Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För den händelse att de ifrågavarande lagförslagen, hvilka äro afsedda, att i förhållande till Sverige, omfatta endast det egentligen så kallade Konungariket Danmark, Lag-Utskottets Betänkande N:o 61. 9 mark, blifva af de båda ländernas national-representationer antagna, vill Kongl; Maj:t tillse, att vid den konvention, som kommer att emellan Regeringarne afslutas, åt hvartdera riket förbehålles rätt att den antagna författningen till kraft och verkan efter viss tid uppsäga; äfvensom det blifver nödigt att sedermera i en särskild författning stadgas, att och pä hvad sätt en Svensk myndighets beslut, sorn, enligt de i Danmark gällande lagar, der förlorat sin exekutiva kraft, mä kunna inför Svensk myndighet förnyas. Ehuru riksdagen nu långt framskridit, har Kongl. Maj:t likväl, vid det förhållande att Kongl. Danska Regeringen yttrat önskan att redan vid den riksdag, som i Danmark under innevarande är sammanträder, underställa representationen pröfningen af det för nämnde rike upprättade lagförslag, destomiudre tvekat att för Rikets Ständer framlägga det motsvarande Svenska lagförslaget, som de hufvudsakliga grunderna för detsamma, hvilka öfverensstämma med det mera omfattande förslag, som af Svenska och Norska Kommitterade blifvit utarbetadt, redan en gång äro vordne af Rikets Ständer pröfvade och godkände; och vill Kongl. Majit alltså, med bifogande äfven af Högsta Domstolens i ämnet förda protokoll, härmed, jemlikt 87 § Regerings-Formen, till Rikets Ständers antagande öfverlemna följande förslag till Förordning om verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af Domstol i Konungariket Danmark. § 1. Domar och Utslag (Kjendelser), meddelade af Domstol inom Konungariket Danmark, må, så vidt de stadga annat än straff, i Sverige bringas till verkställighet genom utmätning, pä sätt här nedan sägs. Lika med
— Väl hänvisar man på blifvande löneregleringen, som skall jemna alla missförhållanden och stilla all klagan, när pastorn af sitt öfverflöd, fått fylla komministerns brist, men man erfar mer och mer att färre pastorer än man förmodat, ha mer i lön, än hvad som anses nödvändigt' för en pastors anständiga bergning, och att tvärtom många i denna tjenstegrad hafva en lön vida understigande 2,000 R;dr, hvarför små och fattiga församlingar behöfva understöd för att anständig bergning må kunna beredas åt deras pastorer. Häraf följer att den fond man ernar bilda af öfverskottet från de större pastoraterna blir mindre än man förmodat och sannolikt icke kommer att fylla det afsedda behofvet. Men om än af nuvarande anslag och lönetillgångar, sedan dessa blifvit billigt fördelade, hvarje tjenstegrad af Rikets presterskap kunde få sin anständiga bergning, så frågas: När kommer denna lönereglering att tillämpas? Detta kan åtminstone på många ställen icke ske förr än efter 20 å 30 år och deröfver. Men huru mången af desse nu lefvande gamla komministrar och kapellpredikanter hafva icke dessförinnan dukat under af fattigdom och brist, lemnande maka och barn åt församlingens fattigvård? För att afhjelpa nöden har man vändt sig till församlingarne, men, med få undantag, utan något, resultat. Det blir derför ingen annan utväg, så framt en behöflig hjelp snart skall kunna åstadkommas, än att Staten lemnar bidrag åt små och fattiga församlingar till afBih. till R. St. N:o 56. löning åt sina prester, att desse måtte få en någorlunda anständig bergning; och på det att ynglingar med håg och anlag för prestembetet icke måtte, af fruktan för fattigdom och nöd, afskräckas från presterliga banan.
A vestra kusten hafva lotsarne ofta tillfällen till extra inkomst; men å flere andra trakter är våra lotsars belägenhet högst beklagansvärd och förtjent att behjertas. Het är verkligen af nödvändigheten påkalladt att vi vidtaga några kraftiga mått oeh steg att förbättra deras ställning, för såvida ieke vårt lands anseende bland civiliserade nationer skall alltför mycket lida deraf, att utländningen, så snart han närmar sig vår strand, mötes af anordningar, som vittna om en för långt drifven sparsamhet, hvarigenom lif och gods sättas på spel. På de skäl, jag nu anfört, hemställer jag vördsamt om bifali till Hr Trägårdhs förslag eller om anslag af 40,000 rdr till anskaffande af 20 st. större däckade lotsbåtar. Hr Skogman: Som jag för min del nr af den åsigt, att en vacker början till ett bättre system uti förev:de fall blifvit gjord genom beviljande af anslag för anskaffning af 12 st. däckade lotsbåtar, tager jag mig friheten att tillstyrka bifall till Utsk:ts förslag. Med afs:de å det stora antal ställen å Svenska kusten, der lotsbåtar kunna beliöfvas, samt kännedom om huru obetydlig sjöfarten uti våra farvatten i förhållande dertill är, tror jag det icke vara skäl att nu på en gång nedlägga för stora kostnader på anskaffning af dessa båtar. Den jemnförelse. som en föregide talare anställt mellan våra lotsbåtar och dem i Öresund, torde påkalla något närmare skärskådande. — Man kan icke förundra sig deröfver, att lotsarna skola hafva en större förtjenst än annorstädes på en punkt, der den starkaste sjöfarten är sammanträngd. På våra kuster åter är sjöfarten spridd och fördelad på en mängd ställen, der det verkligen icke skulle löna sig att hålla en båt, ännu mindre lotsar. Under förutsättning att de fyroch båk-afgifter, som ingå till lotskassan, kunna för lotsbåtarnes underhåll användas, tror jag fördenskull icke att några särskilda anslag för berörde ändamål äro nödvändige. Hr Nordenfelt:
I den syltning, jag nu omnämnt, får jag anhålla om återremiss al §:n. Ilr Rabenius: 1 delta hänseende tager jag mig friheten åberopa 432:dra Art. i Tyska sjölagen, hvars lydelse i det närmaste öfverensstämmer med denna §. Det må val vara, att den siste värde talaren finner delta stadgande öfverflödigt — det vill jag icke bestrida; — men detta stadgande har tillkommit på den grund, att åtskillige ganska utmärkte rättslärde ansett hiifvudredarens makt blifva allt för stor, utan denna inskränkning. Så blir väl äfven förhållandet här, och derföre får jag auhålla om bifall lill §:n. Den 16 September e. m. 323 Gr. Sparre: .la? liar visst icke förbisett den § i den Tyska lagen, hvarifrån denna är iifversatt, oell jag liar deri funnit ett nytt bevis på den vidlyftighet oell omständlighet, som vidlåder allt hvad Tyskarne skrifva. Men hvarföre vi här, som undvika denna vidlyftighet, skulle taga Tyskarne till mönster, det kan jag icke inse, ty då delta stadgande är onödigt och t. o. m. olämpligt, så vet jag icke hvad det har här att göra. Läser man 16:de §:n, så säger den: »Ilar rederiet genom särskild föreskrift inskränkt den rätt hiifvudredaren, enligt § 14, tillkommer, elc.» Och då fråga var om 14:de §:n, har den siste värde talaren sjelf åheropat denna 16:de § som bevis på att hiifvudredaren kan inskränkas i sin befattning. Jag fortfar i mitt torra yrkande. Frih. Leijonhufvud: Jas måste bekänna att, då jag först såg denna §, var jag af Gr. Sparres mening, och jag iror än i denna stund att det icke skulle göra någon skada, om detta stadgande uteslöts. Men sedan jag iuhemtat att flere personer ansett nödigt att intaga detsamma, och t. o. m. K.
Beträffande derefter frågan om jordafsöndring, så har förslag jemväl blifvit väckt om nedsättning i den för sådan afsöndring i allmänhet bestämda minsta areal af fyra tunnland; och ehuru Rikets Ständer hafva sig bekant, att nämnde egovidd flerstädes inom riket ej kan lemna ett hushåll nödtorftig utkomst, enär till afsöndrad lägenhet icke får användas odalåker eller äng utan, såsom det heter, duglig jord, samt Rikets Ständer, vid sådant förhållande och då, vid fråga om de vilkor, hvarunder afsöndring af jord bör i allmänhet lä ega rum, bland annat torde böra tagas i betraktande, huruvida den afsöndrade jordrymdens afkastning må kunna åtminstone i hufvudsaklig mån vara tillräcklig för innehafvarens och hans hushålls bergning, icke anse någon lör hela landet gemensam inskränkning i gällande fordringar på lägenhets vidd vara lämplig, äro dock Rikets Ständer nu, likasom vid 1840—-1841 årens riksdag, af den mening att, då jorden inom olika delar af landet är väsentligen till godhet skiljaktig och således af mycket olika värde, tillfälle bör, på samma sätt som i afseende å hemmansklyfning blifvit stadgadt, beredas lill erhållande al nedsättning i den bestämda mimmi-rymden för de orter, der, i anseende till lokala förhållanden, sådant kan linnas nyttigt och behölligt. Genom ett dylikt medgifvande anse Rikets Ständer det mål kunna säkrast och utan våda uppnås, som med en vidsträcktare frihet uti ifrågavarande afseende åsyftas, nemligen att bereda lättare utväg än nu åt den tjenande och arbetande klassen på landet, att förskaffa sig egna bostäder, så att äfven mindre bemedlade personer af denna klass må kunna försätta sig uti en af husbönders och jordegares godtycke oberoende ställning och såmedelst säkrare åt sig och de sina förvärfva nödig utkomst. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer härigenom i underdånighet anhålla, det E. K.
Med afseende derpå, har jag i mine anmärkningar vid Utskottets Betänkande tillstyrkt, som jag ock nu förnyar, att förenämnde Summor af omkring 4 Millioner.kunde successive användas i Discontväg till nästa Riksdag, med företrädesrätt för Debitorerne i FilialDisconterne, som emot antaglig säkerhet önskade till större eller mindre del få flytta sine lån till BancoDisconten, och jag har trott, att sådane lättade låneutvägar skulle, med afseende på opinionen, sannolikt mindre begagnas, emedan Capitalisten, då lian j Den 6 Junii f. m. 223 kände, att den skyldige ägde annan utväg, skulle snarare biträda den säkra Låntagaren, än om deune saknade all annan utväg, dådet på Långifvaren kunde bero, atti den Allmänna penninge-förlägenheten åtkomma den skyldiges Egendom för halfva värdet, och i sådane speculationer belldre låta sina penningar förblifva outlånte. I nu varande crisis, och så länge Capitalisten drager i Betänkande, att äfven med säkerhet sine penningar utlåna, synes mig det vara nödigt, att Allmänna låneanstalter bibehållas, som småningom sedermera böra inskränkas i den mohn lån af enskilte kunna erhållas. Och om det inträffade, att, i öfverensstämmelse med hvad jag föreslagit, RörelseCapitalet icke permanent ökades, utan blott förskottvis, som sedermera de sista åren före nästa Riksdag kunde och borde rättas, och till föreskrifven ordning återföras, anser jag icke, att sådant kunde bereda någon skada för BancoSedelns värde, om förhållandet i det ena och andra afseendet vore utredt, stadgadt och allmänt kändt, och är det icke med min öfvertygelse öfverensstämmande, att en utvidgad Discontrörelse till samma personers förmon skulle perpetuelt fortfara, utan att de, som flyttades ifrån FilialDisconterne till BancoDisconten, borde der blifva underkastade återbetalningsskyldighet 1 likhet med hvad för BancoDiscontens utlåningar är stadgadt, eller kommer att stadgas, på det att man måtte i framtiden kunna närma sig till det mål, att se Discontrörelsen efter hand undergå en nyttig inskränkning.
Jag erkiinner fullkomligt, att den nuv:de konkurslagen har sina brister, men det: väsendtligaste felet tror jag ligger deri. att alla 814 Den 13 Februari. konkurser skola gå till domstol, och att man icke får frånskilja dem som icke äro tvistiga. Hr Hjerta, Lars: Det kan visserligen ligga någon sanning i det påståendet: att man genom att aflåta allt för många skrifvelser öfverhopar K. M., så att det icke blir något resultat af dessa skrifvelse!', men då K. AI. i aila fall alltid är i tillfälle alt bifalla en sådan skrifvelse eller icke, så synes mig att den egentliga frågan här blir den: är en förändring i konkurslagen önskvärd? I det afseendet tror jag att alla måste vara öfverens derom att den nuv:de konkurslagen är bristfällig, och att en af dess väsendtligaste brister beslår uti de chikaner för hvilka äfven den redlige affärsmannen blir blottställd i händelse af konkurs, hvilken omständighet har gjort att gäldenärcn vanligen i det allra längsta sökt hålla sig uppe, hvarigenom bans ställning ännu mera försämrats. Deremot gynnar den nuv:de lagen på visst sätt den oredlige giildenären; ty den innehåller ingen föreskrift för domaren att göra sig underrättad om huruvida gäldenären möjligen varit på obestånd redan en längre lid innan han afträdde sin egendom. Jag vill nu icke ingå i vidare utveckling af konkurslagens brister, utan hänvisar i det afseendet titl LagUtsIcs Betänk., och inskränker mig till att anhålla om bifall till Utslcs förslag. Gr. Sparre: Åled anledn. af det fel Hr Cederschiöld an märkte i nu gällande konkurslag, ber jag få erinra, att Utsk. anmärkt alldeles samma fel pag. 7 i sitt Betänk., så att Utsk. åtminstone i ett afsönde öfverensstäinmer med Hr Cederschiöld. Att i en motivering göra tillägg och uteslutningar allt efter hvar och en enskild talares önskan är väl icke möjligt, utan får man dervid vara nöjd, om hufvudtendensen öfverensstämmer med ens egen tanka. Den härefter till bifall å förev:de punkt framställda proposm besvarades med starka
Härvid torde Utskotten först böra åberopa, att Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten, uti sitt den lista uti innevarande månad afgifna betänkande N:o 35, i anledning af väckta frågor om upphäfvande af eller ändringar och tillägg uti de angående fattigvården i riket gällande bestämmelser, redan yttrat sig uti flera frågor, som med de uti förevarande motion framställde hafva ett oskiljaktigt sammanhang, så att Utskottens utlåtande icke torde böra omfatta några andra frågor än dem, som motionären lagt till stöd för de uti moiionen framställda förslag, nemligen statens skyldighet att bekosta eller deltaga i utgifterne för fattigvården inom kommunerne eller dessa utgifters "bestridande länsvis af innevånarne inom hvarje län. Den princip, som ligger till grund för den af Kongl. Majit under den 25 Maj sistlidne år utfärdade stadga om fattigvården i riket, att nemli - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskoltens Utlåtande, N:o 86. 7 gen defbör åligga hvarje stad eller församling att draga vård om sina fattiga, liar här i Sverige i långliga tider varit gällande och utgör, efter Utskottens öfvertygelse, den för vårt land lämpligaste grunden för organisationen af fattigvården. Det kan väl icke bestridas, att ju några fördelar skulle vara förenade med det sätt att ordna fattigvården, som af motionären blifvit anvisadt, såsom att de tvister skulle till större delen upphöra, som nu ega rum emellan församlingar, angående skyldigheten att underhålla fattiga, och att bidraget till de fattiges underhåll skulle jemnare drabba samhällets skattdragande medlemmar, än nu är fallet; men äfven om dessa fördelar hade varit ännu större, hade Utskotten likväl icke kunnat dela motionärens åsigter eller tillstyrka hans förslag. Skälen härför skola Utskotten här söka utveckla. Att staten, såsom sådan, icke har någon ovilkorlig pligt att underhålla de fattiga, synes Utskotten temligen gifvet.
3 Räntan för liela den tid, som eljest skolat åtgå till lånets albördande i stadgad ordning, under hvilken han dock ej finge detsamma begagna; helst denna Ränta inbegripes uti den stadgade årliga afbetalningen af 2 procent i Silfver på hvad i Sedlar är emottaget. Af sådan anledning hafva Herrar Banco-Fullmägtige hemställt till Utskottets pröfning, om icke, för att å Bankens sida möjligast underlätta dylika Auctions-liqvider , i händelse sådana omständigheter förekomme, att hela återstoden al ett slikt Bancolån borde genast och på en gång inbetalas, sådant kunde få ske med Banco-sedlar, på det sätt, att länets återstående belopp i Riksdaler Silfver, blefve förvandlndt till R:dr B:o efter enahanda grunder, som vid utgifvandet deraf varit följda, eller genom Numerairens förhöjning medelst tillägg af 5o procent; då detta sammantagna belopp blefve hvad som nya egaren bade att uti Banco-sedlar inbetala, jemte härå beräknad' 6 procents ränta från den dag, lill hvilken betalningen i Silfver funnes vara fullgjord, och intill skeenda siutliqvid»
Det fägnar mig högeligen att G r. Lagerbjelke och Hr Stuart uttalat sina åsigter af saken, sä att hon kan blifva fullständigare utredd än eljest. Genom sitt försvar för saken bafva de fört henne sä långt att öfverdriften är synbarare än förut. Det är klart att då R. o. Ad. samt PresteSt. afslagit frågan om räntornes i kronoliondens förvandling till penningar, en gång för alla; så kommer uppbörden af kronans så beskaffade inkomster att hädanefter ske på samma sätt som hittills. De beslut R. o. Ad. fattat verka följaktligen icke i den ringaste män pä beloppet af statsverkets inkomster, ty de inflyta på samma lider som förut. Men om vi antoge att så icke vore förhållandet, utan att den ständiga förvandlingen verkligen skolat ega rum samt att uppbörden skolat ske på flere serskilda tider af året, och andra än dem , som förut varit bestämda, så skulle man säga bemälde ledamöter, att detta förhållande otvifvelaktig! inverkat på riksg:s-konl:s inkomster, ja äfven på stals-kOnt:s, emedan räntorna då skolat tidigare inflyta. Frågan härom hörer således, efter dessa Hrns förmenande, under 69 §:n Reg.F. Nu förhåller det sig likväl, på sätt R. o. Ad. nogsamt vet, härmed så, att riksg:s-kont., för att kunna förskottsvis till stats-kont. utbetala hvad detta verk utöfver egna inkomster behöfver till qvartalsutgifterne, äger ett kreditiv på banken, som riksg:s-kont. för sådant ändamål får begagna. Då nu således riksg:s-kont:s inkomster äro till tiden beroende af denna kreditivrått, sä följer väl äfven deraf att frågan om berörde kreditivs bibehållande rörer statsregleringen. Amnet hade således, efter de värde ledamöternes åsigter, bordt behandlas efter meranämnde 69 § och beslutet derom i händelse 2 Stånd slädnät mot 2 hafva fattats i förstärkt StatsUtsk.
Deu Den 1 Mars f. ra. 433 Den sora bifaller SiatsUtsk:s utlåt. N:o 182, voterar ja; elen det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. det af StatsUtsk. tillstyrkta förklarande, att R. St. icke kunna till K. M:s i ämnet aflåtna nådiga propos. samtycka, men varder Utsk:s ifrägavar. utlåt, i öfrigt afsl aget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 45. Nej — 62. Föredrogs Const.UtsIcs d. 26 sisth Febr. på bordet lagda mera. N:o 26, med förslag till nationalrepresentationens orabild«ing och deraf följande grundlagsändringar. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då det ifrågavar. ämnet är af den vidlyftighet, alt det troligen medtager flera dagars öfverläggningar; så hemställer jag, om icke en dag, skild från de vanliga plenidagarne, kunde för detta ämnes afgörande utsättas, hvarigenom andra mål, sorn fordra skyndsamhet, ej må hämmas i deras gång. Om R. o. Ad. t. ex. skulle finna för godt ali bestämma Mändagep den 10 i denna månad, så kunde, i fall öfverläggningen räckte i flera dagar, man hafva veckan för sig, utan att någon helgdag mellankomme och afbröle. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. Infälle, att Const.Utsk:s ifrägavar. mern. nu blefve å nyo bordlagdt och upptoges å föredragningslistan lill Måndagen d. 10 dennes. Ropades ja. Föredrogs StalsUtsk:s d. 26 sisth Febr. på bordet lagda utlåt. N:o 212, i anledn. af erhällne återremisser å Utsk:s betänk. N:o 97, rör:de det till Emmåns upprensning beviljade statsbidrag. Hr af Harmens, Henr. Otto:
I ett enkelt hem, som ej har något » familjesilfver » att visa, blir därför en buffet alltid en anspråksfull pjes, som icke uppfyller sitt ändamål. Buffetens föregångare, salsskänken, var en långt mera praktisk möbel; den finnes kvar ännu i former från rococons och den gustavianska tidens stil, m e d ett öfre och ett nedre skåp, det förra ofta med glasdörrar i små rutor och stundom med ett öppet utrymme mellan d e båda afdelningarna. Stundom hafva d e den gamla » pärlfärgen » kvar, oftare än denna dold under en senare på- struken imitation af något träslag, men det händer också att man kan få se dessa trefliga möbler utförda i verklig mahogny eller gammal ek, och kunna de då väl försvara sin plats i en sal med dyrbaraste inredning. Den som en gång sett ett sådant gammalt minne från våra fäders tid, borde aldrig bli frestad att lägga sig till med en modern salsmöbel med buffet m. m. i ek; han borde åtminstone inse, att en sal kan möbleras trefligare och säkert originellare Salen. Ett » salsgarnityr », sådant det levereras af våra dagars furnissörer, består af buffet, mekaniskt matbord, ett eller två spelbord och 12 stolar. Alltsammans är i ek, ljus eller inörk, och i renässans. Härtill plägar k o m m a: pianino i » valnöt » eller » svart » samt väggklocka i dito. Ett ungt par, som skall etablera sig med ett möbelförråd af denna art, befinner sig ganska illa stäldt vis å vis både originaliteten och fylligheten i sin sals möblering. Också skall man finna, att » salen » hos nygift folk förefaller mera obebodd och ofärdig än de andra rummen och att, om man sett en sådan sal, har man sett alla. Till detta otillfredsställande resultat bidrar naturligen i hög grad, att salen, enligt våra byggmästares dekret, är största rummet i våningen. Plan af vanliga - matsal. om den hölls i stil med denna, vare sig i " mahogny för den, som äger en längre börs, eller i hvitmåladt trä för den mindre förmögne.
Jag slutar med att förorda bifall till Betänk., och förklarar för min del, att jag anser det innefatta det första allvarliga steget till förbättring af de kyrkliga förhållandena, och att jag tror att måttliga löner äro bättre, än öfverflödiga åt den ene och för knappa åt den andre. Hr af Edholm: Jag har ånyo begärt ordet för att söka 'uptaga några af de skäl, som blifvit framkastade af dem som, yrka ■bifall till detta Betänk. Man har i främsta rummet fästat sig vid hvad som blifvit påstått om obehöfligheten af den föreslagna underd. skrifvelsen till K. M. En talare har yttrat, att det ser ut som om man skulle vara rädd för de resultater, som kunde blifva en följd af den begärda undersökningen. Jag tror icke att så är förhållandet, synnerligast som jag nämnt, att det står hvar och en öppet att sjelf taga kännedom om saken, utan att man behöfver gifva densamma den Ben 4 Mars e. m. €5 den stora vigt, att man åt K. M. öfverlemnar verkställandet af berörde undersökning. Man har vidare fästat sig dervid, att den upgift, ang:de Biskoparnes löner, sorn finnes intagen i Betänk. N:o 83 vid 1844— 1845 årens lliksdag skulle vara fullkomligt oriktig, och att orsaken dertill vore, att taxeringsvärdet på den under biskopslönerna anslagna jord och fastighet vore för lågt upskattadt. Jag har redan förut medgifvit oriktigheten i omförmälde upgift; men hvad taxeringsvärdet beträffar, tror jag att samma oriktighet vidlåder alla dylika värde-upskattningar. Jag har icke hört, att man velat nagelfara lika strängt med andra fastighets-innehafvare, och jag ser ej, hvarföre icke Biskoparne kunna sättas i paritet med dem. Man har jemväl yttrat, att boställens anslående såsom lön åt Biskopar och Prester skulle bevisa olämpligheten af detta aflöningssätt.