Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes en af Hvaf Pontin, David Fredrik Constans, ingifven motion, N:o 123, om beviljande af ett anslag å 61,000 rdr för omläggning af landsvägen emellan gästgifvaregårdarne Serarp och Hvetlanda i Ostra härad af Jönköpings län. Begärdes på bordet. Upplästes och remitterades till Stats-Utsk:t en af Gr. Mörner, Carl, inlemnad motion, N:o 124, om pension åt Provincial-läkaren, Doktor David Billengrens enka, Fredrika Wilhelmina Billengren, född Dahlberg. Upplästes och remitterades till Stats-Utslct en af Hr Nisbeth, Adolf Fredrik Hugo, inlemnad motion, N:o 125, rörande musikoch sånglärares vid Elementarläroverken lönevilkor och pensionering. Upplästes och remitterades till Stats-Utsk:t en af Gr. Posse, Arvid, ingifven motion, N:o 126, om anvisande af 600,000 rdr för Malmö hospitals förflyttning till annan tjenlig plats inom Skåne. Efter det Hr Gr. och Landtm, tillkännagifvit, att till R. o. Ad. blifvit ölverlemnade 15 inträdeskort till Kongl. Krigs-Vetenskaps-Akademiens sammankomst för firande af dess högtidsdag den 16 dennes, samt amodat de Ledamöter af Ståndet, som önskade erhålla dessa billetter, att anmäla sig hos Riddarh.-Fiskalen; åtskiljdes R. o. Ad. kl. j 2 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Hr Silfverstolpe, David Wilhelm, anförde mundtligen: Det är för K. o. Ad., så väl som för den större allmänheten nogsamt bekant de värderika arbeten, som, särdeles på sednare tider, af Topografiska korpsen blifvit verkställde, bland annat det fullständiga, omsorgsfullt genomförda kartverk, som, redan till en del lemnadt i allmänhetens händer, allt fortfarande af korpsen utgifves.
Då han ju var rikemans barn, så satte Hans Persson honom straxt upp i öfversta lexlaget, hvarvid han kom att få sin plats på andra bänken, rätt bakom mig, till stor fara för min trefnad och ro, ty jag kände ju sedan gammalt hans hårda nypor. Hans förmögna härkomst gaf honom dock intet företräde på hufvudets vägnar, utan han var tvärtom ytterst måttligt begåfvad, fast rik på illfundighet. Redan ifrån första dagen visade det sig, att han ej hade nödiga kunskaper för att få räknas till första lexlaget; men skolläraren Hans Persson blundade derför, och då hade väl ej heller någon annan något att anmärka. Men jag fick snart erfara hans afundsjuka och illvilja mot mig, ty hvarje gång jag fick frågan och klart och tydligt redogjorde för mina stycken, kände jag straxt en spark eller ett nyp i den mot honom vända delen af min kropp. Men jag anmälde honom ej för läraren, emedan jag ej ville förarga honom och uppväcka ännu större elakhet emot mig. Mina vänner Aron och Abraham, för hvilka jag beklagade mig och omtalade hans nedrighet, erbjödo sig att slå honom både gul och blå, men jag bad dem skona honom, i hopp om att han med tiden sjelfvilligt skulle blifva fredligare stämd emot mig. Jag gjorde också allt för att vinna hans bevågenhet. Så skänkte jag honom flera utaf de utmärkta stålpennor, som min moder köpt åt mig vid ett besök i staden. Med ett ord, jag krusade för honom, allt hvad jag förmådde. Men han förblef lika afundsam och illvillig. Trots sin illfundighet var han likväl dum och obetänksam, hvilket bäst bevisas af följande drag. En gång, då jag hviskade åt Abraham, reste Sven sig upp och sade till läraren: »Johannes hviskar!» Jag blef alldeles slagen af blygsel och kände, huru blodet rusade upp i mitt anlete; och Abraham satte svaret, som jag hviskat till honom, formligen i halsen. Hans Persson sade: »Hviskar du, Johannes! Kan du mer, än hvad du rår med att behålla inom dig, när du inte har frågan, så kan du gå ner till abcdariusarna på nedersta bänken och tala om det för dem. Ner med dig och skäms!»
Så har han lockat den syndiga in på försoningens goda väg. Blott en sak måste hon ängslas öfver. Hur skall det gå hennes svärmor, hvars hjärta Gud för hennes skull förhärdat? Ah, han skall döma henne i mildhet. Hon måste vara ond för att hjälpa den syndiga att återvinna Guds kärlek. Icke visste hon, hur ofta en själ, som pröfvat all annan vällust, slår öfver till att söka sitt nöje i grymheten. Då smicker och smekningar och dansens yra och spelets retelse fattas den otåliga, förmörkade själen, dyker den ned i sina mörka djup och hämtar upp grymheten. I djurs och människors pinande finnes ännu ett glädjeämne för slappade känslor. Den gamla vet ej med sig någon ondska. Hon tror sig blott näpsa en lättfärdig hustru. Så ligger hon stundom vaken om nätterna och grubblar öfver nya plågomedel. Ve henne, hvilket helgerån hon begår! Arbetet själft, den store välgöraren, förvandlar hon till en plåga och ett straff. En kväll går hon genom våningen och låter grefvinnan lysa sig med ett ljus. Denna bär det i handen utan stake. »Ljuset är slut,» säger den unga. »Då ljuset är slut, skall staken brinna,» svarar grefvinnan Märta. Och de gå vidare, till dess den rykande veken slocknar på den svedda handen. Men detta är barnslighet. Det finnes marter för själen, som öfvergå allt kroppens lidande. Grefvinnan Märta bjuder gäster och låter husfrun själf gå vid sitt eget bord och passa upp dem. Se, detta är botgörerskans stora dag. Främmande människor skola se henne i hennes förnedring. De skola se, att hon ej mer är värdig att sitta vid sin mans bord. O, med hvilket hån skola ej deras kalla blickar hvila på henne! Värre, trefaldt värre blir det. Ej en blick möter hennes. Alla vid bordet sitta tysta och nedslagna, män och kvinnor lika förstämda. Men hon uppsamlar allt detta som glödande kol att lägga på sitt hufvud. Är då hennes synd så förskräcklig? Är det skam att vara i hennes närhet?
B:co* Genom Advocat - Fiscals-Ämbetet i Kongl. Götha IIof-Rätt har jag låtit tilltala Landshöfdingen i Elfsborgs Län, Riddaren af Kongl. Svärds-Orden Herr Carl Flach, för det han, dels genom Circulaire-ordres, den 29 Martii 1818, förständigat Krono-Fogdarne i Länet, att om de hade något utmätningsmål för Riks-Discont-verket till execution, efter gif - 1070 Riksens Ständers vit Utslag och dermed så långt kommit, att utmätnings - auction å låntagarens egendom blifvit utlyst, egde Krono-Fogdarne att dermed tills vidare och intill dess annorlunda förordnades, innehålla, dels ock genom förordnande till Lands-Cancelli-Protocollet, den 1 Maji sistnämnde år, förbjudit Landshöfdinge-Ämbetet, att under Landshöfdingens frånvaro någon permissions-ansökning bifalla, eller på längre tid än högst fjorton dagar anmäla: att utlåtanden, som från Kongl. Maj:t eller högre Ämbets-verk infordrades, i frågor angående Länets oeconomie och police skulle först underställas Landshöfdingen, eller om de ej borde afgifvas med desto större skyndsamhet, blifva till Landshöfdingens återkomst ifrån hans till Stockholm då företagna resa hvilande: att bevis öfver Ämbets o och Tjenstemäns förhållande icke borde utgifvas, utan att Landshöfdingen underställas : att afsked och befordringar , som Konungens Befallningshafvande meddelade, icke finge utfärdas eller hos andra myndigheter anmälas: att allmänna frågor, rörande förändringar i gästgifverioch skjutsnings-anstalterne, väghållningen, brobyggnader samt krogars anläggande icke heller borde under Landshöfdingens frånvaro afgöras, men att om någon tillfällig rättelse i dessa fall vore af nöden, skulle den endast tills vidare meddelas och slutligen, att Curhus-Directionen icke fick under hei’örde tid sammankallas, äfven Revisorers Berättelse. 1071 äfven sorn alla anmälanden, rörande denna inrättning, skulle Landshöfdingen underställas.
Verkets inkomster fö? åren i3io, 1811, 1812 beli 1813.; så ilar väl Stats-Utskottet etti dess betänkande af/ den g sistlidne Juni, angående Stats-Verkets inkomster och deras berak-] ning i Riks Staten fur nästkommande och påföljande år intill nästa Riksdag, uppgifvit för nästan hvarje Inkomst Titel det belopp, hvartill den förmanande är uppgått, efter Räkenskap pernäs föranledande, öbh de Uppgiftet StatsUtskottet blifvit nieddeldte; meli då eri närmare uppgift nu blifvit äskad, får Stats-Utskottet tillkärihågifva,?ati föirhällandet dermed,' enligt Riks-Statetna och Bäkeriskapefnä, varit följande, nemi. Öfverskotterrie på Stats.Verkets så väl Ofdinaire, Som de enligt Bo §. i Regerings-Formen, i egenskap af bevillning inflytanl de inkomster för år 1810, sådana de upptagas i 1811 års RiksStatl, hafva utgjort; 57°,410- 34- 11; Dito för samma är uti 1812 års BiksStat 164571?7. la. g. 733,137- 47- 8-' Dito för år 1811, sådana de upptagas i 1813 års RiksStat - 568,851. 31. —t Dito för år 1812, sådana de upptagas i 1814 års BiksStac i 812,027. lö. g.' Dito för år 1813, enligt Boksluts Kamererare Conior et s, på grund af de inkomna General Stats-Förslagen* författade uppgift 1,512,225. 37. — Tillhopa 3,628,242. 26. 5*.
Härvid bör först anmärkas, att åtkilliga yttre, af landets egna inre förhållanden oberoende omständigheter, visserligen också kunna åstadkomma silfrels bortförande, såsom ock här har skedt då vid stark efterfrågan utomlands af de så kal - Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 7 lade pelare-piastrarne, dessa i stor mängd ifrån Banken uttogos, eller då Svenska bankosedlarne upphörde att inom Finland vara gångbara och derföre uti silfver måste förvandlas. Men, såsom af ombytlig och obestämd natur, med blott öfvergående inverkan, torde dessa orsaker icke behöfva här tagas i särkildt betraktande. Vexelkursens ofta åter inträffande stegring öfver pari utvisar deremot en vida mera ihållande verksam anledning till de täta och starka angreppen å Bankens silfverförråd; ty så snart denna kurs stiger till en viss höjd, synes straxt Bankens silfver utvexlas och bortföras. Men kursens stigande eller fallande beror af förändringarne i förhållandet, emellan de båda variabla qvantiteterne: sedelmassans belopp och vexeltillgången; på det sättet nemligen, att en ökning i sedelstocken eller en minskning i vexeltillgången höjer kursen, då densamma deremot sänkes, om sedelstocken ökas och vexeltillgången minskas. Och härigenom utfinnas alltså de håda egentligen verkande hufvudorsaker, som kunna föranleda till förminskning af Bankens silfver-förråd, nemligen dels en alltför stor sedelstock, som sänker sedlarnes värde, och dels, en knapp vexeltillgång som höjer vexlarnes pris. Den fiirst omnämnda af dessa håda hufvudanledningar till silfverutförseln, har varit företrädesvis verkande vid nästan alla föregående svårare kriser, som Banken genomgått, hvilka vanligen varit vållade af för starka sedelutsläppningar.
Utaf den siste värde talarens, Hr von Köchs yttrande, har jag med mycken tillfredsställelse förnummit, alt en person af sådanbetydenhet, gillar min åsigt i denna fråga, och får blott fästa hans upmärksamhet deruppå, att de garantier han yrkat emot lärofrihetens missbruk, äfven af mig funnits nödiga, enär de emot slikt missbruk gällande straffbestämmelse^ icke uptagits ibland dem, hvilkas uphäfvande jag föreslagit. Sista gången jag hade ordet, anhöll jag om återremiss af den del utaf Betänk., som rörer min motion, men så väl med anledn. af ,Hr von Köchs yttrande, som ock deraf, att en återremiss icke torde tjena till någonting, utbeder jag mig nu vördsamt, att få förändra mitt första yrkande till en anhållan om bifall, till den af mig väckta motionen. Gr. Sparre, Erik: Till en början anser jag mig böra tillkännagifva, alt äfven jag anser det nu gällande straffet för affall från vår lära, vara grymt, och föga öfverensstämmande med vårtids åsigter, samt att jag på grund häraf inom Utsk. röstat för delta straffs uphäfvande, ehuru jag icke emot Betänk, mig reserverat Jag hade möjligen derigenom kunnat erhålla min andel af det beröm, som en värd talare tilldelat en af reservanterne, men jag har icke eftersträfvat något sådant, och jag har med flit afhåll it mig ifrån att afgifva en reservation emot Betänk., just med afseende å ämnets ömtåliga beskaffenhet, och den åsigt jag hyser derom, att pluraliteten af representationen ännu icke är benägen för uphäfvande af de ifrågavande lagbuden. Jag anser nemi., i likhet med åtskil - Den lfi Juni. 205 liga talare, hvilka förut sig yttrat, att det är LagUtskis pligt, att i sådana fall som detta, rätta sig efter opinionen inom R. St., och om densamma icke är stämd för en förändring af gällande lag, anser jag mig böra underordna min enskildta åsigt, R.
Generaltullstyrelsen öfverlemnat en bestyrkt afskrift af Asps ofvanberörde förbindelse, för vidtagande af den åtgärd, hvartill bemälte embetsverk funne omständigheterna föranleda. Härefter har Kongl. Majit uti nådig Skrifvelse den 23 sisth Nov. gifvit mig tillkänna att enär, på sätt kongl. Commercecollegium, i afseende på min underdåniga hemställan, huruvida med undantag från kongl. Förordningen den 1 Mars 1841 fribref i vissa läll måtte kunna af bemälte kongl. Collegium utfärdas, innan de i 9 § af samma nådiga Förordning föreskriftia handlingar blifvit till kongl. Collegium inlemnade, bland annat anfört, de flesta främmande fartyg, som besöka Sveriges hamnar, äfvensom de i samma fartyg in-och utförda varor, i följd af ingångna reciprocitetstraktater, nu mera icke äro uti dessa hamnar underkastade andra eller högre afgifter, än som för svenska fartyg och deri förda laddningar skola erläggas, hvadan den stränga kontrollen emot svenska passoch nationalitetshandlingars utfärdande för fartyg, sorn dertill icke äro berättigade, uti icke obetydlig mån förlorat sin vigt, Kongl. Majit, i betraktande tillika af den förändring, som fiir frenne år sedan ägt rum i engelska navigationslagarna, funnit godt i Nåder anbefalla kongl. Commercecollegium att afgifva underdånigt utlåtande, om icke under de förändrade förhållanden, som inträdt, föreskriften om fribref för svenska fartyg nu mera må, till ytterligare lättnad för sjöfarten och närmare öfverensstämmelse med främmande länders författningar, kunna upphöra, samt att i sådant fall tillika i underdånighet föreslå de ändringar, sorn derigenom må finnas påkallade i kongl. Förordningen angående passoch nationalitetshandlingar, hvarmed svenska tili orter utom Sverige gående fartyg böra vara försedde; och kommc imedlertid min ofvan anförda hemställan att förfalla. Hvad mitt memorial i öfrigt anginge, hade Kongl. Majit, vid de af kongl Commercecollegium upplysta förhållanden, funnit detsamma nu mera icke påkalla någon Kongl. Majlis åtgärd. Anledningen till den fråga, som jag hos kongl.
Uti ett lill det Vallöf], Borgare-ståndet ingifvet samt derifrån till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets behandling remilleradt memorial, har herr Carl M. Bjuhr_, riksdagsfullmägtig för Luleå, anfört, att han, dels med anledning af Rikets Ständers vid forlidne riksdagar uttalade omdömen om åtskilliga Svenska städers mera eller mindre ändamålsenliga belägenhet såsom residensstationer, och dels på anmodan af Luleå stads invånare, hvilka under en följd af år erfarit den tidsförlust, kostnad och olägenheter, som derigenom uppstålt, att sätet för Konungens befallningshafvande blifvit förlagdt uti Piteå stad, funnit sig föranlåten att föreslå, det Rikets Ständer ville uti skrifvelse till Kongl, Maj:t frambära den underdåniga önskan, alt, derest en ny lands - 16 Allni, Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, N:o 100. höfdinge-residensbyggnad för Norrbottens län skulle komma att framdeles uppföras, Luleå stad mätte företrädesvis blifva bestämd såsom lokal för en sådan byggnad, och med detsamma en lämpligare hufvudstation för handläggningen af länets ekonomiska angelägenheter beredas; —• Och hade motionären fös behållit sig att till det Utskott, som lomme att utlåta sig i målet, få Öfverlemna de handlingar, hvilka deröfver kunde sprida närmare upplysningar. Yid ärendets föredragning till remiss från det Vällofl.
Majt lörmod3t, att vid RiddarhusOrdningens öfveilemöande till Eder Kongl. Maj ts Nådiga ssnction, det tor hända icke varit Riddeiskapet och Adelös afsigt, att i af sende på dess val betaga sig den rä‘t; sorn Riksens Ständer i allmänhet, efter Grundagen tillkommer, och hvilken förmodan vunne en ytterligare styrka af det öfveilåtande på RiddarhusDirechoncn, som hittills, i afseende på de 0'vanförmälte valen, ägt rum, enär en rätt för att kunna öfverlåta*, nödvändigt, efter egen öfvertygelse, -näste finnas, har Eder Kongl. Majit, endast till bevarande af den tydlighet och helgd, som Lagars ordagranna iakttagande emellan de särskildta samhällsmagterne, så oumgängligen fordrar, velat af Ridderakapet och Adeln äska ett tillkännagifyande af den mening Ståndet fästat vid 47 §• RiddarhusOrdningens stadgande, i afseende på val af Sex Revisorer; dervid Eder KonglMsj:t, i förväg täckts förklara sin beredvillighet, att anse Ståndets häröfver ytrade tanka för sin e - f)en 9 September e, m, 9 7 gen, så att dess valsätt, vare sig för blott en eller för tvenne Revisioner, sorn dera! skulle blifvit en följd, genast ätven vid innevarande Riksdag må kunna sättas i verkställighet; dock, ansåg Eder Kongl. M*j:t i detta senare lall, den ifrågastä lide 47 § RtddarhusOrdningen, böra, till undvikande af ali Iramttda osäkerhet eller sk il ja gt ig tolkning, i öfverensstämmelsa tued 68 §:s i Riksdagsordningen ordagranna lydelse rattas och förändras. Ridderskapet och Adeln som noga öfvervägat hvad Eder Kongl. Maj:t sålunda täcks Ståndet meddela, får i anledning deraf i underdånighet yttra, att om 47 §.
Uppå härefter framstälde särskilde propos:r bifölls Utsk:s förev:de förslag med det tillägg att KommersColhii embetsoch tjenstemän uttryckligen tillerkändes enahanda pensionsrätt med deras vederlikar i Rikets öfrige Colhr, änskönt för åtskilliga bland bemälde embetsoch tjenstemäns lönefyllnad utgår i form af arfvodes-anslag från Manufaktur-diskontens medel; och beslöts att de respektive MedSt:n genom utdrag af Protokollet skulle vänligen inbjudas att deltaga i detta tillägg eller förklarande sig med R. o. Ad. förena. Vidare förekom och bifölls Utslcs hemställan om en förklaring, i afs:de på pensions-beloppet för dem, som i årlig aflöning åtnjuta öfver 3,000 Rdr Rmt men mindre än 3,750 Rdr. 7:de punkten, ang-.de särskildt bestämda pensionsbelopp: får åtskilliga embetsoch tjenstemän. Denna punkt bifölls. 8:de punkten, innehållande hemställan, att de pensioner, som afskedstagande embetsoch tjenstemän under nästa statsregleringsperiod beviljas, icke må anses definitiva. IIr Bildt, Didrik Gillis: Om R. St:r bifalla hvad StatsUtsk. föreslagit, skulle följden kunna blifva att den tjensteman som täger afsked under nu stundande statsregleringsperiod d. v. s. 1858—(50 (ifall vi icke få urtima Riksdag), och då erhåller i pension t. ex. ett belopp af 4,000 Rdr att utgå efter de grunder som i den 6 punkten äro föreslagne, likväl vid kommande Riksdag kan få denna pension nedsatt t. ex. till 3,500 eller 3,000 Rdr, och således icke vore säker, att hans pension skulle räcka Den 9 Dec ember f. m. 131 för hans återstående dagar. Här är nemi. föreslaget: »Att de pensioner, som afskedstagande embetsoch tjenstemän jemte vaktbetjente under nästa statsregleringsperiod beviljas, icke må anses definitiva, utan kunna blifva föremål för ny reglering».
Där beskrivs antalet plantlador som anlagts, deras beskaffenhet, med vad drift och omsorg de sköts, hur stor tillverkningen varit, antalet verkmästare och lärlingar. Direktören föreslår förändringar, som kan leda till bättre avkastning § 10 Skulle tillverkare inom länet sakna avsättning för sin salpeter, skall direktören anmäla till landshövdingen, som anmäler hos kommitterade. De tillser hur avsättningen skall kunna främjas genom försäljning till kronan eller till orter som lida brist på salpeter. Direktören får med förlust av ett års lön första gången han befattar sig med annan salpeter än den som han vid egen anläggning tillverkat. Vid andra gången förlorar han tjänsten. § 11 Understyresmän tillsätt av landshövdingen efter direktörens förslag. De skall vara kunniga och erfarna i salpetersjuderi. § 12 Han skall biträda direktören med allt som denne inte hinner. Skyndsamma ärenden, där direktören inte är tillstädes, bör gå direkt till understyresmannen. § 13 I län, där sjuderiverkmästare lönas av kronan, skall direktören till antagning meddela landshövdingen personer som är kunniga, erfarna och välfrejdade. Deras skyldighet att bistå de salpetergärds skyldiga. Varje verkmästare har rätt att anta två lärlingar men inte flera, utan landshövdingens särskilda tillstånd. Jordägare och verkmästare skall sig emellan överenskomma om lönen. § 14 Lärlingarna inskrives i en särskild rulla. Någon bestämd lärlingstid finns inte, utan det beror på visad flit, fallenhet och genomgånget prov § 15 Lärlingar njuter ingen annan lön än, vad som sägs i § 13. De äger dock samma friheter som fabriksarbetare. § 16 Verkmästare och lärlingar får ersättning för kronoutskylder för sina personer, men inte för näring eller egendom. § 17 Landshövdingen har ansvar för att inget missbruk sker med lärlingarnas antagande. Han skall varje år granska den av direktören upprättade rullan. § 18 Landshövdingen har rätt att avskeda var och en inom salpetersjuderiverket, som ertappas med försummelse, okunnighet eller felaktigt uppträdande. § 19 Kronoverkmästare, som tjänat i 25 år med flit och skicklighet får vid sin pensionering vid 50 års ålder 2 tunnor råg årligen under sin livstid.
Denna inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Cederschiöld, G. väckta motion är af följande innehåll: ”30 kapitlet 19 § 1 momentet Rättegångs-balken säger: ”Brottmål grofvare eller mindre, håfve ej någor lof under Konungen draga; utan han gitter visa, antingen att han ej är fulleliga deri hörd, eller alt han till svårare straff är fälld, än Lag säger.” ”Uti detta stadgande innefattas en af de vackraste och upphöjdaste åsigter om Konungamaktens majestät. Den förföljde, den orättvist dömde eger att fly till Konungen för att der vinna rättvisa och upprättelse. Men Konungen vill ingen syndares död. Med den, hvilken Hof-rätlen frikänt, vill Konungen icke vidare söka sak eller om honom ytterligare ransaka, utan låter honom heldre gå fri, än att Konungen skulle nödgas i första hand fälla en tilltalad till ansvar. Denna åsigt öfverensstämmer ock med menige mans uppfattning af Konunga-majestätet. Enligt allmänna folktron, har man att fly till Konungen för alt erhålla rättvisa och lindring i sina bekymmer. Kan man endast nå Konungens öra, vinner man rättvisa och hjelp. Men Konungen vill ingen förfölja eller förfölja låta, icke eller kräfva ut det yttersta af en anklagad; och är denna folktro fast inväfd med Svenskens kärlek lill sin Konung. Att rubba en sådan tro kan icke vara önskligt. Ofvanberörde lagstadgande, som gifver stöd åt folkets vackra uppfattning af Konungamakten, borde således vidmakthållas. Så har likväl icke skett. Redan för många Bih. lill B. St. Prot. 1856 § 1857. 7 Sami. 1 Afd. 31 Häft. i t 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 54. år tillbaka har man upphört tillämpa det. Numera upptagas alla besvär i brottmål, äfven besvär af åklagare, deri yrkas antingen straffets skärpande eller ock ansvar, hvarest Hof-rätten friat.”