Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottens upplysta tänkesätt och goda vilja, kan jag dock icke neka, att Utskotten synas mig med 110g skyndsamhet hafva behandlat den af mig väckta frågan. Åtminstone hafva de få skäl, som Utskotten anfört för dess ogillade, icke förmått att hos mig verka en förändrad öfverlygelse, enär Utskotten icke inlåtit sig uti någon fullständig granskning eller vederläggning af grunderne för mitt yrkande. Jag har sökt ådagalägga, att den obegränsade hemmans-klyfningen och jord-afsöndringen är påkallad af allmän billighet, och att man icke kan hindra densamma, utan att våldföra rättvisans heligaste lagar. Jag har Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oec. ZJlsk. N.o 47- ^3 bemödat mig att, genom anförande af mångfalldiga exempel och bevis, lägga i öppen dager den stora och oberäkneliga nytta, som en oinskränkt hemmans-klyfning och jord-afsöndring skulle medföra för Riket, medelst en ökad production och en i samma nion tilltagande folkmängd. Då nu Utskotten vid dessa exempel och dessa bevis icke fästat någon uppmärksamhet, återstår för mig endast att ändå åberopa desamma, hvarjemte det torde tillåtas mig, att till ytterligare styrko för min grundsatts anföra följande omständighet, som bevisar hvad gagn den obegränsade hemmans-klyfningen skulle åstadkomma. Uti Bara Härad i Skåne linnés ett hemman, som för 20 år tillbaka icke förmådde foda öfver 10 personer. Detta hemman har sedermera blifvit sönderstyckadt i en talrik mängd af delar, och nu linna 3o hushåll derstädes sin rikliga bergning. Något ytterligare bevis folden fria hemmans-klyfningens och jord-a!'- söndringens nytta och fördelaktighet synes mig icke vara af nöden. Lyckligt skulle jag skatta Sverige, om hvad som egt rum på ett ställe i Skåne, komme alt utsträckas öfver alla Rikets provincer, der det med förmon låter sig göra.
Hr von Hartmansdorff: Om man vill gå till grunden med denna fråga, så bör man efterse, hvem som eger Kronans medel i Sverige. Detta mäste R. St. göra, ty ingen annan kan för deras egare anses. Konungen ■ och hans Rådgifvare äro endast medlens förvaltare i högsta instans, på samma sätt som R. Sl:s Fullmäktige i Banken och Riksg:sKont. äro det i andra afseenden. Det måste då vara tillätet lör fordringshafvare ali vända sig till dem som ega medlen, och sådant har äfven, så vidt jag vet, förhållandet i ali lid, utom under enväldet, varit. Derföre att R. St. betraktas såsom egare af Statens medel, hafva vi Stats-Revisorer öfver deras användande o. s. v. När så är förhållandet, må man ej förtänka den, som anser sig hafva en fordran, om han vänder sig till den, hvilken betalningsskyldigheten åligger. Hr von Troil har sagt, att oflaberörde stadgandes andemening vore till llr Prinlzenskölds förmån. Om hon är sådan, hvarföre följer man ej då den gamla domare-regeln, sora säger, att man skall ”agta på hans upsät, som lagen gjorde, annars varder hon missbrukad och vändes till ett annat sinne.” Ar det R. St. värdigt att på annat sätt tillvägagå? Då jag förut visat dem hafva deltagit i de åtgärder, som hindrat medlens indrifning, så skulle det illa anstå Svenska Representationen att åberopa den omtvistade ordalydelsen för att undandraga sig sin betalningsskyldighet. Den bevisning, hvarpå beslutet skulle stödja sig, torde svårligen kunna bedömas annorlunda än såsom eli ovärdigt sakdrifveri. Hr Gripenstedt: Såsom ett bevis deruppå, att medlen verkligen influtit, har en talare åberopat det förhållande, att de blifvit bortskänkta, hvaraf det skulle vara en naturlig följd, alt man också 136 Den 26 Augusti. egde medlen eller att de hade intlutit.
H o n satt länge med ne.tböjdt huf.vud, o c h när hon såg u p p var det m e d den dödskjutna hindens blick. &gt;Jag har gjort allt hvad i en människas f ö i m å g a står, allt hvad man kan begära af en m o r för att förhindra detta — o c h ändå. » sade h o n långsamt. &gt;Begär e j, att jag genast skall kunna inse, hvad jag bör göra — likväl anar jag, att d u måste ha r ä t t. Nåväl, jag skall taga b e n n e m e d, jag vill själf leda hennes första steg på tiljorna, eftersom jag icke fick leda hennes första steg i lif v e t. Men ännu vill jag icke y p p a för henne, h v e m jag är. Då Nora Landori återvände till sitt n u dubbelt törn beströdda verksamhetsfält, medförde h o n sin dotter eller s o m hon alltjämt kallades — fröken Hill. L y s var öfverlycklig. Hon h a d e svårt att dölja det för sin tant, där denna stod på trappan och viftade till afsked. Fru Hill såg allvarlig, nästan sträng ut i detta ögonblick, m e n knappast hade vagnshjulens buller dött bort, förrän h o n begrof ansiktet i en soffkudde o c h snyftade högt. L y s hade blifvit henne kär s o m en egen dotter. Äfven h o n hade bragt sitt offer, m e n utan ett o r d af klagan. tyckes h o n b a stort inflytande på teaterdirektionen, efter hvad h o n låtit undfalla sig. Bra, g o d och oegennyttig är h o n också, s o m så där tar sig an m i g. O, i m o r g o n får jag åter se fru Landori. » Fru L i n d låter hälsa er, ni skall vara g o d att k o m m a fort, h o n väntar er redan hos fru Landori. » Lys gick framåt s o m en drömmande, öfverväldigad ännu af det mästerliga spel h o n nyss åsett. Det hade varit fru L a n d o r i möjligt att uppskjuta hemresan till dagen före sitt första uppträdande under d e n n y a säsongen.
Sankte Per greps af sådan skräck, att hans ben sviktade och han måste falla på sina knän. Ändtligen var det bara en enda osalig, som höll fast vid Sankte Pers mor. Det var en, som hängde om hennes hals, och som ropade och bad alldeles invid hennes öra, att hon skulle låta henne följa med in i det välsignade paradiset. Då var ängeln med sin börda så långt kommen, att Sankte Per redan sträckte ut armarna för att taga emot modern. Han tyckte, att ängeln endast behöfde göra ännu ett par vingslag för att vara uppe på berget. Men då höll ängeln med ens vingarna alldeles stilla, och hans ansikte blef så mörkt som en natt. Ty nu hade den gamla kvinnan sträckt sina händer bakåt och gripit om armarna på den, som hängde om hennes hals, och hon ryckte och slet, till dess att det lyckades henne att skilja de hopknäppta händerna, så att hon blef fri också från denna sista. Då den fördömda föll, sjönk ängeln flera famnar nedåt, och det såg ut, som om han ej mer orkade lyfta vingarna. Han såg ned på den gamla kvinnan med djupt sorgsna blickar, hans grepp om hennes lif lossnade, och han lät henne falla, som om hon varit en för tung börda för honom nu, sedan hon blifvit ensam. Så svingade han sig med ett enda vingslag upp i paradiset. Men Sankte Per låg kvar en lång stund på samma ställe och snyftade, och Vår Herre stod stilla bredvid honom. »Sankte Per,» sade Vår Herre till sist, »aldrig trodde jag, att du skulle gråta så, sedan du var kommen till paradiset.» Då lyfte Guds gamle tjänare upp sitt hufvud och svarade: »Hvad är detta för ett paradis, där jag hör mina kärastes jämmer och ser mina medmänniskors lidande!» Men Vår Herres ansikte förmörkades af den djupaste sorg. »Hvad ville jag hellre än bereda er alla ett paradis af idel ljus lycka?» sade han. »Förstår du ej, att det var för den skull jag gick ned till människorna och lärde dem att älska sin nästa såsom sig själfva? Ty så länge de ej göra detta, finnes det ingen fristad i himmel eller på jord, där ej smärtan och bedröfvelsen kan hinna dem.» FLYKTEN TILL EGYPTEN
Om det verkligen förhåller sig så, som ni uppgifve.r, om ni är väl underrättad och icke blott misstänker, om ni försökt att kärleksfullt föreställa och förmana, och detta utan framgång, så har ni mitt och säkert alla hederliga qvinnors varmaste deltagande. Om ni pä hederligt sätt kan lemna en man, som förolämpar er och ett hem, der ingenting binder er, så inser jag ej, att ni derigenom skulle förlora andras aktning eller handla orätt och pligtförgätet. De slägtingar, ni hittills velat skona för sådan sorg, skola i så fall säkert förstå er och förlåta, att ni afkastar en börda, under hvars tyngd ni dignar. På er andra fråga svarar jag, att det är icke allenast rätt, utan nödvändigt, att af mannen fordra samma renhet som af qvinnan. Men jag måste till lägga, att så länge den rådande föreställningen ar en annan, får man taga detta i betraktande och på denna grund slå af nåyot på sina anspråk, gentemot verkligheten. I princip måste dock fasthållas, att samma moral skall gälla for man och qvinna, och förr eller senare skola vi ock komma dertill. Den felaktiga uppfattning af sedligheten, som hittills varit rådande, har för mången man varit i hög grad förderflig och olycksbringande, och detta måste vi besinna, innan vi döma personen. Körande sjelfva det sakliga förhållandet kan hos hederliga män och qvinnor blott en mening vara rådande. Har ni fylt 21 år, har ni juridisk rätt att tillfredsställa er lystnad. Men när ni anser, att ni » bör bli » er fars och morshjelpreda och glädje, har ni ej moralisk rätt dertill. Är ni deremot omyndig, saknar ni all rätt. För öfrigt anser svaranden, att ni är för omogen att på egen hand försöka er lycka, förr än nt kommit till insigt om, att man bör göra hvad pligten bjuder. Om dessutom med uttrycket: » som till våren genomgått » menas: som i våras o. s. v., hvarigenom man endast kan förklara den » otålighet », med hvilken ni väntar svar, bör ni bedja edra lärarinnor att än en gång få genomgå högsta klassen af det » stadens bättre läroverks, från hvilket ni synbarligen allt för tidigt utgått.
Om ändringar i 1 § 12 mom. samt 4 § 11 mom. Tryckfrihets-Förordningen, i fråga om anmälan hos Justitie-Statsministern af bokhandels idkande m. m. Tryckfriliets-Förorclniiigeii. § t. 12:o. Intet hinder vare dock vare hvar och en, som antingen i öppen bod eller eljest, med rättighet alt derom i allmänna tidningarne få kungörelse införa, bokhandel idka eller böcker försälja vill, förbunden, att, på sätt om Boktryckeriers anläggning stadgadt är, och vid samma ansvar, anmälan derom hos Justitie-Statsministern göra. För fortfarande förytlrande af en skrift vare inga andra hinder upptäckas. 12:o. Intet hinder vare och vare för en skrifts föryttrande inga andra hinder upptäckas. § 4. Konstitutions-UIslwtlets Memorial N:o 3. 9 § ll:o. Till den ändan åligge hvar och en, som bokhandel idkar, att statsmedlen. 11 :o. Finner Justitie-Statsministern förblifva. Till den ändan åligge hvar och en, som genom gjord anmälan hos Justilie-Statsministern är berättigad att Bokhandel idka, att - „ — Statsmedlen. Anm. I händelse de i Förslaget S:o här nedan anförda ändringar i § 4 mom. 11 skulle godkännas, komme detta moment att erhålla den lydelse, som i detta sednare Förslag är införd. Hänvisning: Konst.-Utsk. Memorial Ntris B och 13. Ridd. och Adelns Prot. den 14 Mars och 4 April 1863. Preste-Ståndets Prot. den 11 Mars och 8 April 1863. Borgare-Ståndets Prot. för samma dagar. Om ändring i 4 § 10 och II mom. Tryckfrihets-Förordningen, angående utrikes-ifrån hit inkomna skrifter. TryckMliets-F^rorilniiigeii. § 4.. stadgade äro.
Begår någon stöld eller snatteri af säd, skuren eller osluiren, hö eller halm, stackadt eller ostackadt, ute å mark; trädeller jordfrukt ur trädgård eller på åker eller annat, som der planteradt eller sådt är; ollon eller nötter ute å mark; huggen ved, timrfier, gärdsel eller annat dylikt i skog eller eljest ute å mark eller å llottled; åker-, köreller trädgårds-redskap ute å mark; uteliggande malm vid grufva eller redskap, som till grufdrift hörer och ej instängd är; utestående bistock; lisk ur dammar, sumpar, nät, mjärdar, katsar elier annat fisketyg, eller ock sjelfva fisketyget, som ute ligger; foglar eller andra djur ur jagtrcdskap eller sjelfva redskapen ute å marken; ankare eller tåg från uteliggande fartyg eller ock saker, sonl till blekning eller torkning eller för annan sådan orsak utlagde eller utställde äro; dömes, för stölden, till böter efter §. 1, samt straff-arbete från och med tre månader till och med ett år, samt, för snatteriet, till böter från och med tio till och med femtio daler. §. 4. Begår någon stöld eller snatteri i Konungens slolt eller af det, som veterligen^ tillhörer staten eller mild stiftelse eller inrättning till fattigas försörjning eller sjukas vård, straffes efter thy i 3 §. sägs. Lag samma vare om stöld eller snatteri föröfvas af tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare från husbonde, eller af handtverkare eller annan arbetare från den, hos hvilken han arbetar. Såsom stöld eller snatteri skall anses om tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare uppsåtligen förskingrar, eller, i uppsåt ali sig eller annan det tillegna, undandöljer något af husbondens egendom. §. 5.
Hvad åter beträffar den yttrade betänkligheten, att man genom ett afslag å Hr Flachs motion skulle hafva afskurit möjligheten att under loppet af denna Biksdag erhålla gemensamma öfverläggningar i frågan, så är det klart, att om de ledamöter, som nu afslagit frågan, gjort det på grund deraf, att den är för tidigt väckt, så lärer väl, derest förslaget längre fram skulle återväckas, ingen kunna säga, att Ståndets rätt att besluta en gemensam öfverläggning är afskuren genom ett beslut, fattadt i dag. Jag förnyar min anhållan, att E. o. Ad. måtte afslå Hr Flachs förslag. Frih. Tersmeden: Den värde motionären har här upgif vrt, att anled:n till det af honom framställda förslaget egentligen är grundad på rykten oell lösa berättelser. Jag hemställer, om det kan vara lämpligt att på grund af dylika rykten inbjuda de andra Stånden att med oss förena sig till gemensamma öfverläggningar. Man måste väl först hafva dessa rykten bekräftade; ty det kan ju hända, att de blifva vederlagde, när vederbörande fått granska saken. Jag kan åtminstone icke finna ett sådant sätt att gå tillväga vara E. o. Ad. värdigt. Hr Cederschiöld har i sitt anförande gått före sin tid; han har nemi. egentl. hemtat skäl för bifall till Hr Flachs motion ur några upgifter, som stå i en motion, hvilken ännu finnes upförd på föredragningslistan och som innehåller några goda råd till BankoUtsk. Vi fä dock tillfälle att tala derom, när den frågan förekomer. Beträffande Hr Flachs förslag,' är min öfvertygelse, att E. o. Ad. icke nu bör och icke kan bifalla detsamma. Finner E. o. Ad., när décharge-betänk. hitkommer, att allm. sammanträden böra fega rum, så möter derför intet binder; men nog bör E. o. Ad. först se corpus delicti eller BankoUtsk:s Betänk. Hr Flach: E. o. Ad. täcktes benäget ursäkta att jag ånyo tager dess tid och öfverseende i anspråk, för att undanrödja det missförstånd, som föranledt Gr.
TRÄSNIDAREJÄRN. Största sortiment. Illustrationer och prislista sändas på begäran gratis. P. AUG. PAULSSON, Helsingborg. / " ^ Utsökt sortiment af PORTIÉRER, BORDDUKAR, I MÖBELTYG E R, G A R D MATTOR INER — Etablerad 1866 — o R ch billigast. U I M V I ^ v /. e l t B O DD UKAR. tit! PF Sf • () O R Pensionnat de jeunes demoiseiles. Education soignée. Vie de famille agréable. Confort möderne. Demander le prospectus aux Directrices M:elles Guillaume, Rosevilla, Neuchätel (Suisse). (H. Strömsborg, GÖTEBORGS HANDELSSKOLA Göteborgs. 2 2 f f i Allmänheten varnas mot efterapningar af fabrikatet. Hushållsräkning 5 %. IDUNÅ, Ä R O D E BÄSTA. TANDLÄKARE HÅRD. Original-Symaskiner Säljes i Stockholm Drottninggatan 6 8, Stockholm. HÅRD r för konstväfnad och broderi. Prisbelönad. Många planscher i färgtryck. Erhålles mot insändande af 1 kr. i postanvisning till utg. Maria Collin, Lund. G:SON e Billigare än ryska. från enklare till mest eleganta. Mönsterbok vftrmeneoessarer. Nationaldräkter utföras fort. Skånska konstväfnader i gammalnordiska mönster. Mönster sändas på begäran. Order till landsorten expedieras omgående mot postförskott. Allm. telef. Silfvermedalj vid Stockholmsutställningen 1897. JOH. V. c tror ve. John s uppståndelsen som lefver skall o rekommenderar sitt nu fullständigt inkomna stora lager af O B S. sade: lifvet. l KUNGSTRÄDGÅRDSGATAN ä kr. Jesus a Hållbarheten garanteras. (S. T. A. H.
I afseende ä förhållandet med denna utgift hafva Rikets Ständer inhemta!, all, enligt indelnings-verket, ruslhållarne vid Wadsbo och Walla sqvadroner ega uppbära i härtill anvisade hemmansräntor en årlig ’ relusion" eller ersättning för skjutsfärds-penningar af deras inom Lyrestads, Hofva och Amnehärads gäll i Skaraborgs län belägne rustningsoch augments-hemman med ofvannämnde belopp, samt att de till och med år 1828 vid regementet uppburit denna ersättning, men att, till följd af Kongl. Kungörelsen den 15 Oktober samma år, angående åtskilliga förändringar vid uppbördsoch redogörelseverket, ersättningen sedermera ingått till Statsverket och beloppet till vederbörande utanordnals af öfverskolten å Statsverkets inkomster. Dä omförmälde rusthållare således ostridigt äro berättigade lill ifrågavarande ersättning, hafva Rikets Ständer, i likhet med Stats-kontorets i dess underdåniga utlåtande öfver Revisorernes berättelse gjorda hemställan, beslutat, att berörde ersättning, såsom en ständig utgift till ofvannämnde korps, må uppföras å 4:de Hufvud-titelns anslag tili Indelta Kavallerioch Infanteri-regementena, och detta anslag alltså ytterligare ökas med ett belopp af 27 R:dr 24 sk. Banko eller i Riksmynt 41 R:dr 25 öre. 17:o 1 afseende å ordnandet af indelta arméens vapenöfning;!!- på ett för lan dets försvar tillfredsställande sätt, har Eders Kongl. Majit, under åberopande af de i Deparlements-chefens betänkande utvecklade grunder, och då, i följd af den deruti föreslagna förlängda och i vissa fall nya vapenöfningstiden, ökade kostnader måste uppkomma, hvilka i sin helhet skulle, enligt gjord beräkning, eljer 15 års medelpris uppgå lil! 586,713 R:<lr Rurit, i Nåder föreslagit, att följande i Riks-slalen under särskilda titlar uppförda anslag: Exercis-sqvadronernas underhäll, Fouragering vid indelta kavalIIUt. titt II. St.
Alldeles obestridligt är emellertid att en revers, eller hvilken, 470 Den 15 Mars f. ra. säkerhet än Banken erhåller för ett leranadt kapital, är bättre än ingenting; och kan jag för min del icke finna annat än att näringarnes förkofran skulle vida bättre befrämjas om Bankens vinstmedel blefvo till näringarnes npmuntran åt deras idkare utlånade i st. f. alt på sätt ölsk. föreslagit, ät Staten bortskänkas. Gr. Klingspor: Dä i händelse af återremiss, det är att befara, att de ledamöter af BankoUlsk., som önskat Bankens konsoliderande, skulle anse de 200,000 r:dr:ne årligen, som dertill finnas tillgänglige, vara otillräcklige och således torde vara sinnade att tillita radikalare medel för upnående af hvad de anse som det rätta; men jag tillhör deras antal, som i politiska saker icke ställer sakerna på spetsen genom att vid detta tillfälle påyrka alt 900,000 r:dr årligen borde lemnäs till Statens behof, så förenar jag mig med dem, som tillstyrkt bifall lill Utsk:s betänk., med det tillägg Frih. Palmstjerna föreslagit. Hr Mannerskantz: Jag skulle visserligen hafva åtskilligt att svara på de af Hr Cederschiöld direkte till mig ställda anmärkmr; men som tiden är långt framskriden och tålamodet lior Ståndet kunde förgå, så skall jag upskjuta med svaret lill en annan gäng, om denna också icke skulle inträffa förr än nästa riksdag. Ilr Aminoff: Då jag i det af mig afgifna yttrande slutligen förklarade, att af Bankovinsten skulle årligen 700,000 r:dr b:co öfverlemnas lill Statsverkets behof, utan alt tillkännagifva huru med återstoden af Bankovinsten skulle förhållas; så får jag nu tillkännagifva, att jag i detta afseende förenar mig med det af Hr Frih. Palmstjerna gjorda amendement. Då öfverläggningen nu förklarades vara fulländad, framställde II. Ex. Hr Frih. o.
Spens äfven instämt såsom reservant, redan visa, att dessa beslut, afvikande från den i grundlagen föreskrifna formen, medföra alldeles ingen verkan, åtminstone icke hos mig, och ulan all fråga icke kunna ligga i vägen vid pröfningen af det förslag, som vi väl ändå förr eller sednare skola få från Const.Utsk.; ty det är först då vi hafva rättighet alt pröfva saken. Men jag ber ödmjukast att få erinra, att skall det beslut, som är fattadt till ogillande af Frih. Hamiltons förslag, anses göra saken öppen eller bunden till gillande eller ogillande; så måste samma betänklighet utsträcka sig äfven till Frih. Sprengtporten förslag, ty det vore bra besynnerligt, om de flera beslut vi fattat genom votering skulle nu efteråt anses böra gälla till en del men icke till en annan. Jag tror dem betyda ingenting, men skola de betyda något, så skola de hafva sin betydelse så väl i det ena som det andra fallet. Hr Aminoff: Jag har begärt ordet för att få uppläst 56 §:n Reg.Frn, af orsak att jag icke här nu har grundlagen lill hands. Den har nu blifvit uppläst af Frih. Boye och Den 2 November f. m. S3 oc!i äfven af honora förklarad på ett sätt, Iivari jag fullkomligen instämmer. Skulle nu det förslag, jag hade äran att i början af discussionen i dag framställa, icke varit grundlagsenlig!, så hade säkerligen Hr Frih. o. Landtm, icke tillåtit oss att deröfver discutera. Hr Bråkenhjelm har önskat, att jag skulle återtaga det förslag jag framställt. Han har äfven yttrat, att det H. Ståndet ovillkorligen vore föipligtadt att gifva en opinionsyttring om huru den s. k. äldre kammaren borde bildas. Han yttrade äfven, ali om R. o. Ad. åtnöjt sig med att endast bifalla Frih. Sprengtporten förslag, hade intet tillägg behöfts, och Coust.Utsk. haft fria händer att derefter afgifva ett nytt förslag.
Om Hr Gr. o. Landtm, anser R. o. Ad:s beslut ronde ordningen för föredragningen vara sådant, som jag det uppfattat, torde den vördsamma anhållan om erforderligt rådrum, som jag tagit mig friheten framställa, varda bifallen. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. redan bestämt den ordning, i hvilken de förut afgifna förslagen hurde föredragas, och i detta beslut icke någon ändring kunde göras, så syntes deraf blifva en följd, att Gr. Frölichs förslag komme att föredragas näst efter Hr Lefréns förlag, som var det sista af de förut afgifne. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Då jag nu efter fyra dagars öfverläggning finner, att ett nytt förslag till gemensam tanka framställes, och således anledn. kan vara att förmoda, att, i händelse R. o. Ad. icke fattar något beslut när tiden för väckande af dylika förslager skall anses vara tilländalupen, Const.lJtsk. icke hade att snart återförvänta betänk, slutligen afgjordt, så får jag vördsamt hemställa, om ej Ilr Gr. o. Landtm, skulle läckas inhemta R. o. A-.ds tanka om bestämmande af någon viss tid, inom hvilken de ledamöter, som vilja uppgifva förslag lill gemensamma tankar i detta ämne, böra desamma för Ståndet framlägga. Gr. von Platen, Baltzar: Utan att vilja förneka olämpligheten af alt oupphörligen väcka nya förslag till gemensamma 236 Den 13 31 ars f. m. tankar, kan jag likväl icke anse lämpligt att väcka ett sådant förslag, som den siste talaren framställt. Hans mening kan ingalunda vara att på detta sätt vilja upphäfva, eller inskränka hvad grundlagen föreskrifver; och då vi hafva denna lag att rätta oss efter, tror jag det vara alldeles öfverflödigt alt fatta ett beslut, hvars laglighet, i den ordning förslaget derom nu blifvit framstäldt, jag för min del mäste bestrida. Frih. Palmstjerna, Mils Fredr.: Till alla delar instämmer jag med Gr. Gyldenstolpe.