Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Motioner i Bonde-Ståndet 1862. iV:o 308. 475 Ett annat utomordentligt vigtigt medel för att höja folkskolan är fruntimrens användande vid undervisningen uti första klassen, till och med vissa afdelningar utaf den andra. Dessa qvinnor behöfva icke hafva tagit någon seminarii-examen, ulan endast vara bildade vid någon väl organiserad och skött folkskola, der de också mycket väl kunna inhemta den erforderliga theoretiska bildningen. Till följd deraf, att dessa qvinnors lärokurs är mindre kostsam än för dem, som genomgått seminarium, åtnöjas de med ett lägre arfvode, hvarigenom det för församlingen blir möjligt att löna den högsta läraren (den egentlige folkskoleläraren) så, alt man dertill kan påräkna en pedagogiskt bildad person, sorn ej blott eger kunskaper och färdigheter att undervisa uti skolans högsta klass, utan äfven att ordna och leda hela socknens folkskola, hvarigenom den ensamt kan vinna enhet och ett organiskt sammanhang mellan de särskilda delarne. Men såvida det skall blifva möjligt för lärare att förvärfva erforderlig bildning för sitt i högsta måtto vigtiga kall, blir det nödvändigt att härtill inrätta lämpliga seminarier; ty att de nuvarande folkskolelärare-seminarierna, såsom de i allmänhet äro inrättade, icke kunna uppfylla sådana fordringar är klart för hvar och en; som tagit någon kännedom om dessa inrättningar. Dessutom äro de alltför många, i det att åtskilliga äro besökta af eli inskränkt antal elever, och isynnerhet blir delta fallet framdeles, om till de lägre klassernas undervisning begagnas personer, som icke behöfva hafva tagit seminarii-examen, utan blott sjelfva öfverläraren. Irenne seminarier för hela riket, ett för södra delen, ett för den mellersta och ett för den norra, uppfylla utan tvifvel behofvet, hvadan alltså det nuvarande anslaget af 45,000 R:dr lill folkskolelärare-seminarierna utan tvifvel är tillräckligt, då hvart och ett finge 45,000 R:dr R:mt, hvarmed icke så litet bör kunna uträttas, om det ordnas på bästa sätt. Men skolan må vara aldrig så vål ordnad och läraren må vara huru skicklig som helst, så skall han dock ganska föga kunna uträtta, om skolan saknar nödig materiel.
Följaktligen fortfar jag att tro, det meningen bör förändras i alla de §§, der den förekommer, och detta så mycket mer, som den icke är fullt språkriktig, emedan, såsom jag redan anmärkt, orden ”högre belopp” alltid mäste afse en annan storhet, hvarmed beloppet skall jemföras, hvilken storhet likväl icke här finnes upgifven, så vida den ej skall sökas i de upräknade klassbestämmelserna, hvartill dock ordalagen, sådana de nu äro affattade, ingalunda innebära tillräcklig anledu. Gr. Björnstjerna torde således medgifva, att i delta stadgande ligger en otydlighet, hvilket förhållande också, genom den olika tillämpningen, blifvit fullständigt bekräftadt; och det lärer väl vara ostridigt, att^det största fel, en författning kan ega, är det, att vara otydlig. Jag yrkar fördenskull punktens återremitterande, på det att Bevilln.Utsk. måtte komma i tillfälle dels att officielt, såsom Utsk., uttala sin opinion i frågan, så att man icke uteslutande beliöfver fästa sig vid hvad Utsk:s bär närvande ledamöter i saken yttrat, dels på det att, i öfverensstämmelse med denna opinion, ifrgavande § må erhålla en klar och bestämd ordalydelse. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: En hvar torde medgifva, att i all lagstiftning del vigtigaste är, ali lagarne stiftas så, alt sann rättvisa kan skipas. Men detta ändamål kan icke vinnas, med mindre, än alt lagen är tydlig. Om också den, som stiftat lagen, trott sig derigenom åstadkomma rättvisa, så vinnes ju denna ändock icke på annat sätt, än att lagen är så tydlig, alt den, som tillämpar densamma, kan göra det så, som lagstiftaren verkligen åsyftat. Den 24 Maj e. m. Tvenne af de talare, sora här förenlig upträdl, nemi. Gnne af Ugglas och Björnstjerna, hafva ansett ifrågavande lagstadgande vara tydligt och klart. Jag bestrider deremot detta, då icke allenast Taxeringsoch Pröfnings-Komitéerna, utan äfven Kaminar-R:n ansett lagen vara otydlig, så att olika meningar upstått om dess verkliga betydelse.
Tarifen för Utförsels-tullen, På sätt redan i detta Betänkande blifvit anfördt, har Herr Friherre Sprengtporten, under den diskussion, som hos Ridderskapet och Adeln föregick remissen af Kongl. Maj:ts, rörande förändringar i Tull-taxan, aflåtne nådiga Skrifvelse, påyrka att, såsom en motvigt mot den vidt utsträckta importfriheten, borde medgifvas »fri export af alla handelsprodukter,» dervid Herr Friherren såsom en felaktighet anmärkt att, under det en obegränsad frihet medgifvits utlandet att på vår inhemska marknad täfla med våra egna producenter af råvaror och i allmänhet allt hvad jorden frambringar, så bibehölles exporttull på tackjern, malmer och åtskilliga trävaror; och har Herr Friherren fästat uppmärksamheten derpå att, så framt en obegränsad tullfrihet skulle ega rum för import af jordbrukets produkter, fordrade konseqvensen att förenämnde export-tullar äfven afskaflfades. Då enligt nu gällande Tull-taxa endast några få artiklar äro med utförsel-tull belagde, eger denna afgift, såsom stats-inkomst, numera jemnförelsevis så ringa betydelse. att, från sådan synpunkt, bifall till Herr Friherre Spengtportens förslag utan synnerlig olägenhet kunde lemnäs. Men då friheten att utföra vissa för landet i det hela eller för särskilda näringar nödvändiga rå-ämnen fortfarande torde böra underkastas den inskränkning, som utförsels-tullen innebär, samt en undersökning af de förhållanden , som till en sådan inskränkning kunna föranleda, alltså torde böra ega rum, har Utskottet, som följaktligen anser sig böra för hvarje särskildt fall till Rikets Ständers pröfning hemställa, om och i hvad mån nedsättning i eller borttagande af nu gällande utförselstull bör ifrågakomma, funnit sig icke kunna till Herr Friherre Sprengtportens förslag om »fri export för alla handelsprodukter», så vidt dermed afses oinskränkt tullfrihet vid utförseln, tillstyrka bifall. 54 Bevillnings-Utskotlets Betänkande M 23.
N:o 102, i anledning af en Motion, om medels anslående till befordran af VexelUndervisningen. N:o 103, om användande af DjeknePenningarne i Hernösands Stift. r - 152 Prot. Vtår 3. 17 -April 1823. N:o 104, om sökt inlösen vi:1 Riksgälds» Contoiret af isstycken skadade CreditSedlar. Af d. 12 dennes. N:o 106, öfver en väckt Motion, om inköp för StatsVerkets räkning af någre trädhus i Götheborg. Från Hedervårda BondeStåndet. S. D. I likhet med Väiiofl. BorgareStåndets beslut d. yrde, hade, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, Högh Ridderskapet och Adeln, d. 17,-de och Högv. PresteStåndet d. urte, allt i denna månad, med bifall till ConstitutionsUtskottets hemställan, i Memorial Nio 5 , om Deputerades förordnande till uppsigt öfver GrundLagarnes felfria tryckning, funnit för godt, att öfverlemna denna befattning åt Riksens Ständers Committerade till Tryckfrihetens vård ; och sorn Resp. MedStåndens sammanstämmande yttranden, i fråga af denna beskaffenhet, utgöra RiksStåndens^Beslut, lät BondeStåndet dervid bero. S. D. Då nu åter föredrogosjnedannämnde Utlåtanden och Betänkanden, hvilka legat på Bordet sedan d. 11 och 14 i denna Månad, blefvo de samme gillade, nemi. Stats - Fröt. fjtdr. d. 17 April igEj. *55 Stats - och Banco Utskottens N:o 94, angående dels förment origtig tillämpning af Reglementet för utredningen af Filial Disconterne, dels ock yrkad rätt, att återfå öfverräntaj StatsBanco, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens:
Då. på sätt högstberörde nådiga Bref innehåller, Rikets Ständer erkänt billigheten deraf, att de vid fångvården anställde tjenstemän och betjente, hvilkas befattningar voro både besvärliga och ansvarsfulla, icke utestängdes från delaktighet uti en, alla andra civila tjenstemän och betjente förbehållen, rättighet, att då ålder och bräcklighet göra dem oförmögna att längre sköta sina tjenster, kunna undfå afsked med bibehållande af sina löneförmåner såsom pension, så hyser Styrelsen den tillförsigt, att hinder för utsträckning af den medgifna pensionsrätten till de vid fångvården anställde tjenstemän, som dertill nu icke äro berättigade, icke möter. Men då Styrelsen varit i tillfälle att erfara, det' de vid fångvårdsanstalterna anställde tjenstemäns och betjentes göromål äro af en med andra befattningar icke jemförlig, mödosam och svår, samt så väl kroppssom själskrafter hastigt medtagande beskaffenhet, hvaraf följer, att innehafvarne af dessa befattningar i allmänhet, utan mehn för desammas behöriga skötande, icke kunna med sina tjenster uthärda till den höga ålder af 65 år, som för pensions erhållande för andra tjenstemän i allmänhet är föreskrifven, så anser Styrelsen underdånigst, att en lägre lefnadsålder bör för pensions erhållande af de vid fångvårdsanstalterne anställde tjenstemän och betjente bestämmas. På grund häraf får Styrelsen, utan afseende derå, om, på sätt Styrelsen här ofvan underdånigst föreslagit, en del af de vid fångvården anställde tjenstemäns aflöning varder på ordinarie stat uppförd eller icke, i underdånighet hemställa, att ej mindre de i det underd. statsförslaget med löner uppförde embetsoch tjenstemän samt betjente måtte varda berättigade till erhållande af pension till belopp motsvarande lönen, än äfven bevaknings-personalen i allmänhet till nedannämnde belopp, nemligen:
Utskottet har visserligen ansett sig pligtigt, att, med afseende å den ifrågavarande pantens säkra beskaffenhet, vid föreslåendet af ett maximum för berörde låne-rörelse, tillse, det summan blifver tillräcklig, och hyser den förhoppning, att i detta fall hafva lyckats; men Utskottet bör ej underlåta, att yttra den åsigt, det lånen, som i denna väg från Banken utgå, lika sorn alla andra, kunna vid missgynnande conjunctur användas för Silfver-uttag från Banken, enär desamma, genom ständigt skeende omsättningar, förvandlas till stående lån. Häraf följerock att dessa lån i annat hänseende icke äro för Banken fördelaktige, än att de erBili. till R. St. Ljuda fullkomlig säkerhet. Med kännedom därjemte af de betydliga lånetillgångar, hvaraf Bruksegare äro i tillfälle att sig begagna, torde det icke vara rådlig t, att genom aldrig trytande låne-tillgångar locka exporteuren, att bibehålla en vara, hvilken han sedermera möjligen nödgas att på hårda vilkor afyttra. Den erfarenhet, som under de sednare åren vunnits, jäfvar icke Utskottets nu yttrade åsigt. Att, på sätt en Ledamot inom Ridderskapet och Adeln föreslagit, utgifva ränte-bärande sedlar för de lån, hvilka sökas efter det låne-balancen uppgått till ett visst belopp, anser Utskottet icke leda till det ändamål, som åsyftas eller förekommande af en påkänning å Bankens metalliska cassa. Det är nemligen otvifvelaktigt, att sådane sedlar skulle löpa i bredd med Banco-Sedlarne och uttränga eller snarare göra dessa sednare umbärliga för rörelsen, samt tillgänglige för det ändamål, man söker förebygga; och hela följden af en sådan åtgärd skulle sålunda blifva en ränteförlust för Banken.
För hvar och en, som närmare känner förhållandena, ligger det emedlertid klart i dagen, att ehuru dessa båda förslag då sammanställdes, de icke äro af den beskaffenhet, att det enas fullbordande gör det andras verkställande obehöfligt. Detta ådagalägges bäst just genom hvad som innev:de år inträffar. Dalarne blifver nemi., under loppet af denna vinter, i ganska stort behof af spanmål, och ingen lärer kunna påstå att, äfven om jernvägen emellan Gefle och Fahlun vore fullbordad, Dalarne skulle kunna få sitt spanmålsbehof fylldt från Gefle, då deremot, om en jernväg nu funnes ifrån Westerås till Dalarne, sistn:de landskaps behof af spanmål och potates skulle utan svårighet kunna fyllas. Måhända kunna de äfven under nuvrde förhållanden fyllas, men huru stora upoffringarne dervid måste blifva för den nödställda provinsen, kan synas deraf, att, ännu för 14 dagar sedan åtminstone, forlönen för hvarje tunna spanmål emellan Westerås och Fahlun var 6 R:dr r:mt, och skillnaden emellan priset på en tunna potatis å båda dessa orter 6 å 7 R:dr. Det vore att missbruka H. R. o. Ad:s tid att här nu anföra de ytterligare skäl, som tala för jernvägsanläggning emellan Westerås och Dalarne. De finnas uptagna i min vid 1853 års Riksdag gjorda motion i ämnet, i Bestyrelsens för en föreslagen jernväg emellan Westerås och Dalarne vid samma motion bifogade, serskildt tryckta, underd. ansökning, och i StatsUtsk:s vid sista II. II. Riksdagen afgifna Utlåt. Det Sr under åberopande af dessa skäl, som jag nu vågar anhålla, att vid pröfningen af de många förslag till jernvägsanläggningar, sorn vid denna Riksdag komma under R.
Sådant är lörhållandet i Frankrike och England , och om det tillåtes att anföra exempel från denna sidan om hafvet, äfven » Norrige. Hvad Tull-chefen angår , förenar jag mig med Herr Rosenblad ; och finner intet skäl, hvarföre en Embetsman, under hvars hand går en uppbörd af omkring 2 millioner R:dr, och som under sig har en personal af mer än 1,200 personer, skall tjena på Constitutorial. På samma grund kunde man äfven föreslå, att Landshöfdingar och Regements-chefer endast borde förses med Constitutorial. Herr Cederschjöld: f anledning af de tvänr siste Talarnes yttrande vill jag blott hafva eran tillägga till hvad jag förut anfört, att en Den 3 December /, mt in Expeditions-Secreterares beställning, såsom Föredragande endast efter Stats-Seer eter arens or* dres j vore alltför mechanisk, att han derföre skulle kunna ställas till ansvar eiler godtyckligt afsätias. Ty hvarföre skulle han umgälla en handling, hvilken han icke agde att underlåta 'i Men äfven sådan dess embets-befattning nu är, synes den alltför väl kunna biudas meddelst bestämda lagar. Skall han åter vara godtyckligt afsättlig för att sä mycket bättre kunna till* hällas att handhafva göromålens raska gång , hvad magt skall han då hafva öfver Cancellister och Copister, som äro under honom ? Jag gläder mig dock deråt , att icke Särskildta Utskottet utsträckt enheten i sitt system ända derhän , att äfven göra Protocolls-Secreterare godtyckligt afsättliga , hvarigenom all garantie för Ständerne skola försvinna i afseende på StatsRådets Protocoll. Hvad åter beträffar de befarade princip-stridigheterna derigenom att en Expeditions-Secreterare , under Stats-Secreterarens sjukdom , föredrager på eget ansvar, sä fordras ett stort misstroende till de öfrige Rådgifvarnes uppmärksamhet, samt misstanka om likgiltighet hos den sorn besluter, för att kunna befara, det besluten i dag skola fattas ur olika synpunkter emot i går. Herr ,Munck af rosenskjöld:
Såsom en följd af detta ännu felande nödvändiga stadgande, bar Kongl. Majit härmedelst velat Riksens Ständer tillkännagifva, att de, utan binder af Kongl. Majits Nådiga Proposition af den 28 sistlidne Mars, hvars ändamål nu mera blifvit förändradt, må, om de så nödigt och nyttigt pröfva, vid denna Riksdag upptaga och afgöra alla de lagligen beredda hvilande Grundlagsfrågorna, och att Kongl. Majit till detta förklarande endast anser Sig böra lägga den önskan, att Riksens Ständer i detta, som i alla föregående fall, må ådagalägga den lugna pröfning och enighet i rådslag och beslut, som ensam är värdig ett fritt Folks Representanter, och i så hög grad verkar både på den allmänna öfvertygelsen inom Landet och på Statens yttre anseende. Kongl. Majit förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. GÄRL. G. af Wetterstedt. Memorial Memorial med förslag om tillägg till 53 och 96 §§ Regerings-F'ormen samt 29 och 63 §§ Riksdags-Ordningen. Ifrån Riksens Ständer har Utskottet erhållit del af den Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse, hvarigenom Hans Kongl. Majit i Nåder täckts sanctionera Riksens Ständers beslut om det tilllägg i Riksens Ständers Justitim-Ombudsmans Instruction, att de af honom sedan sista Riksdag förda Diarier skola af Constitutions-Utskottet infordras och granskas, och Utskottet' med sitt Utlåtande derom till Riksens Ständer inkomma, innan Justitias-Ombudsmans-valet förrättas. Kongl. Majit har deri vändt Riksens Ständers uppmärksamhet derpå, att detta stadgande äfven på behöriga ställen i Grundlagarne borde intagas, hvilket sedan af Riksens Ständer till behörig åtgärd blifvit remitteradt.
Herrar Fullmägtige funno sig alltså föranlåtne medgifva, att samma byggnad må, under sorgfällig tillsyn äfven hädanefter, enligt räkning, .fortgå; men under det uttryckliga förbehåll, att ej mindre de, erfurderlige upphandlingarne, än alla förefallande arbeten, hvilkas beskaffenhet sådant medgifver, blifva besörjde och betingade medelst anbud eller utrop, på det en Banco-UtsJcottets Bciänkandtn. 643 nödig concurrence må beredas. X sådant afseende egde Commissariatet, att, efter samråd med Architecten, till Herrar Fullmägtige uppgifva, hvilka af de. till byggnaden hörande delar må finnas lämplige för en sådan behandling; äfvensom Herrar Fullmägtige med görligaste första införväntade slutligt förslag, rörande rummens inredning och tjenligaste sättet till ugnens och det eldfria hvalfvets anläggning.
Jag erkänner hans nit för den sak han förfäktar, och det är ingen i delta Hus obekant, ali det är restrictioner i handeln, som han förfäktar likasom skvddssystemet. Men, mine Hrr, oaktadt den grundsats jag ämnar förfiikta, redan genom Hrr Hjertås och Fåhrmi yttranden blifvit belyst, ber jag dock att få kläda den i en annan form. Jag tror, att man skulle kunna uppställa argumentet så: antingen vilja Svenskarne hafva utrikes handel eller vilja de det icke; vilja de hafva utrikes handel, så måste de tillåta de handlande att handla så som med deras fördel öfverénsstämmer. Alt föreskrifva huru och hvad de skola köpa, är ett försök som ofta blifvit gjordt, och som alltid ländt, icke till de handlandes förlust, men till det lands förlust, hvarest en sådan lagstiftning gjort sig gällande. Det är icke genom •sådana stadganden man förekommer förbrukning af de varor, som, jag måste medgifva det, då rikets exportartiklar fallit i deras vanliga värde, leda till en större sjlfverexport, hvilket 582 Den 26 Augusti. är (let factum, hvaröfver FIr von Hartmansdorff nu beklagat sig. Men sjelfva factum och dess orsak, sådan den till en del förekommer, äro ett, ett annat är, huru det onda skall kunna hjelpas. Det är nemi. en helt annan fråga, om man kan genom förbud förekomma consumtion af utländska luxartiklar, eller om det är nyttigt att sådana consumtionsartiklpr förbrukas. Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff i den sanning, att sedan realisationen har exporten af bankens silfver blifvit en ganska säker thermometer på nationalförmögenhetens tillväxande eller aftagande, emedan i den vrå af vcrfdcn, der vi ligga, man kan anse bankens silfver för en besparad nationalpenning, hvilken användes när vi icke hafva annat alt exportera. Den satsen är efter min tanke alldeles obestridlig; men jag påstår, all deraf icke föijer, att man för framliden förekommer silfrels utförsel genom en sådan föreskrift, som Hr Nordenanckar föreslagit.
Hvar och en, som på grund af stadgandena i 1, 8, 9 eller 10 § handel i stad eller inom en half mil från gränsen af stadens område idkar, skall, ehvad han uti den stad i och för näringen vunnit burskap eller icke, uppfylla alla de förbindelser, som borgare åligga; dock att den, som icke Kr borgare i den staden, skall, i stället för fullgörande af de med bur skapet förenade personliga skyldigheter, en deremot svarande lämplig afgift till stadens kassa erlägga. 20 §, Beträffande den rätt, som må tillkomma Kongl. Maj:ts Norske undersåter att handelsrörelse här i landet idka och vilkoren derför; skall hvad derom särskildt är föreskrifvet lända till efterrättelse. ‘21 g. För Mosaiske trosbekännare, som vilja handel idka, gäfle de i denna författning föreskrifna allmänna vilkor, med undantag af det att hafva begått Herrans heliga nattvard och ega kristendomskunskap. 24 §. 4 mom. Den, som vili vinna rättighet till handels idkande i stad eller inom en half mil från gränsen för dess område, skall derom göra anmälan hos Magistraten derstädes och förete de bevis, som för styrkande af behörighet erfordras. Magistraten lemne, genom handlingarnes delgifvande, Handelsföreningen tillfälle att deröfver inom en månads tid sig yttra, och åligga Magistraten att, sedan yttrandet afgifvits, eller nämnde tid förflutit, utan att tillfälle till dess afgifvande begagnats, ärendet ofördröjligen till pröfning företaga. Förekommer emot ansökan icke någon anmärkning, eller finnes gjord anmärkning 8 Sammans. Lagsami Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 17. icke förtjena afseende, meddele Magistraten sökanden tillståndsbevis för idkande af handelsrörelse. 25 §. Vill någon eljest å landet idka handel i öppen salubod, gore derom skriftlig anmälan hos Kongl.
Lösnummerpris 15 öre Nordling. (lösn:r endast för kompletteringar,) Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För ^Platssökande " o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad ' Alfthan. rarinna i Uleåborg till år 1864, då hon antog guvernantsplats bl. a. hos en finsk familj i Varschau samt å det Rothkirchska godset Stensböle i Borgå socken. År 1871 återtog hon sin verksamhet i det offentligas tjänst som skollärarinna i Borgå, hvilken befattning hon innehade till 1874. Då privata fruntimmersskolan i Fredrikshamn sist sagda år grundades, utsågs fröken Helene Alfthan till dess föreståndarinna. Under hennes intelligenta ledning utvecklade sig nämnda skola och dess pensionat snart till en af landets förnämsta och mest omtyckta kvinnobildningsanstalter. Efter en tioårig fruktrik verksamhet å sist nämnda ort öfverflyttade fröken A. till hufvudstaden, där hon, städse eftersökt, fungerade som lärarinna vid särskilda skolor bl. a. vid landets äldsta samskola, den Brobergska, hvilken från detta läseårs ingång flyttat in i eget prydligt hus vid Högbergsgatan. Då Nya Svenska Samskolan härstädes inrättades, mottog fröken Helene Alfthan kallelse att bekläda föreståndarinneplatsen vid densamma. Dennabefattninginnehadehon vid sin nyligen timade död. Utom en ovanlig skicklighet som lärarinna och ledarinna för det uppväxande släktet, grundad på en liflig intelligens, en själfständig karaktär, ett varmt intresse för de unga och en sällsynt framställningsförmåga, hade hon under resor i utlandet förvärfvat sig en mångsidig språkkunskap samt skärpt sin blick för det IDUN Ack, Men hvad vi kalla stort är smått däroppe; flöt det från en kärlek, varm och ren, kvinnliga undervisningsväsendets nyare utveckling, utan att likväl härvidlag skatta åt de mest ytterligt gående principerna. A f enhvar måste erkännas, att hennes undervisning i åskådning och språk var beundransvärd samt a,tt hon i detta af seende utgjort ett mönster för många.