än om denna skatt skulle erläggas personelt. Jag är öfvertygad, att ingen skatt kan träffa så rättvist som denna, Grefve Posse har ansett, att man ej bör följa de gamla Bevillningsgrunderne. Jag skulle tro, att man bör begagna sig af dem och blott söka vinna förbättring i den vägen, likasom uti allt annat. Att vid hvarje Riksdag förändra grunderne, är vådligt; Den 3o Mars f. m. 233 ty man ser, huru svårt det varit, att komma till en rigtig tillämpning af de grunder, som redan gällt i tjugu år. Att omarbeta dem, för att sedan komma till andra, som åter fordra flera års erfarenhet att fullkomnas, är icke råd ligt; men om man utgår från den princip att förbättra det felagtiga, med bibehållande af sjelfva grunden, går man rätt till väga. Hvad åter angår Grefve Posses yrkande, att den personella Bevillningen bör ökas, så strider det emot min rättskänsla och all billighet. Den personella skatten drabbar den minst förmögna delen af våra medborgare. Om det är någon bland dem, sorn. är bättre lottad, så bar han vanligen någon förmögenhet, som särskildt beskattas; men massan af dem har den svåraste bergningsomsorgen. En sådan åtgärd vore att öka mängden af namn på afkortnings-längderne. Den skulle mest drabba Landtmannen, ehuru man dermed ville träffa Stadsboen. Arbetare i Städerne äro ej bättre lottade, än daglönare på landet; och man bör således ej söka att egentligen åtkomma denna dass af Stadsboer.
Det är således icke af tillgifvenhet för någondera meningen, men af öfvertygelse om Utskottets ställning i anseende till de af enskildte väckte förslag till Grundlagsförändringar, som jag får yttra det följande. Den utaf 38 § Riksdags-Ordningen hämtade anledning, att sedan inom Utskottet 2:ne Stånd stadnat emot 2 de särskildta meningarne borde såsom alternativer i förslaget intagas, synes mig ingalunda till förevarande fråga lämpelig. Detta stadgande vittnar tydeligen, igenom sjelfva ordet förslag, som der förefaller, att meningen har afseende på ämnen, som böra komma under Ståndens pröfning. Men Grundlagsfrågor, som af en Riksdagsman blifvit väckte, kunna icke höra dertill, förr än de at Constitutions-Utskottet blifvit anmälte och till sin syftning gillade. Men den ena hälften af Utskottet har i det fallet ingen rättighet att emot den andra göra en sådan anmälan. Detta blefve likväl följden, om efter nu föregången öfverläggning de båda meningarne skulle såsom alternativer föreläggas Stånden, det blefve ännu följden, att ett obestämdt och oberedt förslag komme under deras granskning och att en Grundlagsförändring kunde anses sorn väckt och komma till öfverläggning, utan att af Constitutions-Utskottet vara hvarken till sin beskaffenhet bestämd eller gillad. Alla dessa följder synas mig lika stridige emot Grundlagens syftning som Samhällets väl och rättmätiga fordringar. Jag tror deremot, att, då en fråga till Grundlagsförändring af en Riksdagsman väckes, är Utskottet i afseende på densamma att anse som Riksens Ständer, emedan Utskottet har en ovilkorlig rättighet att gilla eller förkasta, emedan intet förslag utan igenom 706 Riksdagen 1812. dess gillande kan blifva ett föremål för Ständernes öfverläggning. Jag tror derföre, att stadgandet i 36 och 75 §§ Riksdags-Ordningen angående väckta frågor hos RiksStånden bör i detta fall på Constitutions-Utskottet tilllämpas, i så måtto, att när 2 Stånd stadna emot 2 frågan måtte förfalla.
B:co, med derå förskrifven ränta. Genom Hr Justitie-Ombudsmts högst nitiska embetshandläggning vid detta mål, äfvensom genom K. KrigsCollegii åtgärd, har laga åtal både till ansvar och ersättning blifvit anstäldt, ej mindre emot Cassören Landin, än emot andra controllerade tjenstemän i högbemälde Collijn. Dessa rättegångar, som slutligen dragits under K. M:s Nåd. pröfning, hafva ej kunnat bereda Enkefriherrinnan Eneskjöld annat skadestånd, än rättighet till ersättnings bekommande af Cassören Landin, som erkänt sig hafva förskingrat besagde bristande räntemedel. Vid hos honom tillämnad utmätning befanns hans egendom i välde utgöra 5o R:dr 16 sk. Efter all anledning skulle han, om bristen blifvit anmärkt några år förut, kunnat ersätta hvad han då hunnit förskingra. På sådant sätt har en låntagare vidkänts den stora förlusten af 6,326 R:dr 1 sk. B:co, jernte derå under 10 år upplupna räntor. Om Cassören Landin, i och för penningarnas emottagande, varit att betrakta såsom ÖfverstcLieuten. Eneskjölds enskilda commissionär, har han likväl, i egen - 23o Den 27 Febr naii i. skap af Cassör i KrigsmanshusCont., å Cassans vägnar derå afgifvit qviltenser. Nekas kan icke, att; låntagaren så till vida felat, att han underlåtit, jemlikt föreskriften i 12 §. af K.
Ett infall kan antyda ett likhetsförhSlla~~ii&lt;le, som belyser absurditeten af en handling eller ett p3stBrnde. Men det iir endast genom sin omedelbarhet, sin samlade kran och sitt blistlika framtriidandc, som ett sadant infall höjer sig till qrickhet. SS i följande anekdot. 1 en landtkyrka stördes predikanten af att nSgon talade, hvilket fm~nkallaile en varning af honom. Genast reste sig en gumma, siiganile, Vordig prosten mS v31 ha hört att talet icke kom frSn qrinnosidnn .. Sd mycket bättre, kara mor?, svarade prosten, s i mycket biittre! 11; tar det s % mycket förr slut,. 243 Ett nnnat infall, adladt till qvickhet genom sjelf ?a sin korthet, är George Sands pisticnde: aQrinnan blir aldrig femtio Sr, p9 sin höjd tv8 ginger tjugufem *. Humorn slir i sina högre formcr ständigt öfver till poesi. Xästan alla stora nntida hiiinorister kmuia kallas prosaskalder. Numera innefattar man ocksi i Ilegreppet humor nistan endast de högre formerna deraf och definierar dem, i i i sisom den sympatiska framställningen af de oharnioniska elementen inom menniskonaturen och lifvet, i n som aen sorg i rosenrödb. SS niir ' I ' egiit3 skrifver: .Det iir nied Iijertat som med vattnet, ilet blir aldrig r9rt stilla förr Yn det lagt sig is ileröfvcr *; eller d2 George Sand säger: &gt;Si snart man vet hvarför mm ler, slocknar löjet och tiren vill qvilla h m &gt;. Det finues dock nigot, som nied skit1 kallas folkliunior, och soni uppenliarar sig redan i medeltidens sngoi och mysterier. Om ilenna 3r den första form af 11un10rns upptriidande, är dock osäkert.
Vid målets slutliga öfverlemnande till Kongl. Majit hade Krigsoch KammarKollegierna i afseende å värdet af hvardera af de begge egendomarne. anfört: örn WestTerna: att till denna egendom om 2:ne mantal skatte, det ena Nio 1, stam till Nio 124 vid f. d. Östra Westmanlands Kompani af Lif Regementet, och det 2:dra eller Nio 2, incleladt till knektehåll och vid den tiden Stamhemman å Roten Nio 136 vid AV äsby Kompani och Westmanlands Regemente för ^giclels roteandel, innehades: Åkerjord 121 tunnland 31,9 kappland, reducerad till 99 tunnland 26,267 kappland af första gra - 70 elen, ansedde att tillhopa afkasta 842 tunnor 30 kappar spannemål, eller, fördelade på hvarje årgång, 421 tunnor 15 kappar, samt lil tunnland 12,4 kappland Ängsmark, reducerad till första graden 91 tunnland 0,4 kappland, gifvande i årlig afkastning af första gradens hö 329,688 sommarlass, samt 224 tunnland 6,7 kappland skogs och betesmark, efter afdrag af de 2 tunnland 2 kappland åker och 21 kappland ängsmark, som ägaren af WestTerna förbehållit sig att från egendomen afsöndra till erforderligt utmål och utrymme för dess vid egendomen anlagda mjöloch sågqvarn jemte tegelbruk, hvilka verk, i sednare tider tillkomna och ej uti gårdens skattläggning inbegripna, han från bytet undantagit och som således icke vid skatte värderingen tagits i beräkning, men hvarå serskild afgäld blifvit af Kongl. Maj:t fastställd; att för ofvannämnda efter bytet bibehållna ägorymd skulle uppkomma en grundränta af 225 Daler 23 Öre 14|- penningar, evalverade till 75 R:dr, lisk. 9^1 r:st., hvarförutan kronotionde skulle påföras med 28 tunnor 3 kappar, hälften råg och hälften korn; att egendomen i bevillningsvärde var taxerad till 17,567
Öfver dal och höjd ljöd fågelsången fulltonig och skog och lund prunkade i sin rikaste fägring. Elin Kurck hade med sina två skyddslingar stält kosan ned till insjöstranden. Efter en spatsertur där stego de upp på en af de gräsbevuxna klipphällar, hvilka frikostigt kantade vattenmassorna och från hvilken utsikten var rik på omväxlande vyer. Barnen voro upptagna med sina lekar och språng i den angränsande skogen, medan Elin slog sig ned i ro på den mjuka gräsmattan för att en gång rätt njuta af det friska och fria lif, en vårsommardag i naturens sköte erbjuder. Men också andra tyktes vilja taga del af det vackra vädret. Farkost efter farkost sågs ila fram på den lätt vattrade sjön och glada landtliga melodier sällade sig till vågornas sorl och fågelsången omkring henne. Nu syntes en båt styra kosan tätt nedanför den klipphäll, på hvilken hon satt. Årtagen saktade af mer och mer och upphörde alldeles, då båten hunnit förbi den grandunge till vänster, som skymde all vidare observation åt detta håll. Elin Kurck fäste sig ej häller längre vid farkosten, utan fortfor att i en angenäm försoffning njuta af friheten här ute och tillfredsställelsen med lifsyttringarna omkring sig. Men hennes drömmar blefvo helt oväntadt störda af ett lätt prassel alldeles i grannskapet. Hon blickade upp. Måhända var det de små, som sysslade där uppe i skogsbacken. Nej, de befunno sig nu alldeles i hennes närhet. Hon blickade åt motsatt håll. Mycket riktigt. Hon såg huru grenarne böjdes undan af ett par knotiga händer och huru ett utmärgladt anlete stack fram genom det gröna omhöljet. Hon ämnade utstöta ett rop af fasa, men den annalkande, som observerat hennes oro, framhväste med hes stämma: Var fullkomligt lugn. Jag ärnar ej tillfoga er något ondt. Jag kommer tvärtom i de bästa afsikter. Barnen, hvilka också observerat den framträdande spöklika skepnaden, slöto sig tätt till Elin. Jag såg er sitta här uppe, då jag rodde förbi, fortfor hon. Ja, hvad vill ni af mig? påskyndade Elin Kurck.