Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lades på bordet nedannämnde från Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm inkomne betanien: N:o 36, i anledn. af väckt fråga om förändring i Just.Statsexpeditionens organisation; N:o 37, i anledn. af väckte motioner rör:de Lagberedningen; N:o 38, i anledn. af väckte motioner, om ändring af K. förordn. d. 29 Juni 1833, huru med försvarslöse personer förhållas bör; N:o 39, i anledn. af väckt fråga om förändring och tillägg i K. förordn. d. 29 Maj 1739, ang:de mått, mål och vigt; N:o 40, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring af K. förordn. d. 20 Jan. 1824, om ändring eller utrifning af vat tenverk ; N:o 41, i anledn. af väckt motion om ändring i 8 § af K. förordn. om kyrkoråd d. 29 Aug. 1843; samt N:o 42, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af K. resol. d. 13 Nov. 1747, ang:de inskränkning uti en del socknars i Dalarne rättighet att använda skog. H. R. o. Ad. utskildes kl. | til) 4 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Den 19 April e. m. GDI Lördagen den 19 April 1845. Plenum kl. 6 e. m. Justerades C> prot.utdr. för denna dag f. m. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. !) dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 31, i anledn. af väckte frågor om ändringar och tillägg uti K. förordn. om prestval d. 1 April 1843. Delta betänk, företogs punktvis till afgörande. Lsta punkten, an g: de ett ifrågasatt, men af litslen afstyrkt tillägg till förtydligande af 16 § i 5 art. af ifrågavar. förordning.
» Vårt program är mycket enkelt, — smör och bröd », sade de kaliforniske socialisterna. Men nu uppträdde på skådeplatsen en medtäflare, som ej tycktes vilja unna dem smör till brödet och som — hvad värre var — höll på att ryckafrån dem brödet ' sjelft. Det var John Chinaman med sin hårpiska och sin långrock. Hemma i det himmelska riket hade han lärt att arbeta som en träl och lefva som ett djur. Nu kom han och bjöd ut sitt arbete för en fjerdedel eller femtedel af hvad den hvite arbetaren ville hafva i lön. Han var svagare och klenare än denne, och hans arbete derfor ej häller så godt; men denna brist vardt mer än uppvägd af det billigare arbetspriset Den hvite arbetaren såg sig öfver allt undanträngd. Han höll på att svälta ihjäl i guldets åsyn och i dess eget hemland. Och så tog han sig för att slå ihjäl kinesen, hvar hälst han mötte honom. Det är nu ett sätt att resonnera, som är något svårt att komma till rätta med. Den kinesiska invandringen har genom våldsbragder och tvångslagar i någon mån hejdats. Men kineserna hafva dock ej låtit sig utdrifvas någorstädes, der de en gång fattat fast fot De hålla sig fast och tränga sig in öfver allt, uppträda aldrig pockande, tåla ödmjukt stryk och snäsor, blott de kunna förtjena en styfver, och — sluta med att öfver allt tränga ut de. hvite. Mer än en gång har äfven i det gamla Europa, då fabrikerna stått tillslutna under det kapitalet och arbetaren drabbat samman, på fullaste allvar satts i fråga att ersätta de inhemska arbetarne genom införsel i stor skala af kineser. De, menar man, ha hvarken lärt sig att göra strejk eller öfva ofog med dynamit, och deras närvaro skulle snart lära de inhemska arbetarne hvad deras frid tillhörde. Afven här i Sverge sökte förlidet år en numera upphörd morgontidning, att i sådant syfte upptaga » den guJa fargen » till behandling. Det har likvisst icke behöfts mycken eftertanke för att inse, att ett dylikt nödfallsmedel snarare skulle skärpa än utjämna de sociala motsatserna.
Ar, sA framt lian icke förut varit anställd i krigstjenst, dä en sAdan karl kunde godkännas intill fyllda trettiosju Ar. Rikets Ständer hafva tagit detta vigtiga ärende uti behörigt öfvervägande, samt funnit, huruledes sednaste tiders politiska förhAllanden och den ställning Sverige dervid intagit ovedersägligeu innebära en anledning för Statsmakterna alf egna uppmärksamheten åt försvarsverket; oell da ett af de förnämsta medlen härvid otvifvelaktig! ligger i Allmänna Beväringens ordnande på ett sådant säll, att del bistånd, som af densamma i farans stund bör kunna påräknas, blilver i möjligaste målto verksamt, inse och erkänna Rikets Ständer den faderlig» vård och omtanke, ej mindre för fäderneslandets försvar, än äfven om den för detta ändamål beväpnade ynglingens väl, som röjer sig uti E. K. Mils Nådiga förslag om beväringsålderns framflyttande ett år. De i den Nådiga Propositionen anförda omständigheter torde också ställa utom tvifvel att den ljuguettårige ynglingen i allmänhet i vårt land icke vunnit den härdighet, sorn för krigslifvet, med åtföljande mödor och umbäranden, erfordras, samt att följaktligen ynglingarne icke vid denna Alder böra gå i fält mot fienden. Men å andra sidan möta för det af E. K. M:t föreslagna framflyttande af bevärings åldern, hvarigenom de i fredstid vanliga vapenöfningarne skulle fullgöras vid tjugutvå Ars ålder, stora svårigheter. Att för landets försvar kunna förfoga om ungdomskrafter och rörlighets-förmågan hos den manliga befolkningen samt använda denna såsom krigare, innan densamma genom fredliga yrken eller giftermål och bosättning med så starka band fastades vid hemmet, alt den ogerna skiljdes derifrån, var otvifvelaktig! utsigten med nu gällande stadgande, alt bevärings-skyidighelen skulle vid fyllda tjugu års Alder inträda. Förhållandena halva icke sedan år 1812, då allmänna bevärings-manskapet först organiserades, undergått någon märklig förändring, aldraminsl inom det Riks-Slånd, hvilket onekligen lemnar det största antalet personer lill fäderneslandets försvar.
Jag älskar kraften, hänsynslösheten att aldrig väja för ett ord, om det bättre än allt annat säger hvad man vill ha sagdt; men jag skulle vilja, att samma stämma, som kan slunga ut ett ord så hårdt, att man rycker till och håller för öronen, jag vill att samma stämma skall ha makt öfver hela skalan, att det icke skall finnas en rörelse i en menniskosjäl, för hvilken den ej eger ett tonfall. Det råhuggna är din starkaste sida, men all entonighet blir tröttande. Ack, hvad jag afundas dig friheten! Jag måste ännu länge vara bunden af hänsyn. Jag får ej mejsla en staty så naken och kraftfull, som jag skulle kunna; det vore att förlora spelet. Men tror du, att jag derför skulle vilja binda dig, om det stode i min makt? Åh, aldrig! Utveckling, det är frihet. Nej, det retar dig icke, att jag har »ett finger med i spelet» när du gör ett godt arbete, ty om jag icke hade det – hvad vore vi då för hvarandra! Ingenting – absolut ingenting, och det ville du inte. Aldrig faller det mig in att förargas öfver att du har ett finger med i mitt arbete. Tvärtom! Åh, det är en glädje. Tack! »Societetens gäss» må han gerna säga, och en grofhuggare har jag ingenting emot. Jag fordrar blott en sak: intelligens. Ja, och så det, att han lefver. Icke allenast i skogen, utan att han hela tiden är en varelse af kött och blod och att man förstår honom. Det om qvinnofrågan kan bli af ypperlig effekt, när det bara blir verkligt lif i dialogen – och när samtalet kommer att inverka på berättelsens gång. Och det bör det. Det är just det som skall visa honom, hur tröstlöst förtorkad hennes inre menniska är. Hur ensam den, som kämpar iör qvinnornas sak oftast kommer att känna sig, när han står ansigte mot ansigte med dessa stackars förkrympta varelser, åt hvilka han vill skänka friheten och som ej veta hvad de skola göra med den.
Debet. Bal ance från föregående året: Afgift Stats-Anslag Krögare-Societetens Tolags-Medel Underhålls-ersättning Sterbhus-Afgift Vinoch Caffe-Skånkars Afgift Spinnhus-Medel från Orterne Arrende-Medel Intresse-Medel Försålde Klädesoch Inventarie-Persedlar Arbets-förtjenst Ersättning för bristande proviant Balance från föregående äret: Utgifter: Arrende-Medel . 1,733:16. — Aflöning och Arfvoden . 11,892: 18. 8. — Allmänna Arbetsmanskapels Aflöning eller Arbets-förtjenst, utöfver de belopp, som till Inrättningen hemfallit 5,673:28. 8. Extra Proviant eller Förplägning samt Premier 10,050: 31. Underhålls-kostnad eller Proviant 46,727:20. 2. Beklädnad och Sängkläder 20,572: 9. — Ved, Lysning och Tvätt 16,989:17.10. Kostnader för arbetens bédrifvande 1,237:20. 6. Inventarier och Redskap m. m 4,175: — 1. Diverse Upphandlingar och Utgifter . 9,723:12. 3. Afskrifven Skuld jemte inbetaldt Lån och Ränta 676: 20. 5. Bevillnings-afdrag 9: Remisslage 29. — 30. Restitution 5:17. Så vidt Revisorerne kunnat finna, bar Kongl. Styrelsen med varsamhet, omtanka och nit fullgjort de invecklade och brydsamma göromål, som varit med dess verksamhet förenade, och Räkenskaperne lemna ej heller anledning till någon våsendtligare anmärkning, men Revisorerne hafva dock icke bort underlåta alt fästa uppmärksamhet vid följande omständigheter: A) Vid jemförelse emellan Tabellen öfver Stats-Anslagets anbefallda fördelning och uppgiften öfver Utgifternes belopp för hvarje föremål, visar sig att det förra icke blir tillräckligt; hvadan de tillfälliga inkomsterne jetnväl måst användas för att betäcka åtskilliga under olika rubriker utförde kostnader.
Deremot var det just Köpenhamns befästningar som hindrade Köpenhamns intagande af elen Svenska KrigareKonungen Carl X Gustaf. Hr Grin citerade 2:tie Franska författare emot hufvudstäders befästande; jag vili då citera ett »factwp» : Ludvig Filips klokhet och omtanka oingaf Paris med den redan för flera år sedan färdiga befästningen, på det att det för Fransmännen sorgliga intåget i deras hufvudstad af främmande Arméer ej måtte kunna förnyas. Då befästningarne göras med stor omkrets, liksom befästningarne omkring Paris, och hvilken grundsats äfven lärer komma att följas vid planen för Stockholms befästande, kunna fiendtlig» kastkroppar ej slungas in i staden förrän de yttre verken och fästena äro intagne och vi skola hoppas att, innan detta skett, innevånarne skola få tid och. tillfälle att sätta sig sjelfve och sina tillhörigheter i säkerhet, hvaremot, om den obefästade staden anfalles, tryggheten lärer vara ringa nog. Hr Grin har sagt natt de Nordiska Rikenas hufvudstäder i »de hittills förda krigen blifvit skonade derföre ali de ej varit be nfäsladeln Hr Grin har då glömt de 2:ne rysliga bombarderingar, Köpenhamn utstått i början af detta århundrade. — Berlin var Den 28 Januari e. m. 191 obefästadt. men Hr Gr:n forde erinra sig alf Napoleon icke hade den artigheten att beskedligt tåga derförbi: jag tror att befästningar hade då för Berlin varit högst önskvärda. Plan till Köpenhamns befästande Kr redan tipgjord och kominer med snaraste att utföras. Äfven har jag mig med säkerhet bekant att samma förhållande är med Petersburg, der också redan en fullständig plan för befästandet af denna stad är upgjord och antagen saint med föista lärer komma alt sättas i verket. Således lärer icke heller Ryska Kejsaren, i likhet med Hr Gr. Anckarsvärd, våga förlita sig på sina fienders grannlagenhet och synes ej vara öfvertygad att det varit Petersburgs egenskap af o befästad som hittills skyddat denna hufvudstad.
Ibland de flerfallbiga Författningar Rik» sens Högloft -Ständer wid nästledne Riksdag widtogo till befrämjande och befästande af Sam» hällers högst wigtiga ändamäl, förtjenar utan twifwel bestulet om inrättningen af en Lag. Co,nits, till Lstadkommande af ett förenklad! Lagwerk, att räknas för ganska wäsenteligt. Dä detta besiut ej fattades förr än inrvid slutet af Riksdagen, sedan Stats Regleringen länqt förut war fullkomnad och fastställd, har Utskottet deri trott sig finna orsaken, att medel till den» na angelägna I rättning ej blifwit utsedde. Stats-Utskottet hemställer fördenskull till Rik» sens Högloft. Ständer, att en Summa af 5000: R dr. ärligen intill nästa Riksdag mätte pä Allmännaoch Ertra-Utgifts Staten till nämde behof fä ansiäs. 4:0 Angående Lands.Staterne i de npa Län, Jemtland och Herjeådalen samt rTllorrbotten. Kongl. Majts wisa och wälgörande Nädi» ga afsigt med inrättningen af bägge detze Län, lära RiksénHögloft. Ständer icke underläta att 622 Den 21 September. att med underdänigaste »vördnadsfull tacksamhet erkänna. Stats-Utskottet har haft tillfälle att taga kännedom af den i Räder fastställts Lands. Staten i förstnämde Län och deraf inhämtat, att den samma grundar sig pä den nogaste be. räkning och nödige Embetsoch Tjenstemäns LöningS. förmoner. Kongl. Majus Nädiaa Pro, position innehätler att ett lika förhällande blifwer med Lands-Slaten i Norrbottens Län. StatS. Utssottet fär till Riksens Högloft.
Att för hwarje förbrytelse af mindre swär beskaffenhet, anda lill en i brädskilnad gifwen blänad, willja stadga ett owillkorligt upplösande af akta bandet, det synes mig wara att driswa frihetsnitet litet för widt, och lämna fältet öppet för de mäst 0- tyglade begär och all stags lättsinnighet och srivolitL, samt att willja helt och hällit omstörta Skaparens wisa inrättning till menniskoflägtets förädling och deraf beroende lycksalighet. Sä menar jag ock, att en af Europas Nationer i första utbrottet af frihetsyrstan med mindre agtning behandlat denna stiftning, men wistigen, efter - 7Z2 Den 18 November. ter nogare betänkande igen ätergätt till den helgd den förut hade genom Lagarna. Sä lange wördnaden för den Högstad bud, agt» ningen för rena och dygdiga seder annu ager något »värde ibland ost, och man will åtminstone bibehålla stenek as en utwärkes ärbarhet, torde Högloft. Utskottet med mig finna det owantadt att höra denria Gudommeliga stiftelse willja förblandas med hvarje annat contract eller afhandling, som mä kunna efter Conlrahenkernas godtyckv när som häldst upplösas och lill intet göras, och jag ryser för hwad der. af skulle blifwa följderna för Nelizion, MoralilL och Samhällslefnaden. Dä jag talar icke för att tilltro mig att kunna Zlfwa någon wigt ät det beslut, som i denna del kommer ale tagas af Högloft. Utstottet, hwars upplysta, chri ste liga . och mcdborgeliga tänkesätt arv af mig för wäl kände, för att kunna ett ögonblick dragas i twifwelsmäl, utan allenast att anmärka det skenbara i de anförda stalén för en pästädd större frihet i denna del, sä torde jag icke behöfwa wars widLöftig.
Men, enär 3:ne Stånd i denna Regie* mentariska fråga icke gillat Utskottets framställning, torde den böra anses såsom af* slagen, samt Utskottets åliggande vara, att sammanjemka de olika meningarne, och Utskottet får i sådant hänseende anföra: alt, före redogörelsens afgifvande, Inventering bör ske äfven hos Domare, synes vara obestridligt, emedan ändamålet med en sådan redogörelse annars kunde förfelas. Sådant var troligen äfven meningen i 1824 års Förordning, ehuru det, såsom omnämndt vid redogörelsen i allmänhet och således förutsatt, icke uttryckligen förekommer i fråga om Domare, som icke ställa borgen för Chartas-uppbörd; och synes det Utskottet, att ett bestämdt stadgande härom är lämpligt. Dernäst är det, i Utskottets tanka, alldeles gifvet, att Domare, om de finna för godt, ega ställa borgen för det belopp stämpladt papper, som af dem på credit erhålles; men deremot synes det mindre rättsenligt, att Domare i sådan händelse skulle vara underkastade större controll och besvär än andra, efter Höglofl. Ridderskapets och Adelns beslut om redogörelse och inventering arne gånger om året, äfven då de ställt borgen, enär öfrige försäljningsman endast en gång, eller vid årets slut, skola redovisa; hvarföre Utskottet anser, att för Domare, som ställa borgen, i Bevillnings-Vtskottets Memorial. JV.o /f3. 3i allo böra gälla samma stadganden, som för andre Chartte-försäljningsmän. Efter dessa grunder, och sedan samtlige Riks - Stånden beslutat, att Ordinarie Domare äro fritagne från borgens ställande, om de så önska, och att de i första Författnings-Förslaget (jxag. 49) utplånade orden: ”Ordinarie Domare härifrån undantagne”, således böra qvarstå, får Utskottet till Rikets Höglofl. Ständers pröfning och antagande vördsamt framställa, alt i Författningen § 16 (pag. 5o efter nu gällande Författning) måtte intagas ett så lydande stadgande: ”Ordinarie
DäjaH i Plenum den 7 December hörde Herr Krigs-Rädct Larlson upläsa sill anförande, trodde jag mig finna otl han deruti tillwitte Revisoremc en dubbelhet i sine yttranden» Men da Herr Krigs-Rädet Larlsson nu behagat förklara, att detta ej warit hans mening, fäe jag allenast erindra, att da Statö-UtskottctS anmärk» »ingar wörö aldeles de samma som Revisorerna förut hade gjort, ansäg jag mig haswa full anledning att för en sädan tillwitelse förswara Rcvisorerne och kunde jag ej förmoda, att da Revisorernas anmärkningar warit med Fnllmägtige kommunicerade, Hcrr Krigs-Radet as den tryckta berättelsen skulle taga sig anledning vtt finna en olikhet emellan Revisorernas och Utskol» ttkö yttranden. Herr Stral», I^jls 'Wilhelm, anhöll, i an» Den i6 December. 89- antedning as de emar hans Fader Commerce Rä^et8rrsle, af Herr von,8cku!r,sns,sim gjorda anmärkningar, att dck mätte ttilatas bemäldte Commerce Nåd som ännu more sjuk, ctk deraf fä del och framdeles deröswer sä förklara sig. Friherre I>il)s ncr snrr, V^il !ieIm. Jag »vet ej om jag bedrager »nig, men för mia del ansäg jag ändamalet med de af Herr Larlsson up« läste relationer af Herrar Revisorer till och med ar 1807 wara, alt derigenom bestyrka att Herrar Fullmägtiges i Riksgälds,Conloirek förda administration, fran och med Norrköpings Riksdag till och med berörde är, more as Revisorerna gillad.
Edra kinder ha blifvit tunna och bleka. LOUISE. Jag har haft tyfus. ALLAND med tydligt konstnärsintresse. Sitt – jag ber – alldeles tyst ett ögonblick, så att jag får se ert ansigte i ro. Tystnad. De betrakta hvarandra. ALLAND. Jag tycker om er. Sådana ärliga ögon ni har. LOUISE. småler. ALLAND i förändrad ton; retligt. Trodde ni, att jag ville säga en komplimang? LOUISE försagd. Nej. ALLAND. Det kan aldrig falla mig in. Det gör mig ingenting, om ni är ful eller vacker, om ni har runda kinder eller håliga. Men jag tycker om eder, sådan som ni är. LOUISE. Ni känner ju min bror? ALLAND. Ja. Han är en duktig konstnär. LOUISE. Ja, inte sant! ALLAND. Han är lika mycket värd, som sitt namn. Det kan man icke säga om alla. Betraktar hennes ansigte. Men se huru ni lyser upp! Ni är stolt öfver honom. Det är väl han, som gifvit er en smula lif. LOUISE. Ja – förr. Då voro vi mycket tillsammans. Han var hemma om somrarne, och när han var borta, skref han ofta. ALLAND. Men nu? LOUISE. Nu är han gift. ALLAND leende. Ja, det förstör alltid en menniska. LOUISE. Så menade jag inte. ALLAND. Men så är det i alla fall Berätta mig någonting om er sjelf. LOUISE. Det fins nästan ingenting att berätta. ALLAND. Alltid finnes det väl något fastän ja, egentligen har ni väl aldrig lefvat? LOUISE. Hvad skall man eljes kalla det? ALLAND. Att vegetera. Tar hennes hand. Sårar jag er? LOUISE. Nej, men det käns som om ni hade rätt. ALLAND. Stackare. Ni har ett uttryck ibland som ett barn – ett förskrämdt barn. LOUISE lägger handen öfver ögonen. ALLAND. Lifvet har varit hårdt och elakt mot er. Är det icke så? Och ni är skygg och misstrogen. LOUISE. Inte mot er. ALLAND. Berätta mig då något. LOUISE. Jag kan inte. ALLAND ser på hennes klädning.
Tvärtom; jag är bestämdt en af de lyckligaste menniskor som finnes i verlden.” ”Jag tycker det är synd om mig också.” Sedan kom det liksom mot hennes vilja: ”jag lefver i alla fall i ett så pass personligt förhållande som det är möjligt, efter förhållandena. Hon sade det snabbt, halfhögt. Det var sådana ord, som man efteråt gerna skulle vilja taga tillbaka. Jag drog mig till minnes hennes yttrande i Stockholm: ”Min historia kan du aldrig få, ty den är inte min ensam.” Hon säger annars alltid att hennes lif varit fullkomligt jemnt och händelselöst. Efteråt kom hon och sade att jag finge icke nämna något till Karl om det yttrande om hennes personliga förhållande, som hon låtit undslippa sig. Jag lofvade det. Vi hade talat mycket och hjertligt den dagen. Det var den sista vi hade att vara tillsamman. Jag stod vid chiffoniern framför spegeln och kammade mig. ”När du fått slut på alla de ämnen, som nu ligga och vänta, så skall du få ett af mig.” Jag såg upp i glad öfverraskning. ”Min historia den är originell åtminstone.” ”Tack, jag skall inte glömma det. Jag skall nog påminna dig.” Hon satt och tänkte ett par sekunder. Så blef rörelsen henne öfvermäktig och hon ville icke att jag skulle se det. Hon gick bakom mig och stälde sig vid kakelugnen, stödjande sig mot väggen. Jag kunde se hennes ansigte i min spegel; hon märkte det icke. Hvilket ansigte! Det var icke längre den nyktra, hvardagliga Ellen Key. Denna smärta adlade hela det fula ansigtet till en klassisk skönhet. Det var den upphöjda, lidelsefria smärtan. Det var Niobe, stelnad till marmor. Jag har aldrig sett ett sådant ansigte. Det var det menskliga, sedt utan mask, ty hon var så säker om att ingen såg henne. Den minsta rörelse för att vända mig om skulle hon ha märkt. Jag vågade knappt draga andan, af fruktan att förråda mig. Åh, jag glömmer icke denna blick! Uppåtvänd, orörlig, tårfyld – utan att hon grät. Icke en rörelse, icke en blinkning. Ljudlöst, rörelselöst stred hon med sig sjelf för att kufva det som ville fram.397
Det är riktigt, såsom Herr Hjerta sagt, att Afskrifnings-räkningen stundom gick till 4 millioner och derutöfver* Jag känner detta så mycket mera, som jag då flera gånger reviderade Götha CanalDiscont; och jag måste förundra mig, att, då penningar kunna fås för 2 procent, man nödvändigt vill bortskänka den 3:dje* Man bör icke gifva mera än 2 procent, men 4 procent i nödfall. Alt erhålla lån på 2 månaders uppsägning för 3 procent tror jag ej låter sig göra; detta är dock en opi - Den i Dec emli er e. ni. % riionssak, men jag tror ej det lyckas. .Deremot är jag säker på, alt man inut ?. procent erhåller penningar alt betalas å vista. Jag anhåller om bifall lill den af Herr Hjerta föreslagne proposition. Friherre Cederström: Öfvei läggningen bar ledt derhän, att man glömt, det man genom utfärdandet af Obligationer på en månads uppsägning blott gör sedlar, som skola betalas a vista, ty om man insätter på Obligations-räkningen penningar mot i månads uppsägning, och genast uppsäger desamma, måste ovillkorligen Obligationen om en månad inlösas å vista. Jag kan ej afstå från mitt yrkande, att räntan skall Vara enahanda, och ej utöfver a procent, Herr Rosenblad: I afseende på hvad Friherre Cederström anmärkt; så förmodar jag, att räntan skall upphöra att räknas till godo å Obligationerne ifrån förfallodagen; hvarigenom Friherre Cederslröms anmärkning torde förfalla. I anledning åter af hvad Herr Hjerta yttrat, får jag erinra, att det är lättare att bruka bägge Obligationssätten, än Afskrifnings-räkningen, då man vill gifva en anvisning på Banken. Jag nödgas välja ett mindre ondt för att undvika ett större, och derföre strida mot Afskrifnings-räkningen, oaktadt Herr Thains nyss anförde exempel. Jag föreslår, alt Obligationerne må 7° Den 7. December e. m. ställas å tre procents ränta och minst tvenne månaders uppsägning, samt att de på Afskrifnings-räkning upptagne lån må slällas å vista mot två procents ränta. Nej propositionen må deremot innefatta Herr Hjertås förslag.
19 i detta hänseende jemväl torde böra tagas i betraktande, få Utskotten, som i öfrigt sakna skäl att tillstyrka motionärens förslag i fråga om åkdonets inberäknande uti den tyngd, resande, jemlikt stadgandet i 28 kap. 13 § byggninga-balken samt 15 § i Kongl, gästgifveri-ordningen den 12 December 1734, ega medföra, vördsamt hemställa, att förevarande motion icke må till någon Rikets Stunders utgärd föranleda. Stockholm den 28 April 1848. STOCKHOLM. Östlund & Lagsami Allm. Besv.- o. Ekon.-Ulskottens Betankandej No t/. i N:o 11. Ank. tili Exp. Utsk. den 23 Maj, kl. ii f. ra. Betänkande , i anledning af serskilde motioner> i fråga om kostnadernes bestridande för ekonomiska besigtningar å kyrkoherdeoch kapellans-bord. l^edan samtlige riks-stånden “illat Allmänna Besvärsoell Ekonomi-utskottets betänkande (N:o 10), deruti Utskottet, på anförda skäl, afstyrkt bifall till en af riksdagsfullmägtigen A. J. Sandstedt från Jönköpings län väckt motion örn upphörande al ekonomiska besigtningar å kyrkoherdeoch kapellans-bord, iiafva, på grund af 56 § riksdags-ordningen, nya motioner i ämnet blifvit inom Hederv.