Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men nu har jag fyllt tvenne hela ark, utan att hafva nämnt hvem som bor i det lilla gula huset och vårdar balsaminerna, för det att de älskades af min goda mor. Men jag får språka derom härnäst; ty om jag nu började ett nytt ark, kom brefvet ej utaf denna post. – Gud välsigne min kära, goda mor och min hederlige gamle farbror Pehr! Jag vet att ni begge bedjen godt för eder kärleksfulle och tillgifne Arve. P. S. Mor ser att jag i brefvet till löjtnanten hållit mig till det, som rör min tjenst; och tro ej annat, än att jag förnämligast tänker på den, fast jag så här i alla afseenden lättat mitt hjerta. Jag vill språka med mor, liksom jag vore hemma, så käns det mindre att jag är borta. Helsa hjertligt gamla Annicka och alla de andra från Arve. Sextonde Kapitlet. Gumman Arnman till sin käre Son. Min älskade Arve, mitt dyra barn! Herren hålle sin hand öfver dig! I vår hydda var tomt och mörkt efter din afresa. Vår glädje var borta, ena väggen ute. Vi kunde icke på lång tid komma oss före, löjtnant Pehr och jag. Men slutligen togo vi bladet från munnen och sade till hvarandra att det var ohöfviskt att sörja för det vi mistat vår fröjd, när det skett till ditt bästa, din lycka och fromma, både för det närvarande och i en framtid. Sedan vi så utgjutit våra hjertan och jag uppläst en vacker psalm för gubben, som, Gud vare lof, med riktig andakt hörde på, togo vi fram korten, hvilka så länge hvilat, och nu spela vi hvar afton ett par tolfvor. Efter maten prata vi bara om dig, välsigna dig och bedja för dig. I söndags, mitt kära barn, kom ditt bref. Du kan tro det var en högtid. Jag visste om ingenting, förrän jag tog upp serveten om middagen; då låg det inuti den: löjtnanten hade smugit dit det, medan jag var ute. Och hvad mitt hjerta kände för stor fröjd, bara att betrakta de älskade rader, som min Arve hade tecknat!
Jag har haft det felet, att taga till för mycket, då jag sagt 1,800 r:dr b:co, ty deras löner stiga blott till 1775 r:dr nemi. 224 t:r säd efter 7 r:dr Skulle professo!erne få den tillökning af 3oo r:dr, som uti den K. proposm sättes i fråga; så skulle summan stiga tili 2.075 r:dr; men sorn en sådau tillökning ännu icke blifvit beviljad, så stiga ej heller professorernes löner ännu tili delta belopp. Samme värde talare har äfven sagt, att professorérne vid medicinska faculteten i Upsala praktisera lika mycket, som Carolinska institutets professorer. Det må vara, men är dock föga troligt, emedan folkmängden i Upsala är mindre, och lill en stor del består af ungdom, som plägar vara friskare än gammalt folk. Men praktiken lönar sig förmod!, bättre i Stockholm, der de högste einbetsmännen och de rikaste handlande äro bosatte, än i Upsala bland fattiga studerande och illa lunta professorer. Samme talare liar ansett det vara obilligt, att jag vill nedsätta lönerna till 800 r:dr b:co för professorerna vid Carolinska institutet. Jag ber honom och IL o. Ad. bedomina mitt yttrande jemförelsevis. Jag har jern för t deras löner med andras löner. Har Svenska statsverket råd att i allmänhet höja lönerna, så' bör det ske; men är icke detta möjligt, så är det orätt att gynna en och vara hård mot den andra. I alla fall får jag till min ursägt anföra, att Frih. Weigel, hvilken alltid visat sig nitisk för medicinska undervisningen i hufvudstaden, instämt med Läroverkscomiteens öfriga ledamöter, att föreslå den stat för Carolinska Den 5 M aj f. ra. 167 institutet, der chirurgise-professorns lön upptages till 800 r:dr b:co. Hr Ekströmer:
Stockholm den 2g Julii 1829. Reservation af Herr Leffler: Då, genom en ringa pluralitet, de Högloft. Utskotten antagit Be - Bil. t. Bags. Allni. Besv. o. Oec. TJtsk. TJtl.N-o Sr. 5 redningens förslag lill Betänkande af innehåll, att den af mig väckta Motionen måtte, på anförda skäl, få förfalla, nödsakas jag deremot mig reservera. Jag kan icke finna dessa skäl vara af den vigt, att de bordt till ett sådant förslag föranleda. Jag liar uti sista rummet föreslagit allmänt corrections-straff för den, sorn, efter 3:ne gånger förut undergånget sådant lindrigare straff, likväl fortfar uti sitt lastbara förhållande. Om en person af denna egenskap icke kan anses vara behörig till allmän correction, förstår jag i sanning icke, hvem som då är det. Jag har emedlertid förmodat, att desto svårare straff, i, rättan tid använde, skulle, genom lemnadt tillfälle lill varning, snarare minska än öka det stora antalet af dem, sorn inmanas å Central - Correctionsanstalterne. Betänkandet förkastar Motionen derföre, att det icke skall vara med yttre rätt förenligt alt stadga den af mig föreslagna skillnad i straff. Ilöglofl. Utskotten hafva dock erkänt principens vigtighet, den nemligen, alt en större brottslighet verkligen eger rum hos den person, som med sin liderlighet skadar äfven andra, än hos den, som dermed endast skadar sig sjelf. Under ett sådant förutsättande, kan jag icke förstå annat, än alt Ilöglofl. Utskotten haft anledning nog att tillstjnka antagandet af mitt förslag, eller att sjelfve föreslå nå - 6 Bil. t. Lags. Allm. Besv.o. Oec. Ulsk. Uti. N.o Si. got bättre, ledande till ändamålets vinnande, helst det lärer vara med all sund lagprincip öfverensstämmande, att straff bör rättas efter brott och den skada, det sena» re förorsakar.
Redan år 1635 stadgades genom Kongl. Patentet om KopparTullen, af den i2 Junii samma år, att för hvarje Sfå:d Koppar, sorh utskeppades, skulle i den Sjöhamn, der Kopparfen inlastades* till Kongl. Majit uch Kronan i ■Tiill erläggas 2 R:d. Detta ändradfes i så måtto, att genom Kongh Brefven den 27 Januarii 1680 och 3 Februarii 1695 förordnades, att KöppaiTullen skulle betalas vid Avesta, för all den Koppar, sorn komme att passera vågen och ej förmyntas, och intet vid utskeppningen, såsom tillförene. Härvid har det sedermera förblifva oförändrådt, så att nu erlägges af Kopparbergs Bergslag 2 R:d i Tull för hvarje .Siftd tillverkad Koppar, som afväges. 130. StatsUtshottets Beiänlanden. Som denna Tull utgjort olika belqpp, efter afvägning, deteria året emot det andra, men de senare åren varit i stigande, så anses en förhöjning af iooo R:d, emot hvad 1816 års RiksStat påräknat, kunna äga rum, hvadan altså nu upföres 14:0 Mantalspenningar. Tillkomne i stället för PvarnTullen, som bestod i en viss afgift till Kronan för all säd, som fördes till qvarn att malas, men vid 1627 års Riksdag förvandlades den i en personel Skatt af hvarje hjon öfver 12 år, som sedermera benämndes för MantalsQvarn-Tulls-Penningar. Efter flere förändringar i sättet att den utgöra för vissa Städer, blef vid 1809 års Riksdag alla Rikets Städetålagde, att betala Mantals. Penningar. De utgå i olika belopp i olika Eandsorter, och erlägges ined 12, 8, 6 och 4 sk. för hvarje person öfver 15 år. Uti RiksStaten för år 181G beräknades de till 260,000 R:d. — Medium häraf för ett år utgör 289,207. 43. 3.
Billigheten fordrar åtminstone lika skyldigheter och rättigheter i båda händelserna, eller att banken, då den försummar inlösa sina kreditsedlar, derföre erlägger ^ proc, ränta i månaden lill sina fordringsägare. Gr. Lagerbjelkes förslag, att, i stället för 8 proc:s ränta, införa orden ”laglig ränta,” vill jag icke medgifva, emedan sådant kan föranleda lill tvetydigheter och oredor, enär räntan under 6 proc. också är laglig. Jag instämmer uti det af Frih. Tersmeden framstälda förslag, att ifrågavande 8 proc. må nedsättas lill 6 proc. Gr. Lagerbjelke: 6 proc:s ränta är högre än laglig ränta, ty, enl. nuvande stadgande, skall, då 6 proc:s ränta är föreskrifven, bevillningsafdrag afgå. Jag vidhåller således mitt förslag, alt, istället för 8 för hundradet, mätte införas högsta lagliga ränta. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom Frih. Tersmeden föreslagit, att den i l:sta och 3:dje momme omnämnda ränta mätte bestämmas till 6 för 100, i stället för 8 för 100, men deremot Gr. Lagerbjelke föreslagit, att införa, dels uti mom. 1, i stället för orden ”ränta af den enskilda banken efter åtta för hundradet om året,” orden ”af den enskilda banken högsta lagliga ränta,” och dels uti mom. 3, i stället för orden ”ränta efter åtta för hundradet om året å de förra och 56 Den 16 September e. m. lill det belopp å de sednare,” orden ”högsta lagliga ränta å de förra och å de sednare ränta till det belopp,” förklarade Frih. Tersmeden sig instämma med Gr. Lagerbjelke. Den försl till oförändradt antagande af Utskms förslag framställda propos:n besvarades med Nej, hvarefter R. o. Ad. biföll förevar:de §, med den af Gr. Lagerbjelke föreslagna förändring. §§:ne 20, 21 och 22. Biföllos. § 23. Hr Arnell:
Arrendatorerne i allmänhet skola förlora mera genom penningeutgiften till städjan, än genom några tunnor säd mera i arrende, helst afkastningen minskas genom penningeförlagets användande till städjan i stället för till egendomens skötsel; och vinglare utestängas väl icke mer genom en lägre spannmålsafgift, än genom en högre. Herr Tham: Fullkomligen öfvertygad, att det nya arrendesättet skall göra sjelfva penningeafgiften mindre, än förut, tror jag dock, att det är bättre få en säker fast mindre inkomst, än en större, som endast 5o H. 6* 84 Den 18 November f. m. står på papperet. Den bästa borgen tan i tidens längd blifva osäker. Man har yttrat, att endast capitalister skulle efter det nya förslaget kunna blifva Arrendatorer. Jag deremot tror, att endast de, hvilka äga små capitaler, otillräckliga för hemmansköp, framför andra kunna finna något intresse uti att nedlägga dem i de föreslagna Boställsstädjorna. Förslaget skulle således efter min tanka medföra en lättnad för smärre capitalers förmånliga användande, och upphäfva den förut varande frestelsen, att, utan band af någon contant utgift, i hopp om en framtida högst osäker vinst, narra sig sjelf, och dem man fick till Cautionister. Yi hafva så många exempel på, huru i denna väg förut tillgått, och hvilka förluster Indelningshafvarne fått vidkännas, att jag icke lärer behöfva upprepa dem. Med Friherre af Nordin tror jag att femtio års arrendetid ej vore hinderlig, i afseende på en möjlig förändring af Indelningsverket; men anser dock 3o år vara den lämpligaste arrendetermin. Jag yrkar bifall till Utlåtandet, och tror, att återremiss ej behöfves, då det af Utskotten föreslagna arrendesätt närmast instämmer med åkerbrukets och Indelningshafvarens sanna fördelar. Herr Munck af Rosenschöld: Jag vili blott tillägga, att den, som erlägger städjepenning, just derigenom kan blifva intrasslad i den skuldsättning och det ving - Den i8 November f. m. 85 leri, sorn man velat förekomma, och att Utskottens förslag ej kan utestänga, men väl skapa, vingleri.
Dernäst hade blifvit föreslaget, att R. o. Ad. blott skulle lägga förstärkta StatsUtskts meni. till handlingarna, oell besluta att i nästa plenum genast företaga till pröfning den af BorgareSt. till R o Ad. afgifna inbjudning i afseende på exlrn-statsregleringsfiågorna. Flere ledamöter hade begärt, att detta sistnämnda förslag skulle skiljas i Ivänne distincta delar, så att ej propos. derå gemensamt framställdes; ehuru Hr Landtm., för siri del, skulle tro, att, 0111 propos. på detta förslag i dess helhet framställdes, sådant vöre lämpligast, så väl för tidens vinnande, sorn för det resultat, som deraf kunde uppkomma; mea då ålskillige af R. o. Ad:s ledamöter begärt, att propostu skulle delas, ansåg likväl Hr Landtm, detta icke kunna förvägras. Emedlertid vore det under discussionen först framställda förslag till beslut det, sorn Frih. Rehbinder först framställt, och Hr Landtm, äfven först omnämnt, nu skriftligen af Hr von Hartmansdorff afgifvet, och lät llr Landtm uppläsa detsamma, så lydande: 1 R. o Ad. fann förstärkta Stat.sUiskts anmälan icke föranleda någon annan åtgärd, än Ståndets förklaring, att för omröstning i förstärkt StatsTJtsk. röride extra-stalsregleringen intet hinder kail å R. o. Ad:s sida mäla af den omständighet, att Ståndet uppskjutit pröfningen af Välluf!. BorgaieSt:s inbjudning." Hi’ Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla det nu upplästa förslaget. Ropades starka nej, blandade med många ja. Då Hr Landtm, föi klarade, det lian trott sig finna att nej öfverrösta! ja, hegärde Hr vo n II a r t m a nstlo r f f votering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, ali, sedan votering nu vore begärd, fråga uppslode ang:de contra-proposms innehåll. Gr. Frölich:
Iiemslällu, Iuiiiuvi<la niel' icke skulle vana länisiliAl, all elen nu lanukli^a ullielulninuen us sjömännens Köning sin»e i^>s>Iiöna, ocl> en nlenemol svununele ivvv siimmu !>l lnll-menllen unslus lill en nensions-sonnl lön sä-lune sjöman, som »enomSillen elle,- ol^eksliäinlelser vono sulle un venksumliel, samt tor sjöinrins' enkor:' oell. otoksönjelv lian»; ull elemia älAunnl icke skulle mecikäna nä^on nV n^^iolli in»'ä niel allinännas sillumen ilenemol lällnuej i ele tjensleniäns unliele, li vilka elel nu alu^e all sön livanje ankommannle sunl^» ul»iivu soninuens l>el->j>s>, sunil jemväl lainlnii^u lill näkenskupennas lonenklin^, usvensom sjön,.inuen -Ieni»eno>n skulls, eniol en l in^a, lön ö-mnlalickel näslau oiiiäiiil!-;;. >n>j»-K in», vinna en liaätne nlsi»l-sön sin snamliel, mena moel un-Ien unliele oell s-nnn, sunil en välkommen lijelji, 6ä uleleillomen, ellen en iiNialluil olvcksliän leise sulle lionom un slumi ull sjell lönljena sill uji^eliäile; lnvunlöinlun Iioja^el nm ell sinlunl un-l enslöel, enligt Lommillenaeles lunke, skulle lilisva ell venksaml me-lel ulllonekomma 8venske sjömäns n^ninin» siä ullunilsk onl, nole laeviljanelel elenas ul»öia en jaassunöe l>elövin-; sön sa-Iune sjölunumle, som icke lälil sönleila si» as en slönne vinst sön> ÖAonlilickel, ull ol ve, »ilva-sin antagna lj-n>sl osli sill säelknnesläml; samt all, om ilella lönslu» skulle vinna liilull, ^öninAens lielns,^ lills viclane syntes liöna i Oniken insällus, lön elen lilitvun-Is ^iension8-soneI6N8 räkning, oclv> ei» seislvelel Lomiie as sukknnniAv neli lön sjösolkels Iväslanilälsliunele jieisonen, älvensoiu us 8j > cujiiluinen ocln sjennän, ei liulla ii^i^elna^ all ulans>ela lönslu» lill ki-^Iemenlv son unvänelunclel oell sonvull,linden af 6en summ», livilken, säsoiu ensällnin» sön k^oninAen, snam»enl kommoall as lull nieels n lil^u.
Ehuruväl, med fullt förtroende till Herrar Banco-Fullmägtiges bepröfvade insigt, omtanka och försigtighet, all anledning är att hoppas, att ingen förlust för Banken härigenom skulle uppkomma; så och emedan, det oaktadt, oförutsedda händelser kunna inträffa, som satte Leveranterne ur stånd att inom bestämd tid fullgöra sina förbindelser, och Banken då skulle nödsakas i Laga ordning utsöka dess lemnade förskott, hvaraf möjligen betydliga förluster kunde blifva en följd; anser jag rådligast, att åtminstone icke blottställa sig för obegränsade förluster, och att derföre bestämmes en viss snmma af till exempel en half Million B:dr Banco, hvarutöfver förskott för åtagne Silfyer-leverancer i det hela och tills vidare icke må utgifvas; ankommande i öfrigt på Banco-Styrelsen, att noga tillse, att, i mon af Lcveranternes vederhäftighet, ställd borgen eller annan säkerhet, icke alltför stort belopp lemnäs på ei\ hand. Beträffande tillåtelse för Baneo-Fullmäglige, att till denna Silfverupphandling Bil. t. Banco-Utskottett Betänkande. TV o 6. oj äfven uppköpa Yexlar, så kan jag för min del ej annat linna, än att goda Vexlar, med goda Endossementer försedde, innebära lika stor säkerhet sorn Contracter, afslutadé med och garanterade af vederhäftige personer; och beträffande risquen för uppläggiiiligen och hitförandet af det Silfver, som för dessa Yexlar på utrikes ort upphandlas; så är jag öfvertygad att Herrar BaiicoFullmägtige vidtaga alla nödiga anstalter till förekommande af förlust i detta hänseende. Jag anser följaktligen, att
Och det är min mening, ser fröken, att Zulamith skall taga studentexamen. H v i t a mössan, det är ändå något det! Flickan är begåfvad, ser fröken; hon har ovanligt lätt för sig, ser fröken, ett godt hufvud. » Och fröken såg. Ett långt, spinkigt något i storblommig bomullsklädning med sidenrosetter. T v å långa, slappt nedhängande armar, och två ljusblå ögon, som säkert aldrig sedan dibarnsåldern växlat uttryck. » För att återgå till priset, » återtog skräddaren, » kan det inte bli litet billigare si så här på landet och i all enkelhet? » » Jag har alltid ett bestäm dt p r i s. » » N å ja, låt gå d å! D e t är inte värdt att knussla på lärdomen, inte. Farväl, fröken. » Och juvelerna med ägare och ägarens dotter försvunne Och det såg så fattigt ut i det lilla vindsfönstret, när den hvita handen, som stödt sig mot fönsterkarmen, icke längre hvilade där. Men det var, som om rum och allt lyst upp, när A n n a tog sin lille bror i famn och jublade: vi få komma ut till landet, du, vi få komma till landet! Om en vecka flyttade skräddare Göökhs familj ut. Och fröken Öländer med sin lilla bror hade hyrt ett litet rum med förstugukvist alldeles i närheten för det billiga priset af 2 5 kronor för sommaren. Och så började lektionerna. D e t blef ett tungt arbete. Zulamith var underkänd i de flesta ämnen och skulle nu under sommaren läsas upp i sin klass. Men hon var slö och ointresserad och utomordent ligt okunnig i sina stycken. Fröken A n n a hade under arbetstimmarne en ihållande förnimmelse af, att hon höll på att lyfta något riktigt tungt, något, som hon med ångestsvett i panna och kinder ändå aldrig skulle förmå att rubba ur stället. Och denna ljusblå, vattenaktiga blick, som satt fästad på henne under timmarne — utan en skiftning eller en ljusning. G u d — hvad den plågade hennne.
I afseende å hvad Herr Cederschjöld anmärkt, att Utskottet ej föreslagit tillräckliga garantier mot Associationer af vinglare, som alla på en gång skulle kunna taga lån, så har Utskottet ej kunnat förekomma, att, flere personer sammanslå sig på en sedel, men i alla fall är det lemnadt åt Bancostyrelsens Uen 7 December t. in. pröfning, huruvida de erhålla lånet, eller icke. För att ej bifalla en Lånerörelse, sorn jag icke anser nyttig, derest omsättning framdeles skulle voteras, hvarigenom man kunde komma att belåna förskrifningar på gg år eller på evigheten, och emedan jag ej vill hålla på med det nu föredragne Utlåtandet i G veckor, anhåller jag om den proposition jag föreslagit, som innefattar flera momenter, och hoppas att detta ej må kunna nekas mig, då Friherre Cederström må uppgöra Contra-propositionen, såsom han behagar. Friherre Kantzowj Johan Albertf anförde skriftligen: Om den nu ifrågavarande Låne-rörelsen skall leda till sitt ändamål, måste hela det ta moment förändras. Jag har förut yttrat min tanka, att Inrikes vexlar, i den uti momentet föreskrifnc form, ännu icke i Sverige finnas, och att förändringen af den gällande usancen, som beslår i belt vanliga reverser, blifver förenad med flere svårigheter, samt att troligen en sådan föreskrift, som den föreslagna, till belåningsrätt, endast skulle föranleda missbruk. Jag yrkar den förändring, alt belåningen, till det belopp, sorn framdeles blifver stadfä • stadt, må äga rum mot vanliga erkändt goda reverser, såsom hypotek till Låntagarens egna reversal, och att BancoStyrelsen lemnäs rättighet bedömma vederhäftigheten. — Dylika papper blifva baserade Den 7 December f. m. pä verklighet; de deremot af Utskottet föreslagna Blifva troligen oftast fingerade. — Jag betviflar, att vid ett Varuköp, mangen köpare skulle finnas, som äger en Banquier, för hvilken lian kunde anvisa det skyldiga beloppet. Jag anhåller om proposition å den af mig föreslagne förändring. Grefve von Rosen:
N:o 52, tillstyrkes, ”att i rundt tal en summa af 176,000 r:dr ifrån och med nästa år uti riksstaten uppföres till bestridande af de kostnader, hvaruti passevolance-afgiften varit afsedd;” så mäste ett beslut, som innefattar uppskof till dess riksstaten vöre afgjord , helt och hållet afklippa möjligheten att kunna bifalla detta betänk., emedan, efter det alt riksstaten är definitivt reglerad, ingen förändring deruti kan ske, och således icke heller någon möjlighet mera finnes för R. o. Ad., vid frågans slutliga afgörande, öfrig, än att helt och hållet afslå betänkandet. Hr Ribbing, Arvid: Ehvad utgång saken får, är jag skyldig upplysa, alt ett misstag insmugit sig i uppfattningen af de upplästa besluten, och på hvilket misstag jag för min del icke vill att ett nytt nu skall grundas. Misstaget består deruti, att man anser det i dag fattade beslutet stå i ,8 Den i5 Augusti f. m. uppenbar sirid med det sorn förut fattats. Det förra beslutet var att frågan om passevolancen sb lil le anstå, intilldess R. o. Ad. pröfvat hufvudtitlarna: det beslut, som i dag är fattadt, är icke motsägande det förra beslutet, emedan det icke innefattar, att så snart hufvudtitlarna äro pröfvade, skall della mål företagas, utan blott att sedan detta skett, skall detta ämne eller passevolance-frågan företagas till pröfning. Det i dag fattade beslutet är således en ytterligare utsträckning i tiden, hvarförinnan frågan skall förekomma, — en utsträckning hvarför ordalagen eller uppstnllningssättet af förra uppskofs-beslutet, det jag icke biträdt eller öfvervarit, lemnal rum. Hr Rosenblad: Den siste värde talaren bar så fullständigt utvecklat denna fråga, att det kan vara öfverflödigt för mig att tillägga, att det nu fattade beslutet icke står i strid med det föregående, ty i sådan händelse bade förslaget visserligen icke blifvit väckt, hvarförutan [dr Frih. o. Landtm, säkerligen icke derå meddelat proposition.
Det kan ådagaläggas, att den emellan Stockholm och Götheborg gående diligencen, i anseende till det antal resande, sora åtföljt den, motsvarat ett antal af 600 hästar i veckan, d. v. s. att om samma antal resande, som färdats på diligencen, rest med gästgifvarskjuts, hade de nödgats begagna så många hästar. Detta förhållande har oafbrutet fortfarit, tills diligencen nu afstadnat i följd af cholerasmittan. Jag skulle derföre tro, att det vore gagneligt, om på de stora vägarna diligenceinrättningar finge rättighet att uppgöra skjutsaccorder, hvarigenom skjutsningen underlättas; och det är endast derpå, som diligencerna hos oss sjro och Den 16 Augusti e. m. kunna blifva byggda, ty trafiken är i Sverige så ringa, att dessa inrättningar ej kunna bära sig utan understöd. Detta kan lemnäs af staten såsom ett bidrag af postverket, emedan diligencerna anses motsvara paketposter; men detta är ett slags understöd, hvarpå jag ej ville, att de skulle byggas. Möjligen kunde postverket komma i behof af alla sina medel, och diligenceinrättningarna böra således åtminstone icke grundas på dylikt understöd. Statssecret. för inrikes ärenderna har sagt, att andra tillgångar dertill icke finnas. Jag tror således icke, att man kan frambringa de önskade diligenceinrättningarna (jag säger önskade, emedan en mängd motioner derom blifvit väckta), »åvida det icke tillätes deni att ingå i de oftanämnda skjutsentrepreriaderna. Det är mycket klandradt, att Utsk. sagt, att det kunde komma i fråga att förena posten med diligenceinrättningar. Jag är dock af den tanken, att det kunde låta sig göra på de stora vägarna. Det kan dock icke komma i fråga, förrän diligencer afgå hvarje dag; men då inträffade den stora fördelen, att posterna dagligen kunde afskickas. Dervid skulle likväl erfordras flera andra förändringar. Posteont. borde inrättas öfverallt, der hästombyten skedde, hvarigenom de kringboende ej linge så långt till sina postcontor; men till en sådan åtgärd fordrades visserligen en administration, sora ville skapa något, ty detta skapar sig icke sjelf.