Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att så många särskilda bevekelsegrunder skulle sältas i rörelse från alla kanter, då en sådan begäran framställdes; dels af den önskan att inga flera privatbanker än de närvarande skulle få stiftas, på det att de aclieägare, som finnas, skulle få behålla det monopol in m de hafva, att få skörda en stor vinst, och dels af dem, som önskade nya privatbanker, för att få dela denna vinst. Jag tror att genom sådana motiver Regertn kan blifva missledd i afseende på sitt bedömmande. Finnes det nu en bestämd lag, som till punkt och pricka hör uppfyllas, innan en sådan sanction kan erhållas, så är det min öfvertygelse, att det innebär mera säkerhet. Jag önskar derföre en annan redaction af denna 1 §, och ehuru jag erkänner, att den redaclion, Gr. Frölich föreslagit, syftar åt samma 20 H. 55 434 Den 18 Februari e. m. ändamål, sorn jag önskar uppnå, får jag dock, för den händelse den af Hr Grefven föreslagna redaction icke skulle godkännas, för R. o. Ad. föreslå en alternativ redaction, sorn skulle blifva följande: ”Bankrörelse med rättighet att utfärda tryckta eller graverade credilsedlar må af enskilda personer endast i förening till bolag bedrifvas, efter dertill af K. M. meddeladt tillstånd, vid ansökning hvarom böra till granskning och stadfästelse bifogas, ej mindre de för bancolaget uppgjorda gruridreglor och ut låningsreglemente, än äfven prölblanketter till creditsedlar. Befinnas vid denna granskning de tvänne förra vara i nogastfe öfverensstämmelse med denna lag författade och de sednare innebära tillräcklig säkerhet mot förfalskning, skall sanction på 10 år icke kunna förvägras. År åter förhållandet motsatt, bör det felaktiga anmärkas, och om det nöjaktigt rättas, är sökanden till sanctions erhållande berättigad. Vid sådan tids utgång” etc. på sätt §:n vidare innehåller. Jag får vördsamt anhålla om propos. till antagande af denna redaction. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag instämmer till alla delar uti hvad Frih. Cederström anfört rör:de behofvet af det af Hr Frih:n föreslagna tillägget ,uli nuvar. 1 § af förslaget.
Från Hög lo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts den 1 dennes på bordet lagda Nådiga Propositioner och Skrifvelser: l:o angående serskildt pensions-anslag för framlidne En af Rikets Herrar Stats-Rådet Herr Grefve Adlersparres efterlemnade enka, tillika med de, i anledning deraf, denne dag afgifna yttranden; 2:o angående nedsättning af räntan å det för staden Wenersborg bevil-, jade byggnads-lån; 3:o 0111 arrendefri upplåtelse åt staden Kongelf af åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning, tillika med de i ämnet denna dag afgifna yttranden; 4:o angående sökt låne-understöd för Söderhamns stad, lill följd af den derstädes år 1835 inträffade eldsvåda; 5:o i anledning af framsläldt förslag, alt halfva tulluppbörd! n för inkommande utländska stenkol må lill understöd för Höganäs stenkols-verk anvisas, tillika med ett, i anledning deraf, denne dag afgifvet yttrande; 6:0 angående frågan 0111 lindring uti den, hemmansegare i Jemtland åliggande, roteringsoch rustnings-skyldighet, tillika med ett i anledning deraf denne dag afgifvet yttrande; Fröt. JJtdr. d. 4 April 1840. 7:o rörande förlängning af de med rusthållarne vid åtskilliga afsutna Regementer och Corpser afslutade contract 0111 hästvacance-afgifts utgörande. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades ett denne dag afgifvet yttrande af Friherre Cederström, Anders, innehållande utveckling af dess förut till Utskottet remitterade motion, angående förändring i Förklaringen af den 14 Maj 1805, angående klander å åtkomsten af fast egendom. S. D.
16 fägring vi alla beundrade, den der flickan med förgät-mig-ej-ögonen som Hofmarskalken på Kathrinelund alltid sa' Baron. Nåh, vidare, hvad hör det till profvet? Emelie. o, ganska mycket. Pappa vet att den vackra flickan förlofvade sig med en ung karl; han öfvergaf henne; hon fick hektik och dog då hon fick underrättelse att hennes älskare gift sig med en annan. Hon dog af sorg. Baron. Jo, jag mins den ömkliga historien. Nå, vidare. Emelie. Nu har jag talat vid fru Som merdal, som alltid varit min vän, att hon under ett främmande namn skulle berätta händelsen för Willner och Kammarherrn. Baron. Nå ja, det blef väl några exklamationer kan jag tro, och dermed slut. Det profvet duger inte, min lilla Emelie, och det derföre, att det inte är något prof. Låt dem så gerna läsa en roman och ge sitt omdöme. Emelie. Pappa vet inte ännu allt. Hon ska' säga till Schysselberg, att Willner är den nedrige älskaren, och för Willner skall 17 hon säga, att Schysselberg är den, som öfvergett flickan, som i berättelsen ännu lefver, och döende begär ett samtal; ingenting vidare. Saken ta's så, att man ber Schysselberg leda Willner och Willner leda Schysselberg på rätta vägen. Baron. Det der blir en vacker historia; de komma ihop att duellera. Emelie. Det fruktar jag inte, utan bara att de inte åta' sig kommissionen. Baron. Ja-ja men, kommissionen är också inte synnerligen behaglig. Emelie. Pappa finner således att profvet är dubbelt. Först får jag se huru de uppfatta den arma flickans lidande och den trolöses brott; det är ändå det minsta. Se'n får jag se om de utan någon annan drifkraft än sitt eget hjertas, vill uppoffra möda eller lugn för att trösta en olycklig; men dessutom får jag se om någon af dem vill begagna det vapen de fått för att skada hvarandra i pappas ögon eller mina. De frukta hvarandra, det vet jag. Baron. Din plan är slug nog. Det senare i synnerhet pröfvar mannen; har
Och denne fremmande yngling, hvem var han, kunde och ville han, som han lofvat, rädda hennes mor? ”Nej, nej, jag måste söka upp henne, huru kunde jag så lemna henne”. Sigrid hastade till luckan, lyftade litet på den, men nere under henne i farstun stormade den vilda skaran; om än stegen stått qvar, icke hade hon haft mod att tränga sig ned ibland dem. Åter slöt hon sakta luckan, knäföll derinvid och bad en brinnande bön om hjelp och nåd för sin mor, för sig sjelf, för sina föräldrars hus och alla menniskor deri, och för honom, som hon fruktade skulle få lida, för det han velat rädda henne. Nu hade hon sansat sig och blifvit lugnare. Hon smög sig, mellan en mängd gammalt husgeråd, fram till en liten glugg, derifrån hon varsamt såg ned på gårdsplanen. Der möttes hennes ögon af en gräslig syn. En af husets tjenare låg der fallen och syntes kämpa med döden; kreatur slagtades; blod, rykande kroppar af djur; menniskor med demoniska blickar och åtbörder; eder och förbannelser, blandade stundom med rätt skratt. Sigrid nedföll afsvimnad. När Enevald återkom i stugan, stod fru Metta bunden vid sängstolpen. Några klubbmän hade satt sig ned i rummet för att dricka, och ölstånkan påfylldes flitigt. Fru Metta teg, men huru hennes sinne jäste, såg man på hennes kind, som vexlade än dunkelt röd, än alldeles blek. När hon blef varse Enevald, kastade hon på honom en frågande blick, som han besvarade med ett halfhögt: ”i säkerhet”. De båda väktarne tyckte sig dock märka tecken till förstånd emellan fångarne, och bortförde genast Enevald. Emellertid utsläpades på gården de motsträfvande och råmande oxarne och korna. Männens klubbor och knifvar gjorde hastigt slagtare-arbete. Fåren lågo snart bland de andra slagtade djuren. Eldar uppgjordes i spisarne; i husets stora grytor kokades väldiga förråder och refvos derifrån och förtärdes halfråa.
efter Iinncl nlilclrats, tills Iiou oföim5~rkt f örsvnniiit, 1i.kasoni de ' tbzir, Iivilka runnit, torkat bort i tidens i !ijrikn snnd.~ Och Bet resiiltat, lian koniiner till, gr:, Och] ?h gocllieteu jag tror. Ingen fins, Iiiir 1Qgt lim hor eller aKra vinden, soiii ej kiiniier dock iblniid. siiieliiiingeii af liemes linni1. som eii kyss ph kilden. Uiigcloinsticleri sn: %rt förgar; men li \ raii göxn iiAgrs 5-1 ', fiirre ell.er flem Hvarje: " i-rsticl sitt beliag mitt att mig för Iivarje &amp; ig Iriiiiiin. l ycldig nem. », ': - J a, lians optiiiiisin sträckx sig anda diirliaii, att för lionoiii afven det Iiopp, som svikit, ar iiiigot att tacka för:. ' oss fiig11a.r si * det löftesrih;. \ - i Alslu. det och det med skal, ty, iifveu oin det skiille sviktx, eu g5ng det gladcle oss likvii1.a 1. Längre kan iiim ej gli! Och deiina allva~liga: djiipa optimism, Geii liar lian Iiänitat iir sitt kärlel~sfiilla., filosofiska betraktande af niatiiren .. E a n prisar Sjiifaldt lycklig dn, som liircle mata granclet nied det iiögii! Stoftet k m dig ej förrilla, nRr ditt klara barmiiga ser det stora, i det lilla och det goda i allt skiiiit, riiknnr stjärnorna deroppe i den minsta, lilla clropye, fallen y5 ett blad af grönt. :) Det ar detta, son1 gör Olof Stig till en s % eiiast5ende företeelse bland var tids författare. Och nar inni ?.
Banko-diskonldirektionen, öfver denna ansökning hörd, har upplyst: att omlörmäldte lån förfallit till betalning den 22 Mars 1837, bvarlÖrinnan löftesinannen aflidit; alt bans sterbhusdelegare sökt urarfva-förmån, i hvilket mål dom den 17 Dec. 1838 meddelades, med fastställande af det bevakade krafvel, till gäldande hvaraf tillgång alldeles saknats; att låntagaren gjort konkurs, deruti fordran blifvit lill betalning fastställd, men att någon vidare afbetalning å samma fordran icke i följd häraf egt rum än 26 R:dr 32 sk.; att sedermera, genom sökt och beviljad införsel i Collins innchafvande lön, kapitalskulden blifvit lill fullo betald och i afräkning å öfverräntan 64 R:dr 8 sk. samt att nämnde ränta, beräknad efter 8 procent från forfallodagen intill medlet af 1845 och derefter å 5 procent utgör 340 R:dr 31 sk. 9 r:st. Ehuru diskontverket, under förutsättning, alt sökanden i tjenst bibehålles och ej varder i konkurstillstånd försatt, eger säkerhet för den oliqvidcrade delen af öfverräntan; likväl och som, med fästadt afseende ii den vid 1844-—1845 arens riksdag Banko-Utskottets Utlåtande, N.o 84. 1.1 riksdag beslutade nedsättning i strafl-ränteberäkningen, någon lindring i ränteliqviden synes böra sökanden förunnas, samt dertill kommer, att han med familj skall befinna sig i knappa omständigheter; har Utskottet ansett sig böra hos Rikets Ständer tillstyrka, att den gjorda ansökningen i så måtto bifalles, att, med befrielse från straffräntan, sökanden skall godtgöra 5 procents ränta från förfallodagen, intilldess slutliqvid af kapitalet skedde eller ett belopp af 248 R:dr 11 sk. 5 r:st banko, derifrån afräknade redan betaldta 64 R:'dr 8 sk. samma mynt. Stockholm den 16 Augusti 1851.
Det måste gälla icke mindre om främmande colonier eller orter, med hvilka vi stå i handelsförbindelser, än om vår egen coloni, med hvilken beklagligtvis vår handelsgemenskap är så godt som ingen, oeh jag inser dock icke, hvar man skulle finna någon gräns för användandet af Handelsoch Sjöfartsfonden. Men antaget äfven, att en sådan utgift icke vore främmande för denna fond, så skulle jag dock, lika med Frih. Palmstjerna, icke finna tillrådligt att derå anvisa en så betydlig utgift under nuvar. förhållanden. Om det skulle i en framtid blifva att hoppas att kunna bereda någon lindring i den afgift, hyaraf ifrågavar. fond underhålles, så är det framför allt änge 9 H. 83 658 Den 22 A pril. läget, att det samlade capitalet icke förtärcs. Under förlidne år har en minskning i fonden uppkommit till följd af tillfälligt ökade kostnader, hufvudsakligen för att bereda directa handelsförbindelser med China och Söderhafsorlerne i allmänhet. Sådana utgifter kunna alltid komma i fråga. I närvarande stund pågå dessutom underhandlingar med Maroccanska Staten, som fordra utomordentliga kostnader. Icke blott för sjelfva underhandlingarne äro medel erforderliga, utan äfven sedan de kunnat bringas till ett lyckligt slut, är det nödigt att tillita denna fond, för att försäkra sig, det den traktat, som kan blifva uppgjord, må blifva en verklighet. Under dessa förhållanden anser jag ifråga var. utgift icke kunna på Handelsoch Sjöfartsfonden anvisas, utan en motsvarande minskning i capitalfonden. Jag är derföre af samma mening som Frih. Palmstjerna, att Utsk:s förslag, för såvidt det afser Handelsoch Sjöfartsfonden, icke bör antagas, och jag instämmer äfven deruti, att utgiften i stället bör anvisas på Riksg.cont., hvarvid jag icke har någonting att erinra deremot, att i händelse öns afkastning framdeles kan gifva utväg till ersättning, sådant då må varda medgifvet. Frih. Palmstjerna:
(Se för öfrigt med inväfda plyschränder, Framstycket skares i mönsterbilagan!) D r ä g t för en års flicka. Rysk öfverklädningaf grått kläde med uppslag af utterbräm. Kjolen ägges i efterveck, hvilka fä- stas under lifvet, och härunder lägges en dubbel kordong af 8 Fig. 4. Drägt f ö r flickor o m I fråga om hårets uppfästning fordras en hög frisur. Bucklor samt lösa knutar böra helst anordnas strax ofvan den från större pannlugg befriade pannan. Blommor ordnas i spetsiga buketter, hvars stjelkar döljas under en rik hårknut. Blomdiadem och kransar användas mycket, i synnerhet om motsvarande guirlander anbringats å klädningen. Mörka sammetsblommor bilda ofta ett pikant afbrott i ljusa spetsdrägter oeh äro af god verkan. För att tillmötesgå flere af våra läsarinnors önskningar med afseende å anskaffandet af lätt arrangerade drägter for barn och ungdom, hafva vi i detta nummer särskildt sökt åstadkomma sådana. Och då vi nu förnämligast sysselsätta oss med ytterdrägter, vore det vår afsigt att om möjligt redan i nästkommande nummer lemna en utförlig redogörelse äfven för inneroch underdrägter, hvarvid vi särskildt skola taga hänsyn till de förändringar, som föranledts af hygieniska skäl. Tills vidare lemna vi alltså beskrifning på närstående modeller, hvilkas enkelhet utan tvifvel torde blifva af åsyftadt värde för våra ärade läsarinnor. Öfverrocken med sin dubbla krage förfärdigas af beigefärgadt, brunruligt fantasityg. De stora trä- Fig. ö. IDUNS Febr. 1888 MODETIDNING 7 afslutning på den i öfrigt mycket nätta barnkostymen. Denna kappa af brun plysch är försedd med ett vadderadt foder af surah i samma färg. Framstyckets rika utsirning består af ett dyrbart snörmakeri i form af breda spetsar, och fjädergarnityret, som pryder de öppna ärmarne, öfverensstämmer med yttertygets färg.
Dessa må nu kallas ransakningseller strafffängelser i vissa fall, så har likväl erfarenheten vitsordat huru nödiga de äro, och huru nyttiga i många hänseenden. Derföre har StatsUtsk. icke ansett sig äga skäl att pruta på den summa, som K. M. begärt. Jag är i sådant fall opartisk, emedan jag redan fått 2 sådana fängelser inom Christianstads län, men jag önskar äfven, att de andra länen må blifva delaktiga af detta goda. Jag tror icke att tillgångarne äro så knappa, att icke staten kan gifva medel dertill, och ju skyndsammare detta sker, ju förr vin - Den 22 Maj. 89 ner man det åsyftade ändamålet, som måste vara för alla vigligt. Jag tillstyrker således Utsk:s förslag i afseende på summan i enlighet med K. M:s nåd. propos., men deremot skulle jag önska, att denna summa blefve öfverlcmnad till K. M:s nåd. disposition att bygga fängelser med, vare sig i stad eller på landet, och att det öfverlemnas till K. M. alt bestämma ställena hvarest dessa byggnader böna förläggas. Det är icke sagdt, alt det i våra vidsträcktare län är nog med häkten i länets residensstad. Det kan törhända besparas mycket genom minskade fångtransporter om flera häkten finnas lämpligen förlagda inom länet. Christianstads län har erfarenhet deraf; ty i ena ändan af länet finnes ett sådant fängelse jemte det i Christianstad, hvarigenom alla transporter af fångar betydligen minskas, och på dessa 8 eller 9 åren, som detta förhållande ägt rum, har verkligen en del af byggnadskostnaderne blifvit ersatt af de besparingar, som kunnat göras på fångtransporten. Den som granskar dessa transporträkningar, ser hvad kostnaden årligen uppgår till. Jag tror att K. M. gör bäst, om Han får lägga fängelserna der Han finner lämpligast, och det torde således vara rättast, att stadna vid de uttryck, som K. M. i Dess nåd. propos. begagnat. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Förevar, ämne delar sig i 2:ne delar. Det ena är anslagsbeloppet, och det andra är ändamålet med anslaget.
De äro för vår räkning direkt anskaffade från platsen och torde gifvä ett ganska godt begrepp om dess mera typiska byggnader och naturdrag. På första sidan återgifva vi Grand Hotel, där konung Oscar — eller grefven af Haga, som h. m:t under sin resa låter kalla sig — har sin bostad. Den lilla stad, konungen valt som rekreationsoch hviloort, är som bekant, belägen innerst i Biscayabukten, nära gränsen till Spanien i departementet Basses-Pyrénées och åtta kilometer sydväst frånBayonne. Med sina knappt tolf tusen invånare och sin föga skyddade och i våra dagar mycket igengrundade hamn skulle Biarritz näppeligen intaga någon, vare sig mer bemärkt eller betydelsefull ställning bland Frankrikes västkuststäder, om det icke, tack vare sitt härliga läge, milda klimat och ypperliga förutsättningar som hafsbad förvärfvat rykte som en af det mellersta Europas förnämsta kurorter. Det var fordom berömdt för sina duktiga sjömän och hvalfångare, men sedan hvalarna blifvit allt sällsyntare, har befolkningen haft sin hufvudnäring af de inkomster, som följt med ortens stigande anseende som hafsbad. — Såsom så- dant står Biarritz uppkomst i främsta rummet i samband med kejsarinnan REDAKTIONSSEKR. T E L. Eugenies besök där. Napoleon III lät nämligen i Biarritz uppföra ett präktigt palats åt sin gemål, hvilken under ftere säsonger vistades vid badorten och omkring sig samlade talrika medlemmar ur Frankrikes och öfriga europeiska länders högsta kretsar. Palatset återfinnes bland våra bilder. I närvarande tid besökes Biarritz årligen af omkring tio tusen personer, bland hvilka Frankrikes, Spaniens och Englands högsta societet är rikt representerad. Den egentliga säsongen varar från juli till september, men äfven under vintern är den lilla staden en till följd af det milda hafsklimatet angenäm vistelseort. Biarritz ' omgifningar äro särdeles natursköna. Från den norr o m staden belägna udden Atalaye har man den härligaste utsikt öfver hafvet och Pyrenéernas sluttningar. HafsIDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. kusten är brant och består af klippor i egendomliga formationer, med talrika pittoreska grottor.
Uppl. o. godt. hoa Ridd. och Adeln d. i5Febr. f83o, Presie-Slåridel d. 17 Borgnre-Ståndet d. 17 —1 — Bonde-Ståndet d. 18 Rikets Ständers underdåniga. Skrifvelsei anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition _, angående rättighet för Patrouille, Post, Vaktkarl eller Fångförare att_, genom bruk af skjutgevär j söka förekomma fånges flykt. S. A. K. Sedan E. K. M:t, i Nådig Proposition, af den 51 Julli 1823, till Rikets då församlade Stander, framställt nödvändigheten att, genom någon kraftig anstalt, till förekommande af fångars flykt, i möjligaste måtto minska antalet af de grofva brott, som, enligt hvad erfarenheten visat, ofta begås af redan till bestraffning dömde personer, de der få tillfälle komma på Rykten, samt i sådant afseende föreslagit antagandet af en Förordning, hvarigenom Vaktkarl eller Fångförare, som har fånge under sin vård, skulLe berättigas skjuta å honom, derest han på flykten sig begåfve och efter tvänne anrop icke afstode från försöket; men R. St., på de grunder deras underdåniga Skrifvelse af den 1 December berörde år upptager, funnit sig icke böra bifalla hvad E. K. IV1 :t sålunda i Nåder föreslagit; så har E. K. M:t, uti aflåten Proposition - Exp. Utsi. Förslag till rind. Skrifv. 217 sition af den 16 Junii nästlidet år, i Nåder förklarat, att E. K. M:t, som med bekymmer förnummit, att enskilda säkerheten ofta blifvit på det våldsammaste sätt störd genom brottslingar, som fått tillfälle att från fästningar och häkten komma på flykten, funnit Sig, af omsorgen för Dess undersåtares lif och egendom, på det kraftigaste uppmanad att icke underlåta något af hvad på E. K. M:t beror, för att för framtiden förekomma dylika händelser; i hvilken afsigt E. K M. föreslagit R.
Den § i R. F., som handlar om Konungens rätt att upphöja i adligt stånd, etc. eller § 37, innehåller icke något vilkor eller inskränkning för rättigheten att tillgodonjuta de med npphöjelsen förenade förmåner; och det torde derlöre med skäl kunna ifrågasättas, huruvida några sådana vilkor lagligen kunna genom särskilda författningar föreskrift as. 1 den lörsta Riddarhusordningen i vårt nya statsskick eller den af år 1810 förekommer icke någon § motsvarande den nu föredragna; icke heller i Riddarhusordningen af den 16 Juli 1818 och den 18 Dec. 1823, utan först i den Riddarhusordning, som utfärdades efter 1828 års riksdag, då ett tillägg jemväl gjordes till 37 §m R. F., deraf man kan draga den slutsatsen, att då adlig värdighet meddelas, introduktion alltid skall sökas, tillkom det stadgande, som finnes i 2 §:n af vår nu gällande Riddarhusordning. För att undvika den tvetydighet, hvartill § 2 i nu gällande Riddarhusordning kan gifva anledning, har Utsk:t ansett sig böra gifva en något förändrad lydelse åt l:a mom:t af nämnde §. Den nuvarande stadgar nemligen, att den i adligt stånd upp höjde skall inom 2 år hafva fullgjort erforderliga praestanda, vid äfventyr att enligt K. Förordn. den 8 Maj 1775, jemförd med K. Br. den 11 Febr. 1800, förlora med npphöjelsen åtföljande förmåner oell rättigheter. Såsom ordställningen nu är, kan det ifråga sättas, huruvida icke skyldigheten att söka introduktion samt på - följden lör underlåtenhet deraf är beroende al beståendet utaf dessa författningar, så att, ifall desamma upphäfdes, introduktion icke längre utgjorde något vilkor för tillgodonjutande af de med upphöjelsen förenade lörmåner. Om förhållandet vore sådant, skulle snart kunna inträffa att bredvid den gamla introducerade adeln komme att uppstå en icke introducerad, som icke hade något annat samband med det nuvarande adelståndet än titeln. Huruvida det vore önskvärd! att erhålla en sådan adel, lemnar jag derhän, och tror andra länders exempel tala tillräckligt deremot.
Jag kan således ej annat finna än att derest Passevolancen nu upphörde, alla skyldigheter återkomrno i samma förhållande, som innan PassevolanceContractet ingicks. Herr von Quanten, Carl: Jag ämnar ej ingå i några moraliska, logiska, politiska eller juridiska åsigter af ämnet. Jag skall endast hålla mig vid Grundlagens bokstaf, och då kan jag ej finna, huru mankan villa förneka oss rättigheten, att återremittera Betänkanden. Friherre Cederström har beliagat uppläsa 29 §. Riksdagsordningen, och just i denna §. finner jag ett tydligt stöd för återremiss. Der står nemligen: ”Frågor "i detta ämne kunna i Rikets Ständers Ple”na väckas, och af andra Rikets Ständers ”Utskott än ConstitutionsUtskottet hos Stån - Den 17 Julii f. ta. ”den andragas, men icke af Rikets Ständer "afgöras, förr än sistnämnde Utskott deröfver blifvit hörd t.” Hur synes tydligen, att ordet afgöra lemnar Ständerne en magt utöfver ConstitutionsUtskottet; om delta ord afgöra således får stå qvar, äga Ständerne rätt återremittera ConstitutionsUtskottets Utlåtanden. Om man deremot vill förneka dem det, måste ordet afgöra först gå bort af Grundlagen. Jag får ödmjukast anhålla, alt Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes fästa sig vid ordet af'göra, då Herr Grefven säkerligen ej kan förneka oss att återremittera detta Utlåtande. Hvad följden af en återremiss kan blifva, det lemnar jag derhän, men rättigheten att besluta den, kan ej bestridas. Herr Munck af Rosensköld j, Eberhard: Såsom Ledamot af ConstitutionsUlskottet under trenne föregående Riksdagar, torde jag böra yttra mig öfver denna principfråga. Grundlagens ordalydelse, som alltid skall följas, lagger intet hinder för ifrågavarande återremiss, emedan intet undantag är stadgadt för ConstitutionsUtskottets Utlåtanden.