Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar och en måste få älska Gud efter sitt hjärtelag, och jag tror säkert, att bär alla vägar till Rom, så bär också alla vägar till himlen, åtminstone för dem som efter sina krafter bjuder till att tukta sig! Senare: Känner mig allt piggare och piggare. Hade jag nu bara pängar, skulle jag vara morsk som en strömming. Kan det vara möjligt, att fru Ungfrau rent af skickat i väg »sin mans schöne och älskansvärda kusinsbarn» bara för att komma åt att bjuda Fanny?» Så ser det nästan ut. Hon är alldeles förtjust, och kapten, som får underrättelser hvar dag, är i sjunde himlen, fast vild af ifver att få komma hem. Måtte han bara inte komma i otid! Senare: Bref till Maja från Thore — ändtligen? Jag låtsade naturligtvis ingenting se, fast hon ryckte åt sig kuvertet och rusade på dörren, från kaffe och allt. På aftonen, när jag satt i sängkammaren, kom hon insmygande, drog fram en pall, lade hufvudet i mitt knä och sa så sakta och vackert, att jag riktigt kom att tänka på Esther Krycke, när hon berättade sitt hjärtas vackra historia: »Moster det — är jag, som har skrifvit först. — När han den där andra — ohyggliga — en — kysste mig — då — då — förstod jag så mycket. Jag förstod att — det var — min trolofningskyss med Thore — han stal därför blef jag så ond! O, så ond!! Allting blef så annorlunda mot förr — med ens. Jag har kännt mig som skymfad se’n dess. Jag har skrifvit det där till Thore — bara det där — och så bad jag honom förlåta henne, den andra Maja, för hon var inte jag. Och nu — —! O, moster, jag är den lyckligaste flicka på jorden!» Jag tog henne intill mig, riktigt innerligt och varmt, — och kunde hon inte i det ögonblicket tro, att hon satt hos sin egen mor och berättade om sin dyrbara hemlighet — så inte var det mitt fel. Jag kände som om hon varit mitt eget barn — och numera är hon det! Senare: Stor explosjon hos fru Ungfrau. Fanny, som haft den fullkomligt riktiga känslan att ett fördöljande nu längre vore mer än ett fördöljande, har bekännt allt.
Rdr 8 sk. 7 rst. — 70 — Genom infriande på en gång af denna skuld, komm-e den vidlyftiga bokföringen af ränteliqviderna med åtskilliga publika Verk att upphöra; hvaremot, enär till skuldbeloppets amortering endast finnes den ringa afkastning, egendomen lemnur och hvilken utgjord : år i 838 Rdr 18. nämde olägenhet eljest i flera år kommer att fortfara. Revisorerne , hvilka på stället tagit kännedom om Artilleri-Läroverket å Marieberg samt der förlagda Batteri af Raket-Corpsen, hafva funnit inrättningarna i god ordning. § 3. Genom Kongl. Krigs-Kollegii disposition af den i/j Mars i838,äio bestämda till byggnadsoch hyreskostnader vid Christianstads Förråd Rdr 684: 20. 3. till tygbehof , 966: —- samt till skrifmaterialier .. „ 47: 32.— eller tillsammans Rdr 1,698: 4- 3.; men deremot hafva utbetalts 2,006 Rdr ^5 sk. 10 rst„ hvilket anmärkes, då af verifikationerna ej kunnat uti önäs, att anskaffningen af nämde behof skett genom entreprenad-auktion, i hvilket fall den dertill bestämda summan möjligen blifvit tillräcklig, Samma anmärkning gäller i afseende på uraktlåten entreprenadauktion vid åtskilliga till fällen , -hvarpå , såsom exempel, må anföras, nemligen : för verkställda reparationer vid Götheborgs Utredningsförråd , som kostat , Rdr 915: 24, — vid inköp för Jönköpings Reservförråd utaf ämnen till gevärsstockar, dertill åtgått år 1838 „ 1812; 20, —- och år 1839 - » i435: 23. —- samt för reparationer å de af Raket-Corpsen begagnade hus och lägenheter „ 24°: 22. 4* § 4.
Därför stadgas att f.d. utredningskommissionens obligationer måste inlösas senast 1 maj 1803, om innehavaren vill få någon betalning. Stockholms slott den 9 februari 1802. GUSTAF ADOLPH Förordning angående Stängselskyldigheten: Stockholm den 9 februari 1802 Stängselskyldigheten är för många ett hinder då det gäller landets framgång med uppodling. På de flesta ställen gäller att jordägare är skyldig att ensam upprätta och underhålla stängsel och hägnad runt ägor som räknas som inägor, vare sig de finns i skog eller by. Vi vill undanröja detta hinder som skadar många viktiga arbeten i den berömliga verksamheten att förbättra vår lantskötsel. Nu kan en mindre idog jordbrukare dra nytta av den flitiges kostnad och arbete. Följande stadga skall hädanefter gälla. Där by möter by och någon vill ha stängsel skall alla hemmansägare efter hemmanstal delta med stängsel. Om någon väg går på annan bys mark eller till vattenställe skall den som äger marken vara skyldig att sätta upp grind. Uppstår tvist skall laglig dom falla. Mellan byar eller enskilda gårdar i skog skall alla hjälpas åt. Man räknar efter vars och ens ägolott. Om sträckningen är 3.000 famnar och den ena parten har mindre fördel av stängningen skall domare avgöra lindring. Utjord stängs så som man alltid gjort på orten. Vill en stänga men inte den andra får den som vill stänga stå för kostnaden. Det samma gäller urfjäll. Om stadsgräns och hemman mötas gör man som man tidigare gjort eller om ingen överenskommelse finns efter ägorymden till de byar eller hemman som gränsar till staden. Stängsel får göras av vad som finns att tillgå på orten, träd, sten, jordvallar, levande häckar och diken. Dock bör man särskilt på skoglösa trakter använda sten, som är mest bestående. Hägnad runt besådd åker samt äng och plantering skall hela året hållas i gott stånd. Stängsel mot skog, utmark eller beteshage, som under vintern förfallit skall så snart tjälen gått ur jorden repareras. Försummar någon detta böter han 1 riksdaler 32 skilling, som delas mellan den fordringsägare som klagar och socknens fattiga. Skada som uppkommit genom dåligt stängsel ersätts av den skyldige. Detta gäller om kreatur kommer in genom dåliga stängsel, även om de ingen skada gör.
” Asylet skal ju dog ligesom helliges til en højere livsopgave " säger han och ställande densamma under en speciel försyns hägn underlåter han att försäkra den mot eldfara.Är det då någon religionsfantast vi här se framför oss, den der i sitt vanvett tror på en omedelbar skickelse och hvars galna {öretag deri skulle kunna finna en förklaringsgrund ?- Åh nej! Det är en i dylika tiug ganska småförståndig man, som visst icke underlåter att brandförsäkra sina egna tillhörigheter och som icke har större tillit till försynens direkta ingripande till skydd för det heliga asylet, än att han försigtigtvis frågar fru Alving: “ men hvis nu ulykken engang var ude? En kan jo aldrig vide — Vilde De så kunne oprette skaden igen.u — Det är ett helt annat skäl än ett blindt religionssvärmeri, som förmår honom att lemna asylet oassureradt. Om det brandförsäkrades, så skulle man — så säger Manders till fru Alving — “ let komme til at opfatte det, som om hverken De eller jeg havde den rette tillid til en højere styrelse.u För skenets skull och för.att undgå angrepp i tidningarna vill man låta asylet stå på Guds försyn. Det är svårt att veta, om det är dumheten, fegheten eller lättsinnet Ibsen här velat förläna den oförtjenta äran att varda segrare. I alla händelser är resonnemanget fullkomligt onaturligt. Kan man väl — jag frågar blott — tänka sig en menniska så enfaldig, att han tror på något så löjligt, som att han skulle blifva anfallen i tidningarna, derför att han vidtagit försigtighets-mått mot eldfara på en fattiggård och, om han i sin feghet skulle frukta några galna fantasters beskärmelser, hur vill han då reda sig gent emot alla de berättigade förebråelser, han måste komma att uppbära af alla kloka menniskor, då han påtager sig det dryga ansvaret att låta asylet stå utan brandförsäkring? Ett mer orimligt motiv kan väl icke användas för att täcka en lättsinnighet, som hos en qvinna af fru Alvings praktiska sinne är en komplett psykologisk orimlighet.
Banco-Utskotteis Memorial lV:o m. Tran port 5gr. 32, f') Till afl. Registratorn vid Låne-Cortorct i Götheborg C. Hageliens 5 minderåriga harn i5o: — gj) Till afl. Vaktmästaren vid Banco-Discont-Verket G. Hesselgrens minderåriga dotter, Euphrosina Catharina, till och med 1837 års slut 5o: — h) Till afvikne Bokhållaren vid Låne-Contoret i Götheborg C. G. Treffenbergs hustru, Eva Maria Ahlberg, jemte 3 barn . 5o: —> 1) Till försvunne Bokhållaren i Banken F. Zettergrens 4 minderåriga barn 166: 32, A') Till afl, Contorsskrifvaren 1 Banken, Protocolls-Secreteraren A. Printzenskölds 2tne minderåriga söner, Axel och Pehr Edvard I) Till Vaktmästaren vid Låne-Contoret i Götheborg, Vedbergs Enka, Piebecka Klefbeck in) Till Gancellisten vid Banco-Discont-Verket, Assessoren Th. Claessons Enka, Wendela Margarelha Malmberg, jemte 5 minderåriga barn n) Till förre Arbetaren vid Tumba Pappersbruk Sven Wennersten och hans hustru Maria Sjöberg o') Till Kamereraren vid Låne-Contoret i Malmö J. G, de Mares Enka, II. G. Reddevigh, jemte 7 minderårigabarn « , . , • , t , , pj) Till afl. Banco-Ombudet vid Götheborgs Låne-Contor, Kamereraren J. Wallmos 5 minderårige barn <7} Till afl. Banco-Cornmissarien C. G. Silfverstolpes son till och med andra qvartalet 1837 .. r) Till Vaktmästaren vid Banco-Discont-Verket Calens Enka, Catharina Margarelha Sjöberg Summa B:o R:dr 2,238: t6.
När nu likväl vårt geografiska läge hindrar oss, att, såsom under den store Vasa-konungen Gustaf II Adolf, skynda ett förtryckt folk till hjelp medelst ett mera verksamt och handgripligt upträdande uti den Italienska frågan; när vi således icke äro i tillfälle att låta våra unga härförare förtjena de sporrar, som tillhöra de bullious-epauletter, de ur befordringarnes lyckohjul utdragit, att låta vårt efter kämpadater trånande armébefäl få deras önskningar upfylde att se fredens lekar och vekligheter bortbytte mot krigets allvar och vedermödor; när vi slutligen icke äro i tillfälle att låta vår, jag är öfvertygad derom, tappra och pligtens bud trogna armé förvärfva nya lagrar samt föröka deviserne på sina fanor med namn, sådane såsom Magenta, Solferino m. fl . så anser jag det vara i sin ordning och Svenska folket värdigt, att vår å den blifvande Kongressen upträdande representant påyrkar noninterventions-principens användande i de Italienska angelägen beterne, d. v. s. rättighet för Italiens folk, att sjelfva utan främmande inblandning få ordna sitt styrelsesätt och sina nationela angelägenheter. Och är det i öfverensstämmelse med hvad jag i det föregående, i så väl det ena som det andra hänseendet anfört, som jag icke allenast gifver mitt odelade bifall till Hr Lallerstedts,. K. o. Ad. kommunicerade, motion, utan äfven uptager nämnde motion som min egen. Genom tidningarne har jag förnummit, det personer hatva ansett ett bifall från II. Stirs sida till hvad Hr Lallerstedt föreslagit vara stridande emot grundlagen, samt att en förklaring, afgifven sådan som den Hr Lallerstedt påyrkat, skulle kunna ådraga oss betydliga utgifter samt upoffriug af Svenskt blod. Hvad det första inkastet angar, så törtjenar det icke det ringaste afseende. Det bevisar endast obekantskap med R.O:ns 60 $. H. II. 27 418 Deii 23 December.
Den unga kvinna, som uppfostrats så strängt, men som nu, sedan hon blifvit bunden, är så fullständigt fri, låter han under tiden kasta sig i nöjenas vimmel och söka trösta sig genom att missbruka den frihet, man gifvit henne, och så är romanen färdig. Visserligen vore det mera förenligt med sanningen att säga, det hustrun i dylika fall oftast söker sin tröst i religionen och nöjer sig med att endast blifva en god mor, men för herrar författare blir ju härigenom den sista villan värre än den första, ty då är ju åter den franska kvinnan omöjlig som romanhjältinna. Därför nödgas också de franska romanförfattarne välja mellan att framställa mannen, som bedrar hustrun, eller att skildra hustrun, som bedrar mannen, när de icke vilja söka sina romanhjältinnor bland änkor eller bland de olyckliga, hvilkas hela lif är ett enda bedrägeri mot sig själfva. Och däraf att den redbara kvinnans lif i Frankrike erbjuder ämne hvarken till roman eller komedi, utan dessa måste sökas utom dygdens kyska boning, sluter man sig till, att osedligheten i Frankrike är större än i Sverige, ty här skulle naturligtvis ej kunna uppsökas stoff till sedeslösa skildringar sådana som brott inom och utom äktenskapet, och finnas de, så kan det visserligen vara intressant att tala därom, men det är skandalöst att skiifva därom.
Säger 3,761,762: 27. — tillhörande Låne-afdelningen 1,665,830: 27. 5, 1,318,247: nemligen: af fonden för belåning af guld och silfver » dito för belåning af fast egendom i Städerna och på landet 50,5 46: 4. 11. » dito för lån till Skiften och Odlingar . 14,441: 36. 10. » dito för lån till Fahlu Bergslag och kreditiv till Spar-Bankerna i Riket 232,595: 33. 8. » dito för kreditiv till Stockholms stads Drätsel■kommission 50.000: — Säger 1,665,830: 27. 5. Riksdaler Banko. 1,088 22,405,352 5,322,427 37 5,427,593 Bankens Guldoch Silfvcr-tillgång Myntadt, gångbart, i kassa liggande Utländskt mynt (efter evalvation) Omyntadt (efter prof och uträkning) Hos Kongl. Myntet På Utrikes ort innestående . Dukat-summan 72,384y5nj motsvarar å 102 Skillingar Silfver . 7 2,384xg0 4,419,989 153,817 — 11 6 Su mma Härifrån afgå, jemlikt stadgandet i 122 § af sednaste Banko-Reglemente: Riksgälds-kontorets kreditiv 1,000,000: Vexlings-förskott till Landsorterne 66,396: 14.
bygden D; » Kvinnans invälj a ~ d e i f attigvårdsstyrelse; % Motioner vid årets riksdag * m. fl. för lrviiinorörelse~i. betyclelsefulla spörsmlW .. ' Dessutom, har Dagny iiiiieli&amp;llit lefnadsteclcningar och minnesrnnoi: öfver märkliga kvUinor i iiioch utlandet; bref och .c ' reseskilclringar frhi olika delar af var1cle1-1, I.itterc~tura-iirn&amp;Ii~i~~gar,. Iiistoriska uppsatser, slcisser, berättelser och poeni samt längre och kortare artiklar af olika inneliål.1. Sj~ikv&amp;rdslroiniten, som iinder året bent&amp;tt af fruarlm L4.cllerspasre. Ankassvärd och Bexelins samt fröknarim Leijonliiifvncl, Silow, Sterky och UJ.ïich, har dels fortsatt sitt arbete till fräinjancle af ' fljrbiittrad, s,jnhvkrcl på landsbygden i enlighet med förut angifven plan, dels fått en ny afdel.ning lagd till sin verksamhet. Examen ar under året nflagd af en af aspiranterna till fältskars-s; jiikslröterske-lc~irsen, Iivarefter 11011 erhållit nnställniii g som öfverskötersla p&amp; l asarett i Norrland. Af (le öfriga aspiranterna Ilar en, p&amp; grmzcl a: ' Meiihet, nödgats af bryta sin lr~irs, en. t j äi~stgisr som afdeliiingssköterslra på * sjiikhiis i lai-iclsorten och cle andra 2 koinma &amp; tt pi % våren 1.89.3 afliiggs sin examen. Till den iiya afcleh~ingen af komiténs arbete gaf9 iippsla et af 2: ne provin~ia~llalrare, son1 viilicle sig till.
Stockholm den 12 Maji 1829. R eservation af Herrar B, U. Santesson och JE. M. Lefler. Emot det beslut, hvaruti Höglofl. Stats, och Oeeonomie-Utskotten nu stannat uti detta mål, nödgas vi helt och hållet reservera oss. Eehofvet af förbättrade och utvidgade Correctlons-anslalter i Rikets Vestra och Sq« Statssamt Allm.Besv. o.Oec.Utsk.XJtl, N:o 2 61 25 dra provincer, hvilka för aflägsenheten ej kun^ na begagna Inrättningarne i Stockholm, är så påtagligt, att derom någon olika öfvertygelse ej matte kunna finnas. Sadan åsigt af ämnet idagalägges äfven uti så väl Rikets år 1823 församlade Ständers underdåniga Skrifvelse om Corrections-anstalterne i Riket, sorn uti Kongl. Maj:ts Nådiga beslut' af den 21 Januarii 1826, åberopadt uti Fångstyrelsens underdåniga berättelse af den 17 sisth Nor vember, hvilken är bifogad Kongl. MajrtsNådiga proposition af den 26 i samma månad om medel till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionsdnrättningär. I förstnämnde Kongl, beslut säges uttryckligen, icke allenast att utom de 2:ne Corrections-inrättningar i Hufvud st aden, en för manoch en f ör qvin* könet, skulle äfven underhållas en Correctionsinrättning i Norrköping och en uti Götheborg för qvinnor, samtett stort correctionelt arbets, fängelse inrättas i Malmö, utan ock att de 2:ne förstnämnda Inrättningar i Stockholm afsågo emottagandel af endast Hufvudstadens samt Norra, Nordvestra och de närmast varande södra Länens försvarslöse och vanartige per-' söner ; men deremot de frenne i Götheborg J Norrköping och Malmö dem från sydligare och vestra delen af Götha Rike.
— Det är i öfrigt, som mig synes, ganska riktigt anmärkt af en föregående talare, att förslaget hvarken är af behofvet påkalladt eller för Riket nyttigt, och jag anhåller derföre ånyo, det R. o Ad. behagade förkasta detsamma. Hr Montgomery, Gustaf: Ehuru jag visserl. erkänner den värma och skicklighet, hvarmed Gr. Lagerbjelke utvecklat och försvarat det ifrågav:de förslaget, kan jag dock icke inse annat än att detsamma ingalunda är nödigt, hvaremot det kan medföra skadliga följder. Att det icke är nödigt finner man också lätt, då man besinnar de stora omhvälfningar, som egt rum i vår verldsdel sedan 1809, utan att dock behofvet af en sådan förändring förut visat sig. I allmänhet är det äfven en fördel att hafva så få råd gifvare som möjligt, ty såsom ordspråket säger: »ju flera kockar, dess sämre soppa!» Gr. Sparre: Min öfvertygelse är, att det ifrågavide försla get icke står i öfverensstämmelse med Grundlagsbuden för öfrigt, och jag skall, för att söka ådagalägga detta, antaga samma utgångspunkt för argumentationen, som min motståndare nyss gjort. Han har sagt att Konungen skulle ega, på sätt Honom bäst syntes, H. II. 18 27 i Den 10 December f. m. besörja de förberedande underhandlingarna, och att blott sjelfva afslutandet af ett förbund skulle i konseljen föredragas, samt att det vore en stor skilnad mellan att slula afhandlingar och att inpå i afhandlingar. Tänkom oss då, att K. Sig i underhandling med en främmande makt om afslutandet, af en traktat. K. M:ts Plenipotentiär har för sådant ändamål satt sig i beröring med vederb:de representanter för den främmande makten, och tyckas omsider, efter vidlyftiga underhandlingar, häfva alla svårigheter, så att man kommit till ett resultat. K. M:t skall då fatta Sitt beslut, och saken föredrages, enligt Gr. Lagerbjelkes mening, i konseljen. Men just då går hela traktaten omkull.
Det kan ej bestridas att jordbruket och landthushållningen i flera dess grenar inom detta län betydligen förbättrats genom kunniga och driftiga jordägares nitiska och kraftfulla omsorger att på rationella grunder vårda sig om jordbrukets förkofran. Afven bland allmogen, som vanligen längst vidhåller de äldre bruken och vanorna, finner man en verksam förbättringshåg. Visserligen återstår ännu mycket i detta hänseendet; men onekligt är, att under loppet af dessa sednare åren har en raskare utveckling af forskningarnes resultater visat sig, än under en längre föregående tid, då såväl jorden som dess brukare, den förra i vanhäfd och den sednare i fruktan att försöka något nytt, båda liksom lago i linda. Årsväxten har också under de ifrågavarande åren inom länet varit temligen gifvande. Den starka nederbörden år 1844 i medlersta delen af Sverige, hvarigenom skörden derstädes till stor del förstördes, förorsakade här inom provinsen en stark afsättning med höga priser. Enahanda förhållande inträffade hösten år 1846 och början af år 1847, då spannmålsexporten på utrikes ort verkställdes från provinsens sjöstäder med en sådan rastlös ifver att, oaktadt årsväxten ingalunda var svag, brödnöden på flera orter inom länet gick i bredd med öfverflöd af penningar. Eders Kongl. Majit fann då i nåder för godt att hejda utskeppningen lill främmande orter, hvarefter de till export ämnade spannmålslager kommo de hungrande till hjelp. Synnerligast genom dessa 2:ne årens höga priser på spannmål inflöto inom länet betydliga kapitaler, hvarigenom också räntefoten nedtrycktes. Äfven detta förhållande verkade till högre priser på fastigheter. Sedan potates nära nog allmänt inom länet dessa år varit angripen af den »åkallade potatessjukan, har ett stort bekymmer uppkommit såväl för landtbrukaren 7 som för det stora antal konsumenter, som deraf hemtar ett väsendtligt födoämne. Svårligen torde något surrogat finnas, som ersätter denna för hushållningen så vigtiga jordfrukt.
Sedan vid den nya organisation, som Polisförvaltningen i Göteborg år 1850 erhållit, polispersonalen derstädes blifvit betydligt förstärkt, hafva nemligen åtalen emot lagbrott, synnerligast mot fylleri, der blifvit talrikare. Förhållandet härmed visar sig af följande, på Herr Justitie-Statsministerns åberopade embetsberättelser grundade jemförelse: I Göteborgs och Bohus län utgjorde antalet af öfverträdelser af förordningen emot fylleri och dryckenskap, för hvilka personer blifvit sakfällde, år 1849: 853, år 1853: 2,587, år 1858: 3,321. Tab. Litt. B. Folhnängdstätheten å landsbygden enligt mantalslängd erne. Folkmängd. Litt. För lagbrott sakfällde personer. i Brott emot person och äganderätt m. m. Öfverträdelser af politi-, ekonomioch särskilde disciplinär-stadganden. Sedlighet m. m. Näringar. Jordbruk. Då nu hela antalet af brott mot politi-, ekonomioch särskilda disciplinär-stadganden inom länet år 1849 utgjorde 2,483, och år 1858, såsom ofvan är anfördt, 4,777, visar det sig, att andra så beskaffade öfverträdelse!’ än fylleribrott år 1849 uppgingo till ett antal af 1,380 och 1858 till 1,456, eller endast 76 mera än förstnämnda år. Ovedersägligt är ock, att, hvad dryckenskapslasten angår, som så länge tärt på befolkningens både moraliska och ekonomiska krafter, sedlighetstillståndet utom städerna väsendtligen förbättrats, sedan en ändamålsenligare lagstiftning angående bränvinstillverkning och försäljning år 1855 trädt i verkställighet. I icke ringa mån har på senaste åren förbrukningen af bränvin lemnat rum för maltdrycker och kaffe. Hvad klädedrägt och folknöjen angår, har länets befolkning ej några egendomliga sedvänjor. Till boningshus begagnas inom detta län i allmänhet timrade byggnader, täckte med tegel.
De som vilja vara säkra att i ordent ig tid erhålla alla nummer, måste » jag behöfver det ju inte alls. » nu ofördröjligen verkställa prenumera» Men Helene — • ditt lilla skrifrurn, ditt tionen. älsklingstillhåll — —? » » Jag skrifver ju aldrig annat än bref och hushållsräkenskaper, och det kan jag lika bra göra i sängkammaren, där bordet har god plats vid andra fönstret — och det är nu i U r notisboken. Till bekvämlighet för alla, Fotogénltöket " 1 ' i t l. £ Varnas för värdelös » efterapningar. B. A. H j o r t h &amp; C o. alla fall redan afgjordt! » tillade Helene med ett friskt skratt och tystade sin man med en kyss. Men hon var glad, att det var skymning, s å att Axel inte rätt kunde se uttrycket i hennes ansikte. Ty Axel visste inte, och skulle aldrig få veta, hur mycket denna uppoffring kostat på hans hustru, innan den blef bestämd — hur hon legat vaken halfva den natten, innan han kom hem från Göteborg, och hvilken strid då utkämpats i hennes sinne mellan lilla Astrid och skrifrummet, innan Astrid afgick med segern. Men nu hade hon gjort det en gång för alla. Och Helene kände nu en så sann glädje, öfver att hon kunnat göra denna försakelse för barnets skull, att hon höll af den lilla mera, bara för det. Och hon kom nu ihåg, hur hennes erfarne, gamle far brukat säga: » att den för hvars skull man gör en uppoffring, den älskar man mera därefter — och desto mer, ju större uppoffringen varit. » Hon visste inte, om det alltid gick så — men hon visste, att det gått så nu! När Axel och Helene dagen efter nyårsdagen åter sutto i jernvägskupén på återväg hem, hade de lilla Astrid emellan sig, som satt där utan aning om allt det goda hon åstadkommit och gjorde frågor om de många nya föremål hon såg under vägen. Denna gång hade Helene med verklig saknad skilts från det gamla stället, hvars innevånare hon tyckte sig stå närmare än förr, och dem hon först nu lärt rätt känna och värdera.