Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Febr. 1858, kl. (i e. m. Memorial, med förslag till voterings-proposilion i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut i fråga om ett anslag för Lifbevärings-regementet. (U. A.) Vid föredragning hos Riks-stånden af Stats-Utskottets Utlåtande M 231, deruti Utskottet afstyrkt bifall å väckt motion om ersättning ej mindre åt de Officerare vid Lifbevärings-regementet, hvilka, till följd af den beslutade utsträckningen af allmänna bevärings-manskapets exercistid, nödgades tjenstgöra under det andra bevärings-mötet, än äfven åt de löntagare vid samma regemente, hvilka, enligt generalordres, vore skyldige att mellan exercis-tiderne vistas i Stockholm, har berörda Utlåtande i sin helhet blifvit godkändt af Borgareoch Bonde-stånden, men endast i den sednare delen gillats af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, hvilka båda Riks-stånd, beträffande den förra delen, eller frågan om ersättning till vederbörande för de kostnader, som af den genom exercis-tidens utsträckning ökade tjenstgöringen blefve en följd, beslutat, att Rikets Ständer må i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, till beredande af en dylik ersättning, anvisa de besparingar, som möjligen kunna uppkomma genom från regementet afgående Officerares löner, eller, om sådant icke kan ske, utaf det å Riks-staten uppförda förslagsanslag till bevärings-manskapets vapenöfningar, för ifrågavarande ändamål använda det belopp, motionären uppgifvit vara dertill erforderligt, eller 2,215 R:dr 50 öre Riksmynt. Bih. till R. St.
Till fördelning af de i orterna och äfven inom hufvudstaden hopsamlade gåfvomedlen, blef en allmän eller gemensam undsättnings-kommitté af Kongl. Majit i nåder förordnad; och hafva de tillgångar, hvilka till denna kommittés disposition inlfutit, utgjort ej Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 22. 11 mindre än 142,790 r:dr 40 sk. 11 r:st. banko i penningar samt 1,948 tunnor 25 kappar spanmål, till större delen råg och korn. Förmedelst dessa bidrag och genom de för öfrigt af enskilda personer och korporationer vidtagna åtgärder, blef nöden inom de af missväxten lidande orterna i möjligaste måtto lindrad. För 1846 års äring voro utsigterna under vårmånaderna fördelaktiga, särdeles hvad höstsädet angick; men en långvarig torka, i förening med den under sommaren inträffade starka och uthållande värmen, hindrade vårsädens växtlighet, och skörden af sistnämnda sädesslag blef i allmänhet ytterst knapp, undantagande inom de norra länen, hvarest, såsom följd af en tjenligare väderlek, temligen god äring erhölls. Då korn, vår-råg, blandsäd och bafra i många orter utgöra de sädesslag, som hufvudsakligen odlas, uppstod alltså i dessa orter brist på spanmål, oaktadt råg och hvete, med fö undantag, lemnat en afkastning till qVantiteten öfver medelmåttan samt af särdeles god beskaffenhet. Förlägenheten i berörde orter ökades så väl derigenom att från föregående år inga behållningar af säd förefunnos, som ock genom den för Sverige dittills sällsporda olycka att potatesväxten blef angripen af sjukdom, hvilken, enligt hvad de derom ingångna underrättelser innehöllo? gjorde en stor del af detta, för allmogen och de fattigare folkklasserna så väsendtliga, födoämne odugligt. Ifrån Kongl. Maj:ts befallningshafvande i flera län inkomrtio, tid efter annan, till Kongl. Maj:t anmälanden om behof af undsättning utaf allmänna medel åt länens nödställda innevånare.
Går jag till Westmanlands län, så är förhållandet detsamma och så förde flesta länen, så att jag tror mig icke taga miste derutinnan, att om deputerade ansett sig berätligade att ut tala en önskan, så skulle det hafva visat sig att de vid detta tillfälle såsom vid alla andra hade i allmänhet uttalat den önskan att de företrädesvis ville hafva persedlarne förvandlade i penningar. Nu deremot voro deputerade bundna vid vissa persedlar. Man får derföre icke vid dessa yttranden af deputerade fästa större vigt än de böra ega. Hr von Troil har sagt, att om någon skattenedsättning sker, ”ifall”, lade Hr von Troil visligen till, detta kan kallas nedsättning, så bör en sådan skattenedsättning göras lika för alla länen, hvilket Hr von Troil sökt visa icke skulle blifva fallet om man förvandlade dagsverksränlan till penningar. Man har redan an märkt att Halland, en af de conquetterade provinserna, der inga ordinarie skalter finnas, vore det län der dagsverkena utgjorde den minsta procrn af det hela, men jag vill visa att de tvenne län, som skulle få den största fördelen deraf, d. v. s. de län sorn hafva den största proc:n af sina skatter i dagsverksräntor äro just Kronobergs län och Wermlands län. Detta anser jag just vara ett skäl för saken, ty om genom dagsverksräntans förvandling i .penningar någon större fördel skulle tillskyndas det ena länet framför det andra, så skulle den då tillfalla dessa mindre väl lottade län och åtminstone kan jag tryggt säga att Kronobergs län företrädesvis skulle behöfva en sådan lindring. Emedlertid hafva Utsk:s ledamöter och en bland dem, Hr von Troil, serdeles hållet sig fast vid det skälet, alt man genom förfrågningar hos BondeSt:s ledamöter i allmänhet erfarit att de önskade den af Utsk. föreslagna förvandlingen. Jag ber likväl att i det afseendet få nämna, att jag nu för ett ögonblick sedan fick ifrån BondeSt. den uplysningen, att BondeSt. återremitterat icke allenast denna ulan äfven den följande punkten med förklarande att de ogillade den ifrågasatta förvandlingen.
StatsUtskottet, som i följd häraf, nu ytterligare förehaft detta ämne, får deri afgifva följande Utlåtande. Da Utskottet i dess förra Betänkande anett sig icke kunna tillstyrka bifall på Herr Winsergs Motion om Lånrättighet ur ManufafturDisionteri, har Utskottet, som i allmänhet insett nyttan - StatsTJtsÅottets Betänkanden. 64? tan af Skeppsbyggerierne samt att de, så vidt möjeligt vöre, borde komma 1 åtnjutande af det understöd, som för dess fortkomst vore af nö-< den, till hufvudsakelig grund för dess berörda afstyrkande, anfört de hinder som mötte för bestämmandet af sådane reglementariske föreskrifter, som instämde med den för nämnde DiscontInrättning faststäkle plan; Och som ändamålet af samma Discontlnrättning, enligt Reglementet är, att, till befrämjande af Svenske Manufacturvarors afsättning, genom en underlättad Han-: dels-gemenskap imellan Fabriksidkare och Köpmän, de förre i förhållande till beloppet af sine tillverkningar, må för hvad de deraf föryttra på tid, kunna begagna sig af säkre personers förskrifningar, till åtnjutande af Lån, peli att desse Lån böra vara rörlige och på högst 9 Månaders tid återbetalas, hvaraf följer att den-; na Discontlnrättning endast har afseende på rådane Fabricäter, hvilka lätteligen och inom korrt tid kunna afsättas och hvilket Utskottet nu, så väl som i dess förra betänkande, anser icke kunna, i afseende på Skeppbyggerier, tillämpas?
Träffades l synnerhet den Pennlnge-man, som tidtals häller (^ualor liggande, ar dessemellan med dem !297 dem ockra pä mynt-oredan, sa ivor? minffningen uti dest päföljande inkomst, kil ingen afsaknad för Samhället. Han blifwcr dock i al! händelse den , som minst räkag af alls. Taxeras han i högt, flyttar han sina penningar ur landet. Men deras antal, hwilka kom» ma under denna beskrifning, kan cj wara rätt stort. Ägande rätten är imedlertid ef befästad för någon, om icke afwen de nyflnämnde fa behålla pä lika wikttor med alia andra, hwad de wunnit pä et tiifälle, som allmänna tilställningen lemnat dem. Med wilo lerwallons afhjelpande i myntwästndet, uphörer denna singö winst, och deras pemstngeförräd anwandaS sedermera kil nyttiga företag och biifwer et ivärkcligt rörelse - Lajstial. Annorlunda an med dcsie, förhaller dtzt sig uti en »ärwarande stund med de penninge-Ägare, hwilka hofwa deras förmögenhet instucken emot ränta uri ldoghetö rörelsen. De äro Näringarnes förläggare; hwarundcr de som fföta dylika sörehafwauden och deraf draga fördel, samt de, hwilka bertil försträcka medel emot upgäld, bidraga samfält lil bet för Konung och Folck gemensamme ändamål, idlLrional-förmöqenhelens förkofran. Minskas ärlige förlaget, sä lida Naringarne, emedan räntan blir drygare i allmänhet, chwad författningar än deremot mä lagas. Desie pennings-ägare aro förmodeligen lika berättigade med hwarss annan nyttig medborgare, icke ttl undantag ifrån allmänna Statsbördans dragande, Men til sorgfällig omwärdnad af Samhällets Fullmägtjge, i allt hwad deras agande-rätt beträffar; och der. til hörer wäfeMeligen allBejkattnings jemna fördelning.
Het utvisa åtminstone Tabellerne, ^.tt de oäkta barnen dö borrt i sin spädåre ålder till ett ojemförligt större antal än de, sorn födas af äkta säng; och hvarifrån skulle sådant komma om icke ifrån den större vanvård, hvar - 9° Lag-Utskottets Betänkande n. med dessa oskyldiga foster af lättsinnigheten behandlas af sina lättfärdiga mödrar, hvilka dels, af sine förförare lemnade åt sitt elände, ej förmå vårda dem bättre, dels mången gång äro glade att se sig befriade från den börda de anse sig äga i dessa späda varelser. — På de ställen der Barnhus äro inrättad© kan detta förekommas; Men då Staten icke äger medel att inrätta sådana öfver allt, blifver följden i allmänhet den nyss anförda. Här skulle då kunna frågas: Hvad har då Staten vunnit på dessa talrikare oäkta barnen, då de på ofvan nämnde sätt snart åter gå ur verlden ! Och hvilket ar bättre, hvilket för menniskovännen till och med mindre ömmande, att en och annan lättfärdig qvinna mer om året, än nu sker, offenteligen går miste om sin heder, eder en och annan barnamörderska mer om sitt lif, än att kanske hundrade tåls oäkta barns lif årligen täras bort af nöd, vanvård och uselhet! Icke må man säga, att Församlingarne i sin fattigvård kunna förekomma dessa olyckor! De göra det visserligen så långt de förmå: och mångt sådant oskyldigt lif har derigenom ock blifvit bibehållit åt samhället; Men när mängden blir för stor, så räcker ej förmågan tills Och man må ej heller undra, om man blir ovillig att taga brödet Ifrån egna barn för att racka det åt dein, som lättfärdigheten framskaffat.
Herr Grfwcr; Laadt-Marffalken för - 57 klarade Ridderskapets och Adelns bestut wara, at lcgostämmotiden Utsättks til ben Is sunii. Dcrpä upkästcs 5 § af ?rojeöket. Efter gjord erindran at upsägningstiden mätte flpttas, sedan lcgostämmotidcn blifwit förändrad) peoponerääs. Hans Dxcsilencs Herr Grefwe» och Landt Marskalken, til upsägniiigs-dag för Finland d. I ^uFustj och för Swerige d. is diars. Bifölls. Herr Grefwe» och Landt-Marskalkcn hemstälde, om icke oaktat blott en upsägningsdag nu wore nämd, irenne (z) dagar borde likmätigt denna s:te § innehöll, bertil utsättas; och tilkännagaf derjemte at Bonde, Ständct föreslagit en wccka. Friherre Ds Geer, trodde at tydcligen borde Utsättas om denna wccka borde räknas före eller efter de nph bifallne upsägningsdagar. Herr Grefwcn och Landt-Marskalken pro. xoneraäs at upsägnings-dagarne mätte wara en wccka ef, s§r den ; ^UAusti och is ^lar,. Bifölls. UplästcS 6 § af krojeäet. Herr 8teät trodde ak det i denna H äspfkade ändamäl bäst wunnes, om Husbonde förpliktades at gifwa Orlofs-sedcl när som hälst Tjcnstehjonet sig derom anmäler. Derigenom skulle ock sll fräga om städjas äterbär, ning förfalla. Friherre Ds Geer förmente § innehälla, at tjenstehjon skall fä Orlofs-sedcl när det densamma begär. Herr Lteät begärde underrättelse, om den bifallne §. innefattade at ingen singe upsäga för än inom de sju utsatte dagar. Herr Grrfwen och Landt-Marskalkcn swa radc härtil Nej. Friherre Ds Gser.
(Stats-Utsk;s Uti. N:o 33., Lit. C.) S. A. K. Då Svenska taekjernstillverkningen, hvars föremål är beredandet af rudimaterie!! för Rikets förnämsta export-artikel, följaktligen innefattas bland de näringar, hvilkas upprätthållande och befrämjande äro för Staten af synnerlig vigt, hafva Rikets Ständer, med behjertande, fästat uppmärksamhet vid den allmänt kända olördelaktiga ställning, hvaruti berörde näring för närvarande sig befinner, enär priset å taekjernet i sednare tider nedgått till ett jllerst lågt belopp, utan att, sådant oaktadt, afsättning af varan städse står att erhålla; hvarjemte den omständighet företer sig, att tackjerns-prodpctionen i allmänhet är underkastad vida drygare beskattning, än stångjernstillverkningen, sedan, i följd af Rikets Ständers vid sistförflutna Riksdag fattade beslut och K. M;ts i öfverensstämmelse dermed under den 18 Februari 1843 utfärdade Nådiga Kungörelse, den vid stångjernshamrar utgående hammarskatt blifvit fastställd till En procent af privilegierad eller, vid begagnande af derutöfver medgifven smidesrält, eljest åstadkommen tillverkning; — och hafva Rikets Ständer, som, med anledning häraf, varit betänkte uppå att afhjelpa, eller åtminstone lindra, tack - 44 Expedition s-Utsl ottel.s Fö/slag lill imil. Skrifvelse, N.o if. jerns-produeternes omförmälda nödslällda belägenhet, anseLt, vid nämnde förhållanden, sådant helst kunna ske derigenom, att nedsättning i tiondetackjerns-afgiften blefve beviljad.
Jag hemställer dock, huruvida detta kan vara riktigt, eller om det icke är rättare af oss, som hysa en motsatt åsigt, att sätta tro till Hr Stats-Rådets och Chefens för Finans-dep:tet yttrande till Stats-Råds-Prot:t i denna fråga, af innehåll, att en brist fortfarande skulle uppstå, om icke en tillökning äfven för framtiden egde rum. 198 Den 18 Mari t m. Jag medgifver alt beviljandet af denna million kan framställa mig nli en sådan dager, som om jag icke vore fullt konseqvent. Efter min åsiet hade det varit rätlast, alt, till betäckande af den nu befintliga bristen, bevilja 800 OOO rdr för en gång och derutöfver 170,000 rdr för hvarje år från och med det innevarande. Således skulle, då dessa 170,000 rdr läggas till de 800,000 rdr, för delta år, enligt milt förslae, i stället för millionen, endast hafva erfordrats 970,000 rdr. Men då andra punkten uti Stats-Utsk:ts Ullåt. N:o 88 utvisar alt det »för underhåll och vård af möbler och andra, staten tillhöriga inventarier i de K. slotten» bestämda anslag ansetts för framtiden behöfva ökas med 44.000 rdr, så har jag trott mig, med fästadt afseende på delta, af Stats-Utsk:t pröfvade och godkända behof, kunna, med full konseqvens, äfven för detta år bevilja de 30,000 rdr, hvilka utgöra skilnaden mellan millionen och nyssnämnde 970,000 rdr. Frih. af Ugglas har ytterligare sagt, alt uti Stats-Utsk:t var åsigten i denna fråga alldeles »kompakt»; och att man icke hade någon utsigt, att få saken att der, som det heter, gå igenom. Jag tror alt vi litet hvar hafva erfarenhet utaf, att man icke kan med någon bestämd säkerhet säga sådant på förhand, — en erfarenhet, hvilken jag anser icke heller Frih. af Ugglas sakna.
De gamla fönsterna ha delvis fått lämna plats för nya, större; men riddarsalen och tornrummet därinnanför ha undgått den moderna vandalismen. Riddarsalen har en väl bibehållen gyllenläderstapet och ett porträttgalleri; tornrummet har en hög panelning med målade tapeter i ramar af trä — förutom sin hemska spökattiralj. Slottet är helt och hållet omgifvet med vallgrafvar, också mot sjösidan; endast en smal landstrimma skiljer vallgrafven i norr och öster från insjöns strand. — Därnere i vallgrafvarna simma svanor, som tyckas tillhöra en annan tid än vår. Långsamt och förnämt röra de sig hän öfver det feta vattnet, som aldrig krusas af en vindkåre. Utanför, vid stranden, sorla friska, klara vågor; men intet af dessa högförnäma djur har någonsin lyft sina vingar till flykt öfver den smala landremsan för att sänka sig ner och bada i det kyliga, rena vattnet. Generation efter generation har lefvat och dött med synvidden begränsad af dessa vallgrafvars stenmur. Och som svanorna så ha människorna i detta slott lefvat, generation efter generation. Ätten Du Camp var väl ursprungligen fransk; men stamfadern för den svenska grenen hade vunnit sina riddarsporrar under Sveriges blågula fana. Han tjänade som simpel soldat vid belägringen af Riga, var med i drabbningen vid Walmoitz och i slaktningen vid Stuhm, där han vann sina epåletter genom att rädda den svenske konungen undan fångenskap eller död. Konungen befann sig midt i ett handgemäng, och en polsk soldat hade redan fattat tag i hans gördel för att rycka honom ned från hästen, då Casimir Du Camp skyndade till hjälp och nedsköt polacken med sin pistol. Som officer deltog han i kriget mot Tyskland, förde kompani vid Breitenfeld och bataljon vid Lützen. Han tjänstgjorde efter konungens död någon tid under dennes illegitime son, grefven af Vasaborg, och blef af honom sänd till Sverige i något diplomatiskt ärende. Casimir Du Camp var femtio år då han för första gång såg sitt nya fädernesland. Som lön för sina krigiska bedrifter blef han af förmyndareregeringen upphöjd i adligt tillstånd och utnämnd till öfverste för Smålands knektar.
Bonde-ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion, har riksdagstid!mäktigen Gastaf Bernhard Appelqvist från Blekinge län föreslagit, att mölesplatserne, så väl för Ronneby församlings, sorn för öfrige inom Medelstads härad befintliga socknars, båtsmän hädanefter måtte blifva förlagde till de för hvarje socken närmast belägna stationer, samt båtsmännen derifrån, vid afgående transport, fortskaffas till Carlskrona; och har motionären, som för egen del ansett, att genom bifall tili detta förslag någon lindring vunnes uti den tunga börda, som trycker rustoch rotehållarne i länet, vid motionen fogat utdrag ur ett sockenstämmo-protokoll, hållet i Ronneby kyrka den 1 November sistlidne år, af innehåll, alt församlingens rotehållare uppdragit åt motionären att söka vid innevarande riksdag utverka, det Ronneby köping mål te i stället för Carlskrona bestämmas till mötesplats för Ronneby församlings båtsmän, i likhet med hvad redan eger rum för båtsmännen inom Hoby och Bäckaryds socknar; hvartill ett stort skäl ansetts ligga deruti, att många båtsmansrotar inom Ronneby församling äro från Carlskrona mera atlägsne, än en del sådane inom nämnde socknar. Fråga om förökning af båtsmans-samlingsplatserne i Blekinge förevar vid riksdagen åren 1840 och 1841, och afgjordes på det sätt, alt Rikets Ständer då till Kongl. Maj:t afläto en underd. skrifvelse i ämnet, N:o 259, dea 6 Mars 1841, med underdånig anhållan, alt Kongl. Majit täcktes, efter föregången undersökning och rotehållarnes hörande, i nåder vidtaga de åtgärder, som kun de finnas tjenliga för afhjelpande af de olägenheter i afseende å slqutsning till och inställelse å samlingsplatserna af Blekinge läns båtsmän, som af dessa platsers ringa antal vore en följd. I anledning häraf anbefallde Kongl. Majit
Ty enligt kommissionens förslag skall kontrollören endast få betalning för de dagar, då hans tjenst anlitas, och denna kan endast anlitas så länge bränneriet är i rörelse. Efter pannornas försegling lemnar han bränneriet samt har ingen betalning sig tillagd för den tid, det ej drifves, så vida han ej under tiden anställes vid ett annat bränneri. Ja, kontrollutgiften b lefve lill och med mindre, derigenom att en bränvinsbrännare, sedan han brännt i 40 dagar, läte apparaten stå förseglad under 5:ne, och derefter åter brändö i 2:ne dagar, än derigenom att han. sedan han brändt 40 dagar, stadnar under en, och derefter åter bränner under 4 dagar; och likväl skulle i första fallet erläggas afgift för 50 dagars tillverkning, n en i det sednare endast för 45 dagar. Af den omständigheten, att uti g 28 af kommissionens utkast, som angår pannbeskattningen, och som har ett dylikt stadgande, att pannan skall oafbrutet drifvas under en viss tid för hvarje gång den upplåtes till bruk, icke finnes något som svarar emot 2:dra mom. litt. a. g 27, synes man kunna sluta, att kommissionen tänkt sig helt egna förhållanden förenade med produktbeskattningen, hvil a skulle göra det förbemälte stadgandet nödigt eller ändamålsenligt med afseende på dem det angår. Men hvilka dessa förhållanden äro förmår departementet icke inse. Ty att ilen omständigheten, ' att produktbeskattningen erfordrar ett betydligt dyrare kontrollväsende än pannbeskattningen, icke kan hafva framkallat stadgandet uti detta 2:dra mom. är enligt departementets förmenande klart derutaf, att kommissionen vill hafva ett mildare stadgande med afseende på hvad som skall förstås med oafbruten gång, tillämpad t på produktbeskattningen än på pannbeskattningen. Departementet är icke obenäget att tro, att förbemälte 2:dra morn., litt. a. g 27 kommit att genom ett misstag inflyta, enär kommissionen synes hafva kopierat hela, litt.
De utgifter, hvilka fonden under berörde 2:ne år fått vidkännas, hafva deremot bestigit sig till . „ 1,659: 6. 4. — 13 — Vid jemförelse emellan fondens vid i844 Ars slut balanserade tillgångar och skulder, befinnes, att de sednare öfverstego de förra med 5i R:dr i3 sk. 2 rst., och om från nämnde tillgångar afräknas beloppet af de osäkra fordringarne, 55q R:dr 35 sk. 9 rst., visar sig, att å fonden förefanns en verklig brist af 61 1 R:dr 1 1 rst. Likasom de föregångne åren, har äfven under loppet af åren 1843 och 1844 Nya Ull-Diskontfondens hos Riksgälds-Kontoret ägande kreditiv å 3oo,ooo R:dr endast i mindre mån varit anlitadt. Å detsamma hafva nemligen lyftats: år i843 R:dr a3,38o: och år 1844 » 18,070: Vid uppgörandet af de årliga liqviderna emellan Riksgälds-Kontoret och Ull-Diskontfonden, hafva, på sätt uti 1843 års Revisions-berättelselse finnes omförmäldt, i hänseende till beräkningen af den RiksgäldsKonloret tillkommande ränta för de å krediti vet åren i84o—1842 uppburna medel, skiljaktiga grunder blifvit af Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret och Kongl. Kommerse-Kollegium tillämpade. Kongl. Kollegium hade nendigen, med stöd af Kongl. Brefvet den 14 Augusti 184 * > låtit från Riksgälds-Kontorets räntefordringar afdraga ej allenast förefallna kostnader i och för Diskontens lånerörelse, utan ock derå uppkomna tillfällig förluster, till ett sammanräknadt belopp, motsvarande en fjerdedel af räntan för de å kreditivet lyftade medel; hvaremot Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret funnit sig icke kunna medgifva de för ifrågavarande förluster äskade afdrag. Efter öfvervägande af hvad 1843 års
Orsaken, hvarföre de afsagt sig detta bestyr, anser jag ligga deruti, att de å ena sidan ansett detsamma betungande, och å den andra, att de för erhållande af tjenstledighet icke såsom giltigt skäl kunnat åberopa den omständigheten, att de blifvit valde till ledamöter i Taxerings-komitéen, serdeles som delta bestyr tillförene dem icke ålegat, men då sådant i Bevilln.-fördn. bestämdt uttryckes, medför det skyldighet för dem att emottaga förtroendet och rättighet derjemte, alt i och för närvaron i Taxerings-komitéen, från sine tjenstebefattningar erhålla ledighet under den tid komitéens arbeten pågå. Frih. Cederström: Efter de uplysande aumärkmr jag haft tillfälle nu åhöra, och isynnerhet efter Frih. Leyonhufvuds yttrande, afstår jag från den begäran om återremiss, som af mig blifvit i denna sak framställd. R. o. Ad. biföll ifrågavar. §. §§ 89 och 90. Sedan undert. Ridd.-Sekret, tillkännagifvit att Presteoch BondeSt:n bifallit dessa §§:r, blefvo desamma af R. o. Ad. bifallne. § 91. Hr von Hartmansdorff: Föreskriften i den gamla § häruti den förevar, blifvit bibehållen och lyder sålunda: ”[ de städer, ”der Gymnasium finnes, skall ibland PresteSt. en Lektor väljas till ”taxeringsman”. Enl. senast utkomna Skolförfattningar har skillnaden emellan Gymnasium och fullständig lärdomsskola blifvit uphäfven. Jag tror således icke, att ordställningen i denna § är riktig, hvarföre jag anhåller om återremiss på det att §:n måtte få följande ordalydelse: I de städer, der Gymnasium eller fullständig lärdomsskola finnes, skall bland PresteSt. väljas en Lektor eller lärare till taxeringsman. H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs propos. om R. o. Ad. ansåge den emot 91 § gjorde anmärkn. föranleda till återremiss, besvarades med ja och nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. § 92.