Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, angående föreslagna förändringar i vi/koren för det vid sista Riksdag be viljade län till återuppbyggande af Staden IV ener sborg. (Rgs Afd.) Sedaxr Rikets sist församlade Ständer, till staden Wenersborgs återuppbyggande, öfter den staden år 1834 öfvergangna eldsvåda, beviljat ett låneunderstöd af 150,000 R:dr, med vilkor, alt, från och med den 1 Juli 1840, eller efter förloppet af de 5 år, hvarunder lånet skulle få begagnas räntefritt, 5 procents årlig ränta derå borde beräknas och till Riksgälds-Contoret, inom den 31 December hvarje år, inbetalas, samt att, från och med den 1 Juli Stats-UtskolUls Utlåtande j N.o iSo. 1843, börtie på enahanda salt årligen erläggas 8 procent a primitiva capitalet, för liqviderande af ej mindre efter nyssnämnde beräkning upplupen ränta, än sjelfva capital-beloppet, intilldess detsamma vore tili fullo godtgjordt; så hafva, vid innevarande Riksdag, följande förslag och framställningar, åsyftande lindring i de för detla lån sålunda bestämda betalningsvilkor, blifvit Rikets Ständers pröfning och afgörande underställda samt, i sådant afseende till Stats-Utskottets förberedande behandling, öfverlemnade, nemligen: l:o Kongl.
Det är hon som förser svenska armén med dess vackra fanor och standar och det har hon gjort i öfver tjugu år. Detta är hennes specialitet och vederbörande vända sig icke till någon annan. Men det är icke fanor fröken Holmström kommer att exponera, dem får ni beundra vid de stora paraderna. Det blir i stället ett konstverk af säreget slag, en konst, som florerade i midten af 1700-talet i Frankrike, men som nu håller på att dö ut. Fröken Holmström har nämligen broderat en tafla i så kallad » schattersöm », hvilken är fullkomligt lika på bägge sidor, på enkel sidenduk. Det hela verkar som det vore måladt i glänsande läckra färger. Originalet till taflan finnes på vårt nationalmuseum. Iduns läsarinnor hafva måhända någon gång lagt märke till den vackra, hvita och bruna rapphönshunden med sina glänsande ögon, hvilken djupt inne i den mörka skogen ' \ står på » ståndskall ». Taflan utgör en pärla i det franska galleriet och är må- lad af den utmärkte målaren Depau samt förvärfvades af Gustat III vid hans första besök i Frankrike 1770. Den hade förut tillhört hertig de Crillon. : Det är denna tafla som fröken Holmström kopierat i det finaste silkesbroderi, så konst närligt att man svårligen kan skilja på det målade mästerstycket och det som är framställdt med brodernålen. Taflan — eller skärmen — kommer att infattas i en rikt färglagd ram i Ludvig X V: s stil och kommer helt visst att förvärfva sig en stor uppmärksamhet af alla verkliga konstälskare. Förfärdigandet af densamma har dragit en tid af öfver två år. (Forts.) * U p notisboken. Kvinnans ställning var ämnet för det af oss bebådade föredraget, hållet annandag påsk i K. F. TJ. K:s lokal af fru Elisabet Selmer, ordförande i föreningen Hvita Bandet i Köpenhamn. Fru Selmer framhöll, att de kristna kvinnorna, ehuru ojämförligt mycket bättre lottade än deras hedniska medsystrar, hvilkas enda värde i männens ögon ligger i deras egenskap af släktets mödrar, i mångt och mycket ännu sucka under ett ovärdigt ok.
* Detta Förslag anse Utskotten sig bÖS "ra understödja, och derå tillstyrka bifall, ”emedan det vid flera tillfällen kan vara ”af vigt vid antagandet af ett Tjenstehjon , ’’att känna huruvida det samma står i skuld ”till eller har oafslutade liqvider med dess ”förre Husbonde, hvartill kommer, att ett ”sådant stadgande jemväl torde finnas nödigt, ”i sammanhang med det Lag-Förslag , sorn ”Lag-Utskottet har att afgifva, i anledning ”af åtskilliga väckta Motioner om skyldighet För Gäldenär, att med arbete aftjena ”sin skuld. Om Tjenstehjons Lön. Alt, till förekommande af nu rådande olikhet i Tjenstehjonslönerne och deras upp - S$6 iiig-sämtjillmBe$v,ö.Otc. T/isk, Ret. N;o drifning till eli obegränsadt belopp, lönerue borde till silf. maximum förslagsvis bestäm» mas af hvarje orts Beredningseller Taxarings-Comiterade, såsom utgörande Ombud för alla Socknar, förslaget derefter granskas af Länets Pröfnings-Comité, och, Häradseiler Fögderi-vis, för en tid af fem år, stadfästas , samt lönerne , efter tidernas förändrade skick , för andra fem år, i lika ordning, allt framgent jemkas och fastställas. ”På de i Artikelns i §. fullständigt ut» ”vecklade grunder har Lagstiftaren funnit, det ”bora ankomma på vederbörandes fria af~ 3,tal och 'öfverenskommelse vid städslans gif”vande och emottagande, huru mycket md ”Tjenstehjon bestås i årlig lön ; och som *’det förlogande , anmärkningen innefattar, ”skulle, i Utskottens tanka , möta nära oöf”vervinneliga svårigheter i verkställigheten; ”och dessutom ingripa i helgden af medborg ”gares rätt, alt fritt och obehindradt sjelfva ''bestämma ömsesidiga vilkor för lofliga af~ ^handlingar sinsemellan j så få Utskotten ’’vördsamt tillstyrka, att motionen md var’’da af slagen ö" 6 Art.
Ett årligt anslag af 2,000 R:dr till underhåll af Universitetets byggnader, alldenstund de för sådant ändamål nu användbara medel, eller inkomsterna vid inträffande ledigheter af de till Universitetet anslagna prebendepastorater, dels vore af tillfällig beskaffenhet och således icke alltid kunde påräknas, dels hädanefter komme att minskas, sedan två af berörda pastorater nyligen frångått Universitetet, under det å andra sidan de årliga behofven ökades i den mån Universitetets byggnader tillväxte i antal; 2:o En tillökning af 3,000 Ridr årligen uti det för Universitets-bibliotheket nu utgående anslag af 10,200 Ridr, hvilken tillökning i synnerhet vore behöflig för att inom naturvetenskapernas och den historiska vetenskapens områden fylla bibliothekets behof; 3:o Ett årligt anslag af 200 Ridr för materielen vid Zoologiska institutionen, hvilken icke kunde, med nuvarande anslag, på ändamålsenligt sätt underhållas och förökas; 4:o Ett förhöj dt anslag af 700 R:dr årligen för den Kemiska institutionen, enär Anslag för Lunds Universitet. 28 Bil. N:o 7 till Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. det på senare tider ökade utrymmet inom laboratoriet såväl som det i sammanhang dermed betydligt ökade antalet af terminligen derstädes arbetande studerande föranledt behofvet af en ansenlig tillökning i de löpande årliga utgifterna, utan att anslaget för densamma lemnade erforderlig tillgång; 6:o Ett årligt anslag till en Adjunktur i Kirurgi och Obstetrik såsom synnerligen behöflig,- med afseende på mängden och omfattningen af de läroämnen, i hvilka det nu är Kirurgie Professorn ålagdt att meddela undervisning; Derjemte har Consistorium Academicum Majus, i öfverensstämmelse med en af Universitetets samtlige
Beträffande werkan af den nu Utgörande Författning, kan den samma ej blifwa retroaQive pä de Laxiraler, som äro upsagda före den io Mars; men mäste gälla för dem, som sedan Riksdagen infordrat sina penningar; at förbehållet om Räntans erläggande i rättan tid bö» gälla, är alldeles naturligt. För öfrigt conkormerar jag mig med Hanö Lxcsllence Grefwe Kuutlr i sä mätto, at utom för kaninen och de Werk, som äiscontera, intet undantag för någon Fördrings-agare mä äga rum. Grefwe lVIorner, ^äolpd 6or»n. Til Hwad jag anfört utbeder jag mig fä tillägga följande: siere af Ridderstapet och Adeln hafwa syntS mig yttra den tankan, at det wore endast i afseende pä moraliteten, som närwarande förslag borde förkastas. Jag har wägat säga, at dek äfwen war i afseende pä nyttan. Jag har trott, ak det ivar skadligt ej allenast för närwarande, utan äfwen för tilkommande aldrar. Man har ansett det som en upoffring, nödwändig för det allmänna basta; men för at utröna det, borde man weta, om en författning , som gynnar fluldenärer pä fordringsägares bekostnad, kan sägas wara gjord för det Allmänna; vin antalet af skulvenärer är större än antalet af fordringsägare; om de förre af Staten tarfwa mera beskydd; om werkeligen tilgängarna för dem genom et sadant steg lättas. Jag skulle förmoda twärtom. Men om Ridderskapet och Adeln, allt detta oaktadt, skulle antaga detta förslag, sä consormerar jag mig ef allenast med Häradshöfding ve^onliolpe, utan anhäller, at denna författning ej matte hafwa nägon werkan förr än den blefwe kundgjord; annars wore den i alla fall retioaLik. Widare anhötle jag äfwen, at afseende mätte göras pä den anförda anmärkningen angående Lautioniller.
extra statsregderingens tillkomst samt dertill hänförliga anslag, så lydande: »Redan under 1809 och 1810 års riksdag blefvo Statsverkets årliga inkomster och utgifter med vissa bestämda belopp upptagna i den af Rikets Stan - Stals-Ulskottels Utlåtande .N:e 149. 1 der fastställda Riksstat, hvarvid alla för de ständigt förekommande eller vanliga statsbehofven erforderliga statsanslagen ordnades och sammanfördes under särskilda så kallade hufvudtitlar. Deremot blefvo såväl vid denna som vid efterföljande riksdagar åtskilliga tillfälliga, af inträffade omständigheter föranledda understöd eller statsbidrag icke uppförda å Riksstaten, utan anvisade att utgå utaf dels Rikets Ständers Bank och dels Riksgälds-kontorets medel eller andra för sådant ändamål särskildt anslagna tillgångar. Bland de flera beslut och åtgärder, som under riksdagen 1823 vidtogos, för att ordna oell förenkla redovisningen för Statens inkomster och utgifter, äfvensom för att förbereda den sedermera införda samt derefter oafbrutet fortfarande ordning och reda i allmänna penningeväsendet, stadgades, att alla under dåvarande riksdag med eller utan återbetalnings-skyldighet beviljade understöd eller statsbidrag för nedbrunna städers återuppbyggande och allmänna byggnaders uppförande, äfvensom för Kanaloch Slussverks-anläggningar m. fl. särskilda företag borde utbetalas från Riksgäldskontoret utaf dertill anvisade eller genom särskild upplåning anskaffade medel. Dessutom och under åberopande af de redan vid 1809 och 1810 års riksdag fastställda grunder för Statsverkets förvaltning beslöto Rikets år 1823 församlade Ständer, att uppkommande, icke disponerade årliga öfverskott å Statsinkomsterna skulle afiemnas till Riksgäids-kontoret; hvaremot, i händelse någon brist uti inkomsttitlarnes beräknade belopp komme att visa sig, nödiga medel för densammas betäckande borde af Riksgäids-kontoret hållas Kongl. Stats-kontoret tillhanda. Dock medgåfvo Rikets Ständer, vid regleringen af utgifterna till försvarsverket, att ett visst bestämdt belopp finge årligen utaf öfverskotten å statsinkomsterna omedelbart användas och af Kongl. Majit disponeras såsom extra anslag för landtförsvaret tillhörande föremål.
Denne stall iagtaga Riksens StänberS och hwar Medborgares rätt; med denna anledning och dä tryckta papper wisat huru rättwisan under ben förflutna tiden blifwit skipad, tror jag mig befogad fbrcstä att benna Riksens Ständers Justitie Ombudsman snart mätte tillförordnas, pä det StiksenS Ständer mätte i honom finna ett stöd för siva lagliga rättigheter. Herr Grefwe» ochLanbt-Marskalken förestälbe, att det redan worc afgjordt, att Justitie Ombudsmannen ej kunde tillsätta-, innan Jnstructionen för ben samma först work gillad och antagen, hwilkcn äter icke kunde komma under pröfning innan Riksdagsordningen wunnit Riksens StänberS bifall. Herr LeZerstolps förbehöll sig akterlast, att hans ord mätte i Protokollet blifwa uptagne. Herr keck lin, sofian ^6o!k, utbad sig sä anmäla det han hört ett rpgte, att Banco-Utskottet beflutit, att e) till Riksens Ständer aflemna nägorr berättelse rörande sättet till Realisationens' werkställavDe. Om sä werkeligen fdrhdlle sig wille han hemställa till Herr Grefwe» och Landt-Marskalken, om icke Hans Den i6 October. 422§ hans pä bo'det lagda Memorial nu kunde till afgö« rande sä upptagas. Rdrande sakens rätta sdrhällande provocerade han de nä-warande Ledamöterna af Ban« co - Utffottct att meddela en pålitlig upplysning. Herr Grefwe n och L a n d t - M a r, skalken eriud!-de att det more bestulit, att Herr ?ecklm8 Memorial ej förr skulle till afgörande upptagas, än sedan B i.aco - Utskottets yttrande rdrande Realisationen inkommit, och att detta ullätande ännu icke till Riksens Ständer blifwit lnlemnadt.
Som vi alla nogsamt veta, finnes mycken olycka, mycket lidande i denna världen, och orsakerna därtill liksom till lycka och glädje äro af mångfaldigt slag. Man kan aldrig verkligen känna en människa, utan att man vet, hvad hon anser som lycka eller olycka, ty uppfattningen är i detta fall som så många andra ytterst beroende på hvars och ens lifsåskådning. Det den ene anser för lycka, anser den andre för olycka och tvärtom. En snillrik amerikansk författare * säger: » Om jag får höra om en människa, att hon är mycket lycklig, så säger detta mig icke mycket om den människan, såvida jag icke tillika får veta, af hvad slag hennes glädje eller sorg är. Lycka kan vara en känsla af belåtenhet med att dynorna äro mjuka och himlen klar eller ock en högstämd känsla af harmoni med Guds godhets verk i skapelsen, och sorgen kan vara otåligheten vid ändrade lefnadsförhållanden eller ångesten i en sargad själ. » Just vår uppfattning af lycka och olycka, glädje och sorg är en pröfvosten för bedömandet af vårt människovärde. Ty däraf bevisas, om vi äro blott jordkrypare, som sätta in hela vår själ i detta tidslifvets företeelser, eller om vi förmå höja våra blickar till stjärnorna och fatta oss själfva såsom evighelsvarelser. På den, som lärt sig förstå olyckans och sorgens uppfostrande betydelse, gör det ett högst nedslående intryck att se dessa begrepp missbrukas i så hög grad, som ofta är fallet. Den ena är » hårdt pröfvad », därför att hennes man ej lägger ihop servietten eller hänger upp handduken, och den andra är » verkligt olycklig », därför. att hennes hår håller på att gråna. Men må vi ej le åt en dylik ytlighet, utan beklaga dem, som så föga förstå af lifvets allvar. Jag vet verkligen ej något hårfärgningsmedel, som jag kan rekommendera såsom » oskadligt och väl bepröfvadt » åt » En verkligt olycklig ». Och om jag också visste det, skulle jag behålla kunskapen därom för mig själf. Är den frågande verkligt olycklig, är hennes olycka » ångesten hos en sargad själ », då bryr hon sig icke om att håret börjar gråna, och anser hon sig olycklig, därför att hennes hår håller på att förlora den svarla färgen, då må hon gärna få förblifva det.
Ständer endast för utomordentliga fall föreslagna förhöjning af skjutslegan vidtoges, dels någon erfarenhet borde inhemtas, i hvad mån tillfälle till erhållande af bidrag från det redan anvisade statsanslaget kunde medverka till entreprenaders mera allmänna införande, dels i sammanhang med en dylik förhöjning, om den visade sig vara erforderlig, utväg sökas till en jeinnare fördelning och ett ändamålsenligare ordnande af skjutsningsbesväret, och dermed sammanhang egande frågor, än under förhanden varande förhållanden kunde ske, har Kongl. Majit, som ansett ett af Dess Befallningshafvande i Malmöhus län i sådant afseende framstäldt förslag vara förtjent af närmare öfvervägande och på det åsigterna från landets olika delar angående de i samma förslag framställda hufvudgrunder för skjutsningsanstalternas ordnande eller om de afvikelser derifrån, som af särskilda förhållanden inom vissa orter funnes nödiga, måtte kunna inhemtas, förständigat Sine Befallningshafvande i rikets samtliga län, att öfver förslaget inhemta sistlidet års ordinarie landstings yttranden samt dermed, jemte eget utlåtande, derefter till Kongl. Majit inkomma, så att under nådigt öfvervägande kunde komma i hvad mån ärendet påkallade framställning till Rikets Ständer antingen om statsbidrag eller rörande andra delar af frågan; varande det af Konungens nyssbemälde Befallningshafvande framställda förslag stödt på följande hufvudgrunder: l:o. Skjutsen bör ordnas länsvis. 2:o. Skjutslegan bör öfverallt höjas till det af Rikets Ständer föreslagna belopp, men icke derutöfver; hvarvid likväl iakttages, att å de stationer, der entreprenad redan finnes, ett afdrag å det tillskott, entreprenören sig betingat, eger rum för återstående kontraktstiden, motsvarande hvad den högre skjutslegan kan anses inbringa. 3:o. Alla skjutsskyldiga hemman, såväl de hvilka varit ifrån utgörande af skjuts befriade som de, hvilka såsom hålloch reservpligtige i detta onus deltagit, skola med penningar efter förmedladt hemmantal deltaga i de tillskott, som erfordras för entreprenaders upprättande vid alla skjutsstationer å landet.
Användes Cibils köttextrakt, behöfver soppan icke mer än få ett uppkok. Soppa på grönsaker: I. (För vegetarianer). Grönsakerna sköljas, skäras fint, läggas i en panna med 20 gram smör, litet salt och peppar samt fräsas 5 minuter under omröring, hvarpå nå- got mjöl tillsättes och 5 minuter därefter det kokande vattnet. Soppan omröres, tills den börjar klarna, och får sakta koka en kvarts timme. Aggen vispas, och därtill läggas 65 gram smör, hvarpå soppan lyftes af elden; af densamma vispas till äggen, så att smöret smälter, hvarefter denna afredning under jämn vispning sättes till soppan. Bröd skares i skifvor, som läggas i soppskålen. Anm. I stället för bröd kunna användas förvällda risgryn, makaroni, som kokas i soppas. Till grönsaker kunna användas antingen sallad, patientia och körfvel eller jordärtskockor, palsternackor och selleri samt morötter, på hvilka man bör vara frikostig; ett nö- digt vilkor är, att de tre senare skäras iint och fräsas i smör. O. II. Matlagning ". Grönsaker böra icke tvättas förr än i sista ögonblicket, innan de skola tillredas. Potatis, sellerirot o. s. v. förlora fort sin fina smak genom tvättning. Låter man om sommaren blomkål och andra kålsorter komma i berö- ring med vatten, förlora de sin friskså hemlighetsfull för! tänk, om. — men nej, det var j u rent omöjligt! Efter frukosten glömde Sonja för en stund alla sina gissningar; hon hade så mycket att bestyra. De hade kommit sent i går kväll direkt från Stockholm, och hon hade ej varit ute till det kära Stjärneholm sedan julen. Först af allt ned till trädgårdspaviljongen alt få en riksviktig och lång öfverläggning med trädgårdsdirektören, herr Berg, om hvad han ämnade med drifhusen och planteringarna till sommaren. Om den saken skulle nu alltid Sonja vara med och slå sitt kloka hufvud till — ty se, blommor — det var hennes lif!
Men skrifver den ensliga lilla prästgården där inne man må ej tro, att mamsell Johanna stängde » lå- i den djupa, tysta skogen, jag talar om gradan » under den timmen, ingalunda. På sin höjd sade hon åt bakelsegumman utanför butiken: » Se nar, tyngda af snö, om slädfärder med klinefter, att inga otäcka pojkar gå in, medan jag är gande bjällror i stjärnklara nätter, om skymute på en stund 1 » Vid dessa tillfällen talade Joningsbrasor i låga rum och långa vinterkvälhanna Söderberg med litet finsk brytning — och lar och böcker och sång. Jag talar om soliga denna brytning jämte något grand af den medfödda finska envisheten kom nog emellanåt fram hos den sommarmorgnar m e d lärkors jubel under klari öfrigt så afhållna gamla, hvilkens minne dock blå himmel, om den lilla kyrkan nere vid sent skall förgätas. sjön, vidöppna dörrar, orgelmusik, söndagsfrid, KNUT TERSMEDEN. sång under hvalfven. » Gif mig frihet och lycka därtill! » Sjöng hon icke så alldeles nyss? Var det icke detta I D U N 1899 4 A. BLOMBERG FOTO. GEORG hon begärde? Friheten i naturen och lyckan i kärleken? Men hennes hand, som jag fångat på fönsterbrädet, låg lika kall som förut. Blott ögonens fuktiga glans sade mig något om hennes inre. Slutligen skakade hon sakta på hufvudet. Och så kom det: » Nej, hon kunde inte, ty hon hade planer, stora planer! Hade jag inte förstått det? Den lilla prästgården, den stora skogen. ack ja, det kunde nog vara lyckan. men — det kunde också bli ett fängelse, en mur, som skulle döda. Nej, hon vågade inte! H o n ville ut, ut och sjunga — till Amerika, det fria landet! Det var hennes dröm. Tänk, att sjunga OCH HANNA PAULI I ATELIERN. för tusenden, känna^sig ha trådarne till alla dessa skilda hjärtan i sin hand, veta sig vara i stånd att med sina toner vagga människornas sorger till ro, förnimma sig äga makt att tjusa deras melankoli, bära deras drömmar, värma deras sinnen. » » Men ni själf d å?
Odlingslån, afsände af Commissarie™# i Rikets Ständers Bank den 21 Januarii 1822 till Kongl. Majrts Befallningshafvande i Wermland, att tillställas Olof Ersson i Tveten 1000 R:dr, Jaa Nilsson i Korssbyn 297 R:dr 24 sk. och Enkan U. L. Uggla 810 R:dr eller tillsammans 2,107 R:dr 24 sk.; under anmärkningspunkten N:o 10 mom. 1, R:dr 42°: 42 IO> som utgjort f. d. Riks-Discont-Verkets återstående fordran hos Commissions-Landtmätaren Carl Laurell; och under anmärkningspunkten N:o 10 mom. 2, 670 R:dr 12 sk., sorn icke kommit Riks-DiscontYerket tillhanda af influtne medel för Capitainen B. A. Laurells, emot borgen af Commissions-Landtmätarne A. Zetterberg och C. Laurell, i nämnde Discont-Verk upptagne lån; så har Landshöfdingen af Wingård, dels uti en den 12 Dec. 1820 till Kongl. Majit i underdånighet ingifven skrift, anhållit ej mindre, att de allmänna medel, hvilka förre Lands-Secreteraren Kleman tillgripit Eancc-V !>•<■t'-t! Ber. /V:o 36. och som stannat pä Landshöfdiftgens ansvar, måtte få i Nåder afskrifvas, till den del hvaröfver omedelbar disposition Kongl. Maj:t tillkom, ån oek att, genom Kongl.
St:r, visa ock till fullo de af Skånska hypotheksföreningen öfver Ständernes förslag i ämnet algifna lind. utlåtanden, hvaruti, på ett öfvertygande sätt samt i ett värdigt, manligt språk, uttalats så stora och välgrundade betänkligheter emot förslaget, att nådigt bifall dertill, på grund deraf, blifvit afstyrkt. Då icke destomindre detta förslag blifvit antaget och allmänna hypoteksbanken derefter trädt i verksamhet, har derunder sedermera visat sig, att densamma hitintills varit otillräcklig att afhjelpa eller ens i någon synnerlig mohn lindra den stora penningförlägenhet, som emellertid uppstått oell med hvarje dag tilltager i sådan grad, att en till sina följder oberäknelig kris icke blott står för dörren, utan äfven redan inträdt. Då under dessa bekymmersamma förhållanden den jordbrukande delen af landets befolkning derjemte tungt drabbas af ett å dess näringsalster allt mer sjunkande prisfall, orsakadt af en för lyckligare omständigheter beräknad tullagstiftning, och jag anser det ej blott för en tillbörlig rätt, utan äfven en allvarlig pligt för nationens representanter, att på det enda sätt, som numera står dem till buds, träda medlande emellan, röstar jag alltså för bifall till det af Hr Akerman i denna punkt framställda förslag. Hr Åke rman: Sedan jag förra gången hade ordet, hafva flere utmärkte talare här uppträdt, för att bekämpa de åsigter, jag uttalat. Då äfven bland dem en högt aktad ledamot, hvilkens yttranden af detta hus alltid afhöras med spänd uppmärksamhet och hvars snillrika tankar endast kunna finna en medtäflare i hans ovanliga förmåga att gifva desamma uttryck, nu egnat en för mig hedrande uppmärksamhet åt min reservation, den lian gjort till föremål för en utförlig kritik, må det icke lörtänkas mig, om jag är tveksam, huruvida jag skall våga uppträda för att bemöta densamma. Aktningen för mig sjelf och min innerliga öfvertygelse om riktigheten af de åsigter, jag uttalat, förbjuda mig dock att rygga tillbaka.