Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har af Friherre Ehrenborghs yttrande, under discussionen om det näst föregående Utlåtandet, blifvit styrkt i den mening, att det på landet vore af stor vigt, att vid inträffande eldsvåda kunna påräkna ett verksamt biträde af de närboende, och alt alla således borde deltaga i brandstoden, för att uppmanas att så skyndsamt som möjligt befordra släckningen. Ur denna synpunkt torde det vara i synnerhet de större egendomarne, hvilka hafva mångå arbetare och underlydande att disponera till biträden vid eldsläckningarne i orten, som böra bibehållas i Brandstodslagen; men det är just dessa, som förnämligast ingå i Allmänna Brandförsäkrings-Inrättningen, och således enligt författningen skiljas från Brandstodsföreningarne. Det torde tillföljd häraf ännu vara oafgjordt, hvilkendera principen helst bör antagas, och jag tillstår, att jag hittills sjelf icke kunnat bestämma detta; men jag tror att de betänkligheter jag framställt, åtminstone förtjena, att genom en återremiss tagas i närmare öfvervägande af Utskotten. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Jag vill ej bestrida återremiss, om verkligen Den 21 April f. m. 73 i Utskottens Utlåtande skulle finnas sådan tvetydighet, som Herr Hjerta trott, nemligen att delägare i andre BrandförsäkringsInrättningar än den Allmänna för hela Riket icke skulle emot 1818 års författning äga rättighet, att frånträda Braridstods-Inrättningar på landet. Jag har icke kunnat öfvertyga mig om, att någon sådan tvetydighet verkligen äger rum. Utskotten hafva utgått från den grundsatts, att hvar och en, som sjelf ej fordrar brandstod, bör vara befriad från att gifva sådan, hvaraf naturligtvis följer, att den, söm ingått i någon annan brandförsäkringsanslalt, och således afstått från anspråk på brandstod, ej eller kan förpligtas sådan gifva; och jag tvekar icke att förklara, det jag tror denna grundsatts vara riktig. I afseende på frågan om större egendomars qvarhållande vid Brandstods-lagen, torde jag få erindra att Säterier aldrig tillhört de Brandstods-föreningar, som allmänna Lagen omtalar.
Yid mitt inträde i Banco-Utskoltel gjorde jag för mig lill en oeftergiflig pligt att af alla krafter söka motarbeta alla sådana försök lill rubbning i de grunder för Bankens rörelse och förvaltning, som viel sista Riksdag uppgjordes, genom hvilka dea så lyckligt verkställda realisationens fortfarande säkra bestånd i någon mon skulle kunna blifva satt i fara, äfvenså har jag sedan samma tid alltid baft till hufvudsakligt syftemål att. med hela min, visserligen alltför ringa, förmåga söka medverka lill utförandet af de flere planer för hela Myntocl» Bancoväsendets mera ändamålsenliga reglerande inom vårt land, som föregående Ständer, för att. ej på en gång företaga allt för många och allt för vidt genomgripande reformer, måste till framtiden uppskjuta, men som, alt döma af de af förra Riksdags Banco Utskott afgifna Belänkanden, man tycktes vilja i testamente lemna till näst efterkommande Banco-Utskott och Ständer att vid en förmodad mera gynsam tidpunkt till verkställighet befordra. Oaflålligt har jag såsom Utskotts-Ledamot sökt verka i nu tiilkännagifven syftning; men olyckligtvis hafva mina bemödanden oftast fruktlöst aflupit; jag och de med mig lika tänkande hafva vanligen befunnit oss i minoriteten. Och närvarande Banco-Utskott, långt ifrån att allt framgent och oafvändt fortgå på den bana, sorn det föregående öppnade och beträdde, har i min lanke i stället både på densamma vändt om och derifrån afvikit. Fastighets-lånefondens förökning är ett sådant steg tillbaka och åt sidan, och ett derjemte ganska farligt steg. Svenska Riks-Banken skall visserligen också vara Låne-Bank; men dess hufvudsakligasle bestämmelse är dock, enligt min åsigt, alt vara Sedel-Bank; dess hufvudfunclion är: ”alt bibehålla det inländska myntet vid den rätta och skäliga valör, samt förekomma och förhindra främmande myntsorters egenmägliga och obilliga 14 Banco-VtsTioltels Utlåtande, lV\o 150. stegring.
H a r ej författaren därmed velat liksom antyda, att den stora allmänlieten, hvardagsinanniskorna,. ej velat se Ibsen som den store reformatorn, utan kallat honom galen, besynnerlig m. in., utan att de dock innerst trott detta, ty det gör fru Solness heller icke. Solness själf vet, a t t han varit skuld till att fru S. blifvit olycklig. Detta menar Ibsen nog spboliskt så, att hvardagsrnänniskorna blifvit rubbade ur sin j a m a, gifna lunk, och detta var dem för påkostande; de ge deil skulden som riibbat dem ur deras lugn, ' meii första ej, ha ej. kraft - liksom nu frii Solness - att göra sig denna lärdom till godo. Därför gå, bariien, möjligip$eriia, under, och det blir intet samlif mellan dessa tv&amp; för olika mål strafvande personer. bI %nga utläggningar torde väl Ibsens nya bok bli underkastad. Men sällan har jag varit så öfvertygad som nu att utläggningarna konima att samnianfalla. Reder och tack byggmastaï Solness! Du står dar uppe alltjanit, afven vi se dig dar, vi so111 Hilde, lingt efter att du personligen ej mer står där sjalf. Hyad du gifvit består. Men det var kanske ingen svanesång detta? Hvem vet livad du mera hörde dar uppe - högt, högt upp? ' v-d L-d. l .. Anne Charlotte Leffler-di Ca janello. Tre månader hafva förflutit sedan den sorgliga och öfverraskande iinderrattelsen ingick, a t t Anne Cliarlotte Leffler drabbats af dödeii i det nya hen?, Iion %t sig skapat IHngt borta från sitt fosterland. Nu. sedan den smärtsamma bestörtning, som grep en livar vid denna nyhet, hunnit lagga sig, och det som man först hade svårt att fatta, att Anne Charlotte Lefflei ej inei finnes till, ingått så att saga i ens medvetande, bör minnestecknarens uppgift falla, sig lättare, an då lian sthr under intryck af det första slagets smärta.
Ständer nu anvisades för fyra år, på det att ej, såsom hittills varit fallet], medel komme alt saknas till tjänstemännens aflönande vid utgången af hvarje år, då Rikets Ständer till ordinarie Riksmöte sammanträda Hvad först angick Styrelsens för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader underdåniga hemställan i afseende å anslag för Kanaler, Slussar, Jernvägar, Hanmar samt Faroch Flott-leder, ansåg Statsrådet sig böra i underdånighet tillstyrka Kongl. Maj:t att hos Rikets Ständer föreslå, att följande anslag och låne-understöd måtte företrädesvis beviljas: a) Återstoden af det, enligt Kongl. Brefvet den 14 April 1837, Linköpings Stad tillförsäkrade bidrag till amortering af det för hamnbyggnaden derstädes och Stångåns upprensning upptagna lån R:dr 2,160: b) Anslag såsom bidrag till hamnbyggnaden vid Borgholm 21,600: c) Bidrag till Brobyggnad öfver Helge å vid Christianstad, anslag 33,333: 16. — lån .. 66,666: 32. — 100,000: Transport R.-dr 123,760: Kongl Maj:ls Nåd. Prop. om Statsverket 1853. 47 Transport R:dr 123,760: d) Bidrag lill utdikning af så kallade Stora Mossen jemte sänkning af Kåfsjö med flere sjöar i Jönköpings Län, anslag 20,000: lån 25,000: 45,000: Vidare tillstyrkte Statsrådet i underdånighet att, för anläggning af nya samt förbättrande eller omläggning af backiga' eller eljest mindre goda vägar, Kongl. Maj:t mätte hos Rikets Ständer föreslå anvisandet af enahanda summa, som å sistlidne Riksdag beviljades, eller att fördelas på de 4 åren 1854—1857 med 125,000
Boye yttrade, då frågan förra gången förevar, instämmer i nilo i hvad Hr von Troil 1111 framställt, och anhåller att Hr Landtm, mätte i öfverensstämmelse dermed göra proposition. Frih. Boye: Med mycken beredvillighet afstår jag i från - D « ii a6 Augusti e. m. 377 från min begäran, oell anhåller jag 0111 propos. i öfverensstämmelse nied livad Hr von Troil begärt. flr Frill, o Landtm hemställde, om R. n Ad behagade antaga SlatsUlsk:s inbjudning rörjde aflöningen för Slåmls-secreterai ne. Ropades starka nej, blandade med ja. Uppå derefter framställd propos. blef den föreslagna voter:«-propos:n godkänd Aflöt] ingen för notarier ne hosRiksSCn. Frih. Cederström, Jacob: l öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. i fråga om lörsta punkten beslutat, tillstyrker jag nu, att R. o. Ad. måtte jemväl här vidblifva sitt förut lättade beslut. Hivon Hartmansdorff, Äng., förklarade sig vara förekommen af Frill. Cederström. Hr Frih. o. Landtm, liemställde, örn R. o. Ad. behagade antaga StatsUtskts inbjudning rörtde aflöningen för RiksSl :ns notarier. Ropades nej. Hr von Hartmansdorff: Jag tror rnig förra gången, då detta ämne bär förevar, hafva anfört så talande skäl derför , att R. o. Ad:s notarier borde vara betalde lika väl, om icke bättre än notarierne i något af de öfriga Stånden, att jag nu underställer det IJ. Ståndet, om icke, när frågan är öppen till inbjudning, Ståndet ville förena sig om en sådan till de öfriga Stånden, att sig med R. o. Ad. förena 0111 den högre aflöningen af 5 r:dr b:co för notarierne. Uppå framställd propos. blef den föreslagna voler:sproposm af R. o. Ad. godkänd.
Hade Utsk. annorlunda förfarit, så hade Utsk. gjort sig skyldigt till en lagöfverträdelse. Hvad sjelfva saken angår, så kan jag väl förklara, alt en och annan af den liberala sidan icke finner sig tillfredsställd af förslaget, men huru de, som äro måne om Statskyrkan och önska befria henne från proselytmakeri, kunna motsätta sig förslaget, förstår jag i sanning icke. Hela förslaget afser skydd för denna kyrka; det belägger med straff proselytmakeri, och ändå säger man, att Utsk. gått för långt. Om vi kasta en blick på det närvide tillståndet, måste vi darra för vår kyrkas bestånd. Under en lång tid har proselytmakeriet fortgått obindradt, ty det finnes icke något straff derpå, då landsförvisning icke kan ådömas. Lagbrytaren bånar lagskipriingen och säger, då han tilltalas: anklaga mig för något värre: anklaga mig för affall. Är ett sådant tillstånd önskvärdt och 9r det icke till mehn för kyrkan? Vi, som bidragit till Utslcs förslag, hafva varit ö.fvertygade, att Svenska kyrkan lider af ett ondt, som förr eller sednare måste spränga benne. En hvar, som tagit kännedom om förhållandet, sorn sett huru församlingar splittras, så att knappt Jolel qvarbiifvit i Statskyrkan, kan icke blunda, han måste söka att hejda det onda och tillbakavisa faran, och just detta har Utsk. gjort genom sitt förslag. Emot 4:de §:n har Hr Hjerta anmärkt, att den innebär inskränkning i den fria forskningen, men han har likväl förbisett, att i §:n blifvit inflickade orden: »lill andras förledande», hvilka ord icke förhindra den fria forskningen. En skrift, som innehåller forskning i religiösa ämnen och icke tillkommit i afsigt att förleda andra, är icke fördömlig. Tryckfrihetslagen innehåller förbud i det afseendet, och genom den klandrade §:n kan väl Utsk. icke anses hafva gått för långt eller längre än Grundlagen.
Ty hvad miter man vid genombliiddrandet of de 208 glest tryckta sidorna? En karleksintrig rned stark bismak af reminiscen ser fr %n de franska romanerna, episoder d8r torftigheten .i fantasi och uppfinningsform %ga ej sallan tar sig uttryck, sorn hvarken aro forenliga med god smak eller poetisk up.pfnttning, .ocb till sist handlande personer, som icke motsvara de friska, karnfulla skarghdsbo-typer, sorn man onskat se lifslefvandc framfor sig. Och dock ar det ett idealistiskt skimmer forf. velat kasta ofver vissa a£ figurerna i boken. De upptriida aldrig rAtt och, ohyfsadt hans lotsar, sjobussar och skargirdsjantor. T.vartom det ar nigot alltfor forfinadt, kansligt och vekt ofver dem, och d i Geijerstam med den for honom egna hjiirtm och njurar ransakande dissekerknifven soker tranga in p % djupet af dessa natunnanniskor, soln man tankt sig s l enkla och osammansatta, har man en fornimmelse a£ att diagnosen ej ar pA 1 %n,qt nar sB traffande som nar forf, har en af sina sjalsligt abnorma ofverlrultiverade nutidsmanniskdr pa ' operationsbordet. Kring en, ung man och en ung lrvinni ror sig forstis romanen. Hon ar en fisklagets akta dotter, han en liafvets arbetare, sorn alla darute. De ha alskat hvarandra frHn barndomen dessa t v l och det ar efter Nils Marta spiijar under oro och langtan, under de .stormiga dagar och natter, dB storbgtarna droja s i Iange p i sin llngtur, fast hon skulle forgBs af blygsel om nigon anade hennes .hemlighet; det ar till. henne alla hans tankar g i dar han fardas ute pB hafvet.
En wärh Ledamot Herr Sfwerste LerZtzmLN behagade för', några - Den 28 Zobruar». gra Plena sedan proponera om Medaille för den erHallne Freden; jag trodde dä, ari fast mera minnet genom en Medalje borde > öre igas af deii RegementS-Förandringen, som grundlag! F.eoen. I delta mat blef sa myckel jag mig an erindra, ej Något formcligk beslut logik. Med god hushållning och dock med noa tydlighet, stmbe flere föremål, fäsom Kröning, Regemenks-Förändrina, or Fred pa samma Medalje kunna uttryckas. Hmdelse.vis har mig i hander kommu twenr.e Fö stag, uopgifne af rvär bade lärde ochwitrre Riks Histcnograph, Expedi. ions-Secreteraren blallsi.IaerZ Del ena nemligen förest , lier. ä första st dan Ko"unae>-.s bilo med lagerkrönt hufwud, o.b omffrin: e.^kOl-VS XIII ireZno xrWkectUZ ,g Xlarkii, Loronotug !<cx Susciss 29 surrii L-IDLLLIX; andra stoa». F u t >vea, nedoignande, four igenkännes uf jin strla haäand^ i wänstra handen g'oben med Sweriges Wiren. O wer/cri^t: Ibsliituiori Suecia understrift: Orstines Kegni. Det andra förslaget föreställer ä första da» begge denaS Majestaters krönta Bröstbilder. Omstrift: XIII lsteclv. Lljs. H.LX L Xe^ina SueeimOoronatt NDLLLIX. Andra^stvan Fru Cwea, n,eo en Lagers a.st i handen. Obnerfliitt: Luscia Kenakcens. Lxergwun.' Orstinex klemm.
Domarekallet utöfvas, och då man bör kunna antaga att Konungen till Högsta Domarekallet väljer de yppersta män som inom Domare-corpsen står att få, en stor olycka vore om det oaktadt allmänna omdömet om rättvisans tolkare och handhafvare och synnerligen Högsta Domaremakten voie mindre fördelaktig. Med sådan opinion om rättvisan skola snart sjelfsvåldet, näfrätten och slutligen anarkien blifva gäster i landet. I våra grundlagar och politiska institutioner är också, för att gifva Högsta Domarekallet så mycket större anseende, förordnadt: att Högsta Domstolen utöfvar Konungens lagskipningsmakt, dömer i Hans stad och utfärdar domar under Hans Sekret. Allmänna lagen i 28 Kap. 1 § R:sB:n belägger den som tadlar Konungens Dom med 500 Daler s:ms böter. Man har velat ställa rättvisans tolkare i högsta instans under skydd af purpurmanteln, för att gifva desamma högsta möjliga anseende, kan det då anses politiskt och klokt att angripa Högsta Domstolen i en så ömtålig punkt som klandret af Dess beslut. Skall ej allmänheten föreställa sig att det står gon - 702 Den 19 December. ska illa till inom nämnde Domstol, dä en sådan man som Just.- Ombudsmm upträder med ett dylikt klander. Men saken har ock en juridisk sida och jag går nu att vidröra den. En gammal latinsk regel lyder: »Audiatur etiam altera pärs», hvilken hilr af Just.Ombudsmm blifvit åsidosatt. Enl. 90 § Reg.Fm äger R. St:r ingen rätt att uptaga eller granska, och Högsta Domstolen ingen rätt att inför Ständerna försvara det af Just.Ombudsmm klandrade beslutet. Den åtgärden Just.Ombudsm:n vidtagit att i sin Embetsberättelse intaga en dylik granskning, har gjort för dem omöjligt, att, åtminstone inför den auktoritet de blifvit anklagade, försvara sig.
Edelcreutz yttrar, att en Rättare varit närvarande vid en af RoteringsCommisionens sammankomster och derstädes gjort flera serskilta uppgifter på min Egendoms afkastning; jag lemnar osagt, huru dermed sig förhållit, efter som jag ej var närvarande: men om också nämnde Rättare vid förut omtalte möte varit något confus, fruktar jag, det flera dervarande voro vid samma tillfälle blottställde för mer eller mindre coufusion; jag inser likväl icke hvad sammanhang denna omständighet äger med den fråga, som nyss blifvit afgjord, och vill derföre icke eller vidare trötta Ridderskapet och Adeln med någon vidlyftighet uti detta ämne; utan endast hafva äran gifva tillkänna, det jag med innerlig glädje och största tillfredsställelse afhört Ridderskapets och Adelns fattade beslut, rörande Roterings-Verket, och jag skulle handla mot min egen böjelse om jag uragtlät att hembära en skyldig tacksamhets gärd åt de agtningsvärde Ledamöter, som dertill hufvudö sakeligen medverkat) Den ii Juni i e, m. 659 Den förhoppning jag och hemmavarande medborgare hyst till Svenska folket, och dess Representanters upplysning och rättskaffenhet, är icke förfelad. Dess ombud rättfärdiga. den«< na förhoppning och visa, det de äro ömme vår-1 dare af Grundlagarnes helgd och medborgerlig rättvisa: hvarföre de både för närvarande och kommande tider gjort sig förtjente af nationens erkänsla, den jag, såsom en medlem af den lidande Provincen, nu får äran och tillfredsställelsen att betyga» Föredrogos ånyo och gillades följande från nedannämde Utskott inkomne, samt den 8 och 9 dennes på bordet lagde, Betänkanden: Frän Stats Utskottet: Af den 4 dennes: i :o Angående Tullvedsuppbörden i Halmstad; 2:0 Öfver Herr Jacob Linström motion och förslag, att alla Statens intrader skulle uppbäras och redovisas af RiksgäldsContoiret; 3:0 I anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss af f. d. Commissarien i RiksgäldsContoiret C, J.
Län väckte Motion, att, med upphäfvartde af det uti 5, §. af Kongl. Förordningen örn Skogarne i Riket den 1 Augusti 1805 stadgade förbud mot svedjande på de ställen, utom åker och äng samt rätta beteshagar, som bestå af sandmo samtbergaktig och stenbunden mark, rättigheten tili anställande af svedjande, må, utan afseende på markens beskaffenhet, blifva fri och obehindrad, är vordet uti feemälte Riks-Stånd föredraget, hafva, enligt hvad det dervid den lgtde i denna månad haline och Utskotten tilHiandakomne Protocoll utvisar, anmärkningar dervid blifvit gjorde, på grund hvaraf, Ståndet beslutat att samma Betänkande tilt Utskotten återremittera. Af berörde Protocoll hafva Utskotten in~ liemtat, att Riksdags-Fulltnäktige från Blekinge., Jemtlands och Wester-Norrlands Län förbehållit att berörde orter må bibehållas vid den nu-ägande oinskränkta rätt till svedjande, att åtskillige Riksdags-Fullrriäktige från andra orter yrkat, att nämnde rättighet borde vara allmän, hvaruti jämväl Ståndets allmänna röst instämt, och att Riksdags-Fu.llmäktige Johan Wiklund från Westerbotten, samt AAders Danielsson från Elfsborgs Uän ansett, det ofvanomförmälte uti 53 §. af Skogs Ordningen meddeidte förbud skulle innefatta en stridighet emot den uti 18 §. deraf lemnade öppna rätt för Skatteman, att å sina ägor anlägga nya torp och göra alla de uppodlingar, som beskaffenheten medgifver, helst sådane åt - LagBesvärsoch Oeconom.-Ut soknens Betänk. 665 gärder oftast icke skulle kunna vidtagas utan föregånget svedjande, äfven på sådan mark, sorn den förstberörde §:n omnämner.
Förkl. 2ö6j» Till Svar å Revisorernes erinran, att lill utläggande och upptagande af pontonbryggan vid Rosendal endast Kronans manskap borde, för vinnande af Statg-Utkoltet» Utlåtande, N:o 54. 37 öfning i dylika arbeten, begagnas, hav Chefen för Jngeniör-Corpsen anfort, att ifrågavarande utläggning och upptagande verkställts med manskap af Gardes-regementena och Flottan, hvaremot reparationer af pontonerne och öfrigt vid utläggningen erforderligt arbete mast, i anseende till saknaden af serskild Pontonier-Corps, genom private arbetare och timmermän, bestridas. Med afseende å hvad sålunda blifvit upplyst, hemställer Utskottet, att berörde anmärkning måtte få förfalla, § 54. (1841 års Rev. Ber. pag. 82. Forld. 267), 1 afseende på redovisningen för de till befästande af Stockholms Ave* tiller anvisade samt åren 1838 och 1839 använde medel, hafva Revisorerne erinrat. att om anskaffningen af erforderliga materialier och utförandet af åtskilliga arbeten blifvit, på sätt 1825 års Kongl. Auctions-Reglemente före»krifver, å entreprenad upplåtne och tillfälle till täflan derigenom beredt, nedsättning i belöpande kostnader troligen kunnat vinnas; varande såsom exempel derpå anfördt, att hvarje cubikfamn sänkt gråsten år 1838 kostat 20,18, J(j2/3 ä 15 R:dr, men år 1839 endast 9 Rsdr 40 sk. Uti Chefens för Ingeniör*Corpsen underdåniga utlåtande finnas angifne de serskilde förhållanden, hvilka för denna gång ansetts påkalla de af Revisorerne anmärkte undantag frän Författningens allmänna föreskrift* oell linner Utskottet, med hänsigt ti 11 hvad sålunda blifvit anfördt, någon serskild åtgärd uti nu omförmälde fråga icke vara att vidtaga.
Nej, komma, jemlikt Piidderskapet och Adelns beslut, bestämmelserna för denna artikel att blifva följande: ”Apotheksvaror, i denna taxa ej specificerade:” ”enkla eller sammansatta fria vid införsel”; blifvande i begge fallen nuvarande tullfrihet vid utförsel bibehållen. Voteringen har utvisat 102 Ja och 17 Nej, hvadan och då Ja vunnit, Bevillnings-Utskottets Förslag i denna del blifvit af Rikets Ständer godkändt. zj:de Voteringen, (8:0), Den, som gillar Utskottets hemställan, att utförselsluilen å Ekbark bör nedsättas till 12 sk. tunnan röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer sagde utförsels-afgift att bibehållas vid dess nuvarande belopp 24 sk. tunnan. Sorn voteringen utfallit med 25 Ja och 94 Nej, samt Nej följaktligen vunnit, har utförselstullen å Ekbark blifvit bibehållen vid dess nuvarande belopp, 24 sk. tunnan. 5:te Voteringen, (9:o). Den, som anser att, i öfverensstämmelse med Utskottets åsigt, utförselstullen å den under artikeln Ben upptagne rubriken Andra slag, oarbetade, bör bibehållas vid dess nuvarande belopp, 3 sk. Lispundet, röstar J% ; Förstärkta Ståts-Utskottets Memorial N.o 274. 3 Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer sagde tull-«dgift att nedsättas till 1 sk. Lispundet. Voteringens resultat har varit 79 Ja och 40 Nej; och som Ja således vunnit, har Bevillniugs-Utskottets Förslag blifvit af Rikets Ständer antaget. 6:te Noteringen, (10). Den, som bifaller Utskottets föislag, att artikeln Bilder, andra slag, bör förtullas efter vigt med 1 R:dr 12 sk. värde och 12 sk. införselsafgift skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer artikeln att fortfarande införtullas med 10 R:dr för hvarje 100 R:dr varuvärde.
Dertill hörer den ekonomiska vantrefnad , och den politiska svaghet, som jag yttrat mig anse vara följder af Styrelsens grundsatser; och då jag i öfrigt delar Friherre Anekarswärds och Grefve Horns tänkesätt, 33* Den 18 Ju 1 i i e. in. vill jag icke upprepa de af dem framstälde föremål för anmärkningar; utan endast inskränka mig till följande allmänna bevis för Styrelsens bristande nit, skicklighet och drift. Om man med ett lands ekonomiska kraft allenast förstår, att Folket får lefva och föröka sig, att det får arbeta och handla nätt upp så mycket som fordras för skatternes behöriga utgörande, då är visserligen mitt påstående obilligt, att närvarande Styrelsegrundsatser vålla ekonomisk vantrefnad inom vårt land. Men menas dermed, att landets krafter utvecklas, under ett fritt, idogt och lönande näringslif; att de rikedomar menniskorna utösa ur jordens sköte, obehindrat kunna användas till deras förkofran och trefnad; att vårt eget lands producter på så förmånligt sätt begagnas, att behållningar vid våra byten med andra nationer beredas ; och att kunskaper i näringar och handel upplyfta folket i allmänhet till den ståndpunkt, att det kan tälla med andra folk i framalstring och afyttring; då är föga eller intet gjordt för Fosterlandet. Förgäfves hafva Rikets Ständer, under loppet af 20 år, yrkat näringsfrihetens stadgande såsom princip för våra inhemska arbetskrafters bemödanden. Förgäfves hafva de sökt befordra handelsfriheten, för att derigenom betrygga åt dessa arbetskrafter ett lönande användningssätt. De beslut, som i dessa afseenden blifvit tagne, vittna alla, att Rådgifvar - Ben 18 Julii e. m.