Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sin ungdoms liflighet,Sin manna-albers styrka, Sin älderdoms lugn, korrt sagt, hela Sin lefnads sällhet. I Eders Kongl. Maj:ts Nåd utbedja sig Ridderstapet och Adeln i djupaste underdänig-. het att städse fä wara inneflutne. Titt 548 Den iZ November. Till Ronungen, Wid Ridderskapcts och Adelns Afskeds-lippwattning den 12 November izio. Stormägtigste Allernadigste Konung! Wid foten af Eders Kongl. Maj:ts Thron hafwa Ridderssapet och Adeln nyss tolkat deras underdäniga och wördnadsfulla tankesätt; de komma nu att lemna den yttersta bekräftelsen derpä, genom förnyade löften af trohet och tillgifwenbet för en Konung, hwars milda dygder och warma Fosterlands-känfla skall njuta rättwisa bade af samtid och efterwerld. Ridderssapet och Adeln kan ej i dag till Eders Kongs. Majtt frambära deras underdåniga och cina farwäl, utan att med Swenss redlighet och wärma lyckönska Eders Kongl. Majit till det stöd Eders Maj:t erhållit i Hans Kongl. Högket Kron-Prinsens älskade Person. Större än sitt rykte, har denna Furste icke ännu nalkats någon Swenss man, utan att winna hans hjerta. Hans öma tillgifwenhet för Eders Kongl. Majtt, Hans ljusa och odlade förstånd, Hans sunda Stats-lära, Hans kraftfulla sinnelag, besannadt af Hans bragder, Hans ädla och intagande handlings-sätt, och denna godhet förenad med wärdighet, som uttrycker hjcrtats innerliga wälwilja, allt har intill denna stund wittnat att Nationens hopp, icke allenast är uppfyllt, men öfwerträffadt.
Grundlagen, som skall efter ordalydelsen tolkas, tillägger icke Presteeller Bonde-Ståndet en sådan rätt, och de i !9 § omförmälde embetsmyndigheter fä ej befatta sig dermed. Då, på sätt jag nu tror mig hafva visat vara med en riktig tolkning af Grundlagen öfverensstämmande, sä väl Stånden som Dornstolarne ega att hvar för sig pröfva riksdagsniannabehörighet, återstår att tillse, huruvida Grundlagen gifver anledning till det antagande att icke domstolarnas beslut ega lika helgd som Ståndens, eller, med andra ord om här i detta fall finnes en politisk rätt att åberopa, högre än den juridiska, hvarigenom Riks-Stånden skulle med fog kunna tillegna sig den benämning af »sjelfständiga makter», som i betänkandet förekommer.- Historien lärer oss alt en så beskaffad rätt ofta blifvit utöfvad, men den har då varit liktydig med godtyckets och våldets. I ett lagbundet samhälle kari numera icke representationen, och än mindre en bråkdel deraf, sålunda ingripa i lagskipningens gång, att all verkan af ett i särskildt fall af behörig domstol gifvet beslut af densamma upphäfves Långtifrån att våra Grundlagar skulle tillmäta Representationen en sådan rätt, förbjuda de densamma uttryckligen, då det föreskrifves uti 90 § Regerings-formen att: »Domaremakternas beslut, resolutioner och utslag icke må under Rikets Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och prof - KonstitutionsUtskottets Memorial Jt? 4. 11 ning komma» och uti 104 § samma Grundlag: »att Rikets Ständer ej må ingå i någon särskild pröfning af Högsta Domstolens beslut.» Lika litet som en domstol eger rätt att lemna utan afseende ett liiks-Stånds inom dess befogenhet faltadt beslut, i fråga om en dess ledamots riksdagsmannarätt, lika litet eger ett Stånd, eldigt nyssberörde grundlagsbud, att kränka helgden af en domstols på enahanda sätt tillkomna utslag. Tillämpar man dessa grundsatser på nu förevarande fråga, blifver hennes lösning lätt.
Skatte » - -> - Krono 12,107 Frälse i4,g23 Säterier 3,7?2§ Rä och Rör , . » 2,473 Häraf synes tydeligen at största tyngden siadnar pä mindre än hälften af jorden. '-) Til rnnewarande Riksdag yar Kammar - Cvllegium til Vewillnings-Utjkottet ingifwit följande rigtigare förteckning: Berustade Säterier Summa 66,88^L Skatte - Krono s Rä - och Rör - Säterier » Insockne Frälse Utsockne och purt Frälse 34,164^ 9 , 9°'- 70255 1,8025 i5,i4o?tz Summa 65,28255 Z:o Huru Huru lätt blefme icke statens underhäll af en dubbel styrka V Anm. Sjelfwa upgiften af Hemmantalet är för det närmarande falsk. Det har dessutom sedan 1300 ärs Riksdag, genom skatteköp unDergätt en betydlig förändring. Men utan at derpå göra afseende, och dä man antager K4s> moiiLlet8 upgift, sä i betraktande af den sista flutsattsen, bör anmärkas, at en betydlig missräkning af ^lelnorialets författare är broängen. När Skatteoch Krono ' Hemman, hwilka tik Statenutgöralika skatt, sammanräknas,utgörade 4Z,?64 Hemman och således, längtifrän mindre än hälften af hela summan, ganska nära twä tredjedelar. At bygga en flutsatts pä en sälst calcul, leder manligen til en falsk flutsatts, och det salsta ökas Här widare, när Frälsehemman och berustade Säterier ej inberäknas bland dem som bidraga til Statens hjelp.
Häggström, för utdikningen af Svartbergs och Nybruksmyrerna i Säfvars socken, å 1,500 R:dr; hvilket lån skall, jemte kronoutskylderna återbetalas genom erläggande årligen af 75 l\:dr för åren 1850 med 1879, och 74 R:dr 44 sk. 3 r.st för år 1880, » sedermera aflidne Postmästaren A. Wall, för sänkningen af Degersjön och Lillsjön i Nysätra socken, emot inbetalning af 5 procent årligen å lånets ursprungliga belopp, 1,800 It:dr, dervid 3 procents ränta beräknas för kapital-återstoden, » Expeditionsfogde^ C. J. Morits, för utdik ningen af sjön Ökvattnet i Skellefteå socken, å 2,000 lt:dr, hvilket lån skall, jemte 3 procents årlig ränta, under 10 års tid från 1851 års början, återbetalas meden tiondedel årligen, Nummerlotteri-inrättningen (Denna fordran afskrefs i 1853 års räräkenskaper, enligt Rikets Ständers vid sednaste riksdag fattade beslut.) Allmän bevillning för år 1852, upptagen till det i då gällande Bevillnings-förordning beräknade belopp, . R:dr 1,900,000: efter afdrag af hvad häraf, under samma år, influtit, eller » 23,958: 17. 11. Allmän bevillning för år 1854, dito dito, R:dr 1,900,000: efter afdrag af hvad häraf, utöfver de af Riksgälds - kontoret med 5,787 R:dr 46 sk. 1 r:st ersatta taxeringsoch uppbörds-kostnader inom Stockholms stad samt Kalmar och Wester - Norrlands län, under samma års lopp influtit, eller » 20,519:41. 5. Köpeskillingen för den vid Regeringsgatan här i bufvudstaden belägna och af Kronan försålda s. k. Hofbageri-egendomen Mreelitir-ft'ortiringwr s för det begagnade beloppet af kreditivet å 150.000
Filosofiens theoretiska och praktiska afdelningar, och vidrörde blott i förbigående den esthetiska. Men hans subjektiva Idealism, hvilken, åtminstone genom sjelfva sin anda, utöfvade ett ganska märkbart inflytande på uppkomsten och charakteren af den Schlegelska Skolans konstkritik, föranledde snart den Schellingska spekulationen, i hvilken det Skönas och Konstens filosofi erhöll en ganska betydande plats. Redan i hvad man kan kalla denna läras första eller blott förberedande utvecklings-moment visar sig Konstfilosofien såsom Transcendentalfilosofiens egentliga slutpunkt: den i alla den intelligenta kraftens theoretiska och praktiska funktioner förekommande motsatsen af det ideella och reella upplöser sig i den esthetiska åskådningen och i Snillets verksamhet uti en högre harmoni, eller i yttringen af en på en gång medvetslös och intelligent kraft, och den esthetiska njutningen utgör just denna känsla af en fullkomlig harmoni i hela vårt inre väsende. Då åter Schelling härifrån öfvergick till sitt egentliga, på Ideen af en gemensam yttersta grund till Naturen och Intelligensen bygda spekulativa system, blef det Sköna för honom en manifestation af detta ursprungliga väsende, en åskådlig eller symbolisk framställning deraf inom ändlighetens verld; en åsigt, beslägtad med den Platonska uppfattningen af det Skönas idé, och hvilken ej mer, såsom den Kantiska, rigtar uppmärksamheten närmast och förnämligast på den subjektiva känsla och sinnesstämning, som genom betraktandet af det Sköna hos oss väckes, utan på sjelfva den objektiva grund, den föremålets beskaffenhet, hvaraf denna känsla föranledes. Denna åsigt har, om ock under flera mer eller mindre skiljaktiga modifikationer, i det väsendtliga återkommit hos alla dem, som i sitt sätt att filosofera närmast öfverensstämt med Schelling, bland hvilka en Svensk tänkare, Höijer, intager ett ganska utmärkt rum, ehuru hans tidiga död hindrat fulländningen af hans konstfilosofiska och konsthistoriska afhandlingar.
Ja — 10. Nej — 18. 3:dje punkten. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Till första delen af denna punkt anhåller jag ora bifall, men hvad deremot angår den siste, som innehåller, att för bref, hvilka inläggas i breflåda och icke äro försedde med frimärken, motsvarande portot efter brefvets vigt, skal! den, till hvilken brefvet är adresseradt, i annat fall erlägga portot, om han vill brefvet emottaga, så tillstyrker jag, alt delta stadgande mätte utgå, emedan jag anser, att alla bref, som i breflåda inläggas, böra vara försedde med frimärken. Skälen dertill äro mångahanda. Slutet af denna punkt har troligen tillkommit derföre, alt för närvar:de det är tillåtet, att i breflåda på ångfartyg eller diligenser inlägga bref, som betalas vid framkomsten. Då nu dessa breflådor på ångfartyg tillåtits (ill begagnande för korrespondenter, så alt de på andra tider, än då post vanligen afgår, må kunna afsända bref, böra de korresponderande äfven vara underkastade den olägenheten, om man så vill, att belägga brefvet med frimärke. Det 'är för dem ingen upoffring, ty brefvet skall'betalas på något sått, antingen af den, sorn inlemnar det, eller ock af den, som emottager det. Den, som emottager brefvet, har ofta svårt att betala detsammas porto. Han vet icke hvad detsamma inuehål10 H. 27 Den 16 Augusti e. ni. ler. Det kan ankomma mångahanda bref, helst om breflådor finnas å ångbåtar och diligenser, äfvensom å andra ställen på landet och i staden. Om nu de i dessa lådor inkastade bref äro försedde med frimärken, så är det godt, men äro de icke så, och den, till hvilken de äro adresserade, icke vill emottaga dem, blifva de obetaldte.
Som Preste-Ständet säledes synes anse fragan röra Stänbets privilegier, har Expe» ditions-Ukffottet icke tilltrott sig kunna författa någon Expedition öfwer hwad i ämnet blifwit bestutadt, innan det inhämtat sine principalers yttrande, huru fåken stall anses, om den stall betragtas som en privilegii fräga eller ej; och fär jag, anmodad af Utskottet, utbedja mig Herr Landt-Marstalkens och Ridderskapet och Adelns förklaring i derk» afseende. Grefwe ve la Oaröie förmälte, alt trenne Ständ, pä det särskilta Utskottets försrägan, bifallit, att denna fräga singe af U'Mler uptagas; men Den i6 Augusti759 men akt der Högwördige, Preste-Ständet icke afgifwit något swar. Trenne Ständ, och deribland Ridderstapet och Adeln, hade äfwen bifallit Utstotleks betänkande öfwer samma fräga; och Herr Greswen insäge ingen anledning hwarföre Ridderstapet och Adeln stulle frängä sitt beslut. Herr Landt-Narstalkcn erindrade, akt stägan troligen more en privilegiisak. Herr kotlttieb: Om saken förklaras wara en privilegi-sräga, som den werkeligen ar, sä fordras till desi definitiva afgörande Konungens och alla Riks-Ständens sammanstämmande beslut. Erestve Oe !a 6ar6ia inwände häremot, akt Preste Ståndets privilegier more af är 1723» men allmänna lagen af 1734, och att en sednare lag wäl syntes böra betaga kraften af en aldre.
— Som nu detta stadgande afser icke 16 Stats-Utskottets Utlåtande M 93. allenast innehafvarne af de uti förevarande motion omnämnde augments-räntor, ulan alla »innehafvare af indelta anslag utaf hemmansräntor och kronotionde,» vare sig att de tillhöra militie-, landt-, eller ecklesiastikoch skol-staterne; samt, enligt hvad Utskottet inhemtat, det af motionären uppgifna förhållande, angående sättet för anordnandet af berörde forsellöns-ersättning inträffar i afseende å alla dessa räntetagare; så och då det onekligen måste medföra både kostnad och besvär för indelningshafvarne att för utbekommandet af ifrågavarande forsellön, som för hvar och en af dem i allmänhet utgör ganska ringa belopp, nödgas sjelfve eller genom befullmäktigadt ombud infinna sig å det ofta långt aflägsna landt-ränteriet; har Utskottet, som föreställt sig, att detta förhållande kunde antingen på det af motionären uppgifna sätt eller annorlunda afhjelpas, utan att för uppbördseller redogörelse-verket i öfrigt medföra någon olägenhet, funnit sig, med anledning af förevarande motion, böra hemställa, det Rikets Ständer, jemte anmälan om hvad i denna fråga sålunda förekommit, måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t, derest ej hinder derför skulle anses möta, täcktes vidtaga den nådiga åtgärd, som till vinnande af nu uppgifna ändamål må finnas erforderlig. Stockholm den 17 Juli 1857. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1857, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta frågor, alt räntor och tionde, ansi agne till embelsoch tjenstemän, hvilka icke äro skyldige att derför emottaga lösen efter medelmarkegängs-pris, ändock måtte på detta sätt få lösas, samt att ersättning af den för etnbetsoch tjänstemännen härigenom uppkommande förlust mätte af statsmedel varda anvisad. (I. A.)
M.jtäcktes. sedan vanliga formaliteter blifvit iakttagne, framställa ett förslag. Emellertid, då jag anser landstingsinstitutionen såsom den vigtigaste, får jag nämna att jag först måste anmärka deremot att omfånget af landstingets verksamhet alldeles icke är bestämdt. Den som har någon erfarenhet af huru det tillgår i t. ex. en länsstyrelse, den vet visserligen att de ärenden, som förekomma, som äro af något verkligt och väsendtligt intresse för ett helt län, icke äro så mångå att de icke ganska val, åtminstone i någon mån, skulle kunna specificeras; men att nu lemna åt landstinget öppet att företaga hvilka ärenden som helst utan någon inskränkning, synes mig vara af så vådlig beskaffenhet, att jag betviflar det R. St:rs mening kunnat vara något sådant. Man säger också i förslaget att landstinget kan vara 6 dagar och under vissa omständigheter t. o. m. 8, men ett så långt sammanträde inom landstinget måste väl icke hafva något annat ändamål än att genom landstinget bereda en politisk upfostran åt Svenska folket: ty den som har någon erfarenhet om de ärender, sora förekomma i ett län, vet visserligen att icke på många år förevarit så mångå för kommunerna speciella ärender, att de förnuftigtvis skulle kunna utgöra föremål för så långa sammanträden. Svenska folket är icke något politiskt folk, som önskar att hålla sammanträden för onyttigt och opraktiskt politiskt prat, utan det önskar helst att få vara i fred; och sannolikt är, att om sådana sammanträden skulle komma till stånd, ingenting aunat är att vänta, än att den eller de personer, som hafva största förmågan att uttrycka sig, framdraga ett eller annat ärende, som vore förmånligt för den ort de tillhöra. Den tid som blifvit Konungens Befhule meddelad för besluts fattande är ock så kort att följden måste blifva att utlåt.n från de myndigheter, som kunde lemna nödiga uplysningar, icke hinna att inhemtas, ett förhållande, som i och för sig ensamt innebär skäl för mig att afstyrka det nu ifrågav:de förslaget. Ofver de flesta af länsstyrelsens 206
Inqvarterings-gifvare för det Underhäll, de lemna tågande Troupper m. m., och skulle de öfrige Respective Riks-Stånden härom vänligen underrättas. Ut supra. 74 Den 2 Februaril. Föredrogs å nyo Banco-Utskottets den 16 sistledne Januarii afgifne samt den 27 i samma Månad, eftermiddagen, på bordet lagde Betänkande, i anledning af de anmärkningar, som innom RjksStånden blifvit gjorde vid Utkottets den 22 sistledne December meddeldte Utlåtande, i frågan om Liqvide med Discont-Verkens egna Sedlar för Lån och Omsättningar. Herr Strussenfeldt, Michael, anförde skrifteligen: Sedan tvänne Ledamöter af Riksens Ständer, den ena af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, den andra af det vördige Preste-Ständet, gjordt anmärkning vid Banco Utskottets Betänkande, rörande ätskillige omständigheter att iakttaga, vid de så kallade Filial Disconternas Administration 5 hvilken anmärkning geck ut på, att förekomma det sådana partielle mått och steg icke måtte i förväg vidtagas, som kunde sedermera ligga j vägen för en fullständig pröfning af det hela, eller för afgörandet af FinanceFlanen, till sin hela omfattning; så har nu Ban» co-Utskottet inkommit med svar derå; och, om jag fattadt dess mening rigtigt, så anser Utskottet sig ingalunda hafva föreslagit någon ting,som skulle kunna lägga band på Ständerne, då framdeles, i sammanhang ined FinancePlanen, man skall afgöra frågan om Disconterras Reglering. För min del är jag myeket nögd därmed; och hoppas att Högloflige Ridderskapet och Adeln icke heller tänker annorledes} men med minne af all den obehaglighet Den a Februarii.
Jag hade ämnat att dervid göra en anmärkning, som jag nu i stället utbeder mig, att få framföra, pådet att den må kunna följa hufvudsaken till Utskottet, Jag har förut under Riksdagens lopp haft äran fästa Höglofl Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att ConvoyCommissariatets räkenskaper voro ibland de redogörelser sorn ej af Riksens Ständers Revisorer granskas. Nu då Ständerna anlitas om ett creditiv till denna Cassas förmon, skulle jag, för min del, anse det vara rigtigt, att detta creditiv icke be-^ viljades, utan under förbehåll, att Riksens Ständers Revisorer finge granska Convoij-Commissariatets räkenskaper, och att dess rättighet till creditivets begagnande förlorades, om denna granskning blefve Riksens Ständers Revisorer vägrad. Herr Klingstedt, Guftaj Fredric', Då redan af flere värde Ledamöter åtskilligt blifvit anfördt om Magazins-Inråttningens skadlighet för Landet, med dermed förenad önskan om dess upphörande, skulle det kunna Den i Mar lii. 9* anses öfverflödigt, att med detta ämne vidare uppehålla Högloflige Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, men då ett sådant språk blifvit fördt vid flera föregående Riksdagar utan att kunna leda till annat resultat, ån organisation af en föråndrad styrelse, som alltid lika litet svarat emot Landets fordringar, så anser jag mig böra fästa uppmårksamheten deruppå, att det understöd som till de af missväxt hemsökte Landsorter blifvit lemnadt, meråndels blifvit dyrare ån det i missväxt-orten gångbara pris, hvaraf som exempel kan anföras sista missväxten i Norra Orterne år 1821, då priset på undsåttnings-spannmålen i VesterNorrlands Lån med den mindre aflägsenhet denna ort äger ifrån Hufvudstaden blef så högt, att enskilta personer sålde den vida under det af Magazinslnråttningen fastställde pris, och då jag ej t villar alt dylika förhållanden äfven kunna hämtas från andra orter, skulle jag förebrå mig, om jag ej genom framställningen deraf gaf ett förökadt skål till Allmänna Magazinslnråttningens upphörande.
Utskottet ej heller funnit skäl att tillstyrka förhöjning i Banko-ombudens och tjenstemännens vid Lånekontoren hittills varande inkomster, har Utskottet ansett de nuvarande lönestaterna böra för det närvarande bibehållas oförändrade, allenast att åt Ombudsmannen vid Göteborgs Lånekontor föreslagits en förhöjning i arfvodet utaf 10(1 K:dr. Med iakttagande af denna förändring, föreslår Utskottet att, med bibehållande oförndrade utaf 2:a, 3:e och 4:e momenten i 140 §, l:a mom. må erhålla följande lydelse: 3:o. Aflöningsstaten för Lånekontoren i Göteborg och Malmö är fastställd på sätt, som följer, nemligen: A. För Lånekontoret i Göteborg: Direktörerne, utom Banko-öfnbudet, hvardera arfvode, i ett för allt, 1,000 R:dr 4,000: Banko-ombudet, arfvode 4,SOU: Transport 11,400: Banko-Utskottets Memorial N:o 26. Tredje bokhållaren, lön 1,600: Summa R:dr Runt 26,100: Dessutom må till Lånekontorets personal, såsom arfvode för belåning af vågförda effekter, utgå 600 R:dr R:mt. B. För Lånekontoret i Malmö: Styrelse-ledamöterne, utom Banko-ombudet, hvardera arfvode, i ett för allt, 1,000 Banko-ombudet, arfvode 4,000: Andre bokhållaren, lön 1,600: Registratorn, lön , 1,600: arfvode 300; ] ,900: Ombudsmannen, lön . 1,200; Vaktmästaren, lön 600; Husdrängen, lön 335; Summa R:mt R:dr 19,735: Genom sednare punkten i 143 § är berättigande lemnadt åt
Denna värma skulle likväl i mina egna ögon förtjena klander , om den icke tillika uttryckte sig i förnyandet af den erinran, hvarmed jag börjat; den nämligen, att uppsåtet och afsigten hos de män , hvilka föreslagit oss detta Credit-Systein, aldrig rättvisligen kan betviflas, att icke hafva varit godt och ädelt Den 7 Juli. f. m. ste 4. Anmärkningen. StatsUtskottet föreslår fortfarandet af lika Discönt-Renta, förskottsvis afdrägen, som hittills varit; och detta anser jag vähä, i mera än ett afseende, obilligt och jemväl skadligt. Redan alltför länge har allmänna missnöjet öfver Discontrentans höira belopp yttrat sig: och om någonsin en förändring i denna del bör kunna väntas, så måste det vara hu, vid grundläggningen af den nya Discont-Inrättningen, deruti inga Actieägare deltaga, och hvaraf vinsten nödvändigt måste utgöra ett föremål, i värde ingalunda jemförlig! med Näringarnes och allmänna rörelsens behof af lättnad och understöd. Sedan all arbetslön nu mera än någonsin uppstigit, och vi ej kunne ens hoppas att den skall falla, så måste vi eftersinna, det vården för näringarne och för industrien till productions åstadkommande fordra, att gifva lättnaden i en lägre Discont-renta. Jag åberopar mig alla länders erfarenhet förden sanning,attidogheten alltid tilltagit i den mån penningrentan blifvit nedsatt: och jag tror åtmindstone, att om vi någonsin vil 1 ja komma till lägre varu-pris,såmåste vi börja med att gifva möjligheten för lägre productionskostnad, samt på något sätt gifva uppmuntran ät en större håg för varu-tillverkning. Om, då den första Disconten här i landet inrättades, ensamt genom enskilda Capitalisters tillskott, det var en nöd. 374 Den 7 Juli. f. m. vänlighet att, till uppmuntran för dem, .göra ett undantag från Lagens allmänna förbud emot högre renta än 6 procent: och om sedermera en svag eftergifven het för Actie-Ägarnes fördel vallat
Om man utgår från den allmänna grundsatsen, att det är jorden som skall bekosta och underhålla vägarne, så bör man äfven, efter mitt omdöme, komma till den slutsatsen, att hela bestyret med väghållningen bör öfverlemnas till kommunerna, under förutsättning likväl, att vårt kommunalväsen. de vore behörigen utveckladt, samt derjemte, att öfverinseendet öfver denna väghållning alltid vore updraget åt Länsstyrelserna. Innan man kommer derhän blifver det aldrig slut med frågorna om förändring i föreskrifterna rörande väghållningsskyldigheten, det är hvad jag med säkerhet tror mig kunna förutsäga. Såsom under flera år fordom landtbrukare, har jag länge haft mina tankar riktade på detta ämne, men jag har icke kunnat Den 2 M a,j finna någon annan nöjaktig lösning af frågan än den, att man bör öfverlåta hela saken åt de förståndigaste inom hvarje ort eller kommun, med hvilka menigheterna vanligen följa. För det närv:de hafva de hemmansägare, som förmena att en vägdelning år oriktigt upgjord och länder till deras alltför stora betungande, den utvägen sig öppen, att anmäla saken hos HäradsR:n och begära en ny vägdelning. En sådan förrättning är merändels ganska kostsam, och hela denna kostnad vore på många ställen alldeles bortkastad, om man inför det af Utsk:n föreslagna väg-underbållningssättet. Det vöre äfven något besynnerligt, om vi här i Sverige, och just i det ögonblick, då vi äro betänkta på storartade jernvägs-anläggningar, skulle införa ett system, som man i England redan frångått, ty der finnes numera, om jag undantager förhållandet vid några smärre vägar, icke några väg-afgifter. Det följer äfven af sig sjelft, att så snart en jernväg kommit att genomstryka ett distrikt, blifva alla dess förra trafikförhållanden helt och hållet kastade öfver ända. Om man deremot tilläte detta distrikt att ordna denna angelägenhet huru det behagar, blott med det förbehåll, att distriktet skall bekosta och underhålla de derigenom löpande allmänna vägarne, så skulle det aldrig slå felt, att en tjenlig öfverenskommelse derom fattades, och på detta sätt blefve E.