Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har visserligen icke undgått inse, att äfven denna skulle möjligtvis kunna missbrukas, att för den enskildte, som vore föremål för en sådan slags omröstning, den ofta skulle kunna vara sårande; men Utskottet har trott, att vid frågan om valet emellan möjliga olägenheter borde de, som rörde enskildte mindre fästa uppmärksamheten än de, som angå det allmänna, enär ingendera vore af en öfvervägande beskaffenhet, och att, när inga menskliga inrättningar kunna vara utan missbruk, vore ej möjligheten af dessa i anseende till enskildte ett skäl att måhända bereda ännu större för det allmänna. — Allmänt har man likväl önskat att kunna minska det obehagliga i sakens framställning och verkställighet, och åtskillige förslag hafva i afseende derpå blifvit inom Utskottet framstälde; men efter granskning af deras antaglighet, har det som förenat de flesta sinnena varit det, som uti hosföljande redaction af 103 § finnes föreslaget. Med anledning af de utaf Konungen föreslagna förändringar och af det nya sättet för Arendernes behandling, får Utskottet sluteligen tillkännagifva, att det ansett ett par tilläggningar nödige i 2 och 12 §§ Regerings-Formen. Memorial N:o 14. 495 Den förra, som endast angår den Styrandes förbindelse att vara af den rena Evangeliska Läran, är endast derföre i 2 § införd, att ett öfverflödigt upprepande af samma ämne måtte undvikas. Den senare, som i anseende till HandelsTractater utgör ett undantag från öfriga Ministeriella måls behandling, har derföre hos Utkottet kommit i åtanka, att det ansett sådane afhandlingar med främmande Magter hafva ett så nära samband med Rikets inre hushållning och näringarnes trefnad, att upplysningar i dessa ämnen borde åtminstone af den Embetsman inhämtas, hvilken af dessa Ärender kunde anses äga den närmaste kännedom, och att Utskottet ansett dessa Tractater icke vara af den skyndande egenskap, att någon skada genom en långsammare pröfning skulle kunna uppkomma.
Dessutom anser jag ett sådant åtagande af Banken vara en skyldig gärd åt dem af Nationen, som på god tro öfverlemnat en del af sin förmögenhet åt en af de största anläggningar, Sverige och Europa har att uppvisa: att en anläggning, som skall verka i århundranden, både i afseende på landets välmåga och dess försvar; ty utom densamma hade den fäst-, ning på hvilken nu arbetas, icke kunnat grundas. Hvarföre skall då blott en liten del af Nationen ensam vidkännas alla de utgifterna utan fördel, då likväl fördelarne af anläggningen tillhöra Nationen gemensamt. Huru många finnas ej, hvars återstående lilla förmogenhet är några Götha Canals Actier. De hafva ännu kunnat draga sig fram med knappa omständigheter i sin lilla rörelse; i hvilken S9 2 Den 28 Februarii. lycklig belägenhet skall detta nu sätta deni; dä de för sin omtanka kunna använda 500,000, r några 1000 R:dr sorn äro deras egna penningar, och ej kosta således hvarken räntor, douceurer, öfver-ränta, ej eller obligationer åt någon för caution m. m. Hvad kunna de ej derigenom blifva för sig och de sina , och hvilken nystyrka för Staten • ty det är uti innevånarnes förmögenhet och välmåga som en Regering vid utomordenteliga tillfällen kan finna dess sanna resoursser, vare sig till försvar eller nyttiga företag. Jag tror mig ej behöfva ingå i undersökning af den allmänna nyttan af Götha Canal , ty man är redan derom öfvertygad. Men hvad jag kan påstå, är att detta stora företag ej haft annan skada, än den det förorsakat den enskifta förmögenheten och hvilken nu härigenom skulle upphöra att vara längre verkande. Det är på grund härutaf och pl de omständigheter, som åtföljde början och fortgången af Götha Canal, som mig synes att opartiske National-Representanter böra göra rättvisa åt Nationens hafda förtroende och patriotisme för detta företag som bär stämpeln af ett allvarsamt och högsinnt folk. N-o io, Deli 28 Februarii, N:o 10. Herr Stjerncreutz, Per Niclas'.
Skulle likväl på vissa orter lokala eller andra förhållanden göra söndagen mindre lämplig för ifrågavarande undervisning, är det församlingen och skolläraren enligt författningen obelaget, att i samråd draga försorg om samma undervisnings ordnande, på det sätt, hvarigenom det åsyftade ändamålet bäst befordras. Men såsom allmän, för hela riket gällande lag anser Utskottet motionärens förslag ingalunda hafva företräde framför ifrågavarande stadgande; och Utskottet föranlåtes alltså för sin del tillstyrka, alt Kyrkoherden Ekelundhs motion ickel må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Lars Magnus Carlsson har uti sin motion med värma framhållit i huru hög grad samhällets utveckling och framtid vore beroende af den bildningsgrad, hvarpå folket befunne sig, och sökt ådagalägga, i hvilka hänseenden, efter motionärens uppfattning, folkskoleundervisningen vore behäftad med brister, samt huru de hinder för dess jemnare utbredande och fullkomnande, som hufvudsakligen vore beroende af lokala förhållanden och de långa afstånd, som skiljde bostäderna från kommunens medelpunkt, hvilken vanligast vore kyrkan och den fasta skolan, skulle kunna undan - 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 58. rödjas eller aflägsnas; hvarjemte motionären såsom sin egen upptagit och framställt en af folkskole-inspektören inom Strengnäs stift uti dess år 1863 afgifna berättelse gjord anmärkning, rörande den obillighet, som i afseende på Statens understöd till folkskolorna skulle uppstått genom Rikets Ständers beslut angående vilkoren för utbekommande af dessa undersöd. Billigheten syntes hafva fordrat, yttrar motionären, att detta understöd stöde i något förhållande till de uppoffringar i sin helhet, som församlingarne gjorde för sitt skolväsende, och icke till de nya tillskott, som erfordrades.
Fordra omständigheterna skyndsam verkställighet af Sockneslämmobeslul, må sådant ej hindras deraf, att detsamma ännu icke vunnit laga kraft, derest icke så är, att ändrings-sökandet derigenom blefve onyttigt, eller ock Konungens Befallningshafvande eller Dom-Capitlel skulle finna skäl aLt verkställigheten inställa. § ,3. Hvar och en Ledamot i Socknestämma bör vid öfverläggningarna iagttaga ordning och anständighet, och icke yttra sig annorlunda, än då han, efter (öregången anmälan, a( Ordföranden uppropas. Varder Ordförande med ord eller gerning förolämpad, straffes den brottslige efter 18 Gap. 8 § Missgernings-Balken, jemnförd med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779- Förolämpande, Ledamöterne emellan, ligge i tveböte, emot hvad Lagen i allmänhet för hvarje brott stadgar. Lag samma gälle ock dem, hvilka vid Socknestämma äro närvarande, utan att der vara röstegande Ledamöter; och ege Ordförande derjemte att låta sådane personer från sammanträdet afiora, derest de sig oskickliga förhålla. Af starka drycker öfverlastad person, eller den annorledes är sina sinnens rätta bruk beröfvad, varder alltid från Socknestämma afvisad, ehvad han, eljest der eger rösträtt eller icke. § Ordförande ege att Socknestämma upplösa efter handläggning af de ärenden, som, enligt kungörelsen om Stämman, bordt der förekomma. 2:dra Capitlet. Om Sockne-Nämnd. § »5- 1 Morn. Sockne-nämnd för hvarje Socken eller Pastorat på landet skall, på sätt här nedan stadgas, utses att, hvar inom sitt samhälle, handhafva Skoleoch undervisnings-anstalterne, fattigförsörjningen och allmänna helsovården, samt vaka öfver iagtlagande af ordning och sedlighet och efterlefnaden af de i detta afseende af Socknestämma fattade beslut. Bagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utslcottens Betänkande, N:o 4. 23 2 Mom.
Då Riksdagen är för långt framskriden, för att Rikets Ständer skulle nu mera kunna, utan lemnad ledning af Banco-Utskottet, vidtaga några, ifrån Utskottets tillstyrkanden afvikande beslut, återstår att afbida utvecklingen af Landets ställning till nästa Riksdag. Bland de uti reservationerne vid hufvud-betänkandet påyrkade förändringar, synas likväl tvenne hafva inom Riks-Stånden väckt ett större och lifligare deltagande. Den ena angår frågan om faslighets-belåningens skiljande från Riksken och öfverflyttning till Riksgälds-Contoret. Denna frågas företagande redan vid denna Riksdag är af tvenne skäl af ganska mycken vigt. Det ena af dessa skäl, är att ingen hufvudsaklig förändring af Riks-Bankens rörelse till något bättre är möjlig att företaga, förrän ett sådant afskiljande af fastighets-belåningen från Riks-Banken föregått; hvarför det vore nyttigt, att denna sak, som dock förr eller sednare måste ske, redan vore undangjord vid denna Riksdag, hvarigenom kommande Riksens Ständer hade fria händer att företaga öfrige förändringar. Det andra är, att beliofvet af fastighetsskuldens amortering är af så tvingande beskaffenhet, att de planer, som redan blifvit uppgjorde till Hypotheks-Cassors inrättande för Provincerne, och till en del underkastade Regeringens pröfning, icke kunna längre undanskjutas.
Denna olägenhet måste nödvändigt afhjelpas; men på det sätt jag nyss nämnde, eller endast genom tillökningen af några Stats-Räd, är den icke afhjelpt. En annan utväg vore den, att jämte det Stats-Rädets antal ökades med 2 eller 3 ledamöter, sådana besvärsmål, som här äro i fråga, blott inför 3:ne andra närvande Stats-Råd föredrogos af Depart.-Chefen, likasom då Konungen är frånvande; men då här icke är fråga om att väcka någon motion, hvilket i sådana frågor, som denna, här icke lagligen låter sig göra, utan vi nu endast hafva att öfverlägga om hvad Konst.-Utsk. föreslagit, så måste man lemna alla dessa andra förslag å sida, och endast sysselsätta sig med det förslag Utsk. afgifvit. Deremot hafva åtskilliga anmärkningar 2*2 Ben 12 Juli f. tn. blifvit gjorda, hvilka jag finner vara af mer och mindre vigt. Hvad först angår den 17:de § så har Hr Cederschiöld föreslagit att ordet ‘r'man skulle utbytas emot ordet ”skall”, och att den bestämning skulle införas att minst 3 af ledamöterne skulle förut hafva utöfva domarebefattning. Hvad först ordet "nman beträffar, så instämmer jag med Hr Cederschiöld deruti alt detta ord är mindre lämpligt, såsom icke nog bestämmande; men att utbyta det emot ”skall”, finner jag icke heller lämpligt, enär detta ord är helt och hållet befallande, att alla besvärsmål, utom de i §:n serskildt undantagne, skulle afgöras i Reg.-Rätten, men åtskilliga besvärsmål förekomma likväl, som enligt min tanke aldrig böra höra till denna Rätts afgörande, närnl. mål sorn röra tjenstgöring och tjenstledighet, eller besvär öfver Stats-Kontorets eller Krigs-Kollegii utslag ang:de utbetalning af medel. Sådana mål och flera andra anser jag fortfarande böra af Konungen i Stats-Rådet afgöras.
Då det, i följd häraf, är nödvändigt att den i Utlåtandet, Nio 19o omförmälda grund för skatteförsäljningen likaledes omnämnes i Rikets Ständers beslut i frågan, på det hinder för tillämpning deraf ej måtte möta, måste enligt min åsigt, törevarande skrifvelse-förslag, i sådant ändamål, oundgängligen återremitteras. Från Beden. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Konstitutions-Utskottets Memorial, Nio 39, med infordrat utlåtande angående Talmannens i Bonde-Ståndet vägran af Proposition på ett inom Ståndet väckt yrkande i afseende, på behandlingen af Särskilda Utskottets Memorial Nio 11. S. D. Sedan Konstitutions-Utskottet, på sätt dess Memorial Nio 39 utvisar, godkänt Bonde-Ståndets Talmans vägran af proposition på Ståndets yrkande att Särskilda Utskottets Memorial Nio 11, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande Nio 8, med förslag till förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning, mätte afslås och läggas till handlingarne, förekom nu ånyo till afgörande sistnämnde Memorial, dervid, efter det proposition på bifall till Memorialet blifvit med blandade ja och nej besvarad samt votering blifvit äskad, Talmannen, i fråga om kontraproposition, på anförde grunder förklarade, att den utaf åtskillige bland Ståndets ledamöter yttrade mening, att Memorialet borde ovilkorligt afslås^ eller förkastas, icke kunde såsom kontraproposition framställts, hvadan han enligt oo & Riksdags-Ordningen funne sig föranlåten, att vägra en sådao proBih. till B. St.
Mig synes vida bättre att nu börja med första punkten särskildt; men om Hr Gr. o. Landtm, för sammanhangets skull anser lämpligast att slå den tillsammans med 2:dra punkten, har jag ingenting deremot; dock tror jag för min del discussionen bäst ske punktvis. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den discussion, som vi nu förehafva, visar bäst, huru man skall gå till väga för alt icke komma till någon punkt. Det är ock tydligt, att då hvar och en har sitt älsklingsämne, så att den ena yrkar, det början skall göras med Hr Totties förslag, den andra med 2:ne punkter och den tredje med i r punkter på en gång, kan man aldrig komma till något slut. R. o. Ad. torde således finna lämpligast vara att^ på sätt Hr Gr. o. Landtm, föreslagit, vid föredragningen följa den ordning, som finnes utstakad i Utskrs betänk. Det står en hvar lika öppet att göra sin mening gällande vid hvarje förekommande fråga, vare sig till afslag, bifall, tillsatser eller förändringar. Att Utsk:s förslag finnes såsom ett sammandrag intaget i slutet af betänk., gör intet till saken; ty man kan lika väl i detta som i andra betänkm genast kasta ögonen på slutmeningarna, eller förfara med dessa, såsom då man eljest går till bilagor eller dylika handlingar, som finnas ett betänk, bifogade. H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att såväl den öfvertygelse, han sjelf fattat om det nu föredragna utlät., som ännu mera den nya styrka, lian i denna öfvertygelse vun - Den a3 Juli c. m. 53 11 iL genom åtskilliga talares anförande i ämnet, föranledde H. Ex. att förnya den af honom nyss gjorda propos., att utlåt, mätte punktvis företagas och föredragningen börjas med den å pag. 8i upptagna första punkt af Utskts förslag.
~IIlrsteen)) ar en förtrafflig teckiiing d en skön och upphöjd karakter. Hjiiltinnan ar en ung flicka, som utvecklas. till en sann och ädel kvinna af den i i t a, skotska typen, och som, efter ungdomens tragedi med dess krossade förhoppningar, dock. lyckas bevara sitt h j h t a varmt - icke afkyldt eller hkrdnadt i lifvets strid. Och skildriiigen af oKirsteens r stolte, besynnerlige fader, hennes systrar och de händelser, som gruppera sig omkring dem, ar lika.lifful1 och in.tressant, som själfva deg, tidpunkt, nämligen början af vart sekel, ' hvar.under det lilla drauat .utspelas. Till sist några .ord om ett verk, hvilket mr Stead, Pall Mall ~ a z i t t e s forne redaktör, bei@m.ner den markvärdigaste f öreteelsen under aret, prof etermde att icke ens våra barn eller b m b a r n f i iipplefva slutet a5 den omskapande kraft, ' som denna lilla bok på knappast 300 sidor har satt i rörelse. Jag menar ge~zeml BootI {s ~ $ 1 1 darkest England and the way out)). Man finner i denna, bok en kteruppstiindelse af de idéek, som Thomas Cmlyle för mer an 40 &amp; r sedan utvecklade i, Past and Present och » Latter day Pmphlets D, men med tillägg af en klart utstakad plan för dessa ' idéers praktiska till.hpning. Mr Stead hiller för troligt att mr Booth icke ens liist dessa bada verk af Carlyle, Dhvars ord dock under. J l a dessa år ljudit för våra öron, med högtidligt allvar)) framhiillande hvad som måste göras om civilisationen i denna vår clemokratislra tidsålder icke skall gå under *. Hvad ingen annan vågat, det gör nu denne utomordent-. ligt slricldige organisatör, om hvilkeii lord Wolseley yttrat, &amp; t han, utan tvifvel, skulle kunnat vara samtidens skickligaste faltherre. Mr Booth ar sjalf den förste att erkänna?
Ständer ansett det wara en omsorg tillhörande Administrationen as RiksaäldSWerket, att uppläna penningar wolde wilkorsom Administrationen kunde finna mast laMpeiige vch sörmänlige för Werket. Men är 1807 bl,f det förhällande, som allt dittills warit emelian Riksgälds-Contoiret och All, manna Brandlörsäkrtngs-Werket forräntot.Deläoakena uti Allmänna Brandförsäkrings-Fonden beftöro widen hällen allmän sammankomst,att Fonden t stallet för att förräntas uti Riksgälds-Conloirel, borde iitlänas till enskildte mot Inteckningar uti Brandförsäkrade Egendomar och Sex prokents Ränta, sedan likwäl Herrar Fullmägtlge uti R>k?g.ttdSCvnksiret, uppä Direktionens gjorda propofltiost Den ro Ianuartt. 521 först ingätt uti den förbindelse, att, wid timade Brandstads, bispringa Direclionen med erforderliga penningar mot Fem Procents Ränta. Om ock nägot särstilt Contract, grundat pä l?8r Ärs Reglemente, warit assiutac emellan Riksgälds, Contotret samt Allmänna Brandförsäkrings, Werket, sä torde finnas, att detta Contract blifwit ändradt och upphälwet, t och med detsamma någon större eller mindre del af Fonden kom akt ullänas tili enstilde, helst Riksgälds Contoiret hwarken ätagit fig att besörja uppbörden eller att af de mot Ränla uti Contoiret m^tte medel wid anfordran hälla Brandförsäkringö-Directionen tillhanda penningar, under annat wilkor, än alt Riksgälds Contoiret, enligt 1782 ärs Reglemente stulle fälom ett ständigt innestäende län Capital fä nyttja alla Brandförläkrtnaönncdel, demDirectionen icke dehösde uttaga till Brandskadors ersättande och WerketS underhäll.
Huruvida delta Utskottens uttalade skäl kan anses tillräckligt talande för ifrågavarande förändring i en Författning, sorn ej har längre aflägsen dato, än den 7 Juli 1841, och hvilken Författning eller Circulaire då tillkommit, på grund af flere klagomål från Nationen, kan jag ej inse, och kan jag för ingen del för mig sjelf göra begripligt, alt det är Nationen värdigt att stifta sådane lagar, att den enskilde individen skall komma att godlgöra de kostnader, som samhället gemensamt anser för sig för mycket påkostande att gälda. Det är icke länkbart, ali fångforslingen, så länge den fortfar att förrät - 8 Stalssamt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o frfr. las på reserv-skjuts kommer att ske långsammare, än vanlig skjuts; ty fånggewaldigern lär väl icke efterlåta att begagna sin rättighet att färdas sorn resande, och lära, i följd deraf, äfven fångarne komma att färdas lika fort med gewaldigern, och torde, under de tider af äret, då vägarne äro djupa, det blifva ganska svårt för den skjutsande alt, med sex personer till lass, kunna förrätta skjutsningen på den i gästgifveri-förordningen bestämda tiden. Jag anser derför nu gällande Författning vara den mest lämpliga och att sammansatta Utskottens betänkande bör förfalla.” Härmed hafva förenat sig: G. B. Appel/pust, Jonas Jonasson, Anders Nilsson, A. J. Sandstedt, Petter Pehrsson, Jöns Månsson, Jöns Jönsson «>ch L. Gezelius. Af Nils Strindlund'. ”Då denna fråga förevar och beslutades, var jag på permission till hemorten afrest, och har således ej i beslutet deltagit; men lår dock tillkännagifva, att någonting' mer orättvist, och likartadt med de beslut, som under den så kallade Frihetstiden togos, har jag icke sett, då 3:ne Riks-Stånd ålägga det 4:de en overkställbar tyngd, uti hvilken de 3:ne Riks-Stånden icke deltaga.
Nils Olsson från Malmöhus län har anfört, att den pröfning af tillräckligheten utaf den för afsöndrad lägenhet bestämda afgäld, som, jemlikt 2 kapitlet 4 § i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, tillkommer Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, af berörde myndighet utöfvades på ett sätt, som för lägenhetsinnehafvaren medförde dryga, stundom ända till Etthundra Riksdaler uppgående kostnader, i det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gemenligen förordnade kronofogde, häradsskrifvare och någon landtmätare att, med biträde af två nämndemän, på stället uträkna och föreslå den jordskyld, som årligen borde tillkomma stamhemmanet, för hvilket ändamål vore af nöden att uppmäta och taxera såväl lägenheten som stamhemmanet. Detta vållade att de flesta lägenhetsinnehafvare uraktläte att begära pröfning af jordskylden, hvilket åter medförde synnerlig oreda vid mantalsskrifningar och taxeringsmöten. I anledning häraf har motionären föreslagit, «att der Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke kunde fastställa den jordskyld, som afsöndrad lägenhet skall betala till stamhemmanet, kommunal-nämnden i den församling, der den afsöndrade lägenheten ligger, bör föreslå den jordskyld, som skall till stamhemmanet erläggas.» Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 5. 3 Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som, med stöd af 43 § Riksdags-ordningen, till behandling förehaft ifrågavarande dels till Lagutskottet, dels ock till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade motioner, får nu öfver desamma utlåtande afgifva.
Att jag alltid yrkat denria lära, hvilken utgör den väsendtliga oell enda grunden för den medborgerliga garantien, derom kan en hvar öfvertyga D en 15 Juli f. m. 31 sig, som vill göra sig mödan att slå upp mitt förslag till mnrtial-lag år 1810, efter mordet den 20 Juni s. å. Ja, det är fullkomligen riktigt, att i dessa länder användes först den beväpnade polisen, nemi. i England de s. k. police men, och iFrankrike, sergeants de ville, och gendarines de ville,och först då militären, nar policen icke förslår. Huru lent denna tillvägagår, derom kunna meningarna vara olika allt efter olika tillfallen man bevittnar; men det kan jag försäkra, att om, vid olydnad, vår polis så skarpt tillvägagick som den Emgelska oell den Franska, skulle vi säkerligen få höra de bittraste klagomål, och vårt folk skulle anse sig med öfverdrifven brutalitet behandladt. Isynnerhet går det skarpt lill i London, der polisen brukar små, korta armtjocka stafvar fyllda med bly i begge ändar, och med hvilka instrumenter de i sanning icke umgås lent. När de måste försvara sig mot öfvermakt, är första handgreppet attafslå opponentens nyckelben; men i bufvudet slå de aldrig. Och ehuru jag hyser ganska afgjorda och skarpa meningar om medlen till samhällets och medborgares skydd, skulle jag visst icke vilja att i Sverige kunde så tillgå som det vid vissa tillfällen i Frankrike och England tillgått. Efter det bekanta upproret i Paris, April-dagarna 1834» befanns ett hus bakom en barricad, hvarifrån blifvit särdeles kännbart skjutet på bataljonerna. Skyltar ne tillhörde den der straffbaraste sort af deltagare i uppror, nemi. bättre och väl klädde personer, hvilka, försedde med förträffliga gevär, och stående bakom sidengardinerna uppe i huset, funno detta mycket tryggare och vida mera comfortabelt, än att, som det egentliga folkel, stå med bara bröst emot soldaterna på gatan. Länge hade de nedskjutit militären alldeles såsom vi skjuta fogel.
Prot.-utdrag den 29 December 484-7. 131 Petter Harahlssons från Elfsborgs län, angående förbud mot utländska ords begagnande i svenska skrifter; Nils Jeppssons från Skåne, angående underhållandet af en bro inom Christianstads län, Anders Jonsons från Östergötlands län, om ändring i författninsarne, rörande kommunal-väsendet; 0 7 Anders Anderssons från Wermlands län, angående nämndeoch fjerdiugs-mäns befrielse från skjutsning m. m.; Ola Månssons från Skåne, om ändringar och tillägg uti Kongl, förordningen den 29 Augusti 1843, angående socken-nämnden; Sone Perssons från Malmöhus län, om befrielse för skärgårds-boar 1 Skåne, Halland och Bohus län, att erlägga Öresunds tull; Olaus Erikssons från Bohus län, om upphäfvande af 2 mom. af 51 § uti 5 artikeln af landtmäteri-instruktionen; And. Joli. Sundstedts från Jönköpings län, om upphörande af ekonomiska besigtningar å prestoch landtstats-boslällen; Ola Perssons från Blekinge, angående sättet för fångars forslande; Erik Perssons från Gefleborgs län, angående lands-fiskals tjensternes indragning; Joli. Perssons från Upsala län, om instruktion för fjerdings-män; Peter Jönssons från Jönköpings län, angående victualie-vigtens begagnande vid alla varors vägande; Anders Anderssons från Skaraborgs län, om förändrad flyttningstid för tjenstehjon; Gustaf Johanssons från Kronobergs län, om sättet att tillvägabringa förslag lill nyttiga reformer; Pehr Nilssons från Christianstads län, om upphäfvande af Kongl, kommers-kollegii kungörelse den 14 Juni 1815, om ekars afharkande; Christen Anderssons från Malmöhus län, om bestämmande af ett maximieller minimi-belopp vid utarrendering af Lunds Akademie-hemman; Elof Anderssons från Wermlands län, angående förbud mot salubods öppnande inom 3 mil från Köpingar; 4 Prot.-utdrag den 4 Januari i848. Till Lag-utskottet'.