Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men föranleder beskattningssättet dertill, då är skäl att yppa och ändra det. Gr:n har vidare ansett det lända taxeringsmämien till skam, om det ojemna förhållandet i beskattningen framliölles. Det är just hvad jag åsyftar, ty derigenom kunde man hoppas vinna rättelse. Erfarenheten har, äfven på sednare tider, visat, att sedan skamstraffen uphört, finnes ingenting, som lika kraftigt återhåller olagligheter. Skammen är det starkaste band på sådana personer, som icke lägga rättskänsla till grund för sina handlingar. De vilja icke offentligen blygas för sina åtgärder, och derföre göra de rätt. Jag fortfar fördenskull att yrka återremiss med afseende på den framställning jag förut gjort, och vill blott tillägga att i de städer, der tryckeri icke linnes, bör tryckningen ske i närmaste stad, der sådant är att tillgå. Hr Palmcrantz: Sedan jag anmälde mig, har Hr von Hartmansdorff kompletterat sitt förslag i afseende derpå, att i de städer, der tryckeri icke finnes, taxeringslängderna skola tryckas i närmaste med tryckeri försedd stad. Det var i anledn. af denna omständighet i hans förslag, som jag ämnade framställa min anmärkning. I afseende på sjelfva förslaget instämmer jag för öfrigt i de talares åsigter, som yttrat sig emot detsamma, och kan icke un 29 * 452 Den 30 Maj derlåta alt anmärka, alts knappast något mera välkommet förslag kunnat för en del tidningar framställas. För att bringa detta förslag till verkställighet skulle dessutom erfordras stora kostnader, och hvarifrån de skulle tagas, borde väl egentligen Statslltsk. i förening med BivillmsUtsk. upgifva. Till följd af dessa anmärkmr anser jag Hr von Hartmansdorffs förslag förkastligt. Pir Printzensköld: Det vore i sanning ganska bedröfligt om man härstädes skulle, af fruktan för tidningspressen, vilja bestrida framgången af detta förslag. Jag kan icke föreställa mig, det någon af detta Stånds ledamöter är så feghjertad, att han fäster afseende på hvad denna press behagar yttra till hans skada.
DiscontContoirens till stor mängd och bekydelig summa utelöpande Obligationer genom saknad inlösen, förlorade deras förut allmänt acrediterade gångbarhet, sädant skulle hafwa medfört icke allenast merberörde Inrättningars totala upplösning och enstilde personers deraf förordsakade tändare förlust, utan jemwäl de äfwentyrligaste följder för allmänna Penningerörelsen, RiksDisconlWerkets widsträckta utläningar, Realisationens fortgång och Banquens öfriga Operationer, som af den frän desse werk stötande winst i sin män böra understödjas. Uti en sä bekymmersam belägenhet, ansägo BancoFullmäg ige, som ä Disconterne borde hafwa en noga uppmärksamhet, stg icke kunna underläta, att meddela desta zme DiscontWerk ett för deras behof till de utelöpande Obligationernes infriande samt Allmänna Crcditens deraf beroende fördel oumgängeligt extra biträde. Ett motsatt förfarande af BancoFullmägtige hade, efter deras öfwertygelse, helt och hällit warit stridande emot det dem, af Riksens Ständer kemnade wigtiga förtroende, det nemligen, att med nit, omtanka och rädighet styra det angelägna BancoWerket; emedan de ansägo tillämpningen deraf i synnerhet fordras wid sädane tillfällen, dä bestämde föreflrifter saknades. Igenom denna ätgärd, hafwa Allmänhetens billiga fordringar blifwit uppfyllde, hwilket förnämligast utgjorde VancvFullmägtiges syftemål, äfwenfom Gb> 4l6 Den 7 November. Götheborg och Malmö DiscontContoirsCredit upprätthällen och till den grad stadgad, att dek förstnämnde icke behöfde begagna denna kemnade tillåtelse, och det sednare endast en och annan gäng pä kortare tider, samt kunde innan ärets fluk Återbetala de erhällne förffotker.
Då tillvägabringandet af en jernvägsoch vattenkommunikation från det inre af Kronobergs län till Östersjön, på sätt motionärerne erinrat, redan vid 1856—1858 års riksdag ansetts vara af den vigt, att Rikets Ständer vid nämnda riksdag dertill anvisade det betydliga beloppet af 1,350,000 R:dr, deraf icke mindre än 525,000 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet; anser Utskottet det visserligen vara satt utom allt tvifvel, att utförandet af detta företag för en vidsträckt och i afseende på kommunikationer vanlottad landsdel skulle medföra så stora och allmännyttiga fördelar, att beviljandet af något statsbidrag till detsammas befrämjande väl kunde försvaras, derest visshet förefunnes att arbetet, ifall ett sådant bidrag beviljades, verkligen komme till utförande; men då icke blifvit visadt att något bolag, som vill åtaga sig arbetets verkställande, ännu blifvit bil - 38 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. dadt, samt då, vid sådant förhållande, det kunde äfventyras att, derest medel dertill ansloges, desamma komme att blifva obegagnade, hvartill kommer, att Statens tillgångar icke ens medgifva att anvisa nödiga understöd till arbetsföretag, om hvilkas tillvägabringande, i händelse de erhölle begärdt statsunderstöd, tvifvel icke är för handen, anser sig Utskottet sakna skäl att till de i ämnet väckta motioner tillstyrka Rikets Ständers bifall. 9:o. Jernväg mellan Calmar och Lamhult.
För att först bemöta detta sednare skål, erinrar jag, att lfrågav:de vexlar icke blott voro till liqvid förfallne, utan äfven, efter att hafva blifvit till inkassering afsönde, med protest återkommit, hvadan stadgandet i paragrafen ju icke längre för dem gähle, Och, mina Hrr, då en protesterad vexel icke är annat än ett bevis på en osäker fordran, kan väl ingenting vara mindre öfverensstämmande med begreppet om metallisk valuta än en sådan. För öfrigt och i anledning af den sisto talarens yttrande, år ju aldeles gifvet, att Fullm., som utgifvit 1 t/2 mill. i sedlar för vexlar, som sedan protesterades, icke i ett ögonblick kunde indraga denna sedelmassa, men om Fullm , utöfver hvad sålunda icke kunde undvikas, på de protesterade vexlarne grundat en sedelemission, hade det otvifvelaktigt varit högst tadelvärdt. Så har icke heller skett, utan redan 1838 års llevisorer funno en obegagnad sedelemissions-rätt fullt motsvarande de då återstående protesterade vexlarne, hvilket förhållande allt sedermera uppehållits, men detta oaktadt och oaktadt Revisorernes anmärkningar både 185 8 och 18.i fl, hafva de protesterade vexlarne fortfarande figurerat som metallisk valuta, och jag tror således att BankoUtsk:t haft fullkomligt skäl att i berörde afseende påkalla rättelse. Hr Flach, Johan Fredrik Philip: Enligt mitt förme nande har det knappast varit möjligt för BankoUtsk:t, att i sitt ifrågavai ande utlåtande välja ordalag mera milda, mera skonsamma, än det verkl. gjort, då så särdeles giltiga anledningar till klander förefinnas äfven i nu föredragne punkt. Detta oaktadt upträder Hr Printzensköld på ett sätt, som särdeles har väckt min förundran, då han förebrår Utsk:t de, enligt hans förmenande, olämpliga ordalag, Utsk:t valt vid bedömandet af frågan om de protesterade vcxlarnes inberäknande i Bankens metalliska kassa.
Men med någon takt och kännedom af lefnadsförhållanden, uppgör den enskilde hushållaren utan svårighet dessa gränser, och utan att förledas iGo Den 12 Mars. af snikenhet efter styfvern för att skrinlägga den, bereder han åt densamma ett klokt användande; så äfven statshushållaren. Från dessa allmänna åsigter tror jag mig nu kunna öfvergå till deras tillämpning på vårt närvar, statsskick. Ibland de första fordringar, medborgaren, — jag menar här hvarje menniska, — äger hos samhället, är onekligen skydd till person och egendom. Om dessa fordringar icke kunna uppfyllas, om i stället för trygghet och fridens lugn, så i kojan som palatset , man hvarje stund har att frukta att deri blifva störd; då lider samhället onekligen af något inre ondt, som bör afhjelpas, och hvartill de båda statsmakterna i det constitutionella samhället höra räcka hvarandra handen. Det lärer icke kunna bestridas, att brott emot personlig säkerhet och egendom de sednare åren tilltagit i större förhållande, än folkökningen. De mångå rån och stölder, hvilka så väl på landet som synnerligast i hufvudstaden blifvit föröfvade, bära ojäfaktiga vittnesbörd derom. Det artill hämmande af detta onda, sorn Representationens bemödanden, så vidt på den ankommer, böra riktas. Till sådant ändamåls vinnande anser jag 2.'ne hufvudvägar leda: folkundervisningen, ändamålsenligt ordnad, så att ungdomen framför allt vänjes vid sedlighet och arbete, och lättjan och liderligheten, dessa källor till nyss omförmäldta onda, hämmas och tillstoppas, samt straffanstalterna och fångvården förbättras. För dessa ändamåls befrämjande bör, efter min tanke, Representationen icke visa njugghet, emedan ett verkligt behof påkallar uppoffring. Men då jag sålunda anfört anslag för folkundervisningens befrämjande och för' straffanstalterna samt fångvården såsom nödvändiga, går jag nu att, trogen anledningen till detta vördsamma anförande, yttra mig något öfver, till hvilken dass af de 3, det nödvändiga, det egentliga eller det öfverflödiga, som jordbruksiustituter synas böra hänföras.
Balken, hvarigenom den skulle erhålla följande lydelse; ”1 de saker, som genom Laga Vad gå tili Svea Hof-Rätt från Lagmans-Räjt i Upland, Sö. der - I)?a 5 Maj. dermanland, Vestmanland, Kopparbergs Län, Nerike oell Gestrikland , ingifve Käranden sin inlaga innan klockan Tolf å den Fyrationde dagen, den oräknad, då Lagmans-Domen föll, eller håfve sitt Vad förlorat: fran Lagmans-Rätt i Vermland, Helsingland, Jemtland, Herjedalen, Medelpad , Ångermanland och Vesterbotten , på den Sextionde dagen : ifrån Lagmans-Rätt å Gottland, på den Nittionde dagen: i Götha Hof Rätt : från Hagmans-Rätt i Östergöthland, Calmare Län, Småland, Skaraborgs och Elfsborgs Län, på Fyrationde dagen: från Lagmans Rätt i Skåne, Halland, Blekinge, Dahl och Bohus Län, på Sextionde dagen 8Cc.” Genom berörde förändring uppkommer väl någon kostnad för Staten, i anseende till nödvändigheten att föröka antalet af vissa Betjente i Svea Hbf Rätt , på sätt berörde Hof-Rätts till Kongl. Maj - t aflåtne och till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnade skrifvelse innehåller; men Riksens Ständer lära med Kongl. Maj:t inse , att denna kostnad är alltför obetydlig emot hvad häraf vinnes. En är Riksens Ständer samtyckt till hvad sålunda Kongl. Maj-t föreslagit, vill Kongl. Majit i Nåder vara betänkt att förordna, sä väl oin tiden, då denna förändring skall taga sin början, som ock i afseende på verkställigheten deraf, huru med oafgjorda målen frän nämnde Provins och handlingars flyttning, med det mera, förfaras bör. Vidar* Den 5 Maj.
Att, vid en sådan uppfattning, de af Hr Stjernsvärd vid slika tillfällen afgifna förslag icke kunna komma att förbises, är gifvet, ehuru granskningen af desamma torde sko under annan form, än han nu begärt, och som, utan att sakna den fullständighet, som för frågornas belysning är nödvändig, för komitén blifver mindre tidsödande. Då Hr Stjernsvärd så mycket åberopat sig deruppå att hans åsigter tillförene tillvunnit sig bifall och understöd af Borgareocli Bonde-St:n, torde jag slutligen få fästa hans uppmärksamhet å den sig företeende omständighet, att ingen reservant inom Utsk:t, vid frågans nuvarande stadium, uppträdt för att yrka bifall till denna hans motion i ämnet. Månne icke såsom en naturlig förklaring af denna skenbara motstridighet kan få antagas att, sedan numera en komité för frågornas utredning blifvit tillsatt, olvannämnde 2:ne Stånd insett att ett nytt stadium inträdt, som gjorde lämpligt att tills vidare åtminstone ej något ytterliga vidgöra. Jag afstyrker bifall till Hr Stjernsvärds motion. Den 20 Decemoer. 537 Frih. af Schmidt, Georg: De bägge föregående talarne hafva i sak besvarat Hr Stjernsvärds anförande. Anledningen till mitt uppträdande i denna fråga är derföre nu endast att vederlägga den af motionären mot Ekon.-Utsk:t framkastade beskyllning, att samma Utsk. icke rätt förfarit mot honom, genom att behandla denna fråga, innan densamma blifvit tryckt och utdelad till de respektive Riks-St:ns medlemmar; och då ordföranden i Ekon.-Utsk:t icke f. n. här är tillstädes, har jag å hans vägnar velat förklara, det ärendena inom nämnde Utsk. företagas till pröfning i den ordning de till Utsk:t inkommit; samt att man således icke utan mannamån kunnat lägga Hr Stjernsvärds motion å sido till framtida behandling.
Maskbeskattningen har dessutom i de lander, der den blifvit använd, medfört ett högst inyeckladt och på godtycke beroende kontrollsystem. På grund häraf ansåg sig Särskilda Utskottet böra afstyrka denna beskattningssrund, hvilket ock af Rikets Ständer gillades. Då motionären icke ens sökt o 7 ~ vederlägga de mot mäskbeskattningen här ofvan anförda anmärkningar samt den färdiga produktens uppmätning under tillsyn af kontrollör visat sig vara ett i aila afseende!! ändamålsenligt beskattningssätt, får Utskottet tillstyrka, att Herr Stålhammars yrkande ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad vidare beträffar det af liera motionärer påyrkade upphäfvande af den olika beskattningsgrunden för stora och små bränneriet så var det endast af brist på någon annan mera praktisk beskattningsgrund, som den för de små brännerierna nu gällande antogs i en tid, då landet hade mera än 35,000 små brännerier och det således var otänkbart, att anställa en kontrollör vid hvarje sådant. Del Särskilda Utskott, som vid 1853—54 års riksdag behandlade bränvinsfrågan, förbisåg visst icke vanskligheten af denna grund samt att en höjning af den för beskattningen antagna afverkningslörmågan hos den enkla redskapen snart skulle blifva af nöden, om samma beskattningsgrund skulle bibehållas. Detta liar också erfarenheten bekräftat. Alver kningsiörmågan, som för enkel redskap utan mäskvärmare bestämdes till % af pannerymden för år 1855 och tiii lika belopp med pannerymden för åren 1856 och 1857, måste vid sista riksdagen ökas till dubbla pannerymden. Det oaktadt har man funnit sig behöfva påyrka en ytterligare höjning, hvilken Kongl. Maj:t i sin ofvan åberopade nådiga Proposition antagit böra ske tili 3 gånger meranämnde rymd. På grund af en dylik erfarenhet har ock i andra länder den Sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. M i. 7 ifrågavarande beskattningsgrunden längesedan blifvit öfvergifven. Särdeles talande är erfarenheten från Irland.
Sedan jag genom samtelige Riks-Ständens Lisetoreis fria wal blifwit hedrad med Riksens Ständers smickrande förtroende, at wara deras ^ustitiN. Ombudsman, finner jag mig derigenom beröfwad af et annat, nemligen at wära Ledamot af LonstitutionsUlffottet. Riksdags-Ordningens 41 §. gift wer dertil tydelig anledning, da ^usritiL-Ombudsmannen der finnes uptagen ibland dem, hwilka ej böra wara Ledamöter af Utskott. Jemte der jag nu får inför Högloft. Ridderskapet och Adeln aflägga min ödmjuka tacksägelse för den mig bewisade ynnest och bewagenhet, får jag således äfwen nedlägga min plats såsom cor>8tiMtion8-Utskottets Ledamot och Ordförande, samt hemställa, om icke, i anseende lil de ännu återstående göromälen, Herrar Lleäkorer matte anmodas, at efter mig Utse em efterträdare. Herr 6^IIen8VNLN, ^reälic, upläste til 1'rotocollet följande: 96 §. af Regeringsformen, jemnförd med 6z §. af Riksdags-Ordningen,äiQerar de egenffaper en stinns-Ombudsman bör äga. Den i gar walde Ombudsmans kunskaper i Lagfarenhet känner jag ej, men det tilhör mig som Riksdagsman, ar ej tillåta någon ting lwerydigt I grund häraf fär jag högtidligen protegera emot der i gar af kleÄorerne förrättade Walet, imil deh de 2:ne walde Personer förstedt sädana teasta, som Regeringsformens och Riksdags-Ordningens ofwananropade §Zutstaka. Begärdes pä bordet. T Den ? Mars» Grefwe körner, Häolxk 65rsn. Ned förundran har jag hört, at en Ledamot af Högloft.
»Jag har kommit för att säga adjö», sa han dödt, »och för att tacka tant Lova. Jag reser till Stockholm i morgon.» »Till Stockholm!» sa jag alldeles häpen. »Och pängar!» Tyst lade han fram tre alldeles nya ett hundrakronorssedlar af riksbankens framför mig. »Men kära du», stammade jag riktigt het om hufvudet. »Hvar — hur —?» »Från farbror Janne», sa han enstafvigt. »Från farbror Janne!» skrek jag. »Vill du värkligen påstå, att du fått tre hundra kronor af farbror Janne?» »Jag ville bara säga — att jag reser i morgon», sa han i samma döda ton, alldeles som om han upprepat en läxa, och så gick han långsamt ut utan att ens ta pängarna med sig. Jag stirrade på sedlarna. Om det var så, hade väl farbror Janne blifvit spritt tokig nu. Kanske det var min plikt höra efter? Men det brydde jag mig inte om — inte alls om! Det unga pinade ansiktet stod alldeles för lifligt framför mig till det — för öfrigt är det riktigt bra, om han blifvit af med litet. Men gossen! Hvad hade hon gjort med honom? Stackars fattiga barn! Det måste ju komma, när hon är sådan hon är, men ändå så. Väl han får resa! Väl han får resa! Ett par timmar senare: Jag har packat blå matsäcksskrinet så fullt det kan bli och letat fram en platt koffert, som inte tar för stor plats. Lyckligtvis hade vi redan Thores julklapp, en helblå cheviotkostym, färdig. Den, och litet riktigt varmt underylle, lade jag fram på hans säng, medan tårarna droppade så fort de hann. När jag kom ned igen, så kom jag alldeles lagom för att möta Maja, som rödblommig och »söt» kom utifrån. »Moster, moster!» ropade hon strålande. »Hvad är det om?» sa jag kort —mycket kort, men det märkte hon inte. »Jag tror bestämdt han friar!! »Hvem!» »Provisorn! Moster kan aldrig tro hur tokig han är!» »Det ska bli så roligt höra — hur han bär sig åt! Tror moster han skrifver — eller faller på knä? Ack, om han skref!
Af de representationsförslag, som blifvit till Const.Utsk. inlemnade, innehålla flera till grundidé^ ett slags bibehållande af ståndselementet med söndersplittring af Stånden. — Då dessa förslag mera än andra äro grundade på beståndande förhållanden, har jag egnat dem ganska mycken uppmärksamhet, men måste uppriktigt tillslå, alt jag i frihetens intresse deri endast finner en försämrad upplaga af vår nuvar. ståndsrepresentation; det mest felaktiga i denna, nemi. inredningen, är med få undantag bibehållen. Förändringarna åter äro nästan inga andra än sådana, som kunde åstadkommas utan någon utgallring af Stånden. Ett bibehållande af ståndselementet med förminskning af personerne, skulle endast stegra Styrelsens förmåga att inverka först på valen och sedan på riksdagarnes gång. — Vanliga corruptionsinedel, använda på ett mindre antal, skulle blifva vida mera verksamma. Något inflytande på valen är väl hittills mindre kändt, men med förmånligare chancer och ett kraftfullare bureaucratiskt element lerrinades det troligen äfven i Sverige icke oförsökt. Hvad Adeln speciell beträffar, skulle denna förändring föga bidraga att upphjelpa Ståndets anseende. I mången provins torde valen förnämligast komma att bero af landshöfdingen, och Stockholms högre embetsmän hufvudsakligast komma i fråga. Men äfven om de stora magnaterna vid valen kommo i åtanke, kan det vara ovisst, huruvida nationens fria rättigheter bättre än förr blefve vårdade; en bedröflig erfarenhet har nemi. visat, att den politiska sjelfständighet och fosterlandskänsla, sorn fåfängt sökes i de rikare regionerna, ofta träffas hos den medellöse och beroende embelsmannen hos de vid denna riksdag så illa noterade lieutenanterne. Med Ståndens söndersplittring befarar jag, att äfven den motståndskraft söndersplittras, som utmärkt sednare riksdags representanter, att en Styrelse, utan att behöfva utveckla någon särdeles manöverskicklighet, alltid skulle vara säker att behålla fältet. Under närvarande period hafva folken tvänne klippor att undvika: konungamaktens och bureaucratiska elementets envälde; för att undvika Seylla vore det föga väl betänkt att kasta sig på Carybdis.
N:o 6 till Kongl. Maj:ts Kåd. Prop. Kw 1, om Statsverket (856. Chefen för Finans-Deparlementet, Siats-Rådet Gripenstedt, anhell i underdånighet att få underställa Kongl. Maj:ts nådiga ompriifvande den del af Stats-regleringen vid nu instundande Riksdag, hvilken angick beräkningen af Stats-verkets tillgångar för de behof, som vid ifrågavarande Stals-reglering borde fyllas; och anmälde Departements-chefen i sådant afseende underdäuigst, hurusom uti den af Slats-kontoret under den 15 sistlidne Juli afgifna berättelse om Stats-verkets förvaltning, tillstånd och behof, hvilken berättelse, så vidt densamma rörde beräknandet af anslagen å Riks-statens 2:dra, 3:dje, 4:de, 5:te, 6:(e och 8:de hufvud-titlar, blifvit vederbörande chefer för de Departement, under hvilka dessa hufvud-titlar lyda, särskildt delgifven, Stats-verkets tillgångar voro, dels med ledning af räkenskaper och handlingar för åren 1850—1854, dels ock på grund af särskilda förhållanden, samt med iakttagande af sådane förändringar, som af den verkställda skatle-förenklingen oell de nya stadgaudena om mynt, mått och vigt m. ra. kunde föranledas, i underdånighet uppgifne på sätt, som följer: A) Stats-verkets Or dinar ie eller Ständiga Inkomster. l.o Ordinarie räntan, hvaraf den indelta, som direkte utgår (ill vissa personer, stater och inrättningar, och hvilken vid 185 1 års Stats-reglering upptagits lill 1,690,200, samt vid 1854 års lill endast 1,676,490 R:dr Banko, nu ansetts kunna beräknas till 1,800,000 Riksdaler nämnda mynt, eller Riksmynt Riksdaler 2,700,000 äfvensom den i penningar efter markegång ingående, Statsverket behållne, andelen af nämnda ränta, derunder jemväl inbegripen den s. k.
Kongl. Witterhcts-, Historieock Antiqvitets-akademien. Räkenskaperna, hvilka blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade för båda åren utun anmärkning, utvisa: år I §4CI. år 1S49. Uebel. Balans till påföljande: året: Credit. Bakms från föregående året: — Utgifter: Behållning å statsanslags-medlen Till någon erinran från Revisorernes sida hafva räkenskaperna icke föranledt; och vid anställd inventering af säkerhets-handlingarne befunnos desamma i god ordning. Kongl. Museum. Af räkenskaperna, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade för båda åren ulan anmärkning, inhemtas: 153 — år 1846. år 1847. nebel. Balans från föregående arel: Uppbörd: Cretlil. Utgifter: För rengöring samt taflors renovation och flyttning m. m 361: 46. — 97: 20. — Balans till påföljande året: Någon erinran härvid har från Revisorernes sida icke förekommit. Kong-]. Akademien för dc Fria Konsterna. Dess räkenskaper för statsanslaget hafva blifvit i Kongl. Kammar-rätten för båda åren granskade ulan anmärkning och utvisa följande förhållande: ar 1846. år 1847. Hebel. Uppbörd: Af statsanslaget 7.100: 7,100: Utgifter: Aflöning Stipendier . Belönings-medaljer . Balans lill påföljande äret: Härvid har någon erinran Från Revisorernes sida icke förekommit. Kongl. Musikaliska Akademien. Räkenskaperna äro i Kongl. Ivammar-rätten för båda åren granskade utan anmärkning och utvisa: år 1846. år 1847. Debet. Uppbörd: Utgifter: Aflöning — Inköp af ett fortepiano 533: 16. Balans till påföljande året: Till någon erinran af Revisorerne hafva dessa räkenskaper icke föranledt; och befunnos Akademiens säkerhets-handlingar vid anställd inventering, den 3 nästlidne November, i god ordning. Kongl. Theatern.
Stenqvist anfört, att åtskillige åt kyrkoherden i Södertelje af ålder anslagne räntor och dagsverken år 1548 blifvit indragne emot vederlag af 36 tunnor spanmål jemte frihet från prest-taxan, och att, sedan detta vederlag under följande år, af okänd anledning, till nedsatte vid särskilde tider olika belopp utgått, åt kyrkoherden anslagits, år 1596, hela behållna tionden af pastoratet, år 1597 fyra tioåtta tunnor deraf samt år 1618 nittiosex tunnor af behållna räntan i Öbnebo härad, hvilket sistnämnda anslag år 1623 vann Kongl. Majrts stadfästelse. Dessa 96 tunnor utgingo sedermera ända till dess vid 1727 års Riksdag Secreta Utskottet, uppå ansökning af Gymnasiioch Skol-staterne i Strengnäs, beslutade, att dåvarande pastors i Södertelje, såsom Utskottet uttryckte sig, »personella gratial af några och nittio tunnor spanmåla skulle användas till löneförbättring för bemälde stater; och blef detta beslut jemväl af Kongl.Maj:t år 1730 gilladt, hvarefter meranämnde 96 tunnor för nyssberörde ändamål anordnats och Södertelje pastorat varit i saknad af vederlags-spanmål. Då na omförmälda 3 6 tunnor krono-tionde obestridligen utgjorde ett ständigt vedel lag, som med privilegii-rätt tillhörde Södertelje pastorat, samt tydligt vore, att denna spanmål blifvit genom ett misstag pastoratet afhänd, fordrade billighet och Bih. till R. St. Tättvisa, att rättelse härutinnan egde rum.