Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RegeringsFormen, stadnat i beslut enahanda med deni Ridderskapet och Adeln nyss hade fattat» Deputationen afträdde. Upplästes och godkändes följande Ridd. och Ad. Fröt. Maj. Utdrag af Protocollet, hållet i Hög. lofliga Ridderskapets och Adelns Plenum den 8 Maj 1 gl5. S, D. Efter förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets Betänkande i anled» ning af Konungens Nådiga Proposition rörande de constitutionella förhållanden, som genom föreningen melian Sverige och Norrige uppkommit, jemte alla dermed i gemenskap stående Akter, beslöt Höglod. Ridderskapet och Adeln : 1:0 Att, i afseende på den 4l J. Regeringsformen, Konungs Myndighets-ålder till fyllda lg år skulle bestämmas, men att för öfrigt samma 41 skulle förblifva alidedes orubbad, 2:o Att frågorna om de nya constitutio. nella förhållanden mellan-Svecige och Norrige ej behöfva till annan Riksdag hvila, utan genast kunna afgöras, hvarjemte Ridderskapet och Adeln ansett, att de förenings-stadganden, som i afseende derpå göras, böra uti en särskild, från Svenska och Norrska Constitutionerna afskild Riksakt upptagas. ~:o Att ConstitutionsUtskottets Betänkande till alla öfriga delar gilla och bifalla. 4:o Att den i anledning af 8 §. Norr-' ska Grundlagen föreslagna Comité, af 12 p rsoner fran hvardera Riket, innan denna Den 8 Maji Riksdags utgång skall utväljas, för att vara i beredskap i fall af inträffande behof. 5:o Att Ridderskapet och Adeln ville förklara, det något skriftligt stadgande af den aflidne Konungen, rörande den omyndig gä Konungens uppfostran, icke i Sverige kan anses äga någon kraft. 6:0 Att åt
Den nu väckta motionen afeer att afhjelpa en sådan brist och lietta är anledn., hvarföre jag nu understödjer motionen. Remitterades till StatsUlsk. Upläsfcs en af Gr. Snoilsky, Nils, inlcmnad sålydande motion: Sedan, genom K. Förordn. d. 1!) Maj, 1845, 24 Gap. 11.1!., blifvit, i fråga om skyldigheten att gifva och rättigheten att erhålla brandstod siilunda förändrad!; ”Att den ägare eller innehafvare af “hemman, hvilken lör sin åbyggnad eller någon del deraf, eller ”för säd, foder eller boskap, som lill gärdens bruk tarfvas, tagit ”försäkring i brandslods-bolag, som för orten är af Konungen stad”fästadt, ej vore, så länge han i bolaget qvarstår, pligtig, att gälda ”brandstods-ersättning, hvarom i lag eller derpå grundad förening ”stadgas, och deremot ej eller berättigad till den godlgörelse för ”liden brandskada, som efter lag eller förening skolat honom tillbomma, ” hafva ägare af hemman i den mohn begagnat sig af rättigheten att skilja sig från allmän brandstodsförening och ingå uti länens särskildta brandslods-bolag, att de i brandstods-föreningen qvarstående delägare nu mera utgöra ett högst ringa antal. Då högstberörde Förordning icke innefattar ett åläggande för hemmansägare att frånträda den lagliga brandstodsföreningen, utan blott en tillåtelse att derifrån afgå, måste deraf följa, att alla de hemmansägare hvilka finna godt, att, oaktadt en sådan tillåtelse, vid nämnde förening qvarstå, icke böra derigenom sättas i annan ställning eller åläggas större skyldigheter, än som före förordningens utfärdande voro för dem utstakade.
Hon målar sjukdom, målar stum förfäran, Hon målar kärlek, och hon målar äran, Hon målar kyssar, och hon målar skrik. Hon målar döden och dess yngre broder, Det bleka vanvett — ack, hur underbart. Hon målar hafvet, målar berg och floder, Som de i kolsvart mörker te sig klart. Hon målar färger uti regnbågsskala, Hon målar det, hvarorn man ej kan tala, Hon målar själfva himlens tåreskvätt. Hon ger en bild af dagen efter rusen, Och uti en åt oss hon målar tusen, För allt resurs hon har på sin palett. Och där, det sista verket på staffliet, En duk, så underbar, så skön, så stor! Det pärlan är i hela galleriet, Ett tankedjup — oändligt däri bor! Det högsta, skönsta, det kan ej beskrifvas, Och gudagnistan kan ej tas, men gifvas, Du dödlige, dess dolda mening sök. Om fantasi du fått, då skall ditt öga Förslå, att duken där, den stora, höga, Dig ger en bild af Konstens Ragnarök. af arbetskraft och mödor. Det är danadt af idel flyktiga ting, af vänliga blickar, af glada leenden, af sångeroch toner, af tankarsblixt och af stämningars färgspel, af gnistrande infall och af varma hjärteslag. Men också det flyktiga har sin uppgift. Intet i lifvet är för ro skull allenast. Barnets lek främjar också dess växt, och äfven för oss, vuxna barn, som samlats att leka i Iduns lund, har leken under de flydda tio åren främjat ett djupare syfte än endast nöjet för stunden. Thalias medverkan bestod i en pjäs, bearbetad efter en grekisk komedi af Aristofanes. Den kallades Koinnoförsamlingen. Eftersom Idun är damernas tidning, så kan jag i tysthet tillstå (om den vore herrarnes, så skulle jag visst icke göra det), att den utmärktes af åtskillig drift med fruntimmerna. Kvinnorna i Athen hade nämligen lyckats komma till herraväldet, men snart utvecklade sig ett betänkligt split mellan de styrande. Praxagora, deras anförarinna, hade utfärdat en mängd stadgar om sparsamhet för att rädda den af slöseriets kräfta angripna staten.
Drätselkammaren förklarat, sig anse hundra fot i längd och femtio fot i bredd, eller femtio qvadratstänger, af tomterna Naus 41(1 och, 41,7 ii nämnda, qvarter böra, från Kongl, Majit och Kronan för ändamålet inköpas, helst några andra tjenliga tomtplatser icke funnes att tillgå, har, efter stadens, innevånares hörande och å deras vägnar, Magistraten i Wenersborg hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om nådigt tillstånd att få inköpa ifrågavarande; tomtdelar, hvilken ansökning blifvit, af Laudshöfdinge-embetet i länet, till Kongl. Majit insänd. Efter härå erhållen nådig remiss har Kongl. Majits. och Rikets Kammarkollegium i denna fråga infordrat underdåniga yttranden dels af Landshöfdingen i länet, Grefve Eric Sparrp, som, jemte upplysning, att berörde tomtplatser icke varit af honom eller hat# företrädare; begagnade, utan mot hyra till andra personer upplåtna, ansett hinder ej möta för deras upplåtande till Wenersborgs stad mot en årlig afgift till Landshöfdingen af 50 eller 75 R:dr, dels ock af Öfveriptendentsrembetet, . ..smpj xped tillstyrkande, af bifall till ansökningen, alternativt föreslagit tomternas föx-säljning till staden mot en köpeskilling af 1,500 R-dr, Kongl. Majcts Nåd. Proposition N:o 71. 5 hvarå nuvarande Landshöfdingen skulle under sin tjenstetid af Statsverketerhålla 5 procent om året eller 75 II:dr.
Till aflöning ,:o För fullt Befäl wid de af Roteringsman, stäp uprättadc Södra och Norra Skånsta Rego menterne samt löner för en Subaltern,Officer wid hwarje Compagnie af Jndelte Infanteris Rego menterne, som funnits nödig i afseende pä den ökade - Den rz Junit. 621 jde styrka Negcmenterne erhålla af Noterings och Försiärkningsmanst ap. 2-0 För erforderligt Befäl och Manskapet af iden tillökte styrka 520 man wid Wermlands FocjIägareSorps, hwartill Wermlands Bergslag mait sig utgöra en särskild Varancé'afgift för befrielsen fran extra Notering. z:o För Befäl och Manskap wid rune Gräns, Coinpagnier, det ena under Uplands Regemente crl! btn-akning wid Grisslehamn och det andra under Westerbottens Rgemente till samma tjenstgöring frid Haparanda, hwilka Compagnicr KonglMaj:l f Befäl och Manskap fran f. d. Finsta Armeerr !lätit inrätta. 4:0 Till underhäll för tillökte 100 Hastar wid Kf-Gardct till Häst samt ett lika antal wid Mörnerska Husar-Regementet, som Kongl. Maj:t för Armeens Complettcring funnit nödigt läka äter upprätta: till ny Stat och Reglering af Wendes Arrillcrie-Regementes Ridande Compagnie samt Excaieksqwadroners inrättande wid Skönsta och Småländska indelta Cavallerierna pä Statens bekostnad, såsom oundgänglige at befordra bese Rcge» mentcrs fullkomliga tjenstbarhet. 5:0 För ständigt Befäl wid den pä Gottland Dnrättade Nationalbewäring samt Manskapets un, mchäll under Exercice och tjenstgöring ifredscid dä de ärligen böra sammandragas för att öfwas i vapen.
St:r icke borde så aldeles ovilkoriigt öfverlemna åt Regeringen, att verkställa denna reglering', utan att fastställa grunderne derföre, såsom t. ex. att en Landshöfding, som bodde in i landet icke borde få lika stor lön som en Landshöfding, hvars Residence lage vid allmän farväg; äfvensom att det vilkor borde vid regleringen fästas, att accorder för Landshöfdingeplatser afskaffas och hädanefter inga nya måtte äga rum; hvarjemte hos II. BondeStändet Casper Wijkman från Upsala Län , ansett, att i den underd. Skrifvelse till K. M:t, som rörande denna reglering komme att expedieras, tillika borde uttryckas den underd. önskan: att förslag till regleringen måtte R. St:r vid nästa Rdksdag föreläggas. Som , efter hvad K. M:t i Nåder behagat tillkännagifva, nu varande missförhållanden emellan lönerne, hvilka för visse af desse tjenster äro alldeles otillräckliga men för andra åter utöfver behofvet stora , föranleda en ny reglering af ifrågavarande löner, och vid bestämmandet af desammas belopp för framtiden, icke lärer underlåtas, att tagas i öfvervägande alla sådane omständigheter som på innehafvarnes mer och mindre behof kunna äga inflytande; alltså anser Utskottet några allmänna grunder i detta afseende icke behöfva uppgifvas, utan tror, att vid Utskottets tillstyrkande i detta fall bör förblifva. — Utskottet finner väl äfven att ett hufvud - 3 78 Stats-Utskottets sakligt vilkor för en ändamålsenlig reglering af lönerne för CivilStaterne i Allmänhet är ett noggrant och strängt handhafvande af redan gifna förbud emot Tjenstemanna-accorder; men då någon serskild anledning icke blifvit uppgifven för en hemställan å R. Sttrs sida till K. M:t i detta ämne, har Utskottet ej eller funnit nödigt, att förslag till någon sådan i sammanhang med förevarande fråga afgifva. 19:0
Som det icke är socken, hvaruti fabriken ligger, utan Staten, sorn har vinsten af dylika inrättningar; så anser jag också billigt, och i följd deraf föreslår, att Staten å sin sida bidrager lill fabrikens fattigcassa, hvilket bidrag länets Pröfnings-eomite årligen bör bestämma i visst förhållande till flen af fibriksinnehafvaren erlagda bevillning för de tillverkade fabrikaterna. Sorn skäl härtill vill jag exempelvis nämna, att det hemman, hvarpå den förut omnämnda fabriken är anlagd, betalte i bevillning före år 1835 i likhet med hvad som för hemman af samma värde vanligtvis erlägges, men deremot nu betalar ganska betydligt deröfver, hvarför det således är klart, att den säkra vinsten af fabriken kommer Staten och icke socknen lill godo. Gr. Posse, Fredr. Salomon, uppläste följande: Då det ej kan nekas, ali lagstiftning för fattigvård är en .af de vigt igaste och mest ingripande åtgärder i de förhållanden, sorn inom sociala lifvet förekomma, torde det äfven vara nödigt att, vid öfverläggningarna derom, först söka utreda de orsaker man anser föranleda den inom vårt land med hvarje år tilltagande fattigpersonalen. Jag vågar tro, att den princip, sorn redan öfver 5o år gjort sig gällande, att hvarje församling obetingad! är skyldig ansvara för sina fattigas vård, härtill betydligt bidrager; och då jag i3 H. 26 202 Den (^September f. ra. finner de förenade Utsk:n äfven uti sitt förslag till stadgar om fattigvården utgått från densamma, anhåller jag dervid få göra några anmärkn:r. Det farligaste man vid en lagstiftning i fattigvård kan göra, är, efter min tanke, hvarje inskränkning i den individuella arbetskraften, och jag tror ingen neka, att en sådan inskränkning ovillkorligt sker, så länge det på en sockennämnd eller sockenstämma ankommer att neka inflyttning ifrån en till annan församling; men jag medgifver äfven, att så länge den nu var. skyldigheten för hvarje socken att sjelf bekosta underhållet för sina fattiga qvarstår, kan ej heller denna rättighet till eget fredande borttagas.
Januarii, afgifna och, den 22 i samma månad e m., på bordet lagda förslag till 2tne §§. i Riksdagsbeslutet, angående Stats-Verkets inkomster och utgifter; blef berörde förslag, på grund af Herr von Hartmansdorffs, August, dervid gjorda anmärkning, till Expeditions-Utskot* tet återremitterad!. S. D. Då nu å nyo föredrogs BancoUtskottets, den 19 sistlidne Januarii, under iNto 10a, afgifna och, den 1 derpåföljde Februarii e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N^o 68, förut meddelade Betänkande, jemte hvad i sammanhang dermed hos Bon* deStåndet förekommit, angående Stats-, Bancooch Oeconomie-Utskottens gemensamt afgifna Betänkande, N:o 6 6, i fråga om serskilda föreslagna grunder för belåning af Spannmål; fann Ridderskapet och Adelnatt) enär Ståndet denna dag, med gillande af All. manna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets 6-1 Prot.‘Utdrag den 8 Mars 1830. Utlåtande, No 178, angående vickt fråga om BelSnings-rättigbet uti Publique fonder å ritorr Spannmål , anmodat Banco*Utskottet att, i afseende på grunderne och vilkoren för Spannmåls-belåning, jemte de fdr sådant ani datnål nödiga reglementariska föreskrifter, med förslag till Rikets Ständer inkomma, BancoUtskottets ifrågavarande Utlåtande, i följd häraf, nu mera borde läggas till handlingarne S. D.
Under den diskussion, som föranledt denna återremiss, har hufvudsakligen blifvit yttradt: att fastighets-värdet vore så lågt upptaget, att det i flera län icke motsvarade en fjerdedel, icke ens en åttondedel af verkliga värdet; att dét vore olämpligt att öfverlemna frågan om reglering af detta värde åt en kommitté, enär en sådan, församlad i hufvudstaden, icke kunde eea erforderlig känne . dom om de särskilda egendomarnes vidd, jordmån, skogstillgång, onera och andra dylika omständigheter; att den rigtigaste värderings-grunden vore köpeskillingen och de värden, hvartill egendomar, för erhållande af hypotheks-lån, blifvit uppskattade; att genom en sådan uppskattning bevillnings-procenten borde och kunde nedsättas till 40 öre för tusen och derunder, i fall all annan bevillning blefve bestämd till en procent; att om köpeskillings-beloppet också icke toges till omedelbar grund för bestämmande af fastighets-värdet, detsamma likväl borde tjena till ledning derför; att minimi-larifen borde helt och hållet borttagas; att, då jordvärdet på kortare tider i allmänhet icke underginge någon märkbarare förändring, det måtte stadgas, att förnyad uppskattning deraf icke skulle ega rum oftare, än hvart femte år, hvarigenom Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 9. 11 taxerings-kommitléerna besparades det tidsödande och ofta ändamålslösa göromålet att ärligen genomgå längderna; samt att, om den föreslagna kommittéen blefve nedsatt, densammas arbete icke ' måtte utsträckas till städerna, enär den rätta principen för fastighetsvärdet, eller brandförsäkrings-summan å hus och sista köpeskillingen för jord, derstädes redan vore gällande.
Hvilket minst är af all frö; men när det varder uppväxt, är det störst ibland krydder, och blifver ett trä, så att foglarna under himmelen komma, och göra sin näste på dess qvistar. En annor liknelse sade han till dem: Himmelriket är likt enom surdeg, hvilken en qvinna tog, och blandade i tre skeppor mjöl, tilldess det blef alltsammans surt. Detta allt talade Jesus i liknelser till folket; och utan liknelse talade han intet till dem; Att det skulle fullkomnas, som sagdt var genom Propheten som sade: Jag skall öppna min mun i liknelser, och skall uttala det hemligit varit hafver ifrå verldenes begynnelse. Då skiljde Jesus folket ifrå sig, och kom hem. Och hans Lärjungar stego fram till honom, och sade: Uttyd oss denna liknelsen om åkrens ogräs. Då svarade han, och sade till dem: Menniskones Son är den som den goda sädena sår. Åkren är verlden; den goda säden äro riksens barn; ogräset äro hins ondas barn. Ovännen, som sådde, är djefvulen; skördetiden är verldenes ände; skördemännerna äro Änglarna. Såsom nu ogräset hemtas samman, och brännes upp med eld, så skall det ske på denna verldenes ända. Menniskones Son skall sända sina Änglar, och de skola församla all förargelse utaf hans rike, och dem som illa göra; Och skola kasta dem uti en brinnande ugn; der skall vara gråt och tandagnisslan. Då skola de rättfärdige skina såsom solen i deras faders rike. Hvilken öron hafver till att höra, han höre. Åter är himmelriket likt enom skatt, som fördold var uti en åker, hvilken en man fann, och fördolde honom; och af rätto glädje, som han hafver deraf, går han bort, och säljer allt det han hafver, och köper den åkren. Åter är himmelriket likt enom köpman, som sökte efter goda perlor. Och när han hade funnit ena kosteliga perlo, gick han bort, och sålde allt det han ägde, och köpte henne.
komma i håg dem, och dig glömmer jag alJa — det visste hon verkligen inte. Säg drig, » sade Ingeborg och betraktade skårau — trodde Ingeborg, att hon kände henne? i planket lidelsefullt bestyrkande, som om Ja, det trodde hon. hon aflagt en ed. » Du känner mig inte, » sade Julje. » Jag » Och när jag reser, så skall du få min känner mig inte själf. Jag är sammansatt medaljong, som jag går med hvar dag, och af allt för många olika element. När det den skall du alltid bära på dig, » sade Julje. är vers, då vill jag, att det skall vara rik» Ja, » sade Ingeborg högtidligt; hennes tigt smäktande, » hon gjorde en gest ut i kinder voro bleka, och hon pressade läpparna luften, » så där, förstår du. Och när jag hårdt emot hvarandra. sitter och spelar Mendelsohn, då är jag ibland » Och om de komma och förtala mig och så melankolisk, så jag tycker, jag kunde dö, säga, att jag bara gjorde spektakel af allting, men rätt hvad det är, kan jag komma på så skall du säga, att du kände mig. » saadan en riktig Kneipe: Min Mand er venstre » Ja, » upprepade Ingeborg med samma allKandidat, trille ville vitt, bom bom. » var. » Och så skrifver d u? » Det kunde Ingeborg inte förstå. » Det gör jag — men det är ju långt till » Ja, ser du, du är så där hel — huggen i ett block. » Julje hade läst frasen någondess. » Den aftonen hade Ingeborg svårt att slita städes och upprepade den med mycken respekt. Blodet sköt Ingeborg upp i ansiktet, sig från Julje, och när hon kom in, sade de hennes ögon vidgades och svartnade; det var gamla fröknarna något om ett evigt spring icke så ofta hennes afgud sade henne något på gatorna, men hon hörde det inte, hon var vackert. » Men jag, ser du, jag är sådan där alltför tankfull. mosaik, en liten bit af en sort och en liten Med en hög skolböcker framför sig börbit af en annan sort, rödt och grönt och blått jade hon skära in J.
På vintern gick han någon gång på teatern i sällskap med en kollega, ungkarl liksom han och som äfven hade sin affär i staden inom broarna. Han läste tidningarna, hörde sig för hos kunderna, om det var något roligt och o m man kunde få sig ett godt skratt, hvilket han ansåg vara teaterns enda uppgift. Efteråt gingo de bägge barberarne ut och superade tillsammans på nå- gon af de stora restauranterna på nedre Norrmalm. Hvarje midsommardag, då deras affärer voro stängda hela dagen, foro de ut i omgifningarna med någon ångbåt, som annonserat o m lusttur, men kommo alltid missnöjda tillbaka till staden, generade af trängseln ombord, oroade af alla dessa främmande människor, ovana vid att vara lediga en hel dag, vid en natur, som var dem helt och hållet obekant, på samma gång tilldragande och besynnerlig, men som de icke förstodo sig på, bägge två längtande tillbaka till sina affärer, till sina kära knifvar, hvilkas hväsande mot strigeln föreföll dem som det vackraste ljud på jorden, mera musikaliskt än vindens sus bland löfven. På detta sätt hade Lorentz åldrats. Han hade blifvit gammal, hans hår och pölisonger voro gråsprängda, men han " var ännu, efter ett nyktert och ordentligt lif, regelbundet som en klocka, vid full vigör och han passade sina kunder med en ynglings rörlighet. Affären gick förträffligt, belägen som den var i ett starkt trafikcentrum, på alla sidor omgifven af banker, kontor och affärslokaler; och de gamla kunderna, som visste, att han lagt af rätt mycket pengar, hade till stående skämt: » Nå, Lorentz, när tänker ni slå er i r o? » Hvarpå han, hvars skarpa öga märkte, att biträdena spetsade öronen, regelbundet svarade, likaledes på skämt: » När Enskilda banken lägger ner sin verksamhet, så skall jag också sluta med min. » Och han tillade: » En barberare, som inte sköter sitt yrke, kan gå hem och lägga sig. » Men en dag sade den gamle kassören i den bank, där han hade sina små affärer, på fullt allvar: » För tusan, Lorentz, ni är j u riktigt förmö- gen karl. Ni har trettio tusen kronor innestående hos oss.
Jag är mer glad än ni anar, att kunna få erbjuda THORA. uppmuntra dygden genom en fördubblad pension? Och ni, som familjens öfverhufvud, erbjuder er att EKSKÖLD generad och litet tvekande. mig bli en stor glädje att... Anser ni den inte tillfyllest, ska' det naturligt för THORA. sin, enklingen, anser ni, att Yngva blifvit tillräckligt renad för att passa till er sondotter? EKSKÖLD. Nog, nog! Och när jag så blifvit gift med er ku legitim. Hon har då blifvit hvad min sonhustru måste vara: Hurudan man är er kusin? THORA. EKSKÖLD. återfinner ni honom. Det vet ni bäst. Sådan ni älskade honom, sådan THORA. dan jag trodde honom vara. Men det hör inte hit. Jag älskade honom aldrig, sådan han var, utan så- Vi felade båda, och det beröfvar mig rättigheten att EKSKÖLD. THORA. döma honom då. Men nu! Hur har hans lif varit sedan? Som förut. henne till döds med sina utsväfningar, nödgats lemna han lefver af allmosor. Säg, skulle ni ta' en sådan man till er betjent? EKSKÖLD. THORA. Han har spelat bort sin hustrus förmögenhet, pinat sitt regemente. Han har ingen heder, ingen blygsel, ty Det är möjligt, att jag inte gjorde. Och då vill ni, att jag ska' ta' honom till man! Ni glömmer, att han redan är er man inför ert EKSKÖLD. samvete. skugga öfver en menniskas hela lif, sa' ni i går. EKSKÖLD hetsigt. En ungdomsförvillelse har inte rättighet att kasta THORA citerar. namn er upprättelse. Ni glömmer, att vore han än en tiggare, så är hans THORA. kan det då vara en skam att vara hennes mor? EKSKÖLD lugnare. Om det är en heder att vara mitt barns far, hur Oskar har sina fel, det är sant, men också sina förtid att hålla sig uppe. Frågan är helt enkelt den: antar ni hans anbud eller inte? THORA. Jag förmår inte följa edra moderna definitioner. tjenster. Han är godhjertad, lättledd, och kommer all
Tvertom äro de, lika väl som R. o. Ad. oförhindrade att frånträda sitt beslut och att vidtaga ett annat, som är lika med 2 andra RiksStånds, hvilka beslutat olika med dem; men anser R. o. Ad. saken icke böra hvila till underrättelse erhållits om de öfriga Ståndens åtgärd, så är den alltför obetydlig, för att jag skulle vilja förlänga diskussionen och afstår derföre frän mitt förslag. Uppå härefter framställd propos. antog R. o. Ad. Utsk:s inbjudning till frånträdande af Ståndets beslut om förändring af de i det föreslagna 4:de mom. af BankoReglementets 143 § nämnde assignationers belopp, och ansågs den uti förevande mern. föreslagna votenspropos. tili följd deraf komma att förfalla. Föredrogs BankoUtslcs d. 9 dennes f. m. på bordet lagda mern. N:o 59, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de artikeln af gällande RankoReglemente. Detta mern. företogs punktvis till pröfning. lista punkten, ang:de 222 §, och 2:dra punkten, ang:de 223 §. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk:s i dessa punkter hemställt och tillstyrkt. 3:dje punkten, ang:de eli tillägg vid. 223 §. Gr. Mörner, Carl Göran Dellof: Jag kan icke se, hvarföre en rättighet skulle, genom bidrag frän Statens sida, beredas Ii Den 12 Juli. 393 för enkor och barn efter sådane tjenstemän inom Banken, hvilka icke tilläggas enkor och barn efter tjenstemän inom andra verk. Deremot är jag fullt öfvertygad att om denna present, som nu är i fråga, skulle beviljas för Banken, en dylik fråga kommer att väckas om en extra Pensions-inrättning för Riksg:s-kont., emedan der alltid åberopas, att det skall sättas på samma fot, som i Banken, och då kan jag icke heller se, hvarföre icke Statens embetsmäns enkor och barn, som finna på den utvägen, äfven borde hafva en extra Pensionerings-fond.