Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nilsson i Utgård, Sivert Pehrsson i Silje och Nils Pehrsson i By, hvilka, jämte Lars Andersson i Ö. Kälen och Eric Månsson i Mjäla, hade att verkställa årets uppbörd, äfvensom öfrige åligganden, som enl. författningarna åtfölja sexmans-kallet. § 4 Gamla pig. Lisbeth Jonsd:rs förmyndare Olof Olofsson i Undrom skulle till fattigvårdsstyresmannen Jon Olsson i Wike redovisa för de medel han för nämnde pupills räkning om händer hade, då Jon Olsson egde att efter behof åt Lisbeth deraf öfverlemna, för öfrigt skulle hon af fattig cassan njuta samma understöd som förlidet år. Eric Olsson äldre i Ö. Kälen åtog sig att äfven för nästa år bestrida fattiga flickan Carin Svensd:rs uppfostran mot den ersättning, som han förra året åtnjöt. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem. J. Kerfstedt P. L. Protocollet justeradt den 15 juli 1860 å socknemännens vägnar H. Larsson Måns Pärsson i Trusta. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 223–224, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän gällstämma med Rödöns pastorats-boer den 15 juli 1860. 160 På lagenlig kallelse inställde sig flertalet af Rödöns socknemän jämte annex-församlingarnes befullmäktigade ombud: Olof Larsson i Tullus och Maths Ersson i Trållsåsen för Näskotts socken, kyrkvärden Johan Jönsson för Ås och Salomon Sahlin för Aspås. § 2 På hemställan af herr kronofogden Söderberg tillfrågades pastorats-boerne, om de önskade bibehålla den hittills gällande vinter-vägdelningen för ytterligare fem år, räknade från nyåret 1861, eller om de ville bekosta en ny uppdelning af vintervägarne inom tingslaget, då alla förklarade sig nöjda med den gamla delningen under följande fem år; hvarvid de likväl uppdrogo åt herr krono länsmannen Larson, att vidtaga några mindre väsentliga förändringar såsom att jämnka snöplog-vägskiftena efter de nya milstolparna der det görligt vore, äfvensom att på hemställen af socken-ombudet S.
— N:o 2, till Rikets Ständer, om tillägg uti 15:de §:n af Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860. angående den allmänna beväringen: I. 46, R. 46; B. V. 197, 254, 256, A. 277, E. 580. Doktor Fredrik A. 4, E. 201. — N:o 12, iill Rikets Ständer, angående gjord underdåning ansökning om öfverlåtande till staden Chistianstad af en Kronan tillhörig tomtplats derstädes: I. 47, R. 49; B. III. 86, 177, 232, A 232, E. 317. — N:o 13, till Rikets Ständer, angående jordafsöndring från Kapitensboställe! 228, 237, A. 237, E. 286. — N:o 16, lill Rikets Ständer, angående anslag för framtida vårdandet af Gustaf Wasas monument vid Utmeland i Da larne: I. 47, R. 49; B. lil. 87, 177, 232, A. 232, E. 317. — p — 191 Propositioner och Skrifvelser, Kongl. Maj:ts Nådiga: — N:o 17, till Rikets Ständer, angående ersättning till Kongl. Län anslagna hemmansdelarne ^ mantal Repperda Annegården Al 9, T’B mantal af Repperda Källagården Al 3, samt ^ mantal af Ufvanäs Westergården, mot Krono-skatte Kavalleri-augments-hemmanet i mantal M 3 Hultsjö Bergagården: I. 47, R. 49; B. II. 520; lil. 47, A. 47, E. 230. N:o 19, till Rikets Ständer, angående befrielse för Fältka inereraren m. m.
Denna inskränkning torde vara nödig att iakttaga vid meddelandet af decharge; ty hvad som icke ärgranskadt, bör icke heller godkännas, och Ständerna äro således icke pligtiga att meddela någon decharge, förrän denna granskning ägt rum. Nu är det en notorisk sanning, att dispositionen af statsmedel ej kan anses granskad, innan Revisorerna eller StatsUtsk. verkställt den dem enligt grundlagarna åliggande granskning, som icke kan ske i Constit.- Utsk.; och jag tror således, att StatsUtsk. i detta hänseende handlat i full öfverensstämmelse med grundlagen och varit pligtigt att uti ifrågavarande 3 §. uttrycka sin öfvertygelse om det handlingssätt, som här borde iakttagas, derföre att 48 Den 10 April f. m. i83o års Revisorer satt i fråga, huruvida någon oformlighet i grundlagen uti detta afseende existerade. Det torde vara öfverflödigt att nu ingå i någon vidlyftigare discussion i detta ämne, enär de anmärkningar, som nu göras, endast Jära kunna föranleda återrémiss. Gr. Horn, Claes Fredi’.: Jag instämmer icke med den siste talaren deruti, att det skulle vara att gå på sidan om lagen eller att vandra en oriktig väg, om StatsUtsk. skulle anse sig böra tillstyrka eller gifva anledning till en grundlagsförklaring; ty enligt 43 §. Riksd.Ordn. är den utväg för alla Utsk. lemnad öppen att, om de under behandlingen af riksdagsärenderna finna sådant nödigt, eller något ärende af särdeles vigt påkalla en grundlagsförändring, sammanträda med Const.Utsk. och fästa detta Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten af en grundlagstolkning, hvilken proposition sedermera kommer att af Constit.Utsk. underställas 11. St:s pröfning, såvida detta Utsk. finner anledning att densamma väcka. Således finner jag, att StatsUtsk. äger både rättighet och pligt att hos Constit.Utsk. anmäla de förtydliganden af grundlagen, det under målens behandling kan finna nödiga, och jag anser detta hafva varit rättaste sättet för att i förevarande fall tillvägabringa en rättelse. Jag instämmer uti Gr.
Ware härmed huru det will, men Nationen kom smäningom frän stt ursprungliga sjelfförswar, altsä ockffrän den allmänna mili^iriffa andan, sedan Rikets förswar lemnades til en genom Jndelningswerket danad coipg, som bittils, med äfwen sa mycken aktning som framgång, utfört detta wärf, tils nu sednare inträffade missöden hota at sätta den under allt förhällande motbehofwct. Ware dock långt ifrän mig at jag skulle wilja förringa wärdet af denne aktningswarde Inrättning, hwilken altid betraktats, hwilken altid stal betraktas af mig som en grundpelare för wärt beständ. Sorn fädan will jag ock nu göra den til kärnan, kring hwilken hela Nationalkraften stal samla sig, dä fräga är at kämpa mot wära fiender. Mätte det lyckas mig at upqe nägot bättre än de hittils oduglige, tanklöse och folkförstörande Utställningar - Den s Junit. 35g ningar af Landtwärn, som med rätta stola stämplas af samtidens och efterwerldens förbannelse ; men denna dyrbara tidpunkt bör ej föksummas eller afskräcka ost, fast et wanwettigt försök mistlyckats. Fosterlandets fara gör inrättningen oundwikligen nödwändig, om ej wi wilje friwilligt underkasta ost grannars orättwisa fordringar, samt fegt tilläta deras wäldsamma förtryck. Denna känsla är förmycket motbjudande för hwarje Swensk, för at han skulle sätta sig einot det enda kraftiga förwaringsmedel, som wäl är et ondt, men ätminstone et mindre och oundwjkligt. Samma hotande belägenhet gör ock at wära grannar, som säkert i fredstider stolle anse företagandet af en sädan inrättning för föga bättre än en krigsförklaring, och söka pä alt sätt hindra den, äro nu dertil oförmögne, sedan deras egna orättwisa anfall endast bragt ost til denna ytterlighet.
I förenämnde händelse, får lag aderia en wärd LcdamvkS as Z-ädderskapet och A deln Hn e Assessor von Seb.antr uti LagUrstork.l s, yttear: art i deri händelse, som ofra siaä inträffar, närs., r Five; Commiss-Bref, tunehöilmo.ftgrlfer och )rimiigheter äf den beske-jf? h.r, a>'v -de "j -ned irrrättN!ttlse!>o bestånd, i '.reher Mere n fö-öel. och det Allmänna bästa, wöro ser..niga, -.erde Longl. siNasit äga magt att er. stt-art '-cktfnintt såsom bade för der allmänna o..', .nslsiha iradclig, helc och hallie i-phäsMa, hnjisiock skulle äga rum ej mindro w.d redan siuckttadr, ckn äfwen hädanefter blifivemde Fi^ei LviMmss Lres.
Då behofvet af förbättrade anordningar för bad och matberedning varit så trängande, att med verkställighet af desamma ej kunnat tills vidare anstå, har Direktionen funnit sig nödsakad att med förskott eller lån från fonden af donerade medel, redan under innevarande sommar låta de dertill erforderliga arbeten sättas i verket. Efter afräkning af ofvanberörde för tillbyggnaden disponibla tillgångar, skulle således lör samtliga byggnadsarbetena med hvad dertill hörer, derutöfver erfordras ett belopp af 205,000 R :dr, och vågar Lasaretts-direktionen i djupaste underdånighet hemställa, om icke Eder Kongl. Maj:t, med afseende å Serafimer-lasarettets betydelse både såsom sjukvårdsoch läroanstalt, må täckas af Rikets nästsammanträdande' Ständer äska det för berörde ändamål sålunda erforderliga anslag. Med de tillgångar, hvilka, medelst de af Konung och Ständer för lasarettsinrättningen påbjudne sammanskott och gåfvor, på 1740-talet sammanbragtes, blef Serafimer-lasarettet för 110 år sedan inrättadt med åtta sjuksängar. Under tiden har Lasarettet, med jemförelsevis mindre understöd af allmänna medel, från en ringa sjukstuga utbildats till en aktad sjukvårdsanstalt med rik verksamhet och jemväl för läkarebildningen stor betydelse. Dertill har väsendtligen medverkat den välvilja och frikostighet, hvarmed denna inrättning från allmänhetens sida varit omfattad. Oberäknade de betydliga belopp, som äro nedlagda i fastigheter och inventarier, eger lasarettet en donerad kapital-tillgång af omkring 800,000 R:dr, hvaraf afkastningen likväl till viss del ännu utgår i lilräntor, hvilka gifvarne sjelfve bestämt och till någon mindre andel äfven för framtiden skall användas till pensioner för ålderstigna sjuka. Af det förtroende och det deltagande allmänheten allt hitintills visat denna välgörenhets-inrättning, har Lasaretts-direktionen trott sig kunna antaga, att Rikets Ständer icke skola vägra den medverkan från deras sida, som är af uöden för att inrättningen skall komma i det väl ordnade skick, att densamma kan bibehålla sitt rum såsom rikets första sjukvårdsanstalt och fortfarande må kunna påräkna välvilja från allmänheten.
St., med fästadt afseende åden längre omgång och deraf förorsakade tidsutdrägt vid behandlingén af sådana ärenden, sorn de Kongl. Collegiernes dermed hafda uppdrag åstadkommit, samt då de i Hufvudstaden förlagda Embetsverk icke kunna ega den localkännedom, som för bedömandet af Boställens beskaffenhet och rätta afkastning erfordras, sig böra i underdånighet tillstyrka, att CollegierneS merberörde befattning med sådana Militite-Boställens utarrenderande, hvaraf arrendeafgiften antingen disponeras af Regementena, eller efindelningshafvarne sjelfve uppbäres, må för framtiden upphöra och deremot öfveilemnäs till en serskild Comité inom hvarje Regemente, som till ständig Ordförande erhåller Landshöfdingen öfver det Län, inom hvilket största delen af Regementet är förlagd , till Ledamöter, Regements-Chefen, en af Regementets OflicersCorps genom val utsedd Fullmägtig och Indel B ih an g t. R. S:s Prot. tolde Sunil, a Rand. 3 Höft. 24 j43(3 Exp. Utsi:. Förslr/g till tind. Skrif v. N:o 379. ningshafvaren samt till Protocollsförande Regements-Skrifvaren, utan att något arfvode för dessa serskilda befattningar må begäras eller utgå; börande Comitén alltid å nyssbemäide Läns Lands-Contoir hålla sina sammankomster. I fråga om tiden, hvarunder Militi<e-Boställen böra uppå arrende åt enskilde upplåtas, hafva flera olika förslag hos R.
Till motionärens föreställning, att Konungens Befallningshafvande genom instruktionen erhållit rätt att, ”utan ransakning och dom,” skilja Länsmännen från sina tjenster, synes instruktionens innehåll icke gifva skälig anledning. Utom hvad instruktionen i öfrigt bestämmer om formen och sättet för ärendenas behandling hos Konungens Befallningshafvande, innehåller 67 §, som i motionen afses, att då emot Länsman förekommer sådan felaktighet, som i föregående § omförmäles, och fråga icke är om sådan gröfre brottslighet, att åtal vid domstol finnes böra ega rum, Konungens Befallningshafvande kan ådöma bestraffning, på sätt der bestämmes, eller, då förseelserna äro af den beskaffenhet, att Konungens Befallningshafvande finner sig icke vidare kunna för den tilltalade hafva förtroende, honom ifrån tjensten alldeles skilja. En tydlig följd häraf är att, enligt hvad redan i afseende å tillämpningen af 66 § blifvit i det föregående anfördt, tillvaron och beskaffenheten af den ifrågakonme förseelsen måste blifva föremål för behörig undersökning i den för ärendenas behandling och afgörande hos Konungens Befallningshafvande stadgade ordning, hvarvid den tilltalade blifver både berättigad och pligtig att sig förklara. Det är först derefter, och på grund af sålunda vunnen utredning, som Konungens Befallningshafvande kan meddela sitt beslut, hvilket, enligt 51 §, skall utfärdas genom utslag eller resolution i vanlig form, och som således skall upptaga de skäl, hvarpå beslutet grundats; och eger den tilltalade, om han dermed icke nöjes, att, jemlikt 69 §, deröfver i laga ordning sig besvära, hvadan han, då ett dylikt mål rörer ansvar för tjenstefel, får fullfölja sin talan hos vederbörande Hof-rätt. Tillämpning af det ifrågavarande stadgandet kan således icke ega rum, utan att den tilltalade både före och efter målets afgörande får tillgodonjuta laga rättegångsförmåner.
De böra i uuvar. tider blifva diplomatiske personer, hvilket är alldeles nödvändigt, och derigenom att de det blifva, nedsättes det anslag på den ministeriella cassan, som är så mycket öfverklagadt. Den som är consul, har icke den diplomatiska höga rangen, men han umgås med alla. Han är den, som är medlare emellan handlande samt sjöfarande och Regeringen, och han har i de länder, som nu äro i fråga, det anseende, som diplomaten har i Europa och kanhända mera. Jag anhåller derföre, att den saken tages i djupt öfvervägande. Jag bifaller motionärens förslag, H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms tillstyrkande, och äfven det goda af hvad min motsatta vän och ledamot anfört. Men jag ber att det helt och hållet lemnäs till K. M:s nåd. bepröfvande, när Han finner för godt att dessa saker, som röra consulerna, blifva afgjorda; ty det är så okändt för R. o. Ad. samt de öfriga RiksStm hvarthän saken sträcker sig, att det endast är Konungen och Regelin, sorn kunna utveckla och befordra dess framgång. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Hr Rosenblads anfö rande föranleder mig till några utvecklingar af hvad jag förut framställt. Jag har tillstyrkt consulaternes ställande under utrikes departementet, hufvudsakligen derföre att de skulle få en chef. Jag är alltid för enhet i organisationer, och anser det hufvudsakliga felet i våra ligga i bristande enhet. — Nu laborera våla consuler under en lux af förmän. Trenne auetorileter måste t. ex. höras, när de begära tjenstledighet på några månader. Jag önskar att en enda och samma embetsmyndighet föredrager deras tillsättande eller befordran, correspondance med dem, vakar öfver deras göromål, och ställer dem till ansvar, föreslår dem till belöning, och utöfvar med ett ord allt chefskap öfver dem. Då nu fråga uppstått huruvida Utrikes-ministern skulle vara denna chef, så har det mycket som talar för sig.
Jag instämmer fullkomligt deruti, alt det af StatsUtskottet fästade vilkor vid löneförhöjningen varit öfverflödigt; men sedan detta en gång skett, skulle det i min öfvertygelse vara högst betänkligt, att borttaga det. Det skulle se ut, som ogillade Ståndet den princip, hvilken blifvit af 1823 års ConstitutionsUtskott uttalad, och på hvilken Regeringen fästade ett billigt afseende. Hvad för öfrigt det vilkor beträffar, att ingen må fÖrordnas till föredragning inför Konungen, med rättighet att gå tillbaka derifrån, när lian behagar, så utber jag mig få visa, att de skäl, på hvilka det blifvit bestridt, icke äro så allmänt giltiga, som måhända i förstone torde synas. Man har nemligen sagt, att genom omöjligheten att gä tillbaka till den tjenst man förut innehade , antingen Kongl. Majit måste af medlidande behålla en mindre skicklig person, hellre än att alldeles störta honom, eller också den Föredragande af fruktan att förlora Embe~ tet, säga ja till allt hvad Regeringen vill. Detta är likväl icke så farligt, som det låter. Vi ha nemligen ofta sett personer gå från föredragande platser till Vice Presidentsoch dylika Embeten; och jag vet icke någon sådan person, som länge blif - 190 Den 25 September f, m. vit leornad alldeles handlöst. Dessutom måste antingen Svenskens hederskänsla hindra honom, att af fruktan för Embetsförlust säga ja till allt hvad som fordras, eller ock mäste Styrelsen icke fordra något origtigt; helst det utan någon förspord olägenhet finnas Embetsman i landsorterna, nästan vigtigare än föredragande, hvilka skulle vid Konungens onåd kunna förlora icke allenast Embetet, utan ock sina i accord utlagda penningar, genom hvilka de så till sågandes ställt borgen för iakttagande af en blind lydnad. När man sålunda icke funnit några farliga följder häraf, inser jag icke skäl att frukta sådant inom StatsRådet, hvarest accord ännu icke finnes.
Till Eders Kongl. Majits Justitie-Revisions-Expedition inlemnades den 21 uti innevarande månad underdåniga besvär af mig å embetets vägnar, öfver Eders Kongl. Majits och Rikets Svea Hofrätts den 24 förutgångne Mars meddelade Utslag angående förre Riksdagsmannen Ola Månsson i Gärdlösa, angifven att hafva, fastän Direktör uti Rikets Ständers Banks Lånekontor i Malmö, tagit befattning såsom Kommissionär med ett större antal dit ingifna låneansökmngshondlingar m. m. Sedermera har jag, i följd af förelupen skriftvexling, fått ifrån Direktionen vid Lånekontoret emottaga handlingar, dem jag, enär fatalietiden för besvärs anförande ännu icke tilländagått, ansett mig böra härmed i underdånighet öfverlemna. Dessa handlingar utvisa: all Ola Månsson, såsom Kommissionär, inlemnat till tjenstemän vid Lånekontoret, — utom ansökningshandlingar, som afslagits, — 92 särskilda sådana som bi fallits å en sammanräknad summa af 228,750 Ridr R:mt; — att Ola Månsson, i egenskap af Direktör, deltagit i pröfningen af 78 bland dessa å sammanlagdt belopp af 210,900 Ridr; — alt fyratiofyra af sistnämnda lån, enligt hvad
Sisthollne protocoller och räkenskaparar öfver kyrkans och de fattigas cassor uplästes, erkändes och underskrefvos. §2. J anledning af sal(ig) fru Hildebrands gåfvobref uplästes en längd på 15 fattige personer, som Patronus, välb(orne) H(er)r D(avid) G.(ott-hard) Hildebrand, för i år, behagat utnämna till åtnjutande af 100 Rdr tilsammans, hka (hvilka) pgr (penningar) nu lämnades til underteknad och fattigföreståndare, som derpå gåfvo qvitto och skulle summan i 2ne terminer, såsom förut skedt, utdelas. § 3. Sochnemännen funno nödigt, att brunnen vid Kyrkan, för fattig-stuguhjonens behof, i sommar repareras och föreslogo Eric Erss(on) i Prästvik, att vid det arbetet wara förestyret. § 4. Organisten beviljades 1 Rdr för watukörningen till fattigstuga-hjonen. $ 5. Jngen angaf sig, att i sommar behöfva nyttja Medevi hälsobrunn. $ 6. Beslöts, att den, som från andra sochnar intager och härbergerar inhysefolk, utan församl(ingen)s föregående tillstånd, skall böta 2 Rdr. § 7. Carl Carlss(on) i Remrö och Eric Pehrsson i Bjurstorp antogos til sexmän, den förre i Remrö- och den sennare i Bjurstorpsroten, i stellet för Sven i Kliksta och Pehr i Snack(e)torp, som på begäran fingo afskjed. § 8. Skomakardrängen Eric Pehrsson, som har sitt wistande hos sold(aten) Flink, blef, såsom skickelig ansedd, antagen til sochn skomakare, i stellet för Anders Jonsson i Gropen, som begjärte och fick afskjed. § 9. Organisten åtog sig, att än ett år förrätta graföppningar, emot förr utsatt betalning, om någon vill anmoda honom derom. § 10.
En slik förrättning utgör uu mera grunden för ali skattläggning hvarom kan läsas Landtmätarelnstructionen af den 20 April *725, Kongl. Brefvet af den 27 Julii 1737 , Kongl. Förordningen den x Martii 1749, Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 7 Julii 175a m. fl. Författningar. Sedan refning blifvit verkställd anställes ransakning och derefter skattläggning. Grund vid Skattläggningen är Hemmanets samt dess ägors godhet och villkor, hvadan Hemmanet kan så väl förmedlas, som till Man» tal och ränta förhöjas, allt som Skattläggningsmännen pröfva. I anledning häraf sker sjelfva skattläggningen, hvarmedelst hemmanet efter sina förmåner, ägor och tillhörigheter, sättes till visst mantal och årlig ränta, som efter hvarje orts rätta undervisning och bruk till sina persedlar uppföras, hvilka uträknas efter Kronovärdering. I öfrigt iakttages vid Skattläggningar de för hvar landsorts särskildt utkomne och ännu vanlige Skattläggningsmethoder. Se härom skattläggningsmethoden af den 30 Januarii 1688 och KammarCoinmissionens bref den 30 Mars 1742. Svenska Hemman fördelas nu för tiden ! Den 21 Maji c. m. tre slag, hvilken fördelning i Kronans Jordebok. uteslutande är antagen. 1:0. KronoHemman, af hvilka Kronan äger räntan. 2:0. Frälsehemman, af hvilka Frälseman* nen och icke Kronan är ägare till räntan. 3:0. Skattehemman, af hvilka en äger jorden och en annan räntan. Således kallas de hemman SkatteKrono, af hvilka Kronan äger räntan men icke jorden, och de hemman, SkatteFrälse af hvilka Frälse-t mannen äger räntan men icke jorden. Kronohemmanen räkna sitt upphof förr nämligast: 1:0. Från det af Yngve Frey inrättade Upsala öde, hvilket genom de stora odlingarne under Braut Anunds Regering ansenligen förökades. 2:0. Genom HelgeAndsholms beslutet 1282.
Tilt den. ändan åligge hvar och en, som genom gjord anmälan hos Justitie-Statsministern år berättigad att Bokhandel idka, att till Justitie-Statsministern eller hans Ombud inlemna förteckning pä inkomna utländska skrifter. Skulle å någon sådan qvarstad läggas, inhemte JustitieStatsministern i underdånighet Kongl. Maj:ts nådiga befallning, huruvida skriften bör till föryttrande frigifvas, eller under vidare qvarstad till återutförande förblifva, då det på Konungens nådiga pröfning må ankomma om och till hvad belopp Bokhandlaren må njuta ersättning af Statsmedlen. Stockholm den 2 Mars 1863. 11:o Finner Justitie-Statsministern en utrikes tryckt, hit i riket inkommen skrift vara af sådant innehåll, att, i händelse den varit tryckt inom riket, åtal enligt i? § 4 mom eller enligt 3 § bort genom allmän åklagare anställas, åligge honom alt, efter tills vidare å skriften lagd qvarstad, genast infordra Tryckfrihets-komitéens utlåtande om dess innehåll samt derefter i underdånighet inhemta Kongl. Maj:ts nådiga befallning, huruvida skriften bör till föryttrande frigifvas eller under vidare qvarstad till återutförande förblifva, då det på Konungens nådiga pröfning må ankomma om och till hvad föryttrar en må njuta ersättning Statsmedlen. Komtitutions-Ut skottets Memorial N:o 10. i M:o tO. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Mars 1863, kl. 12 midd. Memorial till Rikets Ständer, angående en af Herr Stjernsvärd, G. M. anmäld anledning till anmärkning mot Statsrådet m. m. Herr Friherre Gripenstedt. Medelst protokolls-utdrag af den 25 nästlidne Februari har Höglofliga Ridderskapet och Adeln till Konstitutions-Utskottet öfverlemnat ett af Herr G. M. Stjernsvärd, under anmälan om anledning till anmärkning mot Statsrådet och Chefen för Finans-departementet Herr Friherre J. A.
sträfva att ur ungdomens och allmänhetens förtroende uttränga hvarandra, och ändå för det hela uträtta obetydligt i jemförelse med kostnaden, föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med den underdåniga anhållan, att Kongl. Majit täcktes, i och för denna maktpåliggande frågas slutliga lösning, nedsätta en af sakkunnige män bestående kommitté, hvilken finge sig uppdraget att, efter en bestämd plan, utarbeta ett förslag till den medicinska undervisningens ordnande. Allm. Besvärsoc't Ekonomi-Utskottets Betänkande, jV.o 90. 11 Ulskottet har tagit denna motion i „ öfvervägande och vid behandlingen al densamma aktat nådigt all, i anseende lill viglen af den deruti vidrörda Iråga, lenina en något fullständigare utredning deraf, än sorn i motionen finnes intagen; och får Utskottet i sådant ändamål vördsamt anföra: Före år l<Soq fanns i Stockholm en undervisningsanstalt för kirurger, hvars bestämmelse vat att hilda mästare for fällskärs-slugor och regementsiällskärer. Efter riksdagen berörda år erhöll denna skola en utvidgning i linivndsakligt ändamål att hilda läkare för armeen och Holtan; men äfven beräknad på, atl den derigenom skulle kunna sältas i tillfälle att lemna praktisk undervisning uti chii urgien åt de från universiteterna afgående unga läkare, och benämndes då medico-chii urgiskf institut.