Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Marianne kunde aldrig begripa hvarför. Hon hade frågat honom. »Affärer», svarade han. Han reste alltid med första tåg om morgonen och kom igen på eftermiddagen. Marianne brukade icke stiga så tidigt upp, och de sade hvarandra alltid farväl på qvällen, men en morgon i slutet af Augusti, just som Börje stod i begrepp att stiga i vagnen, kom hon färdigklädd ut på trappan. De nickade till hvarandra, och Marianne blef stående på trappan i det hon såg sig omkring med ett slags nyvaknad, barnslig förvåning. Himlen var klar och hvitblå, luften sval ännu och så underligt ren att andas, stark och liksom mättad af sommar. Marianne tyckte att hon med hvartenda andetag insöp en känsla af sin egen ungdom. Hon sänkte blicken. Det låg ett strålande solsken öfver allting, det glänste och glittrade på hvarenda gren, från hvartenda daggigt litet grässtrå. »Börje», sade hon med andlös häpenhet, »hvad det är härligt i dag! Hvilket väder!» »Så har det varit hvarenda morgon hela den sista veckan», svarade han i sin trygga ton. Och så såg han på henne. Han tyckte det var roligt att hon stigit upp så tidigt. Han kunde icke tåla morgonsölet. Och vid det han så der stod och såg på henne var det som om han upptäckt någonting alldeles nytt; en viss förändring, hvilken han icke lagt märke till förut. Hennes kinder hade fått en frisk färg, och ögonen hade en glänsande blåaktig emalj, som den finnes hos barn. Han stod på stenläggningen och hon på trappan, strax bredvid honom. Han grep hennes händer och drog dem till sig, så att hon tvingades att luta sig ned emot honom. »Marianne», hviskade han, liksom skamsen öfver sin egen hänförelse, »är det inte stort och rikt att lefva? – att känna hur lifvet bultar i hvarenda, puls, hur det står rundt omkring en i hela naturen! Jag skulle vilja lefva med åtta lungor och åtta ögon, jag skulle vilja arbeta med fyra par händer, sådana som mina. Jag ville kunna sträcka så vidt och orka så mycket ... Ah, Marianne!» Han släppte efter hennes händer, och hon såg på honom. Fans det icke i hans ansigte det samma som hos luften och morgonen! Något som ryckte henne med utan att hon visste hvad det var.
Nej, beviljas det af Kongl. Maj:t för berörde ändamål äskade anslag af 10,000 R:dr. Ank. till Exp.-Utsk. den 5^April, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets, under N:o 227, afgifva Betänkande, angående ett läne-understöd för återuppbgggandet af Conradsforss bruk. (R:glds-Afd.) Borgareoch Bonde-Stånden hafva, på grund af derstädes framställda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitterat dess ofvannämnde, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet bifallna, utlåtande, hvaruti Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer, för återuppförandet af de, sistlidne sommar, genom vattuflöde förstörda verkstäderne, med tillhörande byggnader, vid Conradsforss bruk i Vermland, måtte, emot föreslagna betalningsvilkor, bevilja egaren af samma bruk, Grufve-Fogden C. B. Fitinghoff' ett låneunderstöd af 3o,ooo Riksdaler.
M. uti nådig skrifvelse af d. 18 Jan. 1823 så väl meddelat R. St. K. Krigsoch KammarColhnas und. utlåt, i ämnet, hvarigenom K. Collina samma förslag i und. afstyrkt, som äfven tillkännagifva, dels att K. M. för dess del ansett några förändrade omständigheter och förhållanden efter 181 o års riksmöte icke hafva inträffat, som kunde föranleda till ändring uti det enligt K. brefvet d. 21 Maj samma år fattade beslut, att icke för alltid kungs-och kungsladugårdar från Kronan afsöndras, dels ock att K. M. med den rätt, 80 § Reg.F. Konungen tillägger, icke fann skäl att bifalla, det officersboställen jemväl skulle till skatte försa fjäs, samt att R. St. uti und. skrifvelse den 3o Sept. 1823 förklarat, det R. St:s åsigter af detta ämne fullkomligt instämde med hvad K. Krigsoch KammarColkna uti ofvanberörde utlåt, anfört, hvadan Ständerna, med stöd af berörde grundlags-f), funno någon ytterligare åtgärd derutinnan å deras sida ”för närvarande” icke äga rum; så yttrar sig Utsk., att Utsk., med afseende å hvad sålunda förekommit, väl icke ansett sig kunna tillstyrka, alt, såsom motionärerna yrkat, kungsgårdar och kronolägenheter i allmänhet må till skatte försäljas, men att Utsk. dock trott, att, derest förhållandet med någon Kronans egendom skulle finnas sådant, att fördel för K. M. och Kronan skulle uppkomma genom egendomens försäljning till skatte i stället för densammas utarrenderande, sådan försäljning ock bör kunna äga rum, hvarföre Utsk. förestår, det R. St. genom und. skrifvelse hos K. M. anhålla, att, i händelse någon kungsgård, kungsladugård eller annan till boställe icke anslagen kronolägenhet skulle finnas af den beskaffenhet , att verklig fördel för staten Den 3 September. Gi uppkommer genom försäljning till skatte af sådan egendom, K. M. måtte låta vederbörligen utreda förhållandet, och förslag i ämnet derefter till R. St:s pröfning öfverlemna.
—- om remisser: af Herr Stråles motion, angående valet af Justitia;Ombudsmannens Suppleant, då under loppet af Riksdagen JustitiasOmbudsman afgår; af Herr von Holienhausens motion angående tillägg i ansvarighetslagen för Fullmägtige i RikgäldsContoiret, i afseende på utbetalningen af det mindre Creditivet; af Herr von Hauswolffs motion rörande förändrade stadganden i afseende på Dom-böckers insändande till ÖfverRälterne. P. 133. —- om Riddarhus-Utskottets memorial, angående Riddarhus-Directionens RiksdagsBerättelse. P. i34- — om Allmänna Besvärsoch Oe* conomieUtskottets sednare Betänkande rörande jemkning af Extra Roteringen i Riket. P. 163. — om BancoUtskottets sed - 428 nare Betänkande rörande Publicitet af Bankens angelägenheter. P. 164. — om utbekommande af 4 månaders aflöning för Ståndsoch UtskoltsCantzlierne P. j65. — om Conslitutorial för JustitinsOmbudsmnnnen och dess Suppleant. P. 224. — 0111 Statsoch BancoUtskoltens Utlåtande i anledning af de beslut RiksStånden fattat till sammanjemkning af deras skiljaktiga meningar rörande Rikets Penningeväsende m. m. P. 224. — om StatsUtskottets memorial angående RiksSlåndens olika beslut i fråga om anslag för FörsvarsYerket. P. 224. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUlskotlets Utlåtanden: 1) rö rande ökadt antal besigtningsman å Ekeskogarne i Riket; 2) angående anslående af ett ordinarie Canl.zlist-ai fvode till delning emellan tvenne af Utskottet antagne extra Canlzlister. P. 225.'—- om Stats-och BancoUtskoltens svar på återremiss af Utskottens Betänkande rörande
Jag täger mig friheten till Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, huruvida det ej vore lämpligast, alt först afgöra de på bordet hvilande mål, hvarpå ExpeditionsUtskoltet väntar, och låta dessa frågor, som Den IQ Februarii f. m. bero på Ridderskapets och Adelns enskilta afgörande, hvila, till dess de allmänna äro afgjorde. Härå anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr Tham, Wolrath, och Grefve Frölich, David, förenade sig med Friherre Anckarswärd. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att ConstitutionsUlskottets berörde Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, komme detsamma ock, alt, enligt 49 §• Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande. Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den 3i sistlidne Januarii under N:o 5 afgifne, samt den g dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar mot en af Kongl. Maj:t föreslagen redactionsändring i ?.l\ §. Riksdagsordningen. Friherre Anckar swärd. Carl Henrik, anhöll, att äfven detta ConstitutionsUtskottets Memorial måtte ytterligare få hvila på bordet. Herrarne Tham, Wolrath, och von Schulzenheim, David, förenade sig med Friherre Anckarswärd. 126 Den 19 Februarii f. na. Hans Excellence Herr Grefven och Landt.Mar skalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att ConstitutionsUtskottets ofvannämde Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, komme detsamma ock, att, enligt 4o §• Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande. Företogs till pröfning
Något förslag dertill har Kollegium icke fått sig i nåder ålagdt att afgifva, och uppgörandet deraf skulle, om fullständighet söktes, föra utom den verksamhetskrets inora administrationen, som är Kollegium anvisad, men genom att framställa några hufvuddrag af de förändringar, sora grundskatternas kapitalisering och lemnad rättighet till deras inlösen skulle åstadkomma, har Kollegium sökt visa huru derigenom, å ena sidan, ingen sann och tillförlitlig fördel, men å den andra, svårigheter och äfventyr, hvilkas utgång ingen kan förutse, skulle för enskilde medborgare och Staten i sin helhet uppstå, — med denna åsigt kan Kollegium derföre icke annat än i underdånighet afstyrka Eders Kongl Majit från nådigt bifall till åtgärder af ifrågakomna syftning, hvarigenom stats-institutioner, hvilka bidragit till fosterlandets anseende och bestånd, skulle rubbas, ehuru deras fortfarande, fasthet och trygghet bör utgöra första vilkoret för hvarje förändring, som vidtages med beskattningsväsendet» Till följd af detta Kammar-kollegii yttrande aflat Kongl. Majit till bemälda Kollegium under den 6 November 1860 ett nådigt Bref af följande lydelse i »Sedan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 18 December 1857, jemte »anmälan, att de vid dåvarande riksmöte hos dem väckta förslås, i fråga om skattoskyldig jords friköpande från grundskatt m. m., för denna frågas slutliga afgörande »ansett nödigt, att ett fullständigt förslag uppgjordes, innefattande icke allenast de »allmänna grunderna för omförmälda skatters inlösning, utan äfven en framställning af »de särskilda åtgärder, som för verkställandet kunde finnas erforderliga, men i sakanad af tillfälle att åt detta ärende egna den tid och det arbete, som för uppgöran»de af ett dylikt förslag skulle erfordras, hos Oss i underdånighet anhållit, det Wi »mätte i nåder vidtaga de åtgärder, som för en fullständig utredning af den vigtiga »frågan kunde finnas lämpliga; så och efter det I, enligt nådig befallning, den 20
Beträffande Rikets Ständers Herrar Revisorers anmärkning uti 5:te §:n, att uti räkningen med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län, såsom ersättning till vederbörande läkare för verkställd obduktion ä aflidne drängen Lars Andersson i Sahlby, aflörts 25 K:dr 27 öre, för hvilken utgifts verificerande bilagts Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i nämnde län skrifvelse den 27 Maj 1858 och Skånings Häradsrätts utslag den 11 förutgångne Mars, hvarigenom förordnats, att obduktions-kostnaden skulle af den aflidnes tillgångar gäldas, eller, i den mån de dertill icke voro tillräckligt, af allmänna medel, till det belopp, som af vederbörande myndighet bestämdes, men att hvarken läkarens qvitto å den uppburna obduktions-kostnadsersättningen eller bevis om den aflidnes medellöshet ibland verifikationerne återfinnas; så erkännes densamma grundad, rörande felande medellöshetsbeviset, hvilken, af Kontoret förbisedda, omständighet torde dertill böra föranleda, att beloppet uti innevarande års räkenskaper, under observations-titel, upptages till närmare redovisning, hvaremot anmärkningen i öfrigt icke till riktigheten af Kontoret kan medgifvas, enär qvitterad räkning å ifrågasatte obduktionskostnad, under fol. 7,111, finnes bilagd den anordning, på grund hvaraf samma kostnad uti kassa-räkningen afförts. Vidkommande slutligen Rikets Ständers Herrar Revisorers uti 6:te gm framställda erinran, att flera, uti vederbörande Kongl. 3Sfaj:ts Befallningshafvandes missiver såsom qvitterade åberopade, räkningar å kostnader för medikolegal obduktioner saknas bland verifikationerne, får Kontoret vördsamt upplysa, att desse räkningar igenfinnas bland verifikationerna till kassa-räkningen. Stockholm af Kongl. Sundhets-kollegii Kamererare-kontor den 15 December 1860. W. v. Baumgarten. Direktionens för Veterinärinrättningen i Stockholm underdåniga utlåtande, i anledning al'
Under sådane förhållanden, . på grund af hvilka Krigsoch Kammar^kollegierne, efter fullständig utredning af frågan och efter pröfning jemväl af de skäl, hvilka vid förra riksdagen föranledde Rikets Ständers afslag a den nådiga propositionen i ämnet, numera enhälligt ansett rättvisa och billighet påkalla den sökta eftergiften af ifrågavarande dagsverksskyldighet, har Utskottet funnit sig böra, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits vid sistlidne Riksdag afgifna nådiga förslag, i så måtto understödja den härom nu väckta motionen, att rusthållarne måtte från den dem åliggande dagsverks-skyldighet för stamhemmanen varda befriade; hvaremot de från Stats-Vtskottels Utlåtande, N:o 273. 9 frän augmentshernmanen utgående dagsverkena, såsom icke serskildt omförmälda uti ofvanberörde nådiga bref af den 16 December 1680, fortfarande skulle komma att för statsverkets räkning disponeras ; dock torde, i likhet med hvad som år 1810 vid allmogens befrielse frän de s. k. hjeipedagsverkens utgörande stadgades, det vilkor härvid böra fästas, att derest en förändrad hushållning i afseende å de vid Kungsöhr belägna kronoängarne framdeles skulle pröfvas nödig och fordra dagsverkenas användande, rustbållarne då må vara skyldige att utgöra desamma emot sådan betalning efter länets markegång, som för kronodagsverken åtnjutes.
Lrs utgäng, men nu sed rinera derutinnan gjort en total förändring, saint stadgat betalningens werksiällande inom röta LrS flut. Herr dlorllen^tolxc, /talle,s, förenade fig med Herr printrsckölll. Herr ^lilmsn, Otto l^rellric: Ehuru tåg till en börs jan bör ärkänna att jag ej med fullkomlig kännedom af Financcn kunnat följa de anstalter och beslut, som under denna Riksdag blifwir widtagne, tror jag likwäl, sedan jag hört Friherre l.iljenL,sntr'L anförande, att hwad han prkat är gansta wäl grundadt, och hwarom jag säledeS med honom förenar mig. Den inwandning som blifwit gjord, att ett beslut häröfwcr redan stulle wara fattadt kan jag ej finna äga grund dä det ar upplyst, att frägla blifwit till Stats-Utstottet äterrcmittcrad, och det är jiist ökwer Utskottets sivar pä denna äterremist, som Rids derstapet och Adeln nu öfwcrläggcr. Att Bancv-Sedel Stocken genom bewiljande af DiSconteringssrättcn stulle kkas, är en omöjlighet, sedan Banque» för des biträden till Diskonten utstakat en wist gräns, i följe hwaraf den förmänen som kesta sedlar i Diskonten stulle äga, egenteligen komme att bero af DircctiynenS fbrwattning. Skulle äter sä wara, att beslut werkeligen är fattadt» som bestämdt fvrestrifwcr huru härwid bör förhällas, är het werkligen att beklaga, om zSt-indS bcflut stulle hins dra att hjelpa Crediten för ett fallande mynt. — Friherre DNjcncr-mtr : Pä intet sätt kan jag medgifwa, tstt det war förfrägningswis, som jag wäckt min motion.
Efter att hafva utur min sista Embetsberättelse återgifvifc följande yttrande: »gäller en vid »granskning af Fångförteckningarne förekommen anmärkning ett oriktigt domslut, hvarigenom »likväl endast en eller två dagars fängelse blifvit, utöfver hvad vederbort, ådömdt den, som »eljest på lagliga skäl varit i häkte insatt, har jag, äfven om sådant inträffat med fängelse»straff vid vatten och bröd, så snart klagan af den förorättade icke varit anmäld och felet »af ovarsamhet synbarligen tillkommit, trott mig kunna låta bero vid en sådan min erinran »om förhållandet, hvarigenom den tilltalade blifvit gjord uppmärksam på det begångna miss»taget. Om äfven dagarnas antal, vid begånget misstag af ofvannämnda slag, någon gång »stigit öfver det nämnda, dock icke med många dagar, och den, som dertill varit vållande, »sedan felet blifvit antydt, frivilligt godtgjort både Kronans kostnad och den enskildes lidande, »så har jag ansett saken dermed kunna afslutas» fortsätter Utskottet: »Något afvikande från ofvan antydda uppfattning af Justitie-Ombudsmannens verk»samhet förefaller dock den i berättelsen influtna sats, att anstälda åtal kunna» »vinna den »åsyftade utgången att gillas, äfven om de icke alltid medföra för den åtalade något ansvar; »ty», »heter det vidare,» »då, såsom oftast händer, det är en oriktig åsigt om lagtillämpning, som »skall tillrättavisas, har man uppnått syftemålet med åtalet, sä snart domstolen förklarat, »att den bekämpade åsigten saknar stöd af lag, eller att den tilltalade domaren, exsekutorn »eller förvaltande myndigheten har uti det ifrågavarande fallet oriktigt förfarit.» » Så vidt »dessa ord må innebära något omdöme om lämpligheten, att genom, åtal mot domare söka »få en princip faststäld och således åstadkomma enhet i lagsliipningen, kan dock Utskottet G »icke instämma deruti. För uppnående af ett sådant mål, hvilket visserligen kan vara af »vigt, anvisar Instruktionen i 15 och IG §§ åt Justitie-Ombudsmannen andra utvägar, och »i allt fall torde
Jag har i min motion citerat det talande exemplet af förhållandet emellan Calmar och Carlskrona, emellan hvilka städer en skillnad i tolagsafgiften af icke mindre än nära 3 proc. äger rum, så att importören i Carlskrona får betala nära 3 proc, mera för de varor, han inför, än hvad i Calmar erlägges, och exportören jemväl erlägga nära 3 proc. mera för de varor, han från Carlskrona utför; hvilket i det hela vill säga, att allmogen omkring Carlskrona får betala nära 3 proc. mera för hvad de skola köpa, och erhålla nära 3 proc. mindre för hvad de hafva att sälja, än allmogen omkring Calmar. Troligen finnas sådana olikheter jemväl på andra ställen. Jag är visserligen icke förkär för hvarken det ena eller andra förslaget; min önskan har blott varit, att saken skulle regleras så, att vissa afgifter kunde i tulltaxan bestämmas, hvarefter hvar och en handlande kunde rätta sina beräkningar. Mycket af hvad som i min motion finnes framstäldt, har jag hemtat från CommerceColhm, och lika mycket har jag förskaffat mig från andra håll. Jag har känt de största Svenska handelshus, som ej haft sig bekant, till hvad belopp afgifterna i våra olika hamnar uppgått; och huru skall man då kunna begära, att utländningen skall kunna skaffa sig besked i dessa omständigheter. Dessa konstlade uppbördssätt och olika utgiftsposter förorsaka uppehåll och osäkerhet samt åstadkomma, att utländningen ogerna besöker våra hamnar. Hr v. Hohenhausen har trott, att städerna icke behöfde lugnas mot fruktan för ett Den to April e. m. alltför mycket vådligt ingrepp i deras interessen. Till och med denna discussion tror jag tillräckligt hafva ådagalagt, att ett sådant lugnande icke är öfverflödigt. Vi hafva nemi. hört talare här uppstå, hvilka endast fästat sig vid det interesse, som varit den stads, för hvilken de varit mest interesserade, och påstått, att tolagens bibehållande varit alldeles nödvändigt, ni. m. Jag anser det högst vigtigt och nödigt, att ändamålen, hvartill tolagen skall utgå, noggrannt bestämmas.
n vårdag hörde jag i Villastaden följande, samtal mellan en barnjungfru och en tvååring: » V i ' ka gå i ' kogen! » » Nej, det är mycket roligare att gå i sta ' n än i skogen. » » Ja ' vill gå i ' kogen! » » Nu är lillan stygg; kom snällt med till sta ' n. » » Man kan också gå i ' kogen! » När replikskiftet hunnit till denna sanning, skildes våra vägar, men ännu på afstånd hördes lillans balfgråtande röst tala om skogen och barnjungfruns bannande stämma, medan hon drog den lilla naturmänniskan ned » i sta ' n ». Det bevittnade syntes mig som ett sammandrag af hela vårt uppfostringssystem, genom hvilket barnen göras till sällskapsmänniskor, stundom till samhällsmedlemmar, sällan till människor. Det bittra rön, som här träffade ett vaknande natursinne, att dess oskyldiga längtan kallades » stygghet », emedan den afvek från den » ledande opinionen », detta rön upprepas i åratal för de flesta barn, under föräldrars, tjänares, lärares knådning af det mjuka ler, som är barnets personlighet. Man kallar denna modellering uppfostran, stödd på erfarenheten, att en del af den tidigaste uppfostran måste vara formande, måste bestå i inöfvandet af för barnets och omgifningens väl oumbärliga vanor. Men efter de första lefnadsåren borde tvärtom uppfostrans mål vara motsatsen till att forma, vara att bereda utvecklingsfrihet åt den enda kraft, som, i stort sed t, gör det för mänskligheten betydelsefullt, att nya generationer fogas till de förflutna, den nya personlighetens kraft. Hvarje barn är en ny värld, en värld, i hvilken icke ens den ömmaste kärlek helt kan intränga. Hur öppet än det klara ögat möter vårt, hur förtroendefullt än den mjuka handen lägges i vår — denna späda varelse skall kanske en gång komma att förtälja om allt det lidande dess barndom varit utsatt för — och hvarför? Emedan äfven de kärleksfullaste uppfostrare vanligen behandla barnet under det antagandet, att alla barn ha ungefär samma natur, äro upprepanden, icke original, icke nya underbara personligheter.
För öfrigt torde det icke tillhöra Den 28 December f. m. 39 Ridderskapet och Adeln, att nu besluta, huru medlen skola utses, utan må det bero på Utskotten att föreslå, huruvida det skall ske genom lån, eller genom begagnande af de tillgångar, som finnas. Hvad åter det beträffar, att Utskotten skulle sträckt deras omtanka för långt, genom bestämmande af anslagets utgående öfver det 6:te året, så skall jag förändra min framställning sålunda, att anslaget måtte anvisas för Wanäs, Kungsholms och Stockholms befästande, att utgå för alla de år den nu antagne Statsregleringen blifver gällande, hvarigenom den framställde betänkligheten måtte kunna förfalla. Dessa medel hafva nu blifvit flyttade från ordinarie till särskild Stat, och jag ser icke någon olaglighet deruti, att då ifrågavarande anslag hitintills oafbrutit utgått, de äfven hädanefter komma alt göra det, ehuru förflyttade ifrån ordinarie till extra Stat; en förändring, som i intet fall bör kunna inverka på nödvändigheten af anslagets oafbrutna utgående. Jag förnyar min begäran om återremiss. Herr von Hartmansdorff': Friherre af Nordin har anfört nästan allt hvad jag ville säga. Jag får således blott tillägga några ord i anledning af hvad Herr Cederschjöld yttrat derom, att det skulle vara ett ingrepp i nästa Ständers rätt, att vi fattade beslut angående den extra Statsregleringen för nästkommande Riksdagsår. Med lika skäl skulle 4o Den 28 December f. m. man kunna suga det vara ett ingrepp i deras rätt, att vi bestämma hela den ordinarie Staten för det kommande Riksdagsåret. Gjorde vi icke det; så skulle både inkomster och utgifter, eller med elt ord liela Statsregeringen, upphöra, och en allmän villervalla inträffa med samma år, som en lagtima Riksdag börjades. Men då man inser origtigheten deraf för den ordinarie Statsregleringen, bör man äfven inse den för den extra Statsregleringen, aldrahelst i ett så vigtigt fall som Rikets befästning. Herr Riben har trott, att om man under
Uppå sedermera framställd propos. blef StalsUtsk:s nyss föredragna utlåt. N:o 264, af R. o. Ad. bifallet. Sedan härefter Hr Gr. o. Landt m, återkommit och intagit sin Den 25 Juli 209 sin plats, föredrogs StatsUtsIcs ri. 22 dennes på hordet lagda utlåt. N:o 205, i anledn. af väckt motion om låneunderstöd af allmänna medel för hamnanläggningen vid Warberg. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Det synes mig som SlatsUtsk. har i sitt förslag väl hardt behandlat denna stad. För ali fullborda den hamnbyggnad, som flere år varit under arbete, har det behöfls etl statsanslag af 30,920 r:dr, hvilket likväl icke kunnat beviljas. Då har motionären inskränkt sig lill anhållan om all fä eli län af 15,000 r:dr, icke fullt utgörande halfva beloppet af det begärda anslaget, emot 4 proc. ränta och 2 proc. kapitalafhelalning för arel, d. v. s. under de vilkor, som blifvit andra hamnar medgifna. Linder sådana förhållanden synes mig hafva varit mycket skäl alt bevilja detta län, synnerligen då, ulan alt öka beloppet af de län som riksg:s-konl. skulle upptaga, tillgångar derlill hafva yppats genom del afslag som egt rum vid voleringarne i förstärkt Statsölsk. Deremot har, sorn jag för sakens nytta skuld hvarken varit mot, än mindre klandrat, inom samma Utsk. för en helt ny hamnanläggning blifvit tillstyrkt och i förstärkt SlatsUtsk. beviljarit eli län på 22,000 r:dr (om jag mins rätt) till Westerås stad. Här är nu ett låneanslag lill en hamn i fråga, der byggnaden pågår och der det är behof all dermed skynda. Staden är ringa både i afseende pä folkmängd och rikedom jemförelsevis med Westerås. Om billighet får räda, så bör dä väl beviljas ät Warbergs stad detta län af 15,000 r:dr.