Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F'ör handläggningen af detta ämne och för att fullfölja den af Revisorerne började öfversigt af Post-Verkets Räkenskaper, har Stats-Utskottet infordrat och erhållit detta Verks Hufvud Böcker för åren 1814 och 1815 jemte ett summariskt Sammandrag af 1816 års Inkomster och Utgifter, derutaf Utskottet inhämtat förhållandet med Post-Uppbörden för omförmälte 3:rie år; hvarförutan en serskild relation öfver Balancerne blifvit meddelad, som utreder, att PostVerkets fordringar år 1815 utgjorde 105,200 R:dr 35. 10.; Men, då derifrån drages sådane, som till afskrifning blifvit anmäldte, redovisade förskotter samt fordringar i Pommern och Finland, hvilka Poster enligt förutnämnde utlåtande med dervid fogad uppgift till betydlig del sedermera ingått, och för det öfriga synes komma att försvinna, tillsammans utgörande - 70,197: 4. 6. Återstår' såsom Post-Verkets fordran hos Norrska Post-Directionen den 31 December 1815 31,610: 6. — Hos Redogörare i Sverige in. nestående - G449: 12 • 5* Samt sådane fordringar, sora bero på vederbörande Collegiers och Directioners åtgärd och hvarutaf icke allt som tillgång kan anses 1944: i*.* ii.’ Tillsammans Utskottet, som funnit detta förhållande grundadt pä Hufvud-Böckerne, hat vidare inhämtat, att nyssnämnde hos Norrska Post-Verket för år 18.15 inneståen de summa - 3,1.61 o.' 6. — ökat sig för är 1816 med - 44,888: — 6. samt för år 1817 med - • 46,621: 4. 6,.
Denna reservation var så lydande: ”Hufvudsakligen instämmande i de skäl, Herrar Bydin och Widell anfört i sina reservationer mot Utskottets förslag, att jemte den femtedel (Vs) som, med Borgare-Ståndets samtycke, gifvits Hushållningssällskaperna af de kommunalafgifter, som erlagts för minuthandel med och utskänkning af bränvin, ytterligare en femtedel skall lemnäs till landstingen, hvars vida öfvervägande majoritet väljes af landsbygden, — får jag mot beslutet, rörande detta sednare af Utskottets förslag, mig reservera, under erinran derom, att Rikets Ständer, i den underdåniga skrifvelsen af den 30 November 1854, på hvilken hela den från början af år 1855 gällande lagstiftning om bränvinsförsäljniug grundats, uttryckligen erkände, att städerne egde häfdvunnen rätt, att hvar för sig tillgodonjuta afgifterna för der försålda starka drycker. Denna urgamla rätt omförmäles i den af Konung och Ständer till verkligheten och giltigheten 246 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 106. erkända, den 26 Decembris 1619 daterade, af Riksarkivets Sekreterare år 1747 publicerade och sedan ofta af myndigheter officielt åberopade ”Stadga om Stådernes administration och uppkomst i Bijket”, hvars 19:de § är så lydande: “Hvar stad skal hafva sin Stadskiällare och dess rättighet, och hvar Staden så fattig är, at han den med Viin och främmande Drycker icke förmår uphålla, eller och finner det sig skadeligit, då må han den til en eller flere af Borgerskapet, arrendera, och hvad deraf faller låta komma i den gemena Kista. Hvad nu vidare och mer inkomster hvar Stad kan hafva, det är af hvars och ens serdeles Privilegier at see.” ”Orden ”gemena kista” hafva uti den af Justitie-rådet Backman utgifna lagsamling blifvit rätteligen återgifna med de numera brukliga orden ”gemensamma kassan” eller stadskassan."
Fröt. iS50 p iS51. i Sami. i Afd. 8 Hä/t. 3 18 Kongl, itaj:ls Nåd. Proposition, jV;o 35. vållande iråkade bekymmersamma belägenhet icke vunne behjertande, denna del af länet skulle blifva i saknad af en inrättning, der den sjuke koinme i tillfälle att återvinna helsa och krafter; och har Kongl. Maj:ts ofvanbemälde befallningshafvande, uti underdånig skrifvelse den 25 sisllidne September, behofvet af det sökta låneunderstödet vitsordat. Med afseende å hvad sökanderne sålunda i underdånighet anfört, oeh då Kongl. Maj:ts befallningshafvande behofvet af det sökta understödet vitsordat, har Kongl. Maj:t härmed velat hos Rikets Ständer föreslå, att den begärda lånesumman må för det uppgifna ändamålet, på sätt sökanderne i underdånighet hemställt, varda anvisad. Ansökningen jemte dertill hörande handlingar blifva, för vidare upplysning i ämnet, till vederbörande Utskott öfverlemnade. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Stände* med all Kongl, nåd oeh ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. F. Genberg. Kongl. Uey.ts Md. Proposition, iko 35. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-är ender, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 28 December i85o. Närvarande: Mans Excellens, Justitie-Statsministern, -Hr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Hr Friherre Stjerneld, Statsråden: Fåhraeus, Sandströmer, * von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt, och Grefve ron Platen.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Aug. 18S1, kl. lo f. ra. Betänkandei anledning af vackt motion om ändring i 21 Kap. 3 § Rätteg äng s-Balken. Denna motion är, hos Höglo!!. Ridderskapet och Adeln, väckt af herr Friherre Palmstjerna, C. O., hvilken föreslagit, att till 1 mom. af berörde §, hvilket är af denna lydelse: »Den saken tappar, gälde sin vederdeloman det allt åter, som han trängd varit derå kosta»; måtte göras följande tillägg: »Men gäldenär gifve ej borgenär mera än högst hvad den fordran är, sorn utsökes.» Enligt hvad motionären tillkännagifva, är detta förslag föranledt af den mängd lagsökningar, som verkställas för auktionsinrop till obetydliga belopp. De skulle nemligen ofta blott uppgå till få riksdaler, och understundom till endast några sk illingar. Följden vore att lagsökningskostnaderna i dessa fall betydligen komma att 6 Lag-Utskottcls Betänkande, JYi 50. öfverstiga de utsökta beloppen, hvilket visserligen medförde fördel för sökanderne, men deremot helt och hållet utarmade de fattiga gäldenärerne och dymedelst skadade det allmänna. Det vore således af vigt att förekomma omförmälta förhållanden; och i sådant afseende syntes lämpligaste utvägen vara den, att göra det till försäljares intresse, att icke på kredit lemna varor åt dem, hvilka befinnas i sådana omständigheter, att de ej, utan sin undergång, kunna gälda den skuld, hvari de råkat. För sådant ändamål borde föreslagna tillägget vara af serdeles vigt. Då auktionsförrättare icke hade någon vinst, utan snarare förlust genom lagsökning, måste de akta sig för att lemna kredit åt hvar och en, som gör inrop, hvilket icke sällan skedde utan behof, blott af obetänksamhet och utan hänsigt till råd och lägenhet.
Bet:de. N.o 2<9, zg. 11 pande i helgden af enskild mans på laga fång grundade rätt, alltså kan Utskottet icke tillstyrka, att å samma framställningar något afseende göres. Dock varder detta Utlåtande vördsamt öfverlemnadt till Rikets Högloft. Ständers egen upplysta pröfning. Stockholm den 17 Januarii 1839. Betänkande, rörande väckt fråga om en Köpings anläggande i Bohus Läns skärgård. Uti från Hedervärda Bonde-Ståndet till detta Utskott remitteradt Memorial har Riksdagsfullmägtigen Olof Mattesson omförmält de flere olägenheter Innevånarne uti Socknarne emellanUddevallaoch Strömstad derigenom skola vidkännas, att, då afståndet emellan nämnde städer utgör omkring Tio mil,Landtboerne nödgas företaga långa resor, för att dels erhålla nödige Köpmanna-varor, dels föryttra sina landtprodueter, och fördenskull föreslagit, att en Köping måtte få anläggas vid Fjällbacka fiskeläge i Qville 12 Bil t. Besv. o. Otcon, Utsk. Bet.-de. N.o sg. härad af Bohus Län; hvarest för närvarande finnes en by med 5o å 60 ‘Innevånare och belägen på sex mils afstånd från Uddevalla och 5 mil från Strömstad, vid en af de beqvämaste hamnar i Bohuslänska Skärgården. Den sålunda gjorda Motionen anser Utskottet sig böra understödja med vördsam hemställan, det Rikets Höglofl. Ständer ville ansökningen med underdånigt förordande till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande anmäla. Hvilket dock Rikets Höglofl. Ständers eget godtfinnande, jemte en Ledamots serskilda tanka i ämnet, vördsamt underställes. Stockholm den 17 Januarii 1829. Utdrag af Protocollet, hållet uti Rikets Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Plenum, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, den 17 Januarii 1829. S. D. Herr Leffler anförde: Emot Höglofl. Utskottets
Ladugårdarnes produkter förslå dock icke för konsumtionen i Länet, utan inköpas från andra orter betydliga qvanliteter af smör, ost, fläsk och hudar, hvilket allt, jemte den betydliga införseln till Länet af dragoch slagtoxar, utvisar, att ladugård sskötseln ännu icke upplniunit den ståndpunkt, den borde innehafva. Någon boskapssjuka af betydenhet har icke under ifrågavarande qvinqvennium försports. Brännvinsbränningen har, utom vid de större brännerierna, under de sednare åren råkat i ett visst lägervall, hvilket väckt uppmärksamheten på nyttan deraf, att, i stället för drank, till kreaturens utfodring använda potates och andra rotfrukter. I afseende på Skogshushållningen är att märka, det tillgångarne på skogseffekter i Länets särskilda socknar äro mycket olika. Några hafva full tillgång och större eller mindre öfverskott utöfver egna behof, andra lida brist eller hafva otillräckliga tillgångar på dessa förnödenheter. Bergslagens hufvudnäring är grundad på skogstillgång, och i följd af under sednare åren mindre gynnsamma konjunkturer för bruksoch bergs-näringen hafva kolprisen fallit. Efter en af Herr Bergshauptmannen och Riddaren af Forselles upprättad tablå öfver kolpriset vid Sala Bergslag, ulräknadt i Silfverspecie, 12 har detta pris föga varierat under perioden från 1804 lill och med år 1838; och har medelpriset utgjort för alla dessa åren 38 sk. 1 r:st. silfver för 12 tunnor. Elter år 1838, vid hvilken tid jernlillverkningen lössläpptes från de fordna banden och jerntillverkningen ökades med mer än 25 proc. emot tillförene, stego kohn hastigt, så att medelpriset för åren 1839 — 1843 utgjort 43 sk. 2| rist. silfver för 12 tunnor. Sedan jernkonjunkturens försämring år 1842 föl lo kolen något under medelpriset.
Att boställen, hemman och lägenheter, som till regementen och kassor, civile och ecklesiastike löntagare, akademier, verk och inrättningar, af hvad namn som helst, äro anslagne, och hvilkas afkastning af deni eller för deras räkning disponeras, tillsvidare förblifva, fortfarande såsom hittills, orubbadt till vederbörandes egen disposition; dock att, vid skeende löneregleringar på Kongl. Maj:ts serskilda nådiga pröfning skall ankomma, om sådant boställe ma, mot ersättning for afkastningen, indragas eller annorledes disponeras. I öfriga frågor instämde Stats-rådet Faxe uti Departements-chefens underdåniga tillstyrkande, utan annan skiljaktighet, än de jemkningar, som måste blifva följder af hvad han här ofvan i underdånighet föreslagit. Kongl. Maj:t biföll i nåder, hvad Stats-rådets fleste ledamöter i förrberörde måtto i underdånighet föreslagit och hemställt; och befallte Kongl. Maj:t, att, i'öfverensstämmelse med Dess nu fattade 46 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66. nådiga beslut, förslag till proposition i ämnet till Rikets Ständer skulle uppsättas och serskildt justeras. Ex protocollo L. L. Fries. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Mai:t Konungen i Stats-rädet å Stockholms Slott den 20 December 18 47’ Närvarande: Hans Excellens Juslilie-Slatsministern, Herr Gretve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Stats-råden, Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, TFcernj Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Chefen för Finans-departementet, Slats-rådet Munthe uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts under den 21 sistlidne Oktober fattade beslut, uppsatt förslag lill Kongl. Maj:ts nådiga Pro - Kongl. Maj:Is Nåd.
Den tiden det varit möjligt, att få färsk hummer, har jag, ehuru Landshölding, icke kunnat få den, under hela vintern; och när jig jemför prisen, så finner jag, att hummern nu närmar sig till X sk. sterling eller 34 sk. Btco, i stället för att vi förut fått den för 4 sk. Jag tror då, att tullen kan till Rikets nytta höjas till 5, till och med 10 procent, utan att Engelsmännen af, vänjas. Friherre Cederjlröm: För min de! (ror jag att det ej är riktigt raisonneradt , att man bör belägga det med hög tull, sorn exporteras, emedan det blir utlänningen, som betalar tullen. Den drabbar tillverkaren eller försäljaren. Dst är visserligen väl att skaffa Staten inkomster, men det är ej rättvist att ålägga sådana afgifter, som tvinga att sälja tili lägre pris. Det finnes utvägar att träffa den producerande i annan väg, genom Bevillning, men ej bör man lägga något hinder för nya näringsgrenars uppkomst, Hesr Cedctschjöld'. Den siste värde talaren har så fullkomligt uttryckt, hvad jag ära - 720 Ben 18 Augusti e. m. nsde säga, att jag har föga att tillägga. Mig synes det vara klart , att hummern förlorar i värde för den stackars fiskaren jemt så mycket som tullen belöper, och att den inhemske köparen vinner, hvad fiskaren sålunda förlorar. Jag kan således ej inse, hvarföre hummerns utförsel skall försvåras, helst denna export likasom all annan är en vinst för landet De som här vilja äta hummer, må till förmon för fiskaren täfla med utlänningen i pris. Herr Hjerta: Förhållandet med vår Hummerhandel är enkelt beskrifvit. I stället för att endast hämta Hummern ifrån Norrige och Danske kusternc, har man nu trängt fram till Götheborg, för' att söka den, och jag tror, att man med varsamhet bör behandla denna handel, isynnerhet sorn desse transporter äro farlige.
LARSSON. Det var en liten baddare, den Erika, till att kunna qvintilera på pijanot! Det måste jag säga, att kostar det något, så nog får de lärdom också, och det så det räcker till för en prest! DE FÖRRE. LARSSON. FRU STRÖM och ETTIG. 79 FRU STRÖM. Ja, mamsell Palmén är en superbt skicklig menniska, och magistern han är då för söt! Hvad tyckte konsuln om purpurrit som Alma spelte? ETTIG. Åh, charmant! En sådan rythm, och sådan touche sedan! I synnerhet i den der sonaten för fyra händer! LARSSON. Fyra händer? Såg icke tusan att flickan hade mera än två! Och tuschen såg jag heller inte till! ETTIG (medlidsamt). Min herre är visst inte musikkännare? LARSSON. Nej, fan, jag håller på och anlägger tegelbruk! Apperpå det, så ska' herrskapet få se något gentilt! (tar upp ett litet paket ur fickan och utvecklar det samt sätter fram det midt för näsan på fru Ström) Hvad säger frun om den der leran? FRU STRÖM. Fi donc! ETTIG. Hvarken fru Ström eller jag förstå oss på någon lera. LARSSON. Inte det? (går till Bruus) Nå, magistern då, som är en lärd karribel ... har magistern sett finare lera i all sin dar? Man kan göra porslin af den. BRUUS (intresserad). Får jag se? FRU STRÖM (till Ettig). Det är en horribelt grof karl den der inspektorn. ETTIG. Ja, fasligt ... men han lär vara mycket rik ... Nå, fru Ström är väl så god och tillika med sin dotter antar den lilla bjudningen tills i morgon afton? FRU STRÖM. Ja, jag vet inte ... (hastigt) Tror konsuln verkligen att den der baron är kär i Alma? ETTIG. Jag vet det, och jag vill slå vad att hon inom ett år är friherrinna. FRU STRÖM (smickrad). Vi tacka så mycket för den artiga bjudningen, och komma bestämdt! (afsides)
Utan att begära verkställighet af detta förslag, enär detsamma hvarken instämt med hvad Kongl. Majit, såsom princip om export-tullen i allmänhet, i Dess Nådiga Skrifvelse anfört, eller af BevillningsUtskottet är föreslagit, ber jag likväl att få upplysa, det Styrelsens förslag icke allenast hade afseende på beredandet af en ökad inkomst för Staten, utan grundade sig äfven på den omständighet, att utförsel - 3i8 Den 19 Junii e. m. tullen på dessa varor, vanligen och sedan flera år tillbaka, lämpats efter ersättningens och de kända försäljningsprisens afeller tilltagande. Såsom exempel, att stångjernet emedlertid under lägre vågpriser än nu och således i mindre värde, varit med högre utförsel-tull belagdt, än den Gener alTullStyrelsen föreslagit, torde få anföras, att ifrån och med 1812 till och med 1816, då vågpriset i Stockholm utgjorde per medium 9 R:dr 24 sk. Svenskt Banco Skeppundet, var utförsel-tullen derå 24 sk. Ilamb. B:co, eller efter 128 sk. cours ett coursbelopp, som, i fall mitt minne ej felar, är lägre än hvad medelcoursen var förenämnde år r R:dr 16 sk. Svenskt B:co. Med 18 R:dr 32 sk. å 19 R:drs vågpris, har sedan 1824 tullen å stångjern varit 36 sk. Svenskt B:co. Tullstyrelsen har, i sitt underdåniga förslag till Tulltaxa, förslagsvis utfört 1 R:dr samma mynt. På den grund, att trädvaru-exporten, ehuru visserligen icke blomstrande, likväl, om ej i allmänhet åtminstone i några sorter ökats, föreslog GeneralTullStyrelsen en jemkning i tullen å åtskilliga slag deraf, bestående så väl i lämplig förhöjning, som i lämplig nedsättning, under förutsättning, i afseende både på den föreslagne förhöjningen å jernet som å trävarorne, att den utländska afnämaren skulle godtgöra den Svenska försäljaren denna högre afgift, som i godt mynt, nemligen i den förstnämndes, knappt varit märkbar.
Han sade äfven att han skulle berömma mig för dig, hvilket jag försäkrade vore öfverflödigt, efter jag sjelf i mitt bref tänkte göra det, och dessutom i mina skrifvelser aldrig underlät den der nödvändiga formaliteten. Jag skyndar således att anföra: 1:o Alla flickorna i min afdelning utmärka sig genom sedigt och ordentligt uppförande samt nit vid sina sysslors förrättande, hvilka nu väl inskränka sig till stafning och stickning, men så är det en god början alltid, och jag skulle rätt gerna kunna låta dem läsa B–A–BA för dig, och visa dig deras i verk varande strumpor och strumpeband, och då till och med låta dem intyga att jag, af vördnad för och hugkomst af en viss Margaret, städse låter dem under min tillsyn, sjelfva upptaga hvad maskor de haft det stora missödet att fälla, i ställe för att i egen hög person åtaga mig det besväret, fastän detta, som du vet, både vore roligare och ginge fortare för sig. 2:o Är jag lika rödblommig och munter som när du var hemma. 3:o Mamma sade härom dagen, men – nej, det kan jag icke skrifva. Hon sade bara någonting, som gjorde att jag i mitt hjerta välsignade dig, hvilken jag ändå till stor del har att tacka för det hon sade. Jag vet ej hvad språk jag skall bruka att få dig att begripa huru mycket jag håller af dig, och det förtjenar beröm, när jag likvisst, likväl, det oaktadt, vet, att jag aldrig kan blifva så bra som du. Ja, ja, när jag rätt betraktar saken, borde jag vara afvundsjuk på dig och puttra och grina illa, men det är nu så en gång min ädelmodiga natur att glömma, öfverse och förlåta. Tillåt att jag af idel blygsamhet här afbryter mitt på långt när icke fulländade Äreminne I går var min namnsdag som du väl vet, om du ser efter i Almanachan. Gudfar, som förmodligen hittat på att komma just den dagen för att hafva ett vackert skäl till presenter, gaf mig många penningar att göra hvad jag ville med.
— Enligt gifne föreskrifter, skola Redogörare vid Tullverket, inom den 20 Februari hafva inskickat sine Räkenskaper för det nästförutgångne året. Utskottet inser visserligen afsigten med denna föreskrifne inskränkta tid, att nemi.; vid ett så beskaffadt UppbördsVerk, som TullVerket, vederbörande Uppbördsman skulle betagas tillfälle, att, genom fördröjde Redogörelser, kunna fördölja Balancer, genom betäckande af det ena årets brist, med ett annat års Uppbörd; men Utskottet liar erfarit såsom en »följd häraf, att stundom upptagas uti Redogörelserne utgifter, som egt rum intill den dag, Räkenskapen afslutas, ehuru desse utgifter rätteligen tillhöra det nya året; att stundom, i anseende till uteblifne qvittencer för redovisningsårets utgifter, desamma i saknad af vei ificationer, icke kunna förr än uti påföljande årets räkenskaper till redovisning upptagas; Betänkandet), N:o 331. 47 ock ändtligen att stundom skall redogöras för utgifter, tillkomne genom föreskrifter eller anordningar, emanerade det föregångne året. Då likväl dessa olägenheter egentligast förekommande vid Revisionen af Räkenskapen, till den del som låter sig göra komma att afhjelpas i sammanhang roed sjelfva bokslutets förändring, anser Utskottet förhållandet i denna del icke heller föranleda någon framställning å R. Stms sida. Vid förvaltningen för ifrågasatte år har någon anmärkning icke förekommit, utan har densamma funnits öfverensstämmande med den för K. GeneralTullstyrelsen gällande Instruction samt de af K. M:t i Nåder meddelade serskildta föreskrifter. §. 5. Enligt hvad Utskottet uti Betänkandet N:o 62 yttrat, borde väl utlåtande här meddelas rörande den af R. Sttrs senast församlade Revisorer gjorda anmälan, att, genom TullVerkets förändrade organisation, en betydlig tillökning i Verkets utgifter uppkommit.
Öfverhufvud kan man med ali säkerhet antaga, att hvarje officerare vid indelta armeen, under resor till möten, rekryteringar, krigsrätter, torpsyner rn m., hvarje år färdas minst häst pålägges honom således en förökad utgift af 8 i:dr 16 sk.; och kan sådant med rättvisa och billighet vara förenligt? Vi känna alla, huru otillräckliga isynnerhet det lägre befälets löner äro, äfven för den nödtorftigaste utkomst, och är det icke vida mer behöfligt, att icke med 8 r:dr 16 sk. på detta sätt föröka en meddellös officers beskattning, än alt för en person, sorn äger arbetsförmåga och icke är så fattig, att han icke kan försörja sig sjelf och de sina, ändock för honom nedsätta skyddsafgiften ifrån 44 Öil 24 sk.. Skulle förhöjningen beslutas, så får jag vördsammast föreslå, att R. St. i sammanhang dermed i underd. fästa K. M:s nåd. uppmärksamhet på behofvet att af statsmedel tilldela a romeus befäl skjutspenningar för resor i tjensten.
Om än Stora Barnhuset, hvilket efter hvad upplyst blifvit enligt Stadganderne egenteligen är bestämdt att emottaga barn^ födde i Stockholms Stad, kan betraktas såsom stående i sammanhang med Landets Allmänna nytta, derigenom att Barnaföderskor ifrån Orterne dit inkomma, synes dock Staten för denna Inrättning hafva gjort nog, genom de allmänna bidrag i Spannemål och penningar som årligen till dess underhåll från StatsVerket ingå. Och som i öfrigt vid underhandlingarne om ifrågakomne ersättning, Barnhusets rätt dertill blifvit å Ryska sidan bestridd, samt, utan serskild discussion örn hvarje fordringsanspråk, eller erkännande af något företräde dera emelian, en rund Summa i ett för allt af hvad Sverige i Betänkanden, N.o 288. 4°3 Finland egde att fordra blifvit gifven; alltså har Utskottet funnit sig böra vid dess förut afgifne tillstyrkande, ang:de det belopp som af den influtne ersättningssumman bör Barnhuset för dess fordringar tillkomma, förblifva. Den 3 October 182g. keservation: Af ITr Biskopen Doctor Thyselius.- Emot Utskottets beslut, att ieke tillerkänna Stora Barnhuset ersättning för dess genom Finnlands afträdande förlorade Kronotionde, reserverar jag min särskilda tanka af följande skäl. 1:0 Emedan ordalydelsen af 13 §. i Fredricshamnstractaten icke förbehåller Staten något skadestånd för dess vid Finnlands occupation borrlmistade Magazinsbehållningar, eller i landet innestående Spannemåls utlåningar, hvilka liksom andra Kronofordringar enligt allmänt bruk, med krigets rätt öfvergått till segråren. 2:0 Emedan, enligt sakens natur och all billighets grund, Statens rätt vid fördelningen af den omsider erhållna summariska liquiden, sist måste komma i fråga , hvaremot de fromma Stiftelsernas rätt blifver den första, som bör iakttagas. Jag föreställer mig Staten såsom en förmyndare, hvilken bar att bevaka, jemte sin egen fördel, äfven sine myndlingars.