Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föranlåtes härtill så väl af Representationens, som den respective Allmänhetens anspråk, att äga upplysningar i alla de fall, som så nära röra dess öfverensstämmande rätt; af den undersåtliga trohet jag svurit, och alltid skall bekräfta emot en Konung, hvars stora omsorger och personliga uppoffringar uti sitt Folks kärlek finner sin rättvisaste belöning; hvilkas erkännande i min tanka, icke står rätt tillsammans med öfverklagandet af en tillåten eller anbefalld obehörig Embetsinverkan till förfång för detta folk, vid det tillfälle som nu åberopas, och af den rättvisa, som (det torde förlåtas min erkänsla och tacksamhet) jag upprigtigt önskade, måtte uti allt vederfaras den man, hvars Embetsmyndighet af Den 11 Februarii e. in. 75 Herr Friherren såsom skadelig i denna sak framställes; och till hvars Embetsbana, äfven under utförandet af flera vigtiga värf till landets nytta, jag de sista 18 åren af dess lefnad ägt den lyckan alt stå i ganska nära förhållande: Och hvilken bana, oväldigt prof - vad, lärer utan motsägelse framvisa en redlig nitisk trohet emot Konungen och aldrig sviken Fosterlandskärlek. (Detta ensamt torde finnas kunna betrygga ett land, som ej önskar splittra all ordning, ulan äga och bibehålla sin sjelfständighet). Äfven är jag härtill föranledd af min enskilta tillgifvenhet och agtning för Herr Friherre Wrangel, hvars personliga egenskaper af mig värderas, under önskan, att hvad jag uti denna sak känner, skulle i någon mohn kunna förändra dess opinion, i händelse den af mindre tillförlitliga uppgifter vore missledd. Extra Roteringsuppsättningen i Skåne var en frivilligt erbjuden patriotisk uppoffring, som måhända derigenom mäst blifvit en tryckande beskattning, att den skulle på en gång utgöras. Detta visade deremot provincen Skånes nära deltagande uti hela Rikets behof, på en tid då allt borde uppoffras för dess såkra sjelfbestånd, och den lid just, då detta blef betryggadt.
Visst kunde Helga ha rätt i mycket — nog var hennes lif färglöst och enformigt, och dessa fyra väggar, som Helga så ringaktande hade talat om, nog hade hon mången gång funnit dem som en trång bur! Och hennes själs åtrå efter allt skönt, alla de högre syften, som förr uppfylt hennes sinne, hade det icke allt krympt ihop för alla de materiella, bestyr och omsorger, som nu upptogo och fylde hvarje dag? Hennes ungdom, hennes krafter försvunno så småningom, och om deras ekonomiska ställning längre fram skulle blifva bättre och hon då skulle få mera lugna, sorgfria dagar — ack, då gjorde det j u det samma, när hon så att säga gräft sig ner i gruset och förlorat förmågan att njuta deraf. Och Sten. — Helga hade sagt: » Han tänker ej på, om du blir utjägtad till själ och kropp. » Var det sant? Tänkte han verkligen så litet på henne, att det kunde falla andra i ögonen? Hennes ögon fyldes af tårar vid denna tanke. Han var tyst och allvarsam, kunde sitta inne i sitt rum hela dagarna vid sina böcker eller vid skrifbordet, men nog höll han väl henne kär, henne och barnen — visst hade hanväl älskat henne högt, då han tog till sin maka den fattiga, obemärkta flickan, framför andra, som stått honom till buds. det var blott det, att han numera var så lugn och allvarsam och hon mången gång kunde längta att se någon varmare känsla flamma upp för henne. Men det blefve väl alltid så der lugnt med tiden, då lifvets prosaiska allvar komme i stället för all kärlekens poesi och den aldrig hvilande omsorgen för hemmet och barnen upptoge tid och tankar. För resten — hon sjelf var ju lika lugn, mången gång ända till likgiltighet — kanske i r-x I \ J m l i \ j kl IN Idun, ernåliaz ert gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken aoonne. mentet räcker. Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera. han mången gång smärtades deraf och trodde, att hon led af deras små förhållanden, deras indragna lefnadssätt — och han kunde ju med all sin makt ej ändra detta.
Nu lider hon sitt straff af hela Hellas' folk, Hvars fäder hon har nedergjort, och barn förödt, Hvars flickor hon beröfvat deras fästemän. 1135 Det blir nu jubel; eld åt gudar tändes upp Af dem, som önska dig och mig mång ärekrans. För det vi gjöto ut den slema qvinnans blod. Ej sedan mer du kallas modermördare, Men, fri från sådant, tillhör dig ett bättre namn, 1140 Helenas, mångdräparinnans, baneman benämnd. Ej bör ej bör gå Menelaos nånsin väl, Enär din fader föll, och du och syster din. Och moder tyst! det passar ej, att tala om. Din borg ej ege han, som med Agamemnons lans 1145 Sin maka vann. Ja, längre jag ej lefva vill, Om jag mot henne icke drar mitt blanka svärd. Men om oss icke lyckas dräpa Helena, Så tände vi på slottet eld, och brinne upp. Och oss för ettdera ej äran undgå skall, 1150 Att vackert räddas, eller också vackert dö. KHOREN. Förtjent af alla qvinnors hat till verlden kom Hon, Tyndariden, som satt fläck på eget kön! ORESTES. Ack, intet bättre finns, än tillförlitlig vän, Ej rikedom, ej välde; alltid folket är 1155 Ett noll, uti jemförelse med ädel vän! Ty du var upphofsmannen till Aigisthos' död, Du uti farans stunder vid min sida stod. Nu åter ger du mig på fienderna hämd, Och sviker ej. Dock slutar jag ditt pris; förty 1160 Tungt faller sig, att öfverhopas med beröm. Men då jag nu mitt lif tillspillo måste ge, Jag fienderna näpsa vill, och sedan dö, Att jag må dem föröda, som ha mig förrådt, Att de må sucka, som olyckelig mig gjort. 1165 Jag är ju Agamemnons son, som, Hellas' drott Enhälligt vald, ej sjelfgjord, egde mellertid Ett majestät från gud, som jag ej skända skall Igenom slafviskt dödssätt; nej, på fri mans vis Jag lemnar lifvet, se'n jag
Drickspenningar samt matsäckar måste lemnäs och Soldaterne voro ändå ej nöjde; man kom aldrig fram till ett möte, utan att höra omtalas, att den eller den Rotehållaren bättre furnerat sin soldat, än en annan. Deraf kom, alt hvar och en var nöjd med Passevolancen. Icke sällan hade dethändt, att drängen, efter Soldatskjutsen, kom hem med förderfvad sele eller häst. Då Konungen emottog en rund summa för att underhålla armeen under möten och marcher, var deraf en följd, att han icke var skyldig redovisning för sitt sätt att dervid tillvägagä, ty om han kunde hushålla så, alt besparingar ägde rum, måtte han haft rätt att derföre sammandraga trupperne till Läger. Desse äro ett befordringsmedel för den högre exercicen. 7g karsvvärd bär uppslält cle besynnerliga räkningar, söm llän anser böra undergå en stor revision. Jag tror, -att dessa räkningar aldrig bordt komma i fråga att bär framdragas, enär de ej öfverskjuta de summor, sorn blifvit aiislagne af Rotehållariie, och intet förbehåll finnes, huru Konungen skall hushålla med medlen, hvarföre han ock kan göra möten hvart annat år, och stora läger hvart tredje, Åf delina orsak anser jag mig helt och hållet böra bifalla hvad Utskotten föreslagit såsom ganska lämpligt. Friherre AnckarsWärd har yrkat, att afgiften skulle nedsättas till 5 R:dr. Konungens förslag innehåller en nedsättning från 8 R:dr till 7 R:dr. Här beror det således på prutning; men jag underställer Ridderskapets och Adelns bedömmande, om icke hvar och en Rotehållare är nöjd att betala 7 R:dr, mot det att hail slipper se soldaten fordra matsäck och drickspenningar. Jag skulle således tro, att man kan bifalla Utskottens Utlåtande i det hela. Hvad åter vidkommer den redovisning, sorn ar begärd, Vöre det väl, om man kunde få den; men då man icke öfverskrider de anviste medlen, ser jag ej eller något illa deruti , att redovisningen ej sker inför Ständerne.
Den ringa vinst, sorn är att hemta genom en minskad utmyntningskostnad, då man åt nöjer sig med felaktiga grunder för utmyntningen, i stället för den något ökade kostnad, som påkallas af en större noggranhet vid utmyntningen, blir en verklig förlust för landet; ty hvarje mynt, hvars inneboende silfvervärde är tillåtet betydligt variera, blir aldrig uppskattadt högre, äu till det värde, som motsvaras af den minsta qvantitet silfver, som kan påräkuas. Af dessa skäl och då jag etter 1855 års förändring icke kan anse annat än att svenska myntväsendets enhet är “riksdaler riksmynt41, vägande 2 ort 12 lödigt. silfver och att de större silfvermynt, som fördom benämndes halfva eller hela specier, äro multiplar af berörda myntenhet, så är det en orimlighet att den verkliga myntoch räkne-enheten lagligen får i värde med TTj%T:delar understiga värdet af en utmyntad multipel, som är 2 eller 4 gånger så stor. I Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Rikets mynt af den 3 Februari 1855 § 6, mom. 2, är stadgadt, att remedium i vigt ”får utgöra på 4-Riksdaler-riksmynt-stycket, deraf 25 lika med 2 €1. myntsilfver, tre ett tusendelar öfver eller under per skålpund, på 2- riksdaler-riksmynt-stycket, deraf 50 lika med 2 skålpund myntsilfver, fyra ett 4 Sammans. Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 48. tusendelar, öfver eller under per skålpund; på 1-Riksdaler-riksmynt-stycket, deraf 100 lika med 2 skålpund myntsilfver, sju ett tusendelar öfver eller under per skålpund.’’ Vid den fullkomning, som det tekniska i myntväsendet numera vunnit, torde påståendet, att detta stadgande, som är precist detsamma, som igenfinnes i den för 28 år sedan utgifna föreskrift, icke tål jemkning, få anses såsom ett afböjande af en mer än behöflig undersökning.
Stånd beslutat, alt förbud å vissa varu-artiklar skall ega rum, och det dessutom af Kongl. Maj:t ensamt beror att bestämma, hvilka varu artiklar - Bevil/nings-Utskottels Memorial A7:o Mi - artiklar skola till ineller utförsel förbjudas, sa anser Utskottet sig böra hemställa, det Presteoch Bonde-Stånden måtte biträda Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, medelst antagande af följande tillägg vid ifrågavarande, till en sammanförde §§., ”med undanlag af de med förbud belagde.” 9. §. Ridderskapet och Adeln har härvid beslutat, att orden: ”nedan de blifvit bevisligen kallade” borde helt och hållet utgå; men soia den af Utskottet föreslagne redaction blifvit godkänd af de tvenne öfrige RiksStåuden, så lärer härvid få förblifva. 15. §. Utskottets förslag i Utlåtandet N:o /\5 är godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet; hvaremot Presteoch Bonde-Stånden antagit hvad som i afseende härpå blifvit föreslaget uti Betänkandet N:o 29; och då alltså två Stånd stannat emot två uti olika beslut, lära dessa förslag komma att förfalla och frågan förblifva vid hvad förut varit stadgadt, så vida ej de olika meningarne kunna sammanjemkas, i hvilket senare afseende Utskottet likväl vördsamt föreslår, att Presteoch Bonde-Stånden måtte instämma i de öfrige Ståndens beslut. 19 §. Utskottets förslag, i afseende härpå är godkändt af 3:ne Riks-St&nd; hvaremot Borgare-Ståndet beslutat, dels att restitutionen för t U. Socker, Toppoch Candibestämmes till 2 sk. 4 r:st, samt dels att 4 Morn. af denna §. skall utgå. Beträffande redactionen af ifrågavarande §., så, enär densamma blifvit af 3:ne Riks-Stånd godkänd, lärer dervid få förblifva.
De berättade under vintern att där hittats duktigt med guld i Columbia, upplyste han och nu vill jag försöka min lycka med den affären. Kanske har man tur och blir rik karl på en gång, så att man kan fara hem och köpa en riktig herrgård. Så väl gick det honom visst icke. Men då vintern infann sig tidigt där uppe i bärgen kom också Kalle Lehtinen en hel månad tidigare än året förut tillbaka till Minnesota, så att David alls icke hade några svårigheter med höstarbetena. Och följande vår slogo sig två andra landsmän ned i närheten, med besparingar från arbetet i skogarna. De hade sett huru raskt Davids farm gått framåt och hade därför beslutat att också bli nybyggare. Det lönade sig helt säkert bättre än att fara hem och köpa något litet hemman, som aldrig kunde gifva mera än just jämnt hvad man behöfde för att lefva. Anttila hade ju inte haft stort någonting att börja med och ännu därtill ett barn att sörja för, men ändå hade han redan en riktigt vacker gård. Och David, som icke kunde önska något bättre än att folk kom till trakten, hjälpte dem på alla sätt han kunde. Innan han varit där fem år hade ett halft dussin andra gårdar uppstått i grannskapet. Ingen af dem kunde dock jämföras med hans egen, hvilken alls icke mera såg ut såsom ett nybygge. Numera hade han en man i arbete hela året och dessutom arbetade Kalle Lehtinen såsom förut vår och höst på Anttila. Ännu hade denne visst icke helt och hållet upphört med sina sommarströftåg, men utflykterna blefvo allt kortare. Han hade småningom drifvit omkring i de flesta af unionens stater, utan att få tag på något han ansett värdt att hänga sig fast vid, och begynte därför bli altmera stadigvarande i Minnesota. Den femte sommaren kommo några amerikanare ut till det börjande settlementet. De sågo sig omkring i trakten, undersökte floden och slutade med att köpa forsen och jorden på båda sidor därom. På vintern kommo de sedan tillbaka med en hop arbetare och begynte bygga ett träsliperi, för hvilket de tillhandlat sig stora sträckor af den skogsmark, därifrån det grofva timret förut blifvit afvärkadt. Då blef där på en gång lif och rörelse i näjden.
Att man deri ej misstog sig, eller att Dalin, en tid framåt, sålunda var Konungens röst till både Råd och Folk, synes jemväl af Tessins Memoirer66. Han anklagades till lifvet. Med nöd fick han behålla det; men skiljdes från sin lärareplats hos Kronprinsen, och förböds hårdeligen, att någonsin mer vid Hofvet visa sig. Ständerna befallte honom till och med, att aldrig nalkas de ställen, hvarest någon af de Kongliga Personerne vistades. Lovisa Ulrika, darrande af förbittring och ångest, måste låta det ske. Till saken hör, att man hade kort förut, vid samma riksdag, förklarat sitt välbehag öfver den offentliga examen, som inför Ständerna vittsordat Prinsens framsteg under Dalins handledning. Dessa funnos då berömvärda; dock hade man ej kunnat undgå anmärka, att Prinsens kunskap om Sveriges regeringssätt ej vore nog ”speciell”; att han ”i sina berättelser ur Roms historia på ett nog eftertänkligt sätt föredragit Cäsar framför Pompejus”; och att han ej yttrat någon erkänsla för Tessin, men väl för den af Konungen, på egen hand, till Guvernör efter Tessin utnämnde Grefve Stromberg. Denne (Runii lärjunge) blef – naturligtvis – nu afsatt, liksom Dalin; ehuru med ”tacksägelse för hans möda”. Med detsamma, som till hans efterträdare förordnades Riksrådet C. F. Scheffer, vardt ock befattningen att vara Kronprinsens lärare anförtrodd åt Mathematikern Klingenstjerna. Med all aktning för mannens mathematik, betvifla vi, att Prinsen vann på bytet. Tessin tyckes hyst samma tvifvel, och det under en tid, då han ingalunda var partisk för Dalin67. Också berättar han sig hafva förklarat, ej blott vid riksdagen 1751, att Dalin icke borde skiljas från Prinsen; utan till och med vid sjelfva riksdagen 1756, att Dalin ”ej på något sätt vanskött dess dyra vård.” Dalins sednare lefnadsålder. Alla oväder hafva en öfvergång: och således äfven de politiska. Stormen mot Dalin lugnades.
Deri ligger den väsendtliga skilnaden emellan målens behandling af det ena eller andra Utsk., att i ena fallet, då målet behandlas af Ekon.Utsk., blir resultatet endast en underd. hemställan lill Konungen, och i andra fallet, då målet handlägges af StatsUtsk., föranledes ett 11. St:s beslut. Ville man förvandla Ekon.Utsk:s natur och göra den till motsatsen af hvad den är, så skulle man följa StatsUtskts exempel. Hvad är Ekon.Utskts natur ? Att bereda inål, i hvilka Ständerne ej hafva beslutande rätt. Hvad är deremot StatsUtskts natur? Att bereda frågor, i hvilka Ständerne äga beslutande rätt. Vilja nu Ständerne] behandla önskningsmålen såsom StatsUtsk. tillhörande! mål, så är ändamålet vunnet; men det måtte icke vara öfverensstämmande med grundlagen, att äfven de mål, som enl. 34 §:n tillhöra Ekon.Utsk., behandlas af StatsUtsk., och att sålunda stryka ut ett i grundlagen stadgadt Utsk. Hvad är dessutom naturligare, än att det Utsk., som handlägger administralions-frågor, måste sluta med en hemställan till Styrelsen, emedan man ej hos Representationen kan förutsätta en fullständig kännedom i sådana ämnen? Detta tyckes vara ratio legis; och går man tillbaka till den, så kom* mer man icke att stanna i någon tvehågsenhet derom, alt det icke är StatsTJtsk:s rätt att allena behandla sådana frågor, som tillhöra Ekon.Utsk. Jag medger, att StatsUtsk. vid denna riksdag haft en svår uppsats att genomgå, i afseende på itdra hufvudtiteln. Man har önskat besparingar och hoppats, alt, genom förändrade förhållanden, besparingar kunde vinnas. Hela nationen bar känt behofvet deraf; och hvarföre skulle icke äfven StatsUtsk. hysa sådana önskningar och förhoppningar? Jag finner deruti en ganska naturlig anlcdn. till StatsUtskts s. k. politiska skäl. Jag kunde förmoda deni, då jag läste ingressen till betänk., och innan jag hörde dem åberopas.
Dådet blifvit sagdt, att det afslag, som detta förslag mött, åstadkommits genom två Stånds motstånd, så tager jag mig friheten gifva den uplysning, att enl. hvad förra riksdagens förhandlingar ådagalägga sä kunde man då icke för förslaget N:o 1 vinna några sympathier hos något Stånds ledamöter, knappast hos någon enskildt ledamot, och ändå mindre hos pluraliteten af något RiksStånd; och vid Utskms förra betänk, fanns icke eller någon enda reservation emot Utskms i denna del afgifua utlåt. Det har vidare påståtts att indelningsverket skulle stå i strid med lagen om beväringspligten, emedan vid indelningsverkets inrät tande folket tillförsäkrats befrielse från personlig krigstjenst. I denna upgift har talaren irrat sig. Dä indelningsverket infördes, försäkrades hemmansegarne om frihet från utskrifning för det folk, som för hemmanens skötsel var erforderligt, men icke för ett större antal, och genom historien veta vi att efter indelningsverkets uprättande utskrifningar af manskap flere gånger egt rum. Landtvärnet är ett bevis deruppå äfven närmare vår lid. Den föreg:de talarens upgift innefattar således ett misstag. Man har vidare sagt, att den genom inrättandet af indeldta arméen upkomne tunga skulle vara ökad, sedan de i gamla tider gällande lösdrifveri-författningar blifvit uphäfne. Efter nämnde författningar dömdes lösdrifvare visserligen ej sällan till krigstjenst vid värfvade arméen, men med den indelta lärer väl sådant mera sällan kommit i fråga, ty vid denna sistnämnda berodde upgörelsen af kontrakt emellan roteoch rusthållaren ä den ena sidan samt soldaten eller ryttaren å den andra, och man kunde icke tvinga lösdrifvaren att ingå kontrakt. Det var just detta olika förhållande, att den värfvade arméen i sina leder uptog lösdrifvares sora, efter hvad jag tror, gaf anledn. dertill, att R. St. vid beväringspligtens införande gjorde förbehåll derom, att bevärings-ynglingarne icke skulle med den värfvade truppen införlifvas.
I öfrigt har Grefven velat fortsätta den discussion, mot hvilken jag blott anmält min reservation i mitt förra yttrande, ang:de omdömet om stridiga åsigter i andra länder. Grefven har som bevis åberopat, att torys hafva öfverhanden i England. En hvar, som aldrig så flygtigt följt med detta lands historia, lärer icke vara okunnig derom, att partierna, som derstädes täfla med hvarandra, äro ungefär som vågorna på hafvet, som än höja och än sänka sig, att för närvar, torys visserligen hafva öfverhanden, men alt detta förhållande icke länge ägt rum, och att framtiden skall visa huru länge denna öfvermakt räcker. I öfrigt beklagar jag i sanning den aristocraliska principens förespråkare, om de icke äga bättre skäl att för densamma använda, än att säga, att det är denna princip, som nu är segrande i Spanien och Italien. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag börjar med att egenleligen fästa mig vid ett påstående af Hr von Troil, all BorgareSt. icke nu skulle hafva samma fjerdedel i representationen, sorn det hade innan det lemnade inträde ät brukspatronerne. Jag deremot skulle nästan vilja påstå, att BorgareSt., sedan den första riksdagen som brukspatronerne der uppträdde, nemi. 1834, icke blott varit i fullt åtnjutande af denna dess fjerdedel, utan till och med tagit åt sig mycket mera. I afseende åter på det förslag, som är under öfverläggning, har jag trott mig finna af Gr. Björnstjernas yttrande, att Grefven ansett detta förslag hafva tillkommit på grund af någon fordran af de öfrige Stånden. Detta är likväl icke förhållandet, ty jag har vid genomläsningen af prot. funnit, alt förslaget blifvit väckt inom Utsk. af Gr. Anckarsvärd 7 <J o och utom detsamma genom en motion af Hr Rosenqvist af Akershult.
Order om deras häktande gafs, oth mr Parnell, deras ledare, jemte många andra togs i fängsligt förvar. Men äfven i fängelset agiterade de eller deras parti för dem. De agrariska brotten, långt ifrån att aftaga, tillväxte, och så var äfven förhållandet med sådana förbrytelser som att stympa boskapen samt många andra gräsliga dåd. En fruntimmerslandliga bildades, hvilken bearbetade folkets sinnen och lärde det att tänka på de fångne parlaments-medlemmarne såsom martyrer för den irländska frihetens sak. Vädjanden gjordes till irländarne i Amerika, och ‘ penningar inflöto fråp Förenta Staterna för att bistå för-paktare, som blifvit vräkte af sina godsherrar för ickebetalning af arrendet, och för att hålla insubordinationsanden vid lif. Att mottaga en farm, från hvilken en annan blifvit vräkt för icke-betalning, betraktades af ligan såsom ett brott, och straffet hängde öfver hvars och ens hufvud, som vågade göra någonting sådant. Han blef antingen mördad eller i lindrigaste fall “ boycotted “ d. v. s. öfver-gifven af alla sina slägtingar, vänner och grannar. Detta sakernas tillstånd blef så odrägligt, att mr Gladstone slutligen gick in på ett slags öfverenskommelse med de irländske underhusledamöterna, en kompromiss, hvilken visserligen hedrar hans hjerta och tro på mennisko-naturen, men icke så alldeles hans hufvud. De irländske underhusmedlemmarne lofvade att afhålla sig från “ obstruction " (ett löfte, som icke ett ögonblick blef hållet) om de lössläpptes ur fängelset, och en ny landlag antogs, som beviljade större eftergifter. Fängelsedörrarne hade knappast öppnats, förr än ett dubbelt mord begicks i Dublin, och de anfallna personerna voro sjelfva de regeringens ministrar, hvilka blifvit utsedda att genomföra den nya försonlighets-politiken. Detta var Irlands svar på Englands välvilliga tillmötesgående! En rysning af fasa genomfor England, och snart parade sig dermed en vämjelse vid Irland och allt irländskt.
Hvad angår de för vissa allmänna behof å de öfriga Stats titlarna, och egentligen på andra och åttonde Hufvud-titeln , yppade brister, hvaraf en del icke kunna med någon säkerhet i förhand bestämmas , vill KonglMajit Rikets Ständer föreslå, att, derest, vid begagnande af den omförmäita besparingen'* på forsta hufvudtiteln , bestämda förbättringar, icke, utan ökning af Stats-suromorna, kunna erhållas, i dess ställe, med oforändradt bibehållande af deras nu varande anslag och, beräknings-grunder, uppå de möjligen inträffande öfverskott och besparingar anvisa en viss summa, hvilken, utom det på nionde hufvud titeln vanliga anslaget för Jordbruket, Handel och Näringar, skulle för Kongl. Majit Den 14, Juli. 1303 Majtt vara att tillgå, enär brister uti de öfriga Stats anslagen sig yppat. Kongl. Majit, som finner, att detta anslag Iean , sedan Arenderna under Riksdagen blifvit närmare utredde, till sitt belopp med mera säkerhet bestämmas, anser likväl af vigt, att det blir så inskränkt, att ej derigenom en alltför betydlig afsaknad matte uppkomma uti de tillgångar, hvilka äro beräknade för behofven uppå tredje hufvud titeln; och Kongl. Majit förbehåller Sig rättigheten, att kunna till tredje hufvudtiteln återföra hvad utaf det nu ifrågavarande anslaget icke behöft för året användas. Det är endast derigenom, att Rikets Ständer, utan att tnindska sina rättigheter, således för tillfället lemna Regeringen en friare verkningskrets, och derigenom att de behålla nu varande Stats-regleringsgiunder, som Rikets Ständer kunna undvika att öka Stats-bristen och Revillningssumman, Kongl.