Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa motioner hafva blifvit remitterade till Lag-Utskottet, men, jemlikt 43 § Riksdags-Ordningen, behandlats af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som nu går att för deras innehåll redogöra och utlåtande deröfver afgifva; hvarvid Utskottet ansett lämpligast att, på sätt äfven vid föregående riksdagar ägt rum, iakttaga den ordning, hvaruti de ämnen, motionerna afse, i Skiftesstadgan förekomma, och att särskildt vid hvarje §, emot hvilken anmärkningar blifvit framställda, desamma upptaga och pröfva; varande vid 1 Kap. 3 § anmärkt: af Herr Friherre Åkerhjelm samt A. W. Uhr och Olof Larsson från Örebro län: att det i denna § gifna förbud emot all rubbning af redan verkställd enskiftesdelning eller fastställdt laga skifte, med mindre samtlige delägare i skifteslaget åsämjdes att till ännu större beqvämlighet ägolotterna sammanlägga, på alla de ställen, der, genom äldre delningar, ägoskiftena i ängsmarken erhållit den form, att deras uppodlande icke kunde med någon fördel äga rum, lade hinder i vägen, för de önskvärda odlingsföretag, som berodde af möjligheten att uttappa eller sänka sjöar eller upprensa floder och andra vattendrag. För några tiotal af år tillbaka bade man icke förutsett den hastiga utveckling, jordbruket skulle komma att erhålla. Methoden att odla fodervexter på den gamla odaljorden var då ännu icke införd, gräsodlingen obetydligt påbörjad; och vid ett skifte var derföre hvarje delägare angelägen om att bibehålla sin andel i den naturliga ängen. En framtida odling af densamma kunde ingen föreställa sig såsom fördelaktig, emedan man då troddes skola komma att sakna foder; och till följd deraf var man likgiltig om den form, ägofigurerna fingo i ängsmarken, allenast en hvar erhöll deri sin tillständiga lott.
Stats-Utskottet, sorn från samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å ofvanberörda nådiga framställning och vid ärendets handläggning tagit kännedom om dertill hörande handlingar, får, i öfverensstämmelse med hvad Utskottet rörande likartad fråga om upplåtelse till Westerbottens läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i Umeå hemställt, tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Majit i förevarande hänseende behagat föreslå. Auli. till Exp.-Utsk. den 11 Dec. 1805, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till Westernorrlands läns innevånare af gamla länsfänqelsebygqnaden i Hernösand med tomt. (1. A.) På sätt högstberörda den 31 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna oell af samtliga Riks-Stånden till Utskottet remitterade nådiga Proposition (införd under N:o 26 i Usta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll) omförmäler, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westernorrlands län hos Kongl. Fångvårdsstyrelsen framställt anhållan derom att, sedan nytt länscellfängelse i Hernösand blifvit uppfördt och till begagnande upplåtet, Kongl. Styrelsen måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att gamla länshäktet vid nämnda stad jemte den kronan tillkommande rätt till tomten, hvarå häktet blifvit uppfördt, kunde varda öfverlemnadt till Landstinget, så att berörda, numera för fångars förvarande obehöfliga byggnad finge för länets gemensamma bästa an vändas. Kongl.
Utskottet vill likväl icke underlåta, att vid författandet af den blifvande Bevillnings-Stadgan begagna anmärkningen, att tillse om en ökad tydlighet kan gifvas åt ämnet. Hvad åter angår hqfvudsaken, befrielse från Bevillnings erläggande för recognitions-stni. de, anser Utskottet sjelfva recognitions-afgiften, ehuru beräknad efter annan grund, till ett högre belopp, likväl egentligen vara af enahanda patut oeh beskaffenhet med den i äldre fctidec 8 Bevilln>'Utskottets Betänkande N:o 10. forst bestämde Hammarskatten, och motsvarande de ständiga grundräntor, som åtfölja all annan fast Egendom, för hvilken icke destomindre måste utgöras Bevillning; och detta äfven utan att den, sistnämnde Egendomar åsatte, olika skattläggning kommer under vidare betraktande, än att Egendomens värde derefter upptages högre eller lägre. I öfrigt förutsätter Kopgl, Förordningen den 15 Junii 1803 för möjligheten, att vinna rättighet till recognitions-smide, sådane vilkor, som utmärka de med största förmoner gynnade Bruk, hvilka alltså, med de mindre förmonliges uteslutande, komma i åtnjutande afen ökad Näringsfrihet, så mycket förmonligare, sorn den drifves uti förut anlagde verkstäder med redan antagne arbetare, som i alla fall måste underhållas, och följaktligen, utan någon serdeles utgift i dessa delar, inbringar åt Bruksegaren en större behållning, hvaraf Staten icke bör sakna en skälig Bevillning. Det af Motionairen bifogade Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den litte Februarii 1813 afhandlar en enskild fråga, bedömd efter de uti 1800 års Bevillnings-För» ordning stadgade föreskrifter; och kan destomindre nu tagas till någon ledning för omdömet, som Statens ökade behof verkat en betydlig förändring i de förhållanden, sorn då legat till grund fö? det Nådiga beslutet. Bevilln.-TJtskotlets Betänkande N:o 10, g
R:dr 8 sk. 1 r:st.; dess inkomster bestego sig till 44,707 R:dr 1 sk. 10 r:st., och utgifterne till 40,587 R:dr 19 sk. 4 r:st., hvaribland 40,376 R:dr 45 sk. 4 r:st. i Pensioner. Allmänna Enkeoch Pupill-Fondens Behållning utgjorde 4,507 R:dr 25 sk. 4 r:st., inkomsterne 20,345 R:dr och utgifterne 23,007 R:dr 24 sk., deraf pensions-beloppen uppgingo till 23,007 R:dr 24 sk. Pensionstagarne i Stockholm voro: å Delegarnes fond 32, med ett understöd af 12,658 R:dr 8 sk. 4 r:st; å Enskilda Enkeoch Pupill-fonden 134, med pensioner till belopp af 18,191 R:dr 18 sk. 8 r:st.; samt å Allmänna Enkeoch Pupill-fonden 336, med underhåll af 14,041 R:dr 32 sk. d) Pensioner af Postmedel hafva år 1842 blifvit utbetalde med 623 R;dr 16 sk. till 5 personer inom Hufvudstaden. e) Tull-Statens enskilda Pens iöns-Inrättning. Den ägde vid 1842 års slut i Capital-fond 140,542 R:dr 28 sk. 5 r:st.; inkomsterne voro 20,767 R:dr 22 sk. 5 r:st.; utgiftenia deremot 21,094 R:dr 20 sk.; deraf 20,844 R:dr 4 sk. utgjorde pensioner. Antalet af Pensionstagare uppgick till 638. f) Banco-Statens Enkeoch Pupill-Cassa.
Carl Hane. l emurs-berättelse för Hallunds Län. 3 KONGL. I*rA.J;TS BEFALLNINGSHAFVANDES UTI Gétlieborg§ © eli H o li 11 s Län TILL KONGL. MMJIT i underdånighet afgifne FEMÄRS -BERÄTTELSE för Aren 183T, 1838, 1839, 1840 och J841. STOCKHOLM, 1844. TllYCKT HOS P. A. KORSTEDT & SÖKER, Kongl. Boktryckare. Underdänigsl e Memorial! Oå, i följd af Eders Kongl. Maj:ls Nådiga Biel af den 7 April 1821, en ny femårs-berättelse nu i underdånighet inlemnas, följes den föreskritna formen, och sträcker den sig alltså först till Länets allmänna beskaffenhet. Uppfyidt af berg och klippor, med deremellan liggande större och mindre dalar, är dessas bördighet sådan, att detta Län är i verkligheten vida mindre vanlottad!, än det vid ett flygtig! betraktande synes. Hela kusten är inskuren af djupa vikar, hvilka lätta transporter och kommunikationer, ofta högst besvärliga på de backiga landsvägarna. Hafvets närbelägeniiet inverkar fördelaktigt på klimatet, och mindre otta än i angränsande Län har man att beklaga sig öfver frostskadade skördar. Sörbygdens härad är likväl härför mera utsatt, än de öfriga. Hvad mera härom kunde vara att orda finnes i föregående femårsberättelser upptaget. Femar s-berättelse fran Götheborgsoch Bohus Län. i 2 Invånare, Folkmängden utgjorde år 1841 Mantalsskrifne å landet 66,764. D:o i städerna 14,360. gj ^4 Mantalsfrie å landet 68,264.
Han visar sig lika stolt och afvieande mot den oduglige aristokraten som mot den talanglöse lycksökaren, och han bemöter lika artigt den fattigaste plebej, hvars talang han respekterar, som han bemöter en duglig ståndsbröder. Att lära känna ministerpresidenten som privatman, därtill får man bästa tillfälle på hans soiréer. Gåsterna bliivavid sin entré hvarben anmälda eller ceremonielt mottagna — en ganska god anordning, som befriar värden från mödan att säga artigheter åt ointressanta personer och äfven besparar mången gäst forlägeriheten af att redan vid mottagandet begå oskickligheter ». Andrassys uppträdande vid dessa soiréer skildras på följande pikanta sätt: » Grefve Andrassy visar sig for sina gäster vanligen forst inemot kl. 10. Han flanerar därpå så gemytlig och sorglös omkring, som han sjelf vore sin egen gäst. Han språkar med enhvar, som kommer honom i vägen eller förefaller honom anslående, med den ené politik, med den andre bagateller, mot den ene gladlynt, mot en annan allvarlig och tankfull — mot ingen nedlåtande. Grefve Andrassy vet ej af nedlåtandet, denna vedervärdiga blandning af aristokratisk högfärd och hycklad vänlighet. Han tager människorna, sådana de äro, som sina likar eller bryr han sig icke alls om dem; men han tänker aldrig, att han skall sänka sig ned till 4 dem eller att de måste lyftas upp till honom ». » Låtom oss nu en stund följa värden på hans flanenng kors och tvärs. » Excellens, behagar ni ». tilltalar honom en gemytlig sektionschef. — » Ja, jag behagar hafva tid för er », blir svaret, » säg blott raskt, hvarom frågan är ». Sektionschefen omtalar hvad som ligger honom om hjertat. Gref-ven svarar med ett kort: » Jag skall tillse », och flanerar sedan vidare. Baron S. och grefve C. närma sig honom.
Denna discussion var redan börjad dä jag bär inträdde, så alt jag icke vet om någon omnämnt skälet, hvarföre kronofogden blifvit utesluten ur den nu gällande be v i 11 u.för fa ttn.; men i händelse det icke förut är omnämnt af någon; som försvarat Utsk:s betänk., så torde jag få upplysa, att det härrör helt och hållet af glömska, att icke kronofogdens åliggande att vid taxeringscomiteerna vara närvar, kom att införas i nu gällande bevilln.förorda. Hvarken det prot. som fördes på afdelningen eller det som fördes i bevilln.Utsk. upplyser någonting om denna förändring, och secreteraren har sjelf erkänt, att det är en ren glömska. Det var förut en ovillkorlig skyldighet för kronofogden att föra prot. Denna skyldighet ansågs således verkligen hafva fortgått, när beredn.comiteerna upphörde, emedan kronofogden alltid har fört prot. vid taxeringscomiteen. Delta är så mycket nödvändigare, som häradsskrifvaren har så mycken sysselsättning genom längdens förande, att han knappast hinner med ögonen följa hvad som är skrifvet och göra beräkningarne; skall han nu ytterligare, hvilket äfven är hans skyldighet, fästa sin uppmärksamhet vid att bevaka Kronans rätt, så kan verkligen sådant glömmas, om än ej af enskilda orsaker. Det är kronofogdens åliggande, hvilket ännu qvarstår i bevilln.förordn., att vara närvarande vid taxeringscomiteerna, och honom åligger således att med uppmärksamhet följa ärendenas gäng. Om han då, när lian är närvar., får det ökade besväret att föra prot., hvilket alltid skall justeras innan comitéen åtskiljes, så kan detta för honom icke vara särdeles betungande. Comite'erna, räcka sällan i flera dagar; men då så inträffar, så justeras prot. alltid i häradsskrifvarens närvaro, och dä rättas de misstag, sorn kunna hafva influtit. Dervid gifves tillfälle att iakttaga såväl Kronans som den enskildes rätt, och meningen måtte väl vara att vid sådana comitéer göra hvar man så mycket rätt som möjligt, hvilket blifver omöjligt, ifall man icke. begagnar sig af de controller, som äro nödvändiga.
Anslaget lill fångars vård och underhåll skulle, i och för bevakningskommenderingar få vidkännas någon, ehuru högst ringa tillökning i utgifter, enär Befälets aflöning redan för närvarande utgår nära til! de i 1851 års rese-reglemente stadgade belopp. 4:o. Anslaget å 4:de Hufvud-titeln till reseoch traktaments-penningar skulle icke blifva betungadt med någon ökad utgift, enär de traktamenten, som derifrån utbetalas, redan förut vanligen beräknas enligt 1851 års rese-reglemente. 3:o. Anslaget till Bevärings-manskapets vapenöfning, hvarifrån traktamente utgår till Befälet vid afhemtning och aflemnande af Bevärings-manskap och hvilket traktamente nu beräknas efter 1807 års rese-reglemente, torde utan särdeles känning kunna bära den ifrågaställa utgiften. 6-o. Särskilta Byggnadsoch Arbets-anslag, hvilka skäligen torde kunna och böra påföras den icke särdeles ökade kostnad, som af förevarande traktaments reglar ing" föra nledes. 58 Bil. J\J 5 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. Yid dessa förhållanden finnér jag hinder icke möta för Eders Kongl. Maj:ts Nådiga bifall till min förrberörda underdåniga hemställan, utan att särskilta medels anslag i anledning deraf böra ifrågakomma, hvadan ock den föreslagna nya traldaments-beräkningen torde få tillämpas från den tid, hvarmed den nya lön-regleringen kan komma att taga sin början.
En sådan anmärkning, som den siste talaren framställt, har äfven blifvit gjord inom Utsk., och det liar icke undfallit Utsk:s uppmärksamhet, att en undersökning uti ifrågavar. afseende kan vara nödig. Men, då Utsk. haft sig bekant, att, til! följd af K. M:s befallning, åtgärder redan äro påbegynta för reglerandet af förhållandena vid jern tillverkningen i Riket, samt att undersökningar i nämnde ändamål i åtskilliga provinser ägt rum och lära komma att utsträckas till alla provinser, der jernverk finnas, har Utsk., åtminstone jag för min del, icke ansett lämpligt, att Ständerna skulle till K. M ingå med någon skrifvelse i ämnet, förr än de resultater hunnit inhemtas, hvilka blifva utredda i den ordning, de redan påbörjade undersökningarna utföras. Det torde således icke vara lämpligt att begära några nya undersökningar, förrän man känner, huruvida de redan pågående uppfylla ändamåletJag anhåller således om bifall till betänkandet. Hr Lagerhjelm: Ändamålet med den ifrågavar. motionen skiljer sig såvida från ändamålet med Bergscommitte'ens undersökningar, att det förra åsyftar vidtagande af Den 28 April f. m. 35i sådana åtgärder, hvarigenom Kronan må erhålla sin rätt af en viss handtering inom en viss del af Riket, då deremot committéen är förordnad att undersöka jernverkens tillstånd i techniskt och statsoeconomiskt hänseende, hvad och huru rnycket dervid kan tillverkas, och hvilka förbättringar i methoderna kunna äga rum m. m.; men i comroilteens instruction finnes intet uppdrag för densamma att undersöka, huruvida Kronans intrader af bruken utgå. Bergscollegium bar i afseende a vissa delar af Riket, bland hvilka Småland är en, icke kunnat gifva någon uträkning å tillverkningar, emedan man icke sett, hvar tillverkningen tagit vägen. Åtskilliga förhållanden i denna väg förete de mest orimliga resultat, hvilka tydligen bevisa, att en stor del af tillverkningen icke passerar vågarna.
Misstar man sig väl, då man fruktar, att i en riksförsamling, sammansatt genom val inom ständ, eller skarpt betecknade classer, dessa classers enskilda intressen skola vilja företrädesvis göra sig gällande, och att den högre lyftning i tankarne och karakleren, hvartill man lifvas genom öfvertygelsen att vara representant af det stora gemensamma intresse, som jag vill kalla fäderneslandets, i en sådan, af dessa materiella och, i förhållande till det hela, småaktiga intressen genomträngd församling, sällan eller aldrig är att förvänta? Jag tror det icke. Representantbildningen blir ensidig, och striderna mellan de kifvande småintressenas särskilda representanter skola sä - 13f> Den 4 September f. m. kerligen derom vittna, likasom besluten. Hvad som synes mig vara otvifvelaktig! är, att stora politiska frågor ej kunna inom en sadan församling behandlas med något hopp om det afseende derå frän den andra statsmaktens sida, som man skulle hafva skäl att förvänta, när nationens representanter uttrycka en gemensam tanke. Huru man än bildar dessa stånd eller classer, skall man efter min öfvertygelse alltid, liksom hittills, hafva skäl att säga, det riksförsamlingen icke är ett verkligt uttryck af nationens tänkesätt. Deremot måste samfällda val alltid gifva ett sådant utslag, alt man nödvändigt måste antaga majoriteten inom riksförsamlingen vara utgången från nationens majoritet. Då en sådan majoritet uttalar en stor politisk åsigt, föreställer jag mig att den andra statsmakten ej skall lemna den utan afseende. Nu heter det: ”beslutet är tillkommet genom hasarden i ett förstärkt Utsk.”, ”majoriteten är endast konstlad” m. m., och det skall i alla tider, sä länge hvarje classinlresse särskildt representeras, uttydas på samma sätt, då man ej viii lyssna till en gemensamt uttalad åsigt. Med ett ord: samfällda val gifva kraft och betydenhet åt riksförsamlingens beslut; men framstår representationen endast såsom uttryck af sins emellan oftast stridiga intressen, så splittras kraften och förlorar sitt inflytande. Då jag redan sagt, att jag instämmer i Hr v. Troils, Emil, yttrande, kan jag nu utesluta mitt omdöme om det fallna förslagets detaljer. Detta förslag är nu undanröjdt.
N:o 67, ang:de indragning af Wermlands Fäitjägare-reg:le, yttrade Frih. Cederström, Rudolf: Vid refererandet af de yttranden, som inom RiksSt:n afgifvits, vid skedd återremiss af StatsUtskis betänk. N:o 67, ang:de indragning af Wermlands Fältjägarereg:te, har Utsk. så samvetsgrannt anfört allt hvad rätteligen bör och kan i största korthet sägas mot denna sak, att jag blott behöfver anföra något deraf. Det är med nöje jag finner så förträffliga skäl till afslag sammanförda, ehuru det varit ändå önsk - Den 21 Maj. ligare om Utsk. sjelft låtit sig deraf öfvertygas, om oriktighelen af sin först fattade åsigt.
Redan den omständigheten, att en motionär föreslagit en viss konstprodukt till inköp för Statens räkning, och dragit till med en stor summa, kunde nemi. betraktas som ett slags offentligt vitsordande af konstverkets stora värde, eller hvad man eljest kallar en väl arrangerad puff. Otvifvelaktig! skulle denna utväg att vinna upmärksamhet flitigt begagnas. — Hvad åter beträffar det själslidande, som cn talare anser konstnären hafva varit underkastad, då han först varit handtverkare och såsom sådan börjat befatta sig med skön konst, så får jag säga, att jag gjort mig en alldeles motsatt föreställning emot hans. Jag har nemi. trott att personer, som befatta sig med ett gröfre yrke, men tillika ega sinne för skön konst, måste finna i dess utöfvande på mellanstunderna ingalunda ett själsqval, utan tvärtom en själsnjutning. För att öfvertyga sig om detta förhållande, behöfver man blott besöka slöjdskolan och tala med några af dess skickligaste elever. Der finnas handtverksgesälier, som producerat arbeten, hvilka skulle hedra mästare bland artister; och sysselsättningen dermed förorsakar dem ingalunda ett själslidande, utan är tvärtom en rekreation. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Det är ingalunda min afsigt att förorda bifall till Utsk:s förslag, och det så mycket mindre, som discussion tydligen visat, att man sväfvar i okunnighet om den tafla, som är i fråga. En talare har upgifvit, att den skall framställa ett skeppsbrott; efter hvad jag har anledn. förmoda, framställer den deremot ett vattenfall. Genom bifall till Utsk:s framställning skulle man emellertid begå en orättvisa mot våra öfriga utmärkta konstnärer, af hvilka en t. o. m. vunnit guldmedaljen vid expositionen i Paris, och således kan med säkerhet antagas hafva producerat något af högt värde, då det är bekant, att i Frankrike sådana alster granskas med stor noggrannhet. Att helt och hållet undanskjuta frågan, tror jag dock ej heller vara rätt, utan anser bästa sättet att lösa densamma vara, om R o. Ad. ville, såsom Frih. Cederström föreslagit, till K. M:s disposition ställa en summa af 15,000
Må hända äro omständighet er ne i detta afseende så besynnerlige, att en särskild pröfning för hvarje tillfälle är behöflig; men då miste den ock ske med yttersta noggranhet. Di måste man först betrakta hvad detta är för en post, och sedan huru den afgångne utöfvat densamma. Här är Den 29 October c, m. Sr fråga om en man, som Grundlagen satt tilt dess högste Väktare under Frånvaron af Folkets Ombud. Hans befattning är lika vidsträckt, som bekännom det ej angenäm. Det fordras för dess tillbörliga handhafvande en mer än vanlig skicklighet. Det är för honom ej nog att aga kunskaper, han måste ock hafva en oafbruten och spänd uppmärksamhet på sitt eget uppförande i detta kinkiga kall. Det är ej blott hvad som faller i ögonen , hvilket utgör hans förtjenst; måhända ligger den största just i det, som icke synes. Detta Embete är af en art, att intet ani nät Land kan framvisa något dylikt J och detta har Friherre Mannerheim beklädt i 14 års tid. jag har haft tillfälle att göra hans bekantskap vid grundläggningen af vår frihet $ då han uppstod ibland oss på RiksSalen år 1809. Sedermera har jag jsmte honom medarbetat till vår närvarande Statsförfattning; derefter har jag vid flsra tillfällen sett verkningatne af hans åtgärder; och sist har jag vid denna Riksdag i egenskap af Ordfö'5 rande i ConstitutionsUtskottet granskat de Diarier* som upplysa hans åtgärder; och jag bekänner, på grund af allt detta, att efter min öfvertygelse har Friherre Mannerheim uppfyllt sina pligter, söm en wier än vanlig medborgare. Han behöfVer visserligen icke mitt beröm; men sanningen kräfver sitt vittnesbörd, och jag vill önska, att de, som efterträda honom, lika väl komma atif fullgöra deras åligganden. Nu står ban efter en så beskaffad tjenstetid af 14 år och uppnådde 74 ars ålder, vid grafvens brädd. Vi hafva en ali - Ridd. o.Ad.Prot.
Sammanräknade 97 mutsedlar hafva, sedan sista underdåniga Berättelsen afgafs, blifvit af Bergmästaren i Länet utfärdade, för bearbetande af nyligen upptäckte malmstreck och vid bergsbruk användbara bergsarter, hvarjemte 28 anmälanden skett om gamla ödeliggande grufvors återupptagande. Den uti så väl gamla som nya grufvor erhållna bergmalmen har utgjort: År 1837 8,825 Sk ti ,1838 9,500 „ , 1839 13,027 „ „ 1840 12,963 „ ,1841 18,338 „ Men denna malmtillgång har likväl ej varit tillräcklig för tackjernsblåsningens behof. Betydliga partier malm hafva årligen hemtats så vä] från Utö grufvor i Södermanland, som från åtskillige grufvor uti de intill Länets gräns belägne Skärgårdssocknarne af Linköpings Län. Men då Bruksägarne icke hafva något åliggande, alt vågföra sådan från andra orter inom Riket hemtad malm, har jag icke varit i tillfälle att förskaffa mig bestämda uppgifter på beloppet af den sålunda till Länet ankomna jernmalm, likasom jag icke eller kunnat vinna säker upplysning örn qvanlitelen af den sjöoch myrmalm, som inom Länet blifvit under ifrågavarande år upphemtud. Tackjernsblåsningen verkställes uti 10 serskildta masugnar, belägna vid Ed, Forsseström, Öfverum, Ankarsrum, Sporrbacka och Borhult uti Tjust Härad, Storebro uti Sefvedes Härad, Hagelsrum och Pauliström i Aspelands Härad samt Hornsö i Handbörds Härad. I afseende på beloppet af det 32 tillverkade tackjernet samt värdet deraf, det sednare beräknadt efter det för året fastställda lösningspris för tiondetaekjern, har förhållandet nedannämnde år varit följande: Tillverkningsbeloppet. Lösningspriset. Värdet. Skff. R:dr. sk. R:dr. sk.