Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erbjuda sig flere att vexel under protest betala, efter thy i nästföregående §. sägs, vare den närmast, som till heder för vexelgifvaren, och dernäst den, som till heder för äldre öfverlåtaren betalning erlägga vill: men skulle emedlertid den, på hvilken vexeln är dragen, och emot hvilken protest för bristande betalning skett, erbjuda sig att vexeln inlösa, vare han dertill berättigad framför annan. 29- §• Hvär, som betalar till heder för vexelgifvare eljer öfverlåtare, ege alt, med den sålunda godtgjorde inneliafvarens rätt, söka sin ersättning af vexelgifvaren, och jemväl, derest inlösen skett till öfverlåtarens heder, af ej mindre honom, än äfven dem, hvilka vexeln förut öfverlåtit, om La"-Ulskottels Betänkande N:o i85. 7 sådane linnas: håfve ock emot den, på hvilken vexeln varit dragen, lika rätt med (örre innehafvare». V. C AP. Om återgångstalan. 3o §. Sedan vexel blifvit protesterad, vare sig för bristande accept eller bristande betalning, ege innehafvaren genast fordra liqvid af vexelgifvaren och öfverlåtarne, en eller flere, såsom liff honom ansvarige, en för alla och alla för en; men är, genom någon med vexeln vidtagen åtgärd, senare öfverlåtares rätt, emot en föregående förverkad, då ege innehafvaren emot den förre ej någon talan. 3.. §. [Iar den, som godkänt på honom dragen vexel, kommit i concurstillslånd förr, än vexeln är till betalning förfallen, kan innehafvaren jemväl, efter gjord protest, genast fordra betalningen af vexelgifvare eller öfverlåtare, efter thjr i 3o §. sägs. 32.
Och det vore ju föga rimligt, att en anläggare komme i anticiperad besittning af anläggningsrätten endast derföre, att frågan derom blifvit dragen under domstol. imedlertid har det visat sig, att lagen icke allmänneligen blir så förstådd, om ej uti 1815 års kongl. Kungörelse uttryckligen införes det tillägg, att stadgandet gäller äfven för de fall, då tvist om rättighet till nytt vattenverks anläggning eller förändring af redan uppfördt verk är hos domaren anhängig och ännu icke med laga kraft ägande dom afgjord. Jag återkommer till en angelägenhet, som jag ej kan öfvergifva och hvarom jag tält i en föregående berättelse. Ungdomens undervisning är denna stora angelägenhet, om hvilken bekymren icke tystna hos någon, som ej med liknöjdhet betraktar de ändamål, hvilka befrämjas eller förloras för menniskan och samhället, genom denna näring för begges andelif, hvaraf utvicklar sig än välfärd och än förderf för dem båda. I de lärda skolorna har jag beklagat öfvermåttet af undervisningsämnens mängd, som först förtrycker ali annan förståndskraft än minnet, och slutligen uttröttar och förslöar äfven detta, och hvaraf frukten, när den som bäst lyckas, är en examenslärdom, som qväfver, men icke utvicklar de bättre anlagen till duglighet för samhällets och för vetenskapens tjenst. Huru folkundervisningen misslyckas genom våra folkskolor, är kanhända ett ännu vigtigare föremål för bekymmer. Ett arbete i detta ämne har utkommit, hvilket synes mig förtjena den största möjliga allmänna uppmärksamhet. Det heter »Den nya Folkskolan i Sverige »af J. Herm. Ekendal», första häftet utgifvet 1851, det andra 1852. Författaren, sjelf lärare i ett folkskoleseminarium, har hämtat sina betraktelser från besök i en mängd sådana skolor, för hvilkas verksamhet han redogör; och resultatet af dessa betraktelser är, att folkskolans egentliga mål icke blifvit upphunnet och aldrig kan upphinnas genom skolans nu varande inrättning samt under för hand varande öfriga omständigheter, hvilka befordra målets R. St. dust. Ombudsm. Emb. Berättelse för år 1852- 9 — 06 — vinnande.
Vid betragtande af de Förordningar, sorn. gifvit anledning till Herr von Wahreödorffs motion, skäll man lätteligeri finna, att denna åtgärd tillkommit under utvecklingen af eri stör och allman politisk crisis, då vissa försiktighetsmått säkerligen äro nödvändiga och böra gillas; trien att forsigtighetsmåtten fortfara, sedan behofvet af dem upphört och synrierligäst sättet huru de förledit år med föråcdringar och tillägg åter upplifvais, kan ej 4 Den 5 Junii, annat äf» väcka uppmärksamhet och oro, då det genom Circulaire af Hans Excellence StatsMinistern för Utrikes ärenderne, blifvit Herrar Landshöfdingar anbefaldt, att verkställa denna Policeordre, hvarutinnan således saknas den form, som 38 RegeringgFormen bjuder, för att göra gällande alla ifrån Konungen utgående expeditioner och befallningar; men dådet visserligen varit utom grän* sen för EconomiUtskottets befattning, att ingå i pröfning om lagligheten af denna sednare åtgärd, så lemnar jag äfven den delen deraf, för att vid detta tillfälle ensamt uppehålla mig v«d sjelfva olägenheterna i tillämpningen och derutaf, efter min tanke, följande behof af ändring. Sverige är nu mera efter olyckliga krig och derigenom beredde förluster af flere provincer, satt uti ett så1 stort isoleringstillstånd, att det samma visserligen icke af oss sjelfva ännu mer borde förökas. Våra förhållanden till främmande Stater måtte för det närvarande till det mästa inskränkas till blott commerciella; och synes det mig som vi således voro i största behof af en lätt och obehindrad communication med utlänningen till handelens orubbade bedrifvande, hvilket visserligen ej kan äga rum så länge resande handels-aeenter flere månader kunna uppehållas vid gränsorterna, i afvagtan på pass, för att slippa in i Landet. Det är för mig omöjligt att nu förstå behofvet eller nyttan af denna formalitet. Är det för att förekomma misstänkta eller illasinnade personers resor genom landet, så förutsätter det, då alla nationer ej i detta fall äro Den 5 Junii, S. lika behandlade, ett misstroende som jag fruk* tar svårligen kan rättfärdigas.
Tvenne meningar hafva blifvit framställde om billigheten deraf, att pensioner få anslås till betalning af gäldenärens skulder. Jag skall ej bestrida värdet af det försvar, som Friherre Ehrenborgh framstält, men jag skulle tro, att principen bör gälla emot alla, eller ock emot ingen. Conseqvens eller likhet i lagstiftningen synes angelägnare, än hela 246 Den g Junii f. m. frågan, Här förekommer, att flere pensionsinrättningar äro så inrättade, att de undantaga pensioner ifrån att gå till gälds liqviderande. Sådane äro CivilStatens och Armeens Pensionslnrättningar; om jag icke bedrager mig, äfven Amiralitetets. De få personer, emot hvilka principen skulle gälla, voro då blott de Embetsman, som få behålla sin lön, när de taga afsked vid 65 års ålder. Det synes som denna olikhet borde undanrödjas, och jag drager ej i betänkande att yttra, att sedan pensioner utur nyssnämnde cassör äro fritagne från att gå till liqviderande af gäld, de öfrige äfven böra fritagas. Ett correctif finnes i alla fall deruti, att gäldenären kan sättas på Gäldstugan, och då har man säkerhet att utbekomma hvad som kan finnas. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja återremissen. Friherre Ehrenborgh: Till bemötande af de utaf Friherre Boije gjorde anmärkningar, anhåller jag få nämna, att jag icke kan föreställa mig annat, än att den casus, som Friherren nämnt ej kan vara annat, än en illudering af Författningen, hvilket ej är möjligt att mota genom någon redaction. Jag skulle tro, att hela andan af Concourslagen visar, att man ej kan vara god man i sin egen concours, och att den Domare gör emot lagen, som tillåter att så skulle ske. Då den säger, att Cessionanten skall hålla sig inom sitt hus för att gifva upplys - Den g Junii f. m. ningar, lär det vara en klar sak, att lian ej kan hålla sig inom sitt hus och tillika vara god man. Jag tror således ej, att det kan föranleda tvetydighet.
Hwilken ibland 2» oh ivar icke förledne dag rörd af den listigaste glädje och erkänsla, at ester de underrättelser om Stacswei kers tilständ för knapt tre och et halft ar sedan, hivarom Kongl. Mast nadigst behagade »plysa Riksens Ständer; fa högkideliqen höra, hwad hitkils någre fä lycklige metat, mange trott eller gistat, och ännu flere önskat. — Adelbart skall denna dag i det slutande århundradet tecknas af samtiden och esterwerlden, salom en den wackraste, den gladaste för Swenska folket. — Detta werkliga och klara sken as hopp skall utbreda en wälgörandc wärma kring hela Statskroppen. — Detta lyckliga budskap ifrån Thronen skall gifwa en efterlängtad tröst at den gamles återstående dagar, at med mera lugn önverlemna sig ät grafwen, dä han nu får se en ljularc utsigt för sina barns framtid, som förr prästat tarar under hans fruktan; — hwad skall mera muntra en npwäpunde ungdom at göra sig förtjent af de! i Fäderneslandet, en förnöjelse — en lycksalighet, som slösaren och den tanklöse aldrig känt? Kongl. Masikö nädiga förklarande om Statsskuldens förmindskande — icke blott Hans böjelse för hushållning, utan Hans redan lyckligen bewifade Konungsliga alsware af detta sanna botemedel för alla swaga och utblottade Stater, skall snart atergifwa wart Fosterland en lange saknad styrka bade inom och utom ost, och upmana hwar rättänkande medborgare at lätta en älskad och dygdig Konungs regeringsbörda, genom trohet och lydnad för Honom och lagen, genom wart bemödande at helga medborgerliga pligtcrstc ck upoffra enskilldta afsigtor och winning för allmänt wal. Erkänslan är den lättaste, den ljufwaste pligt. — En stor Konungs ära hwarken ökes eller uphöjes af loffanger. Det är Himlens ensak at gifwa dygderna den lön de förtjena.
Angående bidrag af Staten till Pensions» Cassalnrättningen för civile Embetsoch Tjenstemän; i fråga om Embetsoch TjenstemänS behof, att innan 70 års ålder taga afsked, med oafkorrtadt åtnjutande af lönen; om inqvarterings-besväret för Städerne; rörande Controllstämpel-afgiften å metaller; om granskning af Tullverkets räkenskaper, med flere Cassors; an» gående sökt prolongation å Arrendet af Klabböhle Laxfiske; om yrkad lösen till Skatte af Jerkö holme i Blekinge Län; rörande sökt fri dispositions-rätt af den lägenhet, hvarå Rörstrands PorcellainesBruk är anlagdt; om förhöjning i Spannemåls-upphandlings-prisen för Skaraborgs Län; och om inköpet af Eldqvarnen i Stockholm. Stats - Je JuguttC c, nu Stat»- och BancoUtJkottenst Angående förre liandlanderne J, B. Kock Oell Jonas Ståhle beviljad befrielse från bysätttling för skulder till Malmö f. d. Discont» Statsoch LagUtJkottens: I anledning af väckte motioner om Kongl.' HofRättens öfver Skåne och Blekinge ställande på IndragningsStat m. m. Betalnings Utjkoitets t I fråga om ytterligare fribrefs-rättighet för Städernes Magistrater* och angående grurtderne för den blifvande Bevillningen. Banco Vtfkottets: I anlednihg af väckte motioner örn förändringar i Bankens inre administration, dess sedlars lifgifvande och beskaffenhet m. m.; samt rörande vilkoren för återbetalning af det lånebiträde, stort 200,000 R:drj som Götheborgs Stad vid sista Riksdag från Banken erhöll. Lag Ut/kottets: Örn förändradt satt för Författningars uppläsande i Kyrkorne; angående yrkadt upphäftande af de Författningar, som hindra sakägares Ridd. tu Ad. Pr. VII» B. 2,dra Afd„ 26.
Tryckfrihetsförordningen i 2 § 4 mom. stadgar: »att ingen må tillåtas att, i andra fall än allmänna lagen och nu gällande författningar utstaka, meddela eller till tryek utlemna utdrag af kyrkoböcker eller af andra själavården och kyrkodisciplinen rörande handlingar, i afseende på enskilda personers lefverne och seder, såvidt de lända dem till skada och förklenande.» Staten, som för egna ändamål begagnat sig af kyrkans anteckningar, har med afseende å medborgarnes säkerhet icke ansett det Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 39. 3 vara rådligt att tillåta enskilda personer, i eller utom kyrkan, att följa exemplet’ och har tillika genom ofvananförda, i Grundlagarne innefattade förbud, åtminstone på ett indirekt sätt, erkänt kyrkans rätt att för sina ändamål föra anteckningar af egenskap att icke böra offentliggöras. Denna rätt har ej eller motionären uttryckligen bestridt; men han åsyftar att vinna inskränkning i afseende å de fall, der, enligt hänvisningen i ofvananförda § af Tryckfrihets-förordningen till allmän lag och nu gällande författningar, det är presterskapet tillåtet och anbefaldt att meddela utdrag af kyrkoböckerna, äfven om dessa äro för enskilde personer förklenande. Det tillhör således Utskottet att tillse, i hvilka särskilda fall sådant är medgifvet, och på hvilka skäl sådant medgifvande sig grundar. Blott i ett enda fall, kan prestbetyg lagligen ega det vidsträckta innehåll, med afseende hvarå motionären rigtat sitt klander mot de nuvarande förhållandena. Det är nemligen föreskrifvel genom Kongl. Förordningen den 11 Juli 1753, att, så snart någon för begånget brott gripes, skall vederbörande kronobetjent taga skriftligt bevis af presterskapet i socknen, der den angifne vistats, hurudan hans kunskap i kristendomen är, samt huru hans lefverne och förhållande varit, hvilket be vis bör, då den brottslige för rätta ställes, hos domaren ingifvas och sedan ransakningen åtfölja.
Den danske förf. Erik Skram (1847–1923) var vid denna tid mest känd för romanen Gertrude Coldbjørnsen från 1879. Tolva, gammalt spel med 24 kort ur en vanlig kortlek och 2–4 spelare. Vissa kort är poängsatta, och den som först får tolv poäng vinner. ”Fosterbror” Jmf ovan not 32. Både AL och VB skall ut och resa, AL till Lund och VB till släktingarna i Helsingborgstrakten. Mest troligt är att AL yttrar första och sista replikerna. Mamsell Hilma Rosalie Hagelbäck, f. 1850, – god vän till VB – hade 1879 flyttat till Landskrona, där hon var privatlärarinna. Hälsar på i Hörby ibland. Ett brev från VB till Hilma Hagelbäck står i DoB I, s. 332 ff. Selma Thedenius, f. 1848, var hustru till apotekare C. G. Thedenius. Carl von Bergen (1838–1897), skriftställare och föreläsare. Gift 1876 med Sofia Lamberg. – ”I krig med samhället” är en novell av A. Ch. Edgren. Carolina Maria Wihlborg, f. Gyllensvärd 1825, gift med f. d. godsägaren Fredric Wihlborg. Deras båda söner omtalas också vid denna tid i SB. Se not 96 och 100. Ida Lundegårds bror kronolänsman Johan Emil Hallberg i Björnekulla, f. 1826, var gift med Mathilda Thulin, f. 1838. I almanackan står den 30.6: A.L. sin vanliga tur här. Samtalet gick trögt. Jag läste ”Moln”, d.v.s. ”ärthistorien”. – Den 3.7 skickade VB skissen till Schéele och rekommenderade den med några ord. Jmf s. 69 och 112. Den 3.8 returnerades den tillsammans med VBs skiss ”Akrobaten”. – Komma enda ärende, av skånsk dial.uttryck: komma ena ärende I Fyris den 20.6 skriver sign. Sigurd om den nya litteraturen:
Johannes Matthiæ fattade hennes hand, där hon stod uppretad framför honom med blossande kinder, och förde handen ödmjukt till sina läppar. Käraste fröken sade han med tårar i de milda ögonen när jag hör eder tala så hårda ord, tänker jag på eder salig herr fader, som var stor i kraft, men än större i mildhet, och på eder fru moder, som var honom med så mycken kärlek undergifven. Denna hennes kärlek har nu Sverige, enligt Guds skickelse, att tacka för en hugstor drottning, som endast behöfver blifva sin fader lik i mildhet för att efterlämna hans frejdade namn. Jag vill intet mera falla besvärlig med en gammal tjenares råd i detta vanskliga ärendet, eftersom min käraste fröken satt sig i hågen att aldrig gifva sig i äkta stånd, ändock det vore för rikets välfärd och ingen värdigare lärer stå till att finna, än hans furstliga nåde unge herr Carl Gustaf. Ty därutinnan skall min nådigaste fröken hafva sin fria konungsliga vilja oförkränkt, och lärer det vara bäst att intet mera därom orda. Kristina lugnade sig och pekade skrattande på pudeln, som hotande rest sig på mattan och syntes beredd att försvara sin herskarinna mot hvarje förolämpning. Couche, Fido Ni ser, vördige fader, att själfva de oskäliga djuren försvara min frihet. Misstyck inte, om jag i hastighet sagt eder emot! Det finnes ingen lefvande själ, för hvilken jag yppat hvad jag för eder yppat, ej heller någon, till hvilken jag hyser en sådan tillit. Sätt eder än en gång och hör mig med tålamod! Jag har ju ännu inte sagt eder allt. Ni skall ännu råda mig i det som viktigast är. Vid dessa ord omflyttade hon åter stolarna med deras ryggkarmar mot hvarandra, och båda satte sig. Ni vet, sade hon, att jag föddes så mörkhyad som en pojke och att de som först sågo mig togo mig för en prins. Min blide fader förlät mig, att jag svikit hans förhoppningar, men min moder kunde aldrig rätt förlåta mig detta ... inte heller jag själf. Jag har alltid förekommit mig som en bortbyting.
Lappmarks Ecklesiastikverks vid Kongl. f. d. Kansli-Styrelsens upplösning, år 1834, till Riksgälds-Kontoret öfverlemnade fond, hvarför Kontoret betalar 5 procents årlig ränta. (Dito dito)_ Från landtRänterierna samt Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli till Kongl. Stats-Kontorét inlefvererade och år 1845 till Riksgälds-Kontoret öfverlemnade depösitionsmedel. Det vid samma Riksdag beviljade särskilda kreditiv för behöfvandes undsättningar vid och efter inträffande missväxter, när öfriga härtill anslagna tillgångar befinnas otillräckliga, (Aterbetaldt i Juni månad 1847 genom 1846 års tullafgifter för importerad spanmål). De å särskild räkning i Rikets Ständers Bank afsatta medel till bildande af fond för det s. k. stora kreditivet (Till följd af Rikets Ständers beslut, öfverflyttades denna behållning år 1845 på Riksgälds-Kontorets inkomstoch utgiftsräkning i Banken”). Förskjutna anslag, att ersättas af den under nästföljande år inflytande allmänna bevillning, Förskottsvis godtgjorda brister i Riksstatens förslagsanslag för år 1845 Förskott till kostnader vid charta-sigillala hvitstämplingen. (Af Kongl. Stats-Kontoret ersatt år 1845) Dito till brandförsäkringsafgift för det Kopparslagaren C. G. Olssons konkursmassa förut tillhöriga och för Riksgälds-Kontorets räkning inropade hus i Wenersborg (Påfördt Wenersborgs stads byggnadslån uti 1845 års räkenskaper). Dito till s. k. kontorsexpenser vid Riksgälds-Kontoret Dito till dito vid Justitie Ombudsmannens Expedition Dito till omkostnader vid kortstumplingen Dito dito vid tidningsstämplingen Dito till utgifter vid Rikets Ständers hus Förskott till utgifter för sednast förflutna Riksdag (Afskrifvet uti 1845 års hufvudbok såsom behörigen redovisadt). Dito till kostnader för nu instundande Riksdag Dito till dito för lagfarten af köpet om f. d.
När jag tänker mig såsom delaktig i lagstiftningen, så föreställer jag mig såsom en pligt att så godt jag förstår söka medverka lill beredande af reella fördelar, men tillåter mig icke alt åtnöjas med att blott skaffa fördelar på papperet. Ytterligare sades det att farhågan för allmänna valen kom från Norrige. Jag tror icke alt de, som hafva mindre benägenhet för allmänna val, äro nog inskränkta i sina insigter i allmänhet, att de behöfva från en liten vrå i norden, för öfrigt berättigad till ali aktning, hemta skäl för deras sats, då verldshistorien öfverflödar af bevis derför. Vidare sade Hr Grefven, att det vore försåtligt af den motsatta sidan att nu förklara förslaget oantagligt. Försåtligt! nej, min Grefve! motstånd kan Hr Grefven få i sina politiska åsigter, och äfven i detta ämne skajl det icke uteblifva; men försåtlighet, det finnes icke bos riddersmannen och ordet bör derföre bannlysas från Riddarhuset. Det passar ingenstädes, icke ens hos dem, som hafva rännstenen allena till sitt herberge. Hr Gripenstedt, hvars växande talang jag så mycket mera aktar, som jag i hans ynglingaår haft honom under min enskilda vård, har likväl tillåtit sig*uli sista plenum det uttryck, att då man förkastar della förslag, så har man bestämdt förklarat att man är emot all reform. Dessa ord äro ordagrannt tecknade. Jag ansvarar för att icke ett enda ord är oriktigt upptaget. Jag respecterar hvars och ens omdöme i sak. Jag respecterar Hr Gripenstedts så mycket hellre, som jag känner hans förmåga och lifvas af något större hopp om hvad deni framtiden skall blifva; men jag tillåter mig på grund af gammal vänskap och på grund af min enskilda rätt såsom representant att tillbakavisa ett sådant bedömmande och det dictatoriska sätt, hvarpå talaren velat företaga sig att dömma öfver sina motståndare. Jag förklarar att bland de 90, som voterade för en representationsförändring, fanns äfven jag.
Då emellertid Utskottet af den skedda återremissen icke funnit sig ega anledning frånträda sin ofvanberörda framställning, hvilken blifvit af 2:ne Riks-Stånd godkänd, får Utskottet det afgifna yttrandet vidblifva och hemställer, att Borgare-Ståndet måtte i denna fråga fatta beslut. Stockholm den 3 November 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Nov. 1863, kl. 10 f. tn. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande af Kongl. Majit äskad tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka. (U. A.) Uti sitt under N:o 196 afgifna Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka, hade Stats-Utskottet, som ansett sig ega skäl godkänna den af Kongl. Majit framlagda planen för Vestgöta infanteri-regementes återförvandling till kavalleri och Smålands husar-regementes öfvergång till infanteri, tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte, med antagande af berörda plan, till Kongl. Majits disposition, för vidtagande af åtgärder till samma plans genomförande, ställa dels den vakans-afgift, som kan komma att erläggas för tillfälliga karlvakanser från den tid, Kongl. Majits beslut om Vestgöta regementes uppsittning kungöres, och intill dess uppsittningen sker, och dels de besparingar, som på befälets aflöningsmedel under samma tidrymd uppstå. Vid föredragning af detta ärende hos Riks-Stånden, dervid Utskottets framställning bifallits endast af Preste-Ståndet, har Ridderskapet och Adeln fattat följande beslut: »Erkännande behöfligheten af en tillökning i kavalleriets nuvarande styrka, föreställer sig Ridderskapet och Adeln, att en dylik förändring bör kunna åstadkommas, utan att någon del af det redan alltför fåtaliga kavalleriet blifver till infanteri förvandladt, och kan, för sin del, icke godkänna förslaget om Smålands husar-regementes afsittande. 4 Stats-Utskottets Memorial N:o 213.
Hvad åter angår fouragemedlen, så är förhållandet med dem lika med öfriga delen af lönen, och sålänge jag erlägger bevilln. för lön, måste jag således erlägga bevilln. för fouragemedlen, emedan dessa böra till lönen. Fouragemedlen hafva anslagits till underhållet af djuret, som jag för min tjenst måste begagna, och den Den 19 Juli f. m. 491 öfrige lönen är till underhåll för mig sjelf, hvilket underhåll är lika nödigt som det, hvilket är afselt för djuret. Hr Printzensköld har talat om stallhyra, men jag får erinra, att man erlägger bevilln. för inqvarteringsmedel och således äfven för stallhyra. Jag erkänner likväl, att denna beskattning är fullkomligt oriktig, och att man aldrig borde erlägga bevilln. för de löner, man af Staten åtnjuter, ty det är alt gifva med ena och laga med den andra handen. Då nu emedlertid en förändring härutinnan nu icke kan åstadkommas, är det väl föga lämpligt, att från lönen afskilja en del, som förvissa ändamål blifvit anslagen oell man skulle begå en orättvisa, om man undantagsvis från bevilln. befriade t. ex. den del af lönen, som är afsedd för hästarnes underhåll. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Toll, Gustaf: Afven jag tog mig friheten, att, när detta ämne första gången förevar, yttra min åsigt, att all bevilln. borde uphöra i fråga om den del af Kavalleriets allöning, hvilken är anslagen till hästarnes underhäll, emedan jag anser denna del såsom en tillökning i lönen i och för de förökade kostnader, officerare genom hästarne få vidkännas. Jag förenar mig således med Hr Printzensköld och anhåller om afslag å Utsk:s förslag. Hr Printzensköld: Jag kan icke erkänna, alt någon in konseqvens förefinnes emellan milt nu afgifna yttrande och det, angule stabiliteten i lagstiftningen. Gr.