Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då om detta Mål öfVerlades uti Välloft, Allmänna Besvärsoch ÉkonomiUtskottets an*, dra Afdelning, hvaraf jag har den äran Vara Ledamot, sökte jag af flere anförda exempel bevisa, huru genom ensidigt förhållande Vid de så kallade DykeriAuctioner, och de strän* dadé varornas försäljande till ett högst betyd* ligt underpris, ej allenast Kongl, Maj:t och Kronan förlorar på Tullen äf dessa Värö?» Och Städerna på de dem tillfallande StadsafgiFter, Utan i synnerhet Godsägare och ÄSSUradeurer derigenom lida högst betydligå förluster. Och då DykeriFörfattningärne til* låta, att DykeriCommissarien äfven får Varå Godsägarens Ombud, hvilket äfven ganska ofta inträffa?» så kan vid dessa auctioner ert sådan ensidighet så mycket lättare ägå ritm» när det afven står i OykeriCommisSarienS fria val, att till dessa Äuctioners förrättande antaga hven, han vill, och detta Val kan fälla på personer, sorn i^ke ens kännä Alictiotts® 164 Besv. och Ekon. TJtsk. Betänk anden. Författningarna, än mindre fråga efter deras iakttagande, då de i sjelfva verket ej kunna anse sig annorlunda, än såsom de der fått sig ett privat ärende uppdragit af Dykeri Commissarien, hvars ordres de således måste ätiydaj och följaktligen ej heller behöfva frukta, att ställas till något ansvar, om än vid Auctionerna emot gällande författningar, de uppenbaraste fel blifvit begångnej men då, vid ett sådant förhållande, Dykeriets och Godsägarens Ombud och äfven AuctionsFörrättaren kunna anses förenade i samma person, tyckes ingen vederbörlig
Instruction ovillkorlig befrielse från Extra Rotering blifvit medgifven sådane JBostäl; Underdåniga Skrifvel serl 45 len| från och med Capitainers jemte deras vederlikars och derunder, samt de af andre Majorer innehafvande Capitaines-Boställen, äfvensom de Capitaines-Boställen , hvilka af Regements-Officerare, i stället förStabs-säten, kunna innehafvas,ansa Riksens Ständer desto helre böra härvid förblifva, som berörde befrielse är grundad i Riksens Ständer eget Beslut; men som i afseende på Regements-Officerare, hvilka, jemte Stabs-säte, besitta ett Capitens-Boställe, E. K. M:t i samma Instruction förordnat, att bägge desse boställen borde till deras beskaffenhet och förmåga, att draga Rotering noga undersökas och förhållandet dermed hos E. K. M:t i underdånighet anmälas för den vidare åtgärd med dem E. K. M. funne nödigt besluta, samt E, K. M. härmed synes hafva tillkännagifva Dess Nådiga afsigt vara, att sådane Boställen, i anseende tili deras förmonligare beskaffenhet och den större inkomst, de åt sine innehafvare lämna, icke borde från Extra Roterings besväret helt och hållet undantagas, få Riksens Ständer E. K. M:ts Nådiga godtfinnande i underdånighet underställa, huruvida icke alla Militias-Boställen, som innehafvas af Officerare utöfver Capitaines-graden, böra till Extra Rotering indelas. Då någon Extra Rotering inom Provincen Herjedalen hittills icke föregått och i anseende till denna Rands-orts synnerliga svaga beskaffenhet också svårligen lärer kunna derstädes utgöras, bifalla Riksens Ständer, för sin del, att samma Province må från deltagande i Extra Roteringen tills vidare befrias. Af de flere skäl, som förete sig till förunnande af en lika befrielse åt Comministrars, 46 TJndirdåniga
J. af Wingårds förtjenster och mångåriga verksamhet i Statens tjenst samt med fästadt afseende å den välvilja Rikets Ständer vid flera tillfällen ådagalagt mot utmärkte mäns efterlefvande enkor, har, uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad, motion, Friherre Hjerta, C. J., jemte förmälan att »bland alla dylika enkor troligen ingen varit i så stort behof, som fru Fredrique af Wingård, född Björnberg,)) enär, sedan vid man nens död boet blifvit till kreditorers förnöjande uppgifvet, hon numera saknade aila medel till den nödtorftigaste bergning, anhållit, att, då hon tillika uppnått 63 års ålder och vore sjuklig, Rikets Ständer måtte bevilja henne en årlig pension å 400 å 500 R:dr Banko. Utan att vilja förneka aflidne Statsrådet af Wingårds förtjenster har Utskottet likväl, då några handlingar, som kunnat styrka de af motionären uppgifna förhållanden beträffande Enkefru af Wingårds nödställda belägenhet, icke blifvit hos Utskottet företedde, funnit sig förhindradt understödja den väckta motionen och hemställer alltså att berörda framställning icke må vinna Rikets Ständers bifall. 99:0. Enär det pnnsions-belopp å 250 R.dr B.ko, som, i anseende till framlidne Landshöfdingens i Hallands län Claes Ludvig Virgius långvariga tjenstetid och gagneliga embetsverksamhet, vid 1850 — 51 ärs riksdag tilldelades hans i knappa vilkor e.fterlemnade enka Amalia Sofia Tornerhjelm, numera, då lifsförnödenheterna stigit till ett oerhördt pris, vore alldeles otillräckligt till fyllande af lefnads-behofven för henne och en 40-årig olörsörjd dotter, hafva uti särskilda till Utskottet remitterade motioner Prosten Mellqvist samt Riksdagsfullmäktigen Anders Gudmundsson från nämnde län, jemväl med fästadt afseende derå, att Rikets sednast församlade
vill jag tömma den för vänskapen! Vänskapen är som guld, ty den är ren. Så vackert han talar! VÄNINNAN (till vännerna). PER. VÄNNERNA. Vänskapen är som månen. Bravo! Bravo! VÄNINNAN. Ty den lånar sitt guld... PER. (Väninnan, vännerna se på hvarandra.) PER. Icke sant? Af solen! Och den förmörkas när solen går bor. VÄNINNAN. VÄNNERNA (surt.) PER. Mycket bra sagdt! hållas om dem skall fortfara att brinna! Men vänskapen är en brasa, den måste under gifvit mig eder vänskap, hvad har jag att gifva eder? (Väninnan och vännerna se sig omkring.) PER. eder vänskap! I sen på mitt guld. Ack, det är bara mull mot VÄNINNAN (försigtigt). att det ojordiska finnes. Men man skall icke förakta det jordiska derför, Utmärkt sagdt! VÄNNERNA. PER. allt detta guld gifver jag er! Nåväl, jag vill belöna eder trohet! Se här VÄNINNAN OCH VÄNNERNA. PER. Ah! (Störta öfver bordservisen). är än mull! Men kom i håg: jag sagt er, att guld ej annat (Håller handen för mun och går oroligt af och an.) VÄNINNAN. PER. Åh! Min gud, jag tror, att jag dör! Hvad är det åt dig, Alonzo! att den rike mannen också är utsatt för lifvets obehag. Jag har fått tandvärk! Åh mina tänder! Sen I, (Väninnan, vännerna dra sig åt dörrarne med sina guldpjeser.) Nej, lemnen mig icke ensam med mina qval; VÄNNEN 1. PER. nu, när jag bäst behöfver ert sällskap! öfver! Åh litet tandvärk är inte farligt, det går snart VÄNNEN 2. Tag kallt vatten i mun, så blir det snart bra! por; ni skulle se en qvinna lida! Ja se männen, de äro så känsliga för små krämPER. VÄNINNAN. Åh! gå icke ifrån mig, jag lider så gräsligt. Jag öfverger dig aldrig! (Håller i dörren.) Jag sprinPER. ger efter tandläkaren! Nej stanna!
Öfver-ståthållare-embetets kansli tillhörande skuldfordringsmål och andra exekutiva ärenden, hvilka vore af en sådan mängd, att fem dagar i hvarje vecka upptoges af sessioner för deras behandling; att Under-ståthållaren förer ordet i Stockholms stads Pröfnings-kommitlé och för öfrigt företräder Öfver-ståthållarens ställe, när denne är frånvarande eller hindrad att sina embetsåligganden sjelf fullgöra; samt att tillsynen öfver fångvården och straffexekutionerna i hufvudstaden särskildt tillhör Fogaten, hvilket åliggande numera blifvit så besvärligt, att Fogaten måste deråt egna större delen af sin tid; hvadan och då det icke vore möjligt för en enda person att medhinna alla dessa Under-ståthållarens och Fogatens trägna och vigtiga göromål, och det ej eller läte sig göra att på andre tjenstemän inom verket öfverflytta någon del deraf, Öfver-ståthållare-ombetet ansåg bibehållandet af så väl UnderStåthållare-tjensten som Fogat-sysslan vara nödvändigt Med hänsigt dertill, att fogatens göromål i och för tillsynen öfver fångvården och verkställighet af ådömde bestraffningar årligen ökats, och nu mera, till följd af den utaf Kongl. Maj:t under 25 Oktober 1839påbudue förändring af fånglistorne, samt förnämligast derigenom, att, efter stadens kämners-rätters den 30
Kommitterades lull-laxe-förslag upptager för artikeln oberedda Hudar och Skinn, ej hänförliga till pelsverk, följande lullbeslämmelser: för torra, osaltade och obeslrukna 4 öre, lör torra, saltade och hestrukna 3 öre och för våtsallade och andra slag 2 öre införsels-tull per skålpund; men E. K. M:!, som, vid beräkningen af Stals-verkets inkomster af tull-medlen, afselt en, utöfver hvad Kommitterades förslag innehåller, utsträckt, nedsättning af lull-afgifterne för allmänna förbi uknings-artiklar, har, enär förevarande artikel i sådant hänseende företrädesvis förljenade uppmärksamhet, föreslagit ytterligare nedsättning för oberedda, lill pelsverk ej hänförliga, Hudar och Skinn, lill 2: 50 öre för torra osaltade och obeslrukna, lill 2 öre för torra, saltade och beslrukna samt till 1: 25 öre för våtsallade och andra slag per skålpund. Ifrågavarande artikels egenskap alt utgöra såväl råämnet för en inom landet vidt utspridd handtering, sorn materialet lör en af de lör alla samhällsklasser mest oumbörliga förbruknings-artiklar, gör det under aila omständigheter af vigt, alt vid tull-lagslifningcn söka, så vidt ske kan, underlätta införseln deraf, men särdeles Iramslår bebofvel af cn sådan åtgärd i närvarande tidpunkt, då del förhållande, att tillgången å varan icke motsvarar den öfverallt stigande förbrukningen, förorsakat en alltjemt fortgående stegring i varupriset.
Detta omdöme torde i mycket vara sant, men dertill måste oundgängligen tilläggas, att bland de » reproches », som träffa Armfelt, är också en så fruktansvärd anklagelse som den, att denne eljest så » ridderlige yngling », då han af sin konung fått förtroendet att leda underhandlingarna med Ryssland, utan blygsel och med » rörelse » mottog pengar af Sveriges arfifiende.Albert Gellerstedt. En kontrast till den Wirsénska tendensdiktningen. Af Ola Hansson. i. Gellerstedts namn ligg-er icke på dagens tunga; han blir sällan nämd och är föga känd. Hans produktion är ytterst ringa, hans diktning är till sitt lynne sådan, att den svårligen kan fullt och rätt uppskattas af den » stora allmänheten ». Men för en kritiker, som har till syfte icke att gifva en orlofssedel på godt eller ondt, utan att teckna en fysiognomi, är denna diktning af stort intresse. Ty den afspeglar sällsynt rent och tydligt en sällsynt utpräglad författareindividualitet. Gellerstedt har i de två små diktsamlingar, hvilka ännu utgöra all hans produktion, gifvithela sin personlighet, osammansatt, genomskinlig, afslutad som den är. Han är hjertats skald, den varma, veka, djupa, innerliga känslans och det manliga, tålmodiga, förtröstansfulla sinnelagets. Han tränger genom den yttre skönheten, formernas och färgernas, in till den inre skönheten, tan-kames och känslornas. Hans mjuka, skära, musikaliska språk höljer sig öfver innehållet i organiskt sammanhang, liksom huden öfver köttet. Hans innersta väsen är en ymnig sympati, som alltid röjes i hans tonfall, fastän i många nyanser: i manligt allvar, i innerlig vekhet, i.dämpadt skalkaktig munterhet; med denna sympati omfattar han allt och den bestämmer hans synpunkt på menniskoma och naturen. Hans åskådning af lifvet och verlden präglas af en glad, allvarlig förtröstan, en innerlig förnöjsamhet, en varm, i sitt uttryck dämpadt vek kärlek.
B:dr, till resekostnader och andra extra utgifter, som med Intendentens åliggande ega gemenskap, 1,500 B:dr samt till understöd för personer, hvilka af Akademien erhölle uppdrag att i vissa orter upprätta förteckningar och beskrifningar öfver fäderneslandets fornlemning ar, 2,000 B: dr, eller tillhopa 5,500 R:dr årligen. Det stora gagn, det ifrågavarande anslaget redan beredt fornfoskningen, grundlägger i Rikets Ständers tanke nödvändigheten att ytterligare fortgå på samma väg, 88 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, Åf:o 169. för att vidare utveckla, hvad sålunda blifvit begynt. Då emellertid tiden ännu icke synes vara inne för upprättandet af en eller flera intendentsplatser på ordinarie stat, har det synts Rikets Ständer, som det af E. K. Maj:t föreslagna sättet att sörja för fornminnenas upptecknande och bevarande för närvarande skulle vara så mycket mera ändamålsenligt, som derigenom vunnes en samverkan mellan Staten och de provinciela fornminnesföreningarne, hvilken för bevarandet af fosterlandets minnen bör vara i hög grad fruktbärande. Med anledning häraf hafva Rikets Ständer, i enlighet med hvad E. K. Maj:t uti ifrågavarande hänseende behagat föreslå, beviljat för instundande statsreglerings-period årligen 5,500 R:dr. 100:o Vid de två sednast förflutna riksdagarne hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af 1,500 R:dr årligen för runstenars uppsökande och aftecknande samt dessa teckningars utgifvande, hvilket anslag E. K. Maj:t behagat tilldela den förtjente fornforskaren Richard Dybeck; och har E. K. Maj:t nu begärt att ett dylikt anslag måtte jemväl för nästa statsreglerings-period anvisas.
Skulle deremot bränvinsbränningen fullkomligt inställas, komme fördelarne att beröfvas jordbrukaren och i stället läggas på börs-spekulanterne, och detta är för mig ett tillräckligt skäl ait motsätta mig en sådan åtgärd. Ty, säga hvad man vill, jordbrukaren är ändock den, som kommer att vidkännas förlusten, om än hans fosterlandskänsla är nog stark för att underkasta sig densamma. Hellre ser jag således, att vinsten tillfaller honom, än den som endast sysselsätter sig med spekulation. En annan talare har nämnt, att vinsten af att i höst bränna i ett större bränneri skulle, enl. hans uträkning, kunna upgå till 2 * 20 Den 1 Maj. 26,000 R:dr. Jag ber denna talare fästa upmärksamhefen derpå, att han blott hållit sig till maximum af 1000 kannor om dagen; men f. n. finnes icke något maximum, och om jag enl. nu gällande lag anlägger ett bränneri, så kan jag likaväl dermed afverka 50,000 kannor i månaden eller mer. Jäg tror icke att man kan anklaga R. Sl:r för att hafva förbisett alla anspråk på en rättvis behandling då de sökt att förebygga sådana olägenheter, som jaghär antydt. Jag tror att Ständerna varit skyldiga både det allmänna och den enskilde, som sysselsätter sig med bränvinshandteringen att taga saken i betraktande. Jag säger ännu engång, att man gått för långt, då man föreslagit en sådan åtgärd som den i Utsk:s Betänk, framställda; men jag tror icke att man haft orätt, då man sökt hämma ett ondt, som, säga hvad man vill, stör våra näringsförhållanden, vare sig i ena eller andra fallet. Jag har här yttrat mig såsom jordbrukare och icke såsom bränvinsbrännare. Jag önskar att få nämna detta, emedan jag från en annan sida liört sägas att man talar i egen sak; den nu föreslagna åtgärden torde dock äfven till en början blifva kännbar för jordbrukaren i allmänhet.
Offentlighet i förhandlingar, hvilka på något sätt röra del allmänna, är en erkänd grundsats i alla våra lagar, — och jag skulle icke tro, att Svenska folket vore villigt att så hastigt, hvarken indirecle eller direete, medgifva alt denna grundsats finge utplånas eller undergräfvas genom RiksSttns lemnade sauction, i hvad på dem beror, åt det försök, som ett enskildt handelshus, huru akladt som helst, synes vilja fortsätta, att, i stället lör det af K. M. privilegierade canalbolaget, hvars agent han kunde vara under organisationen, men icke längre, framstå såsom enda kända representanten. På samma sätt skulle Hr Biskopen m. m. Fiedi e'n, numera aflidne Kamererare!! Nyström och undertecknad, hvilka fått uppdrag att skalla privilegium åt Wermlands provincial-bruksassociation år i«332, fortfara att ännu vara representanter af det privilegierade bolaget!! Det är tydligt, att den nåd. privilegii-förhandlingen är eli, och incorporation af bolaget ett annat, och att det sednare, innefattande verkställighet af det förra, äfven har sina nödiga rerjvisita och former. Ilrågavar. canal-bolags-privilegium Jemnar icke, genom någon undantagsparagraf, lof till förhemJigad teckning, minst örn derigenom skulle åstadkommas ett uppenbert frånvikande af bestämda föreskrifter och bestämda summors teckning och inbetalning. Jag kan icke se, att det är möjligt längre undanskjuta den frågan: huru det förhåller sig med bolagets lagliga organisation. Teckningsoch inbetalnings-actcn måste fram i dagsljuset. Jag har måhända att förebrå mig, att jag, genom innehållande af denna fråga vid motionens afgifvande för några månader sedan, lemnat rum hos en och annan samt hos H. SlatsUtsk. för den förmodan, att det kunde gå an att bolaget längre finge fortfara i sitt incognito.
Efter de beslut, som Ständerne vid denna riksdag fattat, att nerol, nedsätta anslaget til! minister-staten, är det en följd att deras villkor blifva än ringare. Jag hoppas således, att R. o. Ad. måtte deraf hemta ett ytterligare skäl att bifalla min hemställan. Hr Printzensköld: Erkännande billigheten af hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit , får jag dock fästa uppmärksamheten derpå, att vid pröfningen af 4 §;u i delta förslag till bevilln.förordn. upptagas bestämdt pensioner och arfvoden till minister-staten , som de der skulle till bevilln. taxeras. Samma § har af R. o. Ad. blifvit bifallen , så vidt jag kan påminna mig, och jag vet ej huruvida R. o. Ad. kan göra ändring i detta dess förut fattade beslut. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 4 December e. m. 3oi nen nu livilat för länge på bordet. Det torde derföre böra inskränkas blott dertill, att Utskottet ofördröjligen, och sist innan månadens utgång, matte besvara densamtna. Då denna Motion nu skall remitteras, ber jag tillika att få fästa Utskottets uppmärksamhet på vigten deraf, att Rikets Ständer linder deras härvaro måtte komma i tillfälle, att inse följderna af ett det enklaste och vanligaste Credit-bruk vid Bankrörelse; och att, i händelse Utskottet ej skulle anse sig kunna så hastigt besluta, att tillstyrka Rikets Ständer begagnandet af begge upplåningssätten, Utskottet åtminstone mätte tillstyrka den af mig föreslågne upplåningen mot låg ränta, för att dermed sätta Banko-Disconten i tillfälle, att kunna bispringa allmänheten med lån på korta tider. Detta upplånings-sätt afser att sätta i rörelse de penningar, som eljest mäste hållas i Cassa, och att sålunda, utan ökning af Credit-Sedelstocken och endast genom en ringa räntebetalning, förskaffa Banken medel till penninge-rörelsens befordrande. Jag anhåller att detta yttrande må få åtfölja Motionen. Friherre Cederström_, Jacob:
Skulle de« nya Bewillningen för något ar öfwerstiga det pä. räknade beloppet af Twa Millioner Sexhundrade Femtio Tusende (2,650, 20tz) Riksd. Banco bör med detta öfwerffott för, saras, i enlighet med Riksens Ständers förordnande, hwiiket likaledes genom Srats-lWottets Fullmägtige särikildt meddelas. Till utrönande as ett sädank öfwcrjkott, bör der, töre hwac e är efter het samte'ige Räkenikaperne öfwer nast föregångne årets Uppbörd af den nya Be^ twillningen till Riksgäl) §- Contolret inkommit, af dessa Räkenskaper, sä wäl som af NiksgäldS,Contoiikrtö egne öfwer samma Den IS Augusti. S^c» Brwillning, hwilken omedelbarligen till Contoiret bliswit leswererad eller derstädes innehallen, försattas ett sammandrag, svin utwisar hela beloppet af den för Uppbörds,äret infiutne Bewillning; sä att det sammandrag, hwiiket är i8l4 försattas, upptager 18 iz arS Bewillning till den dag sammandraget af. stutas, men icke infiutne restantier uppä förra arenS Bewillning. Skulle häraf utrönas, akt den infiutne nya Bewillningen öfwerstigit Twa Millioner Sexhundrade Femtio Tusende (2,6s<oOOv) Riksdaler Banco, bör med detta vfwerskott förhallas, enligt Riksens Ständers här ftammanföre omförmälte sarssildte förordnande. Restantier uppå i? 'Z. ars och följande arens Be, winning, hwilka efter Upp> börds-arens stut inflyta, upptagas i calculen öfwer belovpet af Bewillningen för det är till hwiiket medlen höra, sa att, our witz, s6«L Den I 8 Akt. Angående upptagande af Inrikes Län och sättet tvid veras anwandande. r §.
Och runosångarne på golfvets midt stannade en stund i sin sång, hand i hand, tigande och lyssnande, undrande hvad detta månne blifva; men snart började den ena ljudligen: „Nu den gamle Wäinämöinen Körde slabberkäft ur stugan, Föste pratman ut i kärret, Sjöng hvar obedd gäst i dyen“. Och då hördes ett bifallssorl kring stugans bänkar. Vredgad bortgick korsets man, och sade: „ve eder, J hedningar, eder skall olyckan krossa, och tigga skolen J ännu om dopets nåd, den J nu förkasten!“ En lång tid hade förgått, och ätten på Saimaudden hade slutligen blifvit nära förödd. Oupphörliga strider hade småningom förtärt den. Der suto nu endast qvar trenne åldrige bröder, gråskäggige vakter vid ugnen. Alla deras söner hade stupat, utom Saivo, den yngste af dem, och i hans sex raska söner uppväxte nu ättens på Saimaudden hopp. Men Saivo var utgången att lära sina äldsta söner strida mot skogens konung, och hemma vid ugnen suto de tre gråskäggsmännen och Ylpytar, Saivos hustru, med de yngsta barnen. Då inträdde åter korsets man, helsade med hotfulla ord och sade: „gamle hedningar vid grafvens rand, frälsen edra själar från fördömmelsen. Unga qvinna, sex söners mor, fräls dina söners själar, antagen det heliga dopet och den Korsfästes tecken. Hafven J icke sett huru förbannelsen förföljer eder? Edra män hafva stupat, endast gubbar och barn återstå; böjen eder inför Herrans straffande hand!“ Då knotade gubbarne vid ugnen, och opp steg Ylpytar och sade: „Foga dig hädan man! icke malar din trolldom Ylpytars hjerta till mjöl, mäktigare skulle den då vara. Gå, att ej Saivos små barn bära dig hädan“. Och korsets man gick, men hans ord voro icke mildhetens, de voro vredens och förbannelsens. Ännu bodde spridda i skogarnes djup, bakom moar och sjöar, män som icke underkastat sig det fremmande väldet.
Under en mild och rättwis Konung äro Rikets Lagstiftare i tilfälle, al med lätthet ätergifwa Foiket sine förlorade rättigheter; de arv i tilfälle at derigenom förekomma delia merendels förstörande revolutionaira brytningar, hwilkas ofäkra och fluteliga fördelar i en sen framtid, knappast kunna godtgöra mennistohägtets förluster och lidande. Det är derföre ej nog, at hafwa brutit Spiran ur förtryckarens händer, at hafwa beredt ost tilfätten at nied en stigande nplysning kunna blifwa en fri och sjelfständig Nation; här fordras sädane Åtgärder af Rikets nu församlade Ständer, som lättar den fattigas bördor, som äterskänker mastan af Folket et Fädernesland, hwilket de pä längre tid ej ägt, dä de, under jämrens rop om bröd och hjelp försmägtat i elände Det är icke med blotta ord, med löften om ställare tider, som detta Folk kan tilfredöställas. Den redlige, den idoge Medborgaren har en rättmätig fordran af Staten, at kunna äga sin bergning, at icke genom tryckande utlagor betagas tilfälle at förtjena lifwets nödwändigaste behof. Den tid torde kan hända nu wara kommen, dä äfwen de fattigare hafwa at förwänta rättwisa. Nationens Representanter stall säkert behjerta deras lidande och aftorka de tärar som wäldet dem aftwingat. Rikets närwarande belägenhet synes wäl icke gifwa mycket hopp til lindring i utlagorna. Postlista felsteg hafwa förordsakat wär olycka, velden sä kallade Säkerhets-Acten, som är lyttn af mänga ansägs nödwändig för Konungen, til up rätt - 91? Den 11 Augusti. rätthällande af Rikets Sjelfständighet och ära, har beredt en sadan osäkerhets at detta urgamla Rike warit nara sin uplösning och är annu i en ganska waldig författning.