Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Ack!” hviskade hon, i den ömma, ännu icke helt och hållet förgätna ton, hvaruti hon för tjugu år sedan besvarade en annan förklaring af kommerserådet; ”ack, makar böra ju dela ljuft och ledt. Söta Widen, min älskade gubbe, lita på din Brigitt Maries ståndaktighet, om det gäller! Men, kära Widen,” tillade hon straxt derefter, då tryckningen af den djupa, högtidliga rörelsen blef alltför plågsam, och hon derföre nödgades hemta litet luft, ”bara du ser efter kontoristerna! Du håller icke riktigt tummen på ögonen på dem. Jag anar, att de der herrarne göra dig flera och större spratt, än du tror; ty du är sannerligen, min bäste vän, i flera hänseenden alltför flat.” Kommerserådet smålog åt sin frus ifver. Han visste, att detta var ett af hennes älsklingsämnen; men han visste tillika, att hon kanhända icke hade så alldeles orätt, derföre teg han, och frun fortfor: ”Men hvad det beträffar att tiga, så var säker, att jag blir den sista, som medgifver en förändring i vårt lefnadssätt. Icke heller bör Rosa få del häraf; ty hon kunde då lätt falla på det orådet att slå upp med kaptenen, och det, min söta Widen lilla, finner jag nu, sedan jag känner förhållandet, högst narraktigt. Nej, herre Gud, låt dem snarare gifta sig, ju för desto hellre; ty, blir det rätt rasande, får väl professorn hjelpa dem ändå.” ”Nej, Brigitt Marie, nu har du orätt,” svarade kommerserådet bestämdt. ”Vill icke professorn på förhand utfästa någonting, så tjenar det till intet att trassla in dem i äkta ståndet. Han och jag kunna tillsamman utstyra dem; ensam förmår jag det icke. Och förrän vi blottställa vårt barn för alla de vidrigheter och oberäkneliga obehag, som åtfölja ett giftermål med en fattig militär, hvilken skall, vill och måste lysa, om han ock är omgifven endast af idel mörker; hellre än det, låta vi Gud styra för framtiden, och gifva kaptenen sin frihet tillbaka. Rosa kan nog framdeles, äfven utan förmögenhet, göra ett godt parti.
Man bör likväl förmoda att de Professorer som föreläsa Svenska Lagarne i allmänhet, äfven föredraga sjelfva Grundförfattningen; och enskilt vet jag, att nu varande Historiarum Professorn i Upsala sjelfmant i våra Grundlagar examinerat dem, som gått till Canzliet och Rättegångsverken. Den värde Ledamoten har befarat, att vid Universiteten saknades dolkare af Svenska nä - Den 7 Martn. 3*5 ringarnes och handelns utvecklings-historia, Om så är, härleder det sig af ouppfyllda pligter å lärarnes sida, åtmindstone i Upsala, hvarest finnes en Professor för elen oeconomiska och handels-lagfarenheten. Utvecklingen af dess framsteg sammanhänger så nära med sjelfva näringarnes, att den kan sägas derunder innefattas. Hvad Fäderneslandets Statistik och Geographi beträffar, så bora de för det mesta vara undangjorda vid Gymnasierna, eller de lägre Skolorna; och om något vidare återstår, synes-det höra till de allmänna föreläsningarne öfver Statistiken, hvilka icke saknas. Friherren tyckes förmoda, att alla andra politiska föreläsningar, utom NaturRätten; att de comparativa mellan Folkslagens Statsförfattningar och Lagar, deras Litteratur och Historia, voro okända föredragnings-ämnen vid Universiteten. Men det är, eller har åtminstone icke varit så; ty af egen erfarenhet, kan jag upplysa, att dylika allmänna stastisfiska föreläsningar höllos i Upsala 1807 eller 1808 Hvad politiken beträffar, sa är det en sjelf följd, att vid Universiteten, hvarest grundsatser förnämligast skola läras, det endast blifver NaturRätten, som i detta ämne kan föredragas; och jag tror, att det för den Academiska undervisningen skulle vara förderfligt, om man ville befatta sig med tillämpning i politiken Det skulle otvifvelaktigt leda till en partiskhet sorn bör vara aflägsnad från Högskolorna och från allt vetenskapligt meddelande. Vi se fÖljderne af dessa tillämpade läror i Paris, der lärjungarna deltaga i dagens M pen j Martti. politiska strider, Fäderneslandet till ringa båtnad och sig sjelfva visserligen till stor skada. Friherre
Pensionärer. 1,900: — å ilen för Gottlands Landtbeväring fastställda särskilda pensions-stat: i l:a klassen 1,050: » 2:a dito 1,750: » 3:e dito 125: » 5:e dito 250: - — » 6:e dito 80: » 7:e dito 66: 32. — Summa 1,059. 297.173; 16. — § 1. Den särs' ilda redogörelsen för det under Direktionens öfver Arméens Pensionskassa förvaltning ställda stats-anslaget för pensionering af militära embetsoch tjenste mäns jemte under-officerares enkor och barn är utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten. Deraf inhemtas: 1) ebet. Balans från år 1856: Uppbörd: Credit: Utgifter: JBcdans till år 1S58: Kontant behållning 8,252: 4. 2 Summa 33,061: 22. 6 Till följd af Direktionen utaf Arméens senast församlade Fullmäktige meddelad föreskrift, har följande utredning blifvit till Eevisorerne öfverlemnad: (Bil. Litt. P.) Revisorer ne hafva i afseende å räkenskaperna icke haft anledning till någon erinran. AiiiiralUcts-krigsinans-kassaii. Direktionen för denna kassa aflemnade utdrag af räkenskaperna tor revisionsåret, särskildt för pensionsoch särskildt för gratial-tonden, hafva blifvit Revisorerne tillställde; och inhemtas deraf följande förhållande med inkomster och utgifter: Pensions-fanden. Inkomster: Bilaga Litt. P. till 1859 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 104. Fortsatt utredning för åi* 1857 öfver de bidrag, stats-verket Iemnat till Kongl. Arméens Pensions kassa och de af Kassan bestridda utgifter till pensioner m. m. samt öfver Kassans vid årets slut egande förmögenhet.
En täckvagn stannade utanför ingången till Hasselbacken; en dam och en herre stego ur. Tomas smålog, då han kände igen dem. Det var fru Grenholm och doktor Rehn, en känd framstående läkare. Vårsolen lyste blitt på de två gamla älskandes väg. Ett sällskap varietéartister av skilda raser och nationaliteter kom förbi, muntert pladdrande på tre eller fyra språk. Deras av smink och nattvak urlakade gycklaransikten, knivskarpa röster och bjärta sluskelegans förenade sig till ett falskt och lustigt missljud, som dröjde några sekunder i luften och tonade bort. Slätten låg åter solvit och tyst. Tomas reste sig och gick några steg. Trädgårdsgrinden öppnades därborta, och någon kom ut. Var det Ellen? Ja, det var hon. Tomas fick hjärtklappning och gick långsamt emot henne. Det glimmade till i hennes ögon, då hon såg att han var kvar, och hon rodnade svagt. Förlåt, fröken, sade han med de öppna blå ögonen vilande i hennes, vågar jag föreslå er en promenad på Skansen? Om ni har tid. Nej, sade hon undvikande, jag vet inte... Med ens kom hon att tänka på björnungarna, som hon avgudade. Ja, jag är ledig till klockan tolv i dag, svarade hon. Och de följdes åt på vägen uppåt Skansen. Träden hade nyss fått späda löv, som gåvo solljuset på deras väg en grönaktig skiftning. De talade om varandras förhållanden. Hon hette Ellen Karlsson. Hennes far var död; han hade haft en anställning vid slottet, och modern levde av en liten pension. Hon hade en bror, som var sjutton år och gick i elementarskolan. Han skulle bli student nästa vår. Han hade mycket gott huvud och ville så gärna bli läkare. Tomas gick och undrade, om han kunde våga kyssa henne snart. De hade kommit in på en av de grönkantade stigar, som föra upp åt Bredablick. Nej, ännu var det för tidigt, men om en kvart hade han kanske redan kysst henne. Vad skulle han sedan göra? Kunde han föreslå henne en supé någon afton? Björnungarna lekte som hundvalpar i sin bur. Vaktaren kom just med frukost; han gav dem två stora brödkakor var. På armen hade han ett tråg med köttmat, som han skulle bära till de vuxna björnarna längre bort.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, laillet inför Hans Majit Konungen i Slats-rådet å Stockholms Slott den 12 Maj 1857. N ärvarand e: Hans Excellens, Justitie-Statsministern Herr Gunther, Ha ns Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Sta ts-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Ahnqvist och Friherre af Ugglas. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, på grund af Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj.ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående åtskilliga inom Götheborgs och Röhus län belägna kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande; Bill. till R. St. Proposition M 97. och täcktes Kongl. Majit, på Stats-rådets underdåniga tillstyrkan, berörde förslag i nåder gilia samt befallde, att, i enlighet dermed, nådig proposition, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Wilhelm Roos. N:o 97. Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Juni 1857, kl. 12 m. Kongl. Majlis Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående understöd af allmänna medel för uppehållande af gästgifveri vid Malmagens by i Hede tingslag af Jemtlands län, på vägen från Långå by lill Norrska gränsen; Gifven Stockholms Slolt den £3 Sedan den under sednare tider påbörjade väganläggning från Långå by i Hede tingslag af Herjeådalen till riks-gränsen mot Norrige i sträckning åt staden Rörås numera blifvit fulländad, har Kongl. Majits
Jag får den äran gifva tillkänna, att denna fråga inom BancoUtskottet blifvit afgjord genom 3 Stånds pluratitet, hvilken altså borde vid framställningen gälla på Utskottets vägnar, För öfrigt är jag enskildt af den tankan , som Friherre Stael och Herr Fahlman redan yttrat: att 3 procents Sedlarne äro mycket skadlige, såsom de hittiis varit beskaffade. Vid hvad Friherre Cederström nä‘mnt får jag anmärka, att skillnaden, efter hans förslag, icke är annan, än att summan är större, och att det blott är de fattige, som deraf skadas. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Lika med Herr Assessor Schantz, tror jag att, 3:ne Stånds beslut fullkomligen berättigade BancoUtskottet att, utan afseende på det 4 Ståndets stridiga tanka, inkomma till Riksens Ständer nied pluratitctens utlåtande. Jag vågar nu framställa några tankar i hufvudsaken. Jag förstår ingen Finance; äger således inga anspråk pä ofelbarhet för min mening ; men erkänner ej heller någon sadan för andras. Jag har alltsedan Riksdagens början hört omtalas 3 procents Sedlarnes skadlighet; och jag förmodade således, att, om, efter en närmare granskning af denna skadlighet, man hade velat antingen inskränka dessa Sedlars om« Den 5 Augusti e. m. lopp, eller ock aldeles inställa det, skulle man, såsom ersättning för det förmindskade Lånbiträde, som, genom dessa Sedlars indragning ur allmänna Rörelsen, nödvändigt borde uppkomma, derjemte bereda andra tillgångar, i synnerhet under en tidpunkt, då, i så många särskildta afseenden, klagas öfver förlägenhet i Allmänna Rörelsen. Med tillämpning af denna förmodan, borde jag icke vänta, att, då man nu vill bestrida Götha -CanalDirection rättigheten att utgifva 3 procents Sedlar, och således förmindskar dess Rörelse-Capital, man äfven på samma gång vill nedsätta dess Creditif i Banken till det ursprungliga beloppet, eller 8-0,coo R:dr, gifvit i förening med den upplåtne tillåtelsen att ersätta denna otillräckliga summa med 3 procents sedlar.
Förbundet har under detta å r liksom under de föregående låtit anordna ett våroch ett höstsamkvam genom komitterade, fruarna D. Kindstrand, M. Amidson, J. Jolin, E. Upmark, fröken M. Waern, intendenten G. Upmark samt amanuensen E. Folcker. B %da dessa samkväm hafva af allmänheten omfattats med stort intresse och väl motsvarat det åsyftade ändamalet att bringa till stånd ett innehållsrikare umgangeslif, i det att föredrag omväxlat med musik, konstexposition m. m. Många tillfällen hafva afven gifvits att sprida kannedom om och väcka intresse för förbundets verksamhet. Utlämnande af lan. Den verksamhet som inleddes å r P889 genom att i form af förlagslån till kvinnor utliimna någon del af förbundets penningekapital har vunnit en betydlig utstrackning, i det att under å r 1891 sådana lån ha utliimuats till sammanlagda beloppet af 3,100 kronor, i fördelning på ' 9 poster. :: * 5: Under hänvisning till den af kassaförvaltaren meddelade redogörelsen för förbundets affärsställning, se bil. VII, torde har sarskildt böra framhållas följande: Pikbundets fonder hafva uppkommit dels sålunda att, i öfverensstammelse med stadgarne, intriidesafgifter (från och med å r 1890 endast hälften daraf enligt beslut af den 20 maj 1889) och ständiga ledamöters afgifter fonderats, dels genom tillkornsten af fru S. Whitlocks stipendiedonation. Dessa fonders sammanlagda belopp eller med andra ord beloppet af förbundets kapital utgör kr. Stipendiefonderna och sjukkassans fonder bokföras sarskildt, och redogörelse för desamma följer. Bil. I. Fredrika-Bremer-Förbundets ombud ar 1891. Andersson, Hilding, fru, Vexiö. Bergstedt, Amanda, fröken, Nyköping. Broberg, M., f r ~ i, Filipstad. Brundell, Karin, fröken, Sundsvall. Danielsson, Anna, fröken, Kristinehamn. de Laval, Ebba, fröken, Söderhamn. Edström, Maris, fru, Sundsrall. Fischer, Lotten, fru, Ekeberg, Lidköping. Fischerström, Anna, fröken, Karlskrona.
Det är icke längre än för några dagar sedan då förstärkta SlatsUtsk. afslog ett förslag att befria de aktieegare, sora icke hade 5 proc. å sina pen ningar, från bevillning, och nu vill raan derifrån alldeles befria dessa Engelska penningeraän och bevilja dera sä generösa vilkor, att aldrig Staten tillbjndit sina egna medlemmar något dermed jemförligt. Ehuru mycket vidare vore att i denna fråga belysa, vill jag likväl icke längre uppehålla R. o. Adis lid, utan får sluta med anhållan om återremiss af utlåt. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Iden nu föredragna punkten af StalsUtskis utlät, förekommer det förslag, att R. St. skulle ä Svenska Statens vägnar garantera det blifvande jernvägsbolaget en summa af 250,000 ridtårligen, eller 5 proc. å den beräknade anläggningskostnaden, 5 mill:r, såvida icke nettoinkomsten af banan upginge till förstnämnde belopp. 1 detta stadgande förefinnes, enl. mitt förmenande, en obestämdhet, hvilken tarfvar rättelse. Det är nemi. vid alla sådana förelag vanligt, att då man frän bruttoinkomsten vill leda sig till nettoinkomsten, så subtraherar man från den förstnämnda inkomsten räntan på anläggnings-kapilalet och återstoden blir nettobehällningen. När nu bolagets böcker och räkenskaper framdeles komma att af Statsrevisorer granskas, åberopar man sig kanhända på kontraktets ordalydelse och fordrar, ifall bokslutet vore npgjordt på nämnde sätt, att 5 proc. å anläggningskostnaden först skall afräknas från den årliga inkomsten och sedermera nettoinkomsten uträknas och om denna då icke steg lill 5 proc. af kapitalet, skulle Staten betala skillnaden. I detta fall skulle Staten komma alt garantera bolaget 10 procis ränta å det nedlagda kapitalet, i st. f. 5.
Detta kunde kallas en verklig siareblick. Det var just den 3 juli, Hilmas dödsdag, en dag, då Braun helt och hållet var klädd i själsmoln, afvexlande med strålande hopp på mötet ofvan alla moln. Vid dessa minnesfester kom ofta ångern öfver vissa lifvets stunder och dårskaper att blanda sig i den högre stämningen och sedan flydde han verlden, och vandrade med sitt qval utan ro från ort till ort. Han skulle ständigt försöka hvad ombytet ville verka. Tyvärr ville det aldrig verka, ty han måste alltid från hvarje tillflykt åter till Stockholm, der de många vännerne voro tillreds att hjelpa honom med bördans aflyftande och då ljödo från lyran dessa sorgligt anklagande strofer: »Jag syndat har i lifvet, jag syndat har i sång, Men mina »vänner» hade dock skulden mången gång. Att dock på andra skylla, är föga ridderligt – Jag sjelf har nog på vågen lagt ned den tyngsta vigt. Men den, som tror att nöjet af allt är det förnämsta. Jag heligt kan försäkra, att det är just det sämsta.» Fjerde kapitlet. Biografiska utdrag öfver Braun af samtida författare. Man har begärt af mig en lefnadsbeskrifning öfver W. v. Braun, säger Sturzen-Becker. Noga taget har man härmed begärt af mig det omöjliga. Ty det fattas mig här det väsentligaste af allt, sjelfva ämnet dertill. Det gifves tusentals menniskor, hvilka genom sjelfva sina lefnadsförhållanden, sin hela »sociala position», äro fritagna från att behandlas »biografiskt». I sjelfva verket är det endast undantagen som kunna göra anspråk derpå. Menniskans lif har ofta, både på vers och prosa, blifvit liknadt vid en resa. Men det är icke den lugna ångbåtsfärden på en enformig kanal mellan ständigt samma stränder, med lifvet ombord noga afmätt och reglementeradt, det är icke dessa slags färder, som lämpa sig bäst för resebeskrifningar på fullt allvar, härtill fordras vexlande motiv, brokiga händelser, liksom scenerier, det fordras något af Alpklättringens äfventyr och rika panorama, det fordras öfverraskningen, det nya, det oförberedda.
Skulle med den yrkade rättigheten att få till Protocollet anföra protester, förstås rätt att deruti få anteckna klagomål och anmärkningar emot redan fattade beslut, så kan Utskottet ej tillstyrka en emot all vanlig och laglig ordning så stridande procedure, utan anser sådane klagomål på vanligt sätt å vederbörlig ort böra anföras; varandes Rusthållarnes rätt i detta afseende tillräckligen betryggad genom Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution och Förklaring af den 39 November 1756, samt Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 21 December 1824- . Någon föreskrift, att Landshöfdingarne, eller de, som deras ställe vid Mönstringar företräda, skola låta i Protocollet intaga de skäl, på hvilka cassationerne afeller tillstyrkas, kan Utskottet ej eller anse tjenlig. Hvad angår den gjorda framställningen om Protocolls förande vid Gassations - i4 Desv. och Occon. Utsk. Utlcle N.o 91. och Approbations-Mönstringar, på samma sätt som vid General-Mönstringar sker, så finnes, Utskottet veterligen, ingen föreskrift, som i detta afseende gör någon den minsta skillnad emellan dessa båda slag af Mönstringar. Mot tredje punkten af Betänkandet har blifvit anmärkt, alt 1795 års BeklädnadsReglemente förordnar, det beklädnaden skall ske med kläde, hvilket både i militairiskt hänseende och för Rusthållarnes bästa vore nyttigast, enär klädet tål en större brukningstid. Då likväl den åberopade Författningen redan, genom andra nyare, partielt blifvit upphäfven, och Utskottet derjemte finner det nyttigt och billigt, att samma upphäfvande blefve allmänt, så förblifver Utskottet i detta afseende vid sin förut yttrade mening.
123 jag således icke kan finna hvarken att i LagTJtskrts eller i reservanten Hr Olivecronas förslag några så väsendtligt tillfredsställande och från anmärkningsvärda olägenheter befriade förmåner, som skulle kunna förmå mig att på förslaget ingå, med afvikande från lagens nuvarande stadgande, och då jag i allmänhet vill inskränka ändrandet afj. bestående lag till de fall, då ett verkligt och bevisligt behof deraf förefinnes, helst som ofta förekommande förändringar i dess innehåll icke åstadkomma en hos oss, som jag hoppas, bevarad helsosam vördnad för lagen, utan möjligen motsatsen deraf eller likgiltighet för densamma, far jag vördsamt hemställa om afslag å äfven denna scdnaste del af detta Betänk. Hr Ribbing, Arvid: Det är efter min tanke i allmänhet oriktigt att lagstifta för huru brott skola verkställas. Här är nu fråga om huru äktenskap skola brytas och man vill derföre stifta lag. Kyrkan tillkommer det egentligen att rigta försoningens ord till dc makar, hvilkas hjertan tillåta dem att söka äktenskapsskilnad. Derifrån har också den äktenskapliga lagstiftningen utgått, ehuru den sedermera gått allt mer och mer ut på det verldsligas bana, till föga fromma för samhällets bästa. En talare har redan erinrat att äktenskapsskilnader äro G gånger så talrika nu emot i fordna tider, och detta torde vara nog bevisande, för att icke följa LagUtsk. på den bana, det i sitt Betänk, beträdt. Jag tillåter mig att här åberopa ett anförande af en gammal landtdomare, sedermera president i Svea Hofrätt, hvilken var den, som föreslog den lag, hvilken 1810 blef antagen såsom lättad möjlighet till äktenskapsskilnad. Han yttrade nemi.: Jag har aldrig gjort någonting, jag så mycket ångrat, som då jag föreslog lättad utväg för äktenskapsskilnad. Det har haft de olyckligaste följder. Domstolar och konsistorier hafva blifvit öfverhopade med ansökningar i detta afseende, blott genom vetskapen om en lag, som tillåter äktenskapsskilnad. Jag önskar att jag aldrig föreslagit densamma. Detta yttrade han till mig på gamla dagar, sorgsen öfver följderna af sin verksamhet under sin kraftfulla tid.
Knös väckt motion: ”att, i likhet med hvad Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827 stadgar, rörande fördelning af de kostnader, boställsinnehafvare fä vid laga skiften vidkännas, de utgifter, som för kyrkobyggnad och annan allmän byggnad drabba boställs-innohafvare och efter hemmantalet utgå, må pä 20 är fördelas med en tjugondedel för hvarje, sä att, efter denna beräkning, afträdanden eger att uppbära af^ efterträdaren ersättning för den tid, som vid den förres afträdande af bostället återstår, innan amorteringen blifvit fulländad;” och har detta förslag, vid dess föredragning inom beinälda Riks-Ständ, blifvit understödt af Herr Doktor Nordlander, Herr Doktor Säve och Herr Biskop Bergman, af hvilka likväl de två sistnämnde yrkat den ifrågasatta fördelningen pä 30 är, i stället för 20. Till stöd för framställningen har blifvit åberopadt, hurusom, i följd af stadgandet i 26 kap. 1 § Byggn inga-bal ken. att ”alla, som i socknen bo, skola kyrka bygga och uppehålla, och hvad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkomur, sockcnstufva och fattigstufva”, samt af föreskriften i samma lagrum, att byggningsvirke, körslor och annan kostnad skall utgöras efter hemmantalet, utom dagsverken, hvilka utgå elter matlagen, det inträffat, att den kostnad, som vid berörde byggnadsföretag uppstår och hvilken sällan förekommer, men, dä det sker, blir sä mycket betydligare, drabbat boställshavare så tungt, att densamma medtagit icke allenast boställenas afkastning under flere år, utan derutöfver äfven en betydlig del af innehafvarnes öfriga löneinkomster, och för en afliden pastors cfterlemnade enka och barn, hvilka egde åtnjuta nådår under den tid kyrkobyggnad i socknen pågick, haft till följd, att hardt nära hela förmånen af dessa nådår för dem gått förlorad; exempel, hvilka bestyrktes af ofliciela handlingars vittnesbörd. Bih. till E. St.
Jag får sålunda tillkännagifva, att jag icke minnes mig någonsin hafva yttrat någon serskild tanka om Adelns förmögenhet i allmänhet. Att Svenska Adeln icke är rik, är en bekant sak. Hvad Svenska Folket beträffar, bekänner jag lika öppet, att jag, efter 45 II. 17 258 Den 14 O c t o b e r e. m. min innerliga öfvertygelse, och vid äfventyr att bedraga mig, icke kan lämpa ordet armod på dess tillstånd. Jag känner intet folk i Europa, som har mera anspråk att kallas förmöget, än vår arbetande klass, och det är om denna det bär egentligen är fråga; de högre klasserna ligga visserligen vida under andra länders. Efter som jag erhållit ordet, må jag äfven öppet bekänna, att den egentliga orsaken, sorn förmått mig uppträda i denna fråga, ingalunda är, att kränka annan mans rättmätiga tänkesätt. Jag tillerkänner Herr Hjerta, äfvensom hvar och en, rättighet att bedömma Regeringens handlingar, och reservera sin opinion emot Majoritetens, då det sker på ett lagligt sätt. Det är således blott emot formen att utöfva denna rättighet, sorn jag vill yttra mig. När en reservation, i stället för alt enkelt uttrycka, att man icke delat Majoritetens tanka, förvandlas till en anklagelse, så frågar jag, om den anklagade skall tiga, och låta anklagelsen utgå obesvärad. Skulle väl den nuvarande Minoriteten, vid det tillfälle, då den möjligen hade Majoriteten för sig, anse sig skyldig att tåligt lida en sådan anklagelses spridande bland Svenska Folket. Herr Hjerta bar sökt gifva åt sin reservation den tydning han trott sig kunna lemna densamma; och det är Herr Hjertås rätt att modifiera och tyda sina uttryck, likasom det är Ridderskapcts och Adelns, att derå lemna det Den 14 October e. ni. 25g afseende, Ståndet kan skäligt finna. Herr Hjerta har sjelf sagt, att dessa uttryck blifvit författade af förtrytelse å Minoritetens sida. Detta bekännande har varit nog för mig, och för hvar och en, sorn icke är oförsonlig; men också måste det på andra sidan tillåtas mig, att icke behöfva undertrycka mina tankar och mina känslor vid detta tillfälle.