Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som, i likhet med hvad Utskottet föreslagit samt Presteoch Bonde-Stånden beslutat, vill att, i afseende på alla de jernvägar, hvilka Rikets nu församlade Ständer anse böra såsom stambanor af Staten anläggas, måtte föreskrifvas, att, innan jernvägsarbete! påbörjas, den till banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord för den del af banan, till hvars byggande anslag vid nuvarande riksdag beviljas, skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten; samt att, derest icke sådan upplåtelse egt rum, inom den tid Kongl. Majit för hvarje särskild stambana må finna för godt föreskrifva, Kongl. Majit må vara oförhindrad använda det anslag, som för en sådan bana af Rikets Ständer blifvit beviljad t, till fortsättning af arbetena å annan stambana, för hvilken riglningen vid innevarande riksdag varder bestämd, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, har Utskottets förberörda förslag förfallit. Som denna omröstning gifvit ett resultat af 59 Ja och 60 Nej; hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 5:dje Voteringen: Den, sorn, i likhet med Utskottets af Presteoch Bonde-Stånden gillade förslag, vill, alt Rikets Ständer, för påbörjande af östra stambanan från Cathrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjö, anvisa det för anläggningen af sträckan mellan Cathrineholm och Norrköping erforderliga belopp, i jemnadt tal, med Fyra millioner Tretio tusen (1,030,000) Riksdaler, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer för ofvanberörda ändamål anvisat Fyra millioner Etthundra Treliofem tusen (4,135,000) Riksdaler. Stats-Ulskoltets Memorial JM 143. 3 Enär voteringen utfallit med 62 Ja mot 57 Nej; hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Ja-propositionens lydelse. 4:de Voteringen:
Denne, som efter sin hemkomst från Wittenberg mot slutet af 1609 tillträdde sin lärareplats i Hebreiska, råkade genast i sitt inträdestal att stöta Messenius, hvarpå allt umgänge dem emellan upphörde. Konsistoriella trätor fullbordade söndringen, hvilken, som vi ofvan nämnt, antog en så hätsk karakter, att styrelsen måste blanda sig i saken. En opartisk granskning af tvisten torde dock visa, att fel funnos å båda sidor, och kanske låg den egentliga orsaken till densamma i den rivalitet, som lätt nog uppstod emellan dessa båda de förnämsta lärarna vid universitetet. Rudbeckius öppnade d. 16 Mars 1610 en privat undervisningsanstalt eller ett kollegium, uti hvilket synnerligen de klassiska studierna bedrefvos med mycket alvar. Bland andra öfningar uppfördes äfven klassiska skådespel. År 1610 i Okt. spelades Terentii ”Eunuchus” på originalspråket; föreställningen, som gafs i kollegiets gård, bevistades af erkebiskopen, rektor, professorerna samt så många studenter och borgare, som utrymmet medgaf. Samma år gafs äfven Terentii ”Andria,” ena dagen på latin och andra dagen på svenska. Maj spelades Euripidis ”Cyclops” på grekiska, hvarvid voro närvarande professorerna och stadens förnämsta borgare, hvilka åskådare funno sig så roade, att stycket måste dagen derpå uppföras ånyo. Äfven följande året gafs en af Terentii komedier306. Messenius, som ej lät något tillfälle gå sig ur händerna att vinna uppmärksamhet och redan gjort försök att införa åtskilliga lockande nyheter vid sina disputationsakter307, upptog 1611 det af Rudbeckius införda bruket, men satte det i samband med undervisningen i sin älsklingsvetenskap, historien, skref sjelf sina komedier och det på modersmålet. Derigenom förskaffade han sig en både större och tacksammare åskådarekrets, än den Rudbeckius kunde påräkna, och vann sjelf en icke obetydlig författareära. Upsala borgare, som med förtjusning åsågo en grekisk komedi, hvaraf de icke förstodo ett ord, måste med bra mycket större nöje bevista uppförandet af en på svenska skrifven framställning af ett svenskt historiskt ämne.
Då likväl Rikets Ständer, i saknad af närmare kännedom om förhållandena, icke varit i tillfälle ali bedöma hvilken summa må vara erforderlig för sainlingarnes inköpande, eller, för sådant fall, till hvilket belopp ersättning för deras kompletterande lämpligen skulle kunna Sandberg beviljas, hafva Rikets Ständer velat å Riksgälds-kontoret anvisa och lill E. K. Mits disposition ställa en summa af Fem Tusen R:dr Riksmynt, att, derest sådant i Nåder pröfvas ändamålsenligt, i mån af behof användas lill inköp för Statens räkning af meranäinnda, Kamreraren Sandberg tillhöriga samlingar, samt derjemte, under förutsättning ali sådant inköp sker, bevilja, likaledes till E. K. Mits disposition och lill utgående från Riksgälds-kontoret, ett belopp af Ett Tusen Femhundra Ridr sagde mynt, deraf Femhundra Ridr årligen under nu ingångna slatsregleringsperiod må kunna, på sätt E. K. Mit i Nåder finner lämpligt, tilldelas bemälde Sandberg, emot del att han fortfarande bidrager lill dessa samlingars förökande, samt, under behörig kontroll, ordnar och vårdar det hela. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. Mit i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Slockholm den 20 Februari 1858. Nio 228. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst oell godkändi lios Kidd. och Adeln den 22 Febr. 18S8. Preste-slåndel den 24 Borgare-ståndet den 24 Bonde-ståndet den 24 Rike/s Slänt/ers underdåniga Skrifvelse, angående förbättrade aflönings-iu/kor m. in. för Arméens och Flottans Läkare samt Provincial-liikar ne. (Stats Utskis Ulliden N:ris 181 och 199 samt Först. Stals-ötsk:s Mein. Nio 216.) S. A. K. Uti E. K.
Då och då hör man ett doft rytande af undertryckt vrede eller ett vildt tjut af ängslan och smärta. Man känner sig på samma gång intagen af medlidande och fruktan för skogens vilda barn, hvilkas råa styrka ej kunnat försvara deras oberoende. Långsamt vandrar lejonet omkring i sin bur, den fläckiga pantern tar ansats för ett enormt skutt och faller tillbaka en half aln derifrån, den svarta hyenan trycker nosen emot jerngallret och blickar med sina glödande ögon på barnskaran derute. Å ömse sidor om det egentliga menageriet äro tvänne paviljonger, inneslutande burar för de mindre och oansenligare vilddjuren. På ett annat ställe förvaras ormarne, ty Jardin des Plantes har på de sednare åren lagt sig till en ganska vacker samling af sådana, både giftiga och icke giftiga. Bland de förra är skallerormen, bland de sednare Boasormen de mest ansedda. För dessa aktningsvärda gästers trefnad och komfort har man sörjt med den mest rörande gästvänlighet; och som de flesta af dem äro älskare af stark hetta, har man uppfunnit ett sinnrikt system af värmningsapparater, hvilka bibehålla luften i samma temperatur som i främlingarnes eget hemland. På bottnen af djupa grafvar, beklädda med stora quaderstenar, ligga björnarne i trög overksamhet. Insvepta i sina svarta eller hvita, präktiga pelsar, rulla de sig i maklig ro på ryggen och blicka med lugna, allvarsamma blickar upp mot himlen, liknande astrologerna i orientens sagor, som från djupet af en brunn följde stjernornas tysta gång på himlahvalfvet. Någongång kan man dock genom en frukt eller annan lockmat fästad vid ett långt snöre förmå dem att lemna sitt komtemplativa lugn och utföra några tunga, otympliga språng. Men detta måste ske i all obemärkthet, ty det är förbjudet; direktionen vill troligen ej att nallarna skola frånträda den värdighet, som döljer deras dumhet under en mask af djupsinnigt lugn.
Jag tror således icke skäl vara dertill att oäkta barn få arf efter fader utom då han vill medgifva det, ty just denna osäkerhet ym faderskapet till barn utom äktenskap, gör att man icke kan antaga såsom säkert det den som dör vill, att hans egendom skall gå till ett barn, som endast med mer eller mindre sannolikhet antages vara hans. Såvidt jag vet har också lagstiftningen på sednare tider beträdt denna bana genom att tillägga barnen arfsrätt efter moder, men högst sällan och endast med vissa undantag efter fäder d. v. s. med faderns begifvande. Detta med afs:de på den lagliga sidan af saken. Vi skola nu öfvergå till den sedliga, hvilken utan tvifvel är den vigtigaste. Rörslagets motståndare hafva föreställt sig, och jag är öfvertygad om att de härvid utgått från de ädlaste motiver, att man genom bifall till denna lag skulle gifva en stöt åt den allmänna sedligheten och undergräfva den. Vore det så och kunde man öfvertyga mig derom, skulle jag vara den förste att erkänna mitt Den IX November. misstag och upliöra att yrka på bifall till förslaget, men vid den pröfning som jag ansett mig skyldig att företaga har jag kommit till ett annat resultat. Man kan betrakta saken ur tre synpunkter; med hänseende till sjelfva barnet, till modern, och till familjen. Man har föreställt sig att om barnet blefve upflyttadt inom familjen och finge taga arf, skulle detta gifva en stöt åt allmänna sedlighetskänslan. Men om jag först betraktar förhållandet med sjelfva barnet, så lärer icke någon kunna neka att följden af en sådan lag som denna skulle blifva det barnen mera allmänt än nu vårdades af modern och följaktligen gifva en stark probabilitet att de blefve bättre upfostrade än om de inköptes på ett barnhus eller hos en barnmorska, för att dessutom gå en högst sannolik död till mötes. Jag tror icke att jag löper mycken fara, att blifva motsagd härutinnan.
Jag har dock i mitt förslag gått den medelväg, att jag föreskrifvit, att alla, som ej äga lätt att inom valdistrictet rösta med minst en hel röst, böra medelbart deras rösträtt utöfva, men att alla, som hafva fullt en röst och derutöfver att afgifva, må, efter eget godtfinnande, antingen medelbart eller omedelbart sin rösträtt utöfva. Med sådant antagande kommer man vid riksdagsmannavalen naturligtvis ej att, såsom Utsk. det föreslagit, rösta per capita, utan hvar och en med eget och committenters sammanlagda röstetal. Närmare bestämmelser om huru härmed skulle tillgå vore för vidlyftigt att nu anföra; jag tror dessa dessutom icke böra i grundlag inkomma, utan rättare hafva sin plats i den valstadga, som jag anser böra särskildt utfärdas, och om hvilken jag längre fram skall nämna några ord. Blott en anmärkn. till, och jag skall derefter i det närmaste hafva afslutat hvad jag skiljaktigt emot Utsk. haft att anmäla. Denna anmärkn. rör den indelning af länen i valdistricter, som det skall åligga Pröfningscomitd att uppgöra. Utsk. föreslår denna indelning böra ske på grund af folkmängden; jag åter har ansett vida riktigare vara att allt som utgör grund för rösträtt dervid kommer i betraktande. Och någon svårighet att så gå till väga bör väl ej förefinnas, emedan mantalsoch skattskrifvare nog dertill ganska lätt kunna lemna alla nödiga upplysningar. Att annorlunda förfara vore en orättvisa emot städerna, såvida man ej, såsom Utsk. föreslår, af dessa vill bilda egna valdistricter och antaga särskild grund för den indelning af dem, som företages; ty man kan utan betänkande som allmän regel antaga att, relativt till folknummern, all slags förmögenhet, både fast och rörlig, både beräknad efter taxeradt grundvärde och efter taxerad inkomst, skall finnas mera eoneentrerad i städerna än på landsbygden, hvaraf åter följa hör att det collectiva medeltal af röster för ett visst antal personer i stad blir högre än ett dylikt medeltal för samma antal personer å landet. I sammanhang härmed loide jag nu äfven få nämna, att jag ingalunda vill godkänna Utskts förslag alt bilda särskildta districtcr för städerna och särskildta för landet.
Engelska Ofverhuset har till Svenska Kongl. Bibliotlieket skickat sina förhandlingar, icke inbundne, utan blott försedde med omslag af skrifpapper. Andra länder deremot hafva sandt oss ifrågavartde handlingar häftade i brocheradt pappersomslag. Således synes mig, all reciprociteten fordrar, att vi må undvika allt slags anspråk på prydlighet, och att vi således lämpligen kunna låta inbinda de till andra länder ämnade Riksdagshandlingar endast uti enkla, men snygga pappband, med cloth-ryggar, på sätt Etsk. föreslagit. Örn dessutom banden ä dessa handlingar gjordes prydligare, än som IJtsk. föreslagit, skulle kostnaden kanske komma att ökas lill 3 å 400 R:dr b:ko. Då sådant icke synes vara oundgängligen nödvändigt, torde Utskrs hemställan alltså i äfven della afseende böra utur sparsamhetens synpunkt bifallas. Återstår således frågan, huru många exemplar som böra afsändas. I detta hänseende får jag nämna, alt Kongl. Bibliothekarien uplyst, huruledes väl Ofverhuset i England, men icke nämnde lis Den 23 Augusti. lands Underhus lillskickat oss sina handlingar; hvarvid Bibliothekarien likväl ansåg, alt vi borde till England öfversända 2:ne exemplar af våra handlingar, i förhoppning att derigenom erhålla de hos oss nu icke befiniliga handlingar, jemväl från Underhuset; vidare, alt 1 exemplar borde öfversändas till Preussen och till Nord-Amerikanska Fristaterna, hvilka länder till Sverige sandt sina förhandlingar. Hr von Hartmansdorff har yrkat, att några flera ex. borde anslås till utsändning, på det man derigenom måtte bereda sig tillfälle att erhålla desto flere länders förhandlingar. Den värde ledamoten torde upgifva huru stort antal, han anser vara hehöfligt; och om det icke stiger alltför högt, så alt det kan upstå någon svårighet, eller vi derigenom riskera, all få våra samlingar inkompletta, förmodar jag R. o. Ad. benäget medgifver, alt, i st. f. de af Utsk. föreslagna 4 exemplar, flera varda ullemnade, för att till fremmande länder öfversändas. Hr von Hartmansdorff, A □ g.:
Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Slals-Utskottets Utlåtande N:o 72, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvud-titel. Härvid förekonimo: Usta punkten. Anslags-tillökningen för Sjöforsvars-departenientets Biföllos. 7:de punkten. Beslöts, att de medel, sorn för anskaffande af naturä-portion åt manskapet vid Flottan, beviljas, må sammanföras med den detta manskap i öfrigt tillkommande aflöning, samt beloppen å de särskilda aflönings-stalerna upptagas. 8:de punkten. Bifölls. 9:de punkten. Återremitterades. Bifölls, l Ute punkten. Första yttrandet bifölls, men det andra och det tredje återremitterades. 12:le punkten. Bifölls. 15:de punkten. Första och tredje yttrandena återremitterades, hvaremot det andra yttrandet bifölls. 14:de, 15:de och 16:de punkterna. Bilöilos. 17:de punkten. Bilöilos. Prot.-Utdrag den iO Juli 1857. 2 t»:te punkten. Det första yttrandet bifölls, och vid det sednare lät Ståndet bero. 27:de, 28:de, 29:de, 50:de, 5 Usta och 32:dra punkterna. Biföllos. 33:dje punkten. Biföllos. 57:de punkten. Dervid lät Ståndet bero. Extra anslag för Sjöförsvaret. Första punkten, eller den under litt. A. Momentet litt. a, antogs af denna lydelse: ?Uill nybyggnad och fullständig komplettering af en ångfregatt af bästa modell 1,203,739 R:dr”. Momentet litt. b. Bifölls. Momentet litt. c. Återremitterades. Yttrandet, näst derefter, om anslag till en eller flera rodd-kanonbåtar. Godkändes.
Enahanda förhållande ege rum vid sågar, som efter denna författning till serskild bevillning uppskattas samt gå minst fyra månader om året; och bör vid sågar, der flera ramar nyttjas, en såg med en eller två ramar jemforas med en qvarn af ett eller två par skattlagda stenar, samt sågar med 3 ramar eller deröfver jemforas med qvarnar af 3 par stenar och deröfver; börande sålunda qvarnarnes och sågarnes beskaffenhet i taxerings-uppgiften inlagas. 2:o. Om qvarn och såg af berörde beskaffenhet äro så belägne, att de skötas af en och samma person, bör denne taxeras till afgift, beräknad efter stenarnes och ramarnes sammanlagda antal. 3:o. Uraktlåter egare af förenämnde skattlagda sågar och qvarnar att uppgifva någon såsom mjölnare och sågare, påföres likväl afgift efter 2:dra art., såsom vore en mjölnare eller sågare uppgifven; dock att egare af mjölqvarnar med ett pär stenar och sågqvarn med ett blad, som sjelfve sköta qvarnen och således icke hafva hos sig anställde mjölnare eller sågare, skola ifrån denna, för mjölnare och sågare stadgade, bevillning vara befriade. F) Bevillning af Fiskerier. § 32. l:o. Sådane Fiskerier, som utgöra särskilde, i Jordeboken upptagna lägenheter, utan alt vara i hemmanens skattläggning inbegripne eller hafva i deras upp skallningsvärde ingått, taxeras lika med annan egendom, efter deras värde, hvilket bestämmes sålunda, alt behållna afkastningen uträknas till kapital efter Fem procent. l:o. Krono-Fiskeriers, samt flera dylika lägenheters innehafvare, hvilka endast erlägga räntan efter Jordeboken, betala bevillning efter enahanda grund. 3:o. Höra dessa lägenheter under hemmanets skattläggning och hafva såleledes ingått i dess värde, äro de från denna afgift befriade.
December 1840, förordnat, att Ordföranden i Fångvårds-Slyrelsen Loide under tiden frånträda de lönevilkor, förut innehafvande tjenst åtföljde, och hvilka då, efter sig företeende omständigheter, skulle antingen uppbäras af den, som komme att samma tjenst bestrida, eller ock Stats-verket besparas, jag likväl under December månad 1844 och liela äret 1845, jemte arfvode såsom Ordförande i Fångvårds-Styrelsen, åtnjutit och qvitterat Majors-lönen vid Westerbottens Fältjägare-Corps för samma tid: anmälande för hållandet till den åtgärd, Rikets Ständer kunde finna skäl att i anledning deraf vidtaga; hvarefter slutligen upplyses, att ofvannämnde Majorson, under den 7:de Juli 1846, blifvit, såsom dels till den tjenstförrättande ollicern allemnad, dels till Stats-verket inbetald, fullständigt redovisad. Enär, enligt ofvannämnde nådiga Bref af den 14 December 1842, Eders Kongl. Måj:t förklarat Sig vilja i hvarje sådant fall, som det ifrågavarande, i nåder besluta om fördelningen och användandet af den lön, som borde frånträdas, lärer ock deraf vara en följd, att någon verkställighet af det nådiga beslutet ej kunde följa förr, än detsamma hunnit utfärdas, hvarföre jag ock, i afvaktan deraf, endast till den tjenstförrättande ollicern förskottsvis aflemnade hvad jag förmodade komma att honom tillerkännas, men så snart Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift blifvit mig meddelad, densamma genast fullgjorde; hvilket förfarande synes mig med förhållandernas beskaffenhet så öfverensstämmande, att vidare förklaring icke erfordras. Deremot skattar jag mig lycklig, att det ej kan tillkomma mig att förklara hvad åtgärd, Rikets Ständer, med anledning häraf, skola kunna besluta att vidtaga, eller af b vad anledning
Om icke en säbsn rättighet, isamma män den utsträcker den första Testators är en inskränkning af alla dest efterkommandes; Om icke således, hwad som hos denne enda kunnat tjena till uppmuntran för industrien och arbetshägcn, blir för mänga en anledning att minska elier åsidosätta Len? Sä wäl Testaments som arssrättighcten äro en följd af den garanti? som gcnom Somhällsinrattningen ar försäkrad ät ägande rätten. Det war äler en naturlig följd as benna sednores helgd, akt man äswrn genom SamhallsLagen skulle försäkra de förra, men af rättigheten att esker min död disponera om min qwarlätenskap följer icke den att disponera derom för ewerldenga tider Den som wid sin asgäng ur werlden vfwerlZrer sin egendom ät en annan, öfwerlemnar metz den samma däde Riddsch Ad. Pror. 5 B6» 4s 442 Den 9 Januari». sin rättighet och all talan derföre, tzankan tvister* ligen wid delta öfweriätande göra rri!!kor, emedan detta ar en öfwerenskommelfe emellan den gift wande och ten emottagande; men om hon utsträcker denna sednares förbindelser längre än till honom sjelf eller dem med hwilka hon kan contractero; om de således gjorda stadganden skulle wara ärnode akt äga bestånd äfwen )ör kommande äldrar, dä uröswar den första Testator en rättighet, fom gär wida öfwer gränsorna af dest ägande rätt, som till och med' sträcker sig längre än granforna af Samhällemagten. Oföränderliga beslut för ewerldeliga tider, hofwa aldrig blifwlt bestärivande och hofwa, enligt Utskottets gansta wigliga anmärknmg, icke i wär GrundLag bliswit ansedda, hwarken som wöjeliga eller som enliaa med mannistostägtetS jyftemäl, en sramffridande förädling.
Vid granskningen af Götheborgsoch Bohus läns landsbok, hafva Revisorerne fästat uppmärksamheten dervid, att för utbetalningen af den pension, 600 R:dr årligen, som, genom Kongl, brefvet den 20 Januari 1824, blifvit i nåder tillagd dykeri-kommissarien 0. I. Westbeck, emot vilkor, att han icke allenast hvarje år skulle undervisa och tilldana fyra elever i den af honom uppfunna kansten att verkställa bergningar å djupet, ulan ock till trycket befordra en fullständig beskrifning å berörde konst med alla dertill hörande ritningar, annan verifikation icke funnits räkenskapen bilagd, än Westbecks qvittenser å de qvartaliter uppburna medlen, hvaremot bevis, alt berörde undervisningsskyldighet af Westbeck fullgöres, saknades, liksom upplysning 0111 det föreskrifna arbetet blifvit utgifvel; — men som Utskottet dels haft tillfälle taga kännedom om en år 1829 i Götheborg hos Samuel Norberg tryckt beskrifning öfver de af Dykeri-kommissarien Westbeck uppfunna bergnings-instrumenter samt den method han vid sina bergnings-arbelen begagnat, och dels i öfrigt inhemtat, att Westbeck numera är omkring 90 år gammal och lider af svår döfhet, får Utskottet, med afseende å dessa förhållanden, hemställa, att ifrågavarande anmärkning må förfalla. Skiften och afvitiringar. § 48. (Rev.-ber. pag. 176. Förkl. pag. 304.)
Ilar åter synes Utsk. utgå ifrårr den förutsättning, som jag redan mottalat, att vi icke behålla linieskepp.—Men enär denna åsigt icke varit äldre liders, förblifver för mig oförklarligt, att det så genialiskt-rationella företaget, under sednare 5 eller 6 decennierna, stnndom allsicke och dessemellan så lamt fortsättes. Månne ej någon förklaring kunde hemtas af den icke nya erfarenhet, att många beslutande skygga icke irrationalitet, som af en enda beslutande icke vågas? Ehvad de utländska sakförståndige män, som besöka Carlskrona, så eller annorlunda förklara förhållandet, äro uttrycken af deras klandrande förvåning ganska sårande för vår nationalkänsla. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Lagerstråle, Gustaf Rudolph, anförde skriftligen till prot. följande: Det gifves sanningar, så ofta af erfarenhet och eftertanka bestyrkta, att de kunna nästan såsom axiomer åberopas. En sådan sanning är, all förvarings-sk jul äro nödvändiga för all slags redskap under de mellantider den icke användes till sitt egentliga ändamål. Praktiskt är denna sanning tillämpad i alla slags yrken af alla enskilda. Kan Staten utan förlust bryta deremot? Stiger icke tvertom nödvändigheten att foga sig derefter i mån af redskapens dyrbarhet och de sällsyntare och på förhand obestämbara tillfällen, då redskapen skall användas. Att dockbyggnaden i Carlskrona, betraktad endast såsom förvarings-sk jul af större fartyg, är högt påkallad, torde icke kunna nekas. Men 11- tom detta ändamål, förenar den andra fördelar, såsom fartygs mindre kostsamma nybyggnad i docka och under tak, än på stapel och under bar himmel, samt tillfället att i beliofvets stund i hög grad påskynda arbetets fortgång, hvilket, i hvad som lör krigsväsendet, brukar sältas i främsta rummet. Dockbyggnaden, äfven förut af utmärkta män påtänkt, sattes af Amiral Chapman i det sammanhang med flottans nybyggnad, att först docka, sedan i samma docka nytt fartyg, och så vidare en docka och ett fartyg borde byggas.