Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
MissgerningsBalken bestämmer, som i andre fall, då den för tjufnad tilltalade är med halft skäl besvärad, men i anseende till vanfrejd ej kan an - iDen 12 Felrtiarii, änfortros värjsmåls-ed, få, då mälsåganden eller husfoket förmenar sig äga kännedom om förhållandet vid tjufnaden , fylla bevisningen med egen edgång, på lika sätt sorn 24 Cap. 5 och 7 §• §• af förslaget tili RåttegångsBaiken i anseende på rättegångsordningen i tvistemål innehåller. 2:0 Att, till förekommande af fångars 0“ nödiga forsling, ej allenast föreskriften i 10 Cap21 § RättegångsBalkeö, att missgernings^! man som föröivat flere brott, skall för deta alla dömas der det timat, som grofvast är, måtte så förändras, att dom får honom öfverg gå vid den Domstol, der sista ranrakningeft hålles, utan ock visst lämpeligt straff stadgas för den brottsling eller arrestant, som åtaget éig annat brott, eller, för att blifva forslad till annan ort, pådiktar 6ig sådane, 6öm hatt icke begått. 3:0 Att de böter, sorn för första gången stöld ådömas alltid måtte förvandlas, icke till spö, utan till vatten och bröd, eller på sätt här nedan skall förmälas, till arbete och i förening dermed, ej allenast den ovilkorlig! föreskriften om kroppsstraff för vissa qvalificerade stölder förfalla, utan ock den för första gången stöld straffade, efter någon viss tids, t. ex. aineårs, visadt förbättradt förhållande, åter inträda I alla medborgerliga rättigheter, 4to Att den uppenbara kyrkoplikteti må Bil. till Ridd. o. Ad.
N:o 42. 95 rendatorn af Svartsjö Kungs-Ladugård en nedsättning i årliga Arrendet ifrån 600 till 4^0 Tunnor Spannmål under 10 års tid, med underdånig anhållan derjemte hos Eder Kongl. Maj:t, att Laga undersökning måtte i Nåder anbefallas, till utrönande af Kungsgårdens alla förmoner och utgifter; så har, till följd deraf, en sådan undersökning år 1827 blifvit verkställd af Kronofogden i Orten, biträdd af 2:ne derstädes bosatte Landtbrukare och 2:ne Nämndemän, om hvilken undersökning den afgifna underdåniga Berättelsen, jemte Arrendatoren, Grosshandlaren H. Weners ytterligare gjorda ansökning om den beviljade ofvanberörde Arrende* nedsättningens fortfarande under återstående 14 Arrende-år, blifvit vid innevarande Riksdag till Rikets Ständer, genom deras Stats-Utskott, öfverlemnad. Af berättelsen om nämnde undersökning, den Eder Kongl Majrts Befallningshafvande i Stockholms Län befunnit rigtig i alla de delar, den möjligen kunnat controlleras, samt Kam* mar-Collegium lemnat utan anmärkning, har väl, genom den i samma document gjorda specifika jemförelse-uppgift å Kungs-Ladugårdens inkomster och utgifter, å ena sidan inhemtat^, att dessa senare, eller utgifterne, skola öfverstiga inkomsterne med 343 R:dr 35 sk. 8 r:st.; hvadan ock fråga uppstått om beviljande af nedsättning i Arrendet för ytterligare ett års tid; men som, å andra sidan, och enär det icke funnits sannolikt, att, vid anförde fall, Sökanden, på nu bestämda vilkor, skulle vilja längre med Arrén - 96 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrift.
Domkapitlet genom åberopande af 24 § i ofvannämnda Förordning den 11 Februari 1687 ådagalägga, att det rätteligen förfarit, när sådan hänvisning lemnades Kyrkoherden Hallin till Kongl. Majit. Nämnda § innehåller: att om eljest saken, hvari någon finnér sig besvärad, skulle röra och angå vår rätta lära och religion, en prestmans embete uti lärande, predikande och gudstjenstens förrättande, så vill Kongl. Maj:l straxt låta saken komma under Dess egen revision etc. Detta stadgande synes Domkapitlet klart, och anbefallande att i mål, som angå religion, en prestmans förhållande i lärande etc., Domkapitlen skola lemna besvärshänvisning till Kongl. Majit, och emellan 1687 och 1787 finnes, så vidt Consistorium känner, ingen författning, som i någon mån förändrar eller närmare bestämmer ofvan angifna stadgande. Domkapitlet återkommer derföre till meromförmälde 1787 års nådiga Bref, näst Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687, »bufvuddokumentet» i afseende på den rättegångsordning, som skall följas vid åtal emot Prester för brott, dem de begått i eller utom embetet, och redogör för detta Kongl. Bref, med afseende på förevarande fråga, sålunda: att §. 5 bestämmer, hvilka mål äro underställningsmål, nemligen brott af så grof beskaffenhet att embetets förlust yrkas, i hvilka fall domstolen skall yttra sig, huru brottet efter allmän lag bör anses och Domkapitlet, rörande embetets förlust; att likaså om under en och samma lagsökning mot en prest flera brott förekomma af hvilka ett angår embetet och ett annat icke, Domstolen bör insända domen öfver lagbrottet till Consistorium, som yttrar sig öfver embetsfelet, samt i båda fallen, såväl domstolens som Domkapitlets utslag underställas Hofrätten; och att i 6 § undantagas från ofvannämnda mål de som angå religionen, eller söndring och affall från den rena evangeliska läran, med hvilka efter förra författnmgarne komme att förfaras.
Ständer få medfölja, och är af nedanstående innehåll: ”Vid det gemensamma sammanträdet den 13 Juni af vissa Deputerade från Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottet, stadgades den princip vid frågan om Nederlags - handelns fortsättande eller upphörande: ”att den, så framt den i anseende till vilkoren, controllen mot missbruk och de tillåtna varornas beskaffenhet kunde blifva för Riket gagnelig, skulle tillstyrkas, men åter för framtiden alldeles upphöra, derest den med de vidtagande inskränkningarne skulle befinnas för Rikets Näringar skadlig”. Denna grundsatts blef äfven sedermera uti ett ytterligare allmänt Sammanträde af det Höglofl. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet antagen och besluten, och Protocolls-Utdrag derom det Höglofl. Särskildta Utskottet meddeldt. ”Jag tycker mig dock finna denna princip icke iakttagen vid bestämmandet af sättet och vilkoren för Nedgrlags-friheten, som det Höglofl Särskildta Utskottet sig sjelf förbehöll fä föreslå, och med Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottet communicera”. ”Det Hoglofl. Särskildta Utskottet föreslår, attj till vinnande af en säkrare controll och före - Den 20 Juli. rekommande af missbruk, de Städer, som begagna denna frihet, matte åläggas, att för detta ändamål förse sig med dertill inrättade särskildta Magaziner, och att denna Handelsfrihet ina kunna utsträckas till flera Städer, utom Götheborg och Carlshamn, som för det närvarande äro dertill berättigade.’ ”Uti detta vilkor och detta sätt för Nederlags-friheten ligger dock icke, efter min tanka, den princip till grund, som antagen är, att denna frihet kan tillåtas och kan upphöra, i mån af sin gagnelighet eller skadlighet. Att anbefalla Magaziners uppbyggande synes mig vara att förklara frihetenför permanent, och att utsträcka den till flera Städer än de tillåtne, är ju icke att inskränka en frihet, som det Höglofl.
L e V 011 li 0 l 9 e, Herr ^vngn 8amuel. IZ. 42, ZLI. Z27« z;r. Lillie, Herr kryare. Lilliehorn, Herr kreclrie. 124;. Lilliednin, Herr ke!>r Lilie. 4Z. 1089. 1092. anförande cnn Adcliga Ladctt-Skolans andel i Riddarhusets aflöning. lv9Z. I. i l l i e II e I »II t r, Friherre polian,f. d. Riks.-Rad. m. m. Z8. 5t6. 879. LiKäMen om Kailea-Skulders li-juiclg. tion 9)Z. Li i I ienersns?, Friherre polian Willielm. 4Z, Z40» 706. 1076. ilia. n 2i. L i I ! > . li r L l e , Herr Lutias. L i 11 i e ti l il! s , Herr InLemuncl. 526. 726. L i u 11 tz se I r. Herr I4enric. s5. 126. »k Lali dom, Herr sterman. 674. 1074. Dlarcks von WurtenberZ, Herr I4ilr Willielm. 42^ 1242. Oiei-tinen VM Gästgifwcu-e-Ordninzen. 1077. U öl! ei-Härcl, Herr Otto Neinl^olcl. loZ?. ^jörner, Grefie ^övlpli 6örr>n. 89. rzi. I l Zo. SarjWdt yttrande i Lag-Utssottet. 188. XoeöencreutL, Herr fseyd. 1^'Lznu». 1242. Dest Hdamöter. 40.
Stat må uppföras på förslag för Lappmarks Ecclesiastik-Verket 7,000 R:dr; hvarjemte Utskottet föreslår, att hos Kongl. Majrt underdånig anhållan må göras, det Kongl. Maj;t täcktes i Nåder vidtaga sådane åtgärder, som, i möjligaste målto, må förminska berörde Stals-UtskotteCs Utlåtande N/o 88. *7 utgiftssumma, medelst besparing så väl af aflöning eller arfvoden till de personer, hvilka icke vidare vore för Lappmarks Ecclesiastik-Verket eller fondens förvaltning och redovisning behöflige, som ock af andre, icke erforderliga omkostnader. 13:o I sammanhang med serskilde inom Preste-Ståndet väckta motioner om tillökade anslag för Universiteten, har Herr Lif-Medicus, Doctor Ekström föreslagit, alt, i likhet med hvad Stats-Secreteraren för Ecelesiastik-Ärendena, uti det den Kongl. Propositionen bifogade Stals-Råds-Protocoll, pag. 16, underdånigst tillstyrkt, ett årligt anslag af 5,ooo R:dr måtte beviljas till rese-understöd för utmärkte vetenskapsmän; men enär Utskottet, i betraktande af Siats-Verkets inskränkta tillgångar, icke för Universiteten kunnat tillstyrka någon förhöjning i förut varande anslag, samt Kongl. Maj:t icke pröfvat angeläget att, om serskildt anslag till ifrågavarande Stipendier, nu göra Kådig framställning, finner Utskottet sig icke heller kunna å Herr Ekströms ofvanberörde motion tillstyrka bifall. Stockholm den 3 Maji 1834- Reservationer. Vid Utskottets Beslut uti 6:te punktenrörande anslagen till Rikets Universitet: Af Herr Domprosten Heurlin. Vid io:de punkten i fråga om anslag lill 3 Capell-Predikanter inom Strengnäs Stift : af Herr Biskop Thyselius: ”Mot Höglofl.
Kansli-personalen meddelas med afseende på deras tjensteförhållanden, och öfrige omständigheter antoges, eller om R. o. Ad. heldre bibehölle den gamla 14:de §, emedan dess innehåll måtte otvifvelaktig!, om man vill med allvar uprätthålla dess bud, innefatta såväl del ena som det andra afseendet; ehuru från den synpunkt, hvarutur jag betraktar saken, del vore förmånligare att få klart och tydligt uttaladt både det ena och det andra. Hr von Kiterner har förklarat, att det vore enl. hans tanka, med R. o. Ad:s värdighet oförenligt, mindre ridderligt, äfvensom Hr Freijdenfelt för sin del mindre ädelt, om man skulle förmena Riddarhus-Kansl i-personal en, att på gamla dagar komma i åtnjutande af pension efter en långvarig tjensleutöfning, med afseende på den mindre belåtenhet, hvilken i förhållande till deras förhållanden, ej allenast inom, men äfven utom tjeristen, kunde vata för handen: dessa åsigter äro myckel ungdomliga, vackra och ädelsinnade, men om ej den mognade ålderns betänksamhet dervid inlade någon motvigt, fruktar jag att R. o. Ad. derutinnan bomme all spela en röle, motsvarande, eller liknande den i odödlig åminnelse slädse qvailefvande, mycket storsinnade, tappra och ädelmodige, men tyvärr också mycket förblindade och mångfaldt förhånade Riddarens af La Manelia. — Då såväl Hr Rosenblad, sorn Frih:ne Stjernstedt och Palmstjerna vederlagt Hrr Freijdenfelts och von Kraemers yttranden rörande tjenstemännen, samt visat alt de, långtifrån att vara i en tillbakasatl belägenhet, snarare befinna sig i en förmånlig, så instämmer jag, på sätt jag redan i början af detta anförande förmält i Frih. Stjernstedts sednaste yrkande. Detta har mycken öfverensstämmelse med'Frih. Palmstjernas och således torde vi kunna förena oss i en tanka, mot hvilken endast två dissidentes torde sig hafva yppat.
Utskottets pluralitet, om upplifvande af stämmoböter, får jag deremot reservera mig. Då Rikets Ständer vid 1823 och sisth Riksdag till Kongl. Majit framburit sina underdåniga önskningar, om stärnmoböternes afskaffande, hvarom Kongl. Majit, den 9 Julii i83o, Nådig Kungörelse utfärdat, så synes det mig vara mindre lämpligt tillstyrka nuvarande Ständer, efter en så kort tidrymd, att i underdånighet begära upplifvande deraf, och vore uraktlåtenheten uppstigen till den grad hos den skattskyldige, som Höglofl. Utskottet målar den, så lära icke vederbörande Auloriteter försumma sådant hos Kongl. Majit anmäla, som oberoende af Ständerna i Nåder derom förordnar, helst som Kongl. Majit, blott på 5 års försök, bifallit sisth Ständers skrifvelse. Någon §. i Grundlagen känBih, till R. St. 6 Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 7. ner jag icke, som bemyndigar Bevillnings-Utskoltet alt till Rikets Ständer framkomma med förslag till strafflagar. För öfrigt synes det mig högst obilligt, alt böter i sådant afseende skola ega rum, i fall man icke vill anse den fattige hafva begått brott dermed, att lian ej eger penningar då uppbördsstämman inträffar. Utskottet har väl lemnat honom öppen väg utan penningar till uppbördsstället, för ali berätta, det han ej kan betala, och såmedelst befrias från böter, men hvad mera är dermed vunnet, än att den skattskyldige förlorat 1, 2 å 3 dagar, sorn för sin och de sinas lifnäring är oundgängliga. Det har blifvit anfördt att sådana böter äro nödvändiga, för att kunna inbringa Kronans inkomster, ty i annat fall skulle Kronobetjeningen blifva urståndsatt, att densamma indrifva; men jag kan svårligen låta inbilla mig, att den fattige får större sedelbok genom det att han skall plikta, och således torde Kronobetjeningens besvär icke minskas, då den först skall indrifva utskylderna och sedan böterna.”
Sedan redovisning för det af revisorerne omförmälda till inköpsoch transport-kostnader för 3 st stiumpslolar från Chemnitz och 3 st. handstolar från Bormen vid Elberfeld år 1842, förskottsvis utbetalda belopp af 1,700 r:dr, enligt hvad Kommers-kollegium i underdånighet anmält, numera blifvit afgifven och Lill vederbörlig granskning remitLerad. anser Utskottet revisorernes anmärkning, angående saknaden af deiana redovisning, icke föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. 7:0. /Ingående extra licentsamt tulloch bes/agsmed/ens ingående lill stal sverket. (1847 års rev. berättelse sid. 11—12; Kommers-kollegii utlåtande sid. 46 48.) I afseende på nyssnämnda medel, hafva revisorerne uttalat den åsigt, att desamma, såsom utgörande statsmedel, borde ingå och redovisas i sammanhang med statsverkets allmänna tillgångar; för hvilket ändamål extra licentmedlen således borde genom vederbörande magistrater samt tulloch beslagsmedien genom General-tullstyielsen till Statskontoret inlefvereras; hvaremot för bestridande af de utgifter, som af dessa mede! hittills bekostats, ett lämpligt anslag till Kongl Maj:ts disposition kunde å riksstaten anvisas. Vidkommande extra licent-medlen, så har Kommers-kollegium upplyst, att dessa medel, eller de serskilda afgifler, hvilka vid jernvågarne utgå af utländska, i Sverige icke privilegierade, fartyg, som intaga jernlaster, före år i8a5 inlevererats från magistraterna till jernkontoret samt derefter uppburils af direktionen för Carl Gustafs stads gevärsfaktori, intilldess genom Kongl, brefvet den 2 Mars 1833 stadgades, att de skulle till Kommerskollegium insändas; varande ett årligt belopp af 1,009 r:dr 23 sk. å besagde medel anvisadt till lönefyllnad för borgmästaren, stadsläkaren och skolläraren i Eskilstuna. Och har Kollegium under vilkor, att en häremot Stats-Utsk:s Utlåtande, A:o 161.
Sjelfum den allmänna Lagen har också i Rättegängs-Balken XXIV §ap. 2 H gifwit anledning till Compromiss eller gode Mäns tillkallande, äfwcnsom Kongl. Maj:t i Hafwerjoch Assurancc-Stadgan af den 2 Oktober 1750, samt i 9 puncten af betz Nädig» Kungörelse den 15 April 1782 rörande Brandförsäkrings-Werket samma utwäg godkänt, flere andra Författningar och Contractcr emellan private Associationer att förtiga; och lofwar sig Utskottet derföre pä goda grunder, att detta Förliknings-förslag skulle i wär uplpste tid med allmänt bifall emvttagas, dä aila obchagelige Rättegängar och widlyftige Embrls-äkgärder dermed - Den 2g September. 827 nied aldeles undwikas. Till följe häraf böra ock mot Comproniissens Utstag inga Besvär fä anföras; och skola Ledamölcrnc hvarje gäng sä väl i,Beredningen och Taxerings Commitecn, som i Compromisscn astägga bäde TaxeringSoch Tysthcts-ed, samt innom stut-, ne dörrar deras förrättning verkställa, hälst, efter Utstollels tanka, de statistyldigas tillträde inför Rät, ten ^ utan i de fall, dä uägon till »plysnings afgifwande särstildt förckallaS, skulle för öfverläggnlngens frihet och sortgäng blifwa pä det högsta hindcrligt.
På detta skäl tillstyrker jag bifall till betänk, och hoppas, att det desto hellre af Ståndet skall meddelas, som den ena talarens betänklighet, att det skulle leda till orättvisa emot andra, icke kan förtjena afseende, utan att de speciella fall, sorn kunde komma i fråga, uppgifvas; ty förrän vi känna dessa fall, kunna vi ej säga, om omständigheterna äro desamma. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag är förekommen af de sista tvenne talarne och förenar mig med dem i tillstyrkande af Utsk:s förslag. Jag anser det vara Representationens ovilkorliga skyldighet att godtgöra de lidande, enskilda medborgare få vidkännas derföre, att andra Statsmagten icke controllerar sina embetsmän, så länge Representationen icke sjelf i den juridiska afdelningen af sina befattningar förfar så strängt, att embetsmännen icke kunna uraktlåta sina skyldigheter utan ansvar. Jag frikallar mig dock från all delaktighet i den lagstiftning, som bort tillse, att bättre controller i juridiskt afseende funnos å embetsmännen, ty jag äger icke kännedom i dessa ämnen; men min öfvertygelse är, att ur Representationen bort utgå sådana principer för lagstiftningen om embetsmännens ansvarighet, alt så ofantliga missbruk, sorn här ägt ruin, blifvit förekomna. Jag begär således propos. till bifall å betänkandet. Hr. a f B i 11 bergli, Joli. Peter: Äfven jag begär bi-, fall till StatsUtsk:s ifrågavar. betänk., och jag stödjer mig härvid icke blott på de af Utsk. upptagna skälen, utan jemväl derpå, att R. St. redan vid 1821 års riksdag yttrade den önskan, att staten alltid måtte ansvara för enskilda personers förluster genom publika tjenstemäns förskingring aldrin anförtrodda medel.
Grane fick senare höra, att den unge mannen hade de mest oförklarliga motgångar i både tentamina och examina, samt att han aldrig lyckades att få något stipendium. En obeskriflig tystnad uppstod. Inspektor hostade, lade handen öfver mun och sneglade på församlingen för att se, hvad verkan detta tal gjorde. Några af landsmännen sågo dygdigt rasande ut, medan andra skrattade högt. Men ingen begärde ordet, och på en lång stund föll det inte kurator in att lemna ordet åt den, som förut begärt det. Slutligen hördes kurators röst: – Kandidat Lagerberg har ordet. Kandidat Lagerberg reste sig upp, hostade, betraktade en stund församlingen med en blick, som bad om uppmärksamhet, rynkade sina ljusa, tunna ögonbryn åt det håll, där den unga rabulisten satt, och började med en lätt skorrning, som blef starkare vid de mera effektfulla ställena: – Mina herrar! Man kan betrakta förslaget att för nationens räkning prenumerera på den nämda tidningen från två synpunkter. Dels kunde man fästa sig vid förslagets rent ekonomiska sida, och äfven från denna synpunkt finner jag förslaget olämpligt. Ty under nuvarande tryckta penningförhållanden bör man betänka sig två gånger, innan man ökar nationens utgifter. Jag är i tillfälle meddela, att redan flere, än som kunna komma i åtanka, antecknat sig för att bekomma lån af nationens medel, och jag finner det minst sagdt vara en oberättigad fordran, att nationen skall afstå från att hjälpa sina fattigare landsmän endast för att skaffa en minoritet af radikala frasmakare tillfälle till att få sådan tidningslektyr, som kan falla dem på läppen. Men äfven om man ej borde fästa sig vid denna sida af saken, så finnes dock, m. h., ännu en annan, och denna torde i detta fall vara den alra mest beaktansvärda. Jag menar här den moraliska synpunkten, och jag ber, att ingen må missförstå mina ord. Ty, m. h., nationen har icke rätt att hålla sig med tidningar, hvilka blott kunna tjäna till att missleda de yngre landsmän, hvilka komma upp till universitetet, och som sannerligen ej borde behöfva frukta att på nationens bord finna endast en förskämd bildnings ruttnande frukter. Jag skall endast bedja att få uppläsa för landsmännen en bit, som händelsevis finnes till hands.
Man hade iiiiiiiligen väntat, att fröken Key \: id detta tillfälle skulle Ila narniare iitlagt och förklarat de inera allniäiit liållna yrkaiiden, lioii förut gjort, och visat liiir de skulle taga sig iit i praktisk tillämpniiig; i stallet fick iiiaii liöra saninia alliniinlia påståenden, då. och då interfolierade med andra, so111 tycktes rakt strida inot de förra, iitaii att tdariiinaii på något satt viiinlade sig oiii att ~~pplösa eller förklara iilotsiigelseii. Klarheten ar dock en välsignad sak både. fiir den so111 talar och skrifver, livilken därigenoiii niidgår att bli missförstådd, och för deni so111 Iiöra och läsa. ; hvilka veta, livad de hafva. att liålla sig till. Föredraget, i liögsta grad stainningsfiillt och frainfördt med. talarinnans vanliga talang, blef egentligeii en ilildakt~stiiiid, iinder hvilkeii inan betraktade den tv %faldiga texten: inaniiens öfrerlagsenliet i kulturarbetet och kvinnans öfverlagseiihet i känslolit. - Mina föregående uttalanden * liafva säkerligen tillidckligt tydligt ådagalagt, att jag icke. lir fallen för att öfaerskattn kvinnans förmåga jag liar tvärtom blifvit beskylld för motsatsen - och iiiiiiinens öfverlagsenhet i det stora hela liar jag aldrig betviflat, inen nar iiiaii får höra dénna öfverlägsenliet tagen soiii text till. en predikan, så börjar man nied nyvaknad kritik att iiiidersöka texten och iiiidra, on1 den verkligen i den iitstriickning, soni froken Key tager den, ar s % ofelbart sann. Vi ha f i t t veta, att inga kvinnonanlii stråla bland ~n&amp;mklighet e r n eviga namn,.
Utlåtande, i anledning af ätskillige föreslagna förändringar i gällande författningar om personers af arbet sclassen förpassande, m. m. Högloft. Ridderskapet oell Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten remitterat åtskillige Memorial, beledsagade af serskilde yttranden om förändringar eller förklaringar uti förenämnde författningar. I ämnet har blifvit anfördt och yrkadt: Inom Ridderskapet och Adeln: af Herr Adlerbergj Bror Reinhold: att personer af Allmogen i Dalarne oeh Wermland, hvilka söka sin utkomst med utvandringar till arbetes förrättande i andra orter och för sådant ändamål icke äro skyldige taga annan förpassning än Prestbevis, måtte förpligtas, att härförutan förskaffa sig serskildt Prestbetyg om njrktert, redligt och anständigt uppförande, hvilket senare alltid borde uppvisas för dem, som antaga dem till arbete. Härigenom skulle, efter Motionairens tanka, hvar och en, som behöfde dylikt arbetsfolk, blifva satt i tillfälle att välja endast duglige och arbetsamme personer, och icke blottställas för bedrägerier; Inom Vällofl. Borgare-Ståndet: af Herr Vallej: att uppmärksamhet borde fästas å den klagan, sorn ofta föres öfver kringvandrande personers, isynnerhet Handt verksgesäll ers tiggerier, och det besvär, som derigenom tillskyndas allmänheten. Enligt hvad erfarenheten skall visat, vore desse personer oftast sådane, som genom lättja och liderlighet, eller ock sjukdom, blifvit urståndsatte, att i sin hemort försörja sig, och således borde behandlas efter förfatlningarne 0111 Losdrifvare, eller ock underhållas af den församling, till hvilken de hörde. Icke clestomindre skola deras pass stundom finnas flere år gamla, försedde med mångfaldiga påteckningar, hvaraf Motionairen velat sluta, att man ej blott på utgifningsorten, utan ock på andra ställen, endast åsyftat, att så fort som möjligt aflägsna pass-innehafvaren.