Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
under stigande ångest. Nej jag föraktar det inte. ALLAND. Det käns, som hade hon börjat spinna silkesnät omkring mig Jag blir nog hennes offer en dag. Jag tycker mig nästan på förhand besegrad Jag kommer att falla på knä, blotta mitt bröst och säga: stöt till. LOUISE har rest sig upp, men vacklar och griper fatt i stolen. ALLAND. Hur är det? Ni mår fortfarande väl icke sant? ^Då hon ingenting svarar, reser han sig upp, ser henne leende in i ansigtet och säger i förändrad ton^ Kära! Gör det så ondt, när sanningen skall fram. Du älskar mig! ^Lyfter upp hennes hand och kysser den.^ LOUISE rycker den häftigt bort. Nej! Ah ni tror mig visst vara mycket naiv och dum derför att jag inte lefvat i stora verlden som ni men ni misstar er! Jag har genomskådat er. Från första stund! Jag ville ville bara veta, hur don Juan brukar gå till väga! Er egenkärlek har gjort er blind ni har gått i min snara ALLAND tar sin hatt. I så fall har ni glömt att draga åt den LOUISE utan att höra på honom. För mig har det varit intressant att studera verldsmannen, den ryktbare konstnären och kvinnoeröfraren Men ni? Hvad har ni haft för motiv till ALLAND. Motiv? Det fins aldrig mer än ett motiv? Men man dissekerar inte upp det! Det är som att skära i en sångfågel, stoppa upp den och sätta den på pinne i stället för att låta den flyga och sjunga! Det ligger något ofint och hjertlöst i det. LOUISE. Hvad glädje kunde ni ha af en obetydlig varelse som jag? Hvarför? Hvarför har ni för hvarje dag dragit mig närmare till er? Jag förstår inte, hvad ni vill. ALLAND kallt. Jag vill aldrig något. För mig är lifvet en flod, och jag glider med dit händelserna föra mig. Jag kom till er som menniska till menniska, öppet, förtroendefullt, utan biafsigter. Jag tyckte om er från första stund och sade er det; så blef jag varm och smekte er. Det der var allt lika naturligt för mig som att draga andan i frisk och ren luft. Men ni ja, ni slog armarne kring min hals och återgäldade mina smekningar.
Hvad dernäst beträffar den af flera Stånds Ledamöter yttrade farhåga, att cassör och enskilda capitalister skola för sin säkerhet uppsäga nuvarande lån, för att, medan Banken ännu egde någon valuta, infinna sig till silfvers uttagande och sålunda ej allenast silfver-utvexlingen tillintetgöras, utan ock den största villervalla i enskilde förhållanden samt det menligaste inflytande för näringarne uppstå, så, om än någre enskilde capitalister eller associationer skulle vid silfver-utvexlingens början kunna uppsäga sina utestående fordringar för att uttaga silfver och lägga detsamma på kistbotten, finnes likväl icke någon sannolikhet eller ens möjlighet, att sådant skulle kunna ske utan af ett jemförelsevis högst obetydligt antal, som ej kunde undgå att snart inse den betydliga förlust som för dem måste uppstå genom att sålunda göra sina capital ofruktbare; och destomindre synes man ega skäl befara, det näringarne skola blifva i saknad af nödigt rörelsecapital, som, utom de inhemske capital, hvilka på det hela säkerligen skola blifva för näringarne tillgänglige i och med detsamma silfver-utvexlingen gifver stadga åt myntbestämningen, utländske capital, efter hvad man med allt skäl kan hoppas, skola till följd af rcalisalions-företaget, inkallas, och härigenom sålunda ett ökadt stöd åt näringarne beredas. Om man besinnar, å ena sidan, hvilka högst betydliga penninge-summor under alla tider af året finnas liggande i Kronans uppbörd samt upptagas af allmänna rörelsen, som i flerfalldige förhållanden eger oundvikligt behof af ett mer lätt och transportabelt bytesmedel än silfret, samt å andra sidan åter, att Bankens egande cassa-tillgång utgör öfver hälften af högsta möjliga skuldsumma samt nära | af deli vanliga utelöpande, inser man äfven, det så stor summa af Bankens utelöpande sedelstock ej kan få tid och rådrum till silfvers uttagande, att man behöfver frukta, det Bankens metalliska fond skulle kunna af de först sig anmälande uttömmas, och sålunda för de sistkommande allenast återstå Bankens öfrige tillgångar, hvilka dock högst betydligt öfverstiga dess samtlige skulder.
– Hur står det till med dig, min lille Gunnar, du ser så bleker ut? – Åh jo, jag mår rätt bra, har bara litet ondt i hufve’t. Men, käraste mor, hvem ä’ den främmate tösen, som sitter här midt emot och nickar så fryntligt åt Lena, och slår ned öga så vackert, baraste jag ser på ’na. – Kors bevara mig! – svarade mor Ingrid. – Vet du intet det? Det är Lenas syster, din nya svägerska. Hon heter Elin och kom nu för en liten stund se’n, långt se’n, bruda var klädder och allt. Hästen hade tröttnat på vägen, så hon har gått hela den sista mila, och derför ser hon så varmer ut. Lena som hörde detta, och som gerna ville komma i samspråk med Gunnar, nappade nu tag i samtalet och sade: – Åh kors i alla mina lifsdar! Det ä’ minsann sannt att du intet känner Elin, syster mi’. Jag kommer nu ihåg, att du var just borta, när ho’ var här ett vippande för tu år se’n. Jo, hon kom ganska riktigt i dag till brölluppet, fast i allra sista stund. Mor, som bor långt opp i Wassbo, har var’t dålig, så Elin trodde sig intet om att nännas fara ifrå ’na förr än i går morse, för nu ä’ ho’ bättre; men hon törs alls intet dröja här mer än öfver morgondagen. Tycker du hon ä’ liker mej? – Åh nej bevars! Intet det allraringaste! Hon ä’ väl fasligt mycket yngre än du dessutom, och så ljusmunt och blidlätt, och och och det ser ut som j aldrig ens vore syskon – sade Gunnar, och i Gunnars svar ser man bäst, att han ej gått i den stora verldens skola, utan blott i sanningens och uppriktighetens. – Ja se, att vi ä’ så olika – återtog Lena – det kommer an på det, att jag brås på far och ä’ mörklagder, och hon brås på mor, som alltid va’ så der ljuslätter af sig, fast jag ska vara lik ’na ändå, påstår många. Och nu ropade bruden på Elin, tvärs öfver bordet, och alla tego och lyssnade när bruden talade:
1 betraktande af de omständigheter, hvilka legat till grund för Utskottets, uti betänkandet N:o 171 gjorda, hemställan rörande denna fråga, samt med afseende jemväl derå, att 2:ne Riksstånd gillat detta betänkande, finner Utskottet sig böra detsamma vidblifva. Reservation: Af herr Sillén, som åberopade herr Norins vid utlåtandet N:o 171 fogade reservation, med den förändring, att tidpunkten för arrende-kontraktets eventuella upphörande borde bestämmas till midfastan år 1830 i stället för år 1849. Ank. till Exp. Utsk. den 16 Juni, kl. 2 e m. Utlåtande i anledning af vackt motion om förlängning af betalningstiden för ett, i anseende till hagelskada, meddeladt undsättning slån. (Rys. Afd.) Sedan Statsutskottet, i sitt under N:o 102 afgifna utlåtande, angående de vid innevarande riksdag väckte frågor om eftergift af betalnings-skyldigheten för de undsättningslån, som under sednaste åren blifvit meddelade, afstyrkt en af riksdagsfullmäktigen Petter Gabrielsson från Kronobergs län gjord framställning om afskrifnings beviljande för det, i anseende till en under 1846 års sommar liden hagelskada, Pjetteruds, Hamneda och Nöttja församlingar i Sunnerbo härad af nämnde län tillerkände låneunderstöd af 3,000 r:dr, och detta utlåtande blifvit af Rikets Ständer bifallet; så har samma motionär, uti en, under åberopande af riksdagsordningens 36 §, väckt samt till Statsutskottet jemväl remitterad ny motion, hemställt, 12 Stals-Ulskoltels Memorial, N:o 215. att llikets Ständer, med behjertande af låntagarnes nödställda belägenhet, måtte bevilja den förlängning af betalnings-skyldigheten för besagda låneunderstöd, att halfva beloppet deraf finge återgäldas vid 1830 och andra hälften vid 1831 års kronouppbördsstämmor.
Majits Befallningshafvande, som, efter det sakkunnig person undersökt profvet och skriftligt yttrande derom afgifvit, afgör tvisten genom beslut, som ej öfverklagas må. Den, som tvisten tappar, skall gälda så vål den af undersökningen uppkommande kostnad, som vederpartens utgifter och besvär. § 36. Brånvinstillverkning eller distillering må ej företagas, innan bränneriet blifvit af vederbörande kontrollör besigtigadt och befunnet icke vara annorlunda inråttadt, ån denna författning och ordningsstadgan medgifva. Sådan besigtning bör anställas, innan tiden för brån vinstillverkningen infaller. Varder besigtningen af kontrollör fördröjd, förhålles som i ordningsstadgan föreskrifves. Vid besigtningen skall kontrollören öfver bränneriet upprätta beskrifning i tre exemplar. Dessa skola af honom och brånvinstillverkaren undertecknas. Ett exemplar insändes till Kongl. Majits Befallningshafvande; och skola kontrollören och brånvinstillverkaren ett hvardera till sige taga. • »i Då redskap i bränneri ombytes eller förändras, skall kontrollören likaledes, innan brånvinstillverkning eller distillering der företagas må, öfver de verkställda föråndringarne upprätta en beskrifning i tre exemplar, hvarmed förfares på enahanda sått, som ofvan stadgadt år. § 37. Kongl. Majits Befallningshafvande förordne behöfligt antal personer, att hafva tillsyn vid distillering, som enligt § 12 utöfvas, och beståmme hvilka distilleringsverk under hvarderas tillsyn ställas må, äfvensom huru mycket tillsyningsman bör i arfvode erhålla för hvart distilleringsverk, som år under hans uppsigt, hvilket arfvode genom Kongl. Majits Befallningshafvandes försorg i behörig ordning utbetalas af de för sådant ändamål utaf distilleringsverkets innehafvare uti landtrånteriet insatte medel.
Riksdags slut ägde jag d^t hopp att vid denna ej behöfva återkomma till Skånska Roteringens permanance, hvars uppkomst — och så kallade bifall — jag för evigt Den 3 Mars* ville dölja för mitt medborgerliga sinne. Jag har vid nämnde Riksdag framställt det historiska af dessa ProvinceRiksdagars beslut. Taflan var sann färgerna lilliga, dock utan att kun na bereda den förändring, som mina hemmavarande Landsmän önskade, men hvad som är gjordt, år gjordt. Vid förra Riksmötet, beslöto Ständerna, atf ny Comité skulle sättas, för att vinna jemkning^gch ändring. Jag reserverade mig då mot detta alltföy mycket begränsade beslut, tillfredsställd af den förhoppning, att denna jemkning skulle leda till 'återförande af den ordning i tillkomsten af Roteringens permattance, hvaröfver jag klagade, ej för egen del e medan mine i Skåne ägande Hemman _ orubbeligen voro underkastade permanancen __ redan i en annan ägares hand, men — såsom innebyggare i en Province, somirågadt mått bidrager till Statens bestånd» Denna Comité blef som sagt är beslutad, men har ännu efter 5 ars förlopp icke kommit i verksamhet. Ett skal härtill kan finnas deruti, att anslag vid Statens uppgörande för kostnaden af denna Comité förglömdes att särskilt bestämmas, ehuru man med vilja för dess bestridande troligen kunnat finna någon utväg dertill, utan att härutinnan se en ökad beskattning då ändamålet var att på ett annat håll så hufvudsakligen och så rättvist minska den. Jag får således yrka att nödiga åtgärder vidtagas, för att sätta denna Comité i full utöfning af dess åligganden, på det att de klagande må finna en laglig punkt, der de med framgång kunna anmäla de oi’ättvisor, som dem Den 5 Martil. I8S öfvergått då de frånvarande dömde* såsom ja-K kande. Jag kan omöjligen finna något hinder att underställa denna fråga allmän pröfning, då livad go §. Regerings-Formen innehåller icke betager rättigheten att visa, det andra §§. blifvit öfvertrådda
Vidkommande sedermera motionen derom, att uppbörden af Pastors ordinarie inkomster skulle genom kronobetjeningen verkställas; så, enär sådant otvifvelaktig! skulle för allmogen medföra mera obehag och olägenheter, än som nu i allmänhet ega rum inom de församlingar, der konventioner äro gällande, samt dertill kommer, att, derest indrifnin - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 45. 15 gen skulle ske på pastors bekostnad, såsom motionären föreslagit, ett högst känbart afdrag sålunda skulle för löntagarne uppkomma, får Utskottet, utgående från ofvan antydde åsigt, att pastoralie-konventioner böra allmänt tillvägabringas, tillstyrka, att hvad i detta afseende föreslaget blifvit ej heller må till någon åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1851 kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vacht motion om rättighet för hvarje Socken, som kan aflöna egen Prest, att varda med en sådan försedd.
En sådan domstol är inrättad i London för hela det egentliga England, under namn af Court of Divorce, och sysselsätter sig endast med dylika ärenden, och erfarenheten i detta land har visat att detta varit ändamålsenligt. Bland andra skäl, som tala mot Gr. Hamiltons förslag, att till allmän domstol hänvisa sådana frågor, vill jag äfven anföra den omständigheten, att domaren är bunden af den legala bevisningstheorien i 17 kap. Rätteg.-Balken; — eget erkännande eller 2 vittnens samstämmande intyg äro med få undantag laga bevis. Om alltså skilnad sökes derföre att den ena maken förgått sig mot den andre med hårda ord eller våld, och den andra makan blott erkänner detta eller vittnen det intyga, måste domaren, så snart den faktiska grunden blifvit bevist, med bifall till käromålet, ovilkorligen döma till skilnad i äktenskapet. Annorlunda förhåller det sig, när K. M. pröfvar, huruvida en ifrågav:de kasus är af den beskaffehet att äktenskapsskilnad bör med afseende på förekommande omständigheter tillåtas, der frågans afgörande alltså ej beror endast af ett med juridisk visshet konstateradt faktum. Vidare är det ännu en omständighet, som talar emot ett sådant öfverlemnande af dylika ärenden till allmänna domstolen. Henna är, att vid våra domstolar icke någon finnes, som i sådana mål bevakar samhällets högre intressen med afseende på bevarandet af äktenskapets helgd. Båda makarne hafva vanligen samma syftemål, nemi. äktenskapsskilnad, för att med annan person sedan ingå nytt äktenskap, och man kan derföre antaga att den egentliga grunden för skiljsmessan är helt annan än det som uppgifves såsom anledning för äktenskapsskilnaden, och der 404 Den 14 Februari f. m. hatet eller bitterheten blott framhållas såsom de synbara orsakerna för den eftersträfvade äktenskapsupplösningen. I vanliga rättegångar uppträda parterna med stridiga intressen; i dylika äktenskapsmål hafva deremot begge parterna vanligen samma intresse, nemi. skilsmessa. Hvad den ena parten alltså i sitt käromål påstår, skall derföre den andra villigt medgifva.
I anledning häraf och då de angående ifrågakomne mål vid Inlands Nordre Härads—rätt hållna protokoll äfvensom Göta Ilof-rätts ofvanåbcropade domar ådagalade, att, ehuru ingen af de för ofvanomförmälde våldsgerning misstänkte personer kunnat dertill bindas, Kronofogden Rhodin dock behörigen styrkt, att ifrågavarande medel på ofvanberördt sätt förkommit, samt visat, att dea honom ådömda ersättningsskyldighet blifvit fullgjord, har Kongl. Majit, med fästadt afseende på de i målet förekomne bevekande omständigheter, i nåder föreslagit Rikets Ständer att, till ersättning för ifrågavarande förlust, likväl utan beräkning af den ränta och de lagsökningskostnader, Kronofogden Rhodin måst gälda, ett belopp af 1,971 Ridr 71 öre Riksmynt måtte, bemälde Kronofogde beviljas att af det på Riks-statens Sjunde Hufvud - Siats-Utskottets Utlåtande N:o 11. titel uppförda anslag till restitutioner utgå; — oell får, efter tagen kännedom af de uti den Kongl. Propositionen åberopade handlingar, Stats-Utskottet, i betraktande af livad uti denna fråga förekommit, tillstyrka, att högstberörda nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 8 December 1859. Auk. lill Exp.-Utsk. den 8 Dec. 1859, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, angående användandet af de pä anslagen för Nockebyoch Drottningholmsbroarnes ombyggnad uppkomna öfverskott. (U. A.) Enligt hvad högstberörde, den 27 sistlidne Oktober till Rikets Ständer allåtna, nådiga Proposition (införd under N:o 26 uti Esta sami. af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll) innehåller, hade vid verkställighet af den ombyggnad utaf Nockeby och Drottningholms broar i Stockholms län, för hvilken Rikets
Mål, sorn är begagnadt uti de underdåniga förslagen, sålunda är till sin betydelse obestämdt, och ordet Mått ju innefattar icke allenast längdoch yt-mått, utan äfven rymdmått, så anse vi ordet mål icke böra i denna bemärkelse vidare begagnas, än i det sammansatta ordet målkärl. I 1826 års förslag förekommer här uttrycket: »efter vetenskapliga grunder», hvilket vi anse öfverflödigt och måhända mindre lämpligt. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 62. 23 Uttrycket i 1826 ars förslag: rutan att allt för mycket afvika frän de förut allmännast brukliga förhållanden, » hafva vi utbytt mot förestående, enär nämnda uttryck är mindre korrekt, då man ju öfvergår till decimalindelningen, och det för öfrigt torde höra påpekas, att man sökt undvika de fel, som vidlåda så många nya förslag och äfven åtskilliga, redan utförda system. I stället för uttrycket i 1826 års förslag: »med upphäfvande af allt hvad i detta ämne hittills varit gällande,» hvilket måhända vore vådligt, enär åtskilliga specialförfattningar skulle blifva upphäfda, utan att något annat blefve satt i stället, hafva vi upptagit det, uti den 1838 års förslag (af Herrar Cassel och Friherre Berzelius) bifogade enskilda promemoria, af den sednare föreslagna. Om grunderna för Rikets Mått och Figt. § 1. a) Ett enda slag af mått och vigt skall i Riket vara allmänt gällande. b) 1) Längdmåttet skall hafva till enhet den nu gällande Foten. 2) Ylmåttet skall hafva till enhet Qvadralfoten, som är qvadraten på den nu gällande foten. I stället förordet: »hufvudgrunder» i 1826 års förslag. Hela denna § hafva vi ansett behöfva en förändrad redaktion. Ytmåttets enhet är i 1826 års förslag icke omnämnd, ehuru sådant i vår tanke bort ske. 24 Kongl. Maj:ts Nåd.
Då emedlertid brukshandelsrätlighet varit bergsbruksidkare af ålder förunnad; då deras på omväxlande konjuncturer beroende utkomst rätt väl kan tarfva en liten biförtjenst pä dylik handel; då de för sådan inkomst otvifvelaktig! äro underkastade taxering för bevillning, derest sådant anses drifvas i den skala att föranleda någon reveny, och icke vara, såsom stundom händer, endast ett sått alt förse underhafvanderne med förnödenheter, hvarpå husbonden icke ens vill något förtjena; då några klagomål häröfver icke försports; då det vidare måste ligga i bruksidkarens väl förstådda interesse, alt vidmakthålla ordning och skick vid bruket, så att man icke torde böra hysa grundad farhåga, att lönkrögeri och dylikt skall derstädes äga rum; och då man slutligen besinnar, dels att bergsbruksidkarne gemenligen äro ägare af fartyg, hvarmed stångjernet fraktas till afsättningsorterne Stockholm och Götheborg m. fl., och dels att dessa fartyg återföra varor lill bruket, hvilka följaktligen kunna tillhandhällas arbetarne till Bättre pris än i släderne; så ser jag sannerligen icke, huru Hr von Hartmansdorffs anmärkmr kunna tillämpas ä ifrågavar. punkt. Om något enstaka inkast varit rigtadt mot brukshandeln, har det åtminstone icke varit lätt för mig alt urskilja det i den vidlyftiga afhandling vi fäll afhöra, de utförliga anföranden, flere öfrige talare godtfunnit afgifva. Jag vidhåller min redan yttrade åsigt, att rättast varit, all hvarje punkt i betänk, bort särskildt utgöra föremål för öfverläggning, helst den, enl. Ståndets beslut, måste serskildt afgöras, då enhvar äfven kunnat serskildt för hvarje punkt, likaväl som nu i klump, framställa sina betänkligheter. Emedlertid yrkar jag bifall å denne punkt i betänk, och anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. härå. Frih. von Stedingk:
Skulle det förslag antagas, som nu är under öfverläggning, och som innehåller: ”Dock må en af Const.Utsk. verkställd granskning af Statsrådsprot. för en viss förfluten tidrymd icke hindra” etc.; då skulle således alla sådana dispositioner, hvilkas beskaffenhet vid läsningen af Statsrådets prot. kan genast bestämmas, komma att undergå tvenne granskningar, nemi. först af den riksdagens Const.- Utsk., och sedermera af den följande riksdagens Const.Utsk., sedan det StatsUtsk., som har afslutat rikshufvudboken gjort sina anmärkmr, Det är denna omständighet, att en och samma sak kan komma under öfverläggning uti en riksdags Const.Utsk., och äfvenledes uti en annan riksdags Const.Utsk., sorn jag anser principvidrigt; hvarföre jag för min del vördsamt afstyrker antagandet af detta förslag. Ifrågavar. förslag till ändring af 76 § Riksd.Ordn. blcf af R. o. Ad. förkastadt. H. Ex. IIr Gr. o. Landtm, yttrade, att nu Const.Utsk:s mern. N:o 5, med hvilande grundlagsändringsförslag i fråga om Konungens tvenne röster i Högsta Domstolen, vore å föredragningslistan det första i ordningen; men att af R. Sl:s beslut i fråga om K. M;s nåd. propos., ang:de upphäfvandc af hvad stadgadt är om 478 Dan 20 September f. m. lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen, berodde hvilketdera af de i samma mern. förekommande alternativa förslag borde komma under 11. o. Ad:s pröfning. Frän PresteSt. bade visserligen ankommit ett prot.utdr., som visade att förenämnde nåd. propos., hvilken såväl 11. o. Ad., som Borgareoch BondeStm antagit, blifvit af det II. Ståndet afslagen, och deraf skulle följa, att det i Const.Utsk:s mern.
Den, som med betalning mellankommit, ändå att af vexeln eller proteslen tydligen skönjas kunnat, att annan, som betalning erbjudit, egt bättre rätt till vexelus inlösande, bafve ingen återgångstalan mot den eller de vexelgäldenärer, som hade blifvit befriade, om den andre fått sitt betalningsanbud uppfylla. • 63 Den, som efter nödfallsadress eller till heder vexel godkänt, men från betalning hindras deraf, alt annan förut betalt, vare berättigad att af den, som betalt, erhålla provision till en tredjedel för hundrade. O liap. Om duplett och afskrift af vexell så ock huru förfaras måj tiar vexel förkommer. 61 §. Utgifvare af dragen vexel vare skyldig att, när vexeltagaren det äskar, till honom öfverlemna vexeln i flera exemplar (dupletter), hvartdera utmärkande vexelns ordning, såsom första, andra, tredje (prima, secunda, tertiaj och så vidare, men för öfrigt lika lydande. Finnes ej i vexel anmärkt, att flera exemplar deraf utfärdade äro, gälle hvarje exemplar som sjelfständig vexel. Astundar sednare innehafvare duplettexemplar af vexeln; ege han det begära af den, som vexeln till honom öfverlåtit, hvarefter denne har att gå tillbaka till sin man, och så vidare, till dess sådan begäran hinner till vexelgifvaren, hvilken då är skyldig att äskadt duplettexemplar utgifva. Lag-Utskottets Betänkande, N'.o 39. 17 65 §. Aro flera exemplar af en vexel utgifna, och inlöses ettdera, varén de öfriga kraftlösa. Vare dock den, som godkändt flera exemplar af samma vexel, skyldig att inlösa alla med hans godkännande försedda exemplar, som vid förfallotiden af serskilda personer innehaf vas.
Kungörelsen den 19 Augusti 1801, böra njuta befrielse från knekteoch båtsmanshåll, eller ock, då de uti roteringen deltaga samt icke kunna derifrån entledigas, derföre undfå ersättning, efter den andel, som hvarje roteradt posthemman eger i den rote, dit det hörer, samt efter det belopp, hvartill Kronan för vacanta rotar inom hvarje regemente eller compagnie låter uppbära dess vacance-afgift, nemligen den afgift, som Kronan tillkommer af rotar, hvilka efter knektens eller båtsmannens afgång utöfver den i Författningarne medgifva vacance lid stå lediga. Enligt Öfver-Post-Direcleurs-Enabetets, den 10 April innevarande år, till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga Skrifvelse i ämnet, har öfver hela Riket, med undantag af Skåne, ersättningen blifvit af postmedlen tilldelad posthemmanen, efter nyssnämnde grund, samt uppgått till olika belopp i olika provincer, nemligen från omkring Fyra R:dr till högst Fyratiotvå R:dr och några skillingar; hvaremot, jemlikt Kongl. Brefvet den 21 Oclober iSry och den 16 Maji 1820, roteringsersättningen i sistnämnde province är bestämd till Sex tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, om året för en hel rote, som förer posten åtta mil i veckan, hvilken spanmål godtgöres efter ortens markegångs pris, och hvartill grunden lärer blifvit hemtad från den afgift af enahanda belopp, som Kronan för vissa ständiga vacancer vid den nya Skånska roterings-regementena tillkommer; och har antalet af de rotar, som af postmedlen njutit ersättning, utgjort 63 * , för hvilka ersättningen årligen utgått med 1467 R:dr 6 sk. 1 r:st, räknadt i medeltal för 5 år, ifrån och med 1828 till och med i832.