Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid ett läroverk för bergsmannabildningen borde väl undervisningen alltid hafva en praktisk rigtning, men deraf följde, enligt Kollegii åsigt, icke att det behöfde vara beläget i en bergslagsort. Under den tvååriga lärokursen vid nuvarande Bergsskolan skedde all undervisning vid sjelfva läroverket, utom under några få månader, och, enligt de af vederbörande nu föreslagna undervisningsplaner, skulle likaledes undervisningen under största delen af året ske vid läroverket; och detsammas belägenhet i en bergslagsort kunde alltså under denna tid och på denna undervisning icke medföra någon särskild nytta. För elevernes praktiska undervisning och öfningar vid bruk och bergverk kunde sådant ej heller vara af något afseyärdt gagn, om icke läroverket vore beläget vid ett så betydligt jernverk, att detta omfattade alla de vigtigaste grenarne af jernhandteringen, och till hvars fortfarande begagnande Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 68. 19 för undervisningen rättighet vore förvärfvad. Erfarenheten hade äfven visat, att, oaktadt Bergsskolans belägenhet i en bergslagsort, bruk och bergverk för elevernes undervisning likväl måst, stundom på icke obetydliga afstånd, uppsökas, och hvar Bergsskolan än vore belägen, blefve resor till andra ställen för elevernes praktiska bildning behöfliga, I anledning häraf och då Bergsskolans förening med Teknologiska Institutet medförde, jemte besparing i kostnader och andra i denna fråga åberopade fördelar, den af ett fullständigare tekniskt läroverk, der undervisningens ändamålsenliga och behöriga gång vore bättre betryggad, än den kunde vara vid Bergsskolan i en aflägsen landsort, hvarest, blott i händelse af en lärares sjukdom, ej ringa . hinder i undervisningen kunde uppkomma, samt någon olägenhet af denna förening deremot icke syntes vara att befara, ansåge Kollegium att, af förutnämnda alternativ, det, som afser berörda förening, egde företrädet. Då läroverkets läge på landsbygden skulle, på sätt föreståndaren anfört, fordra betydliga, annars ej erforderliga utgifter, såsom för bostäder åt eleverne m. m., samt dessutom vara förenadt med flera olägenheter, har Kollegium ansett detta alternativ icke böra ifrågakomma.
Constitutions-Utskottets upplysta bepröfvande ödmjukast hemställa, om icke 37 § Regerings-Formen, på sätt och efter den form Grundlagarne föreskrifva, i så måtto må förändras, att Adeliga värdigheten hädanefter som förr må tillfalla alla en adlad persons äkta barn och efterkommande, så af mansom qvinnokön, då likväl det kunde få ankomma på Konungens godtfinnande att utdela Grefliga och Friherreliga värdigheterne endast till äldste son, son efter son, efter förstfödslorätten. Min enskilda öfvertygelse om hvad i detta afseende är rätt, och min tillgifvenhet för det Stånd, af hvilket jag har den äran vara en medlem, hafva varit de driffjädrar, som förmått mig att vidröra ett ämne, hvilket af en skickligare penna bordt framställas. Jag hoppas dock, att Höglofi. Utskottet med dess upplysta blick endast fästar sin uppmärksamhet på sjelfva saken, ej på ofullkomligheten af mitt framställningssätt. Om Höglofi. Utskottet icke skulle finna mina anförda skäl nog gällande för den af mig föreslagna förändring i Grundlagen, anhåller jag ödmjukast att af Höglofi. Utskottets tankar i detta ämne erhålla del. Örebro den 4 Julii 1812. C. F. Rothlich. Bilaga C till Exped. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofi. Ständers Constitutions-Utslcotts Andra Fördelning den 20 Julii 1812. Den af Herr Regerings-Rådet Hadenstjerna och Herr Protocolls-Secreteraren Rothlich, genom särskildte till Utskottet ingifne och hittills på bordet hvilande Memorialer, väckta fråga om förändring af den i RegeringsI ormens 37 § stadgade inrättning af Adelskapet företogs härefter till Beredningens öfvervägande. Herr Kammarherren Silverstolpe hade i anledning af dessa Motioner skrifteligen författat ett Utlåtande, 654 Riksdagen 1812. innehållande anmärkningar emot de nu föredragne Memorialer och proposition om bibehållande af RegeringsFormens 37 § endast med den förändring, att en till Adeligt, Friherreligt eller Grefveligt
Dä rent käns, som om ja’ mist’ båd’ fäste å ära i huse’. Tänk om I blir sjuk – om lill Kalle Hon va ju ändå bara en oskyld.» Resten hördes inte för gråt ... Erik Albert skulle så gärna ha velat säga henne hvad han nyss funderat på och känt, men han kunde inte. Det var bara som en röra alltsammans. Men så kom han på hvad han skulle ta tag i. Det hade Hanna sagt själf, och då var det sant. »Vår Herre hjälper nog», sade han tryggt. Hanna såg upp. Tårarna torkade, och ansigtet fick sitt vanliga klara, förtröstansfulla uttryck. »Ja, dä gör han nog», sade hon trohjärtadt. »Dä va bara ja’, som va dum å snålsam, men dä tänk’ ja’ att han inte räknar mej till ondo.» »Nää, dä gör han nog inte», sade Erik Albert långdraget. »Jaa –», tillade han efter en stund, »dä va stora pängar». Hur stora kunde han aldrig räkna ut, ’men konstigt va dä, dä va visst å sant’. Ett frieri. »Två riksdaler ä’ bjudet!» »Nej, tre. Tänk på kärestan så grann hon blir!» »Tror I, att ja’ sitt hänne å slit ut mej för en riksdaler?» sa Skräddar-Janne från Björkedet och hoppade med stor värdighet ned från diskhörnet, där han haft sin plats, sträckande på benen lik en fluga, som råkat i olag. »När en tocken karl som ja’ säj’ två riksdaler, så menar han två riksdaler. Föreksten så fins dä väl sölkesfruntimmersknytschaletter i stånda å!» Skräddar-Janne var liten, puckelryggig och sned, med insjunket bröst och oformliga fötter, som tycktes ha sugit åt sig all must och märg ur den spinkiga kroppen. Näsan var lång, hakan kort, håret svart, skägget, eller rättare skäggstråna, röda, det ena ögat stod ut, det andra sjönk in; – disharmoni öfverallt – men belåten såg han ut.
Hellbergs ansökning om ufter^ gift af upplupen ränta å ep, till lånekontorpt, i Göteborg inbetald skuld; och Memorial JKj 32, om kungörande, af åtskilliga föreskrifter, i Banko-reglementef. S, D. Föredrogos, ånyo och biföllos Sammansätta Lagsamt Allmänna, Be?? sy?,^- och Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JVZ 24, i anledning af väckt motion angående upphäfvande af gällande föreskrifter dels om student-ed, dels om skyldighet att för burbrefs erhållande aflägga tro-, huldhetsoch borgare-ed; M 25, i anledning af väckt motion angående, förändring af gällande stadganden om kompetens till klockarebefattning; och M, 2f», i anJpdnipg af väc.kt motion, om författande och utgifvande af en kommentar öfver strafflagen. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets: Memorial M 94, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande M 58, angående väckta motioner, rörande folkskoleväsendet. Godkändes. Menjprial M 95, i anledning af åtprremi^S af Utskottets Betänkande «\S 67»' angående väckt motion om revision af taxan, för trafiken å Trollhätte käneff oph. slusslinier. Godkändes; och Betänkande M 96, i anledning af väcktaf|motioner om ändringar i Kungl, Förordningen om kyrkostämma samt kyrkoråd och skolråd den 21 Mars, 18621,* äfvensom i Kongl. Stadgan angående folkundervisningen i riket, den, 18 Juni 18,f^ Bifölls, utom hvad angår Utskottets förra yttrande sidan 7, med afslgg hvarå; Ståndet biföll Riksdagsfullmägtigen Sven Hansjons deri omförmälda motion., S. D. Föredrogs ånyo och bifölls. Sammansatta Statssamt Allmänna ^Bpsvårsr, och Ekonomi -Utskottets Memorial JVs 15, angående aflöning, till sekreteraren, i bemälda Utskott under innevarande riksdag.
Mannen svarade: “Jag skall göra det“, och gick; sedan samtalade jag aldrig mer med honom. Han bodde aflägset från mig i en annan församling. Somliga sade om S., att han begått mened, och andra, att han under ett fältslag lönnmördat en person. Gud allena vet, huru det var; men någon tung börda tycktes mannen hafva på sitt samvete. Att han saknade själsfrid, kunde icke fördöljas. Ofta, under anfallen af sin sinnesoro, hotade han i hemmet, sägande: “Nu går jag bort och skjuter mig.“ Slutligen blefvo de så vana vid denna hotelse, att man icke fäste någon uppmärksamhet vid densamma. En dag, sedan han för sin hustru uttalat den vanliga hotelsen, gick han ut, och ett par stenkast från sin boning sköt han sig verkligen, och det med samma bössa, hvilken tvänne svågrar tillförene begagnat, och med samma kula, hvarmed svågern E. dödat sig. Så långt Rollin. En gammal dödgräfvare gick en lördagseftermiddag, med spaden i hand, på socknens kyrkogård, och lagade sig helt makligt i ordning till att uppkasta en graf för någon afliden, hvars själlösa stoft dagen derpå skulle invigas åt jorden. Som han först, med en mera van än stark hand, satte spaden till marken, fästade han händelsevis sina blickar på en för flera år sedan tillsluten graf, hvars nuvarande invånare han, under dess lifstid, väl känt och ännu icke kunnat glömma. Denna grift hade likväl sedermera mer än en gång blifvit omgräfd, och den första innehafvarens benknotor, hvilka måst lemna rum för efterkommande, lågo nu kringströdda på dödens åker. Emellertid visste gubben ganska väl, hvem som först blifvit på detta ställe herbergerad, och suckade djupt, hvar gång han tänkte på den beskedliga och gästfria gästgifvaren Lars Månsson, i hvilkens hus han ofta åtnjutit välfägnad, och om hvars plötsliga, nästan hemlighetsfulla död en lång tid mycket glunkats i orten, till dess detta prat, liksom mycket annat, sedan folket ledsnat dervid, hunnit vandra till det tysta.
Propos. sagt, att K. M. väl bade sig bekant att anslaget för hofhållningen icke vore tillfyllestgÖrande, men att K. M. likväl af grannlagenhet icke velat ifrågasätta någon förhöjning deruti; och K. M. hade hoppats att icke vid denna riksdag behöfva göra någon framställning i ämnet. K. M. har sålunda påpekat att det för honom är mindre angenämt att af folket för sin personliga hofhållning begära ett förhöjdt 200 Den 18 Mere f. m. anslag; men tillika, på sätt Finans-Ministerns yttrande utvisar, förklarat »det vara utom allt tvifvel att äfven för framtiden en lämplig förhöjning i det ordinarie anslaget till K. M:s hofhållning är af omständigheterna påkallad». Att en sådan tillökning af omständigheterna för framtiden påkallas, är således för R. St:r officiell tillkännagifvet, ehuru framställningen derom blifvit f. n. ajournerad. Vid sådant förhållande synes mig både rätt och R. Sl:r värdigt, att föreslå K. M. en reglering af denna sak för framtiden, d. v. s. att erbjuda K. M. den tillökning, om hvilken blifvit It. St:r förespegladt, att den uti allt fall i en framtid måste komma att ega rum. Sådan är denna frågas rätta ståndpunkt; samt huruvida R. St:r skola nu besluta denna tillökning, eller om R. St:r skola dermed låta anstå, intilldess ny framställning i ämnet från K. M. aflåtes. För min del kan jag icke finna annat, än att det, på sätt Hr Cederschjöld yrkat, är rätt, att nu taga sådana mått och steg, att K. M. må kunna undgå att i ämnet göra någon förnyad framställning, samt att R. S(:r må kunna undvika att vidare, uti en dylik grannlaga fråga, öfverlägga. Ilär har blifvit anmärkt, att det för R. St:r skulle vara svårt att afgöra, huru stort det härför ifrågakommande tillskott borde blifva, då nemi. ingen af representationen skulle kunna veta bristens rätta belopp eller kunna, på samvete, säga att han vet det.
Det är han, som anat er tillvaro och sökt er utan hopp och som ganska säkert skall visa er en tacksamhet, hvilken står i förhållande till de tjenster, ni möjligen kan visa honom, — sade Alf i sin uppsluppna sinnesstämning, ännu bibehållande en komisk patos i sitt tal, som alltjemt gjorde hans vän en smula villrådig om allvaret deraf. Herr Samuel Meyerkopf eller den hvita pierrot’n, ty det var ingen annan än han, yttrade helt lågt några ord, som alls icke förekommo så enfaldiga och löjliga, som då han tvangs att tala svenska, men han såg likväl förlägen och generad ut, och Astley å sin sida var alltför upprörd och förbryllad öfver denna oväntade tilldragelse, hvilken möjligen skulle hafva de vigtigaste följder för hans framtid, för att genast vid den främmandes åsyn finna några ord. Han betraktade misstroget den lille mannen och bugade sig tyst, under det Alf fortfor i sitt ohejdade glada lynne. — Du bör veta, att herr Meyerkopf har af vissa orsaker en särdeles envis förkärlek för din motpart, den vackre lord Hawerfield, ehuru han blifvit af den hetsige och stolte herrn bemött som en hund. Den der vänskapen hedrar utan tvifvel herr Meyerkopfs hjerta, men alls inte hans förstånd, och i samma ögonblick han fick veta, att en verklig lord Hawerfield fanns, som var villig att betala sanningen med bättre mynt än de skymford och den misstro, som den nuvarande egaren af Aukwoodhouse slösade på dess sagesman, så förändrades han planer, och han gick in på att tjena din sak genom att tala för samma belöning, som han af den dumma lorden begärt för att tiga. Allt det der få vi imellertid vidare språka om i morgon, då jag är fullt öfvertygad, att herr Meyerkopf alls icke skall ångra den vändning hans sak tagit, om det också olyckligtvis råkade att ske på ett något brutalt och våldsamt sätt. — Nu kommer vår värdinna der och bjuder på en soupé, hvars doftande ångor jag redan länge känt tränga upp till oss, och som jag för min del är i allra största behof af.
Mot förslaget talar i öfrigt den omständigheten, att om i åtskilliga delar af Riket skogen har det hö-, gre värde, att dess mistning ofta för egaren kan, anses oersättligare ä.n förlusten, af annan egendom, är deremot tillgången å andra orter så ymnig och skogs-områdena så vidsträckta, att en. egare ofta ej finnér det mödan värdt, att åtala ett åverkansmål. Om sålunda den föreslagna Lag-förändringen egde något sken af billighet för sig i det förra, blefve den onekligen för sträng i det senare fallet. Frågan är i öfrigt af den vigt, att den ej bör lösryckas utur sitt sammanhang med Brottmåls-Lagstiftningen i det hela, helst det aldrig rätteligen kan blifva föremål för en partiel Lagstiftning, att till brott mot allmän säkerhet förvandla hvad gällande Lagar ansft sorn förseelser mot enskilde. Zagsamt A. Besv.- o. Oec.-Uisk. Uti. No 22, 11 På dessa och flera skäl, hvilka af de förenade Utskotten, vid sistförflutna Riksdag, i samma ämne blifvit anförde, och som, lill undvikande af vidlyftighet, i\u torde kunna förbigås, hafva Utskotten ej ansett sig böra tillstyrka bifall' till cle af Herrar Gripenstedt och von Wahrendorff väckte förslag, att skogs-dverkan mätte sorn, stöld bestraffas^ Hvarjemte, och på grund af den förstnämnde Motionairens framställning , att kraftiga åtgärder måtte vidtagas till skyddande af skogen, såsom en dyrbar, allmän och enskild egendom, Utskotten få upplysa, att genom Kongl, Förordningen af den 18 December 1823, föranledd af Rikets sistförsamlade Ständers, underdåniga begäran, åverkan å enskilde egor blifvit belagd med lika böter, som för dylik åverkan å Krono-park, Gehäg och Djurgård, i 62 §. af i8o5 års Skogs-ordning finnes stadgadt, vid, hvilket förhållande Utskotten anse det för närvarande böra bero, 2:0 Med anledning af den utaf Friherre
Maj:ts Nådiga Proposition om förräntningsrätt för Sparbankerne i Riket å deras medel uti Banco-Disconten, väckt Motion, det må Sparbankerne i Götheborg och Malmö samt i närmare orter deromkring tillåtas att hålla förräntningsräkning uti Hane - Contoren i Götheborg och Malmö; uti hvilken Motion Herrar Leffler, Alund för Örebro FrötVt dr. d. 13 Dec. igi%. \%-j och öfrige Städer i samma ort, samt Langenberg för Städerne i han* ort sig förenat. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades till: Stats - Utskottet: 1:0 Nils Månssons från Malmöhus Län Memorial, alt Kongl. Seraphimer-OrdensGillet må till förvaltning af Länets Hushålls Sällskap aflemna den Fond, sorn tillhör Malmö Barnhus.Inrättning ; s:o Vice Talmannan Jon 'Jonssons, Olof Månssons och Olof Jepssons frän Blekinge Län Memorial , angående verkställighet nf beviljade Indelnings jemnkningen af Båtsmanskållet inom Länet; g:o Anders Nilssons i Lilla Isie i Malmöhus Län Memorial, angående förbättring af Länsmäns lönevilkor; 4:0 Olof Olssons från Carlstads Lan Memorial, i samma ånine; l$8 Prat, Uldr. d. j» Df.c. Hat. Bio sindén Erssons från örebro Lån Memo» risi, om anslag till Lazaretterue vid Hälsobrunnar ; - M G:o Tufve Larssons från Christianstads Läa Memorial, om rättighet för de hemmansegare inom Sandby och Stoby Socknar af Vestra Göinge Härad och Christianstads Län, hvilka äro skyldige att utgöra arbete till Sandby Kungsgård, att få erlägga betalning för arbetet efter markegångs-pris; 7:0 Jokan Anderssons från Upsala Län Memorial, oin förhöjning i Krono-skjuts, icgan; S;o Olof Månssons från Blekinge Län Mfimo» rial i samma ämne ; SiaLS' samt Allmänna Besvärs* och Osconomie • Utskotten: r:o Andars Håkanssons från Elfsborgs
Ofvanbrons jordegare utöfver de vanliga skatterna ålagd endast derför, att Hushagen var inom Ofvan bron belägen, hvilket syntes särdeles deraf, att jordegare i den öfriga delen af Tuna socken eller angränsande socknar icke hade dylika eller deremot svarande skyldigheter, dels derå, att Ofvanbro-delen både var strängare roterad och hade vida högre hemmans-räntor än öfriga delen af Tuna socken och angränsade Gustafs socken; af Riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson från Jönköpingslän, hvilken, med förmälan att från längre tid tillbaka omkring fyral io hemman på Wisingsö varit skyldige att till den å samma ö belägna kungsgården Wisingsborg utgöra icke mindre än 104 dagsverken af hemmanet, hemställt, att då nu mera, efter det kungsgården blifvit upplåten till eke-plantering, 22 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 93. största delen af dessa dagsverken utginge in natura till stor tunga för berörde svaga hemman och till stort men för deras eget jordbruk, Rikets Ständer ville bevilja ifrågavarande hemman rättighet att i stället för dagsverkenas fullgörande in natura få desamma med penningar lösa. Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; och som, hvad angår de hemman, hvilka hafva dagsverksskyldighet till Ridö hofslall-äng sig ålagd, äfvensom dem, hvilka möjligen kunna i laga ordning förklaras skyldige att dagsverken till Kungs-Norrby f. d. Öfverstelöjtnants-boställe utgöra, Utskottet anser med billighet öfverensstämma, att dessa hemman jemväl komma i delaktighet af den befrielse från dagsverkenas utgörande in natura, som dels redan, jemlikt Kongl.
RS:s i anledning deraf aflåtne underdånigt skrifvelse N:o 336, samt Kongl. Majrts Nådiga Förordning om Myntfoten af den 25 Junii i83o, inhemtat, hurusom majoriteten inom nyssbemälde Båda Utskott lill en början ansåg sig böra såsom myntenhet föreslå ett silfvermynt till välde af 1 R:dr Riksgälds (n sk. Specie), med underafdelningar af en hälft och en fjerdedel, jemte de förut brukliga 4 och 3 skillingsslycken, motsvarande 4 oedi ^ af enheten; men sedermera', i anledning af inkomna anmärkningar ifrån Riks-Stånden, tillstyrkte, med frånträdande häraf, att enheten skulle blifva 1 R:dr Banco, ellery 18 skil - Banco~Utskottets Betänkande N.o j. lingar silfver, med underafdelningär af | dels, |:dels, |:dels och TT_:dels Ridr Banco; hvilket R. S. anlogo och genom nyssberörde underdåniga skrifvelse hos Kongl. Majit i Önskningsväg anmälde deras så beskaffad* Beslut; hvarefter Kongl. Majit, i Dess utfärdade Nådiga Förordning om Myntfoten af den 25 Junii i83o, med bibehållande af den grund R. S. antagit, rörande Myntets hullighet, att nemligen denna skulle för alla slag af mynt blifva 12-Iödig Q finsilfver i koppar), i öfriga hänseenden frångått R. S:s förslag, och förordnat, att vid Myntverket tills vidare skulle utmyntas Specie-riksdalrar, hvilka, enligt Mynlordningen, till innehållet af finsilfver, i hvarje piece äro helt nära lika med de förut brukliga Specie-riksdalrar; samt atl, efter enahanda haltighet, utaf detta mynt jemväl komme att utpräglas Uter, |:delar, |;delar och TT-idelar; men hvarvid den af R. S. vid samma tillfälle gjorda anmälan, om en bestämd mynt-enhet, icke synes hafva blifvit hos Kongl. Majit till behandling upptagen.
Detta må äfven gälla som svar på Frih. v. Schulzenheims anmärkning. Emedlertid förefaller det vid första påseendet ganska öfverraskande, att man så lefvat öfver tiilgångarne och åsamkat sig en icke obetydlig skuld, för hvars betalande man nu vänder sig till R. Sl:r; men vid närmare granskning kan man dock finna eh förklaringsgrund härför, om jag ock härutinnan icke kan gå så långt som Hr Trolle, ty man måste hogkomma att de 38 eleverne lemna icke så små bidrag. Emedlertid lider det intet tvifvel att styrelseledamöterna blottställt sig för de obehagligheter, som ett öfverskridande af anslaget borde medföra, för att kunna drifva institutet i den skala och på det sätt, som behöfdes för att motsvara de anspråk, man i provinsen gjorde sig i afseende på Institutets skötande. Styrelsen har sålunda haft en ganska svår befattning, och det nit samt den omtanka den i många afseenden visat gör att man vid närmare skärskådande dömer mildare än vid första påseendet, och på dessa skäl har jag slutit mig till Utsk:ts förslag. Hvad åter Hr v. Ehrenheims tillägg angår, så talades visserligen derom på Utslcts Aldeln., men man ansåg att då detta klander förekom i motiverna, så var det öfverflödigt att vidare tala derom. På dessa grunder får jag anhålla om propos. på bifall till denna punkt. Hr Trolle: Jag är visserligen de två sista talarne för bunden för deras goda tanke om Institutets styrelse, men jag kan likväl icke förbise, att deras yttrande gått derpå ut, att de icke ville taga min förklaring för god, att nemligen styrelsen varit nödsakad till de höga utgifterna. Hr Skogman har yttrat sig så, som om han trodde att något mindre kunnat vara tillräckligt, och Frih. Klinckowström har ansett att styrelsen velat göra Institutet alltför mycket lysande. Detta sednare har förmodligen afseende på de uppförda byggnaderne, men jag har redan förut haft äran upplysa, att de äro uppförda i högsta grad billigt och derjemte med tillhjelp af enskilda bidrag; oell då desamma icke ådragit Staten någon skuld, är det väl icke ett fel att de äro bättre och vackrare än de behöft vara.
Under hvardera af berörde 5 år: 2 Ledamöter och 4 Betjenter. Bokhandlare: En, som var Borgare; men han har aflidit sistnämnde år; hos honom voro 2 Betjenter sysselsatte. För öfrigt hafva Bokhandlare, som ej varit Borgare, men likväl utgjort borgerliga utskylder, varit: Kryddkramhandlare: Lärftskramhandlare: Ledamöter,. som drifvit Bryggeri-rörelse 38 med 3g Lärlingar. Enkoi, , , 2 a 2 a Ledamöter, som idkat endast Bränvins deslillering 17 „ 4 „ 13 Enkor, som endast idkat Bränvins-destil - fering 8 » Ledamöter, som drifvit Bryggeri-rörelse 38 med 3i Lärlingar. 5 Enkor, som icke drif vit någon rörelse r 4 Tillsammans 7°. 38. kr .835. Ledamöter, som drifvit Bryggeri-rörelse 38 med 3r Lärlingar. År 1.836; Ledamöter, som drifvit Bryggeri-rörelse 34 med 31 Lärlingar. Enkor do dro 3 Ledamöter, som idkat endast Bränvinsdestillering 22 99' 6 99 Enkor d:o d:o 6 Ledamöter sorn icke drifvit någon rörelse 3 Tillsammans 68. 37. År i837. Ledamöter, som drifvit Bryggeri-rörelse 3 r med 3i Lärlingar. Enkor dro dro 5. Ledamöter, nied .54 Gesäller pcb Lärlingar. 99 1834. Guldoch Silf ver-Arbetare samt Jouvelerare: Knifsmed: Under hvardera året: En Ledamot, med Arbetare: Hvardera året: per medium, 12 Mästare, 3 Enkor, Sockerbagare: 5o Gesäller och 200 Lärlingar. 4 Mästare, med ii Gesäller och ro Lärlingar. Under alla fem åren 1 Mästare, ittan Gesäll eller Lärling. Bokbindare: Verksläderne, som vid 1833 års början voro 3:ne, äro numera förminskade till tvenne.