Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som bifaller Hr Brakels förslag, att 11. o. Ad. måtte besluta en inbjudning till de öfrige RiksStin att pä gemensamt rum sammanträda till öfverläggning öfver följande till 4:de och 5:te IlufvudTitlarne hörande ämnen, nemi., hufvudgrunderne för och sammanhanget emellan Sveriges landtoch sjöförsvar, anslag för do fasta platserne, arméens pensionering samt Hr Stjernsvärds motion om Svenska arméens organisation, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. Hr Brakels förenämnde förslag. Vid voteringens slut funnos röslerne hafva utfallit sålunda: Ja — 15. Nej 64. Det af Hr Mannerskantz afgifna förslag blef härefter ånyo upläst, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om E. o. Ad. behagade bifalla detta förslag, hvilken propos. besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Nej jemväl nu hafva varit öfvervägande. 02 Den 1 April e. m. Föredrogs och bifölls BankoUtskis d. 18 sisth Mars på bordet lagda Utlåt. N:o 20, i ani. af förre GeneralKonsulen m. m. A. Kahrs ansökning om eftergift af öfverränta å ett diskontlån. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, nedannämnde d. 18 sisth Mars på bordet lagda Utlåtanden, Memorial och Betänkanden, nemi. från BankoUlskollel: N:o 21, i ani. af väckte motioner om utgifvande från Banken af 20,002 Rdr Bko, jemte ränta, till Kapitenen E. Skottes sterbhusdelägare ; N:o 22, i ani. af förre Förvaltaren vid Tumba pappersbruk C. Möllers ansökning om förhöjd pension; Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet : N:o 62, i ani. af RiksSt:ns beslut, rörande Betänk.
Otvunget framställde sig härvid den fråga, om historien någonsin visat exempel af en personal-förening, ensamt i den gemensamma regentens person, emellan två konstitutionela stater af så olika statsförfattningar, som Sveriges och Norges, der Konungen i Sverige, efter de magtegandes och deras anhängares understundom yttrade åsigter, egde allena styra riket, då samma Konung i Norge måste ovilkorlig! ställa sig till efterrättelse tre storthings sammanstämmande beslut. Huru hade det dä varit möjligt att tänka sig någon för båda folken ömsesidig nytta bringande, verklig uppriktig och allvarligt menad förening pä så lösa grunder, som de, å hvilka den s k föreningen mellan Sverige och Norge visat sig hafva Allm,. Besvärsoch Ekon-Ulskollels Betänkande N:o 37. 3 blifvit uppgjord. Historien ådagalade hvilka följderna blefvo af Svenska och Polska kronornas förening blott pä ett och samma konungahufvud och hvilka fördelar, särdeles Sve - rige, skördat af Kalmare unionen. Detta oaktadt syntes man, vid afslutandet af konventionen i Moss och af Riksakten, alldeles hafva förbisett att Sverige egde en historia, några minnen, någon national ära, något politiskt anseende att häfda. De närmaste följderna blefvo också att Norrmännen, som under 400 år seglat under den Danske suveränens flagga, försmådde att till ett föreningstecken emottaga den urgamla Svenska, hvilken Svenskarne, oåtsporde, tåligt sågo utbytas mot en för dem fremmande och för deras historia föga smickrande tillsats. Hit hörde äfven Norrmännens jemmer öfver den, i deras mening, Norge förnärmande piatstilldelningen inom unionsvapnet på vårt Svenska mynt, uti inseglet å de ifrån Svenska myndigheter uigående publika akter och handlingar, såsom ett slags åsidosättande af den Norrska statssuveräniteten för hvilken Norge likväl ensam stöde i förbindelse till Sverige.
Säd måtte väl vara ett råämne och bakning af bröd är väl en förädling deraf, och följaktligen mäste den, sorn skall baka bröd, hafva rättighet att taga säden hvar som helst. Jag kan icke gå in på, alt detta är stridande emot eganderätten. Bränvinsbränningen har länge varit fästad vid jorden, och åkerbrukaren har hafi många fördelar deraf icke derför, alt jag tror den hafva varit nödvändig för ladugårdsskölseln, men derför, att bränvinet varit en lätt afsättlig vara. Jag har på förhand sagt, alt jag vill skilja bränvinsbränningen från jordbruket, men jag vill äfven, att då representanier af R. o. Ad. samt PresteSt. hvilka hafva så många gemensamma interessen, om de rätt förslodo desamma, lemna ett sådant medgifvande, att nationen skall erkänna, att det är en ädel handling, att det är en upoffring, som icke kan fordras af oss, utan vi göra den derför, att vi äro genomträngda af öfvertygelsen, att nationens väl kräfver denna upoffring. Detta vill jag, att nationen skall inse och begripa, och af denna anledn. protesterar jag helt och hållet mot den motivering, hvarpå 408 Den 26 April f. m. Utsk. upslällt den §, sora nu är i fråga. Jag vill icke vara vidlyftig i detta fall, emedan jag tror, att discussionen blir vidlyftig nog ändå, utan jag slutar med yrkande af bifall till Hr von Hartmansdorffs framställning. Hr von Koch, Nils Samuel, anförde dels skriftligen, dels muntligen: Först anser jag mig böra tillkännagifva, att för vinnande af det ändamål som här bör i främsta rummet sökas — fylleriets hämmande — den 1111 ifrågavande författningen, i min tanke endast kan lemna två väsendtliga medel. l:o bränvinets fördyrande, hvarigenom åtminstone någon minskning i konsumtionen bör åstadkommas, och 2:o inskränkning i antalet af bränvins-fabriker -— något bränneri för husbehof finnes nu knappast.
Den gamla statsförfattningen har lemnat rum för en ny. Aristokratiens välde är rubbadt. Konungamakten herrskar ensam, stödd af folkväldet. Hvilken förfärlig förändring. (Blickar i brefvet.) Rysslands och Englands inflytande är förbi. Frankrike är allsmägtigt. (Han ser återigen i brefvet.) Den stolta aristokratiska byggnaden skulle då på en gång ha ramlat. Mina förfäders mödosamma verk störtat för en ung oerfaren Konungs, en ynglings osäkra hand. Ve och förbannelse! (Till Betjenten.) Säg till mina vänner, att jag genast önskar tala vid dem. (Betjenten går. Efter ett ögonblicks fundering.) Hvad är att göra? En contra-revolution! Spelet är högt, men vårt inflytande, vår magt står på spel. Skulle väl aristokratien störtas ur sadeln för en enda lansstöt? Konungar hafva böjt sig för vår vink, skola vi darra för deras? Allt kan ännu icke vara förloradt. Konungens seger skall förena hattar och mössor ... emot honom. Med den gamla statsförfattningen till vår fana, bäfva vi icke tillbaka för strid med den nya. Tolfte Scenen. A. LÖFVENSTRÅLE. C. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. HAGELSKÖLD med flere. Läs! A. LÖFVENSTRÅLE (till Liljeborg). LILJEBORG. Från Riksrådet. 21 A. LÖFVENSTRÅLE. Revolutionen har upphäft distinctionerne mellan hattar och mössor. Såsom två gemensamma armar måste de nu arbeta för ett gemensamt mål. Hvad ser jag? Scheffer är här om ett ögonblick. Han följer brefvet tätt i spåret. Han är välkommen. FLERE. LILJEBORG. Han är Konungens vän. Han tillhörde dock förr mitt parti. Han vill förmå oss att öfvergå på Konungens sida. Vi skola snart veta hvad vi hafva att göra. Jag litar på er. Du känner mina åsigter: jag tillhör hattarne; misstager jag mig icke, måste de nu vara vid väldet. Då lemnar jag er. Lita på oss! DE ANDRE.
Men nu tog Pelle Kraft till ordet och förkunnade att han såsom anförare för norska skaran också hade något att lägga i taleskålen. ”Låt höra”, svarade Korpen majestätiskt, ”om jag kan ta opp’et!” ”Far min sa’ i går att vi varit norrmän allesammans.” ”Sa’ han?” utbrast Korpen med gnistrande ögon. ”Då var han väl inte vid vettet!” ”Jo, det är han alltid”, svarade Kraften lugnt, ”ända tills han börjar mista’t, och det gör han aldrig förrän mot 8 på qvälln, då han sätter sej i rolighet med glaset. Han menade tro på att hela Bohuslän legat under norska kronan, så att vi i gammal tid varit riktiga norrmän allihop. Det var en svensk kong till sist som lossa oss, för det lika honom godt att få Bohuslän i sin kronkammare.” ”Fan i det”, svarade Korpen och ref sig bakom örat, ”det var konstigt ... Men stor sak: det var kanske före syndafloden.” ”Nej då, det var inte så långt tebaks – men far visste inte vidare än att vi blef svenskar.” ”Ja, det är knuten, och jag råder inte någon, som vill ha armar och ben i behåll, att tuta på den ton att jag varit norrman. Kanske var det i förtimmen med folkena så som med öar och holmar, som jag hört sägas simmade lösa omkring, tills de fick fäste på botten. För resten kan det vara regalt detsamma: nu ä’ vi svenske män, och det vill jag försvara mot både ryssar och norskar och engelsmän på köpet, när jag nästa år tar hyra på Engeland.” Krabbe, som nu någorlunda repat sig, slog upp handen till tecken att han hade något mera vigtigt att säga, så framt Korpen täcktes gifva sitt bifall. ”Du har vår nåd!” utlät sig denne magnat med en viss nyfikenhet, ty hur det var, kände ingen flera nyheter än Kalle Krabbe, som hade dem ur apotekets andra hand. ”Kungen” ... yttrade talaren med särdeles vigt på ordet. ”Kungen?” eftersade de öfrige gossarne med en känsla af högtidlighet.
Den f>änDe(fe ©tatS^EBerketS till Statskontoret ingåenbe inkomfler imber något år icke jkulle upgå till Det fammanlagDa belopp, partin Defamma roiD Denna fXtköbag blifvit af beräfnaDe, bör Den fålunDa, enligt 2XikS*fjuf* rcubboken, upkomna brijt i tillgångacne för ©tatSmtgifternaS beftriDanDe, ©tatS» kontoret af fKikSgälDSkontoret erfättaS; åligganDe Det Derutom SKikSgälDSkon* toret att, berell någon af De, wiD ordinarie ©tats>regleringen, i egenfkap af gör» flags»anjlag, utaf Ojj bewiljaDe utgiftssummor jkulle, unDer ett eller annat år, befinnas för DcrmeD affeDDa änDamål otillräcklig, briflen häruti, efter årets flut, S3if). tid 31. ©t, %3rot. 1840 & 1841, 10;t>e Sami. 1 2lft>. 2 S3ani?et. 3 ^i£e0«gs.-23ejlutet. i8 Statskontoret gobtgöra; häremot be befparingar, forn imber anbra år funna å bejja anjlag upfomma, böra för hvarje år til! DuBgälbSkontoret aflemnaö. §. 8. QBib beti af £>{j merfftällba (Eptra (Statsreglering bafme 2Bi, till utgåetibe från mårt 9iifögälbS kontor, på fatt och imber be milfor, mårt för betta kontor utfdrbabe Reglemente innehåller, bemtljat följanbe an{IagSfummor,nemligen: l:o Sill Ä.åit0>håfteline ombpggnab och förfeenbe mcb ceder 2:o
Uli en hos Ridderskapet ogIi Adeln väckt motion, hvarå Ulskottet erhållit remiss, har herr i’nice, dt. E., efter meddelade uppgifter, rörande de åtgärder, sorn skola blifvit vidlagne för att åt de norske undersater, hvilka lidit skada genom svenska armeens uppehåll i Norrige år 1814, bereda motsvarande ersättning, och under förmälan, ali dåvarande generalmajoren, grefve Rosen, som af Kongl. Majit varit utnämnd till guvernör öfver den del af Norrige, hvilken af Svenska trupper tagits i besittning, den 6 Augusti 1814 utfärdat en proklamation af innehåll, bland annat, att, efter föregången besigtning och värdering, godlgörelse för de i berörde afseende lidna förluster kunde väntas antingen i kontant eller spannmål, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte anvisa nödiga medel till fordringsegarnes betalning. Af de vid remissens beviljande hos Ridderskapet och Adeln afgifne yttranden har Utskottet äfvenledes tagit kännedom; och då vid motionen icke blifvit fogade sådana handlingar eller bevis, hvarigenom frågans beskaffenhel kunnat inhemlas, lår Utskottet, i betraktande af ärendets outredda skick, tillstyrka, ali motionen må af Rikets Ständer utan afseende lemnäs. Stockholm den 20 April 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April, kl. 10 f in. Utlåtande, i anledning af vacht motion, örn anslag af allmänna medel för användande af den s. k. Schreiberska kuren.
Om nu inom denna stad, förr än den uppnått sitt nu ägande välstånd en konvention om presterskapets aflöning varit ingången så hade densamma måst grundas på innevånarnas då varande inskränktare förmögenhetsvilkor, och icke kunnat bestämmas till det belopp, pastor möjligen, under andra förhållanden, haft rätt att fordra. Denna konvention skulle sedermera, oaktadt stadens förkofran, hafva fortfarit och pastors löneinkomster följaktligen icke kunnat vinna den tillökning, som både hans församlingsboers ökade antal och dessas ökade rikedom, rättvisligen bade påkallat. Antager man återigen, att en konvention uppgöres i Norrköping efter nuvar. förhållande, men olyckor i ett eller annat afseende inträffa hvarigenom innevånarnes förmögenhet blir betydligt nedsatt, eller staden återföres till sin förra obetydlighet; vore det väl då med rättvisa öfverensstämmande, alt denna konvention skulle gälla likaväl som under det att staden befann sig på höjden af dess välstånd? Således, från hvilken sida man betraktar saken, skall man finna, att lönekonventioners uppgörande inom städerne medföra så mångå olägenheter, alt man vid föreskrifterne derom bör iakttaga största försigtighet. Jag har icke yrkat någonting annat än att man må utesluta ett af Utsk. föreslaget uttryck, med hvilket man vill peremloriskt tvinga hvarje stads församling, att uppgöra lönekonvention, ehvad möjlighet dertill är för handen eller icke; och jag skulle tro det vara föga klokt handiadt af en lagstiftande församling, att ingå till K. M. med en begäran om utfärdandet af föreskrifter, som sedermera icke kunna verkställas, hvarföre jag fortsätter mitt yrkande, att, i fall Utskrs förslag antages, ordet ”ovilkorligen” derifrån måtte uteslutas. Hr von Hartmansdorff: Afven jag har hyst betänkligheter vid bibehållandet af ordet ”ovilkorligen”, dä frågan om landtförsamlingarnes skyldighet, att ingå konventioner här förevar. Men jag underlät då, att härå fästa Ståndets uppmärksamhet, emedan andra omständigheter förekommo, hvilka jag befarade skola föranleda söndringar.
Jag tror mig nu hafva i underdånighet ådagalagdt, att de för vissa Svenska varor gällande utförsel-afgifter i hög grad försvåra möjligheten att på verldsmarknaden täfla med andra länders produkter af samma slag, — att samma afgifter i motsvarande män hindra tillgodogörandet af landets naturliga rikedomar, — att inskränkningen i de flesta fall ej medför deu nytta, som dermed varit afsedd, och i öfrigt endast gynnar vissa in - Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse JY3 49. 21 tresseu på de andras och hela landets bekostnad, — samt att detta gagn i hvarje fall ej på långt när uppväger den skada, som vållas dels genom sjelfva afgiften, och dels genom det uppehåll och den kostnad, som drabba rikets hela export till följd af de för tullen beliöfliga kontroller och inskränkningar. Hvad särskilt beträffar den befarade skogsförödelsen, som anses hota skogarnes framtida bestånd, har en mångårig erfarenhet redan tillfyllest bestyrkt, att hvilka inskränkningar som helst i den fria utförseln af skogsprodukter äro lika olämpliga, som vanmägtiga medel att i detta hänseende vinna hvad man vill och förekomma hvad man fruktar. På alla dessa här ofvan närmare utvecklade skäl anser jag mig böra i underdånighet tillstyrka, att Eders Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer borttagandet af de få i vår tulltaxa ännu qvarstående utförsel-afgifter, så att hela den nu befintliga utförsel-tariffen måtte komma att derutur utgå.» Föredragande Herr Departements-chefen yttrade derefter: »Med anledning af hvad Statsrådet Malmsten nu haft nåden anföra, anhåller jag blott få i underdånighet tillägga, att jag för min del icke vågar med säkerhet förutsätta, att ju icke äfven frågor rörande utförsel-tariffen kunna blifva föremål för yrkanden från Fransk sida, och således komma att ingå i den förestående traktats-underhandlingen. Man kunde tvärtom hafva skäl att tro motsatsen på den grund, att vid ett föregående tillfälle, eller vid den sista negociationen i ämnet 1852, bland Frankrikes fordringar verkligen förekom, att alla slag af byggnadsvirke skulle vid export från Sverige och Norge vara från tull befriade.
Maj:t öfver detta Commandoärende den i Martii 1819 förda Protocoll, har af öfriga, Utskottet tillika communicerade Handlingar inhemtat huru som Kongl. Maj:t, redan förut, behagat förordna, dels medelst nådigt Bref till samtlige Regementsoch CorpsChefer, dateradt den 20 December 1811, och contrasigneradt af Stals-Secreteraren för KrigsÄrendena, att ”Cheferne i alla dädanefter afgifvande förslag till Capitainer med Compagnie och beställningar i derunder varande grader, icke finge förbigå någon Officer uti dess egande tour och anciennete, om icke de vigtigaste skäl sådant föranledde, och hvilka då alltid skulle lill Kongl. Majlis nådiga pröfning i underdånighet anmälas,” dels ock, genom 21 §. i nådig Instruction för Inspecleurer och BrisadGeneraler vid Infanteriet, den Constitutions-Utskottets Betänkanden. a5i i4 Junii 1816, undertecknad af GeneralAdjutanten för Armeen, att ”uti BefordringsFörslag, till och med Capitainesgraden, vederbörande Chefer alltid ålåge att i underdånighet föreslå den efter tour och anciennete dertill närmast berättigade Officer inom Regementet, så vida Chefen icke hade något grundadt skäl mot dennes vidare befordran, och, med underdånigt uppgifvande deraf, föredrogs honom en närmast varande, yngre Officer.”
Det är icke eller bist ligt, alt en Pastor stall njuta afdrag för en hjclpepräst, som han merendels har för sin beqvämlighet, äswensom det icke esler ar, att Häradshöfd n gar - Lös Den to Augusti. gar stola fä beräkna en min stad afgift för flriswa* xehjelp, dä de fä lösen för sine expeditioner. Men deremot som ingen Pastor kan undgå alt betala etr wisil kill Capel, an, är det gansta i sin ordning, att han derföre njuter nägon lindring. Jag tror derföre, att med undantag af sädane biträden, som igenom sj.lfwa tjenstewilkoren arv oundwikeliga och till sin beskaffenhet i förhand bestämda, intet annat undantag elter befrielse frän afgift bör äga rum, än för embetSmän, som ej hafwa mer än roy R:drs löner. Grefwe von Zederin, krestric LoZisIaus, cottformerade sig med Grefwe körner. Herr klack, Carl kreörj^, ansäg ett sädant afdrag som Grefwe Nörnsr föresiagit. innefatta o» rättwisa och olikhet tjenstemän emellan. En person lunde wara betungad af Ålderdom eller sjuklighet, och således wara fä till sägandes civiliter wortuu-z det lychkcs dä som han bör fa staffa sig en substitut. -Herr Drukvs, Ichure, förenade sig med dem, som assia afdrag för Prester och Civila, dä ej fadam för en militair är tillätit, för hwilken inköp och underhäll af en tjensthäst Åstadkommer en ärlig större utgift, än underhället af en adjunct eller renfirifware. Grefwe kistöcrsiolvs, Carl, yttrade sig wara sf samma tanka sow Herr vrnkwa. friherre sk lääksnkyn, wästers, önstade, att wid ven blifvande nya revactionen af Bewillnings-förordningen, i stället för ordet löner, maire sättas löneförmåner.
Skillnaden emellan Inqvarterings-kostnaden och Tolags-bidragen, således omkring . » , . 72,980. 122,43o. Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifv. N.-o 56. Då, efter hvad sålunda visat sig, Inqrarterings-Besväret för de städer, der Garnisoner äro förlagde, utgör en icke obetydlig tyngd utöfver det bidrag, sora genom uppbärande af Inqvarterings-Tolag bestås, franér Kongl. Maj:t, lika med Rikets Ständer, skäligt, att dessa städer böra derutinnan njuta lindring och Inqvarterings-Besväret mera allmänt fördelas. För att vidtaga den utväg, sora Rikets Ständer, till vinnande af detta ändamål, ansett lämpligast, eller att i de städer, der ständig Garnison är förlagd, och hvarest troupperna icke njuta Inqvartering uti Kronans lius, uppföra Cassern , jemte Stall och Magaziner, der Cavallerier finnas, skulle, enär medel dertill ej blifvit beräknade i Kongl. Maj:ts aflåtna Nådiga Proposition till Rikets Ständer om Stats-Verkets tillstånd och behof i och för Försvarsverket i allmänhet, serskildt anslag erfordras till ett, efter uppgjorda kostnads-förslag uppgifvet belopp af 5o5,53i R:dr 23 sk. 5r:st.B:co; men enär uti detta belopp, beräknadt för uppförande af Casserner endast för gemenskapen samt Stall åt Hästarne, och om än antagas kunde, att detsamma blef för sådant ändamål tillräckligt, likväl icke innefattas kostnaden till Inqvartering för Befälet samt till service både för Befäl och jo Kongl■ Maj.-ts Nådiga Skrif v. N.o 56. Manskap, hvilka kostnader således skulle fortfara att betunga de Inqvarterings-gifvande, och hvarigenom det angifna ändamålet af Inqvarterings-skyldighetens jemnare fördelning skulle, om ej helt och hållet, förfelas , åtminstone ofullkomligt vinl nas; så, enär härförutan jemväl tages i be l traktande kostnaden af sådana byggnaders
Giftermåls-Balken stadgas, etet Man eller Hustru, som efter lefver, må uttaga sin fördel ”af bo afskifto, i thet han eller hon hälst vill, af lösören,” men tillika förordnas, att ”thet ej må vara mer, än tjugunde-delen theraf,” Lagstiftarens mening icke kunnat vara någon annan, än att denna fördel skall beräknas endast af de i det oskiftade Boet varande lösören. En sådan mening utmärkes icke allenast genom den Enklingen eller Enkan lemnade rättighet, alt af lösören få uttaga hvad han eller hon helst vill till nämnda belopp, utan ock i det följande af §., hvarest förklaras, att, när Bo är fattigt och ringa , ma han eller hon taga ”sin fästningaring, dageliga säng och nödi - 140 Underdåniga Skrifvelser. ga gångkläder, äntå att thet något öfver tjugunde-delen stiga lcunde.” Riksens Ständer hafva likväl funnit denna tydning af Lagbudet icke så tillräckligen bestämd, att ju derom hos Domare kunna uppstå olika begrepp , hvilka föranleda till vidlyftiga och kostsamma Rättegångar. Det är derför, sorn Riksens Ständer få hos E. K. M. i underdånighet föreslå till vederbörlig efterrättelse en sådan förklaring öfver 17 Kap. Giftermåls - Balken , ”att efterlefvande Makas fördel till det i Lagen utstakade belopp icke rnå af andra det oskiftade boets tillgångar, än den uti boet befintlige lösa egendom, beräknas och utgå.” Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 71. Uppl. och goclk, hos Ridd. och Ad. d. 3i Mars 1818- — Fräste-Ståndet d. 1 April BorgarrStåndet d. 1 — Bonde-Ståndet d. 1 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om för passningar för Gar nizons - Soldater , som lidit vanhedrande straff.
Men för denna mening — eller att ett system af klokt anordnade jernvägsförbindelser verkligen skulle vara för fäderneslandet af oberäknelig vigt — tror jag icke heller att öfverlygande skäl saknas. Om man närmare vill undersöka del stora, omfattande faktum, som med ett gemensamt namn brukar kallas civilisation, skall man finna, att sjelfva grunden för detsamma består i en samverkan och ett utbyte af menniskors ansträngningar, så väl i andligt som materiell hänseende. Menniskan, isolerad, är och hlifver alltid en ganska hjelplös varelse, knappast i stånd att förskaffa sig de aldra nödvändigaste lefnadsbehofven, och det är först ifrån detögonblick, då hon träder i förbindelse med sina likar, dä hon, genom utbyte af Ijenster, tillgodogör sig äfven deras arbete, både i den förflutna och närvarande liden, som hon förmår höja sig till den ståndpunkt, som hon f. n. innehar. Vilkoren för en sådan samverkan och ett sådant utbyte, eller, med andra ord, sjelfva hufvudvilkoren för civilisationen, äro, i andligt hänseende, att frihet i tanke och verksamhet eger rum, så vidt den står tillsammans med enskildt rätt och allmänt väl, samt, i materiell hänseende, utom den nyssnämnda verksamhetens, eller arbetets frihet, lättade utvägar, att så mycket som möjligt draga fördel af sitt eget arbete, genom alt utflyta dess produkter med produkterna af andras. De förnämsta medlen till åstadkommande af ett sådant lätladt utbyte äro kreditoch kommuni kationsanstalterna. Här är nu endast fråga om de sednare, men de äro också, endast i och för sig sjelfva betraktade, enl. min öfvertygelse af en sådan vigt, att det måhända icke skulle vara paradoxi att säga, att de utgöra en bild af den ståndpunkt, hvartill clt lands odling hunnit. Detta är en sanning, som, under alla tider, framställer sig för betraktaren. Om vi kasta en blick tillbaka på det stora Romerska väldets välmaktsdagar, så finna vi. att dess kommunikationsanstaller voro i ett för den tiden mycket fullkomnadt tillstånd och vida öfverträffande alla dem, som då funnos i de öfriga delarnc af jordklotet.