Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfverensstämmelse med stadgandet uti reglementets 218 g, hafva för hvarje år liqvider emellan Statsoch Riksgälds-verken blifvit uti härvarande Bokslutskontor upprättade och, efter deras godkännande af Fullmäktige, till Kongl. Statskontoret öfverlemnade, emot hvilka liqvider, vid deras i Kongl. Stats-kontoret verkställda granskning, någon anmärkning icke förekommit, hvadan desamma jemväl af sistbemälde embetsverk blifvit godkände; och finnes ett med påskrift härom försedt exemplar af dessa liqvider, på stadgadt sätt, Riksgälds-kontorets hufvudbok för samma år bifogadt. Styrelsen öfver Riksgälds-kontoret. (Regi. 220—248 §§.) Eland de Fullmäktige, hvilka sedan sistlidne Riksdag, enligt gällande Grundlagsstadganden, haft sig Styrelsen öfver Riksgälds-kontoret anförtrodd, har under denna tid någon ledighet eller förändring icke inträffat. I anseende till sjukdomsförfall eller andra förhinder för en och annan bland Fullmäktige, hafva, under iakttagande af Riksståndens härom meddelade beslut och i enlighet med Reglementets föreskrift, nedannämnde suppleanter tidtals eller vid särskilda tillfällen varit till tjenstgöring inkallade, nemligen: För Ridderskapet och Adelns fullmäktige: Majoren, Grefve A. E. Wirsén, Lagmannen och Riddaren F. Edelstam, Kammarherren och Riddaren A. A. Reenstjerna. Bih. till R. St. För Presteståndets fullmäktige: Komminister» F. W. Öfverström,' Kyrkoherden och Ordensledamoten P. Lindsten. För Borgareståndets fullmäktige: Rådmannen och Riddaren C. G. Gustafsson, och för Bondeståndets fullmäktige: Riksdags-fullmäktigen Johan Ersson från Upsala, Johan Guslaf Wasmuth från Stockholms och sedermera med döden afgångne Riksdags-fullmäktigen Carl Olsson från Nyköpings län.
«Å, hvad du kan inbilla dig,» svarade hon med ett ansträngdt skratt, reste sig och gick in till sig sjelf, der hon mötte sitt blodröda ansigte inne i spegeln. Han kom till gården en måndag, installerade sig i hast och tog strax ut till sitt arbete. På eftermiddagen kom Johanna på besök; och de båda flickorna fingo brodern med sig och gingo en tur ut å marken för att se på afvägningen. Dimman låg gul och tät öfver slätten; och ingeniören och hans män rörde sig som dunkla fläckar inne i den. Han tog något torrt emot besöket, sade det nödvändigaste och skötte sitt. «Ingeniören kunde gerna visa oss en smula, hur det går till,» sade Johanna kokett stött. Han såg på den unga flickan, log, samt stälde sig upp i något skolmästerlig gudhängifvenhet och begynte förklara, kikade genom röret, flyttade på den afmålta stången, demonstrerade medels papperets många siffror och plus och minus. Mathilda stod och hörde på och följde med samt tog — halft kokett halft barnsligt lycklig — på sig minen af en underdånig och lärgirig skolflicka. En gång, när alla tre voro upptagna af annat, passade hon på och strök med handen försigtigt öfver rörets bleckinfattning, strök deröfver som i en smekning, hvilken hon gaf och mottog, — hon kände dervid hela värmen af en annan varelse strömma tillbaka ned igenom sig. «Vore jag inte en flicka,» sade hon skämtsamt med en rodnad, när de togo afsked, «så skulle jag lära mig att afväga. Jag skulle bestämdt drifva det mycket långt.» Ingeniören log, något förbindtligt, emot henne. «Aftnarne bli nu långa,» sade han artigt, «och jag kan ju inviga fröken i min konsts mysterier, ifall fröken behagar.» Hon gick tillbaka hem med sinnet fullt af sol och betedde sig som ett uppsluppet barn, hvilket något roligt stälts i utsigt. Och hon gick hela tiden och väntade på kvällen med hela febern hos barnet, när julgranen tändes derinne i det tillslutna rummet.
Man har sagt, att de förverkat denna rätt , emedan de icke inom behörig tid anmält sig till skattelösen af recognitions-skogarne, det är dock medgifvit, att Brukens andelar ej ;varit afskiljde från den pfrigaöskogen, och att Bruksägarne sjelfve ej känt den mark, till hvars skattelösen de skolat anmäla sig. Detta har äfven blifvit anmärkt såsom deras fel; inen är det så mycket mindre, som, enligt 1818 års beslut, om jag ej, misstager mig, Bruken blott skulle deltaga i kostnaden för afinätningen, hvaremot det öfriga var iästadt a&som ett åliggande vid vedeii 3§6 ten 11 Augusti c, m. börande autoriteter. Att hinder yppats, genom Författningen* otydlighet, har blifvit bestridt; men jag kan icke annat ä'n fullkomligen vitsorda, hvad Herr Tham derom anfört. Tvetydigheten visade sig isynnerhet, i afseende på de hemman, som skola äga stubbeoch röjsel* rätt. Förstafrågan blef hvad dermed skulle förstås, och hvilka hemman den borde tillhöra. Vissa Autoriteter ansågo dem endast tillkomma Kronohemman; andra åter tillerkände dem alla hemman, som voro på recognitions-skogen upptagne, äfven om de sedermera blifvit löste till skatte. Sedermera var det ej eller bestämdt, om stubbeoch röjselrätten skulle bestämmas efter matlag eller hemmantal. Det lär finnas flera utslag, som olika tillämpat dessa grunder till dess slutligen Kongl. Maj:t förklarat hemmantalet vara den rätta grunden. Vidare finnes ingen föreskrift, huru mycket mark på hvarje hemman borde sig belöpa. Collegierne hafva derföre ock i denna omständighet meddelat olika utslag. Att sådant skall verka uppehåll, är gifvet, och jag har förut vitsordat, att Bruksägare, som haft recognitionsskogar, på en gång i Skaraborgs och Nerikes Län, genom dylika processer, ej fått deras skog afskiljd, inom den föreskrifna tiden.
Man kallas ifrån hem och hushållning, och nödgas uppehålla sig en längre lid på den ort, der ransakningen äger ruin; kanske på den tid, då verksamheten mest påkallas af enskilda angelägenheter. Detta kan i sanning t) c n 22 A p r i I. 675 för mången, hvars tillgångar äro inskränkta, vara förstörande. — Hvad angår beloppet af den tillagfle ersättningen, så anser jag, först och främst, alt denna ersättning af en plåt banco, är äfven för den tarfligaste otillräcklig. Jag yrkar derföre, att ett något högre belopp bör stadgas, och fortsätter derjemte mitt yrkande, att Utsk. måtte tillstyrka, det embelsoch tjenstemän erhålla ersättning efter resereglemente!. De måtte icke vara mer förpligtade att göra dessa resor på egen bekostnad, än resor i tjensten; enär äfven de förra ske för allmänna ändamål, och det icke kan skäligen åläggas en fattig kronobetjent, eller en fattig subalternofficer, att göra dem för intet. Om af de förmögnare classerne det möjligen torde kunna begäras, att de skola gratis uppfylla en sä vigtig pligt, så kan sådant likväl icke förväntas af fattiga tjenstemän och mindre bemedlade medborgare. För alt vinna ändamålet, skulle jag anse lämpligt, och får till Ilr Gr. o. Landtm, hemställa, att Huset kunde särskildt tillfrågas rör:de Ulskms tillstyrkande uti den första och uti den andra punkten af betänk. Vi känna ännu icke mer än två Stånds beslut om anslaget; men om R. o. Ad. instämmer med dessa Stånd, så är ronde anslaget II. S(:s beslut fattadt, och kan icke mera åtras. Dä kan, på sätt Frih. Cederström upplyst, återremiss ske af den förra punkten, och Utsk. kan då göra deraf det bästa som Utsk. förraår; hvarföre jag tillstyrker bifall på sednare punkten och äterremiss blott af den förra. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.:
Riddarhus-Sekreteraren, dess yttranden: I. 110, 474, 477; II. 80, 267; lil. 129, 204, 217, 391, 456, 464, 467, 477, 511; IV. 270, 319, 342, 571; V. 167, 206, 216, 265, 508, 654, 695. —, Protokolls-förande i hans ställe: V. 663. Riddarhus-Utskottets Ledamöter: se Lista. Riddarhus-Utskottets Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1, angående tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protokoll vid innevarande Riksdag: B. I. 93, 102, A. 102. — N:o 2, i anledning af Herr Friherre Raabs, A. C., motion angående åtgärder för skyndsammare uppsättning och offentliggörande af Ridderskapets och Adelns diskussions-protokoll: B. I. 93, 103, 136, A. 137, 138. — N:o 3, i anledning af Herr Fåhrsei, Edvard, motion angå ende månadtlig tryckning och utdelning af förteckning öfver Ridderskapets och Adelns ledamöter vid Riksdagen: B. I. 182, 184, A. 185, B. 527; II. 40, 55, A. 56. — N:o 4, i anledning af Herr Fåhraei, Edvard, motion angå ende månadtlig tryckning af förteckning å Ridderskapets och Adelns ledamöter vid Riksdagen: B. I. 527; II. 40, 55, A. 56. — N:o 5, i anledning af Grefve Mörners, Carl Göran, motion om särskild tryckning och utdelning af Ridderskapets och Adelns öfverläggning rörande representationens ombildning m. rn.: B. I. 527; II. 40, 48, A. 55.
M. att förordna, det de ifrågavar. inkomsterne ånyo skola etil. nu gällande stadganden upbäras. Då härvid H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, till upläsning anmälde ett af Hr Sandströmer, And. Petter inlemnadt anförande, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Aug: Jag hemställer vördsamt till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. huruvida en i staden icke varande ledamot kan få skriftligen yttra sig på detta rum. Enl. allmänna tidningarne är det bekant, att Hr Sandströmer afrest till sitt län. Om så förhåller sig, lärer han icke kunna tala här: Hr Rosenblad, Bernh.: Ehuru jag icke har något emot bifall, utan tvärtom instämmer i den praeliminära propos. som är föreslagen, så anser jag mig dock i afseende på den inledning, som här förekommer och som utgör en redovisning för hvad StatsUtsk. tillstyrkt, böra yttra några ord. Jag ber då att få förklara att jag helt och hållet instämmer i hvad Ständerne vid 1823 års riksdag föreslogo hos Konungen, förbehållande mig, att, när denna fråga förekommer, få strängare tillämpa den grundsats, som förenämnde riksdags Ständer uttalade än hvad nu skett. Sedan härefter Gr. Mörners utlåt, vidfogade reservation, på begäran af Frih. Stjernstedt Aug. Wilh. blifvit upläst, yttrade sig Frih. Raab, Adam Christian: En för tillfället frånvar. ledamot, har begärt att få ett af honom författadt anförande härstädes - A Den 8 Mars f. m. 241 slädes upläst när den nu föredragna frågan lill öfverläggning förekomrae, emedan omständigheter förhindrade honom alt då vara tillstädes : deremot har jag med förvåning hört alt en annan ledamot protesterat, på den grund att den förstnämnde icke vöre här närvar.
Men som han alltid skär sig var jag beredd, men i häpenheten kom jag att lägga en nypa engelskt sallt på skåran i stället för en nypa alun. Nu ska jag säga det blef lif utaf! Gustaf nästan gallskrek och rusade kring rummet som en besatt: jag efter med en svamp i hand. Midt under den vildaste jagten, öppnade uppasserskan dörren och frågade helt näbbigt: »Kanske herskapet behagar något!» Den otäcka slynan. Minsann trodde hon inte, att jag och min rara Ruffen slogs, det såg jag på henne! Nog var det en förfärlig chikan att lämna ouppgjord efter sig, men när jag fick se hvad klockan var, så gaf jag mig inte tid med hvarken det ena eller det andra, och än i dag är Gustaf okunnig om, för hvilken svart misstanke hans Lovisa varit utsatt, bara för hans oförmåga att fördra litet engelskt sallt på orätt ställe. Det kändes alldeles märkvärdigt att sitta i väntsalen tillika med det öfriga resgodset, medan Gustaf köpte biljetter och sådant där. Portjären hjälpte honom, men Gud vet, hur det gick till, ty fast vi hade 10 effekter lösa och jag skickat hem ett helt lass, så fick vi ändå betala 18 kronor i öfvervikt. Gud bevare mig att tala illa om någon, men hvem kan hindra en sådan där herre i lucka att ta hvad han vill och säga hvad han vill? Finns det däremot öfvervikt, så säger jag, att bort ska den! Man reser för sitt nöje, och hvem kan ha roligt, när man inte får ta med sig så mycket saker man vill, det frågar jag just. Sedan, när jag bättre satt mig in i saken, förstod jag nog meningen, men jag tycker det är orättfärdigt ändå. Räkna ihop vid årets slut de tillåtna kilogrammen på biljetterna, och jag tror inte det ska bli en, som behöfver betala öfvervikt. Det är ju mest herrar, som reser, vet jag, och de stackarna har ju ingenting att kunna ta med sig, om de alldrig så gärna vill, utan reser alltid för lätta. Portjären sa ovänligt adjö, och det störde mig. Gustaf trodde, att han fått för litet med drickspängar.
Och då de kommo neder till ändan på staden, sade Samuel till Saul: Säg drängenom, att han går framför oss; och han gick framföre. Men du, statt nu här qvar, att jag må undervisa dig, hvad Gud hafver sagt. Då tog Samuel ett oljoglas, och göt uppå hans hufvud, och kysste honom, och sade: Ser du, att Herren hafver smort dig till en Första öfver hans arfvedel? När du nu går ifrå mig, så finner du två män vid Rachels graf i BenJamins gränso i Zelzah; de skola säga till dig: Åsninnorna äro funna, der du efter gången äst, dem att söka; och si, din fader hafver öfvergifvit tänka på åsnarna, och sörjer om eder, och säger: Hvad skall jag göra om min son? Och när du går dädan fram bätter, så kommer du till den eken Thabor; der skola tre män råka dig, som gå upp till Gud i BethEl, den ene bär tre kid, den andre tre bröd, den tredje en flasko med vin. Och de skola helsa dig vänliga, och gifva dig tu bröd, det skall du taga af deras händer. Sedan kommer du på Guds hög, der de Philisteers lägre är; och när du kommer derin i staden, möta dig en hop med Propheter, som komne äro af höjdene, och för dem en psaltare, och trumma, och pipa, och harpa, och de prophetera. Och Herrans Ande skall komma öfver dig, att du propheterar med dem; och då skall du varda en annar man. När nu dessa tecknen komma dig, så gör allt det dig för handen kommer; ty Gud är med dig. Men du skall gå neder för mig till Gilgal; si, der vill jag komma neder till dig, till att offra bränneoffer och tackoffer. I sju dagar skall du bida, tilldess jag kommer till dig, och undervisar dig hvad du göra skall. Och som han vände ryggen åt Samuel, och gick ifrå honom, gaf honom Gud ett annat hjerta; och all dessa tecknen kommo på den dagen.
Vill man åter gå så beskedligt tillväga, som Utsk. här gjort, så blir saken ungefärligen lika oviss sorn förut. Man förbjuder Banken att göra bankrutt, och dermed väl. Men det är detta, som man skulle hindra Banken att någonsin kunna göra, och det kan, efter min tanka, icke ske på annat sätt, än genom den kraftiga åtgärd, som vid förra riksdagen godkändes. Om man nu deremot tänker sig, att Utsk:s förslag antoges, eller också att 72 § Reg.F. finge qvarstå orubbad, såsom Frih. Cederström tycktes anse bäst, så Klefve följden, alt Banken möjligen upphörde att inlösa sina sedlar med silfver, och att en hvar, som äger någon fordran, blir tvungen emottaga sedelmyntet för fullo, ehuru lågt della fallit i värde. Det är detta sätt att behandla Bankens sedelinnehafvare, som jag anser böra upphöra, och det genom ett så allvarligt stadgande, sorn det ifrågaställa. Jag får således ytterligare anhålla, att R. o. Ad. mätte, såsom sin gemensamma tanka, antaga Frih. Raabs förslag. Hr Lagerhjelm: Hr Gunther har anmärkt emot Utsk., alt det har framställt två allernaiiver. Det är likväl icke två alternativer, utan tvenne af hvarandra oberoende momenter. Jag vili icke neka den satsens riktighet, alt om ett åliggande skall finnas, så bör äfven ett ansvar finnas. Men Hr Giinthers eget förslag innehåller ingen påföljd. Der står endast, att Bankens sedlar skola gälla, sä länge de inlösas med silfver. Den påföljd, som delta innebär, drabbar icke Banken, utan Riket; ty följden blir att intet mynt finnes i Riket. Om R. St. vid en sådan händelse icke äro tillsammans, så måste ju den största oreda genom detta stadgande i grundlagen uppkomma. Kronoutskylderna kunna t. ex. icke utgå, ty icke kan kronofogden laga emot ett papper, som icke är mynt, ingen bördsskilling kan uppvisas inför en häradsrätt, ingen liqvid kan i laglig väg uppgöras, dä intet mynt finnes. Allt detta, jemte del skill jag förut anfört, alt
Ytterligare Utlåtande, IV 1 s 548, 54p, bif. af BondeStåndet, IX s 106, af Adeln, IX s 113, af PresteStåndet, IX s 127. — om, för dem som i Städerne bafva befattning med Uppbörden. Motioner rem. till Statsoch BevillningsUtikotten, II s 1227. Utskottens Betänkande, IV 3 s 162 — 166, bif. af Adeln, IX s 5p6, af BorgareStåndet, IX s 607, af BondeStåndet, IX s 63o. Ytterligare Utlåtande, IV s 263, bif. af BorgareStåndet, IX s n^Q — örn, för någre biträdande vid sammansatte Statsoch BancoUtskotten samt vid Särskilda Utskottet. StatsUtskottets Betänkande, IV 5 s 483 — 488, bif. af Adeln, IX s i2i3, återrem. af BorgareStåndet, IX s 1235. Ytterligare Utlåtande, IV 6 s 210 — 212, bif. af BorgareStåndet, IX 3 s 254» Afrads och Tionde Spannmålens utgörande, angående ändring i författningarne örn etc. Motion remitt. till Ekon. Utsk., II s 1220. Utskottets Betänkande, VIII s 260—* 281. Bif. af Adelil, XX s 241» af Bon-, deStåndet, IX s 269. Ytterligare Utlåtande, VIII s 1097, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, s 670, af BondeSlåndet, s 681, af Adeln, s 688. Underdåning Skrifvelse, X 2 s 175 — 180. Riksdags-Beslutet, §. 44- Afrads och Tionde Spannmålens, om, till Stockholms och Malmö Bomhus. Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 283 —•
Tullbestämmelser för serskilde uti motionen uppräknade tillverkningar; och 4:o Prat.-Utdrag, den 26 Augusti i844" 121 4 0 Herr Gil/bergs, angående grunder för en ny Bevillnings-förfatlning. 5 D. Till Banco-Uiskotlet remitterades nedannämnde motioner: l:o Herr Arnbergs, angående Bank-lagsliflningen'; 2:o Herr Foenanders, angående förändringar uti nu gällande Bancoreglemente; 3;o Herr Arnbergs, angående bestämmelser, i afseende på Rikets Ständers Banks låne-rörelse; och 4:o Herr Ericssons, angående förslag till ett nytt myntsystem; S. D. Till Lag-Utskottet remitterades nedannämnde motioner: l:o Herr Bobergs, angående befrielse för svarande parter alt lösa Hof-Rättens Protocolier och Utslag, derest de ej sjelfve eller genom ombud sådant begära; 2:o Herr Arnbergs, angående serskilda bestämmelser i afseende på credil-lagstiftningen; 3:o Herr Arnbergs, angående tillägg uti 1835 års lag, rörande in rikes vexlar, jemte serskilda, i sammanhang dermed stående, bestämmelser; 4:o Herr Arnbergs, angående ändring af 2, 3 och 4 Capitlen Utsöknings-Balken; 5:o Herr Arnbergs, angående förändring af bestämmelsen, enligt 2 § af Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, i fråga om tid för utmälnings-gildhet af tillställda räkningar; 6:0 Herr Arnbergs, angående förändringar uti Concurs-lagen; 7:o Herr Schartaus, angående förmonsrätt i concurs för fordringar, enligt vexel, invisning, eller revers till ordres, näst efter inteckningar, förpantningar och förmyndare-medel; i anledning af hvilken motion yttranden aro afgifne, sorn remissen åtfölja; 8:0 Herr Åkessons, om ansvar för förfalskning af Privat-Bankers sedlar; vid hvilken motions remiss serskilda afgifna yttranden åtfölja; 9:o Herr Petres, angående en förändrad arbetsordning för Högste
Bolaget skall årligen inlemna till vederbörande myndighet och offentligen kungöra sina bokslut, och böra dessa redogörelser för Svensk beskickning eller konsul vara uppvisade och af dem verificerade.» »5:o. Agent skall hos vederbörande myndighet förete fullmagt, verificerad af Svensk minister eller konsul, samt densamma härstädes lagföra och kungöra.» Slutligen att »6:0. Ansvar för agent, som icke ställer sig dessa reglor till efterrättelse, bör stadgas i den ordning, som Kongl. Maj:t eller vederbörande myndigheter kunna finna för godt att bestämma.» Hvad nu angår första punkten i Dahlgrens motion, eller åtgärders vidtagande för hämmande af utländska lotteri-kollektörers verksamhet i riket, så får Utskottet blott erinra, att genom Kongl. Förordningen den 21 Mars 1844 en sådan verksamhet förbjudits vid vite tili 500 R:dr, som vid bristande tillgäng kan förvandlas till fängelse med arbete; och anser Utskottet vid detta förhållande, någon vidare åtgärd i detta ämue icke erforderlig. Beträffande sednare punkten af deuna motion, äfvensom den i samma ämne af Herr Ridderstad väckta, får Utskottet i ett sammanhang sig deröfver yttra. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o .95. 5 Det är allmänt kändt, att, långt förr än Sverige egde något inhemskt försäkringsbolag, flera utländska, synnerligen Engelska, hit utsträckte sin verksamhet. Att denna bidragit till vår industris förkofran under de sednare årtiondena, lärer icke kunna bestridas, och vid detta förhållande blifver den största varsamhet nödvändig vid hvarje ny lagstiftning i ämnet, på det icke dervid afsedda fördelar skola omintetgöras af på samma gång framkallade olägenheter. De förra skulle i främsta rummet bestå i den större trygghet allmänheten tillförsäkrades, att med full tillit kunna vända sig till de utländska försäkrings-bolagens här i landet varande agenter. Men då lagstiftningen afser utländska bolag, får ej heller förbises, att densamma måste hvila på sådana allmängiltiga och antagliga grunder, att icke ett upphörande af bolagens, åtminstone de mera solidas, verksamhet inom riket deraf blifver en följd.
3Jfaj:t i nåber förftarat, 5 a att, bereji fröfaitbertte förbunbe fig att i behörig otbning låta afmäga och utmäta beit bern tillhöriga jörb, font liber af frönö öfwerfmämningar, ett jiatöbibrag finge påräfttad för ena^anba unberföfning i affeeitbe å kronanö på lifa fatt libanbe ntarf. 9tellering «f Sitt bejiribaitbe af foftnaben för en af jtranbegare fring SBenern nattmm. begärb unberföfning i fråga ont reglering af benna fröö mattenl)öjb titt förefontntanbe af beitfantntad periobifft inträffanbe öfmer fwämn ingar, har ett jiatöbibrag blifvit i ttåber bemitjabt. stegtcting af ©eban, i famutanhang nteb utfärbanbet af itåbig ^örorbning ont SSSf* upphöranbe nteb 1851 årö utgång af få toäl SSergötingé^ätterne, font beit bomörått, hvilfelt tittfommit be wib ©tora kopparberget och ©ala befintliga ©rufwe^Oiätter, kongl. ®tai:t anbefallt 23ergö 5Deitita lipa organifation, font från och nteb 1835 årö ingång femmer att träba i werfjiällighet, l)ar/ äfmenfottt bett föränbrabe löneregleringen för 3Bergö Serntiawcrf* Slngelägenheten att för ©wenffa jernet bibehålla fortfaranbe afr nmgen. |-^^nittg på wetlböntarfnabett och ber funna uthärba täflan nteb aitbra 53 lättberö jerittiflmerfiting, par förbelaftigt inmerfat på ben inpemffa j|ern
Ty lika säkert, som det var orätt af henne att af yttre förhållanden och trånga sinnen låta förmå sig att ända upp i sin medelålder nedkämpa sina gifna anlag, så att hon därför måste genomgå mycket, lida mången sorg, lika visst är, att hennes sätt att taga upp det närmast liggande arbetet och utföra detta så samvetsgrannt och så väl, som hon förmådde, ledde henne till en djupare andlig utveckling, hvilken i sin ordning slutligen bar henne fram till hennes rätta plats i lifvet. Till dessa många, många utåt spörjande människobarn vill jag här rikta den uppmaning, som jag under många år ställt till de flickor, hvilka jag i vårt hem haft glädjen att undervisa: Söken reda på edra gåfvor och anlag, bären dem fram för eder skapare, och låten honom helga dem och eder, samt följen så eder kallelse, antingen världen kallar edert yrke simpelt eller fint, och £ skolen finna, att själen får sabbatshvila och sabbatsfröjd äfven under den mest ansträngande verksamhet, vare sig att det är själseller kroppsarbete! Men hur måDgen bland oss står ej på lifvets middagshöjd med så tillplattade, så andligt försnörda själsgåfvor och anlag, att det är svårt, äfven för människan själf, att finna Guds tanke och afsikt med henne. Dessa vill jag råda att — om de söka någon verksamhet — taga upp det närmast liggande arbetet, utan att först spörja utåt i alla väderstreck efter likt och olikt och utan hänsyn till, om flärd, fåfänga och blindt högmod ropa, att det ej passar sig för deras samhällsställning. Var så trogen i det du har för händer; men blicka jämt inåt i dig själf, och du står kanske ändå en dag ansikte mot ansikte med den gudstanke, som du begrafvit under lumpor och bråte, och, liksom min gamla vän, skall du jublande utropa: Jag har funnit min gärning; världen må kalla den simpel eller fin; min Gud och mitt saravete säga mig, att jag nu är på min rätta plats! Kvartalsprenumeranter uppmanas att ofördröjligen förnya prenumerationen, enär upplagans storlek i god tid må- ste bestämmas och senkommande löpa risken att bli utan ett eller annat af kvartalets första nummer. En Vinterpoet.