Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sundliets-kollegii disposition. rsT:o 108, Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Maj 1854, kl. 1 e. m. CUätånde, i anledning af väckt motion om anslag lill premier för skogsplantering. (U. A.) Från Bonde-ståndet har Utskottet erhållit remiss å en aijlavid sindersson från Hallands län väckt, af Bengt Gudmundsson från samma län biträdd, motion, hvaruti, med påkallande af Ifikets Ständers uppmärksamhet å angelägenheten. att staten medverkade till skog-planteringens befrämjande i de byggden, der antingen skogsbrist vore rådande, eller skogens otillräcklig het gåfve denna ett sådant värde, att en jemförlig afkastning med den odlade markens kunde i framtiden emotses, premier föreslagits till uppmuntrande af skogsplantering ä sådana hemmans och lägenheters oländiga, för åkerbruk och ängsskötsel otjenliga, mark. sorn. belägne i mindre skogrika trakter, kunde vinna ett större och säkrare värde och hvilkas egare tillförbunde sig att dels verkställa dylika planteringar på dertill utvisade, af sakkunnige personer tjenlige ansedde fält, dels freda och vidmakthålla desamma, intilldess de hunnit den vextlighet, att trakthuggning der kunde ega rum. Dessa premier borde, enligt motionärens tanke, sålunda utgå, att staten under de första åren ansloge årligen hvad till " 8 IStatsUtskälla Is Utlåtande, N:o 108. planteringens verkställande erfordrades samt derjemte tillförsäkrade egaren att efter en tid af 15 till 20 är utbekomma återstoden af det bestämda premiet., hvilken återstod, såsom en hemmanets fordran skulle, till denne egares säkerhet för den händelse hemmanet under tiden i annans hand öfverginge, intecknas; hvarförutan egaren borde förbinda sig att den planterade skogen ej under nämnda tid missvårda eller afverka. Om sådana föreskrifter meddelades, vore det sannolikt, att ganska många, för att öka sin egendoms värde, åtoge sig verkställandet af skogsplantering, hvilken eljest icke, utan allt för stor svårighet, kunde utföras.
St. a ro så val i detta fall. som derest Utskts hemställan godkännes, oförhindrade alt görn sådan anmälan, sorn i nästföljande § omtalas. I dessa frågor galle 3 Stånds beslut, och då 2 Stånd stanna emot 2, deras mening, enligt hvilken åtal eller anmälan icke skall äga rum. Dock må, i det fall att 2 Stånd ansett åtal hörn ske, den, emot hvilken åtalet varit i fråga, hos Coust,Utsk. kunna sådant äska, och vare Ulsk. då pligtigt att detsamma till Riksrätt förvisa.’’ Gr. Spens: Hittills ensam om försvaret af Const.- Utsk;s betänk, härstädes, bör jag kanhända icke trötta R, o. Ad:s tålamod. Egentliga anledningen, hvarför jag ånyo uppträder, är Hr von Hat tmansdorffs sista yttrande. Kanhända missförstod jag Hr von Hartmansdorff, men åtminstone uppfattade jag frans yttrande så, som han vore af den tanken, att så snart CJonst.Utsk. anser en Statsrådets åtgärd felaktig, utan att det likväl vore skäl alt tillämpa 106 §:n, ägde Const.Utsk. r ätt a(t tillämpa'den 107. Om äfven lian ar af denna lanke, så ligger' deruti det största bevis på den obestämdhet i vår grundlag, hvartill derr 106 §:n ger anledning. 107 §:n i Reg.Fm nyttjar nemi, i sammanhang med orden ”allmänna mått oell steg,” Olden ”Rikets sannskyldiga nytta,” och derefter särskildt orden nit, skicklighet och drift.
Sålunda är vordet yrkadt, dels bifall till Utskottets omförmälda förslag, dock under dervid af några ledamöter fästadt förbehåll, att decimal-systemets införande i rikets myntoch räkneförhållanden måtte ske samtidigt med detta systems tillämpning på mått, mål och vigt; dels att, i likhet med hvad Herr Ericsson uti ofvanberörda motion föreslagit, mvnt-enheten borde fastställas till 1/8 r:dr specie eller 24 sk. riksg., och indelas i 1Ö0 lika delar, benämnda styfver, hvilket system skulle i flera afseenden ega företräde framför det af Utskottet tillstyrkta; dels att frågan om förändring i systemet för rikets mynt borde tills vidare uppskjutas och Rikets Ständer för närvarande inskränka sig till en underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes låta på vetenskapliga grunder utarbeta och vid en kommande riksdag för Rikets Ständer framlägga förslag till ett nytt sammanhängande system för rikets mynt, mått, mål och vigt; samt dels att någon ändring i förenämnda, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer redan antagna, mynt-system icke måtte beslutas; och har dessutom en ledamot af Välloll. Borgare-ståndet afgifvit ett serskildt förslag till nytt system för mått, mål, vigt och mynt, innehållande, bland annat, att ”ett stycke prägladt mynt silfver, bestående af åtta delar fm-silfver och två delar koppar samt vägande en hundrade-del af 1 skålpund, enligt den i berörda förslag uppgifna grund, skall utgöra mynt-enheten och kallas dahr, samt att en daler indelas i 10 mark och en mark i 10 ören.
S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 26 sistledne September under N:o 186 Litt. C. meddeldte, samt den 30 derpåföljde Sfi 9 October e, m, 827 eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i ari* ledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut aflåtne Betänkande, angående föreslagen än.' dring uti 24 §. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818 angående inteckning i fast Egendom; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att sam-’ ma Utlåtande gilla., likväl med iakttagande af den förändring, som uti Herr Ribbings, Arvid, till Utskottets Protocoll afgifne, och vid Utlåtandet fogade serskilta tanka, infattas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas; att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ut supra. Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 9 October 1823. SI>. Vid förnyad föredragning af BevillningsUtskottets den 26 sistledne September under N:o 41 afgifne, samt den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Förslag till jemkning af de skiljsktigheter, som inom RiksStånden yppat sig i afseende på dels de grunder, hvarefter de genom Stora SjöTullen inkommande Bevillningsmedel skola utgå, dels ock den derföre upprättade BevillningsTariff; stadnade Ridderskapet och Adeln i följande besluts i;m3 Att någon åtgärd vid usta, 5:10 och 6;te punkteme icke af Ridderskapet och Adeln erfordrades, Ben 9 October t. m. 2:o Att Ridderskapet och Adeln fann för godt förblifva vid dess, i afseende å 3:dje, 4Jde och 7:de punkterne, förut fattade beslut, 3:0
Qvanten måtte innehafvare» deraf, Magister Emil von Qvanten affordras och till nämnde Öfverste-Löjtnant utlemnas i 1. 42, A. 44. —, angående af Riddarhus-Utskottet vägradt utlemnande deraf, på på grund af en utaf en ättemän af Adliga ätten N:o 1,634 Hederskjöld skrifven fullmakt: I. 140, A. 140. —, angående af Riddarhus-Utskottet vägradt utlemnande deraf, på grund af en utaf en ättemän af Adliga ätten N:o 458 Armfelt skrifven fullmakt: I. 457. A. 458- —, angående af Riddarhus-Utskottet vägradt utlemnande deraf, på grund af en utaf en ättemän af Adliga’ ätten N:o 1,856. B, De Freese skrifven fullmakt: lil. 644, A. 645. —, angående af Riddarhus-Utskottet vägradt utlemnande deraf, på grund af en utaf en ättemän af Adliga ätten af Dittmer utfärdad fullmakt: IV. 275, A. 275. —, angående af Riddarhus-Utskottet vägradt utlemnande deraf, på grund af origtigt skrifven fullmakt af hufvudmaune» för Friherrliga ätten N:o 363 Coijet: V. 446; A. 446. —, angående af Riddarhus-Utskottet vägradt utlemnande deraf, på grund af en utaf Kaptenen Friherre J. G. Uggla origtigt skrifven fullmakt: VI. 149, A. 149. Posse, Grefve Arvid Rutger, dess yttrande: VIII 269. Posse, Grefve Gösta, dess yttranden: I. 96, 101; II. 332.
'SJJen bå be till £)uf#* galb#*€ontoiret inflptanbe mebel af 53e* millning, Sfattefop ocf) ^ibning&ffomp*- ling toifat fig wara till bera» totalbelopp i bejfanbigt tilltaganbe, ocf) fjafwa utgjort, för år 1828, en behållen infomft af . fjwarifrån lifwål afgå. Ijwilfa minffa ^ufogafb^Sntoiret# eijejf f)ogre beljof, få återftår en årlig till* gång af ... 3lifwa ?K:bp 2,270,600 — 2,310,000:' 18,000: 2,292,000; — guataf följery att Då Denna tillgång fan meD fåferbet antaga^ utgöra åtminffone få bär Den allmänna Q3etoillningen icfe beböft att miD Denna Owfobag 6fa<5. $6e foljanbe utgifter, forn <2Bi, unber loppet af Denna fKifDDag, benuljat, pafroe 9&i anmifat mebel till ett belopp af: 234,939: r4* 3-, nemi.: 1:0 till fullborbanbe af £orrection6# 3nråttningarne t ©toefbolm c:o tillöfning å #. & åxronprin# fenö Jpofbållningfcfumma, i anfeenDe till öfabe utgifter för ©. *£>. Slrffurffarne; ?ln|laget för år 1829 , 3:0 gpllnaben i Den erforDerliga fum# man för foffnaDerne rnib Jfr. & Jfr. ^rin# fefan Sophia Albertinas begrafning 4:0 $6r reparation af ett af å\ongl. 3£etenffapt5#
Föredrogs StatsUtskits d. 23 sisth Maj och 6 dennes bordlagde Utlåt. N:o 105, i ani. af gjorda framställningar ang:de ytterligare låneunderstöd lör kyikobyggnnden i Christinehamn; äfvensom i sammanhang dermed BorgareSWs d. 6 dennes på bordet lagde prot. utdr. N:o 291, med inbjudning till MedStm att instämma i BorgareStits beslut rör:de ifrågav:de Utlät. Frih. Cederström, Rudolf: I detta ämne utbeder jag mig att för R. o. Ad. få framställa några omständigheter, hvilka synas mig behjertansvärda och talande för ett understöd åt Christinehamns och Warnums församlingar, hvilka med berömlig kraftansträngning arbetat på utförandet af det herrliga tempel, som pryder deras stad och utgör nämnde församlingars sockenkyrka. Vi se af Betänkit, att kostnadssumman upgått till 288,016 rdr. Vid förra riksdagen beviljades visserligen ett låneunderstöd till denna byggnad af 37,000 rdr, men hvilken summa R. o. Ad. torde finna utgör en högst obetydlig del af det hela; och när man härtill lagger, att detta understöd endast var ett lån, är det naturligt, att summan i dess helhet mäste drabba församlingen. Också vill jag häremot ej göra några invändningar; men hvad jag önskar, är att R. o. Ad. nu ville förunna ett låneunderstöd, på sätt i BorgareStits inbjudning omtalas. Vi se af Betänkit att StatsUtsk:t egentligen fästat sig vid KammarColhii på något ensidiga grunder lättade afstyrkande af allt bidrag ; jag tror att R, St:r hafva ani. att se saken ur en något vidsträcktare synpunkt. Man har hugnat med understöd åtskilliga andia monumentala byggnader; och då detta är ett sådant, torde äfven afside å detsamma böra fästas. Den utmärkte Arkitekten Professor Brunii namn är oss en borgen för varaktigheten af denna byggnad, hvilken, enl. hvad Utsk:t anmärker, kan anses ega lä motstycken inom vårt land.
Canalens bredd är 44 alnar i vattenytan, dock ej alltid, men antagom detta per medium, efter den stundom är något mera; dragvägen iir 6, och de merändels åtföljande bigrafvarne per medium 3 alnar hvardera, tillsammans 56 alnars bredd, som Canalen på en längd af 8 mil gör ofruktbar; ty dess bräddar måste väl lika med annan jord framdeles bära gräs oeh säd, helst med tillhjelp på sina ställen af den förr omnämnda ängsvattningen. Denna ofruktbara remsa utgör alltså £76 tunnland, till en del ganska god, en del medelmåttig jord, och någon del klar sand, fråntagen Svea Rikes odlingsbara yta. Månne denna area, ej öfverstigande den, hvilken stundom är använd till en promenad eller lustpark, bör stiga mycket högt i beräkning i alla fall? Och huru slår detta ut, när Den 1 Maj. man går litet längre i beräkningen, i likhet med hvad i andra länder sker? Då fartygsnummern, som på ett år framgått vid Trollhättan, stigit till och med öfver 3000, blir det åtmindstoae ej för högt att antaga samma nummer för Götha Canal. För säkerhet skole vi dock endast räkna på hälften eller 1500. Man antager deras drägt till 200 Skeppund hvardera per medium, och är säker att ej taga för mycket, dä man vet att lasterne vid Trollhättan stundom gått öfver 1000 Skeppund. Dä hela Götha Ca* nal-farts längd, blott directe från Wennern till Östersjön, oberäknadt de vidsträckta communicationer åt sidorna, som insjöarne medföra, är 20 Svenska mil, så tager man endast som ett medium för varornas väg, efter alla ej begagna hela farten, 12 mil, och deribland 5 mil Canal; den tid som fartygen per medium behöfva för denna väg på Canal-farten upptages till 8 dagar, då det ligger inom möjlighetens gräns att göra hela vägen på 2. Då man räknar för hvarje fartyg 5 mans besättning, utgöra dessa karldags - verken 36,000.
Pukes vänner hafva i honom förlorat en person, som de mycket värderade, och då jag är öfvertygad att R. o. Ad. delar deras saknad, så har jag såsom ledamot af det Verk för hvilket Gr. Puke i lifstiden varit chef, ansett mig böra meddela denna underrättelse. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, nedannämnde d. 9 dennes på bordet lagda Utlåt, och Betänk. , nemi. från BevillningsUlshollel: N:o 23, i ani. af återremiss utaf Utskis i Betänk. N:o 10 afgifne yttranden och förslag angide tullbevillningen; och 530 Den 12 September. Jfllmänka Besvärsoch Ekonomiutskottet : N.-o 110, i ani. af väckte motioner rörande skjutsnjngsbesväret. Föredrogs ånyo Riddarb.Utsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 16, ang:de viikoren för utdelning af en medalj öfver Presid:n August von Hartmansdorff. Hr von Frairöken, Georg Wolfgang: Med anledning af den discussion som fördes då denna fråga förra gången förevar bar jag ansett det vara Utsk:s pligt att inkomma till R. o. Ad. med ett nytt förslag. Utsk. åter har ansett, att man borde ånyo remittera frågan till Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien jemte den hos R. o. Ad. förda discussion. Om nu VitterhetsAkademien vidblifver sitt förra beslut, frågan återkommer till R. o. Ad. i samma skick och om R. o. Ad. då fattar ett annat beslut blir följden den att ingenting blir af med medaljens preglande; ty R. o. Ad:ns beslut kan icke uphäfvas och Akademien torde icke ändra sitt 2:ne gånger fattade beslut. Med anledn. deraf får jag föreslå, att R. o. Ad. nu behagade fatta ett beslut i denna fråga och sedermera genom protokolls-utdrag gifva VitterbetsAkademien detsamma tillkänna och begära dess godkännande.
”hon hade säkert i mitt fosterland njutit en lika ära, om ej, bland andra stora fel, hon äfven på titelbladet röjt det grufliga, att äga mig till författare”. Egentliga hindret låg väl dock deruti, att Poesien är för rikt utförd; d. v. s. så rikt, att Musiken finner för litet qvarlemnadt åt sig att uttrycka. Franzén antager, att Medea borde, just derföre, kunna uppföras utan musik; eller så, att, med undantag af vissa stycken, som redan af sig sjelfva sjunga och påkalla tonkonstens biträde, allt det öfriga blefve endast deklameradt. Han tror, att, med en och annan i theatralisk hänsigt nödig förkortning, måhända äfven förändring, skulle detta skådespel då verkligen göra ett stort och antik-artadt intryck. Saken låter tänka sig: om nämligen – men detta är ett brydsamt om – theaterkrafter, nog utbildade och fullkomliga till sådana rön, i allmänhet funnes att påräkna. I sjelfva verket är ”Medea” ett Sorgspel; men med lyriska situationer och starka, sköna lyriska utbrott. Huru sjungbara och i högsta grad musikaliska särskilda stycken i denna dikt äro, visar sig t. ex. genast i första aktens andra scen, der Jason och Kreusa, under vexlande dansar och chorer af krigssånger, kärlekssånger och sjömanssånger, hålla sitt intåg; som plötsligt afbrytes af ett från Medea utsändt åskväder med orkan. Men till de företrädesvis musikaliska delarnes beskaffenhet kan slutas redan från den – genom Geijers sköna melodi allbekanta – Korinthiska stridssången i tredje aktens tredje scen: O Yngling! Om du hjerta har Att trampa fäders fjät m. m. efter hvilken följer ett vexel-sjungande mellan Korinthierne och Thessalierne, som ändtligen taga staden med storm och inmarchera med denna chor: Ramlen, J murar! Förstörens, J vallar! Den krigslystne kämpen bestiger er borg; Och hjelten, som äran till segertåg kallar, Hjelmsmidd nu yfves på blodiga torg. I blänkande pansar Och segrande lansar
Med inberäkning af Bruks-Patronen Anders llebbes donation, stor 10,000 R:dr, som af Directionen öfver nämnde Inrättning förvaltas, och hvaraf årliga räntan tilldelas 9 i torftighet befintliga Enkor eller oförsörjda Döttrar efter aflidne Embetsoch Tjenstemän af de ofrälse Stånden, hade Inrättningen vid 1842 års utgång en Capital-behållning af 80,518 R:dr 28 sk. 9 r:st. Inkomsterne, bestående af räntor å utlånte medel, voro 3,828 R:dr 15 sk. 3 r:st. Utom 591 R:dr, som erlades i pensioner af nyssnämnde donation, utgjorde utgifterne för läkarevård, medicamenter, sjukspis, ved och gåfvor till 187 pauvres honteux 2,247 R:dr 38 sk. 5 r.vst. x) Af Nöd/ijelps-Cassan, hvars Capital vid slutet af år 1842 var 116,865 R:dr 30 sk. 4 i:st., utdelades under berörde år understöd åt 214 personer, till ett belopp af 5,764 R:dr 19 sk. Under Nödhjelps-Cassce-Directionens förvaltning är ställd en af Stämpelmästaren Assessoren Eric Törnebohm stiftad Pensions-fond, hvaraf räntan är beräknad att användas Lill pensioner, hvardera af 50 R:dr, till Enkor och Barn efter aflidne Tjenstemän vid Stockholms Stads Juridiska Verk samt efter aflidne Fabriks-Idkare, som varit Bor - 43 gare i Stockholm. Denna fond utgjorde vid nämnde års slut 75,059 R:dr 12 sk. 7 r:st., Pensionairernes antal 52, och de för året utbetalte pensionerne 3,704 R:dr 8 sk. y) Sällskapet De Nödlida?ides Vänner.
Vid renaissancens inträde i Italien kom en lifgifvande fläkt af konstnärlighet och friskhet äfven dessa festligheter till godo, och man kan säga, att karnevalen nu fick sin egentliga prägel som en vårfest, på samma gång som en glad beredelse till den derefter instundande, mer eller mindre samvetsgrant hållna fasteoch späkningstiden. Med välbehag kastade sig den njutningslystna tiden öfver dessa tillfällen till förströelser, och Burckhardt 4 lemnar i sitt outtömliga arbete öfver italienska renaissancens kultur och seder åtskilliga intressanta uppgifter om karnevalen. Lifligast voro väl karnevalsfesterua i Rom, der alla slags olika förnöjelser vexlade i en brokig blandning; der förekommo ekläreringar, fackeltåg, skenfäktningar, confettikastningar, men framför allt kapplöpningar, i hvilka bufflar, åsnor – och judar från det romerska ghettot täflade. Påfvarne, som icke förgäfves kände till de gamla romarnas anspråk på »bröd och skådespel», togo tillfället i akt för att förskaffa sig popularitet bland mängden. Så gaf Paul II under karnevalstiden allmän bespisning åt de fattiga, och Sixtus IV skydde ej att blanda sig i den tätaste mängden af maskerade. Som ovanligt lysande skildras karnevalsfesterna under Innocentius VIII (1484–92), då kardinalerna sjelfva deltogo i skämten och sände hvarandra vagnar med komiskt utstyrda masker, hvilka uppträdde och sjöngo frivola smädedikter om de högvördiga fäder, till hvilka de skickats. I jemnhöjd med Roms karnevaler stod endast Florens’, de utmärkte sig synnerligast genom sin öfverdådiga lyx, sin konstnärliga anordning, och här förekommo särskildt under Lorenzo de Medici storartade processioner med mytologiska typer: Bachus, Ariadne, Helena, m. fl. allegoriska figurer som dödssynderna, de fyra temperamenterna, munkar, eremiter, fan och hans anhang och tusende andra masker; alla dessa vimlande grupper skildrade den store Lorenzo sjelf, »Florens’ Perikles», i sina ystra karnevalssånger.
147)» att den upplånade summans belopp finge utgöra högst 3 millioner R:dr, men icke mera upplånas, än som i jöreskrijven läneväg kunde åter utgå, har blifvit erinrad t, dels, att en in Bih. till Riks. St. Prot. 182S, 1829, 6;te Sami, 2 B. 6 ytde Häftet. 82 Banco-TJtskottets Utlåtande N.-o 82. skränkning för upplåningarna, inom någon viss ziffra, ej vore erforderlig, emedan Producternas och Näringarnas belopp, deraf Mynt-oirculationen bestämrties, ej låter sig på förhand beräkna, dels att föreskriften om uppoch utlåningars beroende af hvarannan ej måtte erhålla den bokstafliga tillämpning, enligt hvilken långifvare och lånsökande skulle kunna blifva ömsom affärdade för bristande utjånings-möjlighet och för felande insättningar. tJtskottet bar ej ansett rådligt, att genast från början skulle gifvas en obegränsad utsträckning åt en Låne-anstalt, som, ännu oförsökt, väl synes behöfva någon tid att till sina följder och verkningar pröfvas. Deremot, och då Utskottet anser hufvudsakligt, att så väl uppsom utlåningar, så litet som möjligt, i deras jemna gång hämmas och afbrytas, är det långt ifrån Utskottets mening och syftemål, att beräkningar i den delen skulle göras sä i smått, som efter det tillfälliga resultatet af en dag eller vecka. Hvad såsom ledning härutinnan för Banco-Styrelsen kan anses behöfligt, blifver föremål för de reglementariska föreskrifterna, hvilka framdeles komma att underställas Rikets Ständer; och med detta förklarande får Fanco-Ut skottets Utlåtande N.o 81. 83 Banco-Utskottet å nyo anmäla den ifrågavarande ardra punkten till Rikets Ständers bifall.
Hamilton uttalade åsigter. Jag får således till en början nämna att mig synes obestridligt, att, då en prestman i lifstiden åtnjutit vissa bestämda lönevilkor samt hans hustru och barn få nådåren som en slags pension, så borde dem tillgodokomma, under denna tid, samma förmåner, som den aflidne haft. Utgår man från andra åsigter, så förbiser man all billighet, såväl hvad församlingens som enkans rätt beträffar. Här är mycket ordadt om den nya löneregleringen; men denna lönereglering hafva vi ännu icke fått. Vi veta icke om och när den blir gifven. Dessförinnan kunna vi ju behöfva en författning rörande ifrågavarande fall. Om detta förslag bifalles, upstår icke derigenom flera hinder för en sådan reglering, än dem, som förut förefunnits. Det egentliga hindret för den ifrågav:de löneregleringen skulle väl ligga deri, att enkan får 1 å 2 nådår; men den tidsutdrägt för löneregleringens tillämpning, som möjligen härigenom på ett eller annat ställe åstadkommes, ersättes ju till fullo genom (len större säkerhet mot obilligt prejeri, som på detta vis beredes så väl för en afliden kyrkoherdes enka som för fd^sornlingen. Jag 20 Den 7 M a r s. kan sannerligen icke fatta de svårigheter, man upställer, då det år fråga om ett förslag af så påtaglig nytta sorn det förevarande. Gr. Taube: Jag begärde ordet för att uttrycka den önskan, att R. St:r mätte uti denna underd. anhållan gå längre än hvad af "Ctsk:t blifvit föreslaget; men får, efter Hr Adelborgs yttrande i ämnet, till alla delar instämma uti do af honom uttalade åsigter. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik; Mig vill det synas, som borde det vara en grundsats, att så litet som möjligt lagstifta, så vidt ej ett afgjordt, för handen varande behof deraf förefinnes. Denna fråga har förekommit mig utgöra en rättsfråga, hvilken jag icke anser man bör förblanda med andra och hänskjuta till administrativa myndigheter.