Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betraktade man åter organisationen af de särskilda pensions-anstalterna, så visade sig att både statens och delegarues bidrag vore väsendtligen olika; alt den ena vore af staten mera gynnad än den andra, den ena för delegarne mera betungande än den andra. De särskilda förvaltningarne och apparaten af ett slags särskild representation för delegarne medförde också ganska kännbara utgifter. Motionären föreställde sig derför, att genom en förening af samtliga pensions-anslalter för embetsoch tjenstemän, pensionsväsendet skulle kunna ordnas efter ett likartadt system, som för närvarande saknades; att om den nya pensions-inrältningen omfattade landets hela tjenstemannakorps, bidragen dertill å delegarnes sida skulle blifva någorlunda tillräckliga, helst när dertill Iades de stats-bidrag, som väl i allt fall måste ifrågakomma för pensionering af hittills icke pensionerade tjenstemän; att vid sådant förhållande utan någon större uppoffring både statens och delegares bidrag skulle kunna höjas för beredande af ändamålet af ett tidigare afskedstagande åtminstone vid 60 års ålder, med pensioner som någorlunda motsvarade lönerna; att förvaltningen kunde blifva både enklare och mindre dyr o. s. v.; att pensions-austalter, till hvilka både staten och delegare lemnade bidrag Stafssami Allmänna Besv.- och Eleon.-U/sk.-s V/lälande N:o 4. 3 vore jemförlige med ett slags ränfeförsäkrings-anslalt, der alltid ett större antal delegare, som icke uppnådde pensions-åldern, skulle komma att Iemua sina insatser om icke omedelbarligen såsom arf åt den, som pensionerades, åtminstone till hela anstaltens konsolidering för all framtid, hvarigenom dess styrka att småningom höja pensionerna skulle allt mer fillvexa. Vid en sådan förening af pensions-verket skulle äfven, enligt motionärens åsigt, en större jemlikhet i pensioneringen, än för närvarande, kunna utföras, samt förvaltningens gemensamhet för de olika tjenstemanna-klassernas pensionering icke kunna innebära något för deras intresse menligt, om tydliga bestämmelser, beträffande hvarje tjenstemanna-klass, meddeltes i ett behörigen upprättadt reglemente, och sjelfva förvaltningen alltid blefve af kameral beskaffenhet.
Den Lag som J, utan delade meningar, antagit, till förvarande af en skyldig helgd åt detta Folks rättigheter och Samfunds-inrättningar, är ett ovedersägeligt prof, att J ej agen annan vilja, annagi åstundan, än att bibehålla den politiska föreningen emellan Halföns tvänne Folk, Under Eder sammanvaro, hafva tvänne händelser, som icke kunnat vara främmande för Eder uppmärksamhet, gifvit en ny styrka åt de grundsatser, på hvilka den emellan Scandinavien och dess lagbundne Konung stiftade förbindelse egentligen hvilar. En stor Regent,' tryggad vid Sitt Rikes magt, har åt ett Folk,1 lika utmärkt af sina olyckor som af sin fordJ na ära, återskänkt ett Fädernesland; och en af de mäktigaste ibland Tyska RiksFörbundets Furstar, har åt Sitt Rike gifvit en Representativ Statsförfattning. Dessa fördelar äro en lysande gärd åt Folken , som då de till sine Konungar lemna en på förtroendet grundad Den 21 Julii. makt, ej derföre till slumpen och framtidens nyckfulla skickelse öfverlemnat deras ef-J terkommandes egendom, heder och tillvarelser. Innan Jag skiljes ifrån Eder, Gode Herrar och Svenske Män, behöfver åter mitt hjerta för Eder uttrycka sin djupa sorg öfver förlu* 6ten af den älskade Konung, som var Eder Får, och sorn hedrade mig med namnen af Sin Son och af Sin Vän. Hans ädla själ skall alltid blifva Min förebild och en ledare i Mine handlingar. Jag skall påminna mig hvad han gjordt, och hvad Han ännu hade utfört, om Försynen hade förlängt Hans dagar. Hans förlust har varit åtföljd af en annan, som bör vara Oss ej mindre smärtande; Hans Gemål har blott några månader öfverlefvat Honom. Under Deras långvariga förening, ägde Hon Sin Makas sällhet till Sitt enda föremål Endast derigenom bär Hennes minne för Oss vara lika dyrbart} dermed förenar sig bog Mig känslan af de ömma och kärleksfulla tänkesätt Hon för Mig burit, och som i dubbelt afseende bör öka Min saknad. Gode Herrar af Ridderskapet och Adeln! Edre namn och sköldemärken skola alltid för Eder utgöra de skönaste minnen och de mest lysande efterdömen.
BorgareStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet helt och hållet gillat Utskottets förslag; hvaremot Höglofl. Ridderskapet och Adeln icke annorledes antagit redactionen af denna §., än med den förändring, att i stället för orden: '* intill dess laga kraftvunnen dom Öfver honom fallitskulle införas: intill dess dom öfver honom fallit samt vunnit laga kraft, och Högvördige PresteStåndet beslutat, att i samma §. skulle intagas det stadgande, att vederbörande autoritet, VagXJtskottets Förslag N:o i52. 17 autoritet, sorn Vicarien förordnar, skall rga att bestämma , hnru stor del af lönen, vare sig under elter öfver hälften deraf, för sysslans bestridande skäligen erfordras^ och af Vicarien rnd uppbäras." Nu, ehuru således ifrågavarande blott af alne Riks-Stånd är utan förändring bifallen; så, enar dock endast Högvördige Pre» sle-Ståndet beslutat förändring i afseende på bestämmandet af Vicaries lön samt endast Höglofi, Ridderskapec och Adein ogiliät redactionen i hvad den rörer gäldenäts stfhållande från ijensteförrättning, intill dess han blifvit genom laga kraftvunnet beslut från eriminelt ansvar befriad, anser Utskottet förslaget i dess helhet Vara af Irenne Riksstånd godkänd t. Men, fastän uttrycket: ”laga kraftvunnen dom fallit** (hvilket är enahanda med det i åferremissen från PresteStåndet föreslagna uttrycket: *’dom fallit * som vunnit laga kraft1*) hvarken är obrukligt eller till missförstånd föranledande, tror dock Utskottet sig böra hemställa , om icke den af Ridderskapet och Adeln beslutade redactionen må , såsom egentligare och språkrigtigare, af de öfrige Kiks-Stånden antagas, och §:ns första moment således erhålla denna lydelse: "Häfver gäldenär tjenst i Riket, Éih, lill Rikl-St.
Och denna någon har hans kloka h u s t r u förstått att blifva. Äfven om ämnet sig själft ej r o a r henne vidare, söker hon dock för hans skull så lifligt som möjligt deltaga i samtalet, och så får hon å sin sida bidraga med ett oförargligt skämt, en anekdot eller a n n a t dylikt. Å andra sidan, huru vinner ej tråkighetens dämon allt m e r och mer välde i det hem, där m a k a r n a ej k u n n a göra sig förstådda af hvarandra, ej genom gladt samspråk fylla de lediga stunder, de tillbringa i hvarandras sällskap! Där sitta de midt emot h v a r a n d r a och gäspa, och den ena öfvar ett förlamande inflytande på den andras lifsandar. Om ock intet af detta lifvets goda fattas dem, äro de likväl djupt att beklaga för denna ängsliga, ständigt u p p r e p a d e innehållslösa tete-ä tete, under hvilken den ena blir allt mer och mer främmande för den andra. E n riDgning på tamburklockan rycker u p p dem ur deras försoffning, och tredje man hälsas med oförställd glädje. Uteblir denne, och afbrytes enformigheten ej häller på annat sätt, ser mannen på sin klocka och försvinner därpå för att antingen i sin tidning eller hos vänner söka det sällskap, ett oblidt öde vägrat honom i bans äkta hälft, hvilken åter på sitt håll får söka trösta sig så godt hon kan för sina svikna illusioner. » Den gamla, gamla vipan, Den följer mig hvar jag är; Det var tvä ädla konungabarn, De höllo hvarann så kär. Det var två ädla konungabarn, De gåfvo hvarann sin tro; Men vattnet det djupa skilde dem åt, Och det fannB ingen båt eller bro. » (» För länge se ' n », K. A. Meliu.) Huru ofta har ej den där lilla versen runnit mig i minnet, då jag på min väg i lifvet funnit lefvande illustrationer till densamma.
Om så vore förhållandet, är det gifvet, alt hans eget förslag, att hvar och en Depar(:s-Chef skulle, utan alt de öfriga beliöfde närvara, föredraga sina mål, beredde åt de andra Depart:s-Cheferna ganska ringa vinst, enär besvärsmålen vid afgörandet skulle uptaga så kort tid. Samme talare bar vidare yttrat, att då dessa mål föredragas inför K. M., går det vanligen så lill, att då konseljens ledamöter äro ense, tager K. M. föga kännedom om målen. Om detta skulle vara af verkligheten bekräftad!, kan jag icke inse annat, än ali det innebär en stor oegentlighet, ty då regenten sjelf afgör målen, måste raan väl antaga, att han önskar få fullkomlig kännedom om desamma, ålan kan icke annat än anse det vara — jag hade så när sagt — förnärmande för regenten, att det så ställes till, att han skulle vara tvungen alt, ulan att hafva tid att vara med om målens pröfning, desamma dock afgöra. Jag skulle således tro, alt just den omständigheten alt regenlens tid icke medgifver annat än, att endast helt summariskt afgöra målen, tillräckligt visar nödvändigheten och behofvet af den institution Const.Ulsk. föreslagit. Det har af samma värde talare blifvit anfördt, att frågan, huruvida K. M. skulle afgöra ett mål eller icke, blefve genom förslagets antagande beroende af civil-lag, hvilket, enl. talarens tanka, vore orimligt, då Konungens makt och befogenhet alt afgöra ärender härledde sig från grundlagen. Den värde ledamoten synes hafva förbisett, att redan del nuvande förhållandet strider emot denna hans åsigt, ty för många mål beror det icke af grundlagen, huruvida desamma skola gå till Högsta Domstolen, eller slutligen afgöras i SlalsRådet. Vi hafva nemi. vid flera tillfällen erfarit, huruledes mål, som förut afgjordes på administrativ väg, blifvit, utan alt någon grundlagsförändring egt rum, förflyttade lill de allmänna domslolarne och således nu mera slutligen afgöras af Högsta Domstolen, och jag har aldrig hört någon säga alt
En vär talare, Hr Hjerta, har reserverat sig emot 11. o. Ad:s heslut, att låta Cancelliet utskrifva endast vissa delar af det vid behandlingen af tullfrågan förde prot.; samme talare har anfört, att för honom och flere andra vore det af vigt att få taga närmare kännedom om de skäl, hvilka ligga till grund för R. o. Ad:s beslut, särdeles hvad artiklarne klädmakaregarn, glas samt ståloch jernarbeten beträffa; talaren tilläde, att då frågan aug:de tull på klädmakaregarn förevar till öfverläggning, uppgaf en ledamot, att vid lillverkniugen af nämnde garnsort inträffade en förlust af råämnet eller ullen, uppgående till ungefärligen 40 proc. Då Hr Hjerta tyckes hafva fästat uppmärksamhet härvid, och då jag är i tillfälle att derom lemna några upplysningar, anser jag mig skyldig att dem aflemna. I anledn. af ett af mig förut gifvet yttrande, anhåller jag vördsamt att få återkalla i R. o. Ad:s minne, alt jag omnämnde tvenne hufvudsakliga omständigheter, som, jemte andra, inverka på åtgången och kostnaden af det vid garnspånaden nödige råämnet; dessa omständigheter äro först och framt sorteringen, och vidare fabrikslvältningen. Det är allmänt bekant, att fabrikanten köper vanligen ull osorterad — vidare att den mäste sorteras. Nu kan ej lill så beskaffad! ullgarn, som Utsk. antagit eller garn af 2 r:dr b:co värde per £t, all ull begagnas. Den slröblandade halsullen, den tvinnade och svaga bukullen samt den grofva benoch svansullen måste afskiljas och särskildt till sämre fabrikater användas. Häraf uppslår en ej ringa förlust af flere proc. utaf ullens värde, ty den bättre ullen fördyras i den mån som den sämre säljes för ett pris, som understiger den för ullen primitivt utlagda betalningen. Dernäst kommer fabrikslvättniugeu i betraktande. Den sker i varmt valten, med tillsats af lösande ämnen; den pä fåret sker i kallt.
Maj:ts fastställda Nådiga Reglemente för nämnde BrandstodsBolag, af den 30 Junii 1828, är bestämd att för hvarje försäkring utgå i trenne års tid, blifvit för alla tre åren erlagd, och att Lånsökanden hos Brandstods-Bolagets Styrelse afsagt sig den i irsta Cap. 5 §. af högstberörde Reglemente medgifna rättighet, attBrandstods-Bolaget frånträda, så länge något af Banco-Lånet är obetaldt; Skulle någon af de öfrige i Riket befintlige Brandförsäkrings-Inrättningar vidtaga sådana förändringar i deras nu gällande Reglementen och derå vinna Kongl. Majrts Nådiga stadfästelse, att Banco-Fulltnägtige linna hus, som i dem blifvit försäkrade, lemna fullgod säkerhet med den, som här ofvan blifvit föreskrifven, må de äfven såsom pant godkännas; e) Tomter, Arfoch egne Åkrar, Ängar, Yretar och annan å Stadsgrund belägen - Bnnca-Utshts ftpttinhnnde, Nro r)\ q gen Jordegendom, som innehafves undef full egande rätt. §• 8. A) Ej må Län till högre belopp be* viljas S Landtegendom, Jordegendom å Stads* grund och den jHyttorne i Bergslagen tillhöriga Jord, än att detsamma, med tre ärs Ränta derå, tillagdt de Lån, som med löre» trädesrätt hunna finnas i panten intecknade, jemte äfven å desse senare beräknad tre års Ränta, icke öfverstiger pantens halfva värde, efter medeltal af de 10 föregående Arens Taxeringsvärde, enligt vederböiligen styrkt Utdrag af Pröfnings-Comit ns Taxerings» längder.
Så länge endast ni själf sade det både på skämt och allvar så hade jag egentligen inte något vidare emot att höra det. Ni hör jag är upprörande, ohyggligt ärlig, och hvad som är värre, jag rodnar icke en gång öfver det. Men nu, då alla begynner att säga det... Jag antar, det är det ideliga upprepandet på alla kanter, som irriterar mig. MAX (hetsig). Just därför... för det, det är allvar... Nej, nu er? Hvad har man beskyllt er för? Jag måste veta det. LEONORA »Det?» »det?» Hvad är det då man har sagt (trött). man på det högtidligaste sätt i världen har serverat mig. Allt det man öppet har sagt mig, och allt det Ah, jag gitter inte att upprepa alla de dumheter, jag har gissat mig till. Men det otroliga är... (Bittert) Kan ni tänka er, Max. Hans Hans tror inte på mig mera. MAX (tiger litet). Är det allvarligt den här gången? LEONORA (trött). (Efter en paus.) Max ni skulle tänka på hvad jag sade här om dagen och fria till Emilie. MAX (lågt). Efter allt hvad jag kan se, så är det rätt allvarligt. Jag har tänkt på det, fru Leonora. 122 LEONORA (ovillkorligt, halft smärtsamt). ett steg fram emot henne. Leonora fattar sig.) Ett Max! (Max ser upp på henne och tager resolut äktenskap mellan er och Emilie... Ja hvarför inte! Gud vet, om inte hon också i fantasien har gjort sig förtrogen med denna idé. Ty hennes fantasi en ren stympare vid sidan af henne. MAX Jag förbereder er på att George Sand i det fallet är (i det han ser på henne, pröfvar sig fram). Det är från er, som hela idén har utgått. Ni sade uttryckligen, att ni önskade det... Det var ni själf, som bad mig tänka på saken... LEONORA (kort, obehärskadt). Men, om jag nu inte önskade det längre. MAX (nära henne, efter en paus). tiger.) Bravader! Jag visste det!
Utaf de i Nåder remitterade Handlingarna har Utskottet inhämtat, att bemälte Cornmitterade i underdånighet anmält, huruledes, sedan Kongl. Maj-t under den 12 Juni 181*2 täcktes förordna, att af de på Kungsöhrs Kungsgård varande gamla Slottsbyggnader, det så kallade Kungshuset, uppbygdt af Högstsalig Konung Gustaf I, Glorvördigst i åminnelse, och af honom bebodt, borde för dess ålder och till upplysning om forntidens boningsoch byggnadssätt än vidare underhållas och nödiga reparationer derå anställas, men de öfrige byggnaderna, såsom ännu mera förfallne, på Auction försäljas; så har Kongl. Maj:t vid dess återresa från Urtima Riksdagen i •Orebro nämnde år, då nattläger tagits å Kungshlm, i Nåder befallt, att jemte gamla Kungsbygg nadet^ - 352 Den 8 Juni. naden borde äfven fran försäljningen undantagas Rådsoch Fruntimmers - byggnaderne, samt Källaren, och dessa hus efter hand iståndsättas, hvartill medel kunde tagas af arrendet för Kungsöhr, eller af den Summa, som för de försålda husen inflöt; till följd hvaraf Coinmitterade låtit upprätta förslag öfver kostnaden till iståndsättande af de byggnader, sorn komma att bibehållas, hvilket förslag upptoge följande sammanräknade belopp, nemligen:
”Redan innan detta vidlyftiga, af R. St. för mer än hundra år tillbaka påyrkade arbete företogs, var dess angelägenhet förordad af komilén för utarbetande af eli nytt (jenstgörings-reglemente, af Krigscoll:m, af d. v. General-adjutanten för arméen och af Stats-rådet. Betydliga kostnader hafva, i och för de förberedande samlingarne, blifvit använde, men desse kostnaders betydlighet minskas i samma män, som de serskilta til larne utkomma och en verklig nytta af sjelfva arbetet uphämtas”, ”Om deremot redaktm skulle komma alt uphöra med Salje titelns lifgifvande och de lillvande redaktörerne som nu ega trådarne i sina händer, måste åtskiljas, blefve de med dryg kostnad samlade materialerne utan nytta, de redan utgifiia delarne ett balfgjordt arbete utan inre sammanhang, samt den reda och säkerhet i förvaltnings-bestyren, som varit åsyftad att genom merberörde arbete åstadkommas, sannolikt ännu för många är, ställda inom kretsen af välgrundade men o up fyll da önskningar”. ”Uti 12 |iunklen af E:s K. M:s nåd. bref af d. 8 Augusti 1844 är förordnädt: att författnings-samlingen, sedan alla titlarne hunnit utarbetas och tryckas skall med ett fullständigt alfabetiskt register förses, i likhet med det lill Lagsamlingen fogade, hvilket register, genom Krigs-rådet Forsbergs och Kapten Stierntvärds försorg u prat tas och pä Statsverkets bekostnad tryckas” ”Afven denna nåd. befallning, hvars återkallande i nåd. brefvet af d. 30 sistlidne Nov. icke serskildt vidrördes, skulle blifva ofullgjord, derest författnings byråen uplöstes, hvartill kommer att ett arbete såsom delta, utan att vara af register åtföljdt, saknade hälften af sin brukbarhet”.
Fullfärdiga persedlar, med pelsverk till öfvertyg, såsom Skinnpelsar, Muffar, Roas, m. m., tullbehandlas lika med beredda pelsverket, hvaraf de beslå, med tillägg af 50 procent. 1 skålp. 32 5 — Humle 1 lisp. i 18 Hår: hästeller tagel 1 skålp. — 2 40 nöt1 lisp. — 6 13 16 Håroch Tagel-arbeten, med eller utan infattning och lås 1 skålp. 2 32 2 * Häcktor, Hakar och Hyskor Hängslen och delar deraf: 1 skålp. 24 6 af siden eller halfsiden 1 skålp. För spännen och ringar medgifves icke något afdrag i vigten. Husblås; se Lim. I Hästar; se Kreatur. Hållrot; hänföres under Apotheksvaror. | Höns; se Foglar. Pörslag till Tull-Taxa. 13 Tullvärde. Qvantitet för Tullberäkn. Inf. Tull. Banko. R:dr sk. r. R:dr sk. r. Ingefära : 1 skålp. 10 — 9 — torr ; . — 1 1 16 — insyltad Inslrumenter: 1 skålp. 16 Fältskärs-, Mathematiska, Optiska, Fysiska och Navigations-, med eller utan fodral: - 3 Ht Cirklar, Passare och Cirkelbestick, Glasögon och Lorgnetter 1 skålp. — 24 — 3 * alla andra slag monterade optiska glas, 1 skålp. samt instrumenter, ej specificerade . — 10 — Musikaliska: 1 stycke 10 Fleuter, Oboer och Klarinetter 1 10 — 10 Guitarrer och Lutor . 1 stycke 2 4 ,. : Anm. Utgöres infattningen af guld, silfver eller sköldpadd, tullbehandlas hela dosan såsom arbeten af nämnde slag. Ej specificerade, förtullas lika med sådane bland ofvanuppräknade, hvarmed de närmast kunna jemföras. Anm. Särskildt inkommande tillbehör förtullas .efter ts procent af värdet.
Sedan denna föreskrift under påföljande år 1858 blifvit af skiftesmannen fullgjord och nytt skifte i enlighet dermed utlagdt, hade en annan rigtning blifvit för jernvägen fastställd, så att den icke komme att sträcka sig öfver Grimstorps egor; i anledning hvaraf Egodelningsrätten genom utslag den 14 Juni 1859 sig utlåtit, att som den för jernbanan afsätta marken borde delegarne emellan skiftas, aktade Egodelningsrälten nödigt att, med skiftesåtgärdens undanrödjande, visa ärendet åter till skiftesmannen, som hade att med förrättningen lagligen förfara, — äfven den sålunda förordnade ytterligare omläggningen af skiftet vore nu verkställd och den 20 Augusti samma år afslutad; men dessa omläggningar hade, oberäknadt ganska kännbara olägenheter och förluster, som jordegarne genom tidsutdrägten fått vidkännas, tillskyndat dem kontanta utgifter till belopp af icke mindre än 1,674 R:dr 53 öre Runt, nemligen för Egodelnings-rätts sammanträde den 24 September 1857 72: 21. d:o den 9 December samma år 4: 50. d:o den 14 Juni 1859 145: 56. Då nu denna alldeles oförutsedda utgift nödvändigt måste i väsendtlig mån motverka det sträfvande för sjelfbestånd och förkofran, som skiftesregleringen innebure, desto mera som skifteslaget bestode af endast lV2 mantal, af hvars delegare flere med små lotter vore stadde i särdeles torftiga vilkor; och då utgiften hell och hållet vore en följd af ett för skiftet främmande statsbestyr, samt jordegarne hvarken densamma vållat eller kunnat deraf hemta någon fördel, har motionären hemställt, alt nämnde belopp, 1,674 R:dr 53 öre Runt, måtte af Statens medel jordegarne godtgöras. Den fråga, som ofvanbemälde motionär sålunda underställt Rikets Ständer, bar, efter hvad Utskottet inhemtat, numera varit föremål för Kongl. Majlis nådiga pröfning.
Och nu har jag stackare talt om alltsammans för dig. Oj, oj, oj, jag ä’ förlorad, förl ... Han sjönk i hop som en oredig massa. Endast hans stönande förrådde att det fans lif i honom. Amerikanaren ruskade honom förgäfves. Den druckne sof som en stock. Det enda som var att göra var att hölja öfver honom med halmen, så att han ej skulle frysa ihjäl under natten. Under vanliga förhållanden skulle det ej mycket förvånat den gamle oförbätterlige fyllbulten Strömberg att vakna på morgonen i en halmhög på någon gård. Det hade så ofta händt att han tillbringat nätterna just på det ställe der krafterna svikit honom vid hemvandringen från ett bastant rus, att han blifvit van dervid. Det hade händt mycket kallare nätter än denna och endast undantagsvis hade hans supbröder visat så mycken redighet och barmhertighet att de efter bästa förmåga skyddat honom mot kylan. Att vakna under bar himmel efter ruset var till och med en ren vinst för Strömberg, hvilken aldrig vågade sig hem i detta tillstånd; ty de få morgnar, då han ur bränvinsdvalan vaknat och sett ett tak öfver sitt hufvud, hade han genast vetat, att det var i polisvaktkontorets finka han hamnat, och detta medförde alltid några dygns inburning å kronohäktet, då böterna för fylleri aldrig kunde erläggas. Men denna morgon kände han sig på det högsta förvånad, till den grad, att han ej kände den minsta tillfredsställelse öfver att ej befinna sig uti »finkan». Den föregående aftonens händelser stodo så lifligt inristade i hans minne, att ruset nu var liksom bortblåst. Han kom i håg hvar enda fråga och hvart enda ord han svarat. Han visste, att han var frikostig på ord, då han blef öfverlastad; men till den grad som i går hade han aldrig förut glömt sig. Det hade varit något alldeles särskildt hos den andre, något oemotståndligt, frågorna hade framställts på samma gång direkt på sak och likväl försåtligt medan hans ögon liksom befalde fram just det riktiga svaret. Strömberg kunde icke ljuga inför denne man, trots att dennes sätt, språk och kläder varit en arbetares. Han var förlorad. Det stod med förfärande tydlighet framför honom.