Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid ifrågavarande räkenskap saknas äfven flera af de i ofvanåberopade cirkulär den 17 September 1856 upptagna konti; och om än flera af dessa konti ej äro behöfliga för Stockholms stads undervisningsverks räkenskaper, synes det likväl,# som skulle en redogörelse för premieoch fattigkassornas ställning ej hafva varit obehöflig. Nu saknas en sådan redovisning. § 3. Jemväl vid 1860 års räkenskap äro fogade promemorier af den otillfredsställande beskaffenhet, som i sistlidna års revisionsberättelse omförmäles; likasom ock de i samma räkenskap förekommande hänvisningar till verifikationerna befinnas högst otillförlitliga. § 4. Vid granskning af säkerhetshandlingarne befunnos dessa i god ordning. Vexelmidervisninsrens normalskola. o Direktionen för Sällskapet till vexelundervisningens befrämjande har aflemnat redogörelse ej mindre för normalskolans egna tillgångar, än ock för de medel, hvilka anvisats åt Stockholms Folkskolelärare-seminarium samt till stipendier åt elever derstädes. Af denna redovisning, hvilken, för såvidt den rörer statsmedel, blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, inhemtas följande förhållande med afseende på inkomster och utgifter: 33 — 258 — Debet. Balans från år 1889: Tillgångar Doueradt kapital, 12,000 R:dr, föres inom linien. Uppbörd: Ordinarie statsanslag till normalskolan Extra dito till folkskolelärare-seminarier Dito dito till stipendier åt folkskolelärareelever Rån temedel Försäljningsmedel Arsafgifter af ledamöter Hyresmedel Credit. Ved, ljus och renhållning Stipendier Premier, skohnaterialier m. m. Utgifter för arkivet Balans till år 1861: Utlånta medel Fordringar i f. d. Bokhandlaren Bagges konkurs A Revisorernes sida har emot räkenskapen icke varit något att erinra, och vid inventering af säkerhetshandlingarne befunnos dessa i god ordning. — 259 — Nya elementarskolan i Stockholm. För inkomster och utgifter redovisar denna, i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning granskade, räkenskap på följande sätt: Debet. Balans från år 1859: Tillgångar Uppbörd:
RegeringsFormen, och som ligger lill grund för Conslitutions-Utskoltels sjelfständiga verksamhet. Jag medgilver visserligen det önskvärda deruti, alt, i händelse Rådgifvarne, för något högst vigligt och för Staten gagneligt ändamål , sett sig nödsakade alt tillstyrka Kongl. Majit ett beslut, stridande mot grundlag elier allmän lag, en sådan öfverträdelse icke nödvändigt måste åtalats. Men en sådan princip, uttalad i sjelfva den anklagande grundlags-paragrafen kunde lältligen tolkas derhän, att något ansvar icke borde kunna drabba Konungens Rådgifvare för lag-öfverlrädelser, när någon synnerlig skada för Riket eller enskilde derigenom icke skett. Man skulle troligen komma att erfara mycken stridighet, först inom Constitutions-Utskoltet och sedan inom Riks-Stånden, vid hvarje anmärkt lag-öfvei Irädelse, liui tivida icke den öl - 4 Constilutions-Utskottels Memorialr N.-o 60. verklagade åtgärden må hafva medfört antingen så liten skada , elier den nytta, att ansvar icke borde ega rum. Man skulle oek allt för mycket föras in på det farliga fältet, alt nödgas bedöma handlingen efter dess mer eller mindre lyckliga utgång. Antagandet af Utskottets förslag skalle äfven i öfrigt medföra andra olägenheter. I händelse Rikets Ständer, emot ett Conslitutions-Utskolts tillstyrkande, förklarade, att Rådgifvarne borde åtalas, hade Rikets Ständer derigenom äfven uttalat sin åsigt, att desse Rådgifvare borde lill ansvar tällås. En sådan opinionsj^ltring af Rikets Ständer skulle menligt inverka på Riks-Rättens frihet i frågans bedömande. En slags dom vore derigenom på förhand gifven, hvars moraliska verkan icke någon RiksRält i verlden förmådde upphäfva, om än dess juridiska frikännande blefve det mest ampla. Då, såsom nu, en delegation af Rikets Ständer ensam bestämmer anställande af åtal, har man icke att befara något sådant band på Domarenas frihet. Långt mindre är vigten af ett fåtaligt Utskotts opinion, än Rikets Ständers.
Jag instämmer med Frih. Cederström, att ifrågavar. inbjudn. är olaglig, men icke derföre, att R. o. Ad:s beslut innefattar nya, af Constit.Utsk. icke väckta frågor, ty i den delen är jag icke af Frih. Cederströms mening, utan derföre, att inbjudn.förslaget innehåller, att R. o. Ad. skulle hafva fattat beslut 0111 en förklaring af 56 och 8i §§ Reg.F.; ty alt besluta en förklaring af ett grundlagsstadgande är, efter min tanka, olagligt, och Gr. Horn svnes mig icke hafva vederlagt den i detta hänseende framställda anmärkningen. Den adle Grin liar väl trott, att Constit.Utsk:s eget förslag varit initiativ till förklaring af ifrågavar. §§; men Utsk:s förslag innefattar initiativ, icke till förklaring, utan till förändring. Af delta skäl anser jag in bjudn. olaglig. Jag vill för öfrigt ej ingå i någon pröfning af hvad 58 § Riksd Ordn. stadgar; men om man vill tyda detta stadgande derhän, att fattade beslut kunna omredigeras, får jag förklara, att jag för min del anser stadgandet endast gälla för enskilda ledamöters yttranden , icke för RiksSt:ns beslut. Om t. ex. det nu i fråga komna beslutet skulle kunna ändras, på sätt man föreslagit, så mäste det medgifvas, att med ändringen af ordet: förslag, till utlåtande, afsiglen är att få en annan mening uttryckt, än beslutet för närvar, uttrycker, emedan förändringen annars vore alldeles öfverflödig. Detta lärer vara påtagligt utan någon tolkning af 58 §, och på denna grund förenar jag mig äfven i detta hänseende med dem, som varit af motsatt mening med motionären. Gr. Horn: Hr Cederschjöld har ytterligare velat fästa uppmärksamheten på en annan förment felaktighet i redactionen af R. o. Ad:s beslut, hvilken, efter den värde ledamotens tanka, skulle bestå deri, att redactionen af 3 mom. icke tydligen skall uttrycka, att Konungens propos:r i grundlagsfrågor alltid böra hvila till påföljande riksdagen, utan att den kunde tydas derhän, att R.
Ständer hafva alltså beviljat en kontant förhöjning i samtlige Tygskrifvarnes aflöning med 84 R:dr årligen för hvardera, eller tillhopa 1,260 R:dr, att för de 8 Tygskrifvare, som förut ega ensamt lön, uppföras såsom arfvode, samt, hvad de öfrige angår, deras redan innehafvande arfvoden tilläggas; dock med vilkor, att all beräkning af spanmål under lönen upphör. ll:o. Med anledning deraf, att anslaget till Kavallerioch Artilleri-hästars remontering och skoning redan för nuvarande förhållanden befunnits otillräckligt, och då derjemte Sqvadrons-cheferne vid Lifgardet till häst och Kronprinsens Husar-regemente, hvilka besörjde remonteringen vid dessa regementen uppå passevolans, i anseende till det stegrade priset å dugliga rernonter, i underdånighet begärt förhöjning i den nu utgående remonterings-passevolansen med 5
Sedan jag nu i föreskrefven ordning eller under de rubriker sorn det meddelade formulairet antyder i underdånighet afgifvit berättelse örn tillståndet i Länet under de lill och med i832 sislförflutne fem åren, anser jag mig jemväl böra yttra några ord om förhållandet med Kronouppbörden och executions-verket inom Länet, i synnerhet som gången deraf icke beror allenast af de tjensteuaäns verksamhet sorn med Uppbördsoch Executions-väsendet hafva befattning, utan äfven på flere andre omständigheter och väsendtligast viljan och förmågan hos skattdragande och gäldenärer att göra rätt för sig. Krono-Uppbörden i Länet har ingått tämmeligen jepit utom för Söder-Sysslets Fögderi, hvarest restantierne under flere år den 1 Maji bestigit sig till omkring 3o,ooo R:dr, deraf hufvudsak liga beloppet mileslätt i Nordmarks Härad. Detta i jemförelse med Länets öfriga del van|°ttade Härad, i anseende till localoch natur-förmoner, hann icke att bomma sig före efter 1826 års missvext, förr än skjörden åter slog fel. •^medlertid måste executions-åtgärderne till resternes indrifvande fort®ättas, likmätigt uppbörds-författningarnes ovillkorliga kraf. De många ,tererade pant-auetionerne inom Häradet bidrogo likväl föga lill utskyll**®rnasindrifvande, ty penningar saknades i orten och följaktligen äfven döpare. Under sådant förhållande var det icke lätt att med billigt afSeende å de skattskylldiges bestånd bevara kronans rätt; och de stränga maningar, som Eders Kongl.
Sparre upplyst, tillkommit från äldre tider, men Gr. slutade med alt säga, alt det var vid feodaltiden, sorn fjerdingsmännen började att blifva tjenare åt länsmännen. Detta anser jag vara ett misstag, helst Grefven förut ganska riktigt upplyst, huru och på hvad sätt författningen tillkommit. Jag vill likväl medgifva, att vid den s. k. feodaltiden, då Pikets Adel hade flere och vidsträcktare rättigheter än för närvarande, fjerdingsmännen måhända hafva i flere afseenden blifvit länsmännen mera underordnade än förut, då fjerdingsmännens bestyr voro af mera communal natur, än de sedermera blefvo. Nu skulle jag för min del icke tro, alt här behöfver sättas i fråga, att, i motsats mot hvad Ständer och Konung vid föregående riksdagar hafva förklarat, nemi. att fjerdiugsmansbefattningen är ett commuualbestyr, uu skulle sägas: det skall förblifva ett kronobesvär. Jag har endast föreslagit, att tillsvidare de för fjerdingsmännen disponerade boställen mätte bibehållas. Med orden ”lills vidare” menar jag intill dess andre författningar i afseende på 3(5S Den 20 November f. m. fjerdingsmanstjenslerne blifvit bestämde: ty intill dess anser jag, att det nuvar. förliåIlandet bör förblifva orubbadt. Det är visserligen sant, såsom Frih. Gederström sagt, att för lia Ilandet kan blifva ganska olika i särskilda orter; ty i en del orter finnas inga löner, på andra ställen deremot finnas sådane; men då af ålder förhållandena ordnat sig på ett visst säll, sä kunna de icke ulan olägenhet någonstädes afbrytas, och innan man har boredt en öfvergång lill en annan ordning, hvarigenom desse tjenstemäns nuvar. åligganden skulle komma alt upphöra, så måste man viii också vara betänkt på att öka länsmännens antal. Jag anser alt det icke är förenligt med det allmänna bästa, att på en gång besluta, det fjerdingsmännens lönande af Slaten skall upphöra, innan man beslutat att sälla något annat i stället.
•— fälde, om uppgifters meddelande på dem, sorn blifvit vid Domstolar; LagUtskottets betänkande, bif. af Adeln, S. 24o, af Presteståhdet, s. *62. — protocoll, om uteslutande af vissa mål ur Under. Rätts; LagUtskottets betänkande, bif. af Bondeståndet, III. s. 18. afsl. af Presteståndet, lil. s, 45. bif. af Adeln, III. s, 68. Saköreslängders kungörande, om; EkonomiUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 1014. af Presteståndet, s. I016. af Borgareståndet, s. 1017. af Bonde, ståndet, s. 1021. Salomon, om utlemnadt Fraktförskott till KrigsRådet, StatsUtskottets Yttrande, bif. af Presteståndet, s. 342, af Borgareståndet, s. 348, af Adeln, s. 360. Saltoch Sill, i anledning af väckt fråga att, må tullfritt införas ; Bevillningsoch EkonomiUtskotten^ IX Sami. Tredje B:d. 19 146 betänkande, bif. af Presteståndet, ITT. s. 42. af Borgareståndet, IIT. s. r8. af Adeln, III. s. 75. af Bondeståndet, III, s. gj. Saltpetterfondens utlåning, om närmare bestämmande af? StatsUtskottets Utlåtande, återrern. af Adeln, III. s. i46. bif. af Presteståndet, III. s. 152. af Bondeståndet, lil. s. 171. Ytterligare Utlåtande, bif. af Adeln, 111. s.. 338. •— gärdens nedsättning, om; StatsUtskottets betänkande, bif. af Borgareståndet, s. 4t3- af Preste ståndet, s. 422. af Adeln, s. 437.
Rättegångs-Balken, än äfven vådan deraf i stats-economiskt afseende, genom den lättsinnighet i både utborgningar och skuldsättning, hvartill detta undantag leder, ehvad det får tillämpning pa utborgningar al en handlande till en annan, eller till personer, som icke idka handel, kan jag ej annat än beklaga, att Utskottet på temligen 11 Lag-Utskottets Betänkande, N-’o 93'. svaga skal, såsom det vill synas, uti 2 §. af sitt förslag, inskränkt den tillstyrkta förändringen endast till sistnämnde fall, eller till de utborgningar, som ske till icke handlande, under det Utskottet i 3 §. för de handlande sinsemellan bibehållit handelsbokens vitsord nästan oförändradt, eller blott med en moditication, hvilken i de fleste fall, d. v. s. alla de fall, då de i denna § omnämnde documenter förefinnas, skall blifva aldeles obehöflig, men i de fall åter, der den verkligen kan behöfvas, d. v. s. de fall, då utborgningen skett på grund af muntligt aftal, skall komma att icke uppfylla det dermed åsyftade ändamål. Väl är mig icke obekant, att den af Utskottet här uppgjorda skilnad i handelsbokens bevisningskraft öfverensstämmer med hvad Lag-Commiteen antagit i dess förslag till ny Civillag. Men om man går till de af LagCommiteen härför anförda motiver, skall man säkerligen der igenfinna samma styrka i argumentationen emot handelsbokens nu ägande vitsord i allmänhet, och sa in fn a svaghet i skälen för bibehållande af detta vitsord de handlande sinsemellan, som jag trott mig finna i Utskottets Betänkande. Jag kan i följd häraf ej underlåta att uttala min öfvertygelse om det tredubbla misstag, i juridiskt, moraliskt och statseconomiskt afseende, som jag anser Utskottet i denna del hafva begått.
Samme Hr Grefve har jemväl föreställt sig, att desse tvänne herrar, som äro i fråga, icke begge äro statssecreterare, utan blott den etie, och den andre hofcanceller: sådant är troligen ett misstag om verkliga förhållandet, ty Hr von Hartmansdorff var icke hofcanceller på stat utan statssecreterare, fast han en tid var förordnad att bestrida hofcanceller s-göromå len. Jag tillstyrker, lika med Frih. Leijonhufvud och Hr Lefren, bifall till StatsUtsk:s betänkande. 12 H. 44 34G Den 26 Augusti f. t». Hr Lefren: Jag ber om ursägl, för (let jag ännu eli gång besvärar R. o. Ad, men det sker för att lemna Hr Munck af Rosenschöld en behöflig upplysning. Gr. Anckarsvärd bar i sin framställning yttrat den linke, att en at de ifrågavar. personerne vore en skicklig inan i annu yngre år, tjenstbar och andvändbar, och borde af sådan orsak icke uppföras på allm. indragn.staten. Hr Munck af Rosenschöld är af motsatt tanke; han anser nemi., alt de herrarne, begge två, kunde fä pension, eller rättare, om de skulle få pension, borde det ske med det villkor att de ej vidare skulle i Statens tjenst användas, samt yrkar åter remiss af det nu föredragna betänk., på det all StatsUtsk. må få tillfälle att föreslå ett sådant villkor. Denna clausu! är af art och beskaffenhet att varn inconstitutionel. Det kan vara hvarje talares rättighet alt hafva den ena eller den andra åsigten om den ene eller andre af Rikets tjenstemän; men det kan icke vara en ledamots af Representationen rättighet att föreslå ett villkor för en pensions lemnande, som icke någon inom Svea land har rättighet att fordra. Dessa herrar äro ställde inför Riksrätt: denna Riksrätt kommer att afgöra huru med sakerna sig förhåller.
Summa Sammandrag öfver Man tals-Längder ne uti Elfsborgs Län för Åren 1828, 1829, i83o, i83i och i832, utvisande Folkmängden vid slutet af hvarje nästföregående år eller Wenersborgs Stad - Rörås D:o Alingsås D:o Ulricashamns D:o - Åmåls D:o - Wäne, Bjerke, Flundre, Ahle och Vädtle Härader Kullings, Gäseneds och Åhs Dito Marks, Bollebyggds och Wedens Dito Redvägs och Kinds Dito Sundahl, Nordahl och Wahlbo Dito Wedbo och Tossbo Dito År 1827. Mankön. Qvinkön. Summa Folkmängd. Mankön. Qvinkön. Summa Folkmängd. Mankön. Qvinkön. Summa Folkmängd. Mankön. Qvinkön. Summa Folkmängd. Mankön. Qvinkön. Summa Folkmängd. Rinman. Sammandrag öfver Elfsborgs Läns Markegångs-Taxor för nedanskrifne ar. f 1827. 1828. 1829. 1830. Iä31 t 9 JL • 1 R:dr sk. r. R:dr sk. P. R:dr k. r. R:dr k. r. R:dr k. r. r Tunna Hvete i » • • . 15 i3 a4 1 Tunna Ärter • • — — i3 16 10 32 Tunna Boll vete • * ___ — —- 1 Tunna Vicker • -__ __ — _ —. 5 42 8 5 42 8 I Tunna Blandsäd j ^ Korn Hafra j Lispund Smör • • 3o _ __ 3o _ .— 3o 26 3s — 26 82 — ! i fcädje dito foder dito Lispund Åhl ■ Mark Ljusgarn 6 12 t • • t 2 ___ 12 12 I 2 — ■ Mark Lingarn Dränge Skålpund gula Vaxljus Kanna Rofolja Famn Björkved Famn Bokved Famn Ahlved Famn Tallved Tolft Timmer Lass Gärdsle Hundrade Stör Lass Ved .
Packa då ner det i glasburkar, lägg sedan 35 öre 0: 95 samhet, noggrann beräkning uti allt, att väl tillgodoen linnelapp beströdd med salt däröfver; detta smör Torkad frukt 1 kr., nypon 40 öre (i stället göra sig hvarje resurs, ej låta det allra minsta förhåller sig fullkomligt godt en längre tid, n. b. om för detta köpes färska grönsaker, bär och komma samt icke lefva öfver sina tillgångar. Man det vid inläggningen varit godt, icke härsket eller frukt på sommaren) 1: 40 bör vid inköp af såväl matvaror som kläder välja syrligt, hvilket ofta är händelsen med s. k. torparÖl eller lagerdricka ... 0: 75 den lämpligaste tiden, då sådant ställer sig billigast. smör och dylikt. Ost, anjovis och skuret 3: — Gå t. ex. icke tidigt på morgonen till torget, då Ättika, galt och småkryddor 0: 75 Nu skola vi göra en tablå öfver de årliga utgifallting är dyrast, utan vänta gärna till frampå förLysoljor och ljus 1: 50 middagen (såvida ej tillförseln är alltför ringa), sen terna. Hyran är den drygaste utgiften, om man är Tvål 20 öre, såpa 20 öre, jäst ^0 öre 0: 60 boende i hufvudstaden; däremot hyr man i en små- priserna fallit, köparne minskats och de säljande Tändstickor 10 öre, skosvärta 10 öre, trippel gärna slå af på sina varor för att desto förr få lämna stad en liten treflig komfortabel våning på 4 rum 10 öre 0: 30 och kök för mindre än 300 kr. och på landet ännu torget. Köp alltid eder fisk den dag den är billiKvastar och vispar samt borstar 0: 45 mycket billigare. gast, sådant varierar mycket, beroende på tillförseln Diverse opåräknadt .. 2: — däraf. Kalfkött är vanligen billigast vårtiden, anSumma 60: — 275: — vänd då mest af den sorten. Specerier böra köpas Hyran 75: — i litet stör-e partier och ej i minut, åtminstone för Ved 275: — en månad i sender.
Han kom från Tyskland. Kände han något om hennes tvillingsbror Bennu, den enda lefvande varelse, som hafvets flytande spån kunde kalla sin? Sedan två år visste ej systern, om han var lefvande eller död. En stund förgick. Ännu förmärktes ingen strimma af höstmorgonens sena dager. Göken i vägguret galade sju gånger, och på slaget sju inträdde fru Beata Oxenstjerna. Kammartjenaren gömde sin trumpet, Fiken Lång rätade ut sig, styf som en sticka. Hagar hade makat sin stol från eldskenet till skuggan och vände sig bort. Hur har fröken sofvit i natt? Som vanligt. Lade sig klockan elfva, stod upp efter tre. Jungfru Ebba gick klockan tio. Fröken har läst på morgonen med en främmande jungfru. Fru Beata borrade sina skarpa ögon in i skuggan, där Hagar satt; främmande jungfrur voro icke i hennes smak. Lyckligtvis upptäckte hon i detsamma två utsträckta ben på hvilobänken. Hvad nu, Fiken? Hvem understår sig ... Hans nåd rikskanslern förde hit en knekt och befallde honom lägga sig att sofva på bänken. En kurir! Är hans nåd inne hos fröken? fortfor den stränga frun nyfiket och lade handen på dörrvredet till studerkammaren, när hon hejdades af svaret. Hans nåd är därinne och befallde, att ingen skulle få tillträde förr än han eller fröken ringde. Den utsträckta handen sjönk, fru Beata tvekade. Nyfikenheten var stor, hennes öfverhofmästerliga och systerliga rättigheter voro icke heller små, men i statsangelägenheter måste man lyda. Jag kommer tillbaka klockan åtta, sade hon motvilligt, glömmande för statsangelägenheterna den främmande jungfrun, som härmed undgick ett vådligt förhör. Rummets luft kändes lättare, när sista fliken af statsfruns kjol var försvunnen. Kammarpigan blinkade förstulet åt Holm, likasom ville hon säga: jag klippte kråkans vingar! Icke fem minuter därefter ringde klockan. Det var rikskanslern; tjenarne kände handen. Holm gick in och återvände med befallning att väcka knekten samt införa honom till drottningen.
Vi trodde han gick hem. Men han gick kanske ut och gick en stund först. Lissi. (som förut). Jag såg honom. Fru Bark och Berta. Såg du honom? Nå? Lissi. Han talade vid ett fruntimmer. Så skildes de åt och jag skyndade mig för att hinna upp honom. Det var strax utanför hans bostad. Fru Bark och Berta. Nå? Lissi. När han kom till porten kom hon fram igen. De gingo in tillsammans. Fru Bark. Kära barn, det var väl någon bekant, som bodde i samma hus. Lissi. Det tänkte jag med. Jag kunde inte tro på något ondt, fast jag kände en förfärlig beklämning. Jag ringde på. Fru Bark. Nå – öppnade inte portvakterskan? Lissi. Jo. Jag frågade efter Wilhelm. Fru Bark och Berta. Nå? Lissi. Då svarade hon, att det var redan en där uppe – och så kallade hon mig och bad mig packa mig i väg med det samma, annars skulle hon skicka polis på mig – och så slog hon igen porten midt framför mig. (Lång paus.) Lissi (som förut). Jag tänkte gå direkte ned till hamnen och kasta mig i. Men så ville jag ändå lemna Ville till er först. Berta. Lissi! Åh! Fru Bark (omfamnar henne snyftande). Mitt barn! (Ridån faller.) ANDRA AKTEN. (Samma rum. Morgon. Kamrern, Berta och fru Bark stå alla vid skrifbordet.) Fru Bark. Bäste kamrer Lundberg – Berta har ett så stort förtroende till er rättskänsla, det vet jag. Jag tycker därför, att jag bör kunna lita på, att ni inte skulle vara med om detta, om det vore något orätt däri. Ni är väl riktigt säker på, att jag har rätt att undandraga min man dessa pengar? Kamrern (sträft). Ja – såvida ni inte anser er ha större skyldigheter mot er mans spelkamrater än mot edra barn. Fru Bark. Nej, men – man brukar väl ändå anse det som en hederssak att betala sina skulder. Kamrern. Mycket riktigt – såvida man inte tar från en för att betala en annan. Fru Bark. Men dessa pengar äro ju mina. Kamrern.
Bland dessa anledningar förtjente att nämnas: den tid af tre månader, under hvilka ett utmätningsärende kan ansvarafritt hvila utan åtgärd, den sedermera möjliga långsamheten i åtgärdernas fortsättning, de flera gånger förnyade uimäimngs»auctionerna, Executorns förmåga *4 IsagUrskotiéis Bti&nkande N:o *49. att, ! anseende till öfverhopande göromål vid upbördsoch redogörelse t ider ne, ge hörn uppehåll gynna gäldenären, samt Kronofogdens eller ärinti oftare Länsmannens och andra underordnade verkställares under tiden möjligen iråkade obestånd, hvarigenom fordringsegaren slutligen, efter ett eller (vå års väntan j förlorar liela sin fordran; Då detta icke kundö varä ändamålsenligt, föreslögé Patter Andersson, att det må std hvarje enskild fordringsägare öppet att tilt laga verkställande af dom $ sorn vunnit laga kraft, välja hvilken tjenstemän eller enskild person so/n helsi , till hvars redlighet han hyser förtroende, och som vill ett sådant uppdrag sig åtaga; dock nied vilkor , dels att denne person hös det Landshöfdinge-Embete eller den Domstol, sorti i saken domer, ttppgifves och i domslutet dertill JÖrordnas, och dels alt densamme icke får tagas utom Fögderiet eller Häradet, eller beräkna sig större eller annat arfvode, än Kronofogden tillkommit; så ock att hela ansvarigheten för executioiien skall åligga f örrättningsmcinnen, och fordringsegaren sjelf vidkännas den förlust han genom förrättningsmannens vållande kan komma att lida. En sådan priVai executor kunde ock lämpligen inard hvarje Socken eller Pastorat vid hvarje års vinteriing för året utväljas, fordringsegaren likväl cbetageif att i ihy måtto vända sig LagUiskottets Betänkande N:o i4q> »5 antingen till den, för hvilken han har förtroende, eller till Kronofogden, som icke skulle fran sin skyldighet härutinnan frikallas i utan endast f årlord sin uteslutande futtighet.