Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är naturligt, att om man kan uplåna penningarne på goda vilkor för långifvaren, så kan man få dem för godt pris och då Staten under tiden drager god ränta af Hypotheks-föreningarnes obligationer, så kan Statsverket, i st. f. förlust, möjligen fä vinst på denna operation. För min del anser jag alt Fullmäktige icke böra förr upsäga obligationerna än allmänna räntefoten blifver så hög att den öfverstiger räntan på dessa obligalioner. Då först år rätta tiden att försälja dem. Jag yrkar bifall till Utsk:s Betänk. Hr Printzensköld, Carl: Om icke mitt minne felar alltför mycket, så var, när dessa Hypotheks-föreningar tiiikommo, fråga väckt bos R. St:r, huruvida de icke borde bildas på det sättet, att Staten skulle uptaga lån, hvilka sedermera skulle till de blifvande Hvpotheks-föreningarne ullemnas, så att Staten blef fordrings-egare hos dessa föreningar, men i stället gäldenär hos långifvarne. Detta förslag gillades icke af R. St:r, ehuru det i min tanka var ganska godt. - Man lät i det stället dessa Hypotheks-föreningar bilda sig på egen kredit och skuldsätta landet utrikes, så att Staten i sjelfva verket bar utländsk skuld, ehuru Staten derför icke utfärdat en enda förbindelse. Vi hafva genom denna åtgärd i sjelfva verket kommit till samma ståndpunkt, som, derest Staten uplånt penningarne på utländsk botten och sedan lemnat dem till Hvpotheks-föreningarne. När nu så är förhållandet och sådana omständigheter hafva inträdt, som gjort penninge-marknaden i utlandet ganska dyr, så hemställer jag till en hvar om icke det är en Statens pligt att vidtaga sådana åtgärder; hvarigenom dessa föreningars kredit, så vi d t möjligt är, uprätthålles. Man gör icke detta om man vidtager så beskaffade åtgärder som Hr Gr. Liljencrants och Frih. Stjernstedt föreslagit. Det vöre just rätta sättet att så till sägandes störta föreningarne om Riksg:s-kont. i närvande ögonblick skulle upsäga till inbetalning det högst betydande belopp af obligationer, som nu finnes i dess värjo.
3 — 6 Från heden; skiss af Elena 5 Iduns panoptikon; af Scœvola 5, 10, 44, 51 Ett balintermezzo; dram, skiss af A. Noël ... 6, 7 Från antikens kvinnovärld; tre skisser för Idun af Vilhelm Lundström: I: Toaletten 6 II: Äktenskapet 10 III: Kvinnan i literaturen 14 Lifselexir; af Laura Fitinghoff .. 6 Vår Betty; skiss för Idun af Elin Ameen ... 7, S Liten efterskörd från svenska skaldinnors blomparterr; för Idun af Birger Schöldström: I: Ett nyupptäckt poem af fru Lenngren 7 II: Ett nyupptäckt poem af » Herdinnan i Norden » 16 III; Grefvinnan Berger .. 19 IV: Sånger i månestrålar 34 Plikt; skiss af Elena _ _. 8 Vissnade kransar; af Aurore Lundqvist 8 Brudgummen; af furst D. Galitsin-Murawlin. För Idun efter ryskan 9 I forna dagar; strödda blad ur minnets album, samlade af Mathilda Langlet: 6: Klockarfar, han skall nu allting bestyra 10, 11 7: » Lilla Charlotta » 17 8: » Sköna Hélène » 20 En vinterpoet; för Idun af Tor Hedberg ... 12 — 14 En påskafton; för Idun af Sune Folkeson 13 Modern erotik; några bagateller i ett vidlyftigt ämne af Alvar Arfvidson: I: Hvad en fransk författare tänker o m kärleken 13 II: Finnes det någon » sann » kärlek? 14 III: Det gamla evigt unga. 15 Torparen och gässen; af Leo Tolstoi. Öfvers. för Idun 14 Loretos madonna; en skildring från Italien för Idun af Hilda Hintse 14 — 24 Det var en dröm; öfvers.
Detta stadgande, som kvarstått från 1734 års lag, har emellertid ej utan skäl börjat anses olämpligt, och tiden har så småningom mognat för en framflyttning af äktenskapsåldern. Redaktör P. T. Borg, hvars verksamhet för kvinnans intressen vi förut haft tillfälle att ' omnämna och belysa, väckte vid 1890 års riksdag förslag om att för kvinnan liksom för mannen äktenskapsålder och myndighetsålder skulle ' sammanfalla, d. v. s. att den lagligt lägsta åldern för ingående af äktenskap skulle vara 21 år. Denna reform ansågs dock alltför brådstörtad och afslogs af riksdagen, men intresset för reformen, om också mindre långtgående, fanns kvar, och hr Borg uppmanades från flere håll att förnya motionen, ehuru något modifierad. Den har också kommit fram vid innevarande års riksdag endast med den skilnaden, att hr B. nu föreslog äktenskapsåldern till 18 är. Att frågan i denna nya form hade sympati är alldeles påtagligt, men saken är viktig och fordrar noggrann utredning, innan den i lag bestämmes. Andra länders föredömen tala onekligen för en framflyttning af äktenskapsåldern, men till och med 18 år föreföll våra lagstiftare för mycket. I Frankrike är kvinnans äktenskapsålder 15 år, i Norge, Danmark ooh Tyskland 16. Vi svenskar torde i utveckling kunna anses närmast likställda med de tre senare landens invånare, hvilket faktum ger ytterligare skäl för en framflyttning af äktenskapsåldern. Se vi på förhållandena inom vårt eget land, visa sig inga synnerliga hinder för en moderat framflyttning af kvinnans äktenskapsålder. Under tioårsperioden 1878-87 var det högsta antal äktenskap, ingångna af kvinnor mellan 15 och 16 år, 19, således ett rätt obetydligt antal, allra hälst då man ser, att lägsta siffran för samma äktenskap är så låg som 5. Kvinnans äktenskap i åldern 1 6 — 1 7 år företer ej häller höga siffror. Högsta årliga siffran under samma tioårsperiod är 79, den lägsta 45. Erfarenheten synes sålunda visa, att det ej kan anses vara någon obillig eller allt för långt gående reform att låta 15- och 16-åriga kvinnor stanna utanför den åldersgräns, där lagen utan något särskildt tillstånd medgifver äktenskap. Med 17-åringarne blir förhållandet något annorlunda.
Friherre Wirsén, Gustaf Fredric: Ehuru jag visserligen icke rätt gärna ville erkänna, det jag icke kunde låsa eller förstå Svenska språket, linner jag mig likväl så tillsägandes satt i denna Cathegorie, enligt den siste Talarens yttrande, emedan jag är af olika tanka med honom, och icke så läst och icke så förstått 26 Den 2 Junii. det ifrågavarande ämnet, sorn Iian det nu framstålt, hvilket ännu ytterligare af min särskilda mening i BancoUtskottet kan inhämtas. Jag åberop sr den helt och hållet, för att ej borttaga tiden med upprepande af hvad jag der anfört, och hvilket i min öfvertygelse varit grundadt. Jag vördar hvar och ens opinion för sig, men på min värkar ej annat ån öfvertygande skål. Hår år nu fråga om de r, 100,000 R.d Banco Utskottets pluralité har ogillat, att de till Canalarbetet blifvit använde. Jag har för min del beklagat, att Författningarne voro så otydliga, att olika tolkning kunnat åga rum; och att en sådan disposition utan tydlig föreskrift blifvit gjord; hvilket allt af mitt anförande i Utskottet står att inhämta; men annat år detta, annat att ålägga ansvar såsom för verkligt fel. Jag vet ej, huru man kunnat nöja sig å någondera sidan med så ofullständiga och hvarandra motsägande föreskrifter; men jag föreställer mig, att det gått så till, att man trott sig kunna hjelpa sig fram i verkställigheten, och på den räkningen gifvit efter i föreskriftens tydlighet. Ej heller vill jag utlåta mig, om icke jag, i fall jag i frågan haft en röst, tagit ett annat beslut, ån Directionen; men jag får ej låta min öfvertygelse, om hvad jag tilläfventyrs hade gjort, ensamt tala, vid frågan om det, som i stället skett, saknat all grund eller ej, utan måste ställa mig i det förhållande, att jag afvåger skålen för och emot: att jag ser om misstaget verkligen var ett Lagbrott eller ej.
Del förslag lill nationalrepresentationens ombildning, Const.Ulsk. nu oss gifvit, betryggar i intet afseende emot vådan af, att representationen kunde öfverskrida sin bestämmelse och jemte att vara en lagstiftande tillika blifva en regerande, ja en allenastvrande makt i Staten; tvertom, då ingen garanti är gifven derför alt nationens stora moraliska och särskildta materiella intressen blifva vederbörligen representerade, skall vid 1 iksdagsmannavalen en strid och slitning dem emellan uppstå, sorn nödvändigt måste inleda, ja tvinga till partier och factioner; ty den genom de allmänna valen oafvägda makt i Slaten, som ensam beslutar öfver budgeten och tillägger sig rätt att efter behag minska eller öka löner och anslag, bestämmer nära, synnerligen uti ett en k am in ar-sy steine för representationen sådan som i verkligheten Utsktsär, nationens särskildta intressen, och skulle derföre tvingas att uppbjuda all sin förmåga att vinna inflytande vid valen, väl vetande att när inga stora yttre eller inre politiska spänningar förefinnas, aggar egennytta och Den 21 April f. m. afund lill strid dem emellan. Genom de allmänna eller samfällda valen påförer man oss ett ond!, hvaraf så mångå andra conslitutionella slater lida, nemi. behofvel af en valcensus, hvilken, då elen är hög, vållar den ständiga aldrig hvilande striden om dess nedsättande, och nar ilen nr låg föranleder till alt valen allmänneligen blifva köpin, en lycka för det land, sorn endast inom sig finner köpslagare. Icke ett enda af de beslut R. o. Ad. hade fat lat och för sin gemensamma tanke förklarat, såsom grundvalar för den nya representationens byggnad, har af Consl.[Jtsk. blifvit akladt och afsedt, ly jag kan icke ditrakna Ulsk:s naiva förslag alt bilda represenlationen på 2 kamrar, när dervid icke blifvit följdt R. o. Ad:s uttryckliga beslut alt båda dessa kamrar skulle blifva af lika styrka. Det lärer således af allt della vara påtagligt, att R. o. Ad. icke kan antaga Const.Utskts förslag till representationsförändring.
Stuteri-öfverstyielsens underdåniga utlåtande, i anledning af en utaf Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning vid Ottenby stuteris räkenskaper för år 1853. Stormäktigste Ållernådigste Konung! Enligt Rikets Ständers Revisorers afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1852 och 1853, genom nådig remiss af den 2 innevarande månad, meddelad Stuteri-öfverstyrelsen, i hvad samma berättelse rörer Ottenby stuteri, bar dervid förekommit den anmärkning, att uti nämnde stuteris räkenskap för år 1853! kontanta behållningen till 1854 blifvit oriktigt utförd med 38 R:dr 2 rst., i stället för 37 ll;dr 30 sk. 2 rst. Efter att hafva förvissat sig om denna felaktighet, har Stuteri-öfverstyrelsen förständigat vederbörande redogörare att uti nästafgifvande räkenskap tillvägabringa rättelse derutinnan. Den nådiga remisshandlingen återföljer, och Stuteri-öfverstyrelsen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Ållernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, F. BRAUNERHJELM. Stockholm den 8 Februari 1856. J. A. Lundström, Öfver-direktörs-embetets vid Landtmäteriet underdåniga utlåtande, i anledning af llikets Ständers år 1855 församlade llevisorers berättelse, rörande redogörelsen för kostnaderna vid afvittringarne oell storskiftes-verket. Stormäktigste Ållernådigste Konung!
I fråga om det af Utskottet föreslagna elementar-läroverk i Luleå med 1 Rektor och 1 Kollega, till Kongl. Maj:t må öfverlemnas att bestämma om detsamma bör förläggas i Luleå eller i Piteå; 6:o. Utskottets hemställan, angående dels anvisande af ett reservationsanslag af 20,000 R:dr Riksmynt till löne-förbättring åt Lärare vid pedagogier, och dels underdånig begäran att vid nästa riksdag erhålla utredning rörande detta slags skolor, af Ridderskapet och Adeln afslogs; 7:o. I fråga om aflönings-beloppen för Rektorerne vid de lägre elementar-läroverken, gjordes förbehåll om den rättelse i motiveringen för Utskottets hemställan, som föranleddes af Ridderskapet och Adelns i fråga om Adjunkternes och Kollegernes aflöning fattade beslut; Prot.-Utdrag den 20, 23, 23 och 24- November 3857. 643 8:o. Det al Utskottet tillstyrkta reservations-anslaget till arfvoden åt Bibliothekarier vid de högre elementar-läroverken nedsattes till 2,000 R:dr Riksmynt och maximum af ett sådant arfvode bestämdes till 200 R:dr samma mynt; samt 9:o. De i Utskottets tillstyrkande angående den föreskrifna skoleller termin-afgiftens användande förekommande orden: ”undervisnings-materiel lör” utbyttes emot orden: ”skol-inventarier vid”. 33 punkten bifölls; 34 punkten afslogs; hvaremot Ridderskapet och Adeln beslöt, all Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta uppgöra och till Rikets nästsammanträdande
Vid sådant förhållande, och då Rusthållarne, genom af Konungens Befallningshafvande i Länen tidigt utfärdade Kungörelser, varda kallade att, vid utsatta Generalsamt Approbations-och Cassations-Mönstringar, sig infinna, samt de Rusthållare, som vid Recruteller Remont-Möten skola Karl eller Häst till Approbation förevisa, hvarken sakna anledning eller rättighet, att vid sådana förrättningar sig inställa, hafva Utskotten, då det ingalunda kan förmenas de Rustande, som, till undvikande af långväga resor eller af andra orsaker, ej vilja berörde förrättningar per "Bih. till R. St. Uti. N:o io5. sonligen bivista, att Sqvadronseller Socknevis utse och förordna Ombud, som, i förekommande frågor, för deras numer svara, men Landshöfdingarnes närvaro a förrättningsstället såsom af flera oell allmännare angelägenheter pafordrad samt derföre ock af ålder anbefalld, bör af en sådan de Rustandes öfverenskommelse blifva oberoende, icke ansett någon åtgärd, eller beredande af någon ytterligare föreskrift, utöfver hvad Författningar och Allmän Lag i detta fall redan innehålla, behöfva af Rikets Högloflige Ständer, i anledning af Nili Pehrs sons motion, beslutas eller vidtagas. Stockholm den 16 November 1829. Ankom till Exp. Utsk. d. 20 Noy. 1829* Utlåtande, nied anledning af väckt fråga örn förändring i sältet för uppbärandet af Rotehållares bidrag tili Indelta Infanteristens beklädande. Riks dags-Fullmägtigen från Vesterås Län Eric Norberg ,har, uti ett till Hedervärda BondeStåndets
Denna del af ämnet utgör hufvudsakliga föremålet för det tredje i ordningen af de väckta förslagen, i hvilket tillika anmärkes, hurusom tjenstemännen vid Domkapitlens expedition äro alltför illa aflönade i förhållande till deras särdeles trägna göromål, hvilka genom Statens fortgående utveckling och särskildt genom folkskolans utbildning och elementarläroverkens reformerande blifvit under de sednaste årtiondena sannolikt fördubblade. De förändrade stadganden och öfriga förfoganden, som i dessa hänseenden föreslagits, äro: “l:o. Konsistorium sammanträde in pleno blott en gäng i månaden, derest ej angelägna ärenden föranleda ordföranden att detsamma till en kortare öfverläggning någon gång deremellan sammankalla, och der lörekomme endast förslags upprättande till lediga presttjenster, skolsysslors bortgifvande, jemte föregående prof och dessas bedömmande, tvistemål, som höra under Konsistorii dom och andra vigtiga mål. Vid pleni-sammanträde löres protokoll såsom vanligt och dess expeditioner torde äfven såsom hittills böra af hela Konsistorium underskrifvas. Öfriga konsistorii-ärenden, såsom ombuds förordnanden, missivers utfärdande, handlingars remitterande till kommu - 22 Expeditions-Utskottets Förslag till unden!' Skrifvelse. N:o 155. nikation, kyrkokassa revisioners och ekonomiska besigtningars granskning, arfvodens och löners uträkning och reqvisitioner m. m., handlägges en, två eller tre gånger hvarje vecka ensamt af Ordföranden och vederbörande Notarie, med biträde af en eller högst 2:ne ledamöter, efter tur och öfverenskommelse. Vid dessa sednare sammanträden föres intet protokoll, endast en kopiebok öfver utgående skrifvelse!', hvilka sednare underskrifvas ensamt af Ordföranden och Sekreteraren eller Kamereraren.® “2:o. Konsistorii-expeditionen utgöres af 2:ne medlemmar, af hvilka den ene, kallad Konsistorii-sekreterare, företrädesvis före diariet och protokollet samt uppsätte alla utlåtanden och ansvare för alla expeditioner, hvilka ej tillhöra Kamererare!).
Åtskilliga reservanter mot detta Betide hafva yrkat, att man skulle antingen bestämma den enkla brefvigten till 4 ort och bibehålla portot af 12 öre, eller ock nedsätta vigten till 3 ort och portot till 10 öie. Jag får för min del förklara, att jag i valet mellan dessa alternativer utan tvekan gifver företräde åt det sednare, och att jag med nöje skulle biträda detta förslag så vida dess genomförande vöre förenligt med Postverkets ekonomiska ställning. Ehuru jag således ingalunda vill förneka nyttan och fördelarne af en portonedsättning, och erkänner att sådant öfverensstämmer med den rigtuing, som i detta utseende för närvarande gör sig gällande, och hvilken också jag för min del med värma omfattar, så tror jag dock, alt man måste behandla denna sak praktiskt, och icke sätta den önskade portonedsättningen så mycket framför alla andra fördelar, att man derföre upoffrar de framsteg, som utan tvifvel äro ännu iner väsendtligt!. Bland dessa räknar jag först och främst Postverkets utveckling i allmänhet, hvilken väl torde vara af långt större betydenhet för hela landet än att få postportot nedsatt med ett belopp af 2 öre. Man måste komma ihåg, att nya postoch diligencelinier ständigt inrättas, enligt revisionsberättelsen lör 1858 upgående ända till 0,000 nnl. Sådana nya diligence-förbindelser äro t. ex. melina Göteborg oell Helsingborg, mellan Töreboda och Orebro, och nu sednast en diligence alia dagar hela året om emellan Ystad och Malmö. Utom dessa diligencelinier och många nya poster, är det afven flera ångbåtskommunikntioner, sorn dels nyligen blifvit satta i gång och dels återstå att ordna, så snart ske kan. Under sistlidne vinter blefen ny ångbätsfarl åvägabragt mellan lästa landet och Gottland, hvilken kostar ganska betydligt, och ännu återstår att anskaffa en dylik förbindelse äfven öfver Ålands haf, ty det torde icke kunna anses med tidens fordringar öfverensstämmande att man, såsom nu är fallet, ofta med lifsfara måste göra denna resa på en bräcklig båt. Allt detta fordrar dock naturl. medel, och det går derlöre ej an att inkomsterne förminskas.
Hon är alvarligt troende utan fanatism och eger en grad af bildning, som gör, att vi aldrig kunna blifva ovänner, för att vår tro är olika. Men detta! Jag kunde ej tala om det för henne. Ty om en sådan sjukdom är hon säkert aldeles okunnig. Jag vill slå vad, att de flesta kvinnor i vårt land, tro, att den endast drabbar personer, hvilkas fysik är fullständigt depraverad af den yttersta liderlighet. Och för den, som vet så litet, kan man ej bekänna dylikt. Och dock borde ingen så som en moder kunna hjälpa till att bära ett dylikt lidande. Tänk dig, bara att dag från dag behöfva se henne. Då saknade jag att aldrig hafva sett min far. Fast han kanske ej brytt sig om att vara min förtrogne. Men att gå hemma under ferierna dag från dag med denna olidliga börda att bära på. Att vilja tala, att önska tala, att längta därefter. Och så inte kunna, inte våga. Hon hade sörjt sig till döds, därför att hon ej kunde förstå! Men som sagdt, man vänjer sig. En gång skall man ju dö. För resten må du inte tro, att jag nu är olycklig. Men i början var jag det. Ty man är så upprorisk, isynnerhet när man som jag tror på, att människan kan och bör söka lyckan. Och det är så svårt, så outsägligt svårt att upphöra med att tänka på lyckan för egen del. Men man kan göra det, och det är märkvärdigt, hvad man då får för en annan uppfattning af hela lifvet. Det förstås, att man sträfvar efter det man önskar själf. Men man förlorar det där begäret att kapa åt sig för egen del. – Men att jag ingenting märkte på hela den tiden. Grane gick fram och började mekaniskt att taga bort blyhylsan, som täckte korken på vinbuteljen. – Men hur är det med dig nu? Är alt det där en öfvervunnen ståndpunkt? Jag menar, kvinnor och alt det där. Schultz gjorde en grimas af äckel. – Ja, ser du, min historia är precis den samma som din. Jag tror nästan, att jag varit ännu mera brådmogen. Som du vet, har jag, sedan min far dog, tidtals varit uppfostrad hos en slägting.
Finnas desse betjente ej härutinnan fullgöra sina pligter, läte Justitie-kanslersemhetet med dem efter lag och omständigheter förfara. 4:o Tid alt emot domare och expedilions-hafvande anställa åtal för underlåten eller felaktig stämpelbeläggning i de fall, Kongl. Girkulär-brefvet af den 11 Februari 1847 omförmäler, skall i hvarje fall beräknas till två år från den dag, då rcnoveradt protokoll lill Hof-rätten inkommit. 390 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 127. § 15. Domstol i mål rörande stämpelpapper. 1:0 Öfverträdelse af denna författning pröfvas och afdömas i den rätt eller det embetsverk, der försnillningen eller förseelsen gjord eller upptäckt är; men eger Verket eller embetsmannen ingen domsrätt, förvises "målet till Häradseller Rådslufvu-rätt. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Konsistorierna äro äfven behörige att döma öfver de förbrytelser, som emot denna författning hos dem förekomma. 2:o Feiar den, som sjelf domare är, i hvad honom uti sådan egenskap åligger, hörer målet till den öfver-domstol, under hvilken han lyder. 3:o Vill någon tilltala stämpelpappers-försäljningsmän för begångne fel i och för denna befattning, anmäle sådant tillika hos den myndighet, som försäljningsmannen förordnat. § 16- Ansvar för öfverträdelse af denna författning. 1:0
När pöbelhoparne i fjärde aktens slutscen genom krossade fönster och sprängda portar storma in i den rike fabrikantens luxuösa hem, där de med bestialisk förstöringslusta sköfla allt, krossa möblerna och de dyrbara konstverken, trampande spillrorna af » utsugarnes » välstånd under sina fötter — • då har dramat nått sin utvecklingskulmen och kärnpunkten af sin innebörd. Den följande femte akten är mera som en epilog; den » borgerliga rättvisan » rycker där fram, med bajonetter och skarpa skott kufvande upprorsandan, och som en skärande gäll dissonans kommer slutscenen, där den gamle väfvaren Hilse, han som ensam midt i revolten med from undergifvenhet blef vid » sin plikt », lämnande hämnden åt Gud, midt i arbetet vid sin väfstol fälles af soldateskens förlupna kula. Dramats egenartade byggnad, hvilken vi ha sökt åtminstone antyda i dessa rader, gör det tydligt, att dess framgång — som främst måste vara den lyckade ensemblens verk — i synnerlig grad beror af iscensättningen och regien. Hr Harald Molander firar härvidlag också en sannskyldig triumf, kanske den förnämsta denne utmärkte scenledare hittills uppnått. Och det vill ej säga litet. Höjdpunkten i detta afseende utgör för visso fjärde aktens stora slutscen med strejkarnes stormning af fabrikantens hem. Af denna scen återgifva vi en fotografisk reproduktion, för Iduns räkning tagen på generalrepetitionen vid blixtljus af den på detta område synnerligen skicklige fotografen hr A. Rydin. Rollernas i stycket antal är öfver hundra, närmare 60 stå upptagna på programmets personlista. Alla gjorde sin sak med en högst lofvärd konstnärlig entusiasm och bästa samspelning. Det är därför nästan orätt att utmärka någon särskild, men skulle vi nämna några af de mest framträdande, vore det hrr Lundberg, Eliason, Hillberg, de Wahl och Riego samt fru Lina Sandell. Bifallet var helt enkelt stormande, och hr Molander hyllades särskildt med talrika inropningar. » Väfvarne » bli en märkespunkt i våra teaterannaler.