Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrts högstberörde Nådiga Proposition äfven innehåller, att inkomsten af Stora Sjötullen skulle befordra förslaget tili Myntvärdets förbättring, samt Riksens Ständers Ide.rar Revisorers afgifna Berättelse om Statsverket nog tydligen utvisar huru Räkenskaperne vid Tullverket och Redogörelsen för Inkomsterne äro af en mer än opåiiuig beskaffenhet, hvadan , i sammanhang dermed, Herrar Revisorer till Riksens nu för-, samlade Ständer hemställt, det måtte åt nuvarande Statsutskott öfverlemnas , att söka närmare utreda frågan om Regleringen af Den 2 Januarii. I®7 TullVcrkets Styrelse och Räkenskaper, äf. vensom och enär, likmätigt 60. §. i RegeringsFormen af den 6:te Junii 1809, TullMedlen äro en Bevillning samt utgöra en bland Statens betydligaste Intrader, men Riksens Ständers åtgärd hittills icke blifvit sträckt till någon egentelig granskning af Tull Verkets Räkenskaper, hvilka likväl Revisorerne ansett tillhöra Riksens Ständers rätt; allt derföre hafva äfven Herrar Revisorerne till Riksens Stan* ders Förordnande hemställt, om icke Tullverkets Räkenskaper och Förvaltning böra, lika med StatsVerkets öfrige, på samma gång af Riksens Ständer eller deras Revisorer ordenteligen granskas, helst TullVerkets Räkenskaper icke undergå Revision i Kongl. KammarRätten. I anledning af allt detta anser j»g för en medborgelig pligt, att yttra mina torkar uti denna för Statens inkomster högst v.g*.‘iga fråga. Lika så visst det är, att nuvarande General-Tullstyrelsen vanligen blott några timmar en dag i hvarje vecka sammanträder, och lemnar sin uppmärksamhet åt de inom Tullverket vidt omfattande göromål; lika ostridigt är att högbemälte Styrelse hvarken medhinner eller kan med den noggranhet, som Verkets rätta drift fordrar, och med Statens intresse är förenligt, behandla göromålens angelägna granskning eller fortgång. Oemotsägeligt blir alltså, att då med Statens väl är förenadt göromålens jemna gång, fordras nödvändigt en annan, mera verksam Den 2 •?annani.
ligger ute under bar himmel. Jo, när den är oförståndig! Hela årets inkomst MARGIT. Himlen tär inte bort den! BENGT! var en mäkta god mat! (Sträcker sig och petar tänderna.) Hör du, min lilla fé! MARGIT nedslagern. Ingen säkerhet! Nu är jag mätt! Detta Ja, min älskade! BENGT. Du skall vara snäll och lägga undan dina kläder! MARGIT betraktar honom häpen. BENGT. fostrad i ett hem, der ordning var första och sista regeln. Derför, förlåt mig! (Smeker henne.) Blef du ond? Förlåt mig, käresta! Jag är upp Scen VII. HOFMÄSTAREN. DE FÖRRE. HOFMÄSTAREN. få aflägga ett lyckönskningsbesök hos eders nåde och hans fru! MARGIT. Lagmannen och hans fru bedja om tillstånd att Låt dem icke komma nu, Bengt, icke nu! Vi vilja vara allena. BENGT. inte får visa den! (Till Hofmästaren.) Bed dem vara välkomna! (Till Margit.) Vi hinna ju alltid vara allena! MARGIT. Ack, låt dem komma! Hvad är lyckan, om man Som du vill, älskade! Scen VIII. DE FÖRRE. LAGMANNEN och hans HUSTRU. LAGMANNEN. hans unga fru! Redan uppe och till bords! Äter så lyckliga de se ut ännu så länge! Jag mins som en dröm hur det var, när vi gifte oss... LAGMANSKAN. En god morgon på en god natt, herr Bengt och som dufvor och kyssas som dufvor! Ser du, Christina, utan önska de unga lycka. Min man är så språksam Kära Lars, du skall inte tala om dig sjelf nu 34 om morgnarne, men man skall inte höra på honom! BENGT. Gud välsigne er, herre och fru, och gifve er lycka! Tack, fru lagmanska! Jag ville att all den lycka man önskat oss under detta dygn måtte komma oss till del. MARGIT. Och all välsignelse! Tack, fru! LAGMANNEN. gifta och deras hem! Så fint och blankt och nytt, Det är alltid både gladt och sorgset att se ny
Giftm.Balken Mannens åtgärd att utan Hustruns lof och minne sälja hennes enskilda jord, vinner Laglig kraft, om hon ej talar derå inom natt och år, samt att, då det alltid måste bero på den Maka som har enskild Egendom, att upplåta dem till betalning af Boets skulder, den presumtion bör ega rum, i fall Boskillnad ej soles, att ingendera af Makarne eller deras arfvingar vill undantaga något från Boet LngXJiskottets BetHnkanden, 927 eller tror sig kunna skydda någon enskildt Egendomsrätt. Lagstiftningen i denna del synes således vara bygd på rigtiga grunder; och då i 5 Cap. 1 §. ConcoursLagen förordnas, att vid yppad Concours, hustrun skall jemte Borgenärerne kallas, oell i 7 Cap. 2 §., att Rätten hör för henne förordna God man i fall hon vill söka Boskillnad, hör hon icke någonsin af okunnighet blifvä i sin rätt lidande, Att då endera Makan söker Boskillnad på sätt i 7 Cap. 3 §. föreskrifves icke blott andra Malcon, utan ock vetterlig© oc‘h när vistande Borgenärer skola höras, anser LagUtskottet utmärka Lagstiftarens omsorg för tredje mans rätt, och sorn förenar sig med allmänna Rättegångsordningen, då onekeligen Borgenärerne äro sökandens vederparter och deras rätt beror af sa keps behandling. Af Borgenärens tidigare kallande, och af dem lemnadt tillfälle att vid Bouppteckningen närvaraj, är vådan för mannens Credit icke större, än om de skulle kallas sedan uppteckningen sket, emedan Rättegången i alla fall icke kan undgå att blifva kunnig. Kan mannen ådagalägga, att hustrun saknat skäl till Boskilnadsansökningen, så förlorar han intet; heliunes Mer ställningen annorlunda, så var det en fördel, att Borgenären fått tidig kunskap om förhållandet. Af dessa skäl anser Utskottet den af Herr Montan föreslagne ändring i Rättegångssättet icke vara lämplig. 928 Lagutskottet: Lesånktindcn, Af LagStadgandet i j Gap. 3 §. anser:
Så litet förstod man den trollformel, hvarmed man ville omskapa allt, så att man, i stället för att uppmuntra vår jernhandtering med premier, förskottslån eller anslag, tryckte den ännu värre genom det dubbla inllytandet af utländsk konkurrens och deraf härflytande vanvärde och af utländsk statsskuld med dess tryckning på penningeräntan. Vår förut tryckta jernhandtering hade således att bestå prolvet. Den måste genom frihandeln kämpa *) I N:o 131 af Nya Dagligt Allehanda för år 1862 tinnes en anteckning öfver den Engelska imoell exporten, hvari det heter: »Exporten till Sverige har åtminstone i vissa artiklar stigit icke obetydligt. Sålunda utfördes under dessa 4 månader (1861 och 1862 års första 4 månader) af jern vägsskenor sisi I idne år 2,434 tons för 17,626 St, men i år 5,875 lons för 37,976 SL. Af stenkol sistlidne år 47,185 tons för 19,100 St och i år 59,196 tons för 24,020 St,» Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 193 kämpa med dens utländska konkurrensen, kämpa med penningebrist och alla de hinder, som ligga i vägen för en ändamålsenlig frihandel hos oss, hvars inflytande på närinKarnes utveckling, så tillämpad, kan lätteligen bevisas mera skada än gagna. Hvartill kommer att denna näring, liksom all annan fabriks-industri, blifvit på ett högst besynnerligt och eget sätt ihågkommen i den nya gällande Bevillnings-förordningen. Det heter nemligen i 4 § i Bevillnings-förordningen mom. 8.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr, o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle 128 § i Utsk:s förslag. Ropades nej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm. hemställde, om R. o. Ad. ansåge 128 § böra bifallas med den förändring, att tiden, inom hvilken uppbördsböckerne böra till vederbörande aflemnas, bestämmes till den 15 Januari påföljande året, i st. f. den 1 November löpande året. Ropades ja och nej, hvarjemte Hr Printzenskjöld anmälde sig och yttrade; För att göra förändringen så lätt verkställbar som möjligt, vågar jag hemställa, om icke Friherrarne Ridderstolpe och Palmstjerna skulle vilja tillåta, att man bestämde tiden inom den sista December hvarje år. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om Den 4 December e. m. 133 11. o. Ad. ansäge, att ifrågavar. § borde bifallas med den förändring, att tiden, inom hvilken uppbördsböckerne böra till vederbörande atlemnas, bestämmes tillden 31 December hvarje år, blef denna proposition med ja besvarad. 129 §. Hr Westerstrand: Efter det beslut, som nu är falladt i afsende på 128 §, vill jag erinra, att det alldeles icke blir möjligt att hålla någon uppbördsstämma i Januari, såvida föreskriften skall stå qvar, att debetsedlarne skola vara inlemnade 4 veckor före uppbördsstämman. Jag instämmer nemi. helt och hållet med Gr. Posse, att uppbördsboken bör vara påtecknad innan debetsedlarne utgifvas, och således är den föreskriften, alt uppbördsstämmorna få hållas under Januari, Februari och Mars, såvida förfelad, som de alldeles icke kunna hällas i Januari. Det torde således vara nödigt att förkorta den lid af 4 veckor före uppbördsstämman, inom hvilken debetsedlarne nu skola vara utdelade. Gr. Cronhjelm: Vi stöta nu genast på olägenheter af det nyss fattade beslutet.
Ensamt på artikeln vin skulle den tullminskning, som af Frankrike påyrkats och komitéen tillstyrkt, komma att uppgå till 308,000 R:dr R:mt, eller mer än hela den uppoffring, Franska Statskassan skulle komma att vidkännas, och vill man, för att än ytterligare göra afhandlingen för Frankrike förmånlig, minska tullafgifterna på t. ex. Plommon och Sviskon, Mandel, Kork, Salt och Olja, så vore i alla händelser fördelen för Frankrike ögonskenligen öfvervägande den, som kunde Sverige beredas, då alldeles obestridligt torde vara, att den utvidgade exportrörelse, som efter dessa tullnedsättningar i de respektive länderna kan förutses, blefve fullt ut lika fördelaktig för de Franska, som för de Svenska intressena. Men med så billiga fordringar synas vederbörande å Franska sidan icke velat sig åtnöja, utan tvertom påyrkat en radikal omstöpning i frihandelsanda af så godt som hela den Svenska tulltariffen — en omstöpning, som komitéens flertal ansett sig böra gilla och förorda. — Komitéens förslag omfattar således vida mer än Etthundra artiklar, hvaribland nästan alla föremålen för Svenska Fabrikerna, Manufakturerna och Handaslöjderna; och ensamt den minskning i tullinkomst, Svenska Statsverket skulle komma att vidkännas, sedan de för en del artiklar successivt skeende tullnedsättningar 80 egt rum, skulle, enligt komitéens beräkningar, komma att uppgå till icke mindre än R:dr 2,608,000 R:mt årligen. För att tillköpa sig fördelar, motsvarande i värde R:dr 303,247: — skulle alltså Svenska Statsverket komma att vidkännas en årlig uppoffring genom minskad tullinkomst af „ 2,608,000: — Jag bar svårt att föreställa mig, att Sveriges Regering är villig godkänna ett förslag till Handelsoch Sjöfartstraktat, der de ömsesidiga fördelarne äro så i ögonen fallande olika.
Kung och svaga, oansvarige rådgifvare 1808 och 1809 årens krigstilldragelser och deras resultater, hvarförutan våra landamären troligtvis ännu icke undergått den sista olyckliga styckningen, så synes mig, att man nu borde, kunna med full tillförsigt och utan mera än vanliga farhågor bygga vår säkerhet å förbundet med Vestmakterna eller å den s. k. November-traktaten. Konungen kan vissÅdigen ännu grundlagsenlig! ingå förbund, börja krig och sluta fred; men han har ansvarige rådgifvare, som för sina rådslag ansvara med lif, ära och egendom. Regeringen disponerar icke öfver några medel, förr än de af folkombuden bifallas. Folkviljan är genom vårt nuvsde statsskick i tillfälle att höja sin röst och att genom sina ombud göra den gällande. R. St;r lära säkert betänka sig, innan de bevilja medel till opåkallade krigsdemonstrationer, särdeles sedan en varning deremot, för ej alltför långt tillbaka, under flera år kommit att särskildt uprepas på våra debetsedlar. Med ett ord. Utan eget förvållande kunna vi näppeligen hädanefter, om ej genom en alltför förvänd utrikes politik, blifva inkastade uti de äfventyrliga krigsföretagen. Jag frågar om det är tänkbart, att England, att Frankrike, att Preusseu, att Österrike, och att till och med det Tyska Förbundet skola under något vilkor kunna medgifva Nordeus införlifvande med Ryssland? Nej, mine Hrr, det är icke tänkbart; och vådorna för Sverige äro i detta hänseende mera inbillade, än i någon verklighet förevarande. Ilen 13 April. 129 varande. Jag bygger häruppå min tro, nain fasta öfvertygelse, att någon hotande fara icke mera nu äti eljest kan vara för handen; och vi hafva ju dessutom ieke ifrån vår Utrikes Statsminister ännu i denna fråga erfarit något, sorn kunnat lemna anledningar till grundade farhågor.
M:s denna dag ankomne nåd. skrifvelse till R. St. af d. 8 dennes, ang:de frågan om ett förändradt myntsystem. 10 H. 58 458 Den 9 Maj. UöTedrogs och lades lili handiingarnc LagUtsk:s d. 7 dennes f. ra. på bordet lagda mera. N:o 113, ang-.de verkställd omröstning i anledn. af de hos RiksSt, fa t ta de skiljaktiga beslut, vid förehafvande af K. M:s nåd. propos. om förändrad lydelse af 1 § i 23 cap. Ärfda-b:n och tillägg till 7 § i 20 cap. samma balk. Sedan sålunda alla på denna dags föredragningslista upptagna mål blifvit afgjorde, tillkännagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att anslaget till plenum för e. m. blifvit borttaget. Justerades ett prot.uldr., innefattande R. o. Ad:s beslut i afseende på K. M:s nyss förehafde nåd. skrifvelse. Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne ullåt:n och mern., nentL från Stats-Uts kottet: N:o 287, i anledn. af väckta motioner om förändringar i •sältet för utgörande af indelta räntor samt om dessas jemte tiondespanmälcns indragning till statsverket, m. in.: N:o 288, i anledn. af väckt fråga om förändrade stadganden, rörde debiteringen och uppbörden af de till Bohus läns regemente anslagne indelningar; N:o 2S9, i anledn. af väckt fråga om indragning lill statsverket af den till aflöning åt landshöfdingen i Blekinge län anslagne kronotiondespanmål samt indelningshafvarens godtgörande medelst contant statsanslag; N:o 295, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de en i utlåtandena N:is lil och 237 förekommande fråga; N:o 296, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
För min del anser jag spanmålsbelåning vara en af de vigtigaste och nyttigaste saker, som kunna tillvägabringas; äfven i England har jag sett hvad nytta skördas derigenom att alla privatbanker belåna spanmäl, och detta till i af markegångsvärdet. BancoUtsk. har befordrat möjligheten af spanmåisbelåning, derigenom att det föreslagit nedsättning af räntan ifrån 5 till 3 proc. för det creditiv, som för detta ändamål blifvit anvisadt, och har derigenom gjort creditivets begagnande möjligt. Privatbanker äro egentligen de, som, med hänsigt lill den nu nedsalta räntan, kunna bereda landet nyttan af en spanmåisbelåning, och skulle derigenom konna återvinna den popularitet de förlorat genom sin discontrörelse. Då frågan inom Utsk. förevar, upptogs anslaget samfäldt för hvpotheksföreningar och associationer lill spanmåisbelåning och voterades till 1,200,000 r:dr; derpå uppstod fråga att dela summan; jag yrkade fördelning deraf till hälften emellan nämnde inrättningar, sä mycket hellre, som anslaget eller creditivet till hypotheksföreningar alltid till stor del varit obegagnadt, hvarigenom de dertill destinerade penningar icke kommit i rörelsen. Om man nu ville dela summan till hälften mellan begge, så skulle Utskis beräkning icke rubbas, summan blefve densamma och hvardera erhölle sig anvisade 600,000 r-.dr, och man hade således denna summa att tillgå för spanmälsbelåningen, i st. f. den föreslagna af 400,000 r:dr. Jag medgifver likväl betänkligheten af den omständigheten, att 2:ne Stånd redan bifallit Ulsk:s förslag. BondeSt. skulle troligen intet bättre begära, än att öka summan för spanmålsbelåningen från 400,000 r:dr lill 600,000, om det dertill inbjöds; men som inbjudningar alltid äro obehaglige, tror jag, att i sakens nuvarande ställning, det vore så godt att bifalla Ulsk:s betänk. (Ivad BorgareSt. angår, kommer det visserligen icke att votera något anslag för spanmåisbelåning. Frih. Hermelin:
Sedermera framställde H. Exc. propos. å bifall till sista mom:t uti § 2 utan förändring och, då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan Gr. Mörner begärt votering, uplästes och godkändes följande voter.propos.: »Den som bifaller sista mom:t af g 2 uti Bevi!ln.Utsk:ts i Utlåtit N:o 34 framlagda förslag till BevillningsStadga, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar II. o. Ad., att nämnde mom. skall erhålla följande lydelse : »Frälseränta räknas till sådan fastighet, som uptages i mom. 1 af denna §.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit, sålunda: Ja — 20. Nej — 12. Slutligen gjordes propos. å bifall till den öfriga delen af g 2 och besvarades med ja. Den 22 Au gu s ti f. m. 197 H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Utskrts hemställan rörande lista mom:t i § 3, samt förslag till samma moments ordalydelse. Gr. Mörner: Jag anhåller om ursäkt för det jag så ofta besvärar It. o. Ad. med framställningar, som synas vinna föga sympathier; jag kan likväl uti en sak af sådan vigt som denna icke afstå från att söka framhålla alla de åsigter, jag anser böra komma under betraktande. Den nu föredragna 3:dje §:n innefattar de grunder, hvarefter upskattning af fast egendom bör ske. Jag har redan förut under diskussionen öfver Irsta §:n uttalat min åsigt, att Utskrts förslag att lägga köpeafhandlingar till den förnämsta grunden för upskattningen är otillförlitlig och i många fall vilseledande. Utsk:t utgår från den ganska riktiga åsigten att få egendomen upskattad till sitt verkliga värde; men detta verkliga värde är i de flesta fall nästan omöjligt att med full visshet få utredt. Hvad angår fastighet på landet, så beror detta på hvarje individs olika upskattningssätt.
Väl tyckte Groa, att Halfdan var den vackraste bland ynglingar, men hon hade gifvit sin tro till en annan och svarade nej. Då nödgade han henne att följa med honom. Tor gillade denna gärning, eftersom Egil blifvit gudarnes fiende, och enär det vore till gagn för Midgard, att en växtlighetsdis där var fästad. Men Sigtrygg, Groas fader, gillade den icke, och det kom mällan honom och Halfdan till en strid, som lyktades så, att Halfdan fällde honom med en klubba, på hvars skaft en guldkula var fästad. Växtlighetsdisernas fader kunde ej falla för annat vapen än ett, som liknade solen. Halfdan förde Groa till Sköld-Borgars gård. Där födde hon en son, som ej var Halfdans, utan Egils. Sonen kallades Od-Svipdag. Ett år därefter födde hon med Halfdan en son, som fick namnet Gudhorm. Hon kände sig dock alltid som en främling i Halfdans hem. Hon led af tanken att vara maka till den man, som blifvit hennes faders bane, och hennes hjärta trängtade efter Egil. Efter några års förlopp blef hon fördenskull bortsänd af Halfdan, och hon begaf sig med sin unge son Od-Svipdag tillbaka till Svitiod det stora, där hon väntade på Egils återkomst. Frostnätter, snöstormar och hagelskurar kommo; men icke Egil. Då trånade växtlighetsdisen bort och dog. På dödsbädden sade hon till sin son Od-Svipdag, att om han behöfde hennes hjälp, skulle han gå till hennes graf och kalla på henne. Hennes lik lades i en grift, byggd på en bärghäll med väggar, tak och dörr af tunga stenblock. Tor och Halfdan gjorde flere utfärder mot de jättar, som tagit land i det nordliga Midgard. Många jättar och krigiska jättekvinnor blefvo då dödade; men detta tjenade i det hela till föga, ty andra inflyttade i stället, och så god Tors järnhammare var, kunde han med den icke hindra, att allt vidsträcktare isfält lade sig öfver bärgslätterna, och allt flere dalar lågo, äfven sommartiden, höljda i snö.
Till Revisor: Riksdags*-fullmägtigen Johan Peter Andreasson i Hattestad uti Elfsborgs län; Till Suppleant: Riksdags-fullmägtigen Sven Johansson i Nödinge Pigegården uti Elfsborgs län; samt Läne-kontoret i Malmö. För den revision, som inträffar År 1860. Till Revisor: Riksdags-fullmägtigen Ola Jönsson i Kungshult uti Malmöhus län; Prot.-Utdrag den 28 Januari 1860. 205 Till Suppleant: Förre Riksdags-fullmägtigcn Jöns Mänsson i Lilla Svedala uti Malmöhus län; År 1861. Till Revisor: Riksdags-fullmägtigen Nils Olsson i Öslöf uti Malmöhus län; Till Suppleant: Riksdags-fullmägtigen Ola Lasson i Hofby uti Christianstads län; År 1862. Till Revisor: Riksdags-fullmägtigen Sven Haraldsson på Eriksberg uti Blekinge län; Till Suppleant: Riksdags-fullmägtigen Häkan Oisson i Degeberga uti Christianstads län. S. D. Vid skedd föredragning godkändes Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 12, i anledning af vackt motion om förändring i lagens stadganden angående dana-arf; N.o 13, i anledning af väckt motion om utfärdande af en författning, hvarigenom förklaras, att kronojord, som blifvit till skatte löst, må i dens hand, som skatteköpet gjort, anses såsom allinge; och N:o 16, i anledning af väckt motion om förändring eller upphäfvande af 2 Kap. 5 § Giftermåls-Balken; hvaremot Samma Utskotts Betänkande N:o 15, i anledning af väckt motion om giftomannarättens upphörande, till Utskottet återremitterades, jemte de vid handläggningen deraf afgifne yttranden. S. D. Föredrogs och godkändes Banko-Utskottets Utlåtande N:o 13, i anledning af väckt motion om rättighet för Hypotheksföreningarne i riket att utgifva depositionsbevis, m. m. Den 28 Januari. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D.
Vid 30:de punkten 2 morn., angående förbud för Diskont-direktionerne alt pröfva och bevilja låneansökningar till högre belopp än som kan genast utås signer as: af Herr Doktor Sandberg: »Genom denna förändring uti nu gällande Bankoreglemente har man, såsom mig synes, onödigtvis ökat olägenheterna för de lånesökande. Såsom det nu är, blifva ingifna lånehandlingar pröfvade vid Diskontdirektionens nästa sammanträde och de lånesökande kunna derefter få veta, huruvida deras dokumenter blifvit godkända och i sådant fall äfven ungefärliga tiden, när lånen kunna utassigneras Detta är för dem en stor fördel, ty derefter kunna de ställa sina öfriga affärer, och mången lagsökning och utmätning har genom en sådan underrättelse kunnat förekommas eller inställas. Banko-Utskottets Betänkande JYi 25. 115 Men om nu det ifrågavarande förslaget blir antaget; så kunna de lånebehöfvande icke erhålla någon kunskap om sina inlemnade låne-dokumenters beskaffenhet eller deras större eller mindre antaglighet förr än Diskont-fondens tillgångar medgifva penningarnes utassignering och ordningen kommer till dem, hvarmed dröjsmålet blir ännu längre efter införandet af denna förändring. Under hela denna tid äro de som söka och behöfva lånen i fullkomlig okunnighet och ovisshet om utgången, hvilket för dem måste blifva ganska olägligt och bekymmersamt. Den föreslagna förändringen synes icke heller i någon mån vara behöflig. Skulle, genom den förminskade lånefondens otillräcklighet, väntetiden blifva allt för lång, så kan ju Diskont-direktionen infordra ett nytt lånedokument eller nyajvederhäftighets-betyg innan penningarne utlemnas. Så skedde en tid i början af år 1858. Befinnes då säkerheten oförändrad, hvilket vanligen måste blifva förhållandet, så fås då genast penningarne. Man säger väl att säkerheten hos de lånsökande eller deras borgensmän kan under väntetiden förändras. Att sådant är möjligt bestrides icke, men det kan dock blott sällan och undantagsvis ega rum. Ovissheten derom kan, på det sätt förut nämndt är, lätt undanrödjas.