Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Suzon är pura naiviteten och förstår ej mera skillingens valeur än hennes hvita katt Minette grekiska, men hon har Gudi klagadt en så vidsträckt och utbredd famille. Det är fadern, som – entre nous – ej är bättre kiänd, till yrket savetier, sitter mest på Clef d’or vid Rue Vaugirard och beskylles af maître François här i »lilla dufslaget» för att vara mouchard. Så mycket farligare är han, och han begär aldrig mindre än 20 livres i stöten och ser dervid så sombre ut att refus ej gerna kan förekomma. Brodren, som säljer gamla kläder Rue des trois Ladres, lurar på mig vid gathörnen, så jag är ganska klenmodig om jag vågar i mörkret gå hem utan fackelbärare, och till och med en cousin från Auvergne, svart i ansiktet och kittelflickare, söker opp oss och kräfver lösen och tionde af min tomma börs. Alla hota de med att taga Suzon ifrån mig, och som jag utan henne ej kan lefva och draga andan, inser gunstig bror min situations förfärlighet. Min vän sielf af naturen öm och därtill upplenad af besvarad kiärlek skall ej refusera denna bön, utan snart gifva mig occasion att få af allt mitt hierta tacka den sensiblaste och mest genereusa af vänner. I hast klottradt på Café Procope, min ärade och älskade brors ödmjuke tjenare Mathias Waldius. Bref från Mathias Waldius till Erland Hjelm. Min egen ende wän! Det touchanta vedermälet af min broders vänskap kunde tyvärr ej hjelpa en olycklig, som ödet mer än egen brottslighet dömt. Allt är slut. Min Suzon är tagen ifrån mig och jag fuktar med tårar papperet, på hvilket jag skrifver tout seul i det rum i Petit Colombier, som var vår kärleks tempel, som hon parerade med rosor och leenden och hvilkets pendeluhrs nu snäcklikt skridande timmar hon giorde dansande och sälla. Kiärrorna slamra grymt mot stenarna.
Där var så tyst nu i lunden, medan Hermione och hennes fader vandrade igenom honom. Där var tyst, sedan de övergivit honom tyst genom århundraden, medan Delfi sakta häntvinade och byn Kastris lerhyddor sökte stöd emot dess fallna pelare. Men en dag, tolv hundra år oss närmare än tidpunkten för denna berättelse, sågo Kastris kvinnor, medan de sköljde kläder i källan Kastalia, några främlingar i den glesnade lunden. Vad sökte de i denna glömda vrå emellan bergen? De sade på ett för kvinnorna obegripligt språk, att Kastalia var vanhelgad, och bröto från ett gammalt lagerträd några kvistar, kysste dem och vandrade bort. De främmande männen voro från Rom. Romerska folket hade beslutit, att en skald vid namn Tasso skulle lagerkrönas på Kapitolium, och fastän lager växte i deras egna lundar, föredrogo de att hämta den från Parnassos. Var då den brutna kedjan mellan förr och nu återknuten? Ja, en stor förändring hade inträtt, ehuru det goda, halvvilda folket i Kastri anade intet därav. Hellas var återuppståndet i frihetsanden, konsten och vetenskapen. Vetenskapen och konsten äro av naturen hellener och oomvändeliga hedningar. De vörda Golgatas oliv, men Parnassens lager är symbolen för deras strider och segrar. De vitklädda vandrarne fadern och hans dotter stego på en förfallen stentrappa uppför en klippa vid foten av den ena dalväggen och sågo nu orakeltemplet vilande under de mörka fjällbranterna. En ålderstigen Apollonpräst, den ende övervordne av hundra, bevakade dess bleknade prakt. Han träffades, vilande under en cypress och stirrande på det hemlighetsfulla E, som någon av forntidens män hade tecknat över ingången till templet. Det händöende livets aftonrodnad genomskimrade hans infallna kinder, och skägget föll i vita böljor över hans bröst. Pilgrimerna, ty sådana voro de likväl, hälsade honom med vördnad. - Jag heter Krysanteus, sade främlingen, och är en man från Aten. Denna flicka är min dotter Hermione och sedan sexton år tillbaka mitt enda barn. - Jag hälsar er välkomna, sade Apollonprästen Herakleon. Är edert ärende att se helgedomen?
Hvad slutligen Hr Rudlings förslag beträffar, så kan jag icke annat än gilla de anmärkmr, som emot detsamma af föregående talare blifvit gjorda, samt måste således motsätta mig detsammas antagande såsom Ståndets gemensamma tanke i denna fråga. Jag får jemväl tillkännagifva, att jag tror, att vigtiga reformer i vårt rättegångsväsende förestå. Vi veta, att inom flera af de europeiska staterna, och deribland inom vårt brödrarike Norrige är fråga väckt om införande i allmänhet af jury i brottmål. Om något sådant jemväl hos bss förekommer, kan man tilläfventyrs i sammanhang dermed tinna en utväg att afhjelpa den med den nuv:de tryckfrihets-jurvn förknippade olägenheter. Jag tror således, att vi tills vidare böra bibehålla den jury vi nu ega och icke utbyta en inrättning, hvars brister vi känna, emot en annan, hvars blifvande beskaffenhet vi naturligtvis icke känna, men hvars felaktiga grund och äfventyrliga art ligger för öppen dag. Jag yrkar afslag å Mern. Frih. Raab, Adam Christian: Jag vill icke, lika med en talare här midt emot, updraga någon rangskillnad emellan den nuv:de och den föreslagna juryn, enär det är nog för mig att veta att båda två äro odugliga. Men hvad jag deremot vill erinra, det är att man, i min tanke, icke bör öfvergifva försöket att åstadkomma något bättre, derföre att det nu af Const.Utsk. gjorda förslaget måste förkastas. Det är godt och väl, att vi, såsom Gr. Sparre nu tillkännagifvit, kunna hoppas att i framtiden erhålla en jury-inrättning, i hvars händer vi kunna nedlägga tryckfrihetsmålens afdömande, men denna förhoppning, om än den kommer att gå i fullbordan, Den 10 Oktober. S3 kan dock icke utgöra någon giltig anledning att nu låta frågan om tryckfrihets-juryns reformerande falla, och under en icke obetydlig följd af år dragas med det nuv:de oefterrättlighetstillståndet. Jag tror, att vi böra söka att så fort som möjligt få detta tillstånd rättadt och förbiittradt, likasom jag tror, att Const.Utsk. har ganska god tid att ånyo taga frågan under pröfning.
Det står nemi. i den nu gällande författningen att komitéerna skola iakttaga ”att hemmanen icke upskattas under deras med hvarandra jemförliga värde”. Borttages detta stadgande så varder följden vid ett hemman, som några gånger varit nyligen försåldt och blifvit taxeradt efter den köpeskilling, som vid sednasle försäljningen erlades, att dess egare får betala bevillning 3 eller 4 gånger mera än en annan utgör för ett jemngodt hemman, som gått i arf och icke blifvit försålt på 50 eller 60 är. Dessutom mäste, man komma ihåg att taxerinsvärdena äro till den grad olika, att man icke kan utan förvåning betrakta upgifterna deröfver. Ehuru jag icke är fastighetsegare kan jag likväl icke utan deltagande se den orättvisa, som Kammarrätten icke kan förekomma, när taxeringarne göras så ojemnt som nu. Tab:ne vid Representationskomitéens förslag, sid. 48, visa huru det förhåller sig med taxeringsvärdena. Af ett hemman säteri var 1845 lägsta värdet 300 r:dr och det högsta 40,748 r:dr; af ett hemman frälse lägsta 6 r:dr och högsta 47,300; af ett hemman kronoskatte lägsta 100, högsta 50,000 r:dr: af ett hemman krono lägsta 100, högsta 30,000 r:dr. Under dylika förhållanden är det förundransvärd!, huruledes man kunnat så länge åtnöja sig med en sådan fastighetstaxering som den närvar, är. Jag anser den reservation Frih. von Kraemer afgifvit hafva bordt ådraga sig Utsk:s upmärksamhet. Han föreslår nemi. att R. St. skulle ingå till Konungen med underd. anhållan det K. M. täcktes, på sätt lämpligast finnes, låta infordra och Rikets näst sammanträdande Ständer meddela så beskaffade upgifter, att de kunna tjena till ledning för upgörandet af en förändrad beräkningsgrund för tariffen, inom hvarje län, öfver värdet å hemman, som innehafvas under egande rätt.
Kammar-rätten, inheratas följande förhållande med de under denna Direktions förvaltning ställda fonders inkomster och utgifter: — 201 — Debet. Balans från år 1865: Uppbörd: Stockholms stads undervisningsverks fond: Stats-anslag Tolags-medel Räntedito Hyresdito Balans till år 1857: Skulder : Stockholms stads undervisningsverks fond Credit. Utgifter: Stockholms stads undervisningsverks fond: Balans till år 1857: Tillgångar: Stockholms stads undervisningsverks fond f. d. Kathedral-skolans fond Kniggeska donations-fonden Åleniska dito Stockholms Gymnasii fonder Clara högre lärdoms-skolas dito Maria dito dito dito Utlånta medel. Räkenskaperna utvisa, att Kniggeska donations-fondens utlånta kapital, 5,000 R:dr B:ko, blifvit den 25 April 1855 af låntagaren inbetaldt, men sedermera icke varit räntebärande förr än den 10 Maj påföljande år, då derför inköptes 5 stycken Skånska Ilypotheksföreningens obligationer, hvardera å 1,000 R:dr; hvarigenom inträffat, att Stockholms stads allmänna undervisnings-fond måst under revisions-året förskjuta ett belopp af 261 R:dr 16 sk. till bestridande af den aflöning vid Adolf Fredriks skola, som bordt utgå af Kniggeska donationens ränte-medel. Den för Maria läroverk afgifna räkning meddelar icke någon redogörelse öfver den terminseller skol-afgift, hvilken, jemlikt Kongl. Cirkulären af den 6 Juli 1849 och 1 Oktober 1851, bör erläggas af lärjungarne vid rikets elementar-läroverk samt af Rektorerne uppbäras och redovisas. S 3. Uti 1855 års redogörelse öfver Maria skolas premieoch fattig-kassa upptogs bland inkomsterna »Nymanska stipendium, 8 ll:dr», men uti den nu granskade räkningen öfver nämnde kassa hafva dessa stipendie-medel icke blifvit till redovisning uppdebiterade. — 203 — § 4. Vid anställd inventering hafva säkerhets-liandlingarne befunnits i beliölig ordning.
Häradernes sakören pa manga ställen icke komma till det gagn de äro ämnade, ali redogörelse för desie medel saknas; nyttigare för allmänheten kunde de alldrig anmändaö: och som wid denna Riksdag ifrån all beskattning blifwit fritagen, luxen, öfwerflödet, nöjet och fåfängan, sa synes mig ingen ting billigare, än akt ålägga besia , såsom me, rendels de rikares lott, någon afgift till UsiingmS hjelp och olyckors afwärjande. Utom den reösource af mig äfwen förut blifwit omnämd, be Zv.Ooo R:dr af inkomsten af Nummer. Lotteriet som ej an. mandes till diwclse byggnader, och hwarom Riksens Ständer alldeles sakna all upplysning, wörö äfwen alla Den s Iäimank 147 skia de förre till Bewillningen hörande, men nu före modeligen sedan den samma ester andra grunder utgår förswinnande afgisksr såsom för Tobaksoch diwerse öfwersiöbs-bruk, Kortspel, Uhr m. m. ^ Äfwen torde en stor ressource kunna hämkaS, af Skädespcls-huscn; Garderoben, Decörokiouerna, tillhöra ju Skaten och underhålles of den samma, en stor del af Sujetkerna är o pensionerade, hwarsöre icke taga en sadan arrange. menk med akt sätta allt pä entreprenade och arrende, om ock priset skulle höjas, ty derigenom minstas säkert icke Speccaceurernes antal, med den passion som nu rader bland allmänheten för detta nöje, pa det eländet och armodet kunde hofwa något gagn af den lyckli. ges fåfänga. ^ Ett midt fält för Stars - Ukstortets ef. tersorstande esur msdrl, kill detta ärendes befordrande wisar sig, om de hälla sig pä denna bana. Bksiöts akt detta Friherre LmLIs diktamen skulle åtfölja äterremltzen lill Zlllmönna VesivärS och O.corromlxe u.stytket, med desi Betänkande rörande medlen kill Wenerista Smittans hämmande. Justerades följande.
Efter å nyo skedd föredragning af Constiiutions-Utskottets Memorial, N:o 6g, med uppgift å Voterings-propositioner i frenne hufvud punkter af förslaget till ändringar i Tryckfrihetslagen, förklarade Ståndet de af Herr Cederschjöld, i den vid Memorialet bifogade reservationen, uppgjorda förslag tilL Voterings propositioner, såsom Ståndets ge» mensamma (ankar; och blef, med åberopan» de deraf, Memorialet till Constitutions-Utskottet återremitterade. S. I). Föredrogs å nyo ConstitutlonsUtskottets Memorial, N:o 70, i anledning af tre Stånds återremisser på Memorialet N:ö 57, innefattande förslag till åtskilliga grund» lags-ändringar, sorn åsyfta Riksdags-göromå* 'leus ordentliga behandling, m. m« Ståndet, sorn den 23 ^December för!idet år i vissa delar till grundlagsenlig behand* ling vid nästa Riksdag antagit Memorialet , N:o 57, fann nu för godt att i enahanda afseende öfriga punkterna af samma Memorial antaga. S. H, Föredrogs å nyo följande till Borgare-Ståndet af Constitutions.Utskottet meddelade Memorial: 48 Prot-Uldrag den 5 Mars 1830, N:o 71, i anledning af återremissen på Memorialet N:o 63, rörande Grundlags-frå* görs rätta behandling: Hvad i Memorialet N:o 63 föreslås, antogs till grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag; N:o 72, angående återremiss på förslaget i Memorialet N:o 65, till ändring af 68 §. Riksdagsordningen: Hen i Memorialet N;o 65 föreslagna förändringen antogs till grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag; N;o 73, i anledning af återremiss på Utlåtandet, i Memorial N:o 66, öfver Konungens Proposition om ändring i 63 §. Regeringsformen:
Detta är orsaken, hvarföre jagså ifrigt yrkar på många och stränga controller vid de Privat-Banker, som hos oss, till följe af närvarande Bank-lag, kunna blifva organiserade; ty de komma att baseras icke allenast på allmänhetens behof af credit, utan äfven på dess behof af mynt. Med det senare behofvets fyllande , hade jag trott de enskilde Bankerne icke böra hafva serdeles att skaffa; deras functioner hade jag ansett böra inskränkas till att fullt motsvara blott det förras fordringar. Deras verksamhet hade derigenom visserligen blifvit inskränktare, men deremot så mycket mera välgörande. De hade då uppfyllt sin egentliga bestämmelse, den att understödja jordbruk, handel och näringar, genom att åt deras idkare alltid erbjuda visshet om förlag för deras industriella företag; och detta förlag från nära håll, utan för mångå och långa omvägar att erhålla; men deremot endast på korta tider, deri instämmer jag fullkomligt med hvad Major Nordenanckar i sin reservation yrkat. Jag anser stadgandet om denna korta utlåningstid, af 3 å 6 månader, vara det, som minst af alla i en Privat-Bank-lag borde saknas: just det bestämmer den mer eller mindre ändamålsenliga arten af Bankens verksamhet; ty icke kan det vara det rätta föremålet derföre, att genom utlåningar på längre tid, och genom inteckningar i fastighet söka undantränga Capitalisterne. Om man derigenom tror sig vinna nedsättning i räntan, så bedrar man sig; nominelt skulle det visserligen blifva fallet, men icke så i sjelfva verket; ty sedan allt hade väl hunnit sätta sig i jemnvigt efter den af förändringen följande olikheten, skulls förhållandet visa, att man icke hade ökat hvarken capitalers eller sedelstocks egentliga, utan blott deras namnvärde. Icke skapas capilaler genom crediten, denna lättar blott deras uppkomst. Hög Bancooch Stats-Utskottens Betänkande ]S'.o t. valör för de sedlar de utgifva, kort betalningstid för de lån de utlemna, anser jag för Pri vat-Banker vara oe^tergifliga vilkor, om ett land skall hafva nytta af deras inrättande och verksamhet.
Öfver denna syn skall Protocoll till Konungen in gif vas, på sätt om den syn, som Hof Rätt förordnat, sagdt är. Vid dessa syner måge ock vittnen höras, der någon af parterne det äskar. Göres emot vittne jäf, varde det ändå hör dt; och prof ve sedan Hof-Rätt eller Konungen jäf vet, så ock hvad verken vittnesmålet ega må. Finner Hof-Rätten eller Konungen syn nödig, och är den ej af Under-Rätt hållen, då må Hof-Rätten eller Konungen låta synen af Under-Rätten verkställas; och pröfve sedan saken. 5:o I öfrigt förklaras alla de serskilde, tid efter annan utkomne författningar, som angå Lagmans-Rätter, Riddare Syne-Rätter och Kämners-Rätter, hafva förfallit, i hvad de icke, sä vidt de arvd KämnersRätter, böra lämpas på Rådstufvu-Rätt, såsom i de förras ställe utaö Bih. till R. St. 7 Samt. 1 Afd. i5 Höft. 6 ° 3o Lag-TJ(skottets Betänkande , N.o 5a. rande förste domstol i stad; äfvensom alla de bestämmelser, hvilka, ge~ nom serskilda Kongl. Resolutioner, i afseende på en del Rådstufva-Rätter gifne äro derom, att emot deras domar ej finge vädjas, der hujvudsaken ej ginge öfver ett visst värde, till all kraft och verkan upphäfvas. 6:o De i fjerde punkten af denna Förordning stadgade lagförändrin^ar skola från den t Januari 1846 gälla för alla de mål i hvilka vad °emot Häradsrätt eller Rådstufva-Rätts dom eller utslag erlägges eller anmäles, så ock för de mål, hvilka efter nämnde dag från Kämnersrätt till Rådstufva-Rätt eller från Lagmans-Rätt till Hoj-Rätt oafgjorde öfverlemnas.
Utur den underdåniga berättelse, Chefen för Sjökarte-kontoret afgifvit öfver de hydrografiska förrättningar, hvilka för Sjökarte-verkets förbättrande år 1863 blifvit utförda, äfvensom för de inom Sjökarte-kontoret under samma år verkställda eller ombesörjda arbeten, få Revisorerne meddela följande: Uti Stockholms inre skärgård hade sjömätningar fortgått från öarna Muskön och Yxlan uti en ostlig linie öfver Rökö, samt öarna Rånö och Alö södra uddar till trakten 1 mil söder om Dalarö. Uti yttre hafsbandet verkställdes mätningar med vid pass 3 mil till sjös utsträckta lödningar från en S.S.O. linie från Alö och derutanför belägna skäret Lågland och fulländades norr om uppgifna linie ostvart till något förbi Hufvudskär och emot en nordvestlig linie emellan dessa slutpunkter öfver öarna Ornö och Gålö. — 95 — Det under året färdigmätta och kartlagda arbetet, inberäknadt utsjölodningarnas omfång, innefattade en yta af vid pass 17 geografiska qvadratmil. A Smålands kusten utfördes sjömätningar längre till sjös än hvad förut med roddbåtar kunnat åstadkommas. Arbetena började vid Utklipporna och omfattade Kalmarsund jemte östra sidan af Oland samt afslutades för året vid Kråkelund. Inom Sjökarte-kontoret hade under äret, jemte utarbetandet af sommarens sjömätningskartor med dertill hörande beskrifuingar och hvarjehanda kartritning, äfven handlagts konstruering, för nyutgifning, af tvänne stycken passkartor, en öfver Östersjön och en öfver Finska viken, samt frenne specialer öfver svenska kusten, ifrån Utklipporna till Landsort. Seglingsbeskrifningen öfver Kattegat fortsattes samt 5:te häftet (1862—1863) af »Underrättelser för sjöfarande» utgafs frän trycket, hvarjemte b':te häftet (1863 — 1864) af samma »Underrättelser» i manuskript utarbetades.
Att den twungna underwisningen djupt grämde de Swenske lärarne war naturligt, men de hade öfwer sig en nitisk uppsyningsman i biskop Scott, egentligen Engelsman, men som samwetsgrannt fullgjorde sin åtagna förbindelse att drifwa underwisningen i Rysk anda. Ryska regeringen hade nogsamt insett hwilket stöd den skulle ega i en sekt, som uteslutande hyllade ascetiska öfningar och war fiendtlig emot allt filosofiskt wetande, som den ansåg stridande emot religionens fordringar, och derföre hade just en Methodistisk biskop blifwit tillsatt. Möjligen låg det också i den Ryska politikens plan, att sålunda inom Swenska kyrkan underhålla ett ämne till split, som sysselsatte lärarnes sinnen och drog dem till inbördes twister i stället för gemensam werksamhet emot Rysslands interessen. I alla fall kunde Ryssland förlita sig på biskopens ihärdiga och ärliga werksamhet, så snart han åtagit sig embetet. Inga nationliga interessen, ingen Swensk ed förhindrade honom att wara en trogen embetsman åt den regering, som icke blott gynnade honom, utan lemnade honom fritt att werka för sin enskilda, religiösa sekt. Så snart jag lärt känna förhållanderna härstädes, upptäckte jag för wännerna min plan. På Thomanders råd satte wi oss i förbindelse med den Swenske landshöfdingen i Malmö, Halling, hwilken wid en Rysk guvernörs sida, blifwit ålagd att administrera provinsen Skåne. Han plägade wanligen, sade wännerna, icke göra många sluga på hwad han tänkte, men han hade otwifwelaktigt hela provinsen i sina händer, och hans deltagande war af största wigt. Thomander åtog sig att besöka honom och knyta förbindelsen med honom. Bland bekanta, som jag wille uppsöka, war äfwen prosten Wieselgren. Men man underrättade mig att hans nykterhetsifwer icke befunnits Ryssarna, som i allmänhet supa mycket mer än Swenskarne, behaglig, och att han derföre blifwit mördad af några rusiga kossacker. Sätherberg och Strandberg hade, efter skärmytslingen i Lund, flytt till skogsströfwarne. Men jag wågade ingenstädes alltför länge uppehålla mig.
Ty utan denna ansvarighet, utan en sådan pröfvad förmåga, blifver domarekallet ett förtryckets verktyg och Reg.Fms 36 g en död bokstaf. Statens öfrige tjenstemän ega rätt att dömas af lagliga domstolar, och som det är en lycklig sanning, att Sverige företrädesvis eger en samvetsgrann och uplyst domarecorps, och med så stor ansvarighet, att svårligen väld kan komma i fråga, så äro desse tjenstemän, med få undantag, tryggade mot en olaglig behandling, helst de i yttersta fall alltid kunna påräkna Konungens höga rättvisa. Så är icke händelsen med en Bankens tjensteman, hvilken dömes af egna förmän, hvilka å deras sida ofta äro parter i den sak, hvaröfver de döma. Han eger visserligen rätt, att hos Bankens Öfverstyrelse anföra besvär, men detta båtar honom föga, enär formen för denna Styrelses ölverläggningar och beslut måtte vara helt olika med den, som följes vid lagliga domstolar, ty Bankens Öfverstyrelse befattar sig icke med att undersöka om den dömde verkligen är brottslig eller icke; hon fastställer domen först, och om pröfning af de anförda besvären beslutas, så upskjutes dermed till en obestämd framtid. Då nu BankoReghtet föreskrifver, att den, sorn tredje gången dömes för fel i tjensten, skiljes från sin befattning, så är det ock klart, att om en tjensteman i Banken icke får åtnjuta de laga former, som äro alla andra Svenska medborgare förunnade, så kan han, utan föregången ransakning, efter godtycke skiljas från sin tjenst. Öfvertygad att R. St:r inse rättvisan utaf, att dera3 egna tjenare ega samma skydd af Lag, som Rikets öfriga tjenstemän, får jag vördsammast föreslå att uti alla de fall, som röra Bankens tjcnstemäns förhållande i tjensten, BankoRegl.tct sättes i öfverensstämmelse med de lagar, sorn gälla för Statens öfrige tjenstemän, samt att yttersta domsrätten öfver tjenstefel öfverlemnas åt en laglig domstol. På det att R.
St. efter upptäckten deraf beslutat. Om remiss häraf till StalsUtsk. anhålles. Gr. Cronstedt, Fredr. Joli.: Jag kan ej förena mig med Frih. Cederström deruti, a-tt R. St. nu skulle besluta, att hvad R. St. redan medgifvit innevånarne i Ofvanoch Nedan-Siljans fögderier i Dalarne återtages. Deremot skulle jag tro, att en underd. skrifvelse borde till K. M. afgå af ungefärligen det innehåll, att som R. St. funnit, det osäkerhet kunde uppslå vid tillämpningen af föreskrifterna om de åtgärder, som böra vidtagas i följd af R. Strs båda skrifvelser; så anhålla R. St , att vid tillämpningen deraf må iakttagas, att i allmänhet i fråga om undsältningsskuldernas afskrifning den sednare skrifvelsen må komma att ligga lill grund, men att R. St. funnit, att, hvad beträffar Ofvan-och Nedan-Siljans fögderier, sådana omständigheter förekommit, hvilka föranledt R. St. alt för dessa fögderier göra ett undantag och medgifva innevånarne derstädes att särskildt få åtnjuta de betalningsvillkor, hvilka R. St. i en underd. skrifvelse af den 22 Augusti för lidet år medgifvit. Jag hemställer hvad intryck det skulle göra på dessa innevånare i Ofvanoch Nedan-Siljans fögderier, om en kungörelse nu skulle utgå, af innehåll, att R. St. tagit tillbaka det beslut, hvarigenom dem blifvit medgifna sådana betalningsvillkor, att de på 4 år skulle få betala sina lån. Frih. Cederström: Jag tror att något missförstånd råder hos den sista värda talaren om innehållet af min motion; men jag önskar alt hans yttrande måtte få åtfölja remissen lill StalsUtsk., på det att StatsUtsk. må komma i tillfälle alt bedömma frågan i sin helhet. Remitterades till StalsUlskottet. Föredrogs ånyo och i eli sammanhang ej mindre Coust.- Den 17 April f. m. Uhkis den 24 sisll.