Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon ska vara så förfärligt ädel, lida allt, fördraga allt och slutligen genom sin mildhet omvända mannen, som ska vara en riktig bof i de första kapitlen. Till sist ska hon dö helt sakta, medan en ung häradshöfding, som älskar henne vansinnigt och som hon älskar tillbaka, fast hon inte törs erkänna det ens för sig själf, helt mildt slår några darrande ackorder på pianot, och blomsterdoft tränger in genom det öppna fönstret från trädgården, där hon hör sina oskyldiga barns jollrande röster. Det bör kunna bli en riktigt vacker bok! »Det var fasligt hvad du ser salig ut, Lovisa», sa Gustaf, som i det samma kom från det inre rummet. »Hvad tänker du på?» »Åh, just på ingenting», svarade jag alldeles blodröd. »Jag roade mig bara litet med Buckholtskan.» Det är för besynnerligt att bara jag tänker på mitt författarskap, då skäms jag, som om jag skulle föda ett oäkta barn till världen. Det kommer sig troligen af den »själiska blygheten», som Krycke talade så vackert om här om dagen. Men nu ska jag gå och hälsa på fru Hök, om jag kan komma mig före. Nog är det löjligt, att jag, katiga människan, ibland kan riktigt känna mig rädd för vissa människor, och Hökan hör till dem. Bara jag tänker på att besöka henne, känns det som om jag skulle bestiga ett eldsprutande bärg. Emellertid vet jag genom Ester, att hon nu tagit emot det där lilla barnet – som då jag på inga villkor skulle ha vågat lämna henne – och att hon ska vara alldeles tokig i honom. Då kan hon bli lycklig än en gång – utan den där profryttaren i frälsning, som jag just önskar att indianerna – han har blifvit skickad till Afrika – ville spisa till middag! Kanske skulle det bli folk af honom sedan! Några dagar senare. I största hast. Att tänka sig hvad jag varit med om! Hvad skall nu kunna förvåna mig! Vi ha sett andar! Lifslefvande, riktiga andar, som både svarade och skref, fast de, till följd af något slags astralförhållande, inte kunde visa sig annat än i osynlig måtto! Det var för grufligt intressangt!
BorgareStåndet enligt Protocolls Utdrag den 25 Juoii sig tören at. LagUtskotttts Bctärikanden, 12.1 Då i följd häraf Anders Hcnricssons Memorial hos Lagutskottet till handläggning förekommit, har Utskottet ansett sig endast tillkomma att meddela utlåtande öfver frågan erm BérgsTingsRätternes afskaffande, i pröfning hvaraf Lagutskottet alltså ingått, men deremot funnit frågan om afskaffande eller öfverflyttande på annan myndighet af Bergmästarnes administrativa befattning vara af den beskaffenhet, att den af Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet borde behandlas; och Sedan beinäldte Utskott uppå LagUtskottets anmodan dess yttrande i detta ämne meddelat, få Utskotten nu uti gemensamt Betänkande hvar för sig besvara de genom Motionen väckte frågor. Lagutskottet har för sin del funnit, att då BergsTingsRåtterne i följd af deras organisation, icke kunna uppfylla Parters billiga anspråk, att skyndsamt och utan betungande omkostnader få förekommande ärender afgjorde, helst deras Domstolar endast en gång om året sammanträda och omfatta vidsträckta districter, ifrån hvars aflägsnare orter, Parter inåsce göra långa resor till Tingsstället, Samt derjemte förekommer, att de fleste af de till BergsTingsRätternes upptagande hörande mål, äro af enahanda beskaffenhet med dem som af HäradsRätterne behandlas, och att i frågor der vettenskaplig upplysning erfordras för Beslutets fattande, sådan ej mindre af HäradsRätterne ;122; Lagutskottet! Betdnkanden. än på satt nu sker i lika beskafFide mål, sorn af högre instantier pröfva», må genom vederbörandes, undersökning och utlåtande ichemtas, då HäiadsRätterne likaså vål i desse som andre dera tillhörande ämnen, hvilkas bedömmande grundar sig på vettenskapliga undersökningar höra anses lika behöriga att fatta rättmätiga Domslut, som Högste
RiksgäldsContoiret ej skulle blifva skyldigt betala ränta på det upptagne lånet förr, än tillgångar dertill erhöllos, dess egne räntebetalningar borde ställas efter den termin som för inflytande tillgångar blefve bestämd. Desse anmärkningar anser Utskottet vara besvarade genom det nya stadgande, som i denna Punct blifvit föreslaget, och hvarigenom utväg är RiksgäldsContoiret beredd, att, med de för räntebetalningarne på Statslånet påräknade tillgångar, kunna berörde liqvider verkställa. Punden är anmärkt dels Los Ridd. och Adeln dels hos BorgareStåndet : att låntagarne i RiksgäldsContoiret, vid afbördandet af ränteoch capitulprocent, ej borde blifva mera gynnade än äldre Fastighets-låntagare i Ranken, eller ock desse senare få samma rättighet, att vid li - 536 Stats-Utskottets qvideme kostnadsfritt få gora sine inbetalningar 1 LnndtRänteriernei att tydeligen utsättas borde, att, örn inbetalningen skedde i LandtRänteriet, den skulle ske så tidigt, att medlen kunde på förfallotiden vara i Banken För RiksgäldsContoirets räkning insatte, och ingen ränta anses betald förr än den vore i Banken inlefvererad: att Ränteoch Capital-afbetalningar borde få ske äfven till RiksgäldsContoiret directe, samt att remisslage å de från Ränterierne, till RiksgäldsContoiret ingående Ränteoch Capital-afbetalningar ej borde äga rum, såsom medförande en ökad utgift.
15 hafva önskat, att samtliga dessa förbudsstadganden nu måtte, utan äfventyr för befintliga anläggningars bestånd, kunnat borttagas, men, på de af statsrådet Silfverstolpe anförda skäl, ansåg betänkligheter deremot möta i afseende § vissa slag af gjutet jern och malm, behagade i nåder förordna, att för införsel af tackoch barlastjern, samt för utförsel så väl deraf, som af de dermed likartade artiklarna ostämplade och oborrade kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, jemte hällar öfver 1 Vi tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 sk:pds vigt stycket, äfvensom af malm, rå och osmält, ej specificerad, nuvarande förbudsbestämmelser borde bibehållas; dock att, på sätt statsrådet Faxe tillstyrkt, framställning skulle till Rikets Ständer göras derom, att eventuela tullafgifter borde, på förr öfiigt sätt och för att något band icke måtte genom bristande tullbestämmelser läggas å Kongl. Maj:ts rätt att förbuden upphäfva, å nu ifrågavarande artiklar af Rikets Ständer utsättas; hvaremot Kongl. Maj:t täcktes till hvad statsrådets samtlige ledamöter hemställt ej mindre i afseende å upphörandet af öfriga förbudsstadganden, än ock rörande grunderna vare sig för medgifvandet af fullkomlig afgiftsfrihet eller åsättandet af tullafgifter, äfvensom till hvad statsrådets fleste ledamöter, angående afgifternas relativa belopp samt den höjd de i allmänhet icke borde öfverskrida, föreslagit, lemna nådigt bifall. Vidare och med anledning af den förberedande behandling ärendet undergått, samt med tillämpning af det beslut Kongl. Maj:t nu behagat angående hufvudgrunderna för tulltaxeregleringen fatta, yttrade sig i afseende af de dervid erforderliga speciella åtgärder och bestämmelser föredragande departementschefen, statsrådet Munthe, i underdånighet på sätt och i den ordning, här nedan förmäles.
Sedan öfverläggningen förklarats afslutad, yttrade H. Exc. Hr D • u 14 April f. m. 171 Gr:n o. Landtm, att, i afs:de å det förev:de morn., yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag och dels att K. o. Ad., med alsing derå, måtte bifalla K. M:s framställning angtde dea nya pensioneringen för arméen, för så vidt mom. derå hade afs:de; hvarefter H. Exe. framställde först propos. å bifall till Utsk:ts förslag, dervid svarades talrika både ja och nej, och sedermera propos. om afslag derå och bifall till den del af K. M:s ofvanberörde framställning, hvarå mom. hade många ja och nej i blandning; och förklarade II. Exc. sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Efter det Frih. Åkerhjelm begärt votering, rrien sedermera förklarat sig vilja derifrån afstå, påyrkades votering af Hr Tornerhjelm. Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller StatsUtsk:ts iti 44:de punkten Irsta mom. af Utlfit:t N:o 84 gjorda hemställan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår II. o. Ad. nämnde hemställan och bifaller hvad K. M. i afsrde å denna punkt rörtde den nya pensioneringen för arméen föreslagit». Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 58. Utsk:ts hemställanden bilöllos. 45:te punkten, angtde väckt fråga om utsträckt tillämpning af den nya pensioneringen, till fördel lör de arméens pensionärer, hvilka före år 1858 tagit afsked. Frih. von Knorring, Axel Wilhelm, anförde skriftligen: Då jag uti erhållna Betänktt finner, att Högloft. Utsk:t afstyrkt min motion rörande pensionsförhöjning, anser jag mig likväl pligtig yttra några ord, ehuru om lycklig utgång tyckes föga hopp. Chefen för LandtförsvarsDepartementet. och Högloft.
Att, enl. 43:dje §:n Reg:sF:n, Regent, då Han till aflägsnare orter reser, skulle äga kalla annan Prins till Ordföride å den regering, som då förordnas, kan icke verka rubbning i Styrelse-gruuden, heldst Regenten är oförhindrad, ali sjelf bestämma, hvilka ärenden få af den tillförordnade regeringen afgöras, samt att åt sig förbehålla afgörande! af de öfrige. Stadgandet är för öfrigt aldeles detsamma, som nu gäller för Konungens styrelse. För Arfprins, hvilken tillika vore regerande furste af utländsk stat, synes här så mycket mindre någon begränsning i afseende på regentskap böra ifrågakomma, som enl. 8:de §:n i Suceessions-Ordn. R. Sl:rs bifall erfordras, innan Arfprins kan blifva regerande i utländsk stal, samt det således beror af R. St. sjelfve, att, vid meddelandet af sådant bifall, föreskrifva de vilkor, hvilka-de kunna finna i nämnde afseende nödige. Utsk. förmenar, att den i förslaget Konungen tillagde rätt, att, då Thronföljaren ej kan regentskapet utöfva, dei till, utan afseende på ordningen till thronföljden, förordna annan Arfprins, väl kunde hafva sina fördelar, men att, såsom orden lyda, ”den vigtigaste grundsatsen i Successions-Ordnm icke bordt i grnndlagarne vika för beräkningar, som med samma grundsats vore väsendtligen oförenlige. Må raan dock härvid ihågkomma, att i de fall, hvarom förslaget handlar, alldeles icke är fråga om sjelfva rättigheten att ärfva thronell i de förenade rikena, eller det hvarom i Successions-Ordnm egentligen stadgas, ulan om sältet för Riks-Styrelsens förande i vissa fall. Konungens nyss näflinda rätt att förordna regent, inträder endast, då Han är af tillfällig anledn. hindrad att Sjelf regera.
(Beviljadt vid 1850 och 1851 års riksdag samt utbetaldt under är 1851) 20,813: — » Knäreds församling i Halland, å 24,000 R:dr, för ■uppförande af ny kyrka åt nämnde församling, i stället för dess år 1848 förstörda kyrkobyggnad; hvilket lån bör återbetalas med enahanda årliga belopp och ränteberäkning som staden Lidköpings kyrkobyggnadslån. (Beviljadt vid sistnämnde riksdag och utbetaldt år 1852) 22,732: 58. » Markaryds församling i Kronobergs län, å 10,000 R:dr, för dito, sedan denna församlings förra kyrka år 1851 genom vådeld nedbrunnit; för hvilket lån samma betalningsvilkor stadgats som för de vid 1850 och 1851 års riksdag beviljade kyrkobyggnadslån. (Beviljadt vid 1853 och 1854 års riksdag samt utbetaldt under sistnämnde år) 10,000: — för Linköpings domkyrkas reparerande, å 30,000 R:dr, emot enahanda årliga kapital-afbetalning och ränteberäkning. (Beviljadt vid 1850 oell 1851 års riksdag samt utbetaldt år 1852) 26,727: 43. 25,996: 52. för reparationsoch förbättringsarbeten å Skara domkyrka, å 25,000 R:dr, emot dito dito efter 1860 års slut. (Beviljadt vid 1856—1858 års riksdag och utbetaldt sistnämnde år) — 25,000: — » reparationer och åtskilliga förändringar i Westerås domkyrka, å 22,500 R:dr, emot d:o d:o. (Dito dito) — 22,500: — till staden Borås, å 150,000 R:dr, för denna stads återuppbyggande efter 1822 och 1827 års eldsvådor, emot årlig inbetalning af 6 procent, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapitalbeloppet.
I slutet af 1 mom. heter det i det förslag, jag afgaf: ”icke någon beställning i Rikets tjenst innehafver samt icke heller som borgare eller bergsmanshemmansägare, eller under annan egenskap, något RiksSt. förut tillhörer.’’ Hr Cederschjöld yrkar, deruti jag förenar mig, att orden; eller bergsmanshemmansägare måtte utgå, äfvensom att ord.et förut måtte utbytas mot eljest, men att ordet bergsmanshemmansägare, på detta ställe uteslutet, deremot matte insättas i början af §, som då komme att lyda sålunda: ”Utom Fahlu bergslag och de bergsmanshemman, hvilkas ägare tillhöra BondeSt., äge ock de öfriga bergsbruken, hvarunder inbegripas samt icke heller såsom borgare, eller under annan egenskap, något RiksSt. eljest tillhörer. Styrelsen öfver bergsbruken” etc. Någon annan anmärkn. har icke af oss ansetts ändamålsenlig, och jag får således anhålla om propos., att R. o. Ad. för dess gemensamma tanka ville förklara det förslag, jag i förra plenum afgaf, med de förändringar deruti, jag nu uppgifvit. Uppå derefter framställd propos., och i öfverensstämmelse med hvad Frih. af Nordin föreslagit, förklarade R. o. Ad. Den ag Dc cem I>cr f. m. 4j3 Ad. såsom sin gemensamma tanke, att föreskrifterna i 14 § Riksd.Ordn., ronde bergsbrukens representation, borde erhålla följande förändrade redaction:
Cap. 5. §. i förevarande fråga föreskrifver , ina meddelas, att, med undantag af sådane Kungöranden, som hafva eu bestämd religieuse syftning , med hvilkas uppläsande på lika sätt, som hittills skall förfaras, alle öfrige ankomne Författningar, Beslut och underrättelser komme att, enär Gudstjensten är fulländad, af Prästen från Predikostolen kungöras; dock att efter Predikan, och sedan bönerne äro läste, Menigheten bör af Prästen underrättas att den till åhörande af desse sistnämnde bör i Kyrkan, sedan Gudstjensten är slutad, qvarstadna. Detta varder dock Riksens Höglofl. Ständers vidaregranskning och bepröfvande vördsamt understäldt. Stockholm den 17. N:r 4. Lag-Utskottets Utlåtande, angående förbud för Konungens Befallningshafvande att Stadga vitén i Ekonomi och Politi mål. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvit och derifrån till Uag-Utskottet remitteradt Mema - Lag-Utskottets Betdnkanden. 21 Memorial, har Riksdags-Fullmägtigen från Elfsborgs Eän, Anders Danielsson, såsom ett af honom förment misstag i Lagskipningen, anmält, att Konungens Befallningshafvande! skola anse sig berättigade, att, för försummelse vid väghållning och dylikt, stadga särskildte vitén utöfver beloppet af de böter allmänna Eagen, för sådane försummelser utstakar, hvarå, såsom exempel, af Anders Danielsson blifvit anfördt, att fastän 25 Capitlet 11 §. Byggninga Balken fastställer Tre Daler Silfvermynts böter för den, som häfver ogild väg, skall likväl Konungens Befallningshafvande i ofvannämnde
I fråga om sättet för denna förändrings verkställande, har motionären önskat, att det måtte tagas i betraktande, huruledes en Minister skulle komma i svår belägenhet, om han ej kunde för Expeditions-arbetet välja sina tjenstemän, samt bjuda öfver deras verksamhet och å en annan sida, huru det för den allmänna och enskilda säkerheten är lika nödigt, att de tjenstemän, som föra Protocoll, Diarier och Registratur samt handhafva de Fiscaliska controllerna, i sin tjensteutöfning ej äro underkastade något godtycke; hvadan motionären ock ansett det vara nyttigast, om stadgadt blefve, att Departementens och Byråernas Expeditions-personal skulle vara afsättlig eller kunna transporteras till likartade embetsoch tjenstebefattningar, men att deremot Protocollsförande, Actuarier, Arcliivarier, Registratorer, Revisorer, Fiscaler m. fl. endast under laglig ansvarighet skulle utföra sina Embetsgöromål efter lag och fastställda Instructioner. Härförutan har motionären framställt lämpligheten deraf, att i hvarje Verk funnes en tjensteman, som, under benämning af Ombudsman, hade sig uppdraget att vårda enskildes rätt, samt att, emot i taxa bestämd ersättning, upplysa dem i afseende på iakttagandet af föreskrifna former, och meddela dem nödiga råd 1 och för målens fullständiggörande m. m.; och skulle allt sådant sammanlagdt, efter motionärens förmenande, komma att leda till en stor förenkling inom Embetsverken, emedan, om det antoges, de mesta af expeditions-göromålen kunde ställas på beting och endast få platser behöfva besättas, samt dessa på det sätt, att för hvarje gren eller detalj funnes en ordinarie embetsman, hvilken på egen ansvarighet antog och sysselsatte sina biträden. Allm.
Derföre hafva exceptionslagar funnits, och just för landets nytta anser jag dem böra fortfarande gälla. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Alt hela utmålslheorien eller utmålsinrättuingen är ett undantag och en inskränkning i egande-rätten, tror jag ingen kunna bestrida. Alt ett sådant undanlag icke bör sträckas längre, än nödvändigheten klafver, är på andra sidan också klart. Man har hittills ansett bergsbrukets förkofran fordra, att vissa friheter lemnats densamma, och dervid icke. nog tillgodosett den andra parten eller den, som genom dessa friheter lider intrång i sin eganderätt. En föreg:de talare har visserligen sagt, all man icke känner de skatter, som finnas i jorden, och alt således genom dpras inmutning någon olägenhet icke tillskyndas jordägaren; men den, som gör denna inmutning, håller till godo med äfven ytan och förstör den för jordägaren, derigenom att han förvandlar henne till en stenhög. Den nu gällande utmälsförfatlningen medgifver eu rymd af 360,000 qvadrat-alnar eller nära 25 tunnland för bearbetande af jerngrufvor. Inom denna rymd får inrautaren rättighet alt göra sina försök och arbeten. Den ersättning härför, som jordägaren tillkommer, är bestämd, icke efter de grunder, som i 1845 års Författn. om expropriation äro stadgade, utan efter det värde, hvartill jorden för tillfället upskattas. Emedlertid har den stora vigten deraf, alt de i jorden fördolde skatter icke ligga obegagnade, utgjort en giltig grund för tillåtande af undantag i della hänseende, men att sträcka det derhän, att alla för bergshandleringen' behöflig? produkter skola fortfarande fä åtkommas utan ersättning, hvarhelst de än finnas, det har man numera icke ansett ändamålsenligt. Icke kan någon ifrågasätta, att den, sorn bor på en skoglös ort, skall kunna tillegna sig grannens skog, och lika litet kan någon tillegna sig en annans alunseller kalkstensbrott. Efter nu gällande förfatlmr få kalk och limsten inmutas i och för endast jernhandleringens behof.
Utskotten hafva sjelfmant förklarat och alla vexelundervisningsmethoders äfven ifrigaste försvarare hafva medgifvit, att barnen icke kunna i Skolan erhålla en religiös uppfostran, och Utskotten hafva derföre föreslagit, att en mera practisk religions-undervisning skulle tillika allt jemnt lemnäs barnen af Presten. Jag måste härvid anmärka, att jag anser, det man af denna Prestens undervisning för de mindre barnen sannolikt väntar sig allt för stora resultat och att densamma, den må vara huru bevekande och uppbygglig som belst, likväl ofta är ett utsäde, som måste falla på hedeberget, eller bland stenören eller bland tistlar, och således antingen icke komma upp, eller snart förtorka och förqväfvas, emedan det, enligt en god auctoritet, icke är tillräckligt, att utsädet är godt, utan att det äfven fordras, att jorden är rik och god, hvaruti det sås, så framt det skall trifvas och gifva frugt. Denna goda jord bildas och beredes endast på ett enda ställe, endast på ett enda sätt, endast uti familjen, och endast genom en kärleks - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkandej N:o 5. i3 rik lefnad i den husliga kretsen. För detta ändamål ensamt och hufvudsakligast biet familjen stiftad. Bristen deraf kan icke ersättas, åtminstone icke fullt, och icke allmänt genom någon annan mensklig anstalt, den må heta Skola eller Kyrka, den må försökas genom undervisning eller förmaning, den må stärkas och understödjas genom belöningar eller straff. Men om så är, om sjelfva familje-lifvet har en så hög bestämmelse på jorden, så finnes det ingenting, som så utvecklar och sammanhåller famil jelifvet, och gör, alt det kan verka för detta ändamål, som just det alt barnet arbetar med sin lexa inom familjen, och under föräldrars och anhörigas ögon; ty derigenom uppstår icke blott ett upphöjande af familjens sysselsättning, deltagande och intresse öfver de dagliga materiella eller jordiska bestyren, hvilket redan är något religiöst bildande, utan äfven en kärleksrik vexelverkan emellan föräldrar och barn, emellan syskonen inbördes, emellan alla familjens och hushållets medlemmar.
Grefwe körner utbad sig fä göra ben erinran, att det more nödigt skilja mellan laga ötgärd, hwilka inträffade när ett tydligt Ämbctsfcl more begängik, hwarwid Justitiä » Ombudsmannens rätt wore oinskränkt, och den pröfning af ett helt EmbctsWcrks möjcliga misstag och förseelser, som först genom en widlöftig granskning borde utrönas, innan fullt skäl till ätal kunde äga rum. Skulle Justitiä - Ombudsmannen äga rätt att ställa ett Cvllegium under en sädan granskning utan att Konungen först prbfwade om den wore nödig, skalle hela ett Collcgii wcrksamhct kunna paralyseras, skulle Konungens magt att genom sina Collegier wcrkställa landets styrelse, af en enskild person kunna inskränkas. Herr Grefwen ansäg derföre nödigt akt Konungens rätt, akt efter omständigheterna pä den skedda anmälan göra behörigt afseende mätte bibehällas, Hälst han trodde det Allmännas rätt och säkerhet wara nogsamt skyddad, dä ej sädan anmälan, sä - Den M Gctsber. 463Z sZsom ej myrände hwarken ett ministericlk eller ett kommando -mäl, när den hos Konungen fbredrogcs, nödvändigt skulle komma att postera Stats «Rädct. Friherre 8 t aöl von Hollstein: Grefwe förner synes origtigt haswa fattat min tanka, jag har e) sagt emot att Justitiä - Ombudsmannen mätte hos Konungen göra sin anmälan. Jag har endast önskat, att, sedan denna anmälan blifwrt gjord, granskningen af Kongl. Maj:t ej mätte kunna wägras. Allt är ju efter önskan, sä snart Kongl. Maj:t allenast lämnar sitt bifall. Grefwe Norner: Friherre 8tse1s anmärkning synes förutsätta, akt Justitiä - Ombudsmannen i sin anmälan alldrig kunde haswa orätt, men sädank wore ju en möjelighct, och det är just det, hwilkek Konungen först bör pröfwa. Friherrcätael:
”Ku ku kusin Johan?” upprepade den unga flickan med en så släpande och häpen ton, att tant Regine Sofie med en uppmuntrande blick ansåg sig böra tillägga: ”Sansa dig, mitt gryn! Jag inser ganska väl att du ej kan vara annat än oberedd på en så oväntad lycka; men, ser du, du har vunnit mitt hjerta, och derföre har jag rekommenderat dig till hustru åt min mest älskade son, en man, kära du, som kunde få tre flickor för hvart finger, arftagerskor, så många han ville, ty du må tro att det är karl hela dagen – oss emellan sagdt höll Henriette på att mista förståndet för det hon icke fick honom i stället för Patrik Men så kom då till dig en gång, barn du kan tro att det är rena sanningen!” ”Men men herre gud, han har ju icke sett mig och ” ”Kors, du har ett besynnerligt sätt att uttrycka din tacksamhet, och icke heller ser du ut så som jag hade hoppats att du skulle göra, när jag lät dig förstå att jag kanske kunde blifva en verklig mor för dig. Men jag vill tro att det är blygsamhet och kanske litet misstro till hela saken som förvirrar dig?” Blenda ville försöka att svara, att bestrida denna villfarelse, men fåfängt! ”Vet, att jag skrifvit till Johan och ömt lagt dig på hans hjerta. Jag har sagt honom – ja, barn, det har jag verkigen gjort – att jag skulle känna mig mycket lycklig, om jag innan min död finge se dig gift med honom och se här hvad han svarar.” Tant uppvecklade sin sons bref och läste derur följande stycke: ”Beträffande min goda mammas omsorg för en följeslagerska åt mig, säger jag denna gång kanske icke nej; ty den beskrifning, som mamma gjort öfver min unga kusin, är nog förledande att göra mig benägen för saken. Hvad som mest slår an på mig, är att hon är utan förmögenhet och utan pretensioner, god och okonstlad – det har alltid varit min afsigt att ej gifta mig till annan rikedom än den jag skulle få i min hustrus hjerta. Men för all del”