Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med dessa skildringar öfverensstämmer ett porträtt af skådespelerskan, som ännu finnes i Stockholm i en enskild samlares (Kanslirådet Sander) ägo. Det är ett arbete af Breda från år 1786, således från hans yngre år, som, om också icke jämförligt med hans senare alster – exempelvis det härliga porträttet af m:me Hus’ yrkeskamrat, sångerskan Thérèse Vandoni, i vårt Nationalmuseum – dock är ett ganska vackert och intressant verk. Hus står för oss som Roxelane i Racines »Bajazet» med ett bref i handen utslungande en vredgad replik. Hon är klädd på det stiliserade vis, som ännu under 1700-talet anlades för att antyda främmande folks kostym. Med en egendomlig hög hufvudbonad, pälsbrämadt, djupt urringadt lif och vid, hvit sidenrob med silfvergarnityr. Hon är liten och välproportionerad med små mjuka, otåliga händer. Öfveransiktet är nästan en italiensk skönhetstyps med klar, vacker panna och välpenslade ögonbryn, ögonen mörka och brännande, men munnen är pikant, en smula ofin med sina högröda, framåtböjda läppar. Hus ägde en vidsträckt repertoar – alltifrån de kvinnliga hufvudpartierna i Voltaires stora och deklamatoriska tragedier, som Tancrède och Adelaide de Guesclin ner till subrettroller af uppsluppen och själfsvåldig art. Men hennes egentliga fack var dock den finare komedien, Marivaux’ utsökta och spetsfundiga kärleksstycken, Sedaines och Beaumarchais uppskakande skådespel. I hennes uppträdande berömmes allt, från den beundransvärda stämman med sitt klara distinkta uttal till själfva spelet, där medfödd fallenhet förenades med en samvetsgrann skolas alla företräden. Och dock var det intet konstladt i hennes spelsätt, hon var snarare »rude än maniererad». Ensamt Thorild fann, att hon »ulfvade» i stället för att gråta och ej var naturlig. Början af m:me Hus’ vistelse i Sverige tedde sig sålunda mycket lyckosam.
Uti ett från Hedervärda Bonde-Slåndet till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskolten remilteradt memorial, har Riksdags-fullmagligen från Stockholms Län Matts Persson andragit, att det vore förbundet med stora kostnader för Wäddö och Häfverö socknar inom berörde Län, att underhålla färja öfver Ortala-viken, tillika med boningsrum för färjekarlen, samt att någon lindring uti nämnde skyldighet borde socknarne beredas, derigenom att färj-penningar erlades af Postverket för posternes öfverfart, som eger rum 12 gånger i veckan, och dessutom att ersättning beviljades för öfverfarten af trupper. Motionären har vidare anfört, alt Wäddö socken vore ålagdt alt skjutsa poster och resande vintertiden öfver Ålands haf, från Grisslehamn 20 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 109. till Eckerön, samt att underhålla de vid Grisslehamns Post-Conloir varande trädbyggnader jemte brohufvudet.
När härtill kominer den minskade physiska förmågan att med ärligt arbete sedermera anskaffa sitt lifsuppe* hälle, så skall nödvändigt, i närvarande skick, brottets utrymme äfven vidgas i handling och allmänna säkerheten minskas under ökade utgifter till dess bibehållande. 4;o Är jag öfvertygad att sjelfva träns*- j»ortinrättningen, till det minsta skall bära sig: sjelf, utan andra bidrag af Staten, änfötskotr ten som återgå inora bestämda tider. 5:0, Besparades derigenom större delen af den ved sora annars skulle åtgå till Ångfartygen i emedan man troligen sedermera endast begagnade sig af sådane vid de tillfällen, då en större hastighet fordrades än utrymmet för den omtalte trampningen kund.e medgifva... 6:0 Fångvården blefve utomordentligt lättad och försäkrad, när arrestanterne kunde ombord på ett fartyg slutas inom galler unden sjelfva -transporten, och vexlande, alltid befinnas uti synbart deltagande i forslingsbe§väret. 7:0 Efter denna plan blir det lättare än någonsin alt sammanföra arrestanter i förhål lande till deras moraliska beskaflenhet, och derigenom bör det äfven låta sig göra att i hufvudsaken tillfredsställa Herr Hammarskjölds Wtfaa4e Qmtaoka för bysättRiogsmässig® gäl - Den 12 Frimar ii. 3t3 denärer, utan att minska den executiva kraft som synes vara ett nödvändigt villkor för creditens tillvaro. S:o Fångskjutsen och mångfalldiga nu tryckande olägenheter dervid, skulle äfven i betydlig mohn vidkännas en önskad lindring genom arrestanters emottagande vid närbeläg* ne lastage-platser o. s. v. När desse förhållanden blifvit utvecklade och satte i verkställighet, förefaller ej heller svårt, att i en slags fortsättning af samma plan, anvisa nyttig sysselsättning åt arrestanter på den tid af året som vattnen äro tillfrusna; men jag anser mig ännu böra innehålla dermed för att ej draga uppmärksamheten ifrån den framställning jag gjort, enär denna i alla fall utgör ett serskildt helt företag, utan att innebära någon annan ofullständighet, än en fördelak* tig möjlighet till utsträckning.
Då var man sålunda betryggad, att icke nya anslag för samma sak straxt efteråt behöfdes, af den anledning, att de redan gifne voro mindre ändamålsenligt använde. Nu befarar jag, att i afseende å en stor del af hvad man begärt, vet man ännu ej bestämdt, luiru man vill använda det. Jag ser t. ex. på Artilleri-uppgifterne löFällbatterier; men huru skall kostnaden derföre bedömmas, då man ej finner angifvit, hvilka modeller Konungen dertill fastställt, eller eris de mest vanliga uppgifter om Batteriernas beskaffenhet, för alt kunna bed ömma, huruvida så stort anslag verkligen behöfves. Jag ser väl en mängd ziffror, men inga andra skäl, än att penningarne behöfvas; och dessa penningar äro dock millioner. Ännu mindre ser jag någon tryggande åtgärd för dessa anslags tillräcklighet, eller för någon omtanka, att de dymedelst anskaffade effecter skola genom ändamålsenligare vård och underhåll blifva drygare i framtiden, än de hittills varit. Man svarar mig, att ett nytt Reglemente för upphandlingar m. m. år 1825 blifvit anbefaldt; men kan detta vara nog? Fordras icke en bestämd plan för förrådspersedlarnes förvaringstider, utlefvereringssätt och komplettering, så vida på en gång FörsvarsVerket skall vara försäkradt 0111 tillgång, näringar - 54 Den 2 November e. m. ne om afsättning och Rikets Ständer om hushållning med anslagen? Och finnes väl en sådan plan? Fordras det icke, att man skall vara öfverens om sjelfva begreppet angående hvad i vårt land bör vara förrådspersedlar eller ej? Och visar sig i propositionen, eller de afgifne uppgifterna, att Styrelsen på sådant sätt betraktat saken? Jag skall sedan komma till beviset om motsatsen, och vill till en början blott försöka, att, så godt jag kan, följa Utskottets tillstyrkanden, i den ordning de i Utlåtandet förekomma. Utskottet afhandlar först FältArtilleriet. Hvad detta vapen angår, synes af allegalerna, att man vill öka det.
Skantz icke kunna såsom författare antagas, till Rådstufvurätten inlemnat en i nnan förseglad handling, hvilken försedd med två personers intyg, att den innehöll namnsedel af skriftens författare, befunnits, vid öppnande, upptaga annan persons namn än Skantz; ty och då af hvad sålunda, medelst Munck af Rosenschölds egen åtgärd blifvit upplyst, efter reservantens omdöme måste följa, att all verkan af Marinsoldaten Skantz’s ofvananmärkta anmälan förfölie, utan afseende derå, huruvida Rådstufvurätten lagligen ägt att, på sätt som skett, under målets fortsatta behandling förordna om denna sednare namnsedels öppnande; alltså, enär hvarken Munck af Rosenschöld vid rättegångens början ingifvit behörigen inrättad namnsedel, eller författare sig anmält, den der för ifrågavarande af Juryn såsom brottslig förklarade skrift kunde till ansvar bindas, i följd hvaraf Rosenschöld sjelf borde vara ett sådant ansvar underkastad, pröfvade Reservanten rättvist, att, med upphäfvande af Hofrättens utslag, förvisa målet åter till nämnde Rätt, som hade att, uppå anmälan, detsamma å nyo upptaga och dermed vidare lagiikmätigt förfara. Efter denna framställning af sjelfva tryckfrihetsmålets behandling och utgång, så vidt det rört Munck af Rosenschöld, öfvergår jag nu till redogörelse för angifvelserna och åtalet mot Rådstufvurätten i Lund.
Men flera af de största och betydligaste broar voro likväl oskadade. Alla tiders erfarenhet har visat, att det för en krigshär icke är omöjligt, att äfven under en fäktning slå bryggor, samt att bana vägar öfver sjelfva Alperna; men att återställa en och annan liten bro eller iståndsätta en god landsväg, som på ett och annat ställe kunde fordra 50 à 60 lass fyllning, kanhända ock något mera, sådant ville fältmarskalken Klingspor anse omöjligt för hela Finska hären! Han besinnade ej, att hvilken årstid som helst kunde det hända, att Ryssarne, om de blefvo förföljde, förstörde alla broar efter sig, för att hindra vårt framtåg. Öfverste Sandels, som på hela venstra flygeln hade blott en brigad, låg ej stilla under stora arméens hvilotid. Inom den 28 Maj framryckte han och jagade fienden femtio mil tillbaka. I det allravärsta menföre tågade han med sin brigad på sju dagar ifrån Pulkkila till Kuopio, hvilket utgör tjugu och en half mil, och soldaterne uthärdarde med synbar glädje och munterhet de största besvärligheter, då det bar åt hembygden, och när de sågo sig äga en befälhafvare, som visade alfvar mot fienden. Samma hinder och svårigheter, hvilka skulle hafva mött stora arméen, om den genast ryckt fram, mötte äfven Sandels i ännu högre grad; och frammarschen för honom var derföre mera svår, att han, med nära 2000 man, ryckte in i ett glest bebodt, fattigt och utblottadt land, fullt af ödemarker samt på intet sätt att jemföra med det väl odlade och förmögna Wasa län i Österbotten, hvilket stora arméen hade framför sig. Sandels kunde således omöjligen vänta, hvad stora hären med säkerhet hade att påräkna, att landet, i nödfall, någon tid kunnat föda hans fördelning; och Sandels saknade ännu dessutom den fördelen, som stora arméen ägde, att sjöledes kunna erhålla tillförsel. Men Sandels var en redlig man, en ärlig och pålitlig befälhafvare, och alla de af fältmarskalken Klingspor åberopade hinder öfvervunnos af en god vilja, förenad med verksamhet och drift.
Vid Utskottets förslag i afseende på Tulltaxe-underrättelserne biföllos de tillstyrkta förändringarne uti §§. 6, 7, 9, 12, 13, 17, 24 och 26; hvaremot de vid §§. 5, 15 och 22 gjorde hemställanden återremitterades; och godkändes alla de öfrige §§., vid hvilka Utskottet icke föreslagit någon ändring. Den 11 Maj. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en denna dag af Friherre Tersmeden, Wilhelm Fredrik, väckt motion om pension för Brukspatronen Samuel Owens efterlemnade enka. > Den 13 Maj. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln, medelst Protokolls-utdrag N:o 219, meddelad inbjudning till Preste-Ståndet att instämma i dess vid föredragning den 26, 27 och 29 sisth April af Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8 angående vilkoren för bränvins tillverkning, fattade definitiva beslut om följande förändringar uti Utskottets förslag till förordning i ämnet, nemligen: l:o Uti Irsta § ansågs första momentet böra erhålla följande lydelse: ”Bränvin må på landet och i stad. tillverkas af en hvarj som antingen är enligt författningarne berättigad, att idka fabriksrörelse, eller och eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord;’7 tillädes uti andra momentet, efter ordet ”Folkskolelärare”, orden ”i tjenst varande eller praktiserande läkare;'1'' samt utbyttes, uti tredje momentet, orden ”eller korporation" emot orden ”korporation eller indelningshafvare." 2:o Vid 3:dje § tillädes ett nytt moment af följande innehåll: "Brunvins tillverkning i mindre bränneri får utöfvas endast af den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord." 3:o Uti 15:de § uteslöts andra momentet. 4:o
V om försegling af bränvinstillverkning och destillering måtte ur författn:n utgå». Skulle det verkligen finnas en art, som har en sådan lydelse, så är det visst allt skäl att den utgår. Jag finner väl att det är misskrifning eller misstryck, men anmärker det till rättelse af den det vederbör. För öfrigt yrkar jag bifall till Utsk:ts förslag. I ani. häraf yttrade H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att Hr Ribbings nu gjorda anm. vore riktig, enär orden: »redskap för» såsom H. Exc. förmodade, till följd af något förbiseende, icke influtit uti Utskds citation af 5:te artis rubrik. Hr Hjärne: Jag skall endast med lå ord be att få förena mig i Utskds motivering af den föredragna punkten; och kan ej undgå att linna det alldeles öfverflödigt och utan ändamål att under mellantiden mellan bränningsterminerna hafva redskapen förseglad. Erfarenheten har ådagalagt att, då lönnbränning egt rum, har sådan alltid bedrifvjts med sådan redskap, som aldrig blifvit hos Kronobetjeningen anmäld och af densamma stämplad eller der försegling blifvit bruten. Dessutom vet man ju att lönnbränning ej utan allra största svårighet med större panna kan utöfvas och att, det nästan alltid sker i sådane trakter, som äro mindre tillgänglige. Dessutom är det förenadt med största svårighet att undandölja under bränningstiden både sig sjelf och redskapen, hvarmed rörelsen bedrifves. I följd deraf skulle det ej löna mödan att utsätta sig för så svåra straffbestämmelser, för att tillverka ett sä obetydligt qvantum bränvin; och då nu dessutom både Staten och den enskilde hafva varit ålagde ej obetydliga kostnader för dessa onödiga åtgärder med försegling, kan jag ej neka att det varit för mig oväntadt att man nu, sedan man så allmänt blifvit bekant med dessa förhållanden, skulle vilja motsätta sig Utskits förslag. H. IV. 31 482 Den 30 Mars. Jag kan således ej annat lin yrka bifall till Utsk:ts förslag och motsätta mig hvad en värd talare föreslagit. Gr. af Ugglas:
Alla dessa, jemte mångfaldiga andra förhållanden, som grunda sig på landets natur och beskaffenhet, göra att den Svenske fabrikanten icke kan beräkna sin nettobehållning vid årets slut lika stor med den med honom jemförde Tyskes. Låtom oss uttrycka denna olikhet sålunda att den förres nettobehållning vore 500 och den sen ares 1,000 rdr. Antager man nu att en väfstol kostar 1,000 rdr, så kan redan följande året den Tyske fabrikanten utvidga sin rörelse med en sådan till, som först följande året blir möjligt för den Svenske. Peo förre kan sålunda något minska sitt pris å produkten; den senare måste, om täflan ur fri, äfven sänka sitt pris, hvarigenom dennes behållning än mera minskas, dä deremot den andres ökas. På sådant sätt stiger den enes välstånd på samma gång som den andres sjunker, tills denne icke längre kan bestå. Hvad blir dä dennes lott? Jo, att medtagande en hand full jord till minne från sine läders land vandra ut att blifva den andras tjenare, — med arbetaren går ock näringen. Hvarthän den fria täflan leder, har jag genom detta exempel visat och dess verkan blifver ständigt lika. Allt som icke alstras af den råa naturen i dess vilda tillstånd, utan skall framtvingas medelst mensklig intelligens, liknar i mer eller mindre mån en ädel planta, som måste skyddas, omhuldas och vårdas, för att slå rot, ftodas och trifvas, och sällan är det som offret af detta skydd icke mer än ersättes af tillfredsställandet at sina behofver, af det. bildande, af det förädlande, sorn omvårdaren, skyddaren häraf njuter. Skydd, sade en talare på förmiddagen, är ett förföriskt ord, som systemets vänner sätta framför sig för att vinna sympatier; men skydd, sade han, är icke annat, än en skatt på konsumenten. Men, huru är verkligen förhållandet? Är icke skydd grundadt i samhällets idé? Är det icke en följd af samhällets natur? Skyddar icke lagen individen, den ene den audre, och allt detta, Mine Hrr, med upoffriugar?
Då denna sak förra gången till pröfning här förekom, var jag en ibland dem, som talade för det senare alternativet i LagUtskottets betänkande; men, om jag ej fattat uppläsningen oriktigt, så har Utskottet uti dess nu afgifne yttran - Ben % Jutii «. m. de, anmält, att det första alternativet blifvit af de öfrige trenne RiksSlånden gilladt. Om så förhåller sig, lärer för Ridderskapet och Adeln endast återstå att låta vid de tre Ståndens beslut bero. Herr Grefven och. Het tidt Mar skalk en hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det i LaglTtskottets utlåtande upptagne första altcrnatif, ejler att i afseende på så väl lös som fast Egendoms värdering vid Bouppteckningar, Lag och Författningar, samt de grunder i öfrigt, som i hvarje Ort hittills varit följde , borde tjena till efterrättelse. Ropades 6tarka Ja, jemte några Nej, I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sorn, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Upplästes och lades på bordet följande från StatsUtskottet inkomne Utlåtanden: jif den 527 sistlidne Junii', N:o 264. I anledning af väckte Motioner, dels om Lotsoch Båk-afgifternas nedsättning, dels om deras användande. io8 DCn 2 Julli e, m. [/1J den 26 sistl; Junii; N:o 265. I anledning af väckt motion om tillökning, i anslaget för Modell Kammaren och Mechaniska Scholem, N:o 266.
Emellertid förljöds i Strömstad att öfverste Tranefeldt vid första underrättelsen om rörelsen på Idefjorden skyndat från Svinesund till Vettlanda, denna plats för så många historiska minnen, der han nu med sin lilla trupp fattat posto, afvaktande fiendens operationer11. Men snart kom till staden nya rapporter, förenande sig i den smärtsamma och nedslående underrättelsen att de arma soldaterna voro nästan halfdöda i följd af den forcerade marschen i ovädret, af hunger och slutligen af hvilan på marken under en sådan natt. Bland antalet af de utvandrare, som då vågade sig till Vettlanda bro, omkring tre fjerdedels mil från Strömstad, voro de tvänne små hjeltarne från lilla ofreden i bugten, Korpen och Kraften. De bekläddes också med en mängd förtroenden i sändningar från medlidsamma själar, och de bedyrade med ljudlig röst, att om norrmännen också vore tjugu regementen, så skulle de hvarken skrämma eller hindra dem att smyga fram till landsmännen. Och ingenting hade hindrat dem ... Hvad de åstadkommit och hvad de sett se’n, var underrättelser, som vid återkomsten kommo alla de öfriga piltarne att afundas hjeltarna – men ingen röjde dock lust att följa exemplet och lemna portarna, ty nu ”gick hela kriget med prinsar och jägare derutanföre med stora steg. I staden rådde denna dofva jäsning, som spänner nerverna till största pina. Första åtgärden af fienden blef att, i trots af alla skriande madamer med den högättade madam Märta i spetsen, sätta sig i besittning af kronans stora bränneri, hvilket innehöll ett betydande magasin, och härifrån utfördes hela transporter med bröd och bränvin till manskapet och utfördes så sedermera dagligen, ty regementenas proviantvagnar voro ännu med trossen efter.
Man har nemligen anmärkt, att, då det egentliga straffet läge i frihetens förlust, i lörening med tvånget att alltjemt vistas i cell, skäl saknades, att i omförmälda hänseende göra någon åtskillnad. Man har väl häremot erinrat om de olika behandlingssätt, som förslaget föreskrifver. Då den, hvilken konnne att i enrum undergå svårare frihets-straff, vore nödsakad att arbeta, ej kunde skaffa sig bättre underhåll eller beklädnad eller annan Lag-Utskottets Utlåtande N:o 48. S beqvämlighet, än i fängelset bestås, och ej egde emottaga besök af andra än fängelsets läkare, prest och uppsyningsman, skalle åter den andre hafva frihet att förskaffa sig bättre underhåll och större beqvämlighet, än i fängelset allmänneligen bestås, att sysselsätta sig efter behag, och att emottaga besök af maka, föräldrar, barn eller syskon. Den isolering, som den sednare vore underkastad, bestod följaktligen egentligen i hans afskiljande från andra fångar; och isoleringen syntes alltså blott kunna betraktas såsom en förmån och följaktligen ej böra leda till förminskning i ådömda strafftiden. Om man emellertid skärskådar saken ur verklighetens synpunkt, så torde skillnaden ej vara af den vigt, man derå velat fästa. Då erfarenheten ådagalagt, att arbetet utgör en lindring för cellfången, ett medel att mildra den plågsamma ensamheten, torde det tvång till arbete, som är förenadt med det svårare frihets-straffet, här ej förtjena afseende; och huru ofta är en fånge i tillfälle att förskaffa sig någon större beqvämlighet? De flesta af dessa olyckliga äro, efter erfarenhetens vittnesbörd, i det förhållande, att de måste åtnöja sig med hvad dem i fängelset erbjudes; och endast i det fall att fängelset är beläget i den ort, der de ega så närskylde, som, enligt förslaget, må dem besöka, skulle de kunna hafva någon fördel af rättigheten att emottaga deras besök.
Vidare anhåller jag, i händelse TJtsk. skulle anse lämpligt att förändra sitt förslag, hvilket jag för min del finner obehöfligt, då det nu föreslagna stadgandet svårligen kan missförstås, att Utsk. äfven ville upptaga och fästa behörigt afseende på den andra sidan af saken, som icke blifvit afsedd af dem, hvilka anse Konungens rådgifvare kunna glömma sig till den grad att tillstyrka anordnandet af olagliga utgifter, och som tro de i grundlagen utstakade controller tjena till intet, att, säger jag, Utsk. ville upptaga den sidan af saken, som visar, hvartill det skulle kunna leda att till Riksg.cont:s fullmägtige öfverlemna pröfningsrätten, huruvida ersättning skall äga rum eller icke, hvarigenom man jemväl gör ändamålet af all revision om intet, och låter Riksg.cont:s fullmägtige gripa in i revisorernas befattning; ty om man tänker sig sådana rådgifvare, som nyssnämndes, så kan man äfven tänka sig pligtförgätna fullmägtige i Riksg.cont., som nekade att utgifva ersättning, der den borde äga rum, och derigenom tillintetgjorde Konungens höga kall att utöfva regeringen i landet. Jag anhåller, att Utsk. äfven måtte upptaga denna sida af frågan; ty vill man ej åt fullmägtige lemna en sådan pröfningsrätt (och jag tror mig nu tillräckligt hafva visat vådan deraf), så är det temligen likgiltigt, hvilka termer man i denna § af reglementet nyttjar, ehuru jag annars får förklara, att oaktadt jag icke kan gilla Hr Cederschjölds premisser, tyckte jag mig dock finna, att hans yedaetion är den bästa. StatsUtskts memor. JSf:o 445 återremitterades. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 21 dennes på hordet lagda utlåt. N:o 446 i anledn. af väckt motion, att R. St:s Bank må tillhandahålla Riksg.cont. ett särskildt cassacreditiv. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att nästk.
I andra Länder skyndar man, så snart Krigets stormar öfvergått, att återsätta de productiva krafterne i verksamhet, då deremot här man alltid låtit inhemska KrigNäringarne emellan följa i spåren uppå de Krig som vi fört med främmande Folkslag. Ändteligen, då i andra Länder Krigen utgjort afbrott blott i Nationernas sträfvande efter Kraftutveckling och välstånd; så hafva hos Oss, allt sedan Carl den XII:s död, fredstiderne utgjort hviloskeden blott för sträfvandet efter en förlorad politisk storhet. Jag hade väntat mig att de Högloflige Utskotten sjelfve skulle hafva ledt våra blickar uppå denna grundorsak till vår fattigdom, helst som nu varande Konungen, uti det Tal, hvarmed han hesvarade Riksens Ständers underdåniga Tacksägelseadresse, påminte Oss derom, att de brister i våra Financer, som vi voro sammankallade att afhjelpa, voro följder deraf, att vi under Sex pä hvarannan följande 540 Den i5 April. Regeringar, varit utan fast principe för ledningen af våra industriella krafter. Jag inser ej hvarföre de Ilögloflige Utskotten heldre velat fästa våra blickar på det yttre phenomenet, som afbildar sig i Finaucernas tillstånd och i Penningeväsendet, än på sjelfva verkningarne utaf det onda, som det är fråga om att afhjelpa och som ådagalägger sig i de productiva Näringarnes tillstånd. Det beslut som Riksens Ständer gå att taga i afseende på Penningerörelsen och Myntväsendet, vore det än det, att allt skall tills vidare förblifva i sitt närvarande skick, kommer alt i min öfvertygelse äga en så stor inflytelse på Statens framtid, att jag hoppas på Ridderskapets och Adelns benägna undseende, om jag, för att ådagalägga det orsaken lill det onda ligger djupare än de llöglollige Utskotten densamma uppgifvit, vägar försöket att framlägga den. Må man icke förglömma, att för icke längre än aoorde år tillbaka kunde Näringarne härstädes endast genom tjenstskyldigheter bedrifvas, emedan ordentligt Mynt här ännu icke fanns. Det är lätt att föreställa sig i hvad skick de kunde vara.