Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och detta så mycket mera, som Utsk:t slutar sitt Betänk, med en hemställan om aflåtande af en skrifvelse till K. M. om utarbetande af en ny tulltaxa. Det egentliga skälet lill de sålunda föredragna förändringarne kan väl icke gerna vara något annat än majoritetens önskan att i någon mohn få visa sin tillvaro genom att »tumma» på vissa, om ock obetydliga artiklar. Utsk:t framlägger visserligen en annan bevekelsegrund, och säger att det skulle vara derför att dessa artiklar skulle utgöra råämnen för inhemsk industri. Det är möjligt; men icke förmår jag inse att så är förhållandet. Om jag börjar med första artikeln agat och bernsten, så äro dessa tullfria, då de oarbetade införas. Vidare komma frukter, grönsaker, gräs, krokar till fiske o. s. v. Med ett ord, om jag genomgår dem allesammans, har jag mycket svårt att få reda på någon enda artikel, som utgör föremål för vår inhemska industri. Jag kan således icke komma till annat resultat än att det måste vara lusten att i detta afseende få vidtaga förändringar, som framkallat detta förslag. Utsk:t börjar nemi. sin långa rad med artikeln gräs, Den 27 Maj f. m. 487 färgadt, trensadt oell upprispadt. — Om jag nu ser efter hvad denna artikel inbringat i tull, så finnér jag att det är 13 rdr — summa 13 rdrl Förbrukningen häraf för inhemsk industri måste således icke vara särdeles stor. Hvad särskildt artikeln frukt beträffar, så yrkar jag på att den måtte åläggas en högre tull. Skälet härtill är att erfarenheten under de sista åren visat att Stockholm öfversvämmas af utländska frukter. Vi veta alla att jordbruket omfattas med allt större och större ifver, och samma förhållande eger äfven rum med trädgårds-skötseln. Såväl R. St:r som enskildte hafva gjort icke obetydliga uppoffringar för att uppmuntra densamma. Under sådana förhållanden synes det mig vara skäl att skydda den näring, man vill befordra, och icke genom borttagande af allt skydd åter döda hvad man säges vilja kalla till lif.
Chef öfverlåta vidtagandet af sådan åtgärd, hvarigenom tjensten för permitterad person varder nöjaktigt bestridd, jemte rättigheten att, när slik åtgärd anses 6 Banko-Utskottets Memorial, M 84. lämplig, under ansvar för arbetets behöriga gång, fördela, på sätt bäst finnes, det arfvodes-belopp, som för hvarje särskildt fall kan, på grund af Bankoreglementet, varda af Banko-styrelsen medgifvet och som, i annan händelse, skulle en extra-ordinarie tillfalla; skolande för utbetalningen anmälan göras till Under-styrelsens protokoll om den fördelning, som i dylikt hänseende blifvit uppgjord och det en hvar tillfallande arfvodes-belopp derefter af honom utqvitteras. Under-styrelsens ledamöter, med undantag af Chefen för Kassa-afdel - ningen, skola minst en gång i dagvexlings-kassan, i öfvervaro special-kassorna, hvarvid minst böra deruti deltaga. Jetnför 32 § i mom oförändrad. Jemför 2 morn.: »Likaledes skola — • sålunda att, enligt nuva rande förhållanden:» o) »De för Kassa-afdelningen, Depositionsafdelningen, Låne-afdelningen, Lånekansliet, Kontrolloch Revisions-afdelningen samt Bokslutsoch Ekonomiafdelningen utsedde Chefer och de biträdande Kommissarierne i Depositionsafdelningen, Lånc-kansliet och Låneafdelningen, med undantag af PantlåneKommissarien, under en sådan jernskåp.» manaden, på obestämd dag, inventera så väl af denna kassas begge nyckelvårdare, som två af inventerings-männen på samma gång o. Mom. 1. Cheferne skola, i egenskap af Ledamöter uti Bankens Under-styrelse, en för alla och alla för en, ansvara för de beslut och åtgärder, som de öfvervarit och hvaremot de icke, enligt protokollet, sig reserverat. Mom. 2.
Genom Memorial uti Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr Rådmannen D. Bagge, samt uti Hedervärda Bonde - Ståndet af Eullmägtige från Gottland Jacob Jacobsson och Kars Jacobsson, har under åberopande af flere olägenheter och betydande förluster i synnerhet för innevånare uti de aftägsnaré landsorter, genom en mängd förslitne Småsedlar, för hvilkas utbyte emot nya, all utväg saknas, den önskan blifvit framstäld, att genom någon lämpelig anstalt å Bankens sida ifrågavarande olägenhet i möjeligaste måtto kunde afhjeipas. I likhet med hvad Herr Rådmannen Bagge uti dess Memorial omförmält, har Riksens Ständers Banko - Utskott uti 1812 års Reglemente till Banko - Fullmagtiges omtanka öfverlemnat: ”Att uppå dertill ifrån Konungens Befäl Inings , Jhafvan - Dea 2 Juli. 153 ”hafvande i lämen gifven anledning tillse, huruvida i förening med Bankens nöjaktiga säkerhet, ehuru med åtföljande mindre betydelig ”kostnad, landsorterne kunde i rnöjeligaste måtto ”befrias ifrån desse visserligen känbare hinder ”för en jemn circulatiOn af det till allmän gångbarhet authoriserade myntet.” Alltsedan nämnde tid har någon anmälan från vederbörande Landshöfdingar i sådant afseende ej inkommit, och af denna anledning har tillämpningen häraf hitintills ej kunnat komma i fråga. Banko-Utr skottet kan för dess del ej inse någon bättre utväg till ändamålets vinnande, ari att Herrar Landshöfdingar genofn Banko-Fullmägtige blifva underrättade om den i så måtto före detta vidtagne anstalt, och dymedelst äga tillfälle att Om lämpeligaste sättet till förslitne Sedlars utbyte i landsorterna, med Fullmägtige samrådas; hvilka ej underlåta att så vidt Bankens säkerhet medgifver, och ej alltför dryg kostnad sättes i fråga, gå vederbörandes önskningar till mötes. Stockholm den 30 Juni 1815. På Höglo fl. Riddersk. På Hög v. Prest Ståndets och Ad. Ledamöters Ledamöters vägnar vägnar Joh.
Kyrkorna ha äfven stora märkvärdigheter, konstiga stenar med runeskrift, som stora herrar komma långväga ifrån för att se och rita af.” ”Herre Gud, hvad far ändå har sett mycket!” yttrade Anton, som för första gången kände ett slags begär att göra en utvandring och sålunda sjelf blifva delaktig af den lyckan att på närmare håll skåda dessa drömda märkvärdigheter från hedna tiden. Men kapten Rosenberg tycktes icke dela hans smak, utan förde åter talet på mera praktiska ting, hvaribland lurendrejeri och sjötullstaxan syntes honom värdiga att afhandla. ”Lurendrejeriet,” yttrade han, vänd till Birger, ”är en naturlig, snart sagdt förlåtlig följd af den oerhördt dryga tull, vi nödgas erlägga för de varor vi införa. Vi köpa ju dem ånyo.” ”På sätt och vis; men utan detta onus skulle landet, som jag tror, befinna sig sämre. Våra egna fabriker, våra egna produkter skulle falla betydligt.” ”Det förundrar mig,” inföll kaptenen, ”att höra dessa tänkesätt, der jag, för att vara uppriktig, minst väntat dem. Men jag respekterar hvars och ens öfvertygelse. Emellertid, hvad landet vidkommer, torde det vara oafgjordt, om det ej skulle vinna mera vid en fri inoch utförsel. Om vi, till exempel, betrakta hansestäderna; hvar finnes en mera rik och blomstrande handel, än i Hamburg? Jag kommer och reser, köper och säljer, utan att de förb – tullsnokarne ligga mig på hälarne och jaga mig som ett lumpet villebråd. Lefve friheten! Jag är ingen vän af tvång och pålagor.” ”Klokt taladt!” sade Haraldson och klingade med kaptenen. Birger log. Han öfvertänkte för sig sjelf det olika begrepp kaptenen och hans far fästade vid det farliga lurendrejeriet. Kanhända var Birger sjelf i grund och botten öfvertygad, att större frihet vid införseln af utländska produkter skulle förekomma eller åtminstone betydligt hämma det onda, som smugleriet medför. Det är nästan icke möjligt att han, som haft tillfälle se detta onda i dess innersta rötter, ej skulle önska dess afskaffande.
(Stat&Sonfoiret fdt ittbcfalbe 1,000 R:br, i od> för grartfFningen åf åtjFiUige erfdttning!rdfningar, genom ben återgång ne ^anbeln om tu frigof eop, tilliTa meb 168 R:br 40 jF. 6 ulf., forn i (Eapftal^rdfningarne of me c (Sfepp!fdrfdlfning!meblen finnar utfdrbe fdfom ba* lancerab fFulb till (Stat!merfet, ellet tillhopa R:bt 1,168 40 jF. 6 r:ff., att utgå af 6fmetfFott!meblem 4:0. ^tll en md g! anlagganbe i QBermlanb, 3000 Ribt af nu be* fintliga dfmerfFott på (Stat!merfet! infomffer. Jpmvfemte<281, till gobtg&ranbe af foflnaberne fot tyri: fDrottnin* gen! kroning, anmifat 3r,?oo Ribt, af ben till Rif!gdlb!*<£ontoiret in* leoeterabe 33ancominff fot* åt 1828.
Om det då visade sig, att jernbanor befordra hvad man afsett, och upfylla sitt ändamål så fullt som man hoppats, så måste det väl icke vara så särdeles svårt att med någon ansträngning efter 1860, då man kan hoppas att få jernvägen till Finjasjön färdig, börja arbeta på den östra banan. Vid ett af de Den 9 Janl t. m. gemensamma sammanträdena hörde jag en talare, som med stor värma försvarade Utskrs åsigter, säga att det nu endast vore fråga om huru förra Riksdagens beslut skulle utföras, och derifrån ledde lian sig till det märkvärdiga resultat, att Utsk:s förslag borde in extenso antagas. Man har på ena sidan lagt mycken vigt på att K. M. framkommit med delta förslag, och sagt att vi iiro icke män af facket, som kunna bedöma detsamma, utan att vi borde hafva förtroende för K. M:s Regering. Jag skulle dock tro, att åtskilliga omständigheter gifva anledn. till den slutsatsen, att K. M. icke lagt någon särdeles vigt på Sitt eget yttrande eller förord för detta förslag, utan blott öfverlemnat detsamma till R. St:r, för att de skola deröfver få afgöra. För att gifva skäl för denna min åsigt, vill jag fästa upmärksamlieten på att, sedan K. M. vid förra Riksdagen till R. St:r afgifvit en Propos., hvaruti det tydligt står, att K. M. föreslog att vestra banan skulle byggas med inbegripande af KöpingHult-banan, hvilket redan gifver en bestämd antydning derom att K. M. då sjelf tog för afgjordt att jernvägen skulle ledas norr om Mälaren, så afgåfvo R. St:r vid förra Riksdagen underd. supliker till K. M. om anställande af noggranna undersökningar häröfver, samt att K. M. derefter ville afgifva sitt förslag. Sedan då den tillförordnade JernvägsKomitéen yttrat sig, hvarefter K. M. updragit åt Ofverste Ericson att inkomma med sitt utlåt., och han detsamma afgifvit, så kommer denna K. Propos. till Ständerna.
Hade fru Metta varit fri, så hade Jöns fått en sjungande örfil, så tung som af den dugtigaste karlahand, om än svaret derpå blifvit ett klubbslag, som spräckt hennes hufvud; men fru Metta älskade ej att bruka munnen, der hon ej kunde göra sitt ord gällande, och så teg hon fortfarande. Enevald omringades af en tropp bönder och medfördes, utan att ens få yttermera gå in i stugan, der fru Metta var fången. När hon eller Sigrid kunde få hjelp, visste han icke. Tre af gårdens drängar hade med ondo och godo blifvit tvungna att åtfölja klubbehären, en som satt sig till motvärn låg slagen vid gårdsporten, en hade rymt till skogs jemte husets qvinnliga betjening, vid första skymt af de annalkande bönderna. Troligen blefve fru Mettas öde, att icke slippa fri innan någon af det gömda gårdsfolket vågade sig hem, ty Sigrid kunde icke eller komma ned från vinden utan stege, men någon slags motstånd vågade Enevald ej göra, af fruktan att reta bönderna och föranleda dem att i förargelsen stifta brand, eller begå något annat nidingsdåd. När Sigrid ändtligen, efter en långvarig svimning, slog opp ögonen, drog det en betydlig tid ut, innan hon kunde lyfta opp sitt hufvud. Slutligen började hon sansa sig och ihågkomma hvar hon var och hvad som händt. När hon kom till fullt medvetande reste hon sig opp, och steg åter fram till gluggen. Nu var allt tyst. Ingen menniska syntes. Endast förödelsens styggelse låg öfverallt. Den slagne tjenarn, qvarlefvor efter de slagtade djuren, de blodiga, grinande djurhufvudena i de sönderslagna fönstren, allt påminnte henne om, att hon ej blott drömt en gräslig dröm. "Min mor, o Gud, hvad har blifvit af henne", ropade Sigrid ångestfullt, sprang till vindsluckan och ryckte opp den. Äfven här var allt tyst. Men huru komma ned? Dock denna tid byggdes ej höga rum. Sigrid var lätt och van att springa utför de höga åsarne i nejden, och nu i sin ångest bäfvade hon ej för att våga ett djerft försök.
Detta exempel är visserligen icke i detta fall fullt tillämpligt, men jag har framdragit detsamma, för att derigenom ådagalägga, att då man vill utstaka de fall, i hvilka äktenskapsskillnad må tillåtas, bör man noga göra sig reda för sjelfva grunden dertill och undersöka dess giltighet, men icke, såsom bär är fallet, lemna grunden å sido och vända sig till en arbiträr tidsbestämmelse, som i ett eller annat fall möjligen kan medföra den åsyftade påföljden, men ingalunda bör eller kan anses vara tillfyllest görande, då det är fråga om alt lagstifta ang:de en så vigtig sak, som skyddandet af äktenskapets helgd och var aktighet. Då, såsom jag i början af mitt anförande hade äran tillkännagifva, jag gerna medgifver, att de omständigheter, hvaruppå motionären grundat sitt förslag, och hvilka blifvit af hr Tham nu vitsordade, kunna vara af den vigt, att de äro förtjenta att af LagUtsk. tagas i förnyadt öfvervägande, vill jag för min del ej motsätta mig en återremiss af detta Betänk. I fråga åter om del af hr Tham upgifna faktum, att genom en makes utrikes resa hans äktenskap kunnat uplösas på den korta tiden af tre veckor, ber jag att få erinra, att domstolen i sådant fall efter mitt förmenande orätt förfarit, och detta är en sak, som icke kan genom någon lagstiftning förekommas. Jag slutar med att tillkännagifva, att jag, lika med flere föregide talare, finner förslaget i dess nuvande skick vörö behäftadt med väsendtliga formfel, och då det dessutom icke motsvarar det dermed åsyftade ändamål, kan jag ej dertill lemna mitt bifall, men medgifver för min del gerna, att Betänk, må till Utsk. återremitteras. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Om det icke kan bestridas, att det för lagskipningens jemna gång hr af högsta vigt, att den lag som skall tillämpas är tydlig och klar, så bör det väl också medgifvas vara lagstiftarens pligt, att, då det blifvit utredt, att ett lagstadgande icke är tydligt och klart, utan att en olika Den 7 Februari.
För ett tre mot skrifvare-sjuka, och i så fall hvilket? månaders barn är denna blandning alldeles Maria. för stark. Mjölken — som alltid måste kokas upp — bör blandas med något mindre än lika Svar. delar vatten (kokt), t. ex. o delar mjölk på 4 delar vatten, deraf 1 del Carlsbadervatten. Ehuru jag icke kan skryta af nå- Ingen annan föda bör användas. — Den onigon rik erfarenhet vid väljandet af förströelseskrifna kuren kan ni försöka till hvad kraft läsning åt unga flickor, ville jag dock äfven och verkan den hafva kan. Sudorus. Se svar till Vera i n:r 7-. Byt söka hjelpa - Maria » en smula. A f de, af? samt K &amp; A föreslagna böckerna, skulle jag om strumpor tvä gånger dagligen. Begagna varmast vilja rekommendera » Doctor Draytons aldrig samma skodon två dagar å rad. lärjungar », bäst passande för åldern 15, 16, Susanna. 1) N e j; men den måste af torkas samt Louise Alcotts friska, liffulla små beföre begagnandet. 2) Beror naturligtvis på, rättelser, hvilka alltid varit mina synnerliga hvad det är för slags » cysta ». favoriter, och » Berättelser » af J. — - Välj allAnna — ss —. Dylika bad serveras väl vid tid icke blott sunda och goda böcker, utan Loka, Norrtelge, Strömstad m. fl. kurorter. äfven sök sådana, som äro glada, friska och Möjligt är, att an di a bad passa er bättre än naturliga, hvilka altid göra godt, samt biodessa. I alla händelser bör ni naturligtvis grafier öfver män och qvinnor samt resebeförst rådfråga läkaren. skrifningar, hvilka båda slag af böcker dock Anna. Tvätta hufvudet grundligt hvar analltid böra vara lättlästa och underhållande. nan qväll med grönsapa och varmt vatten samt Spara obetingadt Heimburg och Marlitt till ingnid efter aftorkning salicylolja (2 %), Ni det 18:de året och välj af dessa endast det måste fortsätta mycket länge med denna bebästa. Välj i stället några af Dickens mest handling.
Under flera resor och sommarvistelser i olika delar af landet lärde hon däremot väl känna Sveriges natur och älskade den djupt. Genom förhållandena på 1880 – 90 talet blef hon, som många andra af hennes litterära samtida, ganska tempererad i andra sidor af sin, ursprungligen mycket varma, patriotism. Ännu 1875 var hennes fosterlandskärlek så liflig, att hon skref att hvarje människa som ville »uträtta något verkligt godt för mänskligheten, i främsta rummet borde verka för sitt eget land, hvilket sedan sprider de vunna resultaten till hela världen», och hon förstod ej att äldste brodern längtade ut till större förhållanden. Hon säger i samma bref, att »man alltid borde vara nöjd och lycklig, så snart man har ett verksamhetsfält, där man vet sig på ett nyttigt sätt kunna använda de gåfvor Försynen gifvit en». Men snart blir det annorlunda. Det är först genom beröring med grannlanden, Finland, Danmark, Norge, som A. Ch. Leffler vidgar sin nationella synpunkt. Så småningom kommer hon i förbindelse med de flesta framstående personligheter inom dessa land. Med Georg Brandes – hvars omdöme om Pastorsadjunkten hon (vid hans besök i Stockholm 1876) anonymt utbad sig – stod hon sedan dess i korrespondens. Men hon hade många andra vänner i Danmark; högermannen Molbech var t. ex. en af de närmaste, Hostrup, Borchsenius m. fl. I eller utom Norge lär hon tid efter annan känna Björnson, Ibsen, Lie, Kielland o. a. och det var med en allt djupare kärlek, hon fäste sig vid Norges natur och folk. Norrmännens rättframma, intensiva väsen behagade henne i hög grad; den svenska, ytliga förbindligheten, hvilken så ofta förenas med kyla och fördomar, blef henne mer och mer osympatisk. När hon under de sista åren förgäfves sökt en svensk tidning, till hvilken hon då och då kunde skicka sina skizzer, var det t. ex. en norsk, Verdens Gang, som för henne öppnade sina spalter. Det var sådana, ofta upprepade, erfarenheter af svensk afvoghet och norsk sympati, som gjorde att hon i Norge på senare åren kände sig nästan lika mycket hemma som i Sverige. A. Ch.
Direktionen derjämte härigenom a Bolagets vägnar, till Biksens Stärdets Bank, hela Canal-Verket med alla dess redan ägande och hädanefter tillfallande förmoner , tillhörigheter, Ponder och Inkomster tillika med Actie-Ägarnes å det tecknade Kapitalet redan gjorde och framdeles skeende inbetalningar; hvilket allt härmedelst på det kraftigaste försäkras. Stockholm den Juni! 1810. B. v. Platen. J. Wegelin. C. Arfvedson, B. H. Santesson, J. C. Kuylenstjerna. H. v. Steyern. G. M. N Fleedvood. Gustaf Sture. Wollf. Tham. Car1 GFalkenberg. Vidi. G. Helsingens. Litt. D. Afskrift. Som Biksens Höglofl. Ständer i sammanhang med de anstaltalter , som vid 1815 års Urtima Biksdag blifvit vidtagne fer fullbordande - 64 Banko-Utskottets Betänkande?r? de af Götha-Canals anläggning, fastställt, det Direktionen äger att, för Bolagets Diskontrörelse, utöfver dess förra biträde af Atta Hundrade Tusende Riksdaler, än vidare af det på aderton månader erhållne temporaire understöd på ett lika belopp, emot ny förskrifning., järnte den säkerhet, sorn för det äldre lcreditivet ilr ställd, fa intill år 1825, disponera Sju Hundrade Tusende Riksdaler för 3 procent årligen, och således tillsammans En Million Fem Hundrade Tusende Riksdaler, under följande ytterligare bestämde vi,Ikor och förbehåll nemligen: 1:0 Att en tredjedel af sistberörde summa betraktas sorn Reserve-Fond för oförmodade, tillfällig® behof, i följe hvaraf*' Diskont - Administrationen skall vara (Ovilkorligen förbunden, att. så snart något på dennna Reserve-Fond utgått, förminska och indraga utlåningen intill dess det till Banken blifvit inbetalt. 2:0 Att Canal-Bolagets Diskont-Direktioner ej få utgifva löpande
Andra ärender åter granskas först af Magistraterne, sedan af Konungens Befallningshafvande, och underställas ändteligen Konungens egen höga pröfning. Åtskilliga bestå uti vidtagande af allmänna hushålls-anstalter, antingen för hela Riket eller för någon särskild ort: och vid af. görandet af alla dessa och dermed likartade ä, renden erfordras sådane upplysningar och underrättelser, om landets tillstånd, att de svårligen annorlunda än genom Local-Auctoriteterne säkert kunna erhållas. Häruti ligger val också orsaken, att så beskaffade mål sälla» vinna nå - 580 Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. got i ljus och reda derigenom, att de dragas in.' för ett Coliegium; hvaremot de i allmänhet fordra en skyndsammare behandling , än den Collegiala Styrelsens natur medgifver. Det är af stor vigt, såväl för enskildes derunder beroende rätt, sorn för det allmänna , att nyttiga oeconoiniska anstalter och inrättningar icke onödigt uppehållas. Committerade hafva derföre, såsom en grundsats, hvarifrån de vid uppställningen af detta förslag utgått, antagit, att alla ärender af nu omnämnde beskaffenhet, böra, i fall de från Konungens Befallningshafvande fullföljas, directe ingå till Inrikes Departementet, för att Konungens pröfning underställas. Häremot torde väl anmärkas, att göromålen i Stats-Rådet blefve ökade; men, efter hvad Committerade ofvanföre sökt visa , stiga dessa ärender ej till större antal, än som väl bör kunna medhinnas. Visserligen stadna för närvarande åtskilliga mål vid Collegiernes beslut, inen mångå komma äfven nu till Konungens pröfning; och troligen skola de rättsfrågor, sorn nu i Administrativ väg afgöras, om icke i antal , likväl i afseende på det dermed förenade arbete , kunna jemföra* med de enkla Administrationsmål, som, på förenämnde sätt, lingö genom besvär directe hos Konungen anmälas.
Hor Konungens JustilieTaneeller lemnat, utan afst-nde nägvn hos honom omedelbarltgen eller esker JusttlieOmbudsmannens hänwisntng, af enskild Man anmäld klagan, hwilken JustitieOmbudsmaniien anser wara pä goda stäl grundad, ä ligge - Den 27 Januaris. ivor sigge det dä honom, ott ester den tids förlopp han nödig pröfwar, ehwad wälet är af -allmän wigt eller icke/ och sedan han utl JustitieConcellers Embetets Eppediton ir hämtadt behörig kännedom af sokcns tillstånd/ gilwa den Klagande del lagliga biträde/ jorn han finnér omständigheterna fordra § n Anser JustitieOmdudsmannen nödigt/ stt nägon Domstols/ nägot Cvllegll eller nägot EmbetsWerks åtgärder > allmänhet mä granstas / gore h n derom underdänig anmälan hos Kongl. M j:t, hwllken allena det tillkommer/ art om en ladan granskning förordna. Warder den af Kongl. Ma>:t anbesald, äge JustitieOmdudsmannen rättighet, att, utan deltagande i förrättningen, derwid tillstädes wara/ för art kunna med upplysningar tillhanda gä. § 12- Haswa Riksens Ständer eller Deras BaneoUlstott, eller as Riksens Ständer förordnade Revisorer/ funnit stät att ställa Fullmäktige i Banken eller RikSgälcsContoiret under tilltal/ äsigge det Justitieombudsmannen att sjelf, eller genom Ombud, sädan talan utföra. § !Z. JustitieOmdudsmannen mä, enar han sädant nödigt finner, genom resor i Landsorterne, sörffaffa sig upplysningar om Lagffipnlngens tillständ.