Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sin middag intogo de i Old Vienna, där kapellet spelade straussiska valser och vinkorkarna smälde. Solen brände lodrätt ned, luften stod guldisig af hetta, damernas rullstolar skötos släpigt in under pelarportikerna, talen dogo bort, gondolerna vaggade lata vid marmortrapporna, kupolerna brunno i solen. Tillbakalutade mot sina stolar fläktade de ifrigt med palmblad, medan samtalet sinade ut. Almroth var tämligen trött på ciceronskapet och fann sällskapet tyngande, deras uppfattning ointressant. Nils hade legat länge ifrån, han såg naivt, omodärnt på saker och ting. Herre Gud, stackars människor, hvilket lif, hvilken framtid! Och allt mer krympte makarnas hjärtan samman, af dunkel beklämning. De kände, att de voro underlägsna, icke gjorde sig gällande. Hvarför, i hvad de egentligen voro det, kunde de icke reda ut, ty Almroths raffinerade kritik ansågo de visst icke vara sista ordet. Nils retades däraf, fann den bornerad i dess starka subjektivism. Kanske var det alla gamla kamrater han i dag stött på och hvilkas säkra, muntra sätt angaf att de lefde med sina bästa krafter i elden, som kastat glimtar öfver honom själf. Han fick en domnande känsla som inför något, hvilket växt sig stort, starkt och hunnit långt bortom hans räckvidd. Ångest följde, ett vildt begär att springa, löpa, nå fram på något sätt. Tiden rann undan fort, och han satt kvar. Satt han icke bra? Jo — men hvad var det dock att sitta mot att löpa, hinna framom — framom —. Plötsligt höjde Anna sitt glas. Hon hade sett hans böjda rygg, hans trötta uttryck — ett vilsekommet barns uttryck, och hon förstod det på sitt sätt och kände sorg och trots. — Hör du Nils, skål! vi äro så precis lika goda som herrar målare! Almroth smålog tvunget, hennes ton var onödigt hög och skarp. Strax därpå bröto de upp och gingo åter ut i solljuset i det böljande vimlet, fram mot konstpalatset öfver norra lagunerna. Stickande hvitt lyste det i middagsglansen, och bakom dem brusade det stora sorlet. — Kanske ni nu taga de skandinaviska taflorna? sporde
Maj:ts Nådiga befallning, under sistlidne vinter nedsatta Svensk-Norska Art i Meri-Kom i tés, af Krigs-Stvrelserna i 7 ~ j begge rikena gillade förslag, skulle, för gemensamt lösande af frågan om införande af refllade kanoner i de förenade Rikenas Artillerier, följande försök företagas: a) Förberedande försök, så väl härstädes som i Norrige under år 1862, med såväl mynningssom kammarladdningskanoner af gröfre kaliber, till utrönande af lämpligaste reffel-system för dessa pjeser; b) Fortsatta och, om möjligt, slutliga försök, äfven inom begge Rikena under år 1862, till utrönande af lämpligaste reffelsyslem och konstruktion för fältkanoner med tillhörande projektiler; och c) Slutliga försök med det system för gröfre kanoner, hvilket på grund af de förberedande försöken under lit. a bör komma till införande i de förenade Rikenas landoch sjö-artillerier, i ändamål att vid hvarje särskild kaliber bestämma konstruktionen af så väl de olika kanonsorterna, som ock de dertill hörande projektilerna. Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:is Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 83 Med hänseende dertill att Norska Artilleri-styrelsen redan, till utförande af artilleriförsök för ifrågavarande ändamål, erhållit ett större extra statsanslag, hvarigenom densamma på förhand varit i tillfälle att anskaffa en betydlig materiel för de under litt. a och b ofvan upptagna försök, hade af dessa försök äfven nämnda Rikes Artilleristyrelse åtagit sig utförandet af den betydligare och mest kostsamma delen; helst Sveriges Artilleristyrelse härtill endast hade alt använda den tillgång, Artilleriets ordinarie statsanslag kan lemna. — Deremot skulle, till en nödig jemkning i kostnaden de begge Rikena emellan, alla de under lit. c. angifna försöken ensamt utföras och bekostas af Sverige.
Det låter otroligt, att en skattskyldig eller säljare kan klaga öfver, alt ärligt mätande fordras; men ihy värr! hafva oordningarne i det afseendet gått så långt, att bondesonen, som aldrig sedt annat i fars och farfars tid, tror fast, att oordningen är laglig rätt. Delta hade på 1770-talet gått så långt, att allmogens transport-skrindor, om 18 tunnor å 36 kappar, blifvit så undermåliga, att bergsmännen skattade sig lycklige om de linge 18 tunnor om 3a kappar. Detta biel allmogen äfven bevil ja cl t 1779 den 3 Augusti, som således fick hela massan af sina skatter nedsatte med 4/3^, nemligen så länge kolen gå lil! Fahlu Bergslag. Allmogen gjorde derpå en stor vinst, större än, sorn begärts af någon annan allmoge; Kronan och alla indelningshafvare deremot en lika stor förlust. För Bergslagen vanns den fördelen att för någon lid få ett äiligt mått; och gerna medge bergsmännen, att den icke var liten, ty då de nya tunnorna och stigarna efter 32 kappar nu skulle inrättas af Förste Landtmätaren Kjellström, som dervid uppmätte de gamla skrindorna, som borde hålla halfannan stig eller 18 tunnor om 36 kappar, så höllö de, efter hvad Kjellströms berättelse visar, icke mer än i medeltal 11 tunnor 0111 3a kappar. Sedermera har Bergslagen ånyo gått allmogen till mötes genom att år 1826 ytterligare bevilja nedsättning i räntekol-stigen, nemligen på det sättet, att den räknar i löst mål, i stället för att den framkörda kolstigen alltid förr varit i fast mål, och hvarigenom, åter i ij3 tunna på hvarje stig afprutades. Detta var väl utöfver hvad billigheten fordrade, men både Bergslagen och indelningshafvarena öfverröstades af allmogen. Det fick gå i förhoppning om, att fogligheten å vår sida skulle bereda oss en framtida fred; men beklagligtvis se vi vår billiga väntan äfven denna gång sviken. Allmogen börjar åter alt göra sig saker till fel i denna nyaste stig. Skulle
M. bifaller Nummerlotteriets upphörande, antingen det la emin t-verks ägande hus nppläles till begagnande al Sundhets-colltm, eller afl samma lins forså Ijes och all för den inflytande köpeskillingen Carolinska Institutet utvidgas med erforderlig tillbyggnad, beiviflar jag ingalunda att ju K-M. valjer det säll, som i alla afseenden medför deri största fördelen. beträffande SlatsUtskis tillstyrkande af reparation å konungagralvarna i Wreta klosterkyrka, men icke af dem i Wärnb ems, sä har detta sin grund denilatt im-tioncn armide den försln;imiufa k. vikan nlredt frågan fulMändigt ; att Utsk. lia fl 1. o m tillman*» tili kostnadsförslag, suni kisa till hvad belopp reparationen skulle uppgå ; neli ali för StaMÖlskblifvit tillförlitligen > t y i hl aU Wt et a k loslers församling ieke hade någon föi bindelse ali underhålla dessa knnimgagrafvar. Alla dessa omMäiuiigheler, så \ål i afseende på kostnadshefopp sorn del iner eller mindre hrUlfällig:» skick hvai nli konnngngrafvarna sig helluna, likasom försainlin-:* lis åliggande föi hind» Ise ali dem underhålla, eliel icke, har varit alldeles ohekanl lör StaMflsk. hvad Warnhem' klostei kvika bélralfae. Jag nämner dt Ma blott för alt lästa de ledamöters uppmärksamhet derpå, som intressera sig lör saken, att, såvida icke dessa upplysningar i afseende å sistnämnda klosterkyrka meddelas vid återremissen af detta utlåt, och StatsUtsk. sålunda blir i tillfälle att pröfva fiå~ Den 28 November f. m. gan meri fullkomlig sakkännedom , jag betvifla!1 att SiatsUlsk., vid återremissens besvarande, kan aflåta något annat yttrande i ämnet, an som nu blifvit algi! vet.
Men det är ju klart, som mig synes, att der stiften äro mindre der mätte väl sportlerna vara likaså. Det är väl skälet, hvarföre i den K. propos. alla amanuensernes löner äro föreslagna till lika belopp. När Konungen i detta fall redan uti alat Sin mening, så synes det ej vara skäl att R. St., om de bevilja det anslag, Han äskat, låta henne utgå pä annat sätt. Jag förnyar alltså min anhållan att R. o. Ad. måtte bifalla den K. propos. Frih. Palmstjerna: Om consistorii-notariernes göromål voro enahanda med hvad de varit under de för någon längre tid tillbaka förflutna åren, sä skulle jag visst icke förorda det anslag, hvarom här nu är fråga; men, dä det temligen allmänt är kändt, att deras göromål blifvit i sednare tider högst betydligt ökade, och att således det biträde, som consistorii-notarien förut kunnat hjelpa sig med, numera ej är tillräckligt, och ännu mindre blir det hädanefter; så anser jag för min del billigt och nödvändigt alt, såvida göromålen skola bedrifvas med den ordning som R. St. hafva rätt att fordra af rikets tjenstemän, R. St. äfven bevilja de medel som äro nödvändiga för att anskaffa och underhålla de biträden, som dertill erfordras. Yi veta, att på de sednare åren folkskolor blifvit inrättade i alla socknar nästan, och att, der sådana ej kommit till ständ, lära de oförtöfvadt göra det. Af vissa allmänna skolors inrättande följer en mängd göromål för consistorii-notarierne, som de förut ej haft, dels med granskningen af de instruktioner eller reglementen som för skolorna blifvit i socknarne upprättade, och som inskickas till consistorii öfversigt, dels och med tillsättandet af lärare, och beredande af möjligheten att sådane för alla skolorna anskaffa. Och om, som jag förmodar, SlatsIJtsk:s förslag, i afseende på förändring af läroverket i allmänhet, kommer att vinna R.
Läo, och hvaruti Hederi. BondeStåndets samtlige Ledamöter instämt, har Utskottet fått emottaga, genom utdrag af Ståndets Protocoll för den 50 April och 5 Maj sistlidne; Och befinnas desse anmärkningar hufvudsakligen innefatta: att en väsendtlig skilnad eger rum imellan skyldigheten att underhålla publike byggnader, hvaraf alla Jordegare draga lika förmån, och andre onera, såsom grundräntor, rustning m. m., hvarifrån den privilegierade jorden är befriad; att Utskottet derföre icke bordt hvarken sammanblanda den e~ Besvt och Ekon. Utsk, Bstänknnäen. 709 konomiska fräga, som ingår uti nämnde skyldighet, med rättigheter, vunna genom Privilegier, eller ifrågaställa någon ersättning för deltagandet i en sådan skyldighet, då denna ersättning redan är gifven i den åt alla upplåtne friheten, att begagna de allmänna byggnaderna — en frihet, sorn synes icke böra existera utan i förening med förbindelsen, att dela tyngderne deraf, emedan eljest en förmån skulle beredas vissa Medborgare på andra Medborgares bekostnad; att den befrielse från allmän byggnadsskyldighet, sorn privilegierad jord hittills åtnjutit, icke gerna kunnat, i anseende till dess mindre betydenhet, komma i betraktande vid köp och andra Afhandlingar om sådan jord, till köpskillingens höjande, samt att Utskottet, dä det funnit sig icke kunna tillstyrka bifall till den i ämnet väckte motion, bordt till samtlige Respective RiksStåndens egen pröfning öfverlemna BondeStåndets, uti ifrågavarande omständighet, tillkännagifne allmänna önskan; Och har, sedan fråga hos Ståndet uppstått, om ärendet antingen med de gjorde anmärkningar nu borde till Utskottet återremitteras, eller såsom en Ståndets ytterligare önskan genom ProtocollsUtdrag directe hos MedStånden till åtgärd anmälas, Ståndet, efter inhemtande deraf, att Utskottets Betänkande blifvit af de öfriga trenne Rik*- Stånden bifallet, val funnit, att målet för 710 Etsv. och Ekon. Utsk.
Fråga är att bereda ett jemnare fortfarande förhållande emellan räntetagare och räntegifvare inom Röket; att, utan kränkning af någons lagliga rätt, söka genom en träffad öfverenskommelse aflägsna sjelfva möjligheten af dessa stundom öfverklagade tvister, som af det obestämda i sättet för skattens utgörande härledas; att, sedan vi varit nog lyckliga att få den första varumätaren, myntet, lill sitt inre värde och framtida bestånd försäkrad, äfven mätaren af varupraestationer och naturalskatter man och man emellan måtte vjnna samma stadga och .ej vidare underkastas de snabba och stundom högst känbara omvexlingar, som tillfälliga orsaker kunna tillvägabringa. Ehvad mening man i sjelfva hufvudsaken kan hysa, är det likväl otvifvelaktigt, att det mål, som sökes, nemi. stadga och förtrolighet de betalande och de uppbä^ rande emellan, svårligen kan uppnås, om icke, å ömse sidor, en lika välvilja, en lika känsla af billighet och rättvisa må ligga till grund för de fattade besluten. Åro Den 13 Mars f. ra. Äro val nu dessa grundsatser fullkomligen uttalade i StatsUtsk:s betänk. JN:o 3g3 oell i det yttrande, som Utsk. i betänk. N:o 4i6 sedermera afgifvit om den af Frih. Palmstjerna väckta motion? Vinnes derigenom det ändamål, som sökes? Jag tror, att Utsk. ej undanröjt den väsendtligaste aömärkn. som kan göras emot dess förslag, eller att, om äfven denna kan undanrödjas, de särskilda åsigterna i ämnet lätteligen torde kunna sämmanjemnkas och aflägsna de farhågor och tvifvelsmål, sorn den föreslagna uppsägningsrättens upphörande å räntetagarens sida hos mången uppväckt*
Advokat-Fiskalen inlemnade vidare: dels ett skriftligt, den 14 Juli 1858 utfärdadt och med Ola Månssons namn undertecknadt qvitto, enligt hvilket han i Malmö Lånc-kontor emottagil ett Landtbrukaren C. Th. Torslow i Tränäs samma dag i Handelsdiskonten beviljadt lån med Sjutusen sjuhundratjugo Riksdaler Riksmynt, dels en skrift - lig uppsats så lydande: «Hans Jeppson i Gårdlösa 2,489: 50. ((Rasmus Svensson ibm 3,830: — «T. Jönsson i Werrestad 5,745: — «Jöns Nilsson i Gårdlösa 6,702: 50. (Johan Persson Hammenhög - . 3,830- — «Per Persson dito 1,436: 25. «Bengt Larsson i Smedstorp 1,426: 25. 30,227: — ((Alla dessa lån utom Thuresons, som han sjelf lyftat, har jag lyftat. Ola Månsson.» n Dels ock två af postkontoret i Malmö meddelade bevis att med posten under öppen rekommendation till Ola Månsson försiindts, den 5:te Juli '1858 på Cimbritshamn, 8,278 Rdr 75 öre Rmt och den 8 Juli samma år, på Ystad 2.583 Rdr 25 öre Rint; vid hvilka bevis voro med Postkontorets sigill fästade specifikationer, att berörde medel utgjorde lån. som beviljats dels P Wigren, Ola Nilsson, Torkel Olsson, Jöns Larsson, Håkan Holmqvist, Per Olsson och Jöns Mårtensson, dels ock Gumme Persson och Jöns Nilsson i Hofby. Sedan Ola Månsson fått genomse dessa handlingar, förklarade Ola Månsson det han vidkändes, såsom af honom utgifne, nyssberörde med hans namn undertecknade qvitto och skriftliga uppsats, i enlighet hvarmed ock samtlige deri omförmälde lån, med undantag af Thuressons, blifvit af Ola Månsson hos Kommissionären
Huru Bevilln.Ulsk. kunnat uppgöra denna beräkning, derpå har jag ej kunnat fä någon reda. Af ofvananförde skäl torde billigtvis inses, att det bör lemnäs taxeringsmäunen öppet, när de anse behofvet sådant påkalla, alt få anlaga en lägre beräkningsgrund än nu är stadgadt, lill hvilket ändamåls vinnande jag föreslår, i likhet med motionärerne, alt i 73 § ^ förändras lill Tff och i 74 § -pä utbytes emot 2'ff, hvarå jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag var icke rätt island att falla hvad IIr af Harmens framställt i afseende på den bevillning, som utgår af klädestillverkningen; men jag hörde några siffror nämnas, hvilkas riktighet jag icke kan erkänna. Jag är ej för ögonblicket försedd med handlingar, för att kunna upplysa om beloppet af den bevillning, som för klädestillverkningen utgår ifrån Norrköping, men till elt helt annat belopp än det Hr af Harmens uppgifvit, kommer man om allt sammanräknas, det kan jag försäkra. Jag har ej med stillatigande kunnat afhöra den uppgjorda caleulen, hvarföre jag tagit mig friheten yttra dessa ord. Gr. Cronhjelm: Jag hade visserligen icke ämnat att tilllägga något till hvad jag förut yttrat, om jag ej dertill blifvit uppmanad af en värd ledamot, för att förklara den calcul han sagt sig icke förstå. Enligt de §§, som ålägga bevillning, är det bekant, att sedan brutto-inkomsten blifvit besiämd och alla afdrag derifrån gjorda, så att netto-inkomsten blifver deraf gifven, så skall den anses som 5 proc. af ett capital, som deraf uträknas, och för 52 D eii 4 December f. m. detta capital skall lika bevillning utgifvas, sora af jordbruk, nemi. 2 per mille.
Till Lag-Utskottet remitterades Herr Sundvallsons motion, JYs 118, om inskränkning af universitetens disciplinära myndighet öfver de studerande, jemte i anledning af samma motion afgifna yttranden. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades Herr Ditzingers motion, J\l 121, angående upphörande af expeditionslösen för kontrakt eller protokollsutdrag om leveranser för Kronans räkning. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades nedannämnda motioner, jemte deröfver afgifna yttranden: Herr Staafjs, JVs 122, angående särskildt anslag till anläggning eller förbättring af vägar i de fyra nordligaste länen af riket samt till vägundersökningar derstädes; Herr Roolhs, J\s 129, angående en särskild nationalbelöriing för Öfversten m. m. Friherre N. Ericson, i egenskap af Chef för Statens jernvägsbyggnader; samme ledamots, M 130, om anslag till inrättande vid Höganäs och Torekow af stationer för lifräddningsanstalter m. m.; Herr Gahns, M 132, om anslag till uppförande af ett hospital för sinnessjuke, afsedt för Wermlands, Nerikes och Dalarnes behof; samt Herr Isbergs, J\s 147, om anslag till understöd för en af Doktor Oscar Sandahl i hufvudstaden inrättad medico pneumatisk anstalt. 72 Prof,-Utdrag den 29 November 1862. Den 29 November. Från Högloft.
Wi kunna endast bedöma gcrningar, och förr än de äro undersökte och granskade, lärer sälla» en rättvis dom deröfver kunna sällas. § 5. 4700 Den 30 October. Z s. FöresiäS att Justitiä - Ombudsmannen skall kun« na till Ombud brfullmägtiga sädane ssm äro berättigade att för andra wid Domstolarne taka. Jag tror ater, att det bör fä bero af Justitiä - Ombudsmannen sjelf akt i sädant hänseende fä nyttja hwilka personer han har förtroende, till att kunna och wilkja fullgöra ett sädant uppdrag; ty klokhet och Juridisk kunskap kan ju äsw>n ägas af personer som icke äro examinerade Jurister eller privilegierade att föra processer? äfwcn som jag hemställer, om icke i likhet nied Justitiä - Cairtzlcrn äfwcn Justitiä - Ombudsmannen bbr sä rättighet att insätta wike för uraktlåtande af den ätgärd Regerings - Formens yyrde samt denna H af Jnstrucston gifwer honom anledning att af Cinders - och Tjenstemän fordra. § ro. Tyckes wara mindre lämpclig, först att om Justitiä - Ombudsmannen anser nödigt att nögorr Domstols, Collegii, eller Embetswerks ätgärdcr i allmänhet böra granskas, göre han derom underdänig anmälan hos Kongl. Maj:t hwilkcn allena det tillkommer att om en sädan granskning förordna. — Hwartill tjenar en dylik anmälan i händelse derä icke göreS afseende, och huru bör Justitiä - Ombudsmannen sig k thp fall förhälla? — Z inirehällcr widare att om en sädan granskning warder anbefalld, äge Justitiä Ombudsmannen att derwid tillstädes wara utan att i förrättningen deltaga.
Utskottens Betänkande.” Herr Majoren Gyllenkrok, Herr Grosshandlaren Wideberg och Herr Comrnerce-Rådet Haak förklarade sig instämma med Herr Prosten Fröberg. Statsoch Banko-Utskottens Betänk anden. 269 Herr Lagmannen Mannerstam tillkännagaf, att Herr Lagmannen, i följd af sin förut gjorda reservation, skrifteligen författat sin serskilta tanka, angående fonden till Odlings-Lån, för att bifogas Höglofl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 45 Wederbörande Embetswerk hafwa, enligt Rikets Ständers yttraF„st'gye!Lde önskan, blifwic anbefallde att, öfwer de under deras inseende ställde Kronans hus och byggnader, uprätta sa kallad Liggare eller fastighets Registratur, uptagande en korrt beskrifning om hwarje hus, detz alder m. m., och i hwilken sedermera skall införas de med husen skeende förändringar, samt kostnaderne för hwad som utgör nyeller till-byggnad eller reparationer, medförande förändringar i husens form, construction och rummens indelning; warande ock befaldt, att ritningar öfwer sadane hus i Landsorterne stola genom Ofwer-Jnte-ndents-Embetets försorg uprättas. Sedan Rikets Ständer, wid sistförflutne Riksdag, bewiljat anEmktjflag för lönereglering inom Kongl. Majus Canzli, har reglering sa^go^m wäl i afseende pä personal som löner inom alla afdelningarne derstädes blifwit werkställd, derwid likwäl för de fleste endast Jnterims-stater kunnat fastställas, i afwakran pa derwarande öfwertaliges afgäng.
Då man ser huru församlingarnes ledamöter i våra dagar löpa efter hvarjehanda lärdomsväder, så kan deras kristendom, som så göra, — icke vara annat än en torr och tom utanlexa utan inre lefvande tro. — Om religionens sanningar icke blefve så inpreglade endast i minnet, som de nu blifva det, skulle menniskorna ej vara såsom vacklande rör, men tyvärr äro de alltför ofta så. Vi kunna ej vara blinda för att de tros-satser, som åtminstone jag och många med mig anse falska och irrläriga, tyvärr vunnit och vinna alltför många anhängare i vårt land, ja till och med Mormonläran i all sin råhet, och måste då något djupt fel ligga i sjelfva den första religionsundervisningen, den, på hvilken hela lifvets lycka och tro, och efter det ett saligt slut i tro och hopp, endast kunna grundas och utveckla sig. — På denna grund och då jag derjemte helt och hållet instämmer med Gr. Hamilton deri att allt beror på att få dugliga lärare, och att sjelfva den bättre läromethoden måste först inhemtas af dem, som skola meddela undervisningen åt barnen, skulle jag önska en återremiss och att dervid ålades Utsk:t att upsätta en skrifvelse till K. M:t i den akt och mening, att K. Mrt täcktes anbefalla, att, såvidt möjligt är, en god undervisningsmethod inlärdes af de alumner, som skola blifva lärare, så att de må kunna 5G6 Den 18 Februari f. m. förstå och förklara bibeln, samt rätt använda de bibelförklaringar, som finnas intryckte i vår katekes. Jag tror att den är nyttig som handbok, och om läraren, i stället för att blott sticka boken i hand på den stackars lärjungen och med lock och pock tvinga honom att läsa utantill, sökte utveckla sjelfva »kontentan» af vår lilla katekes, skulle sedermera utanläsningen gå betydligt lättare. Derföre förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss, men med anhållan att Utsk:t behagade utreda frågan om den riktning, som den lefvande undervisningen bör antaga för att göra gagn, samt att den döda måtte inskränkas, såvidt möjligt är.
Hvad den formella frågan beträffar, så enär Herr Tham yttrat, att här varit Ledamöter, som sökt förändra Rikets Ständers rätt att sig beskatta, tili ett önskningsmål, får jag, i fall den värde Ledamoten dermed åsyftat hvad jag sagt om EkonomiUtskottets rätt att uppgöra inia ti vet till sjelfva näringssystemet, och om BevillningsUtskottets åliggande att upprätta I2Ö Den 22 J u n i i e. m. tulltaxan, erindra honom, att ingen ting träffar, utan det som är sannt. "Vill man således anföra något till en annans vedei'- läggning, så hör man yttra sig öfver hvad han sagt och ej öfver något annat. I afseende å sjelfva formen, linnes för öfrigt intet olagligt deruti, att remittera ett ämne* som förevarit i ett Utskott, äfven till ett annat, för att gemensamt med det förra behandlas. Herr Ribbing: Då jag linner, att frågan är hänskjuten till afgörande i sammanhang med frågan om tullen på Yictualievaror, så afstår jag från yrkande om återremiss. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMurskalken framställd proposition, blef EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 3 dennes under N:o iBoafgifne, samt den 12 derpå följde e. m. på hordet lagde, Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 35 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om registrering af otryckte Riksdagshandlingar; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sist - Den aa Jan ii e. ra. sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden Rifallet, för dess del dervid låta bero.