Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi kunde tala med hvarandra om allting; det fanns ingen fråga så hög och djup, att han inte bevärdigade mig med att anförtro mig hvad han tänkte om den, och jag svarade så godt jag kunde; på det sättet lärde vi känna hvarandra utan och innan, och samhörighetsförhållandet stärktes och växte för hvarje dag som gick. Men det fanns ett område, där jag måste vara sysselsatt hela den tiden, då han ägnade sig åt sin vetenskap, och dit jag inte kunde sätta i fråga, att han skulle följa mig. Du förstår, lilla Elli, det var hela det där stora, torra och blomsterfattiga fältet, som kallas lifvets prosa. Alla mina tankar, funderingar och planer, som gingo i den riktningen, måste jag behålla för mig själf. Jag insåg, att det inte kunde vara på annat sätt, men jag kan inte neka för, att det plågade mig litet. Jag hade ett sådant behof af att vara fullständigt öppen och förtrolig med Hans, antingen det gällde stort eller smått. Men nu hände det väl tjugu gånger om dagen, att jag måste hejda ord, som jag redan hade på tungan, och säga till mig själf: * Nej, häll inne med det där. det intresserar honom inte, det anser han vara af underordnad betydelse, det kanske rent af plågar honom, och om du talar om sådant, anser ban dig för en hvardaglig, stoftbundeu, prosaisk varelse. » Och jag teg, men jag hade i detsamma en förnimmelse af, att jag i den stunden inte var naturlig, iote mig själf. och det besvärade och pinade mig. » Vi hade väl varit gifta ungefär ett är, då jag gjorde den upptäckten, att mattan, som låg under divansbordet i vår salong, var utnött och behöfde ersättas med en ny. V i hade ganska enkelt på den tiden, ty en del af min mans lön måste tas till afbetalning på hans skulder från studietiden, och därför hade vi ej råd till någon lyx. Men en snygg matta måste vi ju ha; det tyckte Hans också, då jag ändtligen tog mod till mig och frågade honom därom, och så blef det beslutadt, att vi skulle köpa oss en ny vid tillfälle. Men detta tillfälle lat vänta på sig. Hans glömde bort hela saken, och jag vågade inte påminna honom.
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 135) har Riksdagsfullmägtigen Henrik Hansson från Wester-Norrlands län — jemte erinran, det Sollefteå vore en både till folkmängd och varuomsättning ganska betydande plats och till följd af sitt läge vid sammanföreningen af Ångermanelfvens båda flodarmar utgjorde handelsmedelpunkten för omkring 20 socknar — tillika anmärkt att i Sollefteå väl blifvit medelst bidrag af statsmedel inrättad en högre folkskola, der 50 till 40 ynglingar erhölle undervisning, men att årligen flere ynglingar, hvilka hade håg att inhemta högre kunskaper, än som i nämnda läroverk kunnat erhållas, måst derifrån afstå, enär, det närmast belägna elementarläroverk, nemligen det i Hernösand, i anseende till dess aflägsenhet af 10 mil från Sollefteå, icke utan större kostnad kunde af dem besökas; och har motionären, på grund häraf föreslagit, att nämnda högre folkskola måtte förvandlas till ett tvåklassigt elementarläroverk och såsom följd deraf, medel anvisas till aflönande af en Bektor, då nuvarande läraren kunde anses såsom Kollega; varande jemväl inom Preste-Ståndet (i motion N:o 152) af Doktor Runsten framstäldt förslag om den högre folkskolans i Sollefteå ombildning till en tvåklassig skola, med årligt löneanslag af 2.000 R:dr för en Rektor, och 1,000 R:dr för en Kollega eller tillsammans 5,000 Rdr, under vilkor, att kommunen bekostar erforderligt skolhus samt boställe åt Rektor.
I’ 6. —- Skrå-handtverkare och Ma; nufacturister . , 1 . 3.' —• Bil. till Bevilln. Utskot. Betänk. Andre Borgare, som ej höra under Skrå .. v 1: 34 sk, I Släderne af tredje Classen. För Grosshandlare , . B:dr G. — Andre Handlande och Fabrikörer ” 4: 24 sk. Skrå-handtverkare och Ala. nufacturister , . , , ’’ 2: 12 sk, Andre Borgare, som ej höra under Skrå , ” i: 34 sk. I Städerne af fjerde Classen, De, som vinna Burskap å Utrikes handel Andre Handlande och Fabrikörer if 3, — Skrå-handtverkare och Ala nufacturister , , ” 1:24 sk, Andre Borgare, sorn ej höra under Skrå , . M ii — I Städerne a£ femte Classen, De, som vinna Burskap å Utrikes handel • R:dr 3. —• Andre Handlande och Fabrikörer ” i; 12 sk; Skrå-handtverkare och Ala nufacturisler 1. Bil. till Bevilln. Utskot. Betänk. Njo 15. 77 Andre Borgare , som ej höra under Skrå ...” —36 sk. Bouppteckningar, se första Momentet. Bytesbref, se Köpebref i första Momentet. Certepartier, se första Momentet. Certificater, till Fribref och Turkiska Documenter. för hvarje .. la sk. å Skepp eller Gods n sk. Constitutorialer, eller Förordnanden till förrättningar 6 sk. Contracter, se första Momentet. Domar och Protocoll, som innehålla någon Rättens Dom 6 sk. Domböcker, Utdrag af Äldre arens . 5 sk. Dupliker, första Arket 4 sk. Andra dito 6 sk. Tredje och följande . • 8 sk. Egendom, Vittnesbörd om ograverad 5 sk. Exceptioner, lika med Dupliker. Fastebref, se första Momentet. Fidei-Commissbref dito. Fräjde-Bevis 5 sk.
Konungen tvekade således redan den tiden, huruvida 1,600,000 R:dr kunde afkasta ränta för det Bolag, som instack sine capitaler i detla företag. Konungen fann äfven, att i cn annan Pakets belägenhet skul - D e n 26 Mars f. ni. G. le Kongl. Majit hafva funnit tjenligt, att af Statsmedlen använda något årligen; men nu föreslog Kongl. Majit att förunna Bo* laget rättighen, att med Bolaget förena en ProvincialLäineBank eller Discont Inrättning. Häraf måtte synas klart, alt Konungen icke ansåg det allmänna kunna biträda med några medel. Bolaget kunde då icke, vid sin första stiftelse, efter ett sådant förklarande, äga grundad anledning att hoppas biträde af Staten. Häraf synes mig således klart, att företaget var enskildt och icke allmänt. Kongl. Majit säger vidare: att hoppet om den vinst, som ett sådant Discontverk, med omtänksamhet förvaltadt, skulle till Bolaget inbringa, (det förutsättes redan då, såsom ett vilkor för vinst, att det skulle med omtänksamhet förvaltas; jag utbeder mig Eder uppmärksamhet, mine Herrar, på detta uttryck) skulle uppmuntra enskilte penninge-ägare att i den sålunda förenade Discontoch Canal-rörelsen deltaga. Efter uppgjorde provisionelle beräkningar syntes C anal-anläggningen kunna blifva för enskilte personer förmånlig, i förening med en Discont-inrättning, hvartill Banken försköt ett län af 5oo,ooo Rulr emot 3 procent, samt derjemte, när Canal-byggnaden komme i gång, ett särskilt lån af 300,000 Ridr, att under byggnadsåren räntefritt innestå; hvilket sednare lån likväl af Rikets Ständer ej annorlunda medgafs, än med förbehåll af 3 procents län - Gi Den 26 Mars f. m. ta, likasom det förstnämnde. Man anför nu, att nära tvådubbla summan tecknades, och man vill deraf draga den slutsatts, att det var blott det patriotiska i företaget, som förmådde tillvägabringa en så stark teckning.
Eders Kongl. Maj:t, genom nådigt cirkulär den 26 November 1858, beträffande prenumeration å tidningar, i hvilket ämne föreskrifter för Eders Kongl. Maj:ts Kansli förut funnes meddelade, förordnat, att öfriga embetsverk, för hvilka expensmedel voro anslagna utan fastställande af visst belopp, egde derför af Postoch Inrikes Tidningar anskaffa så många exemplar, som hvarje verk ansåge för sig och underlydande erfordras, dock icke i något fäll utöfver det dem i vederbörlig ordning tillerkända antal exemplar af Svensk Författningssamling, — omförmälde föreskrifter befunnes hafva blifvit af särskilda verk olika uppfattade, så att, exempelvis, expensmedelsräkningen för denna Hofrätt, med två divisioner, upptoge prenumeration ä tolf exemplar af Postoch Inrikes Tidningar, under det Eders Kongl. Maj:ts och rikets Svea Hofrätt, med fem divisioner, åtnöjt sig med blott sex exemplar af samma tidning, samt att, då deraf uppenbart vore, att syftemålet med Rikets Ständers ofvanberörie underdåniga anhållan ännu icke blifvit uppnådt, Revisorerne, som ansågo önskvärdt att all möjlig sparsamhet i afseende å expensinedelsutgifterna äfven uti ifrågavarande hänseende iakttoges, af sådan anledning icke velat lemna förhållandet oanmärkt.
Då nu Revisorerne förkastat Fullmägtiges förslag, ha de i min tanka öfverträdt sin lagliga myndighet, och i stället för utlåtande lemnat föreskrift; de lia försökt att frånta Fullmägtige deras medgifne rättighet att tillämpa föreskrifterne; och att inskränka deras kraftfulla nit, till blotta lydnaden för Revisorernes befallning; äfvensom de, genom sina beslut, sökt att hämma eller till intet göra de välgörande påföljder, som Rikets Ständer med sina vidtagna författningar åsyftat, och öfverlemnat till sina Fullmägtiges försigtiga omtanka, att undanrödja de lilIfällige oförsedde hinder och svårigheter, sorn kunna inträffa. Revisorerne hafva väl gjort det tillägg, att så vida de öfverensstämma med Rikets Ständers utfärdade Instructioner och Reglementen, äga de att lemna Fullmägtige föreskrifter; men hvilket jag, på grund af ofvan anförde stadganden, äfven bestrider, i hvad som rörer den beslutade Realisationen. Deras afslag på Fullmägtiges förslag grundar sig dessutom ej på några bestämda föreskrifter; de hafva tolkat desamma; men hvilken tolkning jag, med all aktning för pluralitetens upplyst are omdömes-förmåga, bestridt; stödjande mig dessutom ej allenast på minoritetens åsigter, men äfven på Herrar Fullmägtiges förmåga att kunna läsa Svenska; i hvilket fall de troligen ej vågat elier kunnat framkomma med ett förslag, som vore i strid med det af Rikets Ständer för dem utfärdade Reglemente. Jag har, i mitt till Protocollet afgifne förslag, uppgifvit flere sätt för anskaffandet af det felande qvantum Silfver; jag har tillstyrkt Herrar Fullmägtige, att till bestämda priser köpa Silfret, vare sig emot Svenska Banco-Sediar, eller i Ilamb.
y&gt;A i kommer nog att se söt ut äfven iden. » Ett leende gled öfver de tärda dragen. » Ni är så god! Nu minns jag er så väl! Ni mötte alltid er man nere vid ångbåten, och sedan sågo ni båda endast hvarandra. » » Det var en lycklig sommar, » svarade fru Holt drömmande. » Ja, » kom det sakta borta från sängen, » den lyckligaste i mitt lif — men nu hade jag nästan glömt det. Det är så länge sedan, och det har händt så mycket sedan dess. » Fru Holts ögon gledo bort till en säng, framför hvilken en nyss utskrifven kvinna stod, medan fyra barn trängdes omkring henne och mannen med ett lyckligt leende på läpparue samlade ihop hennes tillhörigheter. T » Så gå vi då, Josephina — i Herrans namn. » Hon nickade, medan tårarna stodo henne i ögonen. » Du har väl tackat riktigt? » frågade han. » Så godt jag kunnat! Ja, Johan lille, » fortsatte hon och böjde sig ner öfver yngsta gossen, » nu kommer mamma hem igen. » » Och aldrig hit mera? » » Det vill jag hoppa.? ! » » Jag har droska nedanför, Josephina du, » sade mannen med en viss stolthet. » Och det skulle du göra för min skull. Nog kunde jag orkat den lilla biten. » » Nej, ha vi aldrig varit herrskap förr, så nog ska ' vi vara det i dag, » svarade han trohjärtadt. Så gingo de! Han före med hennes packning, barnen efter med hvarsin småsak i handen och hon sist, hälsande till höger och vänster, medan glädjetårar hängde i hennes ögonfransar. » Det måtte vara härligt att komma härifrån och till de sina igen, » sade fru Holt, vänd till fröken Dahl. Denna låg med slutna ögon och svarade ej. » Jag tröttar er kanske! » » Ack nej! Jag är bara elak. Det gör mig alltid ondt att ' se lyckliga människor. Jag menar sådana, som äro afhållna eller ha de sina kvar i lifvet. För dem är det naturligtvis en lycka att komma härifrån — men för den som ingen har?
När jag steg in, var det, som ödet sparat mig sitt värsta slag, och jag sade honom allt, så som jag förut hade tänkt mig det. Med giriga ögon följde jag hans hand, när han skref ut en anvisning, och jag måste göra våld på mig för att ej slita den ur hans hand, så att jag fick se summan. Den var stor, hundra kronor, jag kände, hur spänningen öfvergaf mig, och jag blef nästan lugn. Men mest grep det mig, att han var vänlig. Som om han tänkt på, att jag kunde behöfva vänlighet, bad han mig sitta en stund, och när jag ej lydde hans anmaning, var det därför, att om jag det hade gjort, skulle jag hafva brustit i gråt och talat till honom, som jag under åratal icke talat till någon – utom till en. Jag reste mig upp för att gå, och när jag tog honom i hand, visste jag, att det var ett afsked. Det föll mig aldrig in att dröja längre i staden. Det var bara en sak, som oroade mig, att jag ej kunde komma bort förrän med nattåget. Jag lyfte i sista minuten mina penningar på banken, och jag kände mig förskräckt för ensamheten och sysslolösheten i den stora staden. Jag åt middag och såg middagsgästerna trängas i den upplysta salen. Jag gick ut på gatorna, gick där fram och åter, medan gasen tändes, gick där ännu, när gatorna började fyllas med folk, som strömmade samman till förlustelselokalerna. Och jag gick ned till stationen så tidigt, att jag fick vänta en half timme i väntsalen. Hela tiden erfor jag endast ett dödt lugn, som en människa, hvilken står utom alltsammans. Det var mig ofattbart, att i allt detta hade också jag en gång tagit del. Men knappt hade kupédörren stängts omkring mig, förrän dagens alla, äfven de minsta, händelser återkommo i min hjärna. De växte till jättelika töckengestalter, som förvirrade mig, och jag tyckte, att jag som svennen i sagan suttit hos trollen i ett år och nu vände hem som en förhäxad. Jag hade två medpassagerare, och det plågade mig mest, att jag icke fick vara ensam med mina tankar. Under de första timmarna satt jag hopkrupen i mitt hörn och vågade icke se upp.
Träffas å b y r å n k l. Allm. Telef 61 47 Utgifningstid: hvarje helgfri Stockholm 6:te årg. Fredagen den 29 december 1893. - r a d. WestfeIt-Eggertz. täcka genre » Vocation » rönte mycken välvilja och såldes till Amerika, hvarifrån hon snart hade glädjen att emottaga några ytterligare beställningar. A 1889 års världsutställning exponerade fröken W. två synnerligen väl utförda pastellporträtt, som väckte uppmärksamhet, icke minst därför, att hon hade haft lyckan finna så synnerligt vackra modeller, verkliga skönheter. Här syntes man få klart för sig, att hennes största begåfning var å porträttmåleriets område. Detta omdöme stadgades allt mera, sedan man ofta återfann hennes alster å den af verkliga konstkännare mycket gouterade årligen återkommande utställningen i Versailles. Här erhöll konstnärinnan en välförtjänt medalj. Alstren af hennes pensel hafva till största delen stannat i utlandet. I sitt kära Paris var Ingeborg Westfelt äfven besluten att bosätta sig. Tillfölje det diplom, som hon vid afresan erhållit af grefve Georg IDUN 134 Hvad himlen sänder dig, du tacksamt taga ma, Och är det mindre godt, är det dock skickadt så. Att det med villigt mod till g o d o vänds ändå. Ruckert. von Rosen å Konstakademiens vägnar, blef det henne möjligt att efter sin ytterligare konstnärliga utbildning finna framstående konstkännares rekommendationer för den elevskola, som hon öppnade vid Rue de la Grand Chaumiére. Denna elevskola besöktes flitigt af bördsoch börsaristokratiens unga damer. Det vittnar godt tor den svenska lärarinnan, när man erfar om de vänskapsband, som knötos mellan henne och hennes elever. Hon icke allenast blef en gärna sedd gäst i deras familjer utan inbjöds äfven vid olika tillfällen att jämte dem besöka såväl Atlantens som Medelhafvets badorter. Hennes uppgift var visserligen att vid dessa tillfällen fostra de unga damernas konstsinne, men hennes egen utveckling hade äfven däraf en betydande förmån. Vidgade vyer bidrogo betydligt att skärpa hennes omdöme såsom porträttmålarinna.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stals-Utskoltets Utlåtande, N:o 117, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposion, i fråga om kostnadsfri upplåtelse af Kronan tillhörig jord åt Gellivare blifvande bolag, för anläggning af en jernväg emellan Gellivare malmfält och Bottniska viken. S. D. Föredrogs, ånyo, Sammansatta BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulshollels Memorial, N:o 10, i anledning af P.iks-Ståndens olika beslut, angående vilkoren för bränvins-tillverkning. Härvid förekommo: l:o Utskottets två hemställanden, sidan 2. Lades, med godkännande, till handlingarne. 2:o De två Voterings-propositioner, hvilka Utskottet framställt, Godkändes. och 3:o Utskottets anmälanden, angående föriätlnings-förslagets §§ 4 och 72. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande’ N:o 24, i anledning af väckt motion om präglande af en skådepenning, till åminnelse af Hans Maj-.t, Konung Carl XV:s och Dess Höga Gemåls Kröning. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och godkändes Siats-Utskottets Utlåtande N:o 117, i anledning af Kongl. Maj-.ts nådiga Proposition, i fråga om kostnadsfri upplåtelse af Kronan tillhörig jord åt Gellivare blifvande bolag, för anläggning af en jernväg emellan Gellivare malmfält och Bottniska viken. S. D. Vid förnyad föredragning af Sammansatta, BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottels Memorial N:o 10, i anledning af BiksSlåndens olika beslut, angående vilkoren för Bränvins-tillverkning, godkände Ståndet de deri framställda voterings-propositioner och lade Memorialet i öfrige delar till handlingarne. Bih. till R. St. Den 2i> Juni. Frän Högloft.
Hör lill Stals-Ulskollels, år 18S8, Utlåtande N:o 2SS. 5 Tabell. Ersättning ät 5:lo Hufvud-Titeln för ökade kostnader i och för . Natur a-por tion åt: Banko. Riksmynt. Marin-regementet: 790 raan i 46 dagar å 2 sk. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition, rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans matrosers och uppfordrade Båtsmäns mathållning åren 1856 och 1857 ■ (U. A.) Enligt hvad Kongl. Maj:t uti högstberörda, från samtlige Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterade Nådiga Proposition (N:o 122) gifvit Rikets Ständer tillkänna, hade Förvaltningen af Sjö-ärendena under den 14 Juli förlidet år i underdånighet anmält, att, jemlikt från vederbörande inkomna uppgifter, kostnaden för de under loppet af år 1856 till Flottans inkasernerade matroser och båtsmän utspisade matportioner utgjort: 9. eller tillhopa för 341,720 portioner 4. samt att, då den till bestridande af berörda kostnad disponibla del af manskapets gage endast uppgått: Vid Carlskrona station till R:dr 28,255: 4. 4. » Stockholms » » » 12,949: » Götheborgs » » » 2,376: 24.— eller tillsammans R:dr 43,580: 28. 4. en brist således yppats af B:ko R:dr 22,042: 23, deraf belöpte på Carlskrona Stals-Utskotteti Utlåtande N:o tS6. 7 station 13,732 R:dr 35 sk. 9 rst., på Stockholms station 7,496 R:dr 19 sk. 6 rst. och på Götheborgs
Till förmån för Fredrika-JBremer-förbundets dräktreformförening gifves en soaré i Vetenskapsakademiens hörsal lördagen den 12 dennes kl. half 8 e. m. Professor Montelius håller ett föredrag om » Ett blad ur kvinnans historia. » V i - sor med guitarrackompagnement utföras af en nmsikälskare. Biljetter ä 1: 50 till salen och ä 1 kr. till läktaren säljas hos hrr Samson &amp; Wallin, Drottninggatan 7, Henrik Sandberg, Sturegatan 8 samt vid ingången. * Harri&lt;-t Beecher Stotve, den fräjdade författarinnan till » Onkel Toms stuga », hvilkens bild och lefnadsteckning äfpen förekommit i Idun, var föremål för en föreläsning, som förliden vecka hölls i Vetenskapsakademien härstädes af mr D. O. Bell, hvarvid den utmärkta kvinnans lif framhölls som ett föredöme i fråga om outtröttligt och ständigt arbete för medmänniskor, särskildt för den förtryckta amerikanska rasen. * Kvinnlig forskningsresande. Till Petersburg har nyligen anländt en ung dam, fröken Emma Verolaine, som under sistlidet år företagit en vetenskaplig expedition till Novaja Semlja, hvarifrån hon medför stora samlingar. Hon kommer att i det ryska geografiska samfundet hålla föreläsningar om sin resa. * En företagsam gumma. Bland dem, som den 1 dennes från Sevede härad i Kalmar län afreste till Göteborg för att öfver England färdas till Amerika, var en 82-årig gumma, för sina år rask och kry. Hon bade i den stora republiken på andra sidan Atlanten barn, som sändt henne biljetten, och därför reste nu den gamla med gladt mod åstad för att gå okända öden till mötes. Teater och musik. Kungl. operan är nu färdig med sin länge bebådade nyhet för säsongen. » Gioconda », opera i fyra akter af Ponchielli, skulle nämligen gifvas första gången i går torsdag. Ett närmare omnämnande måste sålunda uppskjutas till nästföljande nummer. Men att döma af generalrepetitionen i tisdags synes det, som om k. operan i » Gioconda » borde få en stark magnet för en lång tid bortåt.
Skulle Eders Kongl. Majt! i Näder täckas gifwa ät detta Beslut Dest Höga Sanktion utbedja fig Riksens Ständer af Eders Kongl. Manis Nådig» omsorg, widtagandet af de anstalter, som Eders Kongl. Maj:: härwid pröfwar nödiga. Riksens Ständer framhärda etc« Stormägrigste Allernädigste Konung! Der i z §. af Kongl. Majus Nädiga Förord., ning ben iQ Junii r8oz intagne stadgande, aer stämningar ifrån Häradsoch andre Rätter, som ej äro skrifne pä siämpladt papper, skola för ogrlldo anses, har redan wid flere tillfällen, enligt hrvad anmäldt blifwir, fuunirs medföra omgång och förluster för rättsökande. Denna Mwäg att försäkra Kronan no4 Den 22 November. Kronan om Chartä-Sigillatä-inkomsten af hämningar, och hwarigcnoni en lidande Parks rättmätiga talan lätteligen kan, med förökad kostnad, draga ut pä tiden, samt dä mäletg Utförande beror af förefkrifwen wist tid, aldeles förloras, torde hwarken wara fullkomligt förenlig ined det ffyldiga afseende! pä Allmänhetens rätt och säkerhet, eller, i hänsigt till Kronans fördel, af någon synnerligen betydande följd. Säledes, och dä Chartä Sigillakä-medlen, enligt 60 Regerings-Formen, räknas bland be extraordinarie; genom bewillning till utgörande afgifter, pröfwcr Riksens Ständer billigt och lämpeligt, det fkriftrltga Stämningar hädanefter ma, i saknad af Stämpladt papper wid Utförandet, dermed inför Domstolen fa beläggas, utan akt derigenom Parrens rätt och talan äfwenkyras tomt art munreliga stämningar uri de i 2 F. n Capjt. RättegängS-Balken nämnde ringare mål äfwen ma wara gällande.
En gång när nutidens unga sanningar förhårdnat till dogmer och arbetareklassens berättigade anspråk blifvit lagparagrafer, då skola framtidens diktare och mer obändiga naturer gräfva upp denna länge sedan utdöda aristokrati och förherrliga den med samma hänförelse som några dristiga pennor i våra dar förherrligat Nero. Och hur skola icke de bildande konstnärerna sörja sina grefvar och furstar och reta framtiden med att lofprisa dessa! På det sista årtiondet ha flera röster höjt sig mot konsten på ett sätt som inneburit allt för mycken talang för att de ej verkligen skulle vara ett tidens tecken. Hur skall också den af göromål jägtade nutidsmannen, der han tankspridd skyndar genom museet, förstå glädjen i en Venusbild. Det är endast gammal adel som förstår sig på kvinnor. När man står der mot trappräcket i Coppet och besinnar allt detta, känner man en lust att skicka ut föreviserskan efter en flaska vin och på stående fot dricka den försvunna högaristokratien till. Men man gör det icke, ty genom den solljusa öppna porten ser man utöfver detta Schweiz, som hvarken har konst eller aristokrati och dock är lyckligare än något annat land. Man böjer sig för detta icke allt för öfverraskande faktum, men – slutar man sitt resonemang – är det gammalmodigt att resa monument på denna forna aristokratis graf, skall det snart bli ännu mera urmodigt att stena den. Från trappan stiger man in i en lång sal på alla sidor omgifven af hvita bokskåp med mörkröda gardiner. Denna sal var m:me de Staёls mottagningsrum. Bokskåpen äro länge sedan plundrade på sina skatter, men de många anekdoter som lefva kvar förknippade vid detta rum fylla det genast, icke blott med böcker, utan äfven med menniskor, hvilka nu ej längre äro till. Det var här som m:me de Staël i en halft konventionell halft fantastisk kostym och lekande med en liten myrtenkvist samtalade med de många framstående personligheter som besökte henne. Det var i denna sal som den sextiofemåriga damen mrs Hervey, då en ung, vacker man haltande steg öfver tröskeln, fick ett svimningsanfall som om hon sett djefvulen.