Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då jag har ani. antaga att flertalet af Ståndets här närv:de ledamöter icke önskar att någon begränsning utsattes hvarken i afs:de å mötenas t)en 10 Oktober o. ttl. Sällad eller i fråga om de »render, som iler skola förekomma, här jag härmed blott velat antyda min enskilda tanke i frågan. Hr Hjärne: Jag tror icke att någon vidare reglementering här är af nöden, då det tillika är stadgadt att vid urtima möte icke få förekomma andra ärender, än som blifvit tillkännagifna på kallelselistan, och jag är öfvertygad, att man ingenstädes i landet skall upfatta denna institution så, som vore den gjord för nöjes skull, hvilket Gr. Mörner synes befara. Gr. Sparre: För min del anser jag Utsk:ts förslag till denna g, likasom många andra, vara en försämring af komiterades. I)å nemi. man föreskrifva alt lagtima ting skall räcka endast 6 dagar, kan det ravcket väl inträffa att detsamma prorogerar sig genom att besluta, med en majoritet af 3/4, att, urtima ting skall om 2 månader sammanträda, då man åter kan hålla på hur länge som helst. Jag anhåller derföre om bifall till §:n oförändrad, sådan komiterade föreslagit densamma. Hr von Ehrenheim: För min del anhåller jag om bifall till PresteSt,:ts förslag, då det i detta, lika litet som i andra fall, kan vara lämpligt att föreskrifva enhälligt beslut. Gr. Mörner: För den händelse PresteSt:ts beslut skulle här blifva antaget i afside å mom. 1 af denna §, anhåller jag att man måtte i mom. 2 göra det tillägg, att urtima möte icke må räcka längre än t. ex. dubbelt så lång tid som det lagtima. Då har man åtminstone fått någon begränsning. Hr von Ehrenheim: Då det urtima mötet icke får öfver* lägga om andra än vissa på förhand upgifna ärender, då för dess sammankallande erfordras K. M:s Beflndes godkännande, och då slutligen landstingsmannen icke erhålla något slags arfvode, tror jag icke faran är så stor, som Gr. Mörner synes frukta, hvadan ett dylikt tillägg torde vara mindre nödigt.
Jag har förklarat, att om det rörde allenast Upsala Stift, så kunde det vara de öfriga Stånden likgiltigt. Men nu tycker jag, att Upsala Stifts Presterskaps rättigheter, i förhållande till andra Stifts rättigheter, ej böra kunna komma i fråga, då Talemansskapet vid Riksdagar tillhör en gifven Person innom PresteStåndet, hvaremot Konungen innom de andra Stånden kan välja Taleman. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham: I hufvudsaken är jag af samma mening, sorn Hr Grefve von Schwerin5 men jag hemställer, om icke, såsom förut varit öfligt, Ridderskapet och Den 12 Mcirtih 389 Adeln nu ville härom uppskjuta sitt Beslut, intill dess underrättelse inlupit om det Stånds mening, som denna Lagförändring närmast rorer. Samma hemställan» tror jag mig äfven böra göra i afseende på flera af de följande §■$., i synnerhet af Riksdagsordningen, där samma förhållande inträffar. Grefve Monier : Jag skulle visserligen instämma med Herr Silverstolpe deruti, att prof;? ningen af denna Redaction måtte uppskjutas intill dess PresteStåndets Beslut derom blifvit kunnigt; men sorn Herr Grefven och Ordföranden redan vid Öfverläggningens början tillkänrragifvit, att PresteStåndet bifallit Redactioren; så har jag just af denna anledning trott mig böra hemställa, att Redactionen måtte af Ridderskapet och Adeln gillas. De skäl, som blifvit anförda mot antagandet, hafva icke synts mig så vigtiga, att de verkat på min öfvertygelse. Då trenne' Personer skola uppföras på Förslag till ErkeBiskop, betyda de röster, Upsala Stifts Presterskap afgifver, icke mycket. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag får, för min del, förena mig med Grefve Mörner, hel 1st den Opinion, som uttryckes af ett helt Stifts Presterskap, synes mig äga större Latitude, än den Opinion, hvilken fram» ställes endast af ett eller annat Consistorium# Grefve von Schwerin:
Men det fins ett annat namn, som är lika farligt att uttala och som, äfven det, sätter förståndiga och in-sigtsfulla män i eld och låga. Det är Zola, den utdömde, förkastade Emile Zola. Det var en ung svensk, som visserligen långt ifrån gillade allt, hvad Zola skrifvit, men som beundrade hans mest lyckade arbeten och som satte honom högt såsom författare. Denne unge man önskade lifligt, att hans landsmän, som yttrade så många fula ord om denne franske författare, af hvilken de läst endast Fällan, Nana och Bättre slödder, skulle få tillgång till hans öfriga böcker och der-igenom få en annan och med sanningen mera öfverens-stämmande uppfattning om honom. Så annonserade en förläggare i Stockholm att han ämnade låta öfversätta hela raden af Zolas äldre och nyare romaner. Och vår unge man, som var barnslig nog att tänka som så: “ Nu skola de få döma sjelfva, nu skola de åtminstone få läsa det de ha talat om, “ han kunde ej låta bli att skrifva i en tidningjett par rader om, huru denna nyhet borde helsas med glädje af den allmänhet, som vågar hysa en sjelfständig * åsigt i literära frågor. Följden af dessa ord var, att han fick följande sig på-skrifvet: “ Meningen med, denna utgjutelse torde vara att gifva uttryck åt det förakt, som en mängd nya kritiker hysa för den del af den svenska allmänheten, hvilken ej vill böja knä och hylla den nya riktning i literaturen^ som räknar Zola som en af sina förnämsta heroer. Den som skrifvit denna notis visar derigenom att han är omogen sitt kall och lemnar ett nytt bevis om den inskränkta och ensidiga * uppfattning som är rådande hos dem, som framför allt städse hafva på tungan talet om fördomsfrihet och sann liberalism. Det torde finnas lika mycket courage hos dem, som ej omfatta den nyare tidens idéer och våga att motarbeta demr som hos dem hvilka följa herrar (här följa tre namn) och konsorters nya upptäckter och samhällsförbättringar. “ Dessa rader äro så typiska att jag just derför åter-gifvit dem ord för ord.
I betraktande häraf och med afseende å anslagets otillräcklighet företrädesvis under sådana år, när dödsfall bland Kontorets betjening inträffat, samt i följd häraf det ringa anslagsbeloppet måst delas mellan sterbhus, som på grund af det ursprungliga stadgandet egt anspråk på erhållandet af begrafningshjelp, och de fattiga enkor och barn efter förut aflidne tjenstemän och vaktbetjenter, hvilka under föregående år kommit i åtnjutande af understöd, hafva i sin omförmälda skrifvelse Fullmägtige hemställt, att den anslagssumma, hvarom nu är fråga, måtte från och med innevarande år varda förhöjd från dess hittills bestämda belopp af 225 Riksdaler till 500 Riksdaler årligen; i sammanhang hvarmed Fullmägtige, för den händelse berörda hemställan bifölles, föreslagit att den § i det nya reglementet för Riksgälds-kontoret, hvilken komme att motsvara nu gällantje reglementes 193 §, måtte erhålla följande lydelse: “Såsom begrafningshjelp efter aflidne obemedlade tjenstemän och vaktbetjenter vid Riksgälds-kontoret och f. d. General-assistans-kontoret samt understöd för sådana tjenstemäns och vaktbetjenters i fattigdom efterlemnade enkor och barn, ega Fullmägtige att under loppet af hvarje år disponera en summa af högst Femhundra Riksdaler.*' Då likväl, på sätt
Genom en ny skrifvelse skulle man endast hafva försatt saken i samma skick, som i fall ingen skrifvelse förra gången blifvit aflåten. Afgifver man deremot ingen ny und. skrifvelse, har Konungen svårt att rätta ett af R. St. begånget, men af dera sjelfva icke erkändt misstag. Man har anmärkt, att lång omgång skulle följa af kronoutskyldernas utmätning, och sådant har blifvit anfördt af en ledamot, som talat mot Utskts förslag. Mig synes, sorn denna anmärkning talade för betänk., emedan utmätningar skulle genom dess antagande blifva färre. Rämpligheten af de ifrägakomna böterna anser jag icke vara mindre i landsorterna än i hufvudstaden. Att de der äga rum, kan jag af egen erfarenhet vitsorda. Frånvarande en gång, då uppbördsstämman inföll, anmodade jag en annan att fullgöra betalningen; men han glömde det, och jag fick plikta. Då uppbörden skall ske på en vidsträcktare rymd och är förenad med mera besvär, såsom förhållandet är på landet, behöfvas böterna desto mera för ordningens och tidsbesparingens iakttagande. Jag instämmer likväl i Frih. Cederslröms anmärkning rör:de böternas fördelning, äfvensom i den af en annan värd ledamot gjorda anmärkningen, att böter icke böra stadgas för försummelsen att bevista den a:dra uppbördsstämman, utan för försummelsen att då betala; och på grund häraf förenatjag mig i anhållan om återremiss. Hr von Hohenhausen: Sedan Hr v. Hartmansdorff redan upptagit det mesta af hvad jag ämnade yttra, vill jag blott ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att då den författning, sorn stadgade böter, blifvit upphäfven på Ständernas begäran, kan det ej vara ogagneligt, att R. St. Den 10 Maj f. m. 35g yttra sig öfver verkan häraf, pä det Konungen mä inhemta kännedom om allmänna förhållandet härmed, hvilket jag också tror vara ändamålet med den väckta motionen. Hvad Frih.
Sålunda hade hvarje indelt regemente årligen: 1 Regemenls-möte i 14 dagar, 12 Kompani-möten under minst 12 » eller tillhopa 26 dagar, hvartill kom marsch-dagar till och ifrån regementsmötet, i medeltal beräknade till 6 dagar, likaledes lill och ifrån Kompani-mötena ... 24 » tillsammans 66 dagar, under hvilka trupperna årligen voro uppkallade samt i tillfälle alt erhålla öfning 100 Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1886. och disciplin, oberäknadt de så kallade kvrkovalls-exerciserna ra. fl., som på Chefernes egna föranstaltande egde rum. Uti dessa förhållanden skedde sedermera visserligen förändring, så att t. ex. efter freden 1721, kompani-mötenas antal inskränktes till 2 å 3 och den årliga exercis-tiden följaktligen till 16ål7 dygn, hvarigenom, då förminskning af marschdagarnes antal äfven tages i betraktande, soldaten i stället för de förut vanliga 36 dagarne blott var under 26 å 29 dagar om året till tjenstgöring uppkallad. Men en bedröflig erfarenhet från den tiden kan dock bäst vittna, huruvida denna förändring ledde till fäderneslandets båtnad. Till följd af ett år 1761 uppgjordt och antaget förslag, blefvo Kompani-mötena afskaffade oah Regements-mötenas längd i stället bestämd till 32 dagar, hvartill kommo marschdagar 6 » Summa 38 dagar. Vidare kunna här anföras de högst märkliga utlåtanden af år 1766, hvilka Rikets Ständers Sekreta Utskott afgaf, fullständigt utvecklande nödvändigheten af ordnade vapen-öfningar för Arméen, och på hvilka jag utbeder mig att få fästa Eders Kongl. Maj:ts särskilda uppmärksamhet. De innefatta dels att Regementsmöten årligen skulle hållas i 15 dagar på stället, samt dessutom ett Kompani möte under flere dagar; dels att ,/4-‘deI af Arméen skulle hvarje år sammandragas till större öfning släger.
Jag vill visserligen icke fördölja, att jag i allmänhet anser det mindre principenligt, att Representationen ingår lill K. M. med förklaring af den ena eller andra försvarsplanens företräde; men det finnes dock ingen regel utan undantag, och jag tror, att den här föreslagna skrifvelsen hör till ett sådant undantag. Jag måste äfven öppet erkänna, att jag lifligt omfattar den af Utsk. föreslagna skrifvelsen. Det är en obestridd sanning, mina Hrr, att ett försvar är i samma mån godt och starkt, som det är nätionelt, d. V. s. i samma mån, soln det äger nationens hela hängifvenhet och som nationen är öfvertygad om dess riktighet och ofelbarhet; då deremot ett försvar, som har nationens opinion emot sig, om än aldrig så Väl ordnadt, är svägt till följd af saknaden utaf denna moraliska kraft. Med en annan talare är jag fullt öfvertygad, att det inom nationen är blott eh tanka om företrädet af vårt skärgårdsförsvar framför ett försvar, grundadt på en linieskeppsflotta, allt under förutsättning, att våra tillgångar icke tillåta oss att underhålla båda 3a8 Den 28 Al a j f. m. dessa försvar, utan att ett sådant försök endast skulle leda derhän, att intetdera blefve fullständigt. Man har här vidrört frågan, huruvida det är för oss möjligt att med våra tillgångar kunna äga begge dessa försvar; och då jag tror mig äga i dessa fall några tillförlitliga upplysningar, anhåller jag att i denna fråga få, som man säger, något titta mina motståndare i korten. Äfven jag anhåller att från en förfluten tid få i detta fall taga några jemnförelser. I förbigående vill jag blott såsom en curiositet nämna, att jag från tillförlitligt håll fått uppgifvet, att vårt Jinieskeppsförsvar från 1790 och intill närvar, tid kostat Riket 70 millioner r:dr b:co.
Och han kallade dem Cabuls land allt intill denna dag. Och Hiram hade sändt Konungenom hundrade och tjugu centener guld. Och det är summan af skattenom, som Konung Salomo uppbar, till att bygga Herrans hus, och sitt hus, och Millo, och Jerusalems murar, och Hazor, och Megiddo, och Gaser. Ty Pharao, Konungen i Egypten, var uppkommen, och hade vunnit Gaser, och uppbränt det med eld, och slagit ihjäl de Cananeer, som i staden bodde, och hade gifvit honom sine dotter, Salomos hustru, till en skänk. Alltså byggde Salomo Gaser, och det nedra BethHoron, Och Baalath, och Thadmor uti öknene, i landet, Och alla kornhusstäder, som Salomo hade, och alla vagnsstäder, och resenärsstäder, och hvad som helst han lust hade till att bygga i Jerusalem, i Libanon, och hela landet, som under hans välde var. Och allt det folket, som igenblef af de Amoreer, Hetheer, Phereseer, Heveer och Jebuseer, som icke voro af Israels barnom; Deras barn, som de läto igenblifva efter sig i landena, hvilka Israels barn icke kunde tillspillogifva, dem gjorde Salomo skattskyldiga allt intill denna dag. Men af Israels barnom gjorde han ingen till träl; utan lät dem vara krigsmän och sina tjenare, och Förstar, och riddare, och öfver hans vagnar och resenärar. Och de ämbetsmän, som voro öfver Salomos sysslor, voro femhundrad och femtio, som öfver folket rådde, och alla sysslor uträttade. Och Pharaos dotter drog upp ifrå Davids stad, uti sitt hus, som Salomo för henne byggt hade; då byggde han ock Millo. Och Salomo offrade tre resor om året bränneoffer, och tackoffer, på altaret, som han Herranom byggt hade, och rökte derpå för Herranom; och alltså vardt huset redo. Och Salomo gjorde desslikes skepp i EzionGeber, som vid Eloth ligger, på strandene vid det röda hafvet, uti de Edomeers land.
Sedan Herr Grefven och Ordföranden frågat, om vi yrkade en sådan proposition; sedan vi sagt, att vi vilja hafva den, återstår för Ordföranden, i fall han ej vill framställa den, blott att förklara discussionen livilande. Att komma med en annan proposition, går ej an, Herr Grefven och Ordföranden: Sedan Ridderskapet och Adeln, genom svaret på min sednaste framställning, förklarat, att Ridderskapet och Adeln yrkar den deruti omförmälte proposition, får jag nu härmed, på de skäl jag nyss anfört, vägra att meddela berörde proposition; i följd hvaraf jag, jemlikt 55 §. Riksdagsordningen, får förklara öfverläggningen hvilande; och kominer frågan att förvisas till ConstilufionsUtskottet, hvilket åligger att inom kort Dea 3 Februarii f. ra. förelagd tid inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen; och torde Ridderskapet och Adeln finna lämpligt anmoda ConstitulionsUtskottet, att, inom 8 dagar efter deraf erhållen del, berörde Utlåtande till Ridderskapet och Adeln afgifva. Ropades Ja. Herr von HartmansdorffVid hvarje proposition, som framställes till votering, eller då det är fråga derom, bör man få höra contrapropositionen. Jag önskar såled es, att Herr Grefven och Ordföranden måtte låta uppläsa framställningen i sin helhet. I densamma finnas nu, enligt min tanke, blott två alternativ, men med uteslutande af alla andra; det ena, att offentligheten medgifves utan tillägg; det andra, att lion beviljas med det tillägg, som Herr Grefven och Ordföranden ansett vara det rälta, och som är detsamma, Herr Tham yrkat. Men detta framställningssätt har det stora fel, att utesluta all pröfning af deras mening, som alldeles icke vilja hafva någon offentlighet, hvarken med eller utan tillägg i RiddarhusOrdningen. Dessa Ledamöter kunna följaktligen icke votera; ty antingen de lägga Ja eller Nej, skulle de mot sin öfvertygelse medgifva offentlighet vid Ståndets öfverläggningar.
Dre. 479- rc. — angående LänsBokhällarc-lönen derstädes, Vct. 1272. rc. — om anfläcnde af tillräckelige hushyrcmeocl till Emöctsoch Boningsrum för Landshöfdingen, Mars 2)4. lOk). rc. 2lpr. 2)2. Stockholms stads Brandförsäkrings-fond, om dest befrielse frän Bewillning, Arbe. 725. — Handels - Societet, om wilkorcn för återbetalningen af bc patriotiffa län, hwarmcd ätffillige af densanima biträdt Riket, Nav. 468. 5m. (d. XIV. c. m. 110.) 1605. 1629. GtomhkMMcin, om ittdragning af de ätsk-llige Pastorer ' tillagdt Aug. 685. — Preste-Ständcts åtagande af > Bewillning dcn^ör, Jun. 771. Storstisies Författningarne; se Enjkiftes Försatt,„naarne. > von Strolcii-cli, Illenmog ^clolpli, yttranden, Mast 167. Lti-Zlo, darl Vilholm, yttrande, Dec. 37». LtrSIo, Xil» Vilholm, yttranden, Inn. 838. Strömmingsfisket, wid Rikets strander och flargärdar angäende, ^Sept. 769. <vct. i2io. lzzZ. »369. Nov. Z I. (d. XIV. c. m. 106.) Strömsholms och Ruttgsörs Kungsoch Kungs-Ladugärdar samt Stuteri-inrättning angäende, Aug. 1412. 141L. Sept. icro-XXl. 569. KZ). 733. 8iz. 8Z8. — om öfwerlemnande deraf till H. K. H. Kron-Prinsens fria disposition, Apr. 351.
Thiir, il. 11 -April 1818.’ ayi gandeu af Krigs-ärendena, fann Högloft, Rid» derskapet och Adeln, att berörde tv änne Memorial borde läggas till Handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 26 sisth Mars afgifne samt dc-n 7 dennes pl hordet laggde tvenne Memorial, innefattande föreslagne tillägg uti 9 och 107 §. §. Regeringsformen samt 29 §. i Riksdags-Qrdningen , blefvo berörde Memorial, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Constitutions-Utskottet återremitterade. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets under N:r 1 3 7, 1 3 8, 139, 140 och 141 afgifne samt den 8 dennes på bordet Jaggde utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Stats-Ut. slottets den 23 sisth Januuarii samt den 12 och 16 sist!. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL s&annbNBB iBBiKMHrÅHaHiHO PROTOKOLL VTD Lagtima Kikidagen i SHickholm Åren 1862 »eli 1803* FORSTA SA Hl LIM €■ KM. jst« Afdelningen: Kongl. Majlis Nådiga Propositioner och Skrifvelser, jemte Utdragen af de inför Kongl. Maj.t uti Stals-ltadet i ämnet (örda Protokoll. Maia m Mrnn -I i”V aldi» Stiihl !■'»*«#. : ii i^iiiKf'»!^/ ”**1 \ w %;vm\yi\vViW. '■ r.?.'Vv. u\v .>•./, wV .v. wi> . Av.VA v,\n\V. \\m v.\ttV .V-> A -vö\^ >\v ^ \v4u \V4uW mm.. mm Kongl. Majlis Nåd.
N:o 103. llpplast och godkäridt hos Ridd. och Adeln den 25 Juli 1863. Presle-Ståndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående kostnadsfri upplåtelse Jör den tillåmnade jernvägen emellan södra stambanan och Landskrona, af viss del utaf Kronans omkring nämnde stad befintliga fästningsverk. (Siats-Utskottets Utlåtande N:o 113.) S. A. K. Då den tillåmnade jernvägen emellan södra stambanan samt Landskrona och Helsingborg, för att komma lill hamnen uti förstnämnda stad, mäste dragas genom der befintliga, till större delen raserade fästningsverk, på sätt den deröfver upprättade karta närmare utvisar; så, och enär jernvägsanläggningen afsåge ett allmänt nyttigt ändamål samt hinder alltså icke ansetts möta för upplåtelse utan ersättning af så stor del af de ganda fästningsverken, som för jernvägsanläggningen erfordrades, har hos Rikets Ständer blifvit hemsläldt, det Rikets Ständer mätte för sin del medgifva och besluta, att så stor del af de omkring Landskrona stad befintliga. Kongl. Maj:t och Kronan tillhöriga fästningsverk, som erfordras för ifrågavarande jernvägsanläggning genom fästningsverken till Landskrona hamn, måtte för delta ändamål kostnadsfritt upplåtas; Och sorn anläggningen af en jernväg till Landskrona ansetts vara af den vigt, att Rikets Ständer funnit sig böra understödja utförandet deraf genom beviljande af lån, hafva Rikets Ständer jemväl ansett den nu begärda ringa uppoffringen å Statens sida 28 Expeditions-lits ko Hets Förslag till under d. Skrifvelse, N:o 104. icke böra förvägras; hvadan Rikets Ständer härmed skolat i underdånighet tillkännagifva, att derest E. K. Maj:t, eller nådig pröfning, huruvida ifrågaställa mark af de Omkring
På uppoch afskrifnings-räkning innestod: vid Banko-Diskont-Verket den 16 nästlidne November . 122,800: » Låne-Konloret i Götheborg den 17 i s. m 1,800: » Låne-Kontoret i Malmö den 20 i s. m 33,800: Revisorerne, som vid granskning af Fullmäktiges i detta ämne vidtagna beslut och åtgärder icke funnit något att erinra, anse sig likväl, af den anledning, alt ifrågavarande rörelse allt hittills blifvit i jemförelsevis ringa mån af allmänheten begagnad, hvilket synes vara föranledi hufvudsakligen af den angående räntegodtgörelsen meddelade, här ofvan omförmälda inskränkande föreskrift, böra uttala det omdöme, att anstalten, sådan den, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit ordnad, icke uppfyller det med densamma åsyftade ändamål. I fråga om användandet af de å uppoch afskrifnings-räkning innestående och vidare ingående medel, hafva Fullmäktige dels den 9 nästlidne Augusti anmodat Banko-Diskont-Direktionen att för ett belopp, motsvarande ungefär | af behållningen å Stockholms uppoch afskrifnings-räkning, inköpa Svenska Hypotheks-Föreningars med 4-J eller 4 proc. ränta löpande, efter uppsägning betalbara obligationer till nominalvärdet, eller, i fall sådana icke skulle vara att tillgå, dylika Föreningars med 4 procent ränta löpande, efter utlottning, betalbara obligationer å 91 proc. af nominalvärdet; och dels den 8 och 22 påföljde November förordnat, att af de å uppoch afskrifnings-räkning hos såväl Banko-Diskont-Verket, som Låne-Kontoret i Malmö innestående medel må till diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilda personer vid hvartdera verket användas det belopp, som må anses icke vara för skeende uttagningar erforderligt. 49 § 62. Då Höglofl.
Då likväl, med afseende å hvad Utskottet yttrat, den påyrkade skärpningen af omförmälde lagar ej kan lillvägabringas genom alt återgifva spöstraffet sin fordna utsträckning, enligt hvad Petter Jönsson föreslagit, än mindre på det af Anders Jansson uppgifna sätt, att nemligen andra och tredje resan stöld måtte beläggas med samma straff, som lagen nu stadgar å tredje och fjerde gången sådant brott,' samt den som stjäl fjerde resan dömas lifvet förlustig, återstår ej annan utväg än alt, på sätt Herr Hasselroth åsyftar, samt Nils Andersson ock förordat, gifva fri hets-straffet en utvidgad tillämpning till oftanämnde brott. Derigenom kan ock den reform i straff-systemet, som, efter hvad ofvan förmäles, i första rummet är nödig, åstadkommas; och någon vidsträcktare anser Utskottet ej böra komma i fråga för det närvarande. ' Den innefattar emedlertid ett vigtigt moment i lagstiftningen. Den utgör fnlländningen af det arbete, som 1841 års lagstiftare, i civilisationens och menskiighetens intresse, påbörjade; och den bereder en säker öfvergång till de större förbättringar, hvilka i brottmåls-lagstiftningen kunna vara nödiga. Genom frihets-straffets tillämpning å de brott, som oftast förekomma, vinnes nemligen en erfarenhet om straffets verksamhet, som under närvarande förhållanden svårligen kan ernås. INågon lag i afseende på fri hetsstraffets verkställighet, i samma syftning som den 1848 års Lag-Utskott föreslog, kan Utskottet likväl icke, jemlikt Herr Hasse/roths yrkande, tillstyrka. Berörde lag utgjorde en del af eller ett bihang till det förslag lill straff-lag, sorn af samma Utskott utarbetades, och deruti frihets-straffet var antaget såsom det allmännaste straff-medlet, verkslälldt efter ettdera af de två systemer, hvilka vid den tiden i flera andra civiliserade länder följdes och, efter hvad kändt är, kallades Poenitentiäroch Auburn-systemerne; Och dess liufvudändamål var att reglera frihets-straffets verkställighet eller dessa systemer.