Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid fråga om ett sådant åtal borde dock äfven eftersinnas, huruvida det maktområde, som genom behörighetens öfverskridande blifvit förnärmadt, vore något annat, än som tillkommer den af Konungen utöfvade lagstiftningsmakt (ifver rikets allmänna hushållning. Då, i annat läll, det berodde af Kongl. Majit att genom kungörelsens sanktionerande efteråt undanrödja verkan af anmärkningen mot dess laglighet; skulle åtalet, änskönt ledande till ansvarspåföljd, destomindre uppfylla sitt ändamål, som åtminstone vid sådant förhållande det icke kunde tillkomma domstol att undanrödja kungörelsens gällande kraft, om ock för öfrigt till detta ämne vore lämpligt, hvad Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 föreskrifver, att nemligen en af Konungens Befallningshafvande utfärdad författning, hvarigenom något vite är en menighet eller allmoge förelagdt och kungjordt, kan i anledning af besvär eller fiird klagan utaf en eller flera i högre rätt ogillas och upphälvas på den grund, att densamma är olämplig. Jag hade väl, vid granskning af de stadganden, som oftanämnde kungörelse innehåller, ej kunnat undgå att särdeles uti den anmärkta föreskriften om afbidande af Olverhallareembetets tillåtelse finna en stränghet, sträckt utöfver behofvet och föranledande till missnöjen, som utan skada för allmänna ordningen kunnat sparas, enär det syntes mig hafva varit för ändamålet tillräckligt, att en förevarande tillställning endast inom viss tid före dess verkställighet blefve hos Öfverståthållareembetet anmält. Men deremot trodde jag mig icke befogad att påstå, det allmänna lagstiftningens område blifvit uti kungörelsen för nära trädt; och jag fann denna min mening bekräftad deraf, att Kongl. Majit icke i nåder upphäft den i fråga varande kungörelsen, hvilket ofelbart skulle inträffat, i fall Kongl. Maj:t ansett densamma innehålla ett så beskaffadt ingrepp i lagstiftande maktens rätt.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Hedervärda Bonde-ståndet remitterat en af Riksdagsmannen E. J. Rudberg Irån Öland väckt motion: l:o att idkare af handelsrörelse på landet måtte »frånkännas rättighet att i exekutiv väg utsöka och utbekomma någon på räkning, pantförskrifning, skuldsedel förborgade »varor sig grundande fordran hos torpare, tjenstefolk, statfolk, krigsmanskap, backstugu»aittare eller af hvem det vafa må;» — 2:o »att det i Kongl.' Förordningen den 6 Oktober Bih. till R. Sl. Pral. 1853 & 1854. 8 Sanik i Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollels Memorial, JYl 5. St handelsbok tillerkända vitsord må förklaras icke vara på landthandlande till»lämpligt»; — 5:o »att hvar och en landthandlande, som beträdes med försäljning af bränvin, »rom, vin eller, med ett ord, hvad slags spirituosa det vara mä, i mindre qvantitet, än en half »ankare (7*/2 kannor) skall, utom högsta böter för bränvins-minutering, äfven vara för all»tid förlustig sine handels-rättigheter, åtminstone då han två gånger för sådan förbrytelse »sakfälles»;' men som, bland de sålunda väckta förslagen, de två förstnämnde afse ändring af Civil-lag och således ej äro af den beskaffenhet, att de, jemlikt 54 § i Riksdags-Ordningen, tillhöra detta Utskotts befattning, samt det tredje förslaget, som angår försäljning af bränvin, synes, jemte den dithörande frågan om försäljning af andra spirituosa, böra af det för bränvinsfrågans beredning nedsatta särskilda Utskott handläggas, får Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, på grund af 5 mom. i 44 § af Riksdags-Ordningen vördsamt återlemna omförmälde motion, med hemställan, att Rikets Ständer måtte bestämma af hvilket eller hvilka Utskott densamma skall behandlas.
Ett bidragande skii % var äfven den offentli@ inbjudning, hon erhdlit att t z t p del i förhandlingarne vid den första stora viilgörenhetskoiigressen i Briissel. Hennes omfattande föreningsverksamhet uppehöll henne länge, hindrade hennes brefviixling m. m. Nen icke desto mindre tog hon sig fri en af de första viirda,gariie för et * siirskildt ärende, om hvilltet hennes äldre vänner berätta med tillförsikt, ehuru intet skriftligt finnes bevaradt därom. Hota utvalde, s i förta81-jes det, sin allra finaste spetsmössa, pktog den jämte sin vackraste drakt, steg i en hyrvagii och lat föra sig upp till kungl. slottet. Där begärde hon audiens hos konung Oscar, infördes i hans enskilda mottagningsrum. och dröjde där länge; och vänneri~a pist&amp;, att om m m haft ratt fint öra, skulle man rundt .om i staden ha kunnat frin det kungliga gemaket hörs ett genljud af Herthas frihetsbön: » Gif oss friheten! Gif oss ratt öfver våra sjiilar, rikt O lif, vår egeïiclom, vår framtid, och vi skola tjäna kung och Ia~icl så som endast de fria liunna tjälm! » Visst ar, att den lilla fjärilslätta kviiinoskepnadeiz slutligen, med str&amp;la.ncle ögon och vingsnabba rörelser, nästan flög utför slottstrapporna, steg i sin vagn och for hein. Dagarne clkrefter snörde Freclrilm sin kappsiick, och en vaclrer majmorgon, då Djurgårdens ekparker iilinii lago o,&amp; drömde o111 vår B, liimiiade hon fiiderneslandet för att ej itervändn dit f ö r r h efter fein &amp; r.)) ' I Först mot hösten utkom Hertha i Sverige och hiilsades iuecl hiinförelse af Aftonbladet.
Med aktgifvande å denjallmännare benägenhet för saken, som således hade uppenbarats, och då det i många fall kunde vara önskvärdt för personer, som med hvarannan råkat i delo, att i närheten hafva en inrättning, till hvilken de kunde vända sig för att möjligtvis vinna uppgörelse af tvister i förlikningsväg, utan nödvändighet att underkasta sig det obehag, den tidspillan och de kostnader, som med en formlig rättegång äro förknippade, ansåg sig omsider Lag-beredningen, vid lag-förslagens slutliga revision, hafva anledning att frånträda sina förut yttrade åsigter. Den trodde sig dock icke böra föreslå inrättandet af formliga förliknings-kommitéer, utan blott söka befordra bildandet af anstalter, verkande i samma riktning som dessa; och för sådant ändamål är det förslag framstäldt, som återfinnes i 31 kap. af Lagberedningens förslag till Rättegångsbalk i tvistemål. Det är bygdt hufvudsakligen derpå: att anstalterne böra vara af helt och hållet kommunal beskaffenhet; att således hvarje stad eller socken skulle ega att, på sätt om val till ledamöter i stadseller socken-nämnd stadgas, välja en eller flere gode män att, när de derom anlitades, gå parter tillhanda med bemedling af förlikning, samt att, der sådant val ej skett, stadseller socken-nämnden skulle utse en eller flere af sina egna ledamöter att i detta afseende lemna biträde; att sakens instämning till domstol dock alltid borde föregå gode männens anlitande, så att sådant ej måtte ske onödigtvis eller i otid och på det att gode männens försök tili förliknings bemedlande kunde grundas på säker kännedom om det påstående, hvarom tvisten handlar; att försöket borde ega rum innan saken första gången kommer för rätten; äfvensom att den, som vill söka förlikning, bör kalla sin vederpart till mötes inför gode männen, vid påföljd för den kallade att, om han utan laga förfall uteblifver vid utsatta mötet, gå miste om rättegångskostnaden vid första domstolen, ändå att han saken vinner. Lag-itskottets Betänkande, N:o 33.
I all undervisning mhte alltid inga nSgon auktoritet, ehum gifvetvis mindre, allt efter soni Iarjungen sjeif ut~ecklns. Skulle auktoriteten vid ledningen af hemshuliema verka haininande pa Iarjungens utveckling, sa är dermed endast sagdt, att hemstudierna skötas diiligt, ej att de ar0 i och för sig skadliga. Men, fragar en del, kan man slutligen ha nBgon verklig nytta af denna slnffliga undenisning? Det kan vara bra att f3 bokrad, men kan man ha nBgon annan nytta? Till war, paininna \ i Mott om den betydelse skrifningarne hafva vid undervisningen, en betydeise som ej nog kan betonas. Den muntliga undervisningen g&amp; oftast ut p i att liksom öfverflytta den enes, Prarens, kunskap i den andres, Iiirjungens, medvetnnde. Vid den skriftliga undervisningen g9ller det deremot att utveckla Iiijungen, sa att han s~ ' ccf kan emottaga och tillgodogön sig kunskapen. Liirjungen maste npktrm och taga initiativ. Att lära larji~n@n att rqäektrra, t a p initiativ, nudrtt md@ @ ?I hand tif&amp;adosi,ra s&amp; wtandets skatter, det är huad hcmstudur~~a bsyfta. Dr skola fyfln k&amp;jtan mellan studierna $å Zprn hand a h skolan, drr lärjungen ofta, i~ uärr. i alii fdr hag c d är (rssiu. Skolorna kunna visserligen an göra mycket för utvecklingen af sjelfk ?rksan~heten, men slum flickan vid en femton, sexton b, blir dock det sjelfstandiga studiet alltid f61 henne förendt med m h g a sv9righeter. Till och med för den till universitetet nykomne studen-. ten iir ju arbetet IJB egen hand en s&amp; ~~röfvosten. Hvad skolorna dock alltid kinina göra för flickorna, d1: t .ïr att 15ra dem, att de ej Aro fiillärda.
Arbetet har i afseende pa den bekante händelsen af mabeld warit gansta swatt och mödosamt. n:s Riksens Ständer hafwa under den 2; Mars »gro anhallit om en författning till tvinnande af större säkerhet och ordning wid utgörandet af Torpares och Backstuguhjons dagswcrksstyldighet till Presterstapet. Kongl. Maj:t har den 14 Junii samma ar i afseende hära i Näder förordnat, det ägde Presterstapet att af hwarje Jordägare endast ett dagswerke i sänder ästa; att trenne eller minst twänne dagar förut derom tillsäga Jord, ägande» eller ten dagswerksstyldiaes husbonde; att, sedan Torparen eller Backstugu,hjonet sig k rätter tid infunnit, densamma, ehwad wäder, lek som hälst infaller och under ingen förewänd, ning ma wägras att daaswerket sig tillgodo be, räkna; samt att, hwarest en hel Församlingeller ett betydligare antal Torpare och Back, Den 23 April. 99 stugu-hjon lyda under en enda Jordägare, det finge ankomma pa wederdörande Landshöfdings och Consistorii pröfning att dagswerksstyldighecen i enlighet med faststälde allmänna grunder stäligen bestämma. Om hwilket Nådiga Bcflut Kongl. Maj:t anbefallt KammarCollegium att wederdörande förständiga. 12:0 Riksens Ständer hafwa uti underdåniga ffrifwelser af den 23 December 1309 och 27 Jamiarii i8lv anhallit att Kyrko-Jnspectorssysilorne i Skane, Halland, Blekinge och Bohus Län matte indragas. Sedan wederdörande hörde blifwit, har Kongl. Maj:t under ben 4 September i8n befallt indragningen af Kyrko-Jnspectorssysilorne, dock enligt Riksens Ständers egen underdåniga hemställan med lönens bibehållande i nu warande innehafwares lifstid.
Det var nu ett litet barn, tyckte hon, ett helt litet. Återigen skulle hon böja sig för att kärleksfullt upptaga barnet och i öm lycksalighet trycka det intill sig, men hon förmådde det ej; hon förlorade medvetandet. Klockan var inemot elfva och han satt der ännu, hos madamen som hade »mathållning», satt med Liisa och skulle »ha roligt». De voro icke de enda gästerna. Några ölutkörare från Sinebrychoffs, alla med sina sällskap suto eller halflågo i grupper kring borden, en del spelade, andra bara drucko med cigarrerna mellan fingrarne. En och annan drog emellanåt långa drag på kritpipa, luften var tjock af rök och matos, det luktade starkt af bränvin och öfverallt i knutarne lågo högar af ölbuteljer vräkta hit och dit af kunderna. Madamen sjelf syntes mycket litet. Hon såg frånvarande ut de stunder hon var inne, och var mot vanligheten särdeles ifrig att påminna sina »kära vänner» att gå hem och lägga sig. Hem skrek en af flickorna, en murbrukstillblanderska från ett af byggeragen, hem, hvem talar om hem här? Bry vi oss om hem, vi som nu engång kommit hit! Tror hon vi ha några våningar, efter hon talar om hem! Eller hustrur och barn? Tror hon det, madam? Här ä' vi bara gamla ungkarlar, och ge tusan allt hvad hem heter! Vi tycka om friheten vi! Hurra för den! Gå sjelf hem och lägg sig, och låt oss hållas. Skål, madam, ge hit ett par flaskor till, det är tusan till väder att göra en stackare törstig! Madamen skrattade, alla skrattade. Endast Erik satt tyst. »Gamla ungkarlar»! Uttrycket slog honom. De voro här alla hans bekanta, men ingen af de gifta. Det var verkligen endast ogifta. De andra, de voro i sina hem. Hem, hvarför plågade det ordet honom? Han tyckte icke om sitt hem! Han älskade ju friheten, han hade det ju nu som han ville. Liisa satt ju hos honom, bolmade och rökte, drack butelj på butelj, låg med det röda hufvudet mot sina händer, och sparkade upp med sina våta och trasiga strumpor på hans stol för att låta honom värma fötterna, som voro så kalla.
Då nu å den äldre linien stigningar af 1: 80 derjemte förefinnas af en sammanräknad längd af icke mindre än 2 mil 11,400 fot samt kurvor med mindre radie än 2,000 fot af tillsammans 16,151 fots längd, så inses, att den nya linien har i hög grad afsevärda fördelar framför den äldre, då man derigenom, jemte förminskning af väglängden och med fördelaktigare kurvor, kunnat undvika branta stigningar af 1: 80, hvilket lutningsförhållande icke förekommer på något annat ställe af de redan utförda eller under arbete varande stambanorna, och som derföre alltid skulle verkat menligt särdeles på den blifvande gods - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 47. i 7 godstrafiken, emedan lika tunga godståg icke kunnat passera deröfver med samma dragkraft, som å de öfriga stambanorna. De båda alternativa rigtningarna för nordvestra stambanans anläggning mellan Christinehamn och Arvika, öfver hvilkas relativa fördelar i tekniskt hänseende Styrelsen nu är i tillfälle att afgifva sitt underdåniga yttrande, äro således de båda sednast undersökta, nemligen den från Christinehamn till Arvika öfver södra Frykarnas vattendrag vid Nilsbysundet och den mellan nämnde ändpunkter öfver Carlstad föreslagna. Båda dessa alternativ äro med samma noggrannhet och tillförlitlighet undersökta samt till anläggningskostnad beräknade efter samma grunder. Det förstnämnda alternativet, som lör korthetens skull må kallas Nilsby linien, utgör i längd 10 mil 21,584 fot och är beräknad kosta 12,920,000 R:dr, och det sistnämnda alternativet, som må kallas Carlstad-linien, är 10 mi I 13,724 fot och är i anläggningskostnad beräknad till 11,770,000 R:dr. Carlstadlinien har således fördelen af 7,860 fot kortare våglängd och 1,150,000 R:dr mindre anläggningskostnad. För att underlätta jemförelse!] mellan de båda alternativen, jernvägsliniernas lutningsoch krökningsförhällanden, är bifogade tablå (Bd. Lit.
Hos en del terres kundo halten af k ristal liserba rt socker vara större, än hos de raffinerade sockerslagen lump och farin, och likaså hos icke terreradt råsocker större, än hos en stor del terres och farin.» Institutet, som ansåge det icke möjligt att för socker uppställa så bestämda tull-rubriker, att ju icke vid deras tillämpning svårigheter i vissa fall kunde möta, var derför af den mening, att en viss halt af kristalliserbart socker skulle bestämmas såsom gräns emellan den högre och lägre afgifts-kategorien. Men som äfven socker-hallen, på vetenskapernas närvarande ståndpunkt, icke kunde med större noggrannhet, än på I proc. när bestämmas, och för de sämre råsocker-slagen icke ens med denna grad af noggrannhet, skulle icke sällan inträffa, att man ej med säkerhet kunde afgöra, huruvida ett förekommande socker-profs verkliga halt af kristalliserbart socker låge öfver eller under den fastställda gränsen. Ville man i sådan händelse icke antaga den grundsatsen, att i tvetydiga fall alltid pålägga den högre afgiften hemställde Institutet, »om icke i sådana fall en medeltull mellan den högre och den lägre kunde anses lämplig.» Jemte det Institutet, på dessa och i öfrigt anförda grunder, ansåg rubrikerna i tulltaxan böra blifva: »Raflineradt, hvitt och andra dermed tili socker-halten lika slag, samt allt Kandi . 1 '13 öre; alla andra slag I & 8 öre, föreslog alltså Institutet alt i tulltaxe-underrättelserne måtte intagas stadganden, »att allt inkommande socker, som icke angåfves till den högre afgiften, skulle underkastas besigtning och, om det, efter afdrag af hygroskopiskt vatten och i vatten olösliga ämnen, innehölle 97 proc. kristalliserbart socker eller deröfver, anses efter den högre, samt, om det bestämdt understege nämnde sockerhalt, efter den lägre afgiften, men i tvetydiga fall åter beläggas med en medeltull af 11 öre skålpundet» Då likväl detta förslag, ehuru vetenskapligt riktigt, vid tullbehandlingen kunde komma alt leda till villrådighet och stora praktiska svårigheter, samt hvad de i Bih. till R. St.
Ett afslag härpå vore att betaga Regeringen möjligheten att i detta afs:de så sörja för landets väl, som hon visat sig önska, och detta kan aldrig stå tillsammans med Representantens pligt, som i stället bör se till att Regeringen har full kraft att handla, ty Regeringens styrka återfaller på nationen sjelf, och det är ingen heder i att sortera under en svag Regering. —- Jag för min del yrkar bifall till förslaget i sin helhet, men anhåller, likasom Gr. af Ugglas, att, i händelse det afslås, få återkomma till förslaget N:o 2. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag har icke, i likhet med en talare vid RiksStms gemensamma sammanträde föll. Thorsdag, ändrat öfvertygelse i detta ämne sedan förra Riksdagen. Tvertom är jag, nu som då, i likhet med de båda föreg:de talarne, af den åsigt, att K. M.-s Propos. bör antagas, emedan jag finner denna genom tillökningen af de konsultativa StatsRådens antal hafva ett bestämdt företräde framför det hvilande förslaget N:o 2, sorn Den 10 De c era ber f. m. 257 sorn ensamt begär en ny Depart.Chef för allm. arbeten. Det förra förslaget innebär nemi. möjligheten af en förändrad organisation af arbetet inom konseljen, till stor vinst för det allm. och en betydlig lättnad för resp. Depart.Cbefen. Denna förändring skulle bestå deruti, att föredragningen af de s. k. besvärsmålen och i allmänhet mål af ringare vigt skulle kunna ske inför de konsultativa StatsRåden. jemte Chefen för det Depnrt., dit ärendet hörer, men utan skyldighet för de öfrige Depart.Cheferne hvarken att deltaga i pröftiingen eller ansvarigheten för besluten i dessa mål, hvilka möjligen derefter i en icke aflägsen framtid kunde, likasom förhållandet är i Högsta Domstolen, när Konungen icke önskar öfvervara desamma, utfärdas under K. M:s Sekret.
Ständer måtte frågan om berörde jemknings verkställighet till slutlig handläggning nu företaga; men då Utskotten, med erkännande af de ömmande förhållanden, som, för en stor del Rusthållare inom Blekinge Lån, eger rum, och hvilka, af Konung och Ständer längesedan medgifna, föranled, 12 Statssamt Allm. Besv.- o. Oec.-UtsL Uti. N.-o Q2. beslut, hvilkas verkställighet <3oek ännu saknas, icke ansett detta ärende bära utan all uppmärksamhet, å Rikets Ständers sida, lemnäs, hemställa Utskotten vördsamt, det ville Rikets HSgl. Ständer, i afgående Skrifvelse, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, så framt detta mål ej redan vunnit den fullständiga utredning, att Nådig Proposition om det upprättade Rotejemknings-forslagets fastställande kan, under nu påstående Riksmöte, varda till Rikets Ständer aflåten, Kongl. Maj:t täcktes Dess Nådiga framställning derom, vid nåstinträffande Riksdag, Rikets Ständer meddela, på det att Provincen Blekinge ej längre mätte, med äfventyrande af dess invånares trefnad och bestånd, blifva i saknad af den lindring i den ojemnt tryckande Roterings-bärdan, som, redan för n år tillbaka, blifvit af båda Statsmagterna såsom rättvis erkänd och till verkställighet beslutad. Stockholm den i No v. 1829. STOCKHOLM, 1829, tryckta i Ecksteinska Boktryckeriet. Statssamt Allni. Besv.- o. Oee.-Vlsh. XJtl. Ankom till Exp.-Utsk. den ti Noy. 182g. Ytterligare Utlåtande, med anledning af erhållen Aterremiss å Utskottens Betänkande, N:o 55, angående Dykerioch Bergnings-anstalterna i Riket.
Remitterades till StatsJamt Allmänna B ef t årsoch OeconomieUtjkottet: 1) Friherre Wrangejs, Henning, den 36 sistledne Februarii förmiddagen på bordet lag^ de Memorial, angående förslag till en Postvagns inrättning i Sverige; jemte de af Friherre Wrangel f Henning, samt Friherre Carpelan, Wilhelm, Den 5 Martii. rörande samma ämne, denne dag afgifne yttranden. 2) Herr af Uhrs, Carl Dand, den 26 sistlidne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående förslag lill grunder för de reglementariska föreskrifter , som kunna finnas lämpefige till efterlefnad för den auetoritet, hvilken, efter nu varande Dykeri-Octroys slöt, kan komma, att emottaga oell verkställa de med denna befattning förenade åligganden; jern* te Herr von Hartmansdorff*, August, i anledning deraf afgifne yttranden. 3) Friherre Ridderstolpe.?, Fredric, den 2Q sistledne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial, om förändring i sättet vid Militiae-* Boställens boriarrenderande; jpmte Friherre j\- kerhjplms, Carl Axel, i anledning deraf afgifne yttrande, Ut supra, S. D. Remitterades till Lag-Utakotlet s 1) Herr von Vegesaehs, Ernst, den 26 sistlidne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående Revisions-skillings anskaffande såsom vilkor för rättigheten att draga Hof-Råtts Dom under K:gl. Maj:ts nådiga pröfning. 2) Herr von Franckens, August, den 20 sistlidne Februarii förmiddagen på bordet lagd* Den 5 .‘Martii. 215 Memorial, om ändring i 9 Cap. 1 §.
Konungens befallningshafvande skall om mantalsoch skattskrifningarne tidigt utfärda sådane kungörelser, som för landet utsätta uti hvilken ordning desamma hvarje dag på föreller eftermiddagen förrättas, samt att den, som, inom tredje timman från den tid, då förrättningen, enligt kungörelsen, är bestämd att börjas, sig icke inställer, är lill böter förfallen; hvarförutan kungörelsen bör innehålla tydliga föreskrifter för de skattskyldige om de uppgifter till mantalsoch skattskrifning, som, enligt författningarne och denna bevillningsstadga, af dem skola aflemnas. § 42. l:o Alla husbönder, så i städerne sona på landet, skola, å den dag, som till mantalsoch skattskrifning utsättes, sjelfve eller genom ombud sig infinna och till skaltski ifvaren aflemna de uppgifter, som i Konungens befallningshafvandes derom utfärdade kungörelse föreskrifvas. 2:o Dessa uppgifter, som tväfallt författas, skola noga upptaga alla de personer, hvilka till hvars och ens hushåll höra, med utsättande af namn, ålder, mer eller mindre arbetsförmåga, bräcklighet o. s. v.; äfven skall bestämdt uttryckas personens embete, tjenst eller befattning, den rörelse, nä Bih. till R. St.
BARON. Du ska behandla honom ungefär lika snält som mig, du ska leka och skämta med honom ... och inte tala om doktorn! ELISE. Hvad har pappa emot honom då? BARON. Det är mycket. Politik och allt möjligt! För resten får vi fred nu snart. Doktorn reser redan i dag, tror jag. ELISE. Reser doktorn? BARON. Nå, hvad nu då? Han kom ju hit bara för julkvällen –! ELISE. Åh nej, – han skulle nog stannat, men ni kör bort honom med er ovänlighet. Det är riktigt nedrigt! BARON. Elise, Elise! – Jag tror du tänker mera på doktorn än på din egen far! ELISE. (rodnar) Det gör jag visst inte. BARON. Du skulle förstå att Segerstedt reser bort just för att lugna farbror. När de två inte kan komma öfverens, är det bäst att doktorn reser. ELISE. Men hvad ska han tänka om pappa och om oss ...? BARON. Bry dig inte om det! Segerstedt begriper oss nog. Hjälp nu mig i stället att få allting till rätta igen och göra farbror god och snäll som förr! ELISE. Om det bara gick ...! (går ut i tankar. Emmy syns i salen. Baron går ut, strax derpå in med henne). BARON. Slå er ner fru Stjernfelt, – vi ska fortsätta där vi afbröts i går, bara litet allvarsammare. EMMY. Det tror jag inte vi kan, kära baron. BARON. Hvem vet? Vi ska se! EMMY. Ja, ni lämnade mig värkligen mycket att tänka på med ert skämt i går kväll –! BARON. Nå, det var roligt att ni kallar det skämt. En annan skulle i ert ställe fordra äktenskapslöfte. EMMY. Jag är van vid er, baron Brinck! BARON. Se där, hvad det är bra att träna sig! Jag är också van vid mig själf, ja, så van, att jag snart blir led vid mig. Blir ni inte det också snart, fru Stjernfelt? EMMY. (tvekande) Jag vet inte huru jag ska taga er fråga. BARON. Alldeles sådan som den är. EMMY. Om jag inte blir led vid er? BARON. Ja.