Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i December. rin misstagit sig om hvad någre §§ af mina förslag innehålla; eller ock, att han alldeles förbisett hvad i andra §§ bestämmes; och de öfrige grunda sig på en, som jag tror, oriktig tillämpning af de begrepp, hvarifrån man likväl måste utgå, om man vill ordna och befordra en öfvergång till bättre Creditbruk och fullkomligare Bankväsende. Det är detta jag vill söka visa; och förbigår jag allt hvad den värde Ledamoten anfort uti inledningen till sitt yttrande. Om den värde Ledamoten icke funnit oss äga några garantier för laglig Bankförvaltning'; något BolagsContract, sorn bestån}- mer Bolags-Interessenternas förhållanden till hvarannan; så har jag deremot trott mig hafva funnit sådane, och tror mig ej behöfva vidare utveckla det, när min, Statsoch BancoUtskottens Finance Betänkande år 1823 åtföljande Reservation tillräckligen visat, att Vi äga dem, så vida 72 och 79 §§ af RegeringsForraen åtlydas, och om Svensk Lag återgifves sin kraft, i afseende å Rikets Ständers Bank. Och jag har i dag med glädje inhämtat, att i den Kongl. Propositionen om myntvärdets upprätthållande finnes ett erkännande af den sanning, hvars beifran jag torde i någon del hafva rätt att tillräkna mig, då jag var den första ibland mindre medborgare, som vågat yttra, att det vore Konungs och Ständers Den i December. 67 gemensamma pligt, att tillse, det Rikets Mynt är enligt Lag. Men jag skall skynda till de invändningar, som mera bestämdt angå mina förslag. Den värde Ledamoten har klandrat, att jag grundat inrättningen af PrivatBanker på bibehållandet af en kostsam Statsbank. För den, som vill allfvarligt komma till ett bättre, måste det sätt, hvarpå lian kan framgå, först af allt vara klart utredt. Jag har trott, att sedan man i snart 4» år arbetat på, att undergräfva den enskilta Crediten, först genom ett illa ordnadt
Hr Carleson har mycket rätt i sitt påstående, att de flesta hä.rv:de ledamöter sakna tillräcklig lokalkännedom, för att kunna bedöma, huruvida skolan bör förläggas i Piteå eller Luleå, och för min del erkänner jag, att jag helt och hållet rättat mitt omdöme efter de uplysningar, som blifvit Utsk. meddelade. Hessa uplysningar hafva erhållits dels från Landshöfdingen och dels från Biskopen, och af dessa båda personer anser jag i denna frågan Biskopens förord ega största auktoritet. Hertill kommer, att såväl förra Länsstyrelsen som alla länets kommuner, med undantag af Lappmarkerna, yttrat sig för Piteå skolas utvidgande. Ser jag nu saken från en annan synpunkt, så har jag 2 skolor, af hvilka en skall utvidgas, då är frågan : skall jag utvidga den skolan, som har 2 lärare och 18 lärjungar, eller skall jag utvidga den skolan, som har 42 lärjungar och 5 lärare. För mig vill det synas vara bäst att utvidga den skolan, som har de flesta lärare och de flesta lärjungarne. StatsUtsk. har uti hela denna fråga följt en grundsats, hvilken man icke bör frångå, och det är, att aldrig nedsätta ett bestående läroverk. I går följde man denna grundsats med afs:de på Malmö, i strid med K. M:3 Propos.; jag kan icke inse något skäl, hvarföre man skulle vara hårdare emot Piteå. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Gr. Mörner, Carl Göran Betlof: Het är egentligen tvenne frågor, som här varit föremål för discussion, nemi. huruvida det för Norrbottens län föreslagna läroverket bör förläggas till Piteå eller Luleå, och huruvida Christianstad bör erhålla en högre lärdomsskola Hvad beträffar den första frågan, så får jag erinra R. o. Ad:n, att K. M. redan 1847 i sitt förslag ang:de elementarläroverkens organisation föreslog för Pilefl en större skola än den, som nu är föreslagen att blifva den största i de Norrländska länen, och då föreslog K. M. för Umeå endast en skola med 2 lärare. Uti den skrifvelse, som R.
Ständers e - 37» Den s Juli. get bepröfvande vördsammeligen understalles* Stockholm den 14 Juni 1815» På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Stån och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vagnar Carl Je Geer. Gustaf Murray. På Vallofl BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöter* Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Fr. Landberg. Jon Jonsson. C. Tunelius. A. Kongl. Majit s och Rikets Bergs-Collega-Privilegium på Löfås Silfver - bruks uppläggande för Landshöfdingen Hågvälborne Herr Gustaf Du* vall och dess Med-Interessenter. Kongl. Maj:ts vi underskrifne Råd, President och Assessorer uti det Kongl. BergsCollegio; Gore vetterligt, att såsom Löfås SilfverBruk, hvilket är ett ibland de äldsta Silfver-Verken i Riket, häfver allt ifrån anno 1677) legat öde och obrukadt , och folket likvist, sorn den tiden bemälte Verk var i gång hafva i Grufvorna arbetat, veta af egen erfarenhet berätta, att Malm finnes der både öfver botten så väl sorn för orterna uti dess strykande gång i fällt; allt - Den a Juli. 373 alitsa håfve vi så mycket mera på alla medel och utvägar varit förtänkte, huru det åter till god uppkomst måtte blifva befordradt, efter uppå det derunder lydande Nybergs-Hemrnanet af behörig Kolskog, vattudrägt och andra sådana nödvändigheter , som ett slikt Bruks fortsättande befrämja. Hvarföre emedan vi nu så vida dermed komne äro, att visse
Uti detta och dithörande ämnen hafva innevarande riksdag blifvit väckta ncdannämnda motioner, nemligen dels inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Nordenfelt, L., hvilken af den anledning, att nu gällande författningar rörande rättigheter och skyldigheter i fråga om uppdämning af åar och floder för drifvande af vattenverk, beredande af flottleder eller vattenledningar för andra ändamål, äfvensom i fråga om ändring eller ulrifning af redan befintliga dammbyggnader till förekommande af öfversvämningar eller bakvatten för ofvanliggande verk, lill beredande af flottleder eller upprätthållande af fisken, skulle vara dels ofullständiga och otydliga, hvaraf»ständiga lagstrider» i dessa frågor uppstode och underhölles, dels hinderliga för de stora »industriela intressen, som berodde på en jemn vattentillgång», hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t begära en Proposition till nästkommande Ständer om antagandet af en författning, utgående från följande grunder: 1:o att ingen byggnad eller uppdämning i ström eller å, som kan inverka på vattenhöjden derstädes eller på andras rätt, må företagas utan föregången pröfning af Härads-Synerätt och fullständig undersökning af sakkunnig person, såväl angående vattendragets förhållande vid olika vattenstånd, särdeles de största flödena, som ock angående den verkan derå, som den ifrågavarande byggnaden eller uppdämningen kan vålla, och hvarvid ett fast vattenmärke bör anbringas samt i Syne-rättens utslag noga beBih. till B. St.
Den är ock ett uttryck af den högsta statsrältsliga grundsats, såsom innebärande ett erkännande af hvarje medborgares innerliga inföi lifvande med staten; och det är med anledning af hvad Utskottet sålunda anfört, sorn Utskoltet vördsamt ajstyrkev bifall lill Herr Meve hels ifrågavarande motion. Stockholm den 5 April 1854. Lag-Utskottet* Betänkande, N:o 22. 17 &:o SS. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 April 1854, kl. 9 t. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmande af en summa appellabilis för fullföljd af talan i Idof-rätt emot Under-rätts beslut i tvistemål. Innan Kämnersoch Lagmans-rätterne, genom Kongl, förordningen den 18 April 1849, indrogos, fanns i lagen stadgadt, att ej någon egde emot Lagmansoch Rådstufvu-rätts dom vädja till Hof-rätt, der ej hufvudsaken gick öfver femtio dalers värde; men då genom indragningen Hof-rätten förändrades från tredje till andra instansen i alla mål, ansåg man sig icke böra bibehålla berörde stadgande. Man förordnade dock, att verkställighet må sökas på Under-rätts dom, oansedt deremot vädjas, så framt vadet derigenom ej göres onyttigt; och på så sätt trodde man sig hafva uppställt ett lika kraftigt hinder emot trätlystnaden, emot ringare måls obehöriga fullföljd och emot Hof-rätternas öfverhopande, som låg uti förenämnde stadgande. Herr Grefve Taube, H. E., har nu emedlertid uti ett till Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, fästat uppmärksamheten derpå, att den medgifna verkställigheten icke skall hafva medfört påräknad följd.
M. likaledes godkänd arbetsplan; 2:o före lyftningen af beviljade statsbidrag skola derjemte till Riksgäldskontoret ingifvas: a) af E. K. M. pröfvad och godkänd säkerhet för kontraktets fullgörande; och b) derest bidraget utgår såsom lån, ej mindre en till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd, af fullmägtige i nämnde kontor godkänd skuldförbindelse, än ock af bemälde fullmägtige likaledes godkänd säkerhet för denna förbindelses uppfyllande; och c) bevis, att med anslag utan återbetalningsskyldigbet understöd! arbete blifvit börjad t. 3:o Så snart här ofvan omförmälde handlingar blifvit behörigen företedde och aflemnade, utbetalas medlen till vederbörande, å de tider, som finnas bestämda uti upprättade kontrakt, eller af E. K. M. serskildt tiilkännagifvits, antingen omedelbart från Riksgälds-kontoret eller genom den embetsmyndighet, hvilken E. K. M. kan hafva derom lemnat nådigt uppdrag; 4.0 sedan lånebidrag i)'ifvit från Riksgälds-kontoret utgifne, åligger det kontorets styrelse att vaka öfver deras återbetalning i stadgad ordning. Varder ränteoch kapital-inbetalning ej på bestämd tid fullgjord, är låntagaren pligtig, att å det till liqvid förfallna beloppet erlägga fem procents årlig ränta, intilldess full betalning sker; 5:o likaså åligger det Riksgälds-kontorets styrelse att tillse, det de statsmedel till kontoret i behörig ordning ingå, hvilkas återfordrande, till följd af uraktlåtet uppfyllande af hvad arbetsplan eller kontrakt innehåller, kan af E. K. M. anbefallas; 6:o tle laneoch säkerhets-handlingar, som, för statsbidragets utbekommande, till Riksgälds-kontoret afleinnas, förblifva uti kontorets vård; docksko - Expeditions-Utskottcts Förslag till und.
»Jo, jag tror att jag har allt för mycket deraf, man har just rådt mig att lägga strama tyglar på den, samt hålla skildringen så nära verkligheten som möjligt.» »Hvem har gifvit er det rådet?» sporde författaren i det han häftigt for upp från sin tillbakalutade ställning. Den unge mannen rodnade förskräckt, ty der låg något så slagfärdigt i den andres min; han nämnde ett inom tidningsverlden och riksdagen icke okändt namn. »Hvad är det der för en storhet?» frågade stockholmaren med en ironisk dragning på munnen och sjönk åter tillbaka mot stolens ryggstöd. Halfdan rodnade ännu häftigare. Denna fråga kom så oväntadt. När framstående män affärdades så, hvad kunde då en medelmåtta vänta sig! Han kände ännu icke till den ganska vanliga taktiken att helt enkelt ignorera personer som icke falla en i smaken; han hade icke heller hört något om »realism» och »idealism» ännu, det var på den tiden endast i faggorna hos ytterligheternas män. Han visste således icke att han hade framför sig en af idealismens stödjepelare, och redogjorde på god tro för den tidningsman till hvilken han först vändt sig, samt för hvad han sagt. »Nå ja, bry er icke om det der», afbröt honom hans gynnare, »låt ni er fantasi få fritt spelrum, men tukta formen.» Fritt spelrum? – Det glänste till i skåningens ögon. Tänk om han skulle släppa lös alla dessa vilda idéer? Frihet, frihet! Detta var något som han icke tänkt sig. – Man skyllade hans fantasi för vara för tam bah, man kände honom icke. Frihet – skulle det vara trollordet – ett »Sesam öppna dig», till diktens härligheter? Det låg någonting berusande i sjelfva ordet. Han höjde sitt glas, han kände sig som en annan menniska, och blygheten var försvunnen. »Tack för rådet», sade han i en helt ny ton, »jag har känt mig bunden och nedtryckt. Ni har löst mig.» »Hur menar ni?» frågade hans värd och betraktade med förvåning hans strålande ansigte, »jag förstår er icke.» »Ni skall kanske göra det framdeles», sade gästen skrattande. Och dermed var hans tunghäfta löst.
Ad. täcktes afstå den gjorda inbjudningen, enär den rubrik för Författarn, som Utsk. föreslagit, uppenbarligen är behäftad med ett stort fel, nemi. mindre god Sven - Den 27 September e. m. 367 ska. R. o. Ad. liar dessutom efter mogen öfverläggning fattat sitt beslut om den rubrik Ståndet ansåg lämpligast och torde derföre böra densamma vidblifva. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut och godkände den derom föreslagna votens-propos. 8:de punkten, ang:de Utk:s afsigt att framdeles inkomma med förslag i afseende på den ifrugavar:de förfaltn:s innehåll. Lades till handlingarne. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv. o. Ekon.Utskis den 23 och 25 dennes på bordet lagda Betänk. JVg 127, i anledn. af väckt motion om ändring af lista moimtet af 4:de §:n uti Folkskolestadgan af den 18 Juni 1842. O Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utskis den 23 och 25 dennes på bordet lagda Betänk. Af 128, i anledn. af väckte motioner, ang:de ändring i Kongl. Fabriksoch Handtverks-Ordnin den 22 Dec. 1846. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande och förekommo dervid Utsk:s yttranden öfver nedannämnde delar af den i fråga vande författnin: § '• Hr von Hartmansdorff, Au g.: Mig tyckes att motionären i denna punkt haft rätt, och Utsk. orätt. Jag vet att det är förgäfves, att här söka göra en sådan åsigt gällande. Men jag har icke velat, genom mitt stillatigande, synas medgifva, att jag skulle hafva samtyckt till den framställning Utsk. här gjort. Hr Flach, Johan: Den förändring uti nuvar:de författnings lydelse, motionären föreslagit, är af ganska väsendtlig betydelse.
Skrifvelse, N.o ij5. äfvensom att, ela Slottsskrifvare-lönen, 50 R:dr indeldt, numera är indragen, å Allmänna Indragnings-Slaten må uppföras ett lika stort contant belopp, eller 50 Rdr. Stockholms Län. För detta Län har E. K. M. i Nåder ansett erforderlig en summa af 269 R:dr 16 sk. för 4 fång-knektar vid Smedjegårdshäcktet, äfvensom elt årligt arfvode af 200 R:dr till Slotls-Predikanten å Waxholms fästning. Hvad den första utgiften beträffar, hafva Rikets Ständer, med afseende å det allmänt erkända behofvet af förstärkning i bevakningen vid nämnde häkte, bifallit, det må å 2:dra Hufvud-Titeln uppföras den äskade summan £69 E:dr 16 sk.; hvaremot då Rikets Ständer ansett denna Hufvud-Titel icke böra belastas med utgifter i och för andra häkten än Länsfängelserna, Rikets Ständer funnit det ifrågaställa arfvodet till Slotts-Predikanten å Waxholm , hvilket hittills utgått af 8:de Hufvud-Titeln, vara af egenskap att, så länge behofvet fortfar, böra på enahanda sätt framgent anordnas. Vid hvad E. K. M. Nådigst gifvit tillkänna, att genom två Fögderiers sammanslagning komma att å detta Läns Stat indragas contant 10 R:dr och indeldt 125 R:dr, samt arrende af ett Kronofogde-boställe efter fardagsårets förlopp, hvilka tillgångar likväl blifvit vid den nya Landtstats-regleringens uppgörande beräknade, äfvensom att anslaget för 66 Fjerdingsman och en Profoss, hvilket är upptaget contant, men utgår indeldt, kom ine att minska contanta anslaget med 203 R:dr, men deremot öka indelningarne, hafva Rikets Ständer ej funnit något att erinra. Blekinge Län.
Stånd i en eller a n nan del af BevillningsUtskottets Förslag rörande grunderne för Bevillningen, sätten af deras tillämpning och Bevillningens fördelning yrkat, men detta ändock vid sin mening förblifver, skall saken öfvcrlernnas till afgörande åt Förstärkta StatsUtskottet, samt enahanda skäl, hvilka kunnat verka tili antagande af ifrågavarande yrde Proposition äfven skulle föranleda derhän, att, öfver huru många särskilda delar af ett Förslag till Bevillningsförordning än något RiksStånd stadnat uti olika Beslut einot de öfriga, en enda Voteringsproposition öfver hela Förslaget icke destomindre kunde fastställas, sig alltså icke böra eftergifva sin i Grundlagen förvarade rättighet tilt omröstning i Förstärkta Stats-Utskottet öfver hvarje del af Tulltariffen, hvaruti Ståndet fattat olika Beslut emqt de öfriga RiksStånden; i följd hvaraf Ståndet beslöt att undandraga sig all omröstning öfver nämnde Proposition, intill dess ConstitutionsUt - skottet, Fröt. Ut är. d. 10 Nov. 1823, slottet, till hvars pröfning den sålunda uppkomna stridiga frågan, med anledning af sista morn. i 29. §. Riksdags Ordningen, hänskjutes, sig deröfver utlåtit. Från Hedervärda Bonde-Ståndet S. D. Vid föredragning af Hoglofhge Ridderskapets oell Adelns ProtocollsUtdrag af den 7 dennes med inbjudning, rörande uppdrag åt Herrar Banco Fullmägtige, att tillsätta Ledamöterne i Directionerne öfver Discont-Låne-Contoiren för Vestra och Södra provincerne, ansåg Bonde-Ståndet sig så mycket mindre kunna berörde' inbjudning antaga, som Ståndet bland skälen till dess bifall lill ifrågavarande Discontutgreningar förnämligast afsett, att förvaltningen af samma utgreningar skulle uppdragas åt valde Ombud af Riksens Ständers egne Medlemmar; förblifvandeS alltså Bonde-Ståndet vid dess redan härutinnan fattade beslut. Bihang tili R. St. Prot. gäle Sami. is Trot.
Visserligen har val denna %studie » aldrig varit iimnad att fylla krafvet på en särskild litteraturhistorisk monografi ~ f v e r detta ämne. Men den grundlighet, hvarmed de samtida recensionernas omdömen om romanerna tillvaratagits, kan icke ersatta värdet af förf: s egen närmare motivering till den för öfrigt alldeles riktiga satsen, att Er. Bremcrs största betydelse ej låg i hennes koiistnärsskap. Harvidlag torde den nu tämligen rigoröst iakttagna kronologiska ordningen mycket väl ha kunnat tåla vid att maka å t sig en smula för ' hänsynen till en mera sanimanhangande framstallning af s j älfva a9met. (Se exempelvis redogörelserna f ör utarbetandet af D Nina » och för kritiken daraf, hvilka egentligen ' borde ha ståkt på, samma stalle, trots den mellanliggande tiden.) Härmed är naturligtvis icke sagdt, att boken alldeles saknar dylilrn öfversikter och återblickar. Kapitlen om Bök lins skolverl~samhet, om Pr. Breiilers bibelstudier i Norge och niistan hela den seiiare delen af boken visa bäst, hvgd hennes biografer i den viigeii kunnat åstadlxom~na. Men i ett följande häfte torde jag få ytterligare tillfälle att åter-. komme till de intryck arbetet gifver. U Det ar icke utan en viss tvekan jag nedslsrifvit dessa, soin det kan synas mången, nigot docerande a.ninärkninga, ' mot ett arbete, som öfverallt vittnar om djupgående studier och måste blifva en värdef~~ll kalla för kommande litteraturhistorisk forskning rörande förra halfseklet. Kritiken har dock icke berott på bristande blick för de stora svårigheter, dem softingeii af ett öfverflöda.ncle rikt material epbjuder. Den bör endast betraktas sasom ett uttryck för de kraf på fullkomlighet, dem man vågar sätta på ett arbete af denna. betydenhet. Att förtjänsterna äro ö f v e r ~ a ~ n d har e, jag redan antydt. I kärleksfull pietet, shdan man kan vänta af deii, som stått Fr. Bremer så nära som Esselde, ar arbetet utfördt, men ingen okritisk beundran ställer sig skymmande i vägen och gör liisaren misstiiiilrsarn.
Från köket vältrade sig ett infernaliskt os in i serveringsrummet, och derifrån slank den genom den halföppna dörren in i matsalen, hvarest den så småningom förträngde den ljufva doften af violer.Om handelsdomstolar. Af Ernst Bring. Sedan 1875 står i vårt land frågan om särskilda handelsdomstolars inrättande på dagordningen. Nämnda års riksdag aflät nämligen till konungen en skrifvelse med hemställan, det frågan, om och i hvad mån dylika domstolar kunde komma till stånd, måtte behandlas i sammanhang med utarbetandet af forslag till ny rättegångsordning. Såsom stöd för denna hemställan åberopas hufvudsakligen: handelns intemationela karakter, handelsrättens beroende af allmänna, sedan århundraden småningom utvecklade handelsbruk, nödvändigheten for domare i handelsmål af kännedom om dessa handelsbruk och en mängd andra af handelns natur beroende omständigheter, den bristande sakkännedomen i dessa afseenden hos den rättslärde domaren i allmänhet, samt önskvärdheten af handelstvisters afgörande utan betydlig tidsutdrägt. Sedan nya lagberedningen uti sitt betänkande angående rättegångsväsendets ombildning yttrat sig i frågan om handelsdomstolar, kommer densamma att behandlas af den i dagarne * sammanträdande förstärkta lagberedningen, och få af de frågor, som föreläggas denna s. k. lagriksdag, torde vara egnade att, åtminstone inom köpmansverlden, tilldraga sig mera uppmärksamhet än denna. * Denna uppsats ingick till Red. den 31 dec. 1885.Då vi i Sverige icke någonsin haft några egentliga handelsdomstolar *, måste vi för att kunna bilda oss ett omdöme om institutionen, vända oss till utlandet, från hvars erfarenhet i frågan god lärdom torde vara att hemta. I Italien sages handelsdomstolar först hafva blifvit inrättade. Redan i tolfte seklet hade man derstades af l$öp-mansgillena valde egne lekmauuadomare, » consules merca-torum ». Sådana domstolar finnas dock numera icke, utan de italienska liandelsdomstolarne äro nu sammansatta af en graduerad jurist såsom president och två köpmän såsom bisittare.
Jag ber blott att få protestera emot en sådan behandling af frågan, som Hr Printzensköld afsett. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande Konst.Utsk:ts förev:de Mein., deri Utsk:t hemställt, att Ola Jönssons i ämnet gjorda framställning icke måtte till någon R. St:rs åtgärd föranleda, det blifvit af Hr Printzensköld yrkadt, att Mem:t skulle med ogillande laggas till handlingarne; med anledn. hvaraf H. Exc. finge förklara, det han, med stöd af 107:de §:n R. F. och 29:de §:n R. O., ansåge sig icke kunna framställa någon annan propos. å förev:de Mern. än att detsamma skulle läggas till handlingarne; hvarefter en sådan propos. gjordes och med ja besvarades. Föredrogs, men begärdes ånyo på bordet, Konst.Utsk:ts den 4 dennes bordlagde Mern. N:o 55, med voter.propos:r rörande det uti Konst.Utsk-.ts Mern. N:o 38 framställda förslag till ändring i S. 0:s föreskrifter om PresteSt:ts representationsrätt. Den 8 Augusti. 10!) Föredrogs oell Indes till handligarne Konst.Utskits den 4 dennes bordlagde Mern. N:o 56, med anmälan om de i Förstärkt Konst.Utsk. verkställda omröstningar. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter anjo pä bordet, nedannämnde, den 4:de dennes bordlagde Mern. och Betänk:», nemi.: StatsUtsk:ts Mein. N:o 147, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt. N:o 101, i fråga om förändrade grunder för mjöloch sågqvarnars beskattning; Sammansatta Lagsamt Allmänna Besv.- och Ekon.Utsk:ts Betänk.
Vidare anmärker jag pag. i3, att Utsk. höjt afgiften för quinnkön, ogifta eller enkor utan minderåriga barn, från 12. till 24 sk. Detta medför hvarken någon ökad inkomst för staten, eller något afskräckande för dessa personer att sitta för sig sjelfva. Jag tillstyrker således att härutinnan vidblifva gamla förordn.; ty det vore besynnerligt dessutom att höja afgifterna för denna vanlottade class. Dikades anmärker jag pag. 21, att Utsk. föreslagit, att bevilln. af 6 proc, skall erläggas å gåfva och testamente, sorn stiger till 100 r:dr i stället för 3oo r:dr. Då man beräknar omkostnaderna vid bevakningen af ett testamente, visar det sig klart, att det bör vara en större summa för att betäcka dessa omkostnader. Om nu 6 proc:s betulin, lägges på en så låg summa som 100 r:dr, så återstår för testamentseller gåfvotagaren ingenting. Jag tillstyrker äfven här förblifvande vid det gamla och anhåller, att dessa anmärkn:r må få åtfölja den återremiss, jag förmodar, att B., o. Ad. beviljar. !£-'■ Hr Stuart, Fredr. Christopher: Äfven jag anhåller om återremiss. Vid Utsk:s förslag, att huspredikanter skola i bevilln. erlägga 33 r:dr 16 sk., ber jag att först få göra några erinringar. Huspredikanter åtnjuta, såsom sådana, ingen lön och hafva icke någon annan fördel af deras ordinerande dertill, än att få räkna enkla tjensteår. Mig synes det i hög grad obilligt, att tjenstemän, som sakna inkomst, skola till staten erlägga en så dryg skott som den nu föreslagna. Om man vill förekomma huspredikanters vidare tillsättande, hvilket varit Utsk:s afsigt, vore det långt bättre att rakt förbjuda dem, än att på detta indirecta sätt gå till samma mål.