Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Jag är så road af små barn, är j u den äldsta af många s y s k o n / o c h jag tycker det är så synd om alla dessa små stackare. » Hur lätt och varsamt hon lade de svåraste förband, jollrade, sjöng och lekte för de små sjuklingarne, och låg där en liten nykomling och grät efter &gt;mor », torkades tårarne fort nog och plågorna kändes mindre, då » mor Signe » smekande strök den lilla pannan och ansiktet med sin goda, mjuka hand. Det var några veckor före jul. Vi hade haft en sträng tid, många svåra fall, och » syster Signes » lilla lykta lyste flere gånger o m natten. En morgon orkade hon ej stiga upp • — hon hade feber, och professorn sade det var öfveransträngning — hon måste någon tid hålla sig stilla i sängen. ' Julafton på morgonen var hon bättre, men orkade ännu ej vara uppe. O m kvällen, då julgranen tändes m e d alla dess otaliga ljus, tyckte vi alla, att de ej brunno så klart som vanligt — vi saknade henne. Vi samlade dem af barnen kring oss, som kunde vara uppe, och stodo i en krets kring den stora granen, väntande vår präst, professorn samt de tjänstgörande läkarne. När alla voro komna, skulle julpsalmen, som » mor Signe » inöfvatmed en del af barnen, sjungas. Men alla stodo tysta — där låg väntan i allas blickar. Då hördes plötsligt taktfasta steg ute från korridoren — något ljust, strålande bars in af starka armar, lyftades upp, så alla kunde se det, sattes sedan varligt ner i en sjukstol. » Mor Signe » var kommen för att ta upp » barnens julpsalm », och med klar, fast svag stämma l j ö d: » Stilla natt, heliga natt » — och däri instämde stora och små. Varmt och innerligt talade sedan vår gamle präst öfver Guds kärlek till oss stackars människobarn, och huru ett af hans förnämsta bud till oss är: » att vi skola älska hvarandra inbördes och söka efter bästa förmåga lindra och hjälpa, där sjiikdom, nöd och sorg äro rå- dande. » Därpå sjöngs ännu en kort psalm och den enkla festen var slut; men ljusen lyste nu klara, och sedan de slocknat, tindrade de ännu i glada, hoppfulla ögon.
Psykolog, som han ansåg sig vara, kände han Annie tillräckligt för att veta, att när hon slöt sig in i sin ogenomtränglighets skal, kunde ingen hitta vägen till hennes inre väsen. » Men det första, ni har att göra är att bli frisk igen », fortfor doktorn i förändrad ton. » Jag känner mig bättre. Jag tror, jag kan stiga upp i morgon, och sedan reser jag bort under resten af semestern. » » Till högfjellen? » » Nej, det vet ni ju, jag ej har råd till. Jag far till en moster på landet i Östergötland. » Hon hade ej tänkt derpå förrän just i det ögonblicket, men hon fick en plötslig ingifvelse att sätta den tanken i verket så fort som möjligt. - » Det är bra, det kommer att göra er godt. Emellertid skall jag skrifva ut en ny sorts piller, som jag tror skall vara nyttig. ». Han skref receptet, reste sig derefter och räckte henne handen med ett leende, hälft vemodigt, hälft förläget. » Allt är j u klart emellan oss nu, och vi missförstå ej hvar andra? » sade han. H o n lade sin hand i hans och såg lugnt på honom, men svarade ingen ting. Han gaf hennes hand en fast, kamratlik tryckning. Derefter tog han hastigt på sig ytterrock och hatt. I dörren vände han sig om. » Farväl, fröken, och lycka till att snart bli bättre! » » Tack, doktor! » Hon hörde honom fort afiägsna sig genom trädgården, men nu hvisslade han ej. Länge låg hon alldeles stilla, med hufvudet lutadt mot ena armen. Hur länge visste hon ej, ej heller att den lilla tjenstflickan ett par gånger tittat i dörren, men dragit sig till baka, då hon trodde, att hennes fröken sof. Men när aftonen hade förbytts till en midsommarnatts underbara, mystiska halfdager, vågade hon sig tätt intill sängen med brickan, på hvilken hon satt qvällsmaten. » Ska ' fröken inte äta nu, det är så sent? » Annie spratt till och vände sitt bleka ansigte mot sin trogna lilla vårdarinna. Denna var ett fjorton års föräldralöst barn, som Annie gifvit hem och bröd hos sig, och som i gengäld egnade henne sin tjenst och under sjukdomen all den vård, hon förmådde.
Per Larsson behandlade detta samtalsämne med ett sådant allvar, att det var tydligt att se, att han för sin del icke tänkte sig något vigtigare, hvilket kunde stå i sammanhang med detta besök. Men redaktören kände sig dess oroligare; han satt och sökte en öfvergång och tittade sig omkring i rummet. Der såg alltsammans ut som den der kvällen för snart ett år tillbaka: det lilla fyrkantiga vägguret med metallskifvan på dess ställ öfver byrån, stolen med rödlakanet inne i kakelugnsvrån, och de tvenne fyrrutiga fönsterna med tvärgardiner, genom hvilka man denna gång kunde se ut i trädgården med dess knotiga fruktträd och raka gångar mellan buxbomshäckar och nakna, stretande krusbärsbuskar, vissna gräsplaner och smutsiga rabatter. Allt derinne var sig likt. Blott icke ett, – redaktören visste icke hvad det var; bara att det var något mycket väsentligt och något som icke kunde gripas. Ju mer han grubblade öfver, hvad det kunde vara, dess osäkrare blef han. Ju ifrigare han grep efter en öfvergång till den fråga, han hade att göra, dess mer upplöstes allt under hans fingrar. När den trängde på och ville fram utan öfvergångar, slöt sig halsen till. Den låg en gång på läpparne redan; men han kunde icke öppna dessa. Det blef blott till en pinsam paus; – för honom pinsam; ty Per Larsson satt der midt emot honom och såg alldeles oberörd ut. I detta ögonblick gick dörren sakta upp, och redaktören reste sig hastigt, – han kände på sig, att det var mor Per Lars som kom. Hon blef stående der hon stod innanför dörren, lugn och rak som alltid, lade händerna om kors, såg bort på gästen med sina klara, afvaktande ögon och blef stående. Redaktören gick fram till henne, bugade sig och gaf hand. «God dag,» sade hon. «Och tack för sist, – ska jag väl säga!» Redaktören skulle svara, men studsade plötsligt, blickade ofrivilligt upp, men mötte blott två klara, fasta ögon, glömde derunder af, hvad han skulle säga, och blef förlägen.
Tredje Afdelningen hade. genomläst protocollen rörande samma ärender för den Maji 16:de Julii. Sedan läsningen af dessa protocoller var slutad, samlades Utskottet in pleno, då af flere Ledamöter anmältes' åtskillige omdömen i anledning af ärendernes behandlingssätt i de protocoller, som nu varit under granskning. Men då de icke ansågos röra de ämnen, hvilka enligt 106 och 107:de §§ i Regeringsformen egenteligen höra till detta Utskotts befattning, stadnade Utskottet i det beslut, att all anmärkning af dessa omdömen föranledd nu borde förfalla. Derefter uppbröts och fördeltes på Utskottets 3:ne Divisioner de öfver General-Au diteurs ärender i Stats-Rådet förde protocoller. Utskottet åtskilljdes. 1 Protokollet har därpå fortsatt >utom>, hvarpå följt flera namn, hvilket emellertid senare öfverstrukits. Justerat d. 15. Aug. A. G. Mörner. Fredagen den 10:de Aug. kl. 9 förmiddagen sammanträdde Constitutionsutskottet på sina 3:ne Divisioner, då alla Ledamöterne voro närvarande utom Ordföranden H:r Grefve Mörner och H:r Borgmästaren Ullberg, hvilken af sjukdom hindrades. Anmältes att Andra Afdelningen i går på aftonen varit samlad, då protocollen öfver General-Auditeurs ärender blifvit upplästa, folden 15:de Junii 1809 2:dra November. Första Afdelningen uppläste derefter protocollerne ronde General-Auditeurs ärender folden 22:dra Mars 1810 7:de Junii. Andra Afdelningen för den 15:de Februarii 1810 15:de Martii. och Tredje Afdelningen för den 6:te Nov. 1809 öde Julii 1810. Derefter samlades Utskottet åter in pleno, då uppå tillfrågan af H:r Friherren Cederström, som under H:r Grefvens och Ordförandens frånvaro förde ordet, anmältes, att ingen anmärkning vid de nu granskade protocollerne på någon Afdelning varit gjord. Den 10 Augusti 1810 e. m. Justerat d. 15. Aug. A. G. Mörner.
Det är ju väl tänkbart att, om de nya tillgångarne hade kommit gäldenären tillgodo, innan han såg sig tvungen att afträda sitt bo, anledning till konkurs ej förefunnits. Skilnaden emellan det gamla och det nya systemet är således ganska väsendtlig. Söker man efter motiverna till den nya lagen, finner man dem i LagUtskottets under sednaste riksdag Betänkanden Kris 33 och 48. I det förra förklarar Utskottet “stadgandet vara af högsta vigt för att ej gifva utrymme åt sveket och skandalen eller lätta utvägen för en gäldenär, hvars obestånd redan blifvit offentligen förkunnadt, att till de förra borgenärernas förfång nedsänka sig i ny skuldsättning, innan han gjort de äldre borgenärerna rätt och ytterligare förvirra förhållandena genom en eller flera nya konkurser innan ännu den första blifvit afslutad;“ hvarefter Utskottet utropar: “Vi hafva haft nog af allt det 278 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 139. moraliska förderf, hvartill gällande konkurslag gifvit upphof: må vi då i en ny lag söka att förekomma sådant, så vidt det genom lagstiftningen kan ske!“ I det sednare Betänkandet har Utskottet sökt att från utländska konkurslagar, och i synnerhet den Fransyska samt den nya Preussiska af den 8 Maj 1855, hemta stöd för sin mening mot de anmärkningar, som under diskussionen i anledning af förstnämnda betänkande mot nämnda stadgande gjordes. Det är emellertid att befara, att Utskottet i sitt bemödande att förekomma “svek, skandal och moraliskt förderf1' i anförda hänseenden skjutit öfver målet, att det gått längre, än sann humanitet och rättvisa tillåta, och att det genom försöket att för en i konkurstillstånd kommen gäldenär försvåra möjligheten att inlåta sig i nya företag, innan den första konkursen blifvit afslutad, motarbetat ett af hufvudsyftemålen med den nya konkurslagen, samt derjemte äfven här förbisett den så väsendtligt skilnaden emellan den redlige, genom omständigheternas inverkan till cession föranlåtne gäldenären på ena sidan, och den bedräglige eller vårdslöse på den andra.
Detta synes alldeles klart vid jemnförelse emellan de särskilda njomenterna i 107 §, der det i andra mornheter: Frågor i detta ämne kunna i R. St:s p 1 e n t. väckas och af andra R. St:s Utsk. än Gonstit. Utsk. hos Stånden andragas; hvaremot i första mornstår: Skulle Constit. Utsk. anmärka &c. Rättigheten att väcka frågor i ämnet eller att framställa anmärkmsanledningar är här tillagd enskilda ståndsledamöter och andra Utsk. än Constit.- Utsk.; men rättigheten att anmärka tillhör endast Constil.Utsk. collectivt, och först sedan anmärkning skett af Utskts majoritet, tillhör det R. St. att afgöra, om Rikets väl kräfver , att hos Konungen genom en skrifvelse anmäla en önskan om entledigande af den eller dem af Konungens rådgifvare, emot hvilka anmärkning blifvit gjord, såsom det heter i Dc n 3o Juni f. m. 38y nämnde §. Jag hemställer, om ej detta är lika klart, som att ingen anmärkningsanledning kan äga rum efter 106 §. Jag anser emedlertid föga värdt att längre uppehålla mig vid detta ämne, då fråga mindre är om sjelfva saken, än om en princip, som alltsedan år i8i5 utgjort en kär anledning för motsidans talare till förnyade strider. Jag skall således ej vidare fullfölja min argumentation, och vill blott till Hr Cederschjöld förklara, att jag icke anser det vara rätta stället att här uppgifva, hvad som inom Utsk. sig .tilldragit. Frih. Cederström: Det är i anledning af Gr. Cronhjelms yttrande, som jag nödgas ånyo uppträda.
Af detta skäl begär jag återremiss af betänk., jemte tillstyrkan till det begärda anslaget till de adjungerade ledamöterna. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Då man hör grundsatser, eller åtminstone framställer dem, så bör man också följa dem. StatsUtsk. har i sitt utlåt. N:ö 4°> i afseende å reglertn af aldra luifvudtiteln, föreslagit en ersättning åt Professor Retzius, utan att motion blifvit derom väckt, för bans väl fullgjorda möda, Jag anser, att den 6 H. 33 a58 D c 11 5 Maj e. m. grundsats, sorn UtatsUtsk. följt, i afseende på bemälde proffessor, äfven bör af Utsk. följas i afseende på de 4 adjungerade ledamöternes väl fullgjorda möda; och det är på grund deraf jag anhåller, alt utlåt, måtte återremitteras. Hr Hjerta: Jag påminner mig verkligen icke nu, huru förhållandet var i fråga om Professor Retzius, för att kunna noggrannt bedömma, i hvad mån derifrån kan dragas den slutsats, hvartill den siste talaren kommit; men jag uppsteg egentligen för att erinra R. o. Ad. om ett varnande exempel att gifva anslag utan att KM. sådant begärt, nemi. att då Ständerne anslogo 2:ne prot.secret.-löner till Konungens Cancelli, täcktes Konungen svara, att som Högstdensamme icke begärt sådana löner , kommo de icke heller att anvisas och utgå. Hr Lefre'n: En talare framställde för en kort stund sedan olämpligheten af, att representanter gå och anmäla sina angelägenheter hos utsk:s-ledamöter, för att på det sättet upplysa dem och vinna deras förord vid behandlingen af målen. Jag tror det är nog inqvisitorisk! att vilja förneka detta vackra och lämpliga sätt att söka göra billiga anspråk gällande. Jag skulle beklaga högligen, om man i det stället ville införa corruptions-middagar m. fl. dylika tillställningar; sådant vore mycket värre. Frih. Tersmeden:
Augusti sistlidet är liel-agat i ljäder torordna, att Nyntneli OontroII-5Ve>diet silulle ställas under 8tats Oontoirets inseende, l)6r oell den torändiing i 8tateii ialittagas, :>tt Nyntoeli Lontro11-4Velivets 8tat llyttas tilli! llergs-Oollegii till 8tats-(.oi>toiiets 8tat. Enligt en, at undertellnad president, i Dalilun oell svesta iiällen undersölining, är torliällandet nied u/ 77n/(/vo/yxolv/ oe/r 77l//en «/ tolkande: «) Den Koppariual!, sorn upplirytes i 8tora Kop^iaiiierg.s Lergslags grutvor, snisites eller tillgodogöres ej tor Dergsiagets geinensainnia rälining. 21 utan klikver den uppkordrade malmen kördeld uti 13 lotter, ak kvilka 5 tillköra kVerket8 Oa88or, att dermed ke8trida utsikter till atlonin", m. m., oek <3 äro Oruk-Intere88enterne8 eller de 8ä kalla»!e kjerdepart8äAarn68, pä auction s(>r8äld till IIer»8män, 8om uti 8ina en8kildta kattor kor e^en räkning lata ipip8mälta den8amma. Varande reAlerinoen karak 8edns8t ka8t8tälld zenona lälei'8 Ivon^l. Naj:t8 iXädi^a Liek ak elen 23 kekruarii 1827. ö) kinli^t Iiion»t.
Redan genom sitt flärdfria, Iieintreflign yttre - den är bbadeii i stadigdgrått lärft - tilltalar oss den lilla boken, och dess, innehåll står i fråga on1 gedigeiiliet ocli praktiskhet i full liarinoni hg ed, Ej blott för skolkök och mbetarehein, nej .föl1 familj er med sinT tillgångar, ja öfver liiifviid taget för alla liein, där sparsainliet, ordning ocli omtanke äro tagna till lefiiadsi~egler, bör frö- ken Lagerstedts bok vara välkoininen. Den liar också viiiiiiit allmänt. erkännande och prisas ined ratta vara det bästa, soin iiiider de senare åren inom detta område i vårt land utkommit. Inom bariilitteratiirens tacksainrna, nien aldrig tillrackligt iippbrakade fält, återstår till sist att anteckna nainiien p2 några flitiga arbeterskor - livilka också af Fredrika-Bremer-Förbundets bokkoinit6 blifvit iippinärksaminade - nämligen J. C. von Hofsten, Lazwa Fz ' tihzg7tof, Hedda Amlersson, C a r h Hamrnarsköld, in. fl., men därmed bör ackså katalogen, efter iivad vi tro, i det narinaste vara genoiiigångeii, d. v. s., livad nya arbeten vidkommer. Kvinliga föifattarenamn tillhörande en förgången tid sådana som Fredrika Breiners, Einelie CarlBns, Xarie Soyhie Scliwartz ' återfinnas nog gång på gång i bokhaiiclelskatalogeii, förbundna med de nya iipplagor, som af deras arbeten utkomina. Och hvilken slutsats drager man haraf? a r det ej den, att det ganila, till trots för det nya släktets axelryckningar, äger * en lifskraft, so111 vi nied bästa vilja ej v %ga tilltro allt det nya orn att besitta? rån 1893 års riksdag.
I anledning häraf och då det synes med tidsandan och billigheten öfverensstämmande, att en rättvis omtanka egnas åt de samhällsmedlemmars försörjning och utkomst, hvilkas arbetsförmåga hittills varit inskränkt inom en oftast mindre lönande verkningskrets, få Rikets Ständer hos E. K. M:l i underdånighet anhålla, det E. K. M:t behagade till 4 § Handels-ordningen i Nåder utfärda ett tillägg i eli 2:dra mom. af följande lydelse: ”under de vilkor, som i 1 § morn. a) omförmälas, vare qvinna jemväl berättigad att idka all annan minuthandel”. Vidare är i afseende på föreskrilterne i Handels-ordningens 25 § hos Rikets Ständer anfördl, att, sedan derigenom blifvit stadgadt, att på tre mils eller längre afstånd från stad vore en hvar berättigad att, efter anmälan hos E. K. M:ts Befallningshafvande, på landet idka loflig handel, endast med vilkor att den, som sig dertill anmälde, hade de egenskaper, som i allmänhet erfordrades för behörighet lill handels idkande, vore derefter, jemlikt Kongl. Kungörelserne den 18 Januari 1850 och den 7 Februari 1852, socken-nämnd förbehållet alt öfver ansökning om tillstånd lill idkande af handel på landet höras i hvad anginge sökandens behörighet samt huruvida dels det ställe, hvarest handel skulle öppnas, vore beläget på stadgadt afstånd från stad, dels den sökta handelsrättigheten vore för orten behöflig och nyttig, hvaremot åt Länsslvrelserne uteslutande ölverlemnats att efter sig företeende omständigheter bifalla eller afstå ansökningen. Och är härutinnan den rättelse yrkad, att, likasom det berodde på församlingen om den ville antaga en eller flera slags sockenhandtverkare eller icke, församlingen skulle i sockenstämma ega bestämma om landthandel, hvars egentliga syftemål vore att förse med nödvändighetsvaror, linge inom socken ega runi eller ej.
Under de senaste 6 ä 7 åren har det Svenska bidraget i Convoy-och Läst-afgifter uppgått årligen i medeltal till 270 å 390,000 R:dr och det Norrska till 60,000 R:dr; men, sedan lästafgifterne upphört, kan summan ej för någotdera antagas så högt. Skulle åter Norrska Stats-Verket få undandraga sig, att utgöra dess andel i rättvist förhållande, och slippa med, att endast lemna 15,ooo D:r Species årligen, som Norrska Stor-Tinget lärer erbjudit, så inses lätteligen, att detta ej skulle motsvara mer än omkring halfva belop - r Stats-Ulskottels Utlåtande N.o 3g5. pet af livad som borde utgöras. Och Utskottet får på sådane grunder hemställa till Rikets Ständer: att hos Kongl. Maj:t genom underd. skrifvelse framställa desse förhållanden, med begäran, att å desamma det Nådiga afseende må fästas, att med Norrska Staten tillvägabringas en sådan reglering om dess andel uti de samfällde kostnaderne för Svenska och Norrska handelns skyddande, sorn med rättvisa och billighet öfverensstämmer. Hvad nu beträffar Svenska handelns afgifler till Convoy-Cassan, så vore det visserligen af vigt för handeln, om en nedsättning uti dem i allmänhet kunde ega rum och föreslås; men, så länge man ej torde få antaga, alt de nuvarande förhållandena med Barbaresk-Staterne äfven allt framgent blifva säkert beståndande, eller att de nu hvilande fredsköpsanspråken från Algier, Tunis och Tripolis ej åter väckas, torde det icke heller vara rådligt, att med någon större nedsättning af nämnde afgifter nu genast reducera årsinkomsten för Convoy-Cassan derhän, att den endast motsvarar de närvarande, här ofvan uppgifne behofven.
På detta sätt anser jag svårigheten kunna öfvervinnas, och då så kan ske, böra vi val ej för alltid dragas med de olägenheter, hvaröfver vi nu beklaga oss, och hvilka i sanning icke äro så obetydliga, som man viii framställa dem. Jag har under en längre tid bott vid kusten och derunder erfarit, att man ofta är nödsakad alf vid liqvider emottaga Preussiskt eller Danskt mynt. Det är icke, på sätt Gr. Lagerbjelke förmenat, endast köpmän, som få vidkännas olägenheterna af de olika mynten, utan denna olägenhet låter jemväl känna sig i den mindre handen, så att en hvar, sorn koper eller säljer, deraf har känning. På samma sätt lärer det äfven förhålla sig på Norska gränsen, efter hvad jag hört sägas. Skulle deremot de tre Nordiska rikena erhålla ett för dem alla gemensamt mynt, som derjemte vöre likstämmigt med det Preussiska ; så är det klart, att sådant skulle medföra en verkligen stor fördel i all handel och vandel och sannolikt leda derhän, att en konvention emellan dessa Riken afslötes, så att det ena landets mynt blefve ett lagligt gällande mynt i det andra landet samt måhända till och med cmottoges i upbörden. Derigenom skulle den öfverklagadc olika kurseringen naturligtvis helt och hållet uphöra och jag hemställer till Hr Gripenstedt, huruvida ej deri skulle ligga en så väsendtlig fördel, att den förtjenar att af honom tagas i bepröfvande. Hr Mannerskantz:. Jag har nödgats ännu en gång begära ordet för alt fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derupå. alt om än, på sätt den siste värde talaren framställt saken, det Svenska, Norska, Danska och Hamburgska myntet blefve lika, så blefve deraf icke en följd, att de skulle komma att emottagas till samma värde i de olika länderna. Det värde, som det ena eller andra präglade myntstycket egor, är helt och hållet konventionelt, och rättar sig efter det olika behof, som förefinnes på den plats der myntet användes.
Sirapsberedning af potatesstärkelse har blifvit försökt vid Riseberga, som äges af Löjtnanten Hedengren, och i Askersund har potatesen på ilerehanda sätt blifvit af handlanden P. W. Lundgren förädlad, såsom till gryn, dricka, med mera. Trädgårdar finnas sällan hos allmogen, fastän klimatet ej kan anses egentligen hinderligt för sådanas anläggande. Lin, hampa och humla produceras ej i väsendtlig mån. Å ett eller annat stäl le är odlingen af rofvor utvidgad, för kreaturs utfodring. 6 Sädesproduktionen öfverstiger länets behof. Äng och betesmark inskränkas allt mer och mer af nyodlingar; hvaraf följt behofvet att odla foderväxter. På några ställen hafva försök med ängsvattning skett. b) Boskapsskötseln har att vänta större förbättringar sedan afvelsdjur af bättre racer derstädes blifvit anskaffade och ett vid Riseberga anlagdt stamholländeri kommit till stånd. Ladugårdsafkastningen är mer än tillräcklig för länets behof. Hushållningssällskapet har sökt uppmuntra boskapsskötseln i det att med täflingsplöjningarna förbundits exposition af husdjur, dervid premier blifvit utdelade. Hästafveln befinner sig på en låg ståndpunkt. Bergsbruket, som fordrar goda hästar, saknar sådana till en del; och än mera måste hästar för underhållande af det inom länet förlagda kavalleri anskaffas från främmande orter. De bättre hästar, som finnas, äro af Norsk race eller fallna efter hingstar frän stuterierna i riket. Uppmärksamheten har dock vändt sig åt anskaffande af beskällare utaf Norsk stam för erhållande af starka och härdiga arbetshästar, för hvilket syftemål en såkallad hingstförening blifvit bildad genom Hushållningssällskapets nit. Furafveln bar genom mindre fördelaktiga konjunkturer för ullen hämmats i dess utveckling. Medelfina får hafva tilldragit sig uppmärksamhet framför de högfina. c) Skogsskötsel. Det vid allmänna skogarna i länet införda husbållningssätt medelst trakthuggning har börjat att vinna efterföljd å ett och annat boställe samt några större enskilda egendomar. Blädning är annars allmänna hushållningssättet.
Som Ordförande» dessutom lärer komilia att äga Ida pä Stat, sä söresM för honom ikkc högre arswode. 2:ne Cantzlistcr torde efter den genom Krono BkännerierncS indragning blist mande minflning i görvmälen, anses tillräckelige. Fox BokbLSaren sörefläs tillökning i önsecnee tili hauS wigtiga och träg» na göromäl. sfi Kamniaifl-ifware torde kunna ges jnast iudraguS. rDenna Lön kan indragas när äldrs fBokfluttt hunnit fullbordas. Lasta Skrifware» spneS ej köra njuts högre Lön än Kamiiiarflrjfwarne.' Sä snart äldre Revisions Arbetet blist wi! slutadt kunna L:ne Revisorer indragas, men de ^Lterstäknde böra iör lamma orsak souivid Bokhällarens Stat ostvan biiswit nämdt, hwardera undfä Z22 K:Lr Lön Lrjtgeu. I enlighet med Högloft. Nkstottens Beftut uppgjord, bestyrke: Lito ^Sand2 dra Af^ n» Lx Oikicio k. ss. dlet-Lol. Ickt. Calcul» öfwer den Aflönings Stat, soni hädanefter kommer att erfordra-?, i och för Krono - Malius ^ Jirrät' ningen r Riket, samt det Krono-Bränneri, svin tilläfwentyrs torde böra bibehållas; Afwensom öfwer de J-chraiungar as fordne Magasinsoch Bränneri-Betjeningen som enligt Statsoch Economw-Urskoitets Förslag kunna göras. Vetjeningens Namn. Gamla Staten Magazins Betjening. Stockholms Slotts Magazin. k Proviantmästare Till Skrifware hjelp Expenser och Rodoarepenningar 0 Magasins Drängar L 25 R:dr 2 Diio n ogck R:dr Utfordring för t Häst 1 Controtleur under namn afUpphandlingsEommistarie Till Skrifware hjelp Expenser och Roddarepenniugar - c