Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Var detta allt? – Ja. – Prisad vare Gud! tänkte Petros. – Detta bör lära mig att hädanefter vara försigtigare. Jag skall icke vidare tillåta, att Clemens deltager i arbetet. – Min son, sade han högt, – du stannar hos Eufemios denna natt. Men uppehåll dig icke allt för länge med afskrifningen, ty du behöfver sofva och hemta krafter ... Clemens önskade biskopen en god natt och aflägsnade sig. Medan han vandrade nedför Skambonide, passerade han förbi en qvinnlig gestalt, som då hon såg honom, vände om och tilltalade honom med tveksam röst: – Jag ser af din kåpa, att du är en kristen prest. Tillhör du den homoiusianska bekännelsen? Förlåt mig, att jag uppehåller dig med denna fråga! Clemens stannade. Han såg framför sig en ung flicka af vackert utseende, klädd som slafvinna i ett förmöget hus. – Jag igenkänner dig nu, sade flickan, som syntes mycket bekymrad. – Du är föreläsaren Clemens. Huru lyckligt, att jag träffade dig! Min afsigt var att söka biskopen, men jag har tveksamt vandrat denna gata flera gånger och alltid vändt om vid hans dörr. Jag vågade ej gå in, men icke heller har jag vågat gå hem, förrän jag fått tala med honom eller dig. Huru väl, att jag träffade dig! – Hvad vill du mig? – O, jag är mycket olycklig, klagade den unga slafvinnan. – Jag har en sträng herrskarinna, och jag råkade i afton, medan hon var frånvarande, att sönderslå hennes dyrbaraste toalettask. Hon plägar straffa mig hårdt för den minsta förseelse ... och på denna toalett-ask satte hon så stort värde. Jag vågade icke afvakta hennes hemkomst, utan skyndade bort ... och törs nu icke återvända, utan att du följer mig hem och utverkar mig hennes förlåtelse. O, vägra icke detta, frommaste broder! Min herrskarinna är så sträng, ja hon är grym, när hon är vredgad; men annars är hon god och gudfruktig och nitisk i den rätta läran ... och om du, som är prest, följde mig hem, så skulle hon nog på din bön förlåta mig. Flickan fattade hans hand.
Då Jurymän efter min åsigt äro att betrakta, icke såsom vittnen, utan såsom domare i tryckfrihetsmål, samt alla do - KonstitutionsUtskottets Memorial N:o 18. 15 mare, jemlikt 28 § ll.-F. böra tillhöra den rena Evangeliska läran, så har jag ansett mig af nämnde stadgande vara förhindrad att kunna biträda Konstitutionsutskottets nu afgifna förslag till ändring uti 3:dje momentet af Tryckfrihets-Förordningens 5:te §. Herr Friherre J. G. Paykull och Herr C. L. Reuterskjöld hafva biträdt hvad uti denna reservation blifvit anfördt. Herr Biskop ./. A. Butsch har velat tillkännagifva, att han icke närvarit i Utskottet, dä beslutet lättades. af Herr Kontrakts-Prosten C. H. Rundgren: Då Juryman har att enligt 2 och 3 mom. 3 § Tryckfrihets-Förordningen yttra sig öfver sådant missbruk af Tryckfriheten, som angår förnekelse af den rena evangeliska läran och gäckeri af den allmänna Gudstjensten, Guds ord och Sakramenten, anser jag denna omständighet vara ett fullt talande skäl emot den af Utskottet föreslagna förändring i 5 § Tryckfrihets-Förordningen, hvarigenom det hittills gällande hinder emot Mosaisk trosbekännare att vara juryman, som ligger i edsformuläret, blifvit undanröjdt; hvadan jag emot detta beslut härmed nedlägger min reservation. Herr Professor //. G. Lindgren och Herr Hof-Predikanten T. IVensioe hafva jemväl anmält reservationer. Ank. till Exp.-Utsk, den 20 April 1860, kl. 10 f. m. Memorial till Rikets Ständer> med förslag till ändring uti 90 § R eger in gs-F'orm en. Konstitutionsutskottets uppmärksamhet har af en dess ledamot blifvit fästad a ett uti ofvanbemälde § förekommande oegentligt uttryck.
Jag vågar deremot hoppas att Ståndet uppfattar den annorlunda och icke på de skäl, han andragit, stadnar vid det beslut, han föreslagit. Jag tror nemi. det vara en ganska billig begäran af dem, som under öfverläggningen uttalat motsatta åsigter emot dem, som slutligen gjorde sig gällande, att få dessa sina åsigter klart och sanningsenligt framställda för allmänheten. Detta har hittills icke varit händelsen, och ingen torde kunna jäfva det påståendet att de redogörelser, som blifvit af tidningarne lemnade, oftast varit mer eller mindre vanställda, äfvensom det händt att ett misshagligt anförande blifvit för tillfället alldeles förbigånget. Grunden till min framställning har således varit den att sprida fullständig kännedom om den diskussion, som föregått den stora frågans afgörande, och Utsk:t har äfven gillat detta, ehuru det icke velat taga ut steget lika långt som jag föreslagit, utan ansett öfverflödigt att låta trycka reservationerna samt namnen på de ledamöter, som den 7 Dec. uttagit pollett. Jag skulle helst önskat kunna inskränka mig till att endast anhålla om bifall till Utsk:ts förslag, men med anledning af de erinringar, jag nu mot detsamma framställt, utbeder jag mig att få föreslå några modifikationer deri, och anhåller att för R. o. Ad. få uppläsa det förslag till beslut, jag nu har äran underställa Ståndet: Att då det eller de häften af U. o. Ad:ns protokoll komma att tryckas, hvaruti finnas intagne öfverläggningarne den 4, 5, 6 och 7 Dec. nästlidet år rörande K. M:ts förslag till ny R.
Bil. t. Besa. o. Oecon. Utsk. hvartill jag hvarken i ena elier andra fallet af gifna exempel eger någon anledning. Jag reserverar mig derföre mot Höglofl. Utskottets beslut och täger mig frihet föreslå ett tillstyrkande: att Rikets Höglofl. Stander ville hos Kongl. Majrt i underdånighet anmäla, att de äfven vid delta Riksmöte fortfarande hysa den öfvertygelse, att hastigt inträffande förändringar i oeconomiska Författningar skadligt inverka på ali näring, serdeles på all handel; samt derföre underdånigst förnya den anhållan, att Kongl. Majrt, vid utfärdandet af dylika Stadgar, täcktes taga i serskildt Nådigt öfvervägande om de fordra en hastig verkställighet, såsom t. ex. vid en hotande missväxt eller dylikt, då dröjsmål skulle göra Författningens ändamål förfeladt; samt i andra fall låta kungöra det fattade Nådiga heslutet en så lång tid före dess verkställighet, att den trafiquerande eller näringsidkaren lemnäs ett lämpligt rådrum, att, fri från brådstörtande åtgärder, kunna öfvergå från den ena till den andra Författningens efterlefnad. Härmed instämde Öfrige närvarande Ledamöter af Yällofl. Borgare-Ståndet. STOCKHOLM, P. A. Norstedt & Ankom till Exped. Utskottet d. >3 Jlilii t8ig. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 82, angående förändring i nu gällande föreskrifter om tiden, för väglagning. *1 ill Utskottets Förnyade handläggning har från Högloll. Ridderskapet och Adeln samt det llögv.
Mig synes som man helt och hållet förbiser de reformer, som i detta afseende så lätt kunna af communerne sjelfye verk - Zagsamt Allni. Besv.- och Oecon. Utsk. Betänkande N.-o 33. 23' ställas, och den lindring i den förskräckliga ”borgerliga tunganJ’ sora' häraf skalle uppstå. En Kronofogde är Uppbördsman och en Häradshöfding Domare i ett district, som ofta eger 4o—5o,ooo invånare, då en stad, stundom af \—5oo, behöfver för samma ändamål löna Borgmästare, 2 eller flere Rådmän, Casseur, Stadsfiscal, Vaktmästare och flere. Man vill ej ändra detta — må man då bibehålla det — men på egen bekostnad, och icke med uppoffring af landsbygdens bästa! 3:o Den totala brist på stadganden för de näringar, sorn hos oss förekomma under namn af fabriker eller manufacturier. Att stifta Lagar för handtverkerierna, med förbigående af fabrikerne, synes emedlertid vara ett nästan fruktlöst företag, helst åtskillige skråhandtverk, under benämning af fabriksnäring, numera både i stad och på landet får utöfvas. Det är bekant, alt garfveri efter Engelska sältet är en fabriksnäring; men garfveri i allmänhet ett skråhandtverk, ehuru läderberedningssätten numera kunna vara eller äro alldeles enahanda; äfvensom barnskomakare räknas till det förra, men öfrige skomakare till det senare slaget. Härjemte finnas snickare, smeder, bronsarbetare, handskmakare, vagnmakare, med flere idkare, som dels äro skråmästare, dels under namn af manufacturister äro från skråtvång befriade, o. s. v. Häraf synes, att begreppen om handtverk och fabrik äro med hvarandra Sammanblandade, i följd hvaraf, antingen en gräns elem emellan borde bestämmas, eller ock, hvilket torde vara säkrare, stadganden för bägges idkande på en gång utfärdas.
Vinnes det ändamål, jag genom detta anförande eftersträfva!-, så beredes tillfälle för Hallands Batalion, ej allenast att på egen mötesplats och utan behof af tillökning med främmande Befäl förrätta sina vapenöfningar, utan äfven att småningom kunna närma sig till en ändamålsenlig organisation, hvilken under närvarande omständigheter ej ens lönar mödan att tänka på. Då ingen Landtmilitär finnes längs liela Halländska kusten, är det troligt, att, i händelse af elt fredsbrott, Hallands Bataillon blir af de första, åtminstone bland Beväringen, sorn få den hedern att gripa till vapen för Fosterlandet. Med glädje skall denna Corps, i likhet med hvarje Svensk medborgare, för detsamma offra sitt blod, om ock intet anslag beviljas; men att man ej förgäfves åkallar Sveriges Ridderskaps och öfrige Representanters biträde, då verkligt behof gör det till en nödvändighet, är och blir mitt hopp. Om remiss af detta anförande till StatsUtsk. får jag ödmjukast anhålla. Begärdes på bordet. 68 Den 7 Februarii f. m. Hr von Heyne, Georg: Jag har dröjt till detta Plenum att afsäga mig min plats såsom UtskottsLedamot, och anhåller att nu i korthet få utveckla motiverna för denna min åtgärd. Då detta Plenum är det sista, hvaruti en sådan afsägelse, med bibehållande af Riksdagsmannarätten, utan särskild pröfning af R. o. Ad., kan ske, och då R. o. Ad:s förtroende vid trenne Riksdagar, att utse mig till UtskottsLedamot, gifvit R. o. Ad. grundadt anspråk på beredvillighet å min sida att använda min ännu återstående förmåga till att vara nyttig, har jag dröjt, för alt noga öfverlägga saken med mig sjelf.
Hr Lilljehöök har visserligen trott, och detta med mycket skäl, att det icke är nödvändigt att försälja det nuv:de Arkivhuset, emedan denna lokal kan behöfvas lör andra embetsverk. Jag delar denna åsigt, men då, såsom jag hört, penningar fattas och R. St:r böra hushålla, så bar jag af detta skäl tagit mig anledn. att föreslå denna besparing. RiksArkivet kan då få en ny byggnad, hvilken är af behofvet högst påkallad. Hr Cederschiöld, Gustaf: De anmärkmr jag framställt på grund af speciel sakkännedom, hafva blifvit bemötta med allmänna fraser. När man talar i allmänhet och utan hänsyn till sakernas speciela förhållanden, låter mycket säga sig som helt och 702 Den 24 November f. m. hållet förfaller vid granskning af det faktiska. Jag hörde derföre också nied tillfredsställelse, att de åsigter jag uttalat gillades af en värd ledamot med sakkunskap. Gr. Lagerbjelke som påyrkade nödvändigheten af BiksArkivets närbelägenhet, yttrade, att fall skulle kunna inträffa, då det vore så angeläget att hastigt erhålla en handling att en hal fihn mas dröjsmål vore för mycket. Sådant torde väl kunna sägas, men jag vågar påstå att något sådant fall ännu aldrig inträffat, och, när man tager i betraktande hvilka handlingar som i RiksArkivet förvaras, låter ett sådant fall knappast tänka sig. Jag vidblifver i allo de satser jag framstälde i mitt förra yttrande och förenar mig med den värde ledamoten som påyrkade en pappers rensnings-komité. Får pappersmassorna obehindradt föröka sig blir deraf ett Augiae stall, hvilket endast af en Hercules kail rensas. Men vid en sådan storartad rensningsåtgärd, händer lätt att guldet bortsköljes med slaggen. Det var derföre som jag också påyrkade att en sådan utgallring skulle ske i god tid, och innan män upgjorde planen till en ny byggnad. Bland de handlingar, som efter ett eller annat decennii förlopp, kunna utan förlust tillintetgöras, äro ^pluraliteten af Just.Revisionens handlingar, särdeles de som röra brottmål.
Men hans historiska sinne, kanske snarare än hans dramatiska har deri ledt honom på det rigtiga, att han åtminstone i de tryckta dramerna låter alla vigtigare momenter af handlingen tilldraga sig på scenen och icke omtalas såsom försiggångna utom densamma. Men händelsernas sammanlänkande såväl som den yttre motiveringen äro ofta vårdslösade. Hvad som på scenen i hemlighet öfverenskommes emellan två personer, det veta ögonblickligen alla, utom naturligtvis de, i hvilkas intresse det kunde ligga att derom erhålla kännedom. Att t. ex. i ”Signill” det är på rivalen Heldegissels anstiftan som Boolwis uppretat Signills bröder mot Hagbards, det veta alla utom kungasönerna sjelfva. På samma sätt är i ”Blancka Märeta” en budbärare straxt tillreds att för hertigarne omtala hvad konungen och drottningen sins emellan hemligen öfverenskommit. Deremot är M. ofta ganska lycklig i anordnandet af enskiltheter, och han egde mycket sinne för dramatisk effekt. Så finner man gerna kontraster använda, i det att scener äro hopställda, hvilka genom den motsats, hvari de stå till hvarandra, ömsesidigt höja hvarandras verkan. Men har än Messenius insett, att det är handling, som skall på scenen framställas, och står han i detta hänseende framom några af bibeldramernas författare, för hvilka samtalet var allt: så har han dock liksom dessa endast haft ett dunkelt medvetande derom, att endast den handling är sannt dramatisk, som utvecklas ur de handlande personernas inre. Derföre är det äfven illa bestäldt med den inre motiveringen, och någon karaktersteckning i sann dramatisk mening finner man icke hos honom lika litet som hos de andra författarne från samma tid. Synes det än stundom som om en bild af karakteren föresväfvat författaren, så är denna dock endast angifven med allmänna drag, och någon konsequent genomförd teckning må man icke vänta. Likvist är ett bemödande skönjbart, att göra personernas språk och uppträdande beroende af deras stämning, tänkesätt och samhällsställning, och i prologen till Gustaf I:s ”Comedia” säger författaren: ”Ty them förståndigom är klart Altidh wara Comedie art, At hvar Person gifs sin affect.”
Af de bästa mest lysande alla tider höjt och skall väl fortfarande höja bitarne få damerna sin del, men ändå, du sin af oäkta guld och falska ädelstenar glittstolta skönhet i mångfärgad drägt och prunrande spirande öfver jorden; men låtom oss kande grannlåt, är det i alla fall hin ondes åtminstone lofva att ej förifra oss, när det gälgamla bortkastade hud, som du styrt ut dig ler ett nytt mode, utan lugnt tänka efter om med, om än litet mer eller mindre smak i det passar för vår ålder, vårt utseende eller sammansättningen gör hemligheten njutbar för våra tillgångar, och må vi i synnerhet vara toleranta och ej skratta åt dem, som af ett eller betraktaren. annat skäl uppträda som » hin ondes besegEmellertid fins det också mindre vackra och rare » och spjerna emot att ikläda sig hans lymera dunkla bitar qvar af den mörklagde afsande ormskinn. Sat sapienti! grundsfurstens forna omhölje, och dem få herB. S. rarne hålla till godo med; dessa bitar räcka y e e n till både skorstenshattar, frackar, bonjourer och andra onämnbara plagg af ny fason och snitt, och det blir lust och fröjd både på och under jorden, när ett nytt mode uppstår. Men skola vi unna mörksens englar och deras öfverste den triumfen, att vi menniskor stoltsera i hans gamla aflagda skinn? Böra vi icke kasta det till baka dit, hvarifrån det kommit, och emancipera oss från modet genom att bära en för vårt klimat och land passande klädedrägt? Må » Il Diavolo » annamma skorstenshatten, de höga klackarne, de långa släpen, snörlifven, krinolinerna och allt annat osundt och besvärligt otyg, och låtom oss sedan sluta ett innerligt förbund med den goda smaken, det sunda förnuftet och gracerna! I andanom ser jag mången rynkad panna och mycket spotska miner bland de sköna vid Ett missförhållande. |ij|É \ on l:sta årg. hade grånat i tjensten och var, som «fe * e man säger, utsliten, men derför icke förkastad, nej, långt derifrån.
J a g syftar hiir pi % de blda beriittelserna, &gt;Lekw och ~Andrns barn,. Forf. har ocksB just genom desse beriittelsers titel lyclrats stryka under hvad hon velat siiga. I)) Leks iir det en img, fattig priist, som under tre &amp; r lefvat som adjunkt i en IromminrstergBrd och diirunder sparat ochlforsakat. I3an sparade p % penningar for att kunna betda sina slrulder och han f i r forsaka bocker och bildadt umgange. Han sparade ocksg ihop en skatt af hjartats varmaste kanslor for att en gBng kunna bjuda dem Bt henne, soin skulle bli solen i hans lif. Men annu htde ban ej mott heme i lifvet. SB kom hen som acijnnkt till byrkoherden i X., och diir motte han den unga, fagra Elsbet och bjod heme sin hopsparade skatt. Hon tog enlot den, inen for att snart kasta bort den. For henne var alltsamnlans en leli med Bonom, sosn tog allt i lifvet p i renaste allvar. Det iir stbr skadtz, att forf. skiimt bort den sB djupt och sannt kiinda beriittelseu med samtal, som forefdla bra onaturliga och konstruerade. I)) Andras barn 9 triifia vi liter en ensain fattig pastorsacljunkt. Han hade tidigt nlistat siua forgldrar, och som skolgosse och stndent hade hnn lefvat ensam pB en lrammare i Lmd. Men nu jublar llan af frojcl, nu skall h a n komma ut som acljunkt och f &amp; lefva i ett hem, under sen kvinnas h a p och s k y d d ~. Tanken 135 ' ' e det egna hemmet skjuter han tills vidure undau. Men (let fir jnst i prBstg&amp;den, [lit han kommer som adjnnlrt, han f i r kiinna hvad det 5ir att vara %andras barn D.
117 genom anslag dels till upprättandet af flera nya lärostolar och adjunktsbeställningar, dels till förökandet i någon mån af materielen vid de vetenskapliga institutionerna, dels ändtligen genom det förslagsanslag af 25,000 R:dr, hvarigenom så väl adjunktslönerna inom de verldsliga fakulteterna kunnat höjas från i allmänhet 65 tunnor spanmål eller cirka 8—900 R.dr till 2,500 R:dr för de 10 äldste adjunkterne och till 2,000 R:dr för de öfrige, som ock professors-lönerne i juridiska, medicinska och philosophiska fakulteterna kunnat uppehållas vid 4,500 R.dr, så att de sedan 1859 icke understigit denna summa. Ehuru genom dessa anslag, hvad löner angår, de akademiska lärarne vunnit icke obetydande fördelar, i jemförelse med förhållandet före 1859, torde isynnerhet adjunkternas inom de verldsliga fakulteterna lönevilkor vid Upsala universitet dock icke kunna anses tillfredsställande, vare sig att man betänker de verkliga och ganska dryga lefnadsomkostnaderna i Upsala, eller den samhällsställning, som adjunkterna såsom universitetslärare intaga, eller man anställer en jemförelse med andra lärares eller embetsmäns löneförmåner. I afseende härpå torde först böra erinras derom, att ifrågavarande lärares tjenster icke numera, såsom fordom, äro allena att betrakta såsom exspektans-platser. Dessa läraretjenster hafva fått en förändrad betydelse för universitetet, sedan statuterna ålagt adjunkterna /örelåsnings-skyldighet samt några äfven fått uppdrag att examinera i vissa examina. Med en mera sjelfständig ställning än förut, utgöra i alla fall akademi-adjunkterna den plantskola, hvarifrån skicklige professorer hufvudsakligen skola utgå. Men erfarenheten har flera gånger visat exempel, att dessa akademiska lärare, till följd af ogynnsamma förhållanden, nödgats qvarstanna på adjunktsplatsen 10 ä 20 år, ja stundom ännu längre, innan en ledighet uppstått, hvilken kunnat föra dem till professuren.
Denna tull åter lägger nästan ett oöfvervinneligt hinder i vägen för begagnandet af de få tillfällen, dä svenska handelsflottan skulle med fördel kunna förstärkas genom inköp af utländska fartyg. Utskottet tillstyrker derföre, att införselafgiften å »utländska fartyg med tillbehör»: »när, i följd af serskildta omständigheter, helfrihet för sådane beviljas, eller när de af utlänning till svensk hamn inbringas samt der prisdömas och försäljas», må nedsättas till 13 procent; och å de under rubriken »alla andra» inbegripna till 20 procent af värdet. Jemlikt Kongl. Maj:ts förslag, tillstyrker utskottet, att »filar» må, med tullvärde af 36 sk., åsättas 4 sk. införseltull per Filar. skålpund; att »fingerborgar och syringar» med tillägg vid rubriken af orden, »af Fingerbor andra ämnen än guld och silfver» må beläggas med 12 sk. införseltull 9ar och skålpundet; och Syringar. att, i afseende å artikeln fisk, införselafgiften å »anjovis, sardeller och Fisk. thonfisk» må nedsättas från 8 till 5 sk. skålpundet; och att, med uteslutande af den i 16 § tulltaxeunderrättelserna för trettonde tunnan af hvarje läst saltadt kött och fisk nu medgifna frihet från afgift till städerna, en motsvarande nedsättning i införselafgiften för de saltade fiskslagen må medgifvas, nemligen för cabeljou, långor och torsk från 2 r:dr 24 sk. till 2 r:dr 12 sk.; för lax från 3 r:dr till 2 r.dr 32 sk.; för sill från 32 sk. till 50 sk; för strömming från 1 r:dr till 52 sk. och för all annan saltad fisk från 2 r:dr till 1 r:dr 42 sk., allt per tunna; äfvensom att, derest den för införsel från Norrige nu stadgade Bih. till B. St. Flyttsaker. Fläsk. Fogtar. For mar, l;i ukor och Folten för sockerbi aken. Fransar, Galoncr, Gramaner orli Snören. Frukter, För.
Meii Iion tillägger:, När Gud pålägger oss en uppgift, tager han bort all vedervilja hot densamma.^ ' Lidt fka en faellesskole, i Norge. Vi trader ind pk skolegården. Det er en stor, vakker plads, omgivet, af lindetrier, med furuskov på den ene side, bölgende enge på den anden, frit beliggende med smuk idsigt &amp; er dit .nierliggende landdistrikt. Det er ved la-tiden, og vi venter ei lange, der signaliseres med en klokke, og ' snqt marscherer klkse for klasse med sin Iierer i spidsen, gutterne foran, pigerne efter, i fuld orden ud. Laxeren stai !dser ved ' udgangsdören, oglader .troppen gå forbi, medens den inspicerende lzerer, og lzererinde inGager sine plajise. Flokken spredes, gutterne går til höire, pigerne til venstre af den rummelige g&amp;rdsplads, og sliart er legene i fnld gang. Gutternes lege er. voldsorninere, liverfor de er helst for sig selv, pigerne er fredelige trods sine hyl, uden livilke deres leg vistnok ei kan existere. I sin iver forvilder börnene sig ofte over på hinandens pladse; inen de inspicereqde ser gjerne gje~inem ' fingre dermed, passer kun på, at der .ingen ngreie bliver, T i minntter varer fritiden, og det ser ud til, a t de nydes; börnene spiser, leger, skråler på en gang, og deres ansigter vidner i detheletaget om snndhed og godt humor. Börnene m % nd mellem h o r time; kim voldsomt regnveir nöder dem til at opliolde sig i korridorerne. Men pedellen ringer, i et nu er legen ophört, börneiie stiller sig i geled,.
Jag anhåller att ännu en gång få fasta uppmärksamheten derpå, att i händelse mitt förslag skulle godkännas och till följe deraf den första propos:n blifva den, huruvidaStåndet godkänner Utskms framställning pag. ii, att en fullständigare lagstiftning rörtde enskilda banker, an den som nu finnes, måtte varda af R. St. beslutad, och såsom contra-propos. mitt förslag, att Ståndet måtte förklara, det Ståndet ej anser någon ny lagstiftning böra vidtagas; så är ingalunda deras mening, som vilja hafva en ny lag, afskuren; ty om Ståndet antager detta förslag, så kunna de sedermera vid §§:na komma med hvad förslag de behaga lill de jemkningar, som de anse för lämpliga. Om man deremot nu genast skulle börja att ingå i pröfning af punkterna, så skulle, vid första punkten, desom önska att ingen lag nu skall bestämmas, vara nödsakade att förena sig med dem, som blott önska en jemkning i första §:n och med deni votera nej, eller också votera ja, och derigenom bifalla sjelfva förslagets antagande, hvilket jag naturligtvis ej kan göra. Således, utan att afskära den andra meningen, kan man väl ej undgå att försl afgöra den frågan, hvarpå jag anhållit om proposition. Frih. Roye: Jag trodde att tiden skulle kunna vinnas genom bifall till Hr Rosenblads begäran, hvarpå jag ej trott att Hr Frih. o. Landtm, skulle kunna vägra propos. ; men jag ser nu, att, långt ifrån alt derigenom åstadkommes en besparing af tiden, har jag ovetande åstadkommit ett förödande deraf, hvarföre jag nu förenar mig med Hr Rosenblad i den anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, ville gifva oss en propos. i enlighet med hans framställning, som visserligen ej är grundlagsvidrig; men jag ställer lill honom en D e 13 18 Februari f. m. begäran, att han ej malle begära votering, hvarifrån äfven jag skall afhålla mig, för alt ej oda liden. Hr Lagerheim, Lars Magnus: