Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afslag liar under öfverläggningen icke blifvit yrkadt af någon annan än Hr Munck af Rosenschöld, men lian har, enl. min tanke, icke varit berättigad att göra något förslag, på hvilket R. o. Ad. vöre skyldig fästa afseende, utan endast att deltaga i disscusSionen. Under densamma har han obestridligen haft rättighet att söka ådagalägga oriktigheten af hvarje förslag, sorn af någon annanblifvit framstäldt, men icke att göra något eget förslag gällande. Då nu ingen annan under öfverläggningen yrkat afslag, samt Hrr Bråkenhjelm och Roos först efter slutad discussioti framkommit dermed, kan deras yrkande ej uptagas. För öfrigt tror jag alt nämnde Hrr ingalunda göra Hr Munck af Rosenschöld någon tjenst med begäran derom, ty någon utsigt att en sådan propos. kunde vinna framgång, tyckes mig icke vara för handen. Deremot torde yrkandet om frågans förvisande till Utsk. måhända hafva mera utsig för sig, hvarföre jag för min del anhåller att R. o. Ad. måtte godkänna den framstälda conlra-propos:n. Hr Gr o. Landtm, tillkännagaf, att lian nu från prot. inhemta!, att Hr Bråkenhjelm gjort sin framställning efter det öfverläggningen förklarats fulländad, hvilket Hr Gr. o. Landtm, under sina yttranden i den väckta frågan, alt afslag' måtte antagas till contrapropos., icke hade erinrat sig. Hr Bråkenhjelm: Jag får härmed äran tillkännagifva att jag antingen måtte hafva uttryckt mig oriktigt eller också blifvit missförstådd af de Hrr, som sedermera uptagit mitt yttrande. Det var blott grannlagenhet mot en frånvarande, som jag önskat iakttaga, men jag bar aldrig begärt, och ämnar aldrig begära den propos., som Hr Munck af Rosenschöld framställt. Ofvanstående förslag till votens propos. blef nu, efter förnyad upläsning, af R. o. Ad. godkändt; hvarefter Hr Roos yttrade:
Directionen underdånigst anfört, föreslagit och hemställt, under nämnde dag låta utfärda Dess Nådiga Kun* görelse, angående Reglementena för Civil-Statc-ns Pensions-Inrättning och för den med samma Pensions-Inrättning föreirade Enke-och Pupill» Cassa; men enär, uti Reglementet för närande Pensions-Inrättning, städernes Embetsoch Tjenstemän icke voro upptagne, så hade, med anledning häraf, Norrköpings Borgerskaps Äldste, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift i underd. anhållit, det Kongl. Majit i Nåder täcktes tillåta, alt Norrköpings Magistrat med derunder lydande Tjenstemän måtte, emot fullgörande af föreskrifne förbindelser, få uti Civil-Statens Pensions-Inrättning deltaga; men uti häröfver under den 8 Augusti 1827 meddelad Resolution, behagade Kongl. Majit förklara, det Kongl. Majit rcke fann lämpligt att för någon viss stads Magistrat bevilja undanlag från hvad som i afseende på städernes Magistrater i allmänhet blifvit förordnad!; utan finge det ankomma på städernes Representanter sjelfve, att, om dem så godt syntes, vid den näst instundande Riksdagen väcka fråga om rättighet för städernes Tjenstemän tili delaktighet uti oftanämnde PensionsInrättning.
Det är på dessa skäl jag vid Ulskrs förslag låtit bero, utan att deremot reservera mig T öfrigt motsätter jag mig lika litet den ifrågavar. återremissen som de öfriga, då det synes temmeligen afgjordt, att alla StalsUtsk:s betänk:n rör:de hufvudtillarna , ifrån den första lill oell med den io:de, få göra sällskap. Frill. Cederström, Jacob: Det är i anledn. af Hr Anckarsvärds yttrande jag tagit mig friheten åter begära ordet. Han har yttrat, att Kammar-collegii ledamöter, embelsoch tjenstemän borde vara ti Vgge i afseende på den möjliga utgången af en omorganisation af verket, derföre att 2:ne embetsmän derstädes, H:rne börtzell och Reuter, den etie viee-president och den andre kammarråd, blifvit på indragn.staten uppförde, efter det lönebelopp, som nu är i fråga; men den välde ledamoten bär förgätit, att desse personer hade löner såsom arfvoden på då gällande interimsstat utsatta till 1.600 r:dr, då deremot de nuvar. kammarråden, efter sednast fastställda interims-stat, hafva 1,260 r:drs lön och särskildt arfvode. Derigenom uppkommer naturligtvis efter den sista regler.-!! och efter de beslut R. St. vid sista riksdagen fattade, hvilka man till och med vid denna riksdag sökt i anmärkntsväg göra gällande, utan att jag vet till' hvad påföljd sådant kan föranleda, ett helt annat förhållande; i följd hvaraf ifrågavar. embetsmän stå under deras vederlikar i de öfriga verken inom hela administrationen. Om nu delta förhållande befinnes verkligen äga rum, så lärer naturligtvis
I anseende till sjukdomsförfall nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Exp.- och Förstärkta StatsUtsk:n, äfvensom att vara Bänkman inom 7:de Bänkm:ns-afd:n, under vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarätt i öfrigt varda bibehållen. Hr Gr. o. Landtnäs till bifall å denna anhållan framställda propos. besvarades med ja och nej; hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande, samt dels an - Den 5 Juii e. ni. 511 modade Hrr Electorer att utse en ledamot i Exp.-Utsk. efter Frih. Stjernstedt, dels tillkännagaf att val af en Bänkman inom 7:de Bänkm;s-afd:n i st. f. samma ledamot komme att förrättas i början af plenum nästa lördag. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskms betänk. N:o 19, i anledn. af väckte frågor om ändring i nu gällande bestämmelser, rörande stängselskyldigheten. 2:dra punkten, ang:de Frih. Raabs motion om ändring i hittills gällande stängsel-delnings grund; 3:dje punkten ,ang:de af riksdagsfullmäktigen Christen Fehr sson, serskildt för Gottland, yrkad ändring uti nu gällande grund för stängselfördelningen ; 4:de punkten, ang:de ett af riksdagsfullmäktigen Fehr Nilsson framstäldl förslag till förändrade grunder för stängselskyldighetens utgörande; 5:te punkten, ang:de riksdagsfullmäktigen Olof Pehrssons yrkande om bestämmelser i afseende på tiden, inom hvilken den med vägeller stängseldelning missnöjde derutinnan må söka ändring. R. o. Ad. biföll hvad Utsk:n i dessa punkter tillstyrkt och hemställt. 6:te punkten, ang:de ändring i 5 och 7 §§ i nu gällande stängselordning. Efter uppläsning af Utskrns förslag till förändrad lydelse af förstnämnde §, anmälde sig och yttrade: Hr Rääf, Leon. Fredr.:
En Räntmästare hade hos Landshöfdingen i Länet uppgifvit sitt Remisslage upp. gå tili blott 250 R:dr Banco, men då man controllerade hans uppgift, befanns att han hade 800 R;dr Bancoj en annan i Götheborg hade 1200 R:dr. I samma mohn inkomstsummorne för dessa tjenstemän, blifva runda, förlorar äfven Staten. Jag tror för min del, det vara bäst att låta Remisslaget stadna vid hvad det nu är. Om LandtRäntmästarne nöjde sig med titeln af den tjenst, de verkligen innehafva, i stället att som nu vanligen sker, heta Kongl. Räntmästare, KammarRåder etc-, så vore deras inkomster tillräckliga och vida bättre än en Capitains, som i och för tjenstgöringen har män, ga kostnader: Räntmästarne deremot inga. Den i4 Junii J, m, 311 Jag hemställer derföre, om ej Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att afslå Statsutskottets ifrågavarande Betänkande. Friherre Cederjlr öm , Jacobi Jag är' långt ifrån att dela Herr Berghmans opinion om LandtRäntmästaresysslome. Den som har en rigtig kunskap om desse Embeten, vet att de äro bland de trägnaste och ansvarsfullaste, ehuru på sina ställen i anseende till Lönevilkor hittills icke svarande emot det med dem förknippade ansvar och magtpåliggande göromål Dessa Tjenstemän hafva under sin vård hela den contanta uppbörden; och den Landshöfdingen åliggande controllen blifver ytterst svår, om en sådan Uppbördsman saknar utkomst. I betragtande häraf, synes mig billigt att man är betänkt på reglerande af dessa Tjenstemäns löner, så att de ej löpa fara att sakna sin utkomst, eller deras omtanka drages ifrån tjensten till främmande yrken eller biförtjenster. Af sådan anledning hafva äfven deras inkomster tid efter annan blifvit förbättrade, och det var, i min tanka, ganska väl öfverlagd! af sä väl Konung sora Ständer. En annan anmärkning af mera väsendtelig beskaffenhet kan emedlertid emot Betänkandet göras.
Enligt hvad Kongl. Maj:t föreslagit i Dess till Rikets Ständer aflåtna och under N:0 53 1 Ista Samlingen af Bihanget till Riks-Ständens Protokoller införda nådiga Proposition af den 17 November sistlidet år, angående anskaffningen af medel för Statens jernvägsbyggnaders fortsättande, borde utaf den till utgående under åren 1860—1863 för detta ändamål föreslagnafanslagssumma, 25,000,000 R:dr, ett belopp af fem millioner R:dr upplånas mot stats-obligationer, utgifna på Svenska språket och lydande ä Svenskt mynt; och har, beträffande vilkoren för denna upplåning inom landet, eller det så kallade inhemska fondsystemet, Kongl. Maj:t i nåder uttalat den åsigt att man helst borde antaga upp låningssättet med perpetuela räntor, eller sådana som väl vore på Statens, men icke på långifvarens sida uppsägbara, och som ej heller vore underkastade utlottning, utan der amorteringen skedde genom uppköp af obligationer. En bland fördelarne af denna form för upplåningen skulle vara, att, utan någon förlust för Staten, obligationerna kunde ulgifvas till lägre kurs än den nominela, emedan den minskning, som härigenom uppkomme 1 det effektiva kapitalet, godtgjordes genom motsvarande eller ännu större minskning i den förskrifna räntan, hvilket åter långifvaren gerna underkastade sig, emot tryggheten för honom att dylika papper med lägre kurs icke kunde genom uppsägning konverteras. Men, enär Svenska allmänheten ännu hade föga erfarenhet och vana vid sådana papper, der den lägre räntan motvägdes af lägre kurs eller, med andra ord, af ett underpris vid kapitalets förvärfvande, utan åtminstone till en början helst torde önska att erhålla sådana obligationer, som betaltes tili sitt fulla nominalbelopp, och som derjemte bure en skälig ränta; så vore det sannolikt tjenligast. om 2 särskilda serier af det inhemska länet utgåfves med olika slags obligationer, hvaraf det ena slaget utlemnaaes al pari och det andra efter fastställd lägre kurs.
Krån nyssnämnde grunder för Land tstats-Tjen — stemäns pensionerande blifvit af Rikets Ständer vid så väl i8a3 års som sistföiflutna Riksdag medgifna; och, enligt hvad de till Stats-Utskottet öfverlemnade handlingar utvisa, så väl Laodt-Räntmästaren Ahlgren, som, då han den 29 Junii 1831 erhöll Nådigt afsked, uppnått en ålder af 77 år och (jent i 59 år, som äfven Lands-Kamereraren Hertzman, hvilken nu är 73 år gammal och Öfver 57 år varit i Rikets tjenst, långt före den senare Pensions-författningens tillkomst emottagit sina tjensler, och till alla delar uppfyllt de vilkor, som, genom I770 och 1778 års Pensions-föi'fattningar, voro, i afseende på ej mindre ålder än tjenstetid, föreskrilne för bibehållandet efter afskedstagandet af ett den indelta lönen motsvarande pensionsbelopp; så och enär Rikets Ständer vid så beskaffadt förhållande anse den af Ahlgren och Hertzman begärda förmon vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, hafva Piikets Ständer bifallit, alt så väl Ahlgren som Hertzman må, ifrån afskedstagandet, på allmänna Indragnings-Staten få uppbära pensioner till lika belopp, som de af dem dittills åtnjutne löner på Stat uigöra.. Beträffande åter förre Kronofogden, Ässessoren Hollsten, så ehuru han, som viri afskedstagandet den 3o December i83o blott uppnått 66 års ålder, således endast uppfyllt det ena af ofvanberörde föreskrifna vilkor, då han i 4o års tid innehaft Kronofogdetjenst, vid hvilket Expeditions-Utskotlets Förila* till und.
Bevillningsutskottet öfverflödig , enär Statsutskottet har sig öppet lemnadt att sjelf med Bevillningsutskottet samråda, ifall omständigheterna så skulle fordra. Grefve Löwenhjelm: Jag glömde nyligen tillägga, att mig är nogsamt bekant, huru såsom Högloflig? StatsUtskottet med upplyst nit omfattat Thpäterns öde. Jag är således långt ifrån den otacksamhet, att vilja tadla Utskottet, sorn troligen sjelf framställt mitt i dag anmäldta Project, örn jag hunnit det till Utskottet aflemna, innan det afgaf sitt Betänkande. Man yttrade sig nyss öfver Th eaferSujetternes höga Pensioner. Detta fordrar förklaring. Nu finnes inga af Stuten åt Theatern gifna Pensioner. De, som ännu synas på PensionsStaten , äro gifna fit 1807 års afskedade parsonal. På Ensåg man, att när en Adetir tjent 20 å 30 år, och utan eget förvållande afskedas, är det rättvist att gifva honom Pension. Nu finnes ingen annan tillgång till Pensioner, än hvad genom Verkets egna tillgångar och min industri kunnat beredas, hvarförutan vi kanske fått röna den smärta och den Nationella förödmjukelse, att en dag se Hjortsberg och Åbergsson med sina Familier lida nöd. Man får ej, i afseende på inkomsterne, jemföra TheaterSujetter och Tjenstemän. När Cancellisten går i tjenst, är han berättigad att i inbillningen utstaka sin bana ända till StatsMinistcr-stället. Hvarje Fändrik äger att i andanom se sig FältMarskalk en dag - Dm 25 Maji. På bådas väg väntar dem ock uppmuntran, distinciionar och äretecken TheaterArtisten har ingen annan belöning, än Allmänhetens bifall, han beror af denna, ofta orättvisa Domares ynnest; ett obetydligt lyte, ett ringa försvagande af arbetsförmågan kan vålla Allmänhetens ogunst, och till och med för alltid afbryta Acteurens bana. Befordran och distinctioner finnas i denna väg icke.
Den omständigheten, att dispositionen af förlagsrätten till det på statens bekostnad af en kommitté utarbetade exercis-reglemente för regementerna lill fot icke finnes grundad på något regeringsbeslut, utan i stället skett genom ett af chefen för landtförsvars-departementet den 2 Juni 1848 utfärdadt s. k^ Circulair, kan, efter mitt förmenande, icke fritaga departements-chefens berörde åtgärd från den pröfning, Konstitutions-utskottet grundlagsenlig! tillkommer. Begagnandet af den form, departements-chefen sålunda valt, skalle eljest, i många fall, helt och hållet paralysera Utskottets granskningsrätt. Tvertom lärer departements-chefens tillgörande i denna del befinnas i dubbelt hänseende anmärkningsvärd!. Först, hvad formen vidkommer, derigenom, att han undandragit frågan regeringens pröfning, och, såsom det vill synas, af egen makt och myndighet deri fattat beslut, samt vidare derutinnan, att ett på statens bekostnad åstadkommet, för arméens befäl erforderligt, arbete blifvit åt enskilte personer öfverlåtet, utan att motsvarande ersättning och möjligen äfven uppkommande öfverskott, som genom arbetets försäljning kunnat statsverket beredas, blifvit detsamma tillförsäkradt. 4:o I afseende på Litt. B punkten lil morn, 6 i memorialet. Enär de af Rikets Ständers revisorer framställda anmärkningar i afseende på militär-författnings-samlingen ostridigt närmast rörde utgifvaren af nämnde författnings-samling, kapitenen Stjernsvärd, lärer häraf tydligen följa, — hvad med allmänna ärendens vanliga och rätta behandling jemväl öfverensstämmer, —- att kapiten Stjernsvärds förklaring i anledning af de gjorda anmärkningarne bordt i främsta rummet infordras, hvilket dock föredragande Statsrådet och chefen för landtförsvars-departementet, oaktadt derom serskildt gjord hemställan, åsidosatt. Konstitutions-Utskuttets Memorial, IV:o 6. 51 5:o Vid Litt. C punkten IV i memorialet.
Jag är långt ifrån att hysa en sådan tanke, men jag anser, att man måhända nog bade kunnat vänta, om ock blott ett år, till en urtima Riksdag, så att vi kunnat litet närmare skärskåda saken och tillse, huruvida det icke skulle vara möjligt att slippa några höga chefsplatser, hvilka synas vara till, mera för innehafvarnes skull än för Rikets nytta. Då jag nu vänder mig först snarare till Hr Brakel personligen än till hans förslag, ber jag att få förklara orsaken dertill, att jag icke genast företog detta förslag till granskning. Jag ville Deni December. 21 nemi. icke, att hvarken nämnde värde ledamot eller någon annan af Ståndet skulle tro, att jag ville framstå såsom en skolmästare och sätta prick öfver hvarje I uti Ilr Brakels nya opus, som vi sista Lördagen fingo nöjet att höra. Sådan kunde icke vara min mening, och detta så mycket mindre, som jag vid besvarande af Hr Brahels både första och sednare förslag med flit förbigick någonting, hvaröfver jag kunnat och måhända bordt göra anmärkning. -lag ville icke att hvad jag sagt och som han releverat, skulle betraktas såsom en pik emot Hr Brakel personligen, derföre att han framställt sig såsom uphofsman till ett förslag, som afser ingenting mer och ingenting mindre än en statsutgift på 30 milkr i ända mål att dermed under 15 år åstadkomma en örlogsflotta, ämnad att mäta sig med Rysslands. Om icke Hr Brakel hade presenterat sig på ett sätt, sorn jag för min del ansåg icke vara fullkomligt försigtigt och taktiskt, hade jag troligtvis ej fällt de yttrande som föll sig ungefär så, att bakom den man, som framkommit med förslaget, möjligen stöde en annan man, som ville ha fram just samma förslag. Af detta mitt yttrande har så väl Hr Brakel, som åtskilliga andra ledamöter tagit sig anledning att förmoda, det jag menat en af våra Arffurstar, d. v. s. af en person, som ehuru nära Han än står tronen, dock icke af vår Grundlag, är erkänd såsom den der har något med Stats-Styrelsen att skaffa.
Yi veta hvilka betydelsefulla och olyckliga tilldragelser vid husvisitationer inträffat; vi veta huru dervid tillgått; blod har flutit, och menniskooffer fallit; allt visar att nationen icke är böjd för husvisitationer. Jag vill visserligen icke söka bibringa någon annan min öfvertygelse om olämpligheten af husvisitationer, emedan hvar och en lärer fattat sitt beslut i detta afseende; men jag kan icke underlåta alt yrka, att allt hvad som uti 32 och 33 §§:na finnes stadgadt om den s. k. husvisitationen må utgå och endast den visitationsrätt bibehållas, som medför den controll jag velat tillåta. Man säger att vår kust är vidsträckt, bevakningen svår, ali man icke alltid kan följa lurendrejaren på spåren o. s. v. Detta medgifver jag, men må då Staten hellre gå i mistning af en tullintrad, än att husvisitation efter det lurendrejdade godset tillåtes. Deremot kan man å andra sidan säga, att då denna författning är så sträng att den felande sättes på fästning och allt som anhålles blir confisceradt, ligger deruti ett tillräckligt correctiv; och då dertill kommer, att tullbevakningen kostar Staten högst betydliga summor, ända till 5 å 600,000 r:dr om året, är det motbjudande för mig att medgifva husvisitationsrättigheten. Kan icke tulltjenstemannen på kusten eller under transporten gripa det olofliga godset, må då detsamma hellre gå hans näsa förbi , än att vi må tillstädja honom ifrägavar. rättighet. Jag har äfven något att anmärka i afseende på den s. k. visitationen på kroppen; jag anser den visserligen hård, men yrkar icke dess borttagande; om jag packar på mig olofligt gods , ina jag vara underkastad visitation och varorna confiscation. Denna visitationsrätt må således qvarstå, men de bestämmelser, som 35 §:n innehåller i detta afseende, äro icke fullt lämpliga.
Ett ibland Revisorernes hufvudföremål är utan tvifvel att vägleda Riksens Ständer vid bedömandet af falska åtgärder, ehvar de ägt rum, och ehvar som helst ifrån de utgått. Len anda sorn utmärkt 1820 års Herrar Revisorer lemnar ver* k«!ig anledning till dea förmodan, det de, icke skulle lemnat detta förhållande oanmärkt, då de vid spannemålshandeln anmärkte åtskilige egenheter, och jag har svårt att utgrunda hvad sora kunnat föranleda 1822 års Herrar Revisorer till ett sådant öfverseende med ett i min tanka högst vigtigt föremål för deras uppmärksamhet. Vid Revisorernes berättelse om företaget att utskeppa korn och hafre till Italien förekommer den omständigheten, att Revi-orerne tillkännagifva, expedition nen blifvit föranstaltad af Allmänna MagazinsDirection med dertill af Kongl. Maj:t pijven anledning. Då detta företag i sig sjelf var af en ny, af en aldeles egen beskaffenhet, och genom utgången ytterligare märkvärdigt, så synes Herrar Revisorer bordt mera bestämdt utreda af hvad natur den af Kongl. Majtts gifne anledningen varit, när fråga utan tvifvel 440 Den 17 Februari i. bör komma att väckas om skadestånd för de förluster Staten lidit eller ännu häfver att vänta af detta så illa beräknade företag; och det bade j sådant afseende för Riksens Ständer varit högst nödvändigt att veta emot hvilken skadeståndseller ansvarighetsfrågan hör rigtas, emot Directionen, eller emot Regeringen, i fall den åt Directionen gifna anledningen varit af en befallande beskaffenhet Då Herrar Revisorer sorgfälligt anmält den förlust, sorn drabbat Magazinslnr ätt ningen genom den JMagazirtsFörvaltaren Kongl. Räntmästaren Ouchterlony af Kongl. Majit beviljade afskrifning af,50 tunnor, så synes en lika bestämd framställning varit påkallad öfve?
Ein Programm an seine Zuhörer von Thomas Thorild” (m. m.), synes på engång vara en återblickande öfversigt af ett akademiskt halfårs föreläsningar, och en inbjudning att fira Konungens födelsedag. Dess innehåll är, att menniskoandens storhet uppstår af och består i – kraft, klarhet, höghet; hvilka tre, såsom ”génie, jugement, grandeur”, förhålla sig, ej mindre i hvarje särskild handling än i en hel lefnad, såsom Moment, Proportion, Harmoni. Och härvid antydes, att själens äktaste kraft är en identitet af génie och héroisme (eller att samma kraft, som i känsla och tanka är snille, är i vilja hjeltemod); att denna enhet, i sin sanna yttring, alltid är klarhet, d. v. s. snillets omdöme; att högheten, eller den fullkomliga storheten, består i det möjligaste omfånget af kraftens och klarhetens förening. – Det vackra slutet kan ej läsas utan en smärtlig känsla; i anledning af det rörande sätt, hvarpå vid dessa antydningar fastknytes en erinran om den så redligt välmenande, men så ohjelpligt olycksbringande Gustaf Adolfs valspråk 209. – En anmärkning på sista sidan hänvisar till det fullständigare utförande af programmets ämne, som meddelas i de trenne under samma år utgifna dissertationerna Sublimitas ingenii humani, Lex Mundi universalissima, och Lux Vitae vera (synnerligen den sistnämnda). Egentligen sprida dock dessa dissertationer mera i allmänhet ljus öfver den archimetriska läran, än enkom öfver det förevarande ämnet; särdeles innehåller den mellersta ingenting, som kan sägas omedelbarligen dithöra. Thorild fann det snart sjelf; och gaf derföre, kort derefter, det verkliga fullständigare utförandet: i skriften ”Reform der Universitäten, durch eine Lehrstelle für Harmonie oder Conciliation” (1804).
Jag tror, att örn uppdraget att uppgöra tableaun faller i goda händer eller lemnäs personer, sorn äro vuxna sitt kall, blifver det ganska lätt att vid jemnförelsen pröfva, hvad R. St. vilja bibehålla och hvad de vilja utbyta. Jag tror, att detta ej kan blifva svårt; m?n on man åter frågar, huru skall processen af sjelfva föredragningen och afgörandet tillgå, bekänner jag, Den ii Julio, m, 333 att jag ser mycken betänklighet. När jag besinnar, att vår grundlag fordrar, att hvarje lagförslag, om det kommer från denna Statsmagten, skall först här pröfvas till hela sitt innehåll oell derefter öfverlemnas lill K. M, samt pröfvas af Högsta Domstolen och i Statsrådet, och alt, om icke allt detta under samma riksdag medhinnes, lagförslaget förfall ler, lagen icke kan blifva lag, bekänner jag, att, vid betraktande af ifrågavar. lagförslags vidd, jag finnér mycken svårighet att vinna ett definitivt resultat; och jag skulle tro, att detta ej blifver möjligt vid någon riksdag, om den ej ulsträckes till 3 å 4 är. Jag har derföre trott, att man åt** minstone kunde göra försöket att vid denna riksdag föreslå, och ämnar sjelf i Constit.Utsk. motionera det tillägg i grundlagen, att då det förekommer allmän civillag, criminallåg, kyrkolag, krigslag, i hvad brottmålsbehandlingen angår, eller sådana författningar, som hafva en särdeles vidlyftigt het, II. St. må, sedan deras LagUtsk. yttrat sig öfver prinscipfrågorna, sjelfva afgöra principfrågorna, men öfverlemna tillämpningen och redactionen åt ett särskildt Utsk., som ägde att med R, St:s magt och myndighet i dessa delar pröfva lagförslaget och deraf antaga samt förkasta, hvad de finna för godt. Jag ville likväl dervid fästa det förbehåll, att då inom detta Utsk., i fråga om principernas tillämpning, uppstode skiljaktighet, hvarje sådan skiljaktighet skulle, efter anställd votering inom Utsk, hänskjutas till R. St:s eget bedömande. Jag förutser väl, att sålunda någon del af ämnet skulle återkomma till R.