Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har äfven nämnt, att icke blott vatten-, utan jemväl ångqvarnar anläggas på flere ställen i vårt land, och att dessa taga till sig en betydlig del af den kringliggande traktens mäld, torde icke kunna bestridas. Men jag hemställer dock, hvarföre vi skola hafva dubbla beskaltningsgrunder! Vi veta, alt så väl i afseende på sågar, anlagde efter 1850, som qvarnar i städer, anlagde efter 1"853, beskattningen utgår efter bevillntsgrnnd. Antingen 29* 452 Den 22 Junn borde väl R. St. hafva godkänt bibehållandet äf grundskatten för alla slags qvarnar, eller också skulle beskattning efter bevil!n:sgrund hafva i allmänhet tillämpats jemväl på de sågar som qvarnar, som då funnos. Ty hvad som är rätt för några, bör väl äfven vara rätt för alla. Hr Printzensköld har talat om de moderna och liberala åsigter, som skulle hafva uppenbarat sig i mitt yttrande. Jag har visserligen sagt, att det vore en fördel för vårt land, om man finge, utan några i förväg lagda hinder, anlägga qvarnar; men dermed har ingalunda min mening varit, att icke nödig anmälan, och dervid erforderliga kontroller skulle ega rum. Hr Printzensköld torde sjelf erinra sig, att f. n. fordras det en omgång af flera år, innan en sådan anläggning blir definitift afgjord. Såsom jag förmodat, har Hr Printzensköld icke kunnat uplysa, om någon allmän författn. utkommit, rör:de qvarnare befrielse från grundränta, utan han har snarare bestyrkt min förmodan, att endast serskilda resolut:!’ på enstaka ansökningar i delta hänseende utfärdades. Hr Printzensköld har nemi. sagt, att han icke kände någon författn., som lade hinder i vägen för en sådan befrielse, hvilken också alltid af Kammar-Coll:m medgåfves.
De ulanlexor, som vid den åldern med outsägligt arbete inpluggas och innötas, åro oändligt fortare glömda än inhemtade; den lärdom, sorn först vid den åldern fön ärfva:;, lönar ej den derpå använda mödan, och de betyg öfver denna lärdom, som med så mycken ansträngning, skam och förödmjukelse vunnits, huru klena de än må vara, representera dock ännu klenare insigter. Pastoralexamen, aflagd af 50, ä 60 års män, är i de flesta fall intet annat än den tommaste formalitet, det ömkligaste charlataneri och den vidrigaste förening af orättvisa och oförtjent förödmjukelse. Hvarföre lager man då icke denna examen i yngre år, t. ex. vid 28 års ålder, torde kanske någon fråga? Jag bar redan anfört några af orsakerna dertill, men vill ändock antaga, att hvar och en prestman vore fullkomligt oförhindrad alt aflägga det ifrågavarande examensprofvel vid besagda ålder, äfvensom att alla utan undantag då absolveradc det. Vore de derigenom, jag menar, endast derigenom, lärdare och skickligare än de dessförutan skulle vara, då de, femton eller tjugu år derefter, blifva till kyrkoherdar befordrade? Nej, så vida icke en särskild välsignelse hvilar öfver pastoralexamenslexorna, så att de blifva outplånligare än annat minnesverk, ty annars lärer väl icke myckel af dem återstå redan efter eli par års förlopp. Genom pastoralexamens borttagande blifver presterskapet sannerligou icke okunnigare än nu, då den ene, som är intresserad af vetenskapliga studier, idkar dem efter sorn håg och fallenhet föranleda, utan afseende derpå om de ingå i pastoralexamen eller ej, och den andre, som bar ett annat intresse, låser blott och bart för examens skull och nätt och jcmnt så mycket som densammas minsta mått kräfver, för att, sedan den blifvit absolverad, egna den från embetsgöromålen lediga tiden åt hvad som mera roar honom än egentliga studier.
Preste-Ståndet de-n 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 17 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelseangående öfversteLieutenant Nordencreutz’s Enkas underdåniga ansökning „ att värda bibehållen vid de löne-inkomster mannen i lifstiden innehaft. (Stats-Utsk. N;0 2$'],') S. A. K. Sedan Öfverste-Lieutenanten J. M. NordencreUtz’s enka, Carin Sendelin, lios E. K. M. i underd. anhållit, att, som hennes man, vid dess frånfälle, i armod och betryck efterlen-.nat henne och 12 oförsörjda barn, 5 söner och 7 döttrar, E. K, M. måtte, gemensamt med Rikets nu församlade Ständer, i Nåder bifalla, att de löneförmoner, som tillfallit bennes man i lifstiden, i egenskap af Befallningsman å Upsala Slott, hvilken befattning nu mera icke komme alt återbesättas, kunde af benne under dess återstående lifstid få tillgodonjutas; bar E. K. M., i betraktande af de för sökanden förekomne ömande omständigheter och med hänseende till obetydligheten af den pension, hvartill hon, enligt Förfaltningarne, vore berättigad, genom Nådig Remiss af den 19 sisth Julii, till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnat ifrågavarande underdåniga ansökning. Då de löneförmoner, som aflidne Öfverste-Lieutenanten Nordencreutz, i egenskap af Befallningsman å Upsala Slolt, innehaft och dem Enkan nu i underd. sökt att få bibehålla, äro de samma, som förut voro anslagne för den så kallade Slottsfogden derstädes och utgöra, utom boningsrum å Slottet, 66
AI:ts nådiga proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof blifvit, i anseende dertill att städerna Calmar, Lindesberg, Upsala, Wisby och Carlshamn från salu-accis befriats, samt dylik befrielse jemväl för andra släder kunde innan nästa statsreglering vidtager, komma att ega rum, blifvit föreslagen att nedsättas till 2,000 R:dr; och hafva Rikets Ständer, som val in hemta!, att efter tiden för bögstberörde nådiga propositions aflåtande äfven staden Gefle blifvit från salu-accis befriad, samt att en sådan befrielse redan under den 28 September 1836 blifvit staden Köping medgifven, fastän delta icke vid derefter skedda statsregleringar iakttagits, men dock ansett saluaccisens upphörande för dessa båda städer icke böra verka till ytterligare nedsättning i den summa, hvartill E. K. M:t föreslagit att ifrågavarande statsinkomst borde beräknas, funnit skäligt besluta, dels alt de öfrige städer, uti hvilka rättighet att utan afgift införa och försälja kött, bröd och dricka icke ännu är landtmannen medgifven, fortfarande böra erlägga salu-accisersättningsafgift, intilldess sådan införselsoch försäljnings-frihet uti någon af dessa städer varder beviljad, då, året derefter, samma stad befrias från erläggandet af berörda afgift, dels ock alt såsom städernas salu-accisafgift, till fördelning och utgående enligt upprättad Tariff, som kommer att såsom bilaga åtfölja Bevillnings-förordningen, upplages vid stats-regleringen en summa af 3:o. Postmedlen. I enlighet med hvad i fråga om regleringen af riksstatens 7:de bufvudtitel är i underdånighet anmäldt, bar 4,530,000: 2,000: Transport: 4,532,000: Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse, N;o 224. 739 Transport
1 afseende på den, delar jag samma tanka med UtskotteB, att det är bättre upphäfva densamma, än att hon skulle fortsättas isin förra rägtniag; ty hon är då skadlig både för consumenten och producenten. Jag tror derföre, att mars bör söka utforska hufvudgrunden, hvaruti det skadliga aF anstalten e« geatligen består, och man skall då finna att det ligger icke uti sjelfva Inrättningen, utan i sättet, på hvilket man velat uppfylla ändamålet. Man faar misstagit sig både om detta, och om medlen att ernå detsamma. Msgazinslnrättningen år icke stiftad blott för Jordbrukarens gagn, ellar för att höja spannemilsprisen, utan tvertom för att nedsätta dem och förekomma deras öfverdrifna stegring i de Provinctr, der missväxt inträffats men framförallt 139 Den 5 September J, m. för att förvara det ena årets öfverflöd, till fyllande af ett annat års brist. Då detta är första ändamålet, föijer det andra af sig sjelf, att nemligen prisen höjas något i de Orter, der skörden varit ymnig, och sänkas der den slagit fel. Om härigenom äfven beredes i någon mohn ett medelpris, och derigenom mindre osäkerhet i köp om egendomar och deras producter, så kan det ju icke vara skadligt. Jag får såsom exempel nämna, att då MagazinsDirect onen år 1821 om hösten, sålde Råg till Norrland för 18 och Korn för 15 R:dr Riksgäldssedlar tunnan, hade Directionen ett par månader förut kunnat upphandla samma sädesslag för 6 och 5 R:dr Riksgäldssedlar tunnan. Directionen hade således, jemte det att den på samma gång gagnat Skåne med att skaffa afsättning der och betala kanske en half R:dr utöfver det gångbara priset der, kunnat sälja sädén i Norrland för samma summa i Riksgäldssedlar sorn den tog i Bancomynt. Nu gjorde Directionen i stället alldeles tvärtom.
Slutligen bör Stats-Utskottet tillkännagifva, att i anseende till den tiel som erfordrats för sjelfva Ståts-regleringen, så väl som de öfriga till 1270 Den 14 Juli. till Stats-Utskottets åtgärd ankomna Kgl. Majtts Nådiga Propositioner och Slfrifvelser saint ifrån de RespectLva Riks-Stånden remitterade A renden, har Stats-Utskottet icke i hela dess vield, utan blott till en del kunnat företaga och medhinna granskningen af Kongl. Rente Kammarens Räkenskaper for åren 1812 och 1813. Stats-Utskottet har väl för den del af Räkenskaperna , som sålunda blifvit granskad, funnit allt ordentligen redovist och med behöriga verifi ationer försedt; men Stats-Utskottet hemställer dock, att Kongl. Rente Kammarens Räkenskaper för dessa Qtne år måtte blifva af'Kongl. Kammar Rätten reviderade, för att sedermera vid nästa revision af Stats-, Banco och Riksgälds-Verken öfverlämnäs till Riksens Högloft. Ständers Herrar Revisorer, för att i sammanhang med öfversigten af Stats-Verkets förvaltning undergå en fullständig granskning. I öfrigt och som Stats-Utslcottet anser det vara af mycken både vigt och angelägenhet samt hörande till god ordning att Stats Verkets Räkenskaper varda förut af Kongl. Kammar-Rätten vederbörligen reviderade , innan de till revision af Riksens Ständers Stats Utskott eller Herrar Revisorer öfverlämnäs ; så hemställer Stats 'Utskottet , att Riksens Höglofl Ständer nu matte hos Kongl Majit i underdånighet anhålla , det' Kongl. Stats Contoiret matte undfå Nådig befallning , att ovägerligen så tidigt afsluta de Räkenskaper, som böra undergå revision antingen af Stats Utskottet vid blifvande Riksdag eller deri mellan af Riksens Ständers Revisorer, att 1 Den 14 Juli. i ? 71 att de uti Kongl. Kammar-Rätten kunna hinna blifva vederbörligen redovisade innan de för Stats-Utskottet eller Revisorerna till den dem tillkommande granskning frarnlaggas.
Om några fullkomligt är födda till basunänglar, så måtte det väl vara min Beda och Maja! Men betydde det något? Nej, tro inte det. Basunänglarna gick mig också förbi. Men när Axan skuffade fram sin fula svarthåriga Janne — hon har alltid kjortlen full af barn-barn — och föreslog honom till Cherub — då kokade jag ändtligen öfver. (Vi ska ha en cherub, som hoppar ned från en blomstergrupp, lämnar en bukett och ropar: Länge lefve vår vänsälle Kung!) »Jag antar», sa jag stelt, »att något ’val’ här vid lag inte kan komma i fråga. Vår lilla Alf är väl det vackraste barn som finns i stan och så lik en cherub på förhand, att det väl vore en evig synd och skam om — —» Väl var att de andra fruarna nu grep in, för jag var så uppskakad invärtes, att orden riktigt snubblade om hvarandra i halsen på mig. Ja, så blef Alf vald till cherub med jag vet inte hur stor majoritet. Gifve Gud, att vi nu också hade herrarna på det klara! De har naturligtvis beslutat någonting helt och hållet annat än vi — det gör de alltid — och det är så tidsödande och så tröttsamt. Först måste man säga, att det är alldeles utmärkt allt hvad de tänkt ut. Därpå undrar man litet, om inte möjligen det eller det hade varit ändå bättre. — Så säger de, att fruntimmer är några fullkomliga gäss, svär och brummar – Så gråter man Ja, det är med ett ord en lång och invecklad prosess det där, framförallt när man har ondt om tid — och krafter. Också tror jag, att jag lägger mig och hvilar litet, innan Gustaf kommer. Jag känner mig allt fasligt echåfferad! Senare: Phu! Det satt hårdt åt — mest att få läktaren i salen. Men som vi sa, det minsta vi kan fordra är väl att få sluka Honom med ögonen, när vi inte får vara med om något mer! Det var för rättvist att inte slå igenom. Senare i allra största hast: Kypare är efterskickade från Sundsvall. Källarmästaren är vriden — säger hans fru — och hon vet, naturligtvis. Skräddar Sjödin ändrar frackar så han tappar håret.
Brefvet den 9 November 1826, blifvit, utan afseende å boställenas hemmantal, af Comiterade förslagsvis flyttade på åtskilliga oroterade hemman, dervid likväl roteringen från 54 boställen transporterats på sådane hemman, som, afålder deltagande i ständig rotering för mindre hemmantal, ån jordeböckerne utvisa, af Comiterade ansetts vara för vissa mindre delar oroterade; hvaremot för vid pass 26 Capellansboställén tjenliga hemman för roteringsflyttningen saknades; alt den i hyssberörde måtto föresTagne roteringsöyttning, blifvit af Kongl. Maj:t gillad och fastställd, utom dels för några få boställen, .för hvilka flyttningen, såsom öfverklägad, beror på Kongl. Majrts ytterligare Nådiga pröfning, dels ock för de boställen, som fått roteringen flyttad på redan af ålder till fullo roterade hemman, hvilka Kongl. Maj:t ansett icke böra med Lil lök t roteringsbesvär betungas; att då således inträffade att, till undvikande af förminskning i ständiga Knektehållets numeraire, roteringsskyldigheteu måste än vidare fullgöras ej mindre äf de Kapellansbostället!, från hvilka roteringsflyttningen ej kunnat ega rum, i brist på närbelägne oroterade hemman, än af de enahanda boställen, som fått berörde skyldighet transporterad på heraman, hvilka redan af ålder äro fullt roterade; men alla Capellaher äro till lika förmon af rotefrihet berättigade, fann Kongl.. Maj:t, lika med Rikets Sländer, att de i ständiga Kneklehåliet än vidareqvarblifva tide
Vi vexlade några af dessa betydelselösa fraser, som höra hemma i väntsalarne. Han sade att han kände sig just i den rätta stämningen: säker på sig sjelf och säker på att kunna slå sig igenom. ”Det tror jag också att jag skall kunna,” svarade jag lugnt. Jag hade ingenting att säga. Jag stod tyst och allvarsam och såg ut genom glasdörrarne med denna orörliga blick, som jag så ofta får när han betraktar mig. Jag tänkte att han måste finna mig bra dum, men det brydde jag mig icke om. Vi stodo helt nära hvarandra. Han kysste mig på kinden, utan ett ord, utan att jag kunde ana hvad han ville göra. Han tog det som den naturligaste sak i verlden. ”Men är ni tokig!” ”Ingen känner oss.” ”Alla känna er.” ”Då säger jag att ni är min syster.” ”Det är det ingen som tror.” ”Då säger jag att ni är min tante.” Han såg mig skälmaktigt in i ansigtet. Jag brast i skratt. Detta lugn; detta, som om han vore i sin goda rätt, detta tilltag midt för allas näsa, det var så friskt och skrattretande, det var alldeles omöjligt att betrakta det allvarligt. ”Er tante, – ja det kan låta höra sig!” Dörrarne öppnades. ”Följ mig till min kupé.” Vi skyndade åstad framåt tåget, och han fann sin plats, der han lade sin resfilt, så kom han ned på perrongen och vi stodo vid dörren. ”Stå nära, så kanske jag får vara ensam i kupén. – Der är professor Charling, jag hoppas icke han kommer hit; vi äro fiender.” Brådska rundtomkring oss. Det var i alla fall en underlig slump att jag skulle vara den enda att säga honom farväl dernere, – underligt att vi två, utan aftal, skulle resa samma dag och samma timme. ”Nu en gång midt på munnen, och så går jag i kupén för att få min plats vid venstra fönstret; det är hela min ärelystnad för tillfället.” Brådskan ökades, tåget skulle gå snart. – ”Ingen känner oss” – ”Jo, jo – det kan man inte veta!” ”Och dessutom, – nu skola vi ju resa. Seså!”
— N:o 13. i anledning af väckl molion om upprättande af förslag lill Länsmans-tjensters tillsättning samt om uppbörds-borgen för Länsman. III. B. 150. A. 204. — Nio 14. i anledning af väckt motion om beredande af tillgång på duglig vaccin. III. B. 150, 204. Å. 217. V. U. 351. VI. E. 12 5. — Nio 15. angående ålerlemnande af en utaf Riksdags-fullmäktigen Måns Månsson väckt motion, om dels skyldigheten att vårda utmätt gods och dels utfärdande af instruktion för Länsmän. III. B. 150. — Nio 16. i anledning af väckt molion angående föranstaltande af en Normal-upplaga af Katechesen. III.' — N:o 17. i anledning af väckt molion om Statens öfvertagande af utgifningen utaf Bibeln, Psalmboken och Katechesen. III. B. 150. A. 2.35. i — Nio 18. i anledning af väckt fråga om föiändring i sättet att tillhandahålla afskedade krigsmän pensioner och nådegåfvor. III. B. 150, 235. A. 243. E. 392. ( « ) Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltets Memorialer, Betänkande och Utlåtanden. — N:o 19. i anledning af väckt motion om upphörande af befälets vid indelta regementena inverkan, vid uppgörande af legokontrakter emellan rotehållare och rekryter, lil. B. 150, 235, 243. A. 249. E. 392. — N:o 20. i anledning af väckt fråga om upphäfvande af stadgandet, att Kongl. Ma jlis Befallningshafvandes Utslag i rote 11 yttningsm. fl. mål skola Kammar-Kollegii pröfning underställas. — N:o 21. i anledning af väckt motion om förändrad reglering af maiknaderne i Slättäng. III. B. 236. A. 318. —•
En långvarig rättegång uppstod och måste förty utsocknenämnd kallas, för att målet handlägga. Denna nämnd kallades från Råneå socken och utgjordes af personer, som voro boende på 12 å 15 mils afstånd från,^Piteå och ännu flera mils afstånd från den vägsträckning, hvarom fråga var. Häradsrätten sammanträdde å tingstället i Piteå gamla stad; och utan ringaste lokalkännedom nedsatte densamma det af Larsson upprättade kostnadsförslaget från 211,000 till 109,000 R:dr R:mt. 294 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Detta Häradsrättens utlåtande underställdes Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfning och blef faststäldt, med förklaring tillika: att det ej skulle öfverstiga Piteå och Arvidsjaurs socknemäns förmåga, att, om statsanslag kunde erhållas eller icke, uppbryta och framgent underhålla berörda vägsträcka. Emot detta beslut anförde Piteå och Arvidsjaurs socknemän besvär hos Kongl. Kammar-kollegium, som förklarade att socknemännen skulle vara frikallade från brytningen af vägen, men om vägen komme att genom anslag af Staten brytas, densamma skulle af socknemännen för framtiden underhållas. Efter detta utslags erhållande lät framlidne landshöfdingen m. m. Widmark utlysa sockenstämma i Piteå landsförsamling och inställde sig personligen vid dess hållande. Han gjorde dervid den framställning att socknemännen, som nu en längre tid påkostat stora summor för denna sak, skulle nu frånträda all vidare rättegång derom, samt förklarade dessutom, att han sjelf skulle besörja och föranstalta, det vägbrytningen blefve så lätt och lindrig, att socknemännen ej skulle derigenom åsamkas någon kostnad. Hvar och en, sorn i ringa mån kände landshöfding Widmarks förmåga att inverka på allmogen, kan lätt inse att hans förslag antogs, ehuru efter många motsägelser och en lång diskussion. En vägbyggnadsdirektion valdes ocb arbetet påbörjades samt har nu fortgått, så att omkring 3 mils väg från Roknäs by under October detta år skulle afsynas.
Sedan, i anledning al' redan år 1853 hos Kongl. Majit gjorda underdåniga ansökningar af invånare i de lyra nordligaste häraderna af Calmar län samt städerna Westervik och Wimmerby att, i anseende till de flera olägenheter och hinder,'som landshöfdingeresidensets i nämnda län aflägsenhet från berörda härader och städer för dem medförde, länet måtte blifva deladt i två landshöfdingedömen, Kongl. Majit, uti nådig proposition den 13 Januari 1810, föreslagit Rikets Ständer, att nämnde fördelning måtte verkställas på det sätt, att af Norra och Södra Tjusts, Tunaläns, Sevedes och Aspelands härader, med städerna Westervik och Wimmerby, bildades det norra länet, som skulle komma att utgöra något öfver 47 qvadratmil, med Westervik till residens-stad, och att följaktligen det södra länet, med Calmar till residens-stad, komme att innefatta de återstående häraderna Stranda, Handbörds samt Norra och Södra Möre jemte Oland, och utgöra nära 30 qvadratmil, och att till aflöning och omkostnader för den nya läns-staten måtte anvisas en årlig summa af 11,209 Ridr 16 sk.
Vid ett sammanträde, som Stockholms folkskollärareförening förliden lördag afhöll vid Djursholm, fö- retogs till behandling frågan om lärarinnornas rättsliga ställning, sådan den skulle bli, om kyrkomötets förslag att utsträcka afsättningsrätten beträffande gifta lärarinnor vunne k. m:ts bifall. Det vore emellertid genom erfarenhet tydligt ådagalagdt, att lärarinna, som trädde i äktenskap, icke därigenom, såsom man velat påstå, blefve mindre kärleksfull mot sina elever eller mindre duglig och nitisk såsom uppfostrarinna. Om detta någon gång skulle ha varit eller blifva händelsen, ägde skolans myndigheter tillräckliga och fullt verksamma vapen däremot i skolstadgan I stället för att lämna större garanti för ett mera nitiskt och samvetsgrant arbete i skolan, komme en i rättsligt afseende osäker ställning att blifva menlig, icke minst i afseende på skolans uppfostrande verksamhet, förorsaka täta ombyten af lärarkrafter och afhålla många af de mest dugliga att ägna sig åt uppfostrarkallet. Till en älskad systers minne. A den nu i Stockholm pågående sedvanliga vårutställningen af eleverna vid Konstakademiens arbeten tilldrar sig isynnerhet ett konstverk den största uppmärksamhet. Det är en staty af akademiens resestipendiat, den mycket begåfvade fru Agnes KjellbergFrumerie, framställande en fiolspelerska i kroppsstorlek, ett porträtt af hennes likaledes högt lofvande, men så tidigt bortryckta syster Alma Kjellberg. Trots den moderna dräkten och det genreartade ämnet har detta fått en genomgående plastisk och nobel behandling. Figuren som helhet är präglad af måttfull grace, och profilen träder fram mjukt och elegant. Med ögonen nästan slutna, i harmoniernas tjusande dröm, hängifvev sig den unga kvinnan åt ett spel, hvari hon synes inlägga hela sin själ. * En Maria-gärning. I stora grafkapellet å Nya kyrkogården fördes för några dagar sedan till sitt sista hvilorum stoftet af änkefru Augusta Henriksson, hvilken omkring 30 år varit verksam så- som söndagsskolelärarinna. Jordfästningen för rättades af paslor Josef Rosenius, som före den samma talade några ord om den aflidna. Till ingångsspråk för sitt tal hade han valt orden: » Ett är nödvändigt.
Det af trötthet, kroppsligt lidande och inre otillfredsställelse nyss fördystrade ansiktet klarnade småningom, och ett mildt, svärmiskt uttryck återspeglades där. Fantasien hade lyft vingarna och fört gossens själ in i en värld, där allt var skönhet och harmoni. Handen, nyss tryckt mot hjärtat, sjönk nu sakta, och allt var glömdt. »Om natten jag förglömmer, När om din själ jag drömmer, Att lifvet mitt är sorg och strid. Om dagen se’n jag minnes, Att blott hos dig det finnes För mig all sällhet, hopp och frid.» Dessa i högsta grad enkla ord sjöngos af en klar barnröst och väckte den unge drömmaren. Han lyssnade. Det låg något så själfullt, smekande och mildt i rösten, att den gjorde ett djupt intryck på Erik. Han såg sig omkring för att upptäcka sångerskan. På något afstånd från honom sutto ett par flickor och bundo kransar af blommor, som de nyss plockat. Den ena af dem sjöng. Sången tystnade och “flög bort öfver hafvet“. I detsamma vände den af flickorna, som icke sjungit, på hufvudet, och Erik igenkände Manda. Hon vinkade åt honom att komma närmare. Erik steg upp och nalkades. “Nå, det var då roligt att träffa dig,“ utropade Manda. “Nu kan Minna få tacka dig för det du hjälpte henne fram ur gruset. Hon hade väl annars gråtit ögonen blinda, i fall hon måst resa från Kalmar utan att återse dig.“ Erik rodnade och frågade, om Minna nu var riktigt frisk. Minna hann dock aldrig själf afgifva något svar, ty Manda inföll: “Visst är hon frisk, det kan du väl själf se. Men hvarför har jag icke sett till dig på så länge?“ Erik omtalade, att han hört, det Manda haft förargelse för hans skull och därför hade han icke sökt träffa henne. “Skulle du bry dig om att Claes Henrik skvallrade!“ Manda skrattade. “Nej, kära du, det var icke alls farligt, för Minna och jag äro endast inackorderade hos fru Bergman, Claes Henriks mamma, och vi skola nu hem till vår pappa, som bor på landet. Vi komma icke åter till tant Bergman, ty vår pappa har tagit guvernant.