Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af en annan talare har blifvit erinradt, att det exempel jag hemtat ifrån England icke skulle vara fullt tillämpligt derföre att det Engelska Parlamentet väljes på 7 år. Det borde dock icke vara den värde talaren obekant, att det Engelska Parlamentet äfven kan uplösas och att detsamma icke är permanent, utan årligen sammankommer, samt att, just under ifrågavande tidrymd sådant skett, men att icke dess mindre det fattade beslutet tillämpats och egt bestånd, och förhållandet är sålunda ganska adaequat, ty om än ledamöterne äro de desamma, upträda de dock såsom sjelfständigt handlande uti hvarje Parlament, och tiden emellan de årliga Parlamenten utgör uti nämnde land Statsreglerings-perioden. Samma värde talare, som gjorde denna anmärkning, ifrågastte äfven Konungens rätt att stadga förbud, men uti en af R. St:r vid 1840 års Riksdag till K. M. aflåten skrifvelse om tullbevillningen, finnes dock denna rättighet med uttryckliga ord erkänd såsom Konungen tillkommande. En sednare talare har trott det exempel, jag hemtat ifrån England, icke vara här tillämpligt, enär Engelska tull-lagstiftningen skulle vara af annan beskaffenhet än vår. För min del kan jag icke rätt fatta betydelsen af detta argument då jag visat att tullsatserne i England blifvit bestämda för en tidrymd af 7 år, såvida icke med anmärkningen afsågs den siffra af 10 år, som i den K. Propos:n förekommer, men denna siffra är icke absolut, ty der står högst ID år, och det kan således stanna vid mindre tidsbestämmelser. Ifall den värde talaren, som yttrade att man icke bör fästa afseende vid tidningarnes berättelser, dock vid detta tillfälle skulle hänsyftat på hvad han i någon tidningsartikel läst, att föredömet till den K. Propos:n skulle vara liemtadt ifrån Ryssland, torde det vara mig tillåtet att uplysa, att detta förhållande är mig alldeles obekant, och att vid efterfrågan i Commerce-Colhm har man svarat mig, att man icke eller der kände att någon sådan tull-lagstiftning i nämnde land blifvit införd.
Å ena sidan föra vissa upplefvade händelser t. ex. underbar räddning från olycka och död i förbindelse med från gångna tider kvarlefvande tendenser ovillkorligt mot tron på en vis och kärleksrik försyn; å andra sidan ljuder i ditt öra gnisslet från grottekvarnens stenar, ackompanjeradt af dödsskriet från tusendens och åter tusendens förbleknade läppar. Så hopas å ömse sidor motvägande intryck. Afgörandet sker så småningom och bestämmes dels af intryckens styrka i och för sig, dels af din personliga anläggning. Och så finner du snart din tankes båt glida fram i en viss strömfåra, utan att du för dig själf kan fullt klargöra hvarför. Men ännu störes kanske seglatsen då och då af stormilar, som komma farande, du vet icke hvarifrån. Gamla förut förbleknade erfarenheter af destruktiv art väckas till lif af tillfälliga idéassociationer. Eller nya friska intryck, som du ej är mäktig att behärska, göra sin makt gällande. På det sättet växer din filosofi, stark eller svag, upp midt i lifsprocessen själf. Det är klart, att det sålunda i lifvet inmängda filosoferandet är det ursprungliga och grundläggande för det, som äger rum i de ostörda samlingsstunderna, då själen liksom öfverblickar den tillryggalagda vägen. Och det är nu åtminstone från en synpunkt gjordt begripligt, huru den filosfiska reflexionen kan tjäna såsom lifsunderlag. I den nu nämnda »blandade» formen, som är den ursprungliga, är den nämligen alldeles icke abstrakt och tom, utan upptager och tillgodogör sig allt, som griper in i andens lif. Men härtill kommer något annat af afgörande betydelse. Se vi närmare på den omedelbara själsenheten, sådan den utbildas, innan själfbesinningen är väckt till lif, finna vi lätt att den icke kan sägas vara i sträng mening organisk, d. v. s. verkligen genomtränga och till ett helt förbinda sina momenter. Visserligen är den det alltid så till vida, att den innefattar i sig en ursprunglig enhet, gifven af det naturliga anlaget, kring hvilken allt grupperar sig. Men denna enhet har icke någon makt att ordna sina momenter.
St. slutligen pröfvad och afgjord.” Genom detta förslag, som af 3 Stånd blifvit godkändt, är det visserligen tillåtet att framdeles på ett eller annat sätt värdera Fahlu kungsgårdshjelp; men del är alldeles icke tillåtet all bell och hållet taga bort den, utan den måste qvarstå, hvad värde den än kan komma att få. Del är derföre som ett afskaffande af denna kungsgårdshjelp slår i strid med det redan fattade beslutet, hvars upprifvande jag förmodar att hvarken Hr Gr. o. Landtm, eller del Fl. Ståndet lära tillåta. Hr Rosenblad; För min del anser jag denna ränta ej vara af egentlig ordinarie natur, utan en serskild servitut, som tillfälligtvis kommit ali åtagas mot en deremot svarande afkortning i bevillningcn; och då kan jag ej finna något sorn inskränker rättigheten att utbyta fördelen å ena sidan, mot åliggandet på den andra. Emot Frih. Palmstjernas förslag bar jag ingenting annat att anmärka, än att det så benämnda småfolket är uteglömdt. Jag skulle derföre vilja till Frih. Palmstjernas göra det tillägg, att: de nuvar:de innehafvarne för deras lid må få ersättning för den förlust, de kunna komma alt lida. Frih. Cederström: Om icke komiterade hade uteslutit St. Kopparbergs län i allmänhet från att ingå i den der stora ränteförenklingen från räntor till penningar, så hade naturligtvis en stor enkelhet här inträdt. Nu är här deremot endast fråga om all slippa en titel i räkenskaperna; och, mine Hrr, för all slippa en inkomsttitel i räkenskaperna, föreslår man, att kasta bort denna inkomst. Man vill förenkla sina räkenskaper derigenom att man kastar bort sina inkomster, och jag medgifver visserligen alt det är ett vigt sätt alt förenkla dem; mea nu är det ej så alldeles i Statens intresse att så hushålla, och vi hafva ej så ondt om bleck och pennor i landet Sverige, att vi ej kunna föra ut debet och afföra det dit det bör disponeras. Jag begriper ej ändamålet hvarföre man skulle vilja bell och hållet afskaffa en titel endast för förenklingens skull. Hvad i Guds namn skall det tjena lill? Blir räkningen enklare för det?
Genom nådig remiss anbefaldt att häröfver afgifva underdånigt utlåtande hade Öfver-intendenls-emhetet, då ingen af de byggnadsplatser, Komiterade föreslagit, befunnits fullt tjenlig, ifrågasatt, huruvida icke den åt institutet för närvarande upplåtna egendomen skulle, genom en ändamålsenligare anordning än hittills af dervarande tomt och byggnader, kunna på ett för behofvet tillfredsställande sätt användas, och som det skäl Komiterade emot denna lägenhet hufvudsakligen anfört, eller saknaden af en större gårdsplan, syntes Ofver-intendents-embelet undanröjdt derigenom att, vid byggnadsplanens närmare granskning hos embetet, det visat sig möjligt att en regulier och nära qvadratformig plan, skiljd från de öfriga delarne af tomten, kunde beredas till ett areal-innehåll af omkring 14,300 cjv. fot eller 2,000 fot mera än den öppna plats, hvilken, enligt Komiterades förslag, kunnat erhållas, hade Öfver intendents-embetet, efter det t. f. föreståndaren för Central—institutet, häröfver hörd, förklarat sig å institutets vägnar sistnämnda projekt, på de af embetet anförda skäl, godkänna, ansett sig böra i öfverensstämmelse dermed uppgöra nya lörslagsritningar, hufvudsakligen innefattande: förändring och afkortning af det gamla gymnastikhuset, genom borttagande af de å dess östra ända befintliga rum och trappor; uppförandet af en ny större gymnastikbyggnad i linie med den gamla; uppförandet åt Hamngatan af en nybyggnad, innehållande i bottenvåningen gymnastiksal för fruntimmer samt i öfra våningen en större föreläsningssal och tvänne mindre rum, hvilken våning kunde ytterligare utvidgas genom den lägre delens påbyggnad i jemnhöjd med föreläsningslokalen, då utrymme komme att lemnäs för ännu en föreläsningssal eller för bibliotliek och samlingar; boställshusets tilloch påbyggnad, samt en mindre anatomi - Stats-Utshottets Utlåtande N:o 139.
S-5 skottet, lika med Motionairen, funnit nödvändigheten deraf, att sedan utbetalningen af det mindre Creditivet blifvit anvisad på Riksens Ständers RiksgäldsContoir, Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, i afseende på utbetalningen deraf, i öfverensstämmelse med 63 §. RegeringsFormen, ställas under ansvarighet, samt att, hvad 2 §. 1 Mom. af AnsvarighetsLagen för Fullmägtige i Banken i sådant afseende innehåller, jemväl bör blifva gäljande för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, så länge det mindre Creditivet på RiksgäldsContoiret är anvisadt; och Utskottet tillstyrker alltså vördsamligen, att, genom utfärdande Författning, må, såsom tillägg uti AnsvarighetsLagen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, stadgas. ”Utbetala Fullmägtige den i 63 §. af RegeringsFormen omnämnde mindre Summa, antingen hel och hållen eller till större eller mindre del, innan Konungen för dem förklarat, att han de äskade medeln oundvikligen har af nöden, antingen till Rikets försvar, eller till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, samt innan de derjemte undfått del af hela StatsRådets deröfver inhemtade tankar, vore den eller de, som till beslutet bidragit, förlustige så väl Riksens Ständers som annat allmänt medborgerligt förtroende.” Detta hemställes dock vördsammeligen Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning. Stockholm den i5 November i8a3. 26 LagUtskottets Betånkanden. Ankom d. 19 Nov. i8a3, Betänkande ofver 5 §. i 4 Art, af den vid nuvarande Riksdag fåre slagne B evillningsFor fattning, om skydd får Taxeringsmån. Hederv. BondeStåndet, som i allt öfrigt godkänt den af Högloft. BevillningsUtskottet föreslagne BevillningsFörfattning, har, enligt ankommet ProtocollsUtdrag för den 27 sisth October, ansett sig icke böra till afgörande upptaga den sista eller 5 §.
Jag har väl sett, huruledes ett plenum slutats med reservationer emot ett då fattadt beslut, och äfven att ett plenum börjats med reservationer mot de beslut, som under ett föregående blifvit fattade, men ej att man på grund af reservationerna sökt upprifva besluten. För min del anser jag frågan vara afgjord, och tror ej alt votering numera kan äga rum. Herr Printzenskjöld: Jemte det jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, får jag tillägga, att det skulle vara ett lätt medel att kunna upprifva ett redan fattadt be. slut, om den Ledamot, som icke öfver varit discussionen, skulle äga rätt, alt förändra beslutet, genom det han begär votering. Herr von Hohenhausen: Endast den omständighet, att Herr von Francken icke var närvarande, då beslutet fattades, kan göra honom oberättigad, att begära vote - 34? Den ,9 November, ring; men i annot fall kan jog ej inse, alt det kunde förnekas honom, emedan det kunde luinda, att flera personer pA en gång anhöilo om ordet, då de första, sorn af Landt-, Marskalken uppropades, endast önskade att få reservera sig mot beslutet, men de sed» nare att begära votering, Herr Printzenskjöld; Jag får på min beder försäkra, att Herr von Francken icke var närvarande , då beslutet i detta ärende fattades, utan först derefter inkom, Herr Lefrén: Huruvida beslutet skall anses vara fatta dt, eller icke, och om vo-, tering kan äga rum, derom vill jag ej ingå uti någon pröfning; men anses det böra blifva beståndande, så reserverar jag mig deremot på den grund, att man bör und» yika allt, som kan förorsaka schismer.
Under det att finnarne varit förskonade redan i 40 år från åsynen af den blodiga rättvisans kraf, hafva här i Sverige under samma 40 år eller sedan 1826 icke mindre än trehundranittioen afrättningar egt rum; för hvad ändamål? frågar man. Jo, för att upprätthålla dogmen om dödsstraffets nödvändighet. Man antager denna nödvändighet och tor derpå, derför afrättar man då och då någon delinqvent för att bevisa denna nödvändighet och tröstar sig dermed, att den i en landsort upprättade stupstocken dock skall afskräcka brottsligt sinnade menniskor i alla landsändar från brott. Huru ytterst ringa denna afskickning dock verkar, bevisas deraf, synes mig, att man har så många exempel af grofva brott, begångna ofta omedelbart efter en afrättning, och att dråpare och mördare vanligen förut varit åskådare af afrättningar. Ja, den man, hvilken förlidet år under de gräsligaste omständigheter, som våra brottmålsannaler veta att omtala, begått flera giftmord, hade varit vittne till en afrättning, utan att det blodiga minnet deraf kunde tillbakahålla honom att begå brott, om hvilkas stränga bestraffande han säkerligen icke var okunnig. När dessutom en brottsling har många möjligheter för sig att icke det strängare alternativet eller dödsstraffet skall tillämpas, att nåd så rikligen utdelas, att icke en bland 10 Iifdömde behöft eller behöfver frukta dödsstraffet, så torde böra medgifvas att den mycket omtalade helsosatnma fruktan, som hotet i la - Den 17 Mai» e. m. 465 gen om dödsstraff skall utöfva, reduceras till ett tomt hot, som blott väcker lanke på mindre rättvisa, när det då och då skall hringas till verklighet. Vi kunna visserligen åberopa för oss 2 års erfarenhet, då vi icke haft afrättningar. Så långt några underrättelser gå tillbaka i tiden, är det blott under 2 år och dessa inom det senaste årtiondet, som det svenska folket sluppit åskåda afrättningar. Dessa minnesvärda år äro år 1856 och 1865. Under dessa år har icke någon delinqvent blifvit aflifvad.
Den 22 ]\o v ernber f. rn. a65 till, RiddarhysUtskoUet i sammanhang med Motionen. Friherre Åkerhjelm Gustaf Fredric: Jag är fullkomligen öfvertygad, att en villkorlig och med kloka garantier omgifvem publicitet vid våra öfverläggning»!; skulle åstadkomma ett öka dt intresse hos folket för national-represenfcationen. Jag hade också äran att, vid 1823 års. Riksdag, väcka Motion härom. I anledning af frågans behandling vid 1818, års Riksdag, då den äfven väcktes af en annan Ledamot, och remitterades till RiddarhusUtskottet, samt med stöd af RiddarhusOrdningens i jt, j8 och 51 §§, ansåg jag mig äfven böra beledsaga min Motion med anhållan om remiss till detta Utskott. Motionen förekom sedermera inom detta Stånd till pröfning, och efter en långvarig, intressant och liflig Öfverläggning beslöt Ridderskapet oell Adeln, att frågan skulle remitteras till RiddarhusUtskottet. Jag instämmer fullkomligt med den värde Motionären, i afseende på sjelfva ideén om publiciteten, hvilken jag med samma värma omfattar nu sorn förr; men rörande sättet för dess verkställande, så till det economiska, som till de bestämmelser, hvilka blifva nödige för bibehållande af säkerhet och ordning vid offentliga plena, anser jag, att frågan bör remitteras tili RiddarhusUtskottet, hvilket det lärer tillkomma, att utarbeta förslag, till Stud - 266 Den 11 No v ernber f. m. gauden i detta afseende, hvilka, när de till Ridderskapet och Adeln inkommit och här lill öfverläggning företagas, lemna lämpligt tillfälle för mig och hvar och en, som det ästundar, att utveckla frågan, om hvars riktighet jag uti tidens lynne och opinionens hilliga önskningar sedan i8a3 funnit ökade anledningar att vara öfvertygad.
Agardhs mångsidiga verksamhet inom vetenskapens område, finna sig uppmanade att, såsom en gärd af erkänsla för don aflidnes förtjenster, tillägga hans efterlemnade enka, Charlotta Lindskoug, en årlig pension af 2,000 R:dr, att från allmänna Indragnings-sta ten utgå ifrån och med månaden näst efter den då Biskops innan Agardhs nådårsförmån upphör. 79:o. I ändamål att bereda pension åt framlidne Professoren vid Upsala Universitet C. U. Zedritz's efterlemnade enka och oförsörjda barn, hafva inom Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. 61 Riks-Stånden särskilda motioner blifvit väckta och till Utskottet remitterade, nemligen: hos Ridderskapet oell Adeln af Friherre D. T. von Schultzenheim, som föreslagit, att Rikets Stärder måtte åt den aflidnes enka bevilja en årlig pension af 300 R:dr, samt 150 R:dr åt hvart och ett af de fyra barnen, tilldess de uppnått ’21 års ålder; hos Preste-Ståndet af Prosten Ljungdahl, med hvilken flere ledamöter af samma Riks-Stånd förenat sig uti den hemställan, att ett årligt understöd af 1,000 R:dr måtte tillerkännas Professor Zedritz’s enka, samt hos Borgare-Ståndet af Herr II. P. V. Gahn, som, biträdd af Herr P. Staaff, framställt enahanda anhållan, som förstbemälda motionär hos Ridderskapet och Adeln; — varande till stöd för dessa framställningar af motionärerne erinradt om den framstående plats bland Universiteternas spccialämncn, som Latinska språket städse intagit, hvadan ock uppehållandet af lärostolen i Romerska vältaligheten varit mödosammast af alla lärareplatser vid Akademierna, samt kostat de tre sista, som i Upsala beklädt denna lärostol, lifvet i deras hästa år.
St:s värdighet, att icke ordagrannt tillämpa det reglemente, som är gällande i det ögonblick då tillämpningen skall ske, utan i stället frånträda detsamma och fatta ett deremot alldeles stridande beslut. Må man för den kommande tiden uti riksg:s-kont:s reglemente införa sådana stadganden, att man derigenom undviker den öfverklagade olägenheten att behöfva gifva en vikarie, sådan som denna, någon slags ersättning för den ordinarie inkomst, som åtföljer det embete, som han förestår; men må man väl akta sig för att tillämpa det stadgandet innan det ännu finnes, utan tvertom en annan lag existerar, hvilken tydligen tillägger honom rättighet att erhålla den ifrågavar. inkomsten. Att hofrätten skulle kunna förhålla denna inkomst för vikarien och öfverlemna den åt riksg:s-kont., det tror jag ej låter sig göra; emedan det är hofrättens ofelbara skyldighet alt, när en dess underlydande tjensteman blifver till annat embete förordnad, genast tillsätta en vikarie för honom, hvarvid hofrätten ingalunda äger rättighet att frånrycka detta embete de löneinkomster som detsamma åtfölja, med mindre än att ytterligare förordningar derom äro meddelade. Jag inser således ej att hofrätten kan på någon laglig grund äga rättighet att borttaga de löneinkomster, som allmänna författningar i främsta rummet, och dernäst riksg:s-kont:s reglemente uttryckligen bestämma. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende på den punkt af förevar, utlåt., hvarom meningarne varit delade, blifvit yrkadt dels af Hr von Hartmansdorff bifall till Utsk:s nu gjorda tillstyrkande, dels af Gr. Lagerbjelke, att R. o. Ad. måtte bifalla den motsvarande punkten i Utsk:s utlåt.
229 N:o 215, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. i fråga om försäljning af Nya Varfvet i Göteborg; N:o 216, med förslag till voter:s-propos:r i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 194- i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesia, stike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden; N:o 217, med förslag till voter:s-propos:r i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande 6:te punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 198, i fråga om anslag till National-musei-byggnaden; N:o 218, ang:de en gratifikation åt Hr Stats-kommissarien O. F. af Sillén; äfvensom Sammansatta Rankooch Lag-Utsk:ts Mem:r: N:o 6, i ani. af Riks-Ståndens beslut öfver de af Utsk:t framställda förslag rörande lag om enskilda banker, utan rätt att utgifva egna banksedlar; och N:o 7, ang:de särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af sekreterare biträdt Sammansatta Bankoo. Lag-Utsk:t. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 30 och 31 sistl. Oktober på bordet lagde Betänk. N:o 39, i ani. af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende å frejdebetyg. Utskt:ts å sid. 4 afgifna hemställan. Bifölls. Utslets nederst å sid. 11 och öfverst å sid. 12 framställda förslag. Frih. Leijonhufvud, Carl: Jag vill icke förneka att detta Betänk, kan vara af behofvet påkalladt, samt att förslaget står i konseqvens med nya strafflagsiörslaget och utgör en komplettering deraf.
Utan tvifvel har Utsk:t fullkomligt rätt, då det tillstyrker, att en utredning i detta afseende bör ske, ty många masugnar finnas inom bergslagen, hvilka icke torde böra tillgodonjuta en slik eftergift i beskattningen, utan att de, åtminstone i någon mån, efterskänka sina privilegier och förmåner. Men Frih. Schulzenheim har enligt min tanka också rätt deruti, att det finnes vissa masugnar, der de premisser saknas, hvaraf en dylik konklusion kan dragas; sådane nemi., som icke hafva några privilegier och som hemta alla vilkoren för sin drift från trakter utom bergslagen. Jag kan i detta afseende upplysa att hos K. M:t vid flere tillfällen, i form af besvär, varit anhängiggjorda frågor af enahanda beskaffenhet med den förev:de, der det visat sig vara en uppenbar obillighet, att vissa masugnar erlägga tionde-afgift, enär de icke allenast saknat de deremot svarande förmånerna, utan ock hemtade sina förnödenheter från områden, sorn ej tillhöra bergslagen, i följd hvaraf billigheten stöde i rak strid mot lagens stadgande. Man har sökt att i dessa särskilda fall jemka missförhållandet sålunda, att man för tillfället ökat det antal frihetsår, som varit dem medgifna. Detta häntyder emellertid på, att förhållandet icke är sådant det bör vara; och då Frih. Schulzenheims nu framställda begäran icke går ut på annat, än att, genom ett tillägg till Utsk:ts hemställan, åstadkomma frihet från skatt för sådana masugnar, som icke hafva några privilegier, och detta endast är 314 Den 31 Januari f. m. en interimistisk åtgärd, anser jag mig böra understödja detta hans förslag. Gr. Mörner: Jag ber om ursäkt, att jag ytterligare tager R. o. Ad:ns tid i anspråk; men jag kan ej undgå anmärka, att, äfven om licenssystemet florerar i Frankrike, det dock icke synes mig böra hit importeras. För min del är jag en afgjord fiende till detsamma. Jag kan således icke finna lämpligt, att ett sådant system af R.
B. 3go. XVIII. A. 138. U. 226. XIX. A. 290. XXIII. E. 3. — N:o 377. angående några, i sammanhang med frågan om hemmantalsränlans upphörande, väckta motioner. XVIII. B. i75. XIX A. 241. — N:o 378. angående afskrifning af de summor, som blifvit lyflade å det på Riksgälds-cöntoret, vid 1828—3o årens riksdag, anvisade mindre creditiv. XVIII. B. 175. XIX. A. 241. — N:o 379. angående ifrågaslälld ombyggnad af en del utaf östra flygeln vid Rikets Ständers hus. XVIII. B. 175. XIX. A. 241. — N:o 38o. angående Kongl. Statscontorets befrielse från vidare befattning med det staden Wexiö beviljade byggnadslån. XVIII. B. 175. XIX. A. 241. E. 481. \ { 280 ) StatsUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 38:. i anledning af erhållen återremiss å StatsUtskottets utlåtande N:o 3ii. XVIII. B. 175. XIX. A. 2^1. — N:o 382. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, rörande eftergift af en vid Arbetsoch Corrections-inrältningen i Norrköping yppad balance. XVIII. B. 175. XIX. Å. 241. XX. U. 37q. XXI. A. 17. XXII. E. 38:. — N:o 38 i. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om förhöjning i löneanslagen för gästgifvare i Herjeådalen. XVIII. B. 175. XIX. A. 244* E. 481.