Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frun parerar polisen nästa måndag FRU STRÖMQVIST. Är hon tie redan? min kloc ka måtte helt visst gå efter får jag inte lof att 13 bjuda på en liten qvällsup? (vinkar åt pigan, som geoch några asjetter). Jag har de raraste köttbullar att bjuda på. nast framkommer med en bricka, försedd med flaska, glas Det är oförsigtigt af frun, att inte ställa sin klocka rätt goda köttbullar det gör mig ondt, fru POLISBETJENTEN (tager en sup och en köttbulle). Strömqvist, men pligten går framför allt och skynda dig, Karin, efter porterbuteljen. FRU STRÖMQVIST. Ett glas porter kanhända POLISBETJENTEN. Ett glas porter är inte så illa det är ett fasligt yrväder, må frun tro mig, men den allmänna ordningen fordrar får lof. (dricker ut porterglaset). Som sagt är, det smärtar FRU STRÖMQVIST. Ett glas punsch, om jag POLISBETJENTEN. Ett glas punsch har inte ondt gjort. Fruns ställe är verkligen ett af de bästa stälsmakar efter mer (tager ett glas till och dricker). skicka upp pligten, så len i Stockholm, (dricker ur glaset) ypperlig vara Frun behöfver inte sjelf gå upp om måndag, utan bara FRU STRÖMQVIST (visar honom en sedel). Herr gevaljer, men skulle det inte vara möjligt, att klockan i Katarina går för fort? stuklockan inte slagit än (tager sedeln). God natt, frua lilla (går). POLISBETJENTEN. Det är väl möjligt, att Råd 14 Fjerde Scenen. DE FÖRRE utom POLISBETJENTEN. nu gå hem. JÄGER (till Dahl). Klockan är elfva låt oss KUSKEN (till Smedsgesällen). Har du varit län ge bekant med dem der som sitta vid bordet der borta? (pekande på bordet, dervid Jäger och Dahl sitta). na tankar jag, för ser du kom med mej, så ska det jemte Kusken).
Hon studsade för de stora speglarne, men var glad att icke betjenten kom med; han såg så förnäm ut. Fadren hjelpte henne af med kappan, och hon såg sig i spegeln. Der syntes ett täckt flickansigte med feberaktigt röda fläckar på kinderna, ett par skrämda ögon och en ranglig figur i en trång klädning, som lemnade handlederna bara mellan ärmen och handsken. Dessa handleder voro röda. »O, pappa, mina handskar äro för korta!» utropade hon och vände sig om med en förtviflad blick. »Det gör ingenting», svarade han brådskande. Han tänkte icke på henne nu. Hon såg på honom med förvåning, det hade aldrig förr fallit henne in att han var vacker. Var det belysningen, eller den eleganta hållningen, eller den öfvergifvet glada minen, som hon aldrig sett förr? Kläderna kunde det icke vara, ty det var ju samma gamla frack som hon sjelf borstat så många gånger; men som den satt! Det var märkvärdigt hvad den satt väl. Han syntes henne med ens så annorlunda, att hon nästan blef rädd, kännande sig dubbelt ensam. Kanske han märkte det, ty han log. »Kom nu», sade han och tog henne vid handen, »var inte ängslig.» Ljudlöst gingo de upp för mattbelagda trappor, förbi bredbladiga palmer i väldiga urnor, och der var ljust som om dagen. Det gick rundt för Agdas ögon, hon skulle velat sjunka ned i jorden vid tanken på sin urvuxna klädning. I denna belysning var det icke möjligt att förblifva obemärkt. I ett tillstånd af bedöfning lät hon sig föras in i festvåningen. Hon förestäldes för värden och värdinnan, hvilka hon många gånger sett på kyrkogården; man log – medlidsamt, vänligt, uppmuntrande. Hon hörde obekanta namn susa förbi sina öron, och hon neg det vackraste hon kunde, för personer hvilka hon endast såg som i en dimma, och så kommo de in i en stor sal. Här drog hon andan, här var endast ett par personer. Dimman skingrade sig, och hon såg en ung dam stå ensam vid pianot. Det var en så glänsande uppenbarelse, att det stackars barnet glömde sin egen drägt, bara vid att se på henne.
Förra gängen jag hade ordet, anhöll jag visserligen hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. till ogillande af denna anmärkningspunkt. Derifrån vill jag visserligen icke, livad sjelfva saken beträffar, vika, men då ett läggande till handlingarne af en anmärkn., i sjelfva verket innebär detsamma, som ett ogillande, eller hvad man i andra länder kallar en öfvergång till enkel dagordning, så vill jag i denna omständighet icke skilja mig frän hvad öfriga talare yrkat, utan får, om Hr Frih. o. Landtm, behagar framställa propos. på ett enkelt läggande lill handlingarna af denna punkt, förklara mig dermed fullkomligen belåten, oell jag förmodar att då under diskussionen ang:de de öfriga anmärknings-punkterna det blifvit ådagalagt att de dels varit obehöriga, och dels ganska obetydliga, äfven samma propos. i afseende på dem blifver både framställd och bifallen. Hr von Hartmansdorff: Gr. Lagerbjelke bar i fråga om disposition af anslaget för fångars vård och underhåll till inredande af ett straffängelse inom Warbergs f. d. fästning sagt, att åtgärden hade, om man strängt betraktat henne, varit olaglig. Om så förhåller sig, månne det då var rätt af Const Utsk., alt anmäla rådgifvarne hos Ständerne för oskicklighet? Det är ju att begagna en oriktig rubrik. Alltså är anmärkn. af beskaffenhet, att icke kunna leda till annan påföljd än alt de rådgifvare, som deltagit i ålgärden blifvit framställda såsom föremål för klander, utan att derpå kan följa hvarken riksrätt eller underd. anhållan om deras entledigande. Detta är sålunda ett sätt för Utsk. att åt Konungens rådgifvare meddela en varning. Hvar hafva grundlagarne gifvit Utsk. en sådan rätt? Om Utsk. icke kan upvisa det stadgande, som sådant medgifver, så måste det vara olagligt att begagna en dylik utväg. Hr Gr:n säger: att om ringare dylika olagligheter oftare beginges, borde de icke lemnäs oanmärkta utan för Ständerna anmälas.
Öfver - Den 19 December e. m. HofPredikanten m. m. Doctor J. J. Hedrens uti PresteStåndet väckte Motioner, angående anskaffande af tjenlige sessionsrum vid Riksdagarne, så väl för de 3:ne Ofrälse Stånden, som ock för Rikets Ständers Allmäirna Utskott m. m. Grefve Horn, Claés Fredrik, uppläste följande: Frågan om uppköp eller inredande på Statens bekostnad af tjenlige localer för de 3:ne Ståndens och Utskottens sammanträden, som blifvit med Ridderskapet och Adeln communicerad, har en viss märkvärdighet, meri afseende på tidpuncten för dess väckande, än på ämnets vigt. Det medgifves visserligen, att passande samlingsrum för Representationen och dess afdelningar icke borde saknas; men omså är, frågas billigtvis, huru har detta förhållande så länge kunnat vara? Jag skulle tro, alt frågan innebär sitt eget svar; det nemligen att Representationen länge erkänt sin origtiga sammansättning, och sålunda skytt att consolidera sin oformlighet; ett förhållande, erkändt af 1809 års Ständer, och af de efterföljande åtminstone icke motsagt. Det vore således ett betydelsefullt tecken af återgång från 1809 års grundsattser, dem man med så mycket skäl hoppas en gång kunna göra gällande, om närvarande Ständer skulle vidtaga åtgärder, hvilka innebura ett erkännande af den reaction i tänkesätt 358 Den 19 December e. m. inom Representationen, sora visserligen icke skulle delas af Nationen. Måtte man således allt framgent förgäfves efterfråga de Fyra Ståndens salar; men måtte Svenska Folkets verkliga Representanter snart inbjudas uti ett dem värdigt palats.
Denna är nu mest till fullo betald, och derigenom uppkomma inom Bevillningeus omfång icke obetydliga besparingar, hvilka, lagda till det öfverskott af emellan 5o å 60,000 R:dr, som, om jag rätt minnes, årligen blifvit å Bevillningssumman, kunna i det närmaste medgifva uppförandet af det anslag, hvarom här varit fråga, utan att Bevillnings-afgifterne skulle behöfva ökas. Friherre af Nordin, Carl Johan: Jag skulle icke hafva begärt ordet, om jag icke blifvit uppmanad dertill af ett yttrande från Grefve Horn, som likväl, sedan jag anmält mig, genom ett anförande af Grefve Brahe redan till en del blifvit besvaradt. Herr Grefven har trott det bero på Rikets Ständer att bestämma, huru stor styrka borde bibehållas af den Indelta Armeen. Jag åter tror, att det beror på Konung och Ständer 2l8 Den i3 Mars f. m. gemensamt, emedan 80 §. Regeringsformen säger: ”Krigsmakten till häst och fot, så”väl som Båtsmanshållet af rotering och in”delning, förblifver vid de med Landet oeh ”Städerne upprättade Contracter och Indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder ”skola orubbade vara, intilldess Konungen ”och Riksens Ständer finna nödigt någon ”ändring deruti samfält att göra.” Vidare har Herr Grefven yttrat, att genom Sockenstämmor och andra medel man sökt öfvertala Rusthållare, alt ingå på, MötesPassevolancen. Jag har händelsevis tillhands Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, af den 7 November 1827, som innehåller: ”att Pas”sevolanceContraeterne efter den tillända”lupne tiden icke få förnyas; dock öppet ”lemnadt ^ör de Rustoch Rotehållare, som ”vilja anmäla sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inom viss tid, att dermed "fortfara i 2:1m år, eller intilldess Rikets ”Ständer hunnit fatta Deras beslut.” Den, som icke inom den utsatte tiden anmält sig, förklaras berättigad att återgå till det gamla underhållssättet.
Gr. Piper, Charles Emil, 47 .)) 778. » Leijonancker, Fredrik Wilhelm, 35 )) 1960. A. » Montgomery, Robert Nils Germund, 34 » 1016. » Planting-Berglod, fullm. Hr Hierta, Carl Gustaf, 34 » 1560. C. » Celsing, Lars Gustaf, 34 » 1636. » Reuterskjöld, Carl Leonard, 48 » 2221. » af Wirsén, Thure, 35 » 2292. » af Edholm, Erik Wilhelm, 35 » 2302. » Skogman, Carl Johan Alfred, 37 » 2320. Akerman, Fredrik, 46 Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att inom den i 28:de §:n R. O. föreskrifna tid sammanträda för att, i enlighet med nämnde § och 19:de §:n Riddarh.-Ordn., utse ledamöter och suppleanter i de särskildta Utsk:n. Föredrogos nedannämnde Revisionsberättelser med dertill hörande handlingar, hvilka blifvit från Riksg.-Kont. till Riddarh.- Kansliet öfverlemnade för att i grundlagsenlig ordning befordras till R. St:rs handläggning, nemligen: l:o R. St:rs år 1863 församlade Revisorers berättelse om den af dem verkställda granskning af Statsverkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, jemte de i anledning deraf infordrade och till K. M. afgifna underd. Utlåtanden; 2:o Samme Revisorers berättelse om verkställd granskning af de under K. M:s och Rikets Kommers-Coll. ställda fonder och medel; 3:o Samme Revisorers berättelse om granskningen af Riksg.- Kont:s tillstånd och förvaltning; 4:o R.
Under hela pensionstiden besökte grefven mig icke så ofta jag hade önskat, men hans kärlek rostade ej. O hvad jag blef glad, när efter två års förlopp, då jag hade mina julferier och besökte mina goda föräldrar, grefven frågade mig i mycket saker och jag kunde svara; men än gladare vardt jag, då han sade, att han ansåg mig redan tillräckligt bildad och att det nu var slut med pensionstiden. Ja, grefven hade icke velat bedraga mig och Knuts-dagen derefter stod vårt bröllop. Att en sådan lycka jag då kände skall kunna kännas vid sexton år! Hela mitt väsende var blott en känsla; det var icke tacksamhet ... helt och hållet hade jag förgätit att grefven höjt mig upp ifrån stoftet; det var icke fåfänga öfver den afund jag säkert väckte ... nej, hela mitt väsende var blott kärlek. Jag var i himmelen på jorden. Min sällhet hade varit öfver de djerfvaste förhoppningar och ändå var det snart, som om denna sällhet blifvit än större. Jag blef mor. Det var liksom jag i hast fått tvenne hjertan; det ena brann lika varmt som förr för min man, det andra brann för min lille gosse, min Henrik. När Henrik var vid pass ett halft år gammal, inträffade någonting, som min man ansåg nödvändigt och jag ... olyckligt. Grefve Henrik Henning var ansedd för en ädel och god man. Hufvudmannen för en vidsträckt och fattig familj kom en gång till honom och anropade hans ädelmod. Saken var den att denna familj visste sig i södra Frankrike ha ett betydligt arf, men genom någonsorts bedrägerier eller advokatknep, hvilka naturligtvis alltid befordras genom stora afstånd, hade detta arf icke fallit ut. Att nu min älskade Henrik skulle fara dit och med sitt anseende imponera på vederbörande, sådan var nu den fremmandes djerfva begäran och i sanning, han hade icke vändt sig till orätt person. En annan skulle skrattat honom i synen, men Henrik gjorde det ej, utan han fattade rimligheten i en sådan begäran. Han beslöt att åtaga sig en rättvis sak. Skall jag omtala huru många invändningar min kärlek gjorde emot hans godhet.
Utskottet. lto Om Banco.Vsvkets afslutade Bii, tilt R?St. Prot,'18»8 — ttsg. g:de Samt. 3 iS fröt. Utdr. d. »a 1Vop, igsg. *:o Om »amma Verks Räkenskaper åren 1824 och 1825 , den 14 December 1827? S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Kongl. Maj:t» Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Stats-Yerkets tillstånd och behof; gifven den i3 November 1828, jemte Stats-Contorets dithörande underdåniga Berättelse om Stats - Verkets förvaltning, tillstånd och behof af den 16 October 1S28, S, D. Blof remitteradt till Lag* 'samt Allmänna Besvärs« och Cecemornie • Utskotten, Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, att Förordningen angående Hemmans - klyfning samt jords eller andra lägenheters afsöndring äfven må gälla i afseende pä SäteriRå- och Rörs. samt alla slags Frälse-hemman, och att Säteribyggnads skyldigheten må upphöra. S. D. Till Allmänna Besvärs,• och Oecor namie - Utskottet: Remitterad»!: Trot, Uldr. deri ao Nov, igog. 15 5:0 Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående Vacance - afgifts erläggande af Rustoch Rothållare vid Båtsmanshållet, då Båtsmän under krig afgå, a:o Kongl.
Stifetö ©tanber förelägga^, i änDamdl att ©e, meD (eDning Deraf, mdtte blifwa t tillfälle att, efter en allmän öfwerftgt, betämma, i IjwaD man rättelfe uti minimi»tariffcn öfwer fyetnmanö» wärDet md funna äga rum. §. 36. SvöranDe §ullbewiUningen Ijafwe 2Bi, meD bibehållande hnfrouDfafltgen af De grunDer, fjwarpd feDnafte ^ulltapa Ijroilar, träl anfett förbuDöbeftämmelferna böra uplföra för wiga hittills till in» ener utförfel förbjuDna waror; Docf pd Det att De näringöiDfare, fywilfa af förbuDenö afifajfanDe möjligen funna fötutfe Den menliga tnwerfan pd ftna prfen, att De, häUve ätt att ingå i täflan meD Den utlänDffa tillwerfittngen, finna för fig förDelaftigt att pd annat fått göra ftna fapi* 65 fapitafec fruftbara, bertin ej må fafrta råDntm, ^afme 3Bi, uti unberbånig flitifmelfe af ben 7 Suni innemaranbe år, jemte öfmetlenmanbe af förflag till np ^ulltapa, !>ot5 ^ongl. $ftaj:t anhållit, att be hittills till införfel förbjubna maror, för ^milfa <2Bi anfett förbuben böra uphöra, icfe må förr än ifrån od> meb ben 1 januari 1843 till SKifet införas eller bertfrån utföras. QMträbanbe hmab åvongl. SWaj:t uti till Djj gjorb nåbig framftällning förejlagit, röranbe ftabigroaranbe tullafgifter å fpanmål, ^afme QBi hoS åbongl.
I fall desse af mig anförde skäl och omständigheter, beledsagade med bestämda uppgifter och bestyrkte af en flerårig erfarenhet ej sakna allt anspråk på uppmärksamhet, torde det föranleda till närmare eftersinnande, med hvad mer eller mindre sannolikhet det vore att förmoda, att en oinskränkt ioförsels frihet skulle för Statsverket blifva af den fördelagtiga påföljd som dermed åsyftades. För min del bör jag erkänna, att jag ej äger ringaste anledning till förhoppning att detta ända mål skulle kunna nöjaktigt uppfyllas. Deremot tviflar jag ingalunda, att Rikets importrörelse, befriad från de band, hvarmed densamma anses under prohibitivSystemet vara fjettrad, skulle, efter Utskottets afsigt, kraftigt uppmuntras och införseln af främmande Manufacturvaror komma att utgöra ett föremäPför täflan emellan Städernes handlande; äfvensom att sådant skulle, åtminstone till en tid, bidraga, till nedsättning i prisen på Fa - Den 28 Juni i /. m. brikstillverkningarne. Då jag således; lika med det Höglo!!. Utskottet inser, att desse resultat kunna med säkerhet påräknas, kan jag likväl ej dela Utskottets öfvertygelse om deras nytta och nödvändighet. Mig förekommer det tvärtom klart och otvifvelagtigt, att det vore mera ledande till det allmänna ändamålet att söka medverka till den inhemska näringsflitens befrämjande, än att föreslå anstalter, hvarigenom densamma skulle försvagas och förtryckas samt för vinningslystnaden tillfällen öppnas för sådana beqvämlighets speculationer, som afvände hågen från redbara och för Riket |bålande entrepriser och förvandlade Svenske handlande till utländske commissionairer, hvilkas omtanka 8kulle, i förbindelse med främmande interressen , hufvudsakeligen riktas på importen af Luxartiklar, hvaraf landet till förfång för en nyttig nationalindustri, snart skulle öfversvämmas. Jag tror mig äfven äga grundade skäl till den tanka, att någon egenvillig stegring i prisen på de inhemske
De båda främlingarna gingo Österlånggatan fram. Morgonsolen dallrade genom den flyende gryningens kalla imma. Töblåsten ruskade de gamla skyltarna vid väggarna: fältskärens kopparbäcken, tenngjutarens välkomma, repslagarens blårtottar, och källaren Gyllene Fredens lilla skyddsängel af mässing piruetterade för vindstötarna inom sin löfkrans. Bönder med karpuserna nerdragna för ansiktena och frost i vadmalen körde med hästar, kring hvilka ångan stod som hvita moln, sina mjölksåar in i staden, och en fiskare i oljekläder skrek ut sin fångst på en koralaktig melodi: »isfiskad gädda! Isfiskad gädda!» Saffianmakarens lärpojke for tjutande ut på gatan med båda händerna på baken och började draga luckorna från butiken. Men konstapeln i stadsvakten stod blåfrusen i sin blåhvita uniform och stirrade hotfullt in till hoftraktör Fuhrmann. Han såg nämligen gubben själf stå vid skänkbordet i bara bussaronger och natthufva och med en lång bålsked blanda till sig en morgondryck med simmande korinther. Mollberg och Bredström hade synbarligen redan försonat sig med den begynnande dagens börda och trängdes nu sjungande mot husväggarna. Men inne i vintapparens källare sutto ännu Appelstubbe och hans vän brännvinsbrännar Lundholm och betraktade, hur en spansk Malvoisier, skimrande som guldsand, skvalade från ankaret ner i buteljerna genom en lång glasstrupe. Framför värdshuset Holländska Dyhn packade en spak äkta man i pälstulubb, hjälpt af sin lakej, en liten nåd från landet ut ur täckslädens massor af fällar och pelisser. På Baggensgatan hade nymferna nyss vaknat och tittade ut ur fönstren med duniga och opudrade hufvuden eller snörde med loja fingrar de gröna sidenbanden i sina lifstycken. Men vid Bollhuset stod redan en grupp af franska aktriser och språkade ifrigt, sminkade och kolorerade, och de sträfva handelsfruarna, som gingo till morgonsången i Storkyrkan skyndade sig så fort de kunde förbi de fransyska markattorna.
St:s sida, med all ordning och redlighet hos dess förvaltning, hafva afvikelser i principerna ofta ägt rum, hvilka bevisa, att inrättningen är ursprungligen felaktig, d. v. s., att såväl dess styrelse som ock dess rörelse hvila på oriktiga principer, emedan Bankens historia, från första inrättningen intill närvar, tid, företer ett jemnt upprepande af tillfälliga stvrelsegrurider inom en beqväm nödhjelpsanstalt, ömsom försträckningar, ömsom indragningar, som åstadkommit en våldsam omflyttning af förmögenheten, med kränkning af äganderätten och förminskande det helas kraft, i stället att den förkofra. Derföre är det af största vigt att söka undanrödja all möjlighet och alla anledningar till ett återfall i de olägenheter, som hafva deras ursprung i sjelfva grundinrättningen, så framt Banken skall återvinna ett förloradt förtroende. Dertill måste tvenne medel användas, först att inskränka den ena Statsmagtens farliga envälde öfver Rikets Bank; Den 5 Maj f. m. det andra, att ordna Bankens rörelse så, att dess liufvudändatnål ej motverkas och förfelas genom bisaker. Det sednare medlet kan dock aldrig blifva pålitligt och varaktigt, så framt ej det första tillika användes; ty det förutan kan ej förekomrnas, att hädanefter, likasom hittills, täta förändringar och afvikelse!' inträffa i Bankens styrelsegrunder. Ej heller kan det vigtiga ändamålet med Rikets Bank annorlunda uppnås, än genom ett gemensamt användande af dessa tvenne medel. Likväl har BaneoUtsk. ej fästat afseende å användandet af någoldera utaf dessa tvenne medel, hvilka äro oumbärliga för att återställa förtroende till Banken samt betrygga realisationens nytta och bestånd.
Så länge det står egaren fritt, så, som det alltid gjort och måste göra, alt utom jernbruket anlägga andra skogsödande verk, grundade på samma skogstillgång, såsom Bränvins-brännerier, Tegel-, och Kalk-ugnar, m. m.; alt sälja skogs-effecter, äfvensom sjelfva skogen, till en del eller hel och hållen, utan alt det en gång erhållna smides-privilegium derigenom minskas, så är lätt alt inse, det hela denna försigtighets-åtgärd ej tjenat till något, och att det är bättre att vädja till den enskilda omtankan, som i alla fall bl ifver den enda säkra vårdaren af skogen. Ännu mindre blifver controllen möjlig, då Bruket är privilegieradt på fremmande hemmans skogar, ty om också dessa hemmans egare skulle, till följd af ingången öfverenskommelse, vara hindrade ifrån att sälja kol till någon annan än Bruksegaren, kunna de dock icke hindras ifrån alt underlåta kolningen helt och hållet, och använda sitt skog på annat mera förrnonligt sätt, om tillfälle dertill är för handen. Då nu härtill kommer, att den omtanka, som måste vara den enda rätta garantien för skogens bestånd, först då blifver rigtigl väckt, när inga hinder möta för skogens rälta användande; då denna omtanka måste leda till införande af en vigtig skogs-hushållning, hvarigenom vilkoren för den framtida skogstillgången mångdubblas, och då slutligen Lagstiftaren ej bör vidblifva föreskrifter, hvilkas efterlefnad icke kunna controlleras, och hvilkas ändamål sålunda uppenbarligen förfelas, hafva Rikets Ständer trott, alt hittills gällande bestämmelser om uppvisande af kol-tillgång, såsom vilkor för erhållande af Smides-rätt, böra upphöra. Genom hvad sålunda i underdånighet blifvit anfördt, anse Rikets Ständer ådagalagdt: att, sedan en öfvergång lill en mera allmän smides-frihet redan genom E. K.
Dertill kominer att innevånarne i de norra Socknarne af Öland, sedan äldre tider tillbaka, vant sig vid att anse Böda skog för ett commune bonum, hvars egenmäktiga användande till deras nödtorft vore, om än icke lagenligt, dock ingalunda moraliter brottsligt, eller förenadt med någon vanära i medborgeligt hänseende, och när nu lages i be - traktande, alt parken med en högst oregelbunden figur innehåller öfver 10,000 tunnelands rymd, alt de i och omkring parken belägne hemman äro förenade medelst en mängd vägar, som genomkorsa parken och underlätta skogsprodukters .bortförande, att hafvet på Iva sidor tillstöter parken, hvilket vintertiden, när isen är stark, bereder ökade tillfällen att åtkomma och afhemta skogsefTekter, att till hela parkens bevakande icke finnas anställde flere än 4 ^ nderjägare, att dessa icke hafva högre lön än 100 R:dr B:ko hvardera, att deras tid dessutom till en stor del måste upptagas af andra göromål, såsom frösamling, plantering, trädskolors skötsel, skogsutsyning, m. m., och att åverkarnes djerfhet icke sällan går så långt, att de med öppet våld sälta sig emot Jägeribetjeningen och fullfölja sina brottsliga afsigler, så synes det vara lätt förklarligt, att Öländska allmogens vana och begär att göra åverkningar å Kronoparken, icke kunna fullkomligen motverkas. Också voro de åverkningar, som föröfvades vintern 1840—41 betydliga, att de, vid stubbarnes granskning, beräknades att uppgå till 89,000 kubikfot. Att Underjägarne likväl i allmänhet nitiskt uppfyllt sine åligganden vid bevakningen torde bevisas deraf, att under de ifrågavarande fern åren icke mindre än 1,216 personer blifvit af dem tilltalade för skogsåverkan.