Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annars är jag ej med i någon sorts förening, man kan nog bli ensidig ändå.&gt; » Föreningen har — för så vidt jag vet — till mål att genom sammanslutning skydda hyresgästerna för omänskligt prejeri. » » Om jag nu icke vore en kvarlefva från den gamla tiden när kvinnan dömdes att tiga i församlingen och troligtvis i följd af bristande öfning totalt saknar kommandostämma, så skulle jag gärna vilja taga till orda i den frågan. » » Gör det, gör det! Du har stora skäl, jag vet det. Tänk på förra vintern, när du inte kunde elda förr än i november trots alla påminnelser att få rökgången omsedd! » » Och fick till svar på en höflig fråga, när det skulle göras: när jag får tid! Den gången gick jag verkligen in i min ensamma kammare och läste igenom hyreskontraktet, och se där fann jag icke ett ord om att lägenheten skulle kunna bebos, men väl att den skulle lämnas i samma skick, att hyran skulle betalas på dagen och att, om så icke skedde, lägenheten skulle utrymmas Jag hade skrifvit under ett kontrakt, där jag icke hade några rättigheter, men väl en hel mängd skyldigheter, hvilkas uraktlåtande kunde sätta mig på bar backe hvilken stund som helst. » » Ja, just så är det, och så blir det, om ingenting göres. » » Så är det verkligen beskaffadt med kontrakten, men särskildt hvad min värd beträffar har han sin fördel af att vara human, så att för mig är ingen risk förenad med ett sådant kontrakt, men det är icke för alla så, och jag går gärna in på att något bör göras, hvilket jag mycket väl förstår, att du och din man anse er böra medverka till. Rättvisan fordrar det, just för A. M. deras skull, som icke kunna föra någon talan, * och som sakna alla resurser att jämna ut svårigheterna. Likväl skulle jag vilja förorda rättvisa å ömse sidor. En hyresvärd som bygger nu, tillämpande alla tidens fordringar på bekvämlighet och elegans så som en förmögen hyresgäst önskar att hafva det, måste ju se till att få ränta på det använda kapitalet, och med nuvarande " E j blott dygdigt, u t a n kristligt ". arbetslöner blir detta kapital stort nog.
Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af Peter Pehrssons Memorial, i frågan om Passevolancen för Indelta Infanteriet och Cavalleriet; af Johan Anderssons Memorial, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om anslag af medel till understöd för Läroverken i Riket; af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående inqvarteringsbesväret; af Kongl. Majrts Nådiga Proposi - Den 12 J u n i i e. m. tion, i afseende på Ekeskogarne i Riket; af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i afseende på undsättnings-skuldernes Iiqviderande i Skaraborgs Län. BevillningsUtskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående BevillningsStadgans tillämpning för 1824 och påföljande år, i frågan 0111 Hemmansvärdets nedsättning i vissa Län. Lagutskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om ändring uti 25 Cap. 1 §. RättegångsBalken. Lagoch BevillningsUtskotten: Af StatsUtskottets Utlåtande, angående borgen för TestamentsBevillningen. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Af Anders Nilssons Motion, om Skattelösen af Presterskapets i Skåne tillhörige hemman, som ej äro af Boställs-natur. 2:0 Jterremisser af nedannämnde Utskotts Memorial och ULlåtanden, nemligen: SlatsUt skottets : Angående Låne-anslag till en Brobyggnad öfver Tranarps Å; i anledning af Rikets Ständers Revisorers, åren 1825 och 1827, afgifne Berättelser till Rikets Ständer örn
N:o 123. mera rättvis och billig, sorn i alla de orter, der sådana äro belägna förefinnes alltid, just i och för dessa inrättningar, en lifligare trafik synnerligast med tyngre gods, hvarföre vägunderhållsskyldiglieten på sådane orter blir betydligt drygare, och bör väl derföre de, som mest förorsaka denna ökade kostnad, lill densamma också bidraga. Beräkningsgrunden, hvarefter fabriker, verk och inrättningar böra i underhållet af allmänna vägar deltaga, torde lämpligast böra blifva den bevillningsafgilt, sorn erlägges enligt 2:dra Art. jemförd med medelbevillningen å mantalet inom häradet. Att, när en så beskaffad förändring i vägunderhållningsskyldigheten inträder, ny vägdelning blir af nöden är klart, men ny vägdelning, grundad på hemmanens taxeringsvärde, är redan under nuvarande förhållanden af behofvet påkallad. Alt emot en så beskaffad delningsgrund visserligen kan invändas, det taxeringsvärden på hemman och fabriker alltför ofta ändras och synnerligast hvad fabriker angår, äro deras vara och icke vara alltför lösligt, emedan en fabrik det ena året kan uppslå och blomstra, det andra icke linnas ; hvarföre alltid nya vägdelningar voro af nöden. Mot dessa betänkligheter får jag som preservativ framställa följande förslag. Sedan vägarne första gången voro af landtmätare och gode män uppmätte, graderade och delade, så borde icke liv vägdelning oftare ifrågakomma än hvart tionde år och då verkställas af länsmannen med biträde af 2 nämndemän. Fordrades icke efter tio års förlopp ny mätning och gradering, så behöfde endast ny fördelning af väg ske efter dåvarande taxeringsvärde. Under de tio år, som här äro föreslagne och borde förflyta emellan hvarje vägdelning, skulle ovilkorligen enhvar underhålla den väg honom vore tilldelad. Komme ny allmän väg alt under tiden anläggas, eller fabrik t. ex. som hade vägunderhållningsskyldighet alt nedläggas, så skulle dessa vägstycken gemensamt af häradet underhållas intill dess de tio åren voro förflutne, då dessa vägstycken på väghållarne indelades.
— N:o 6. i anledning af återremiss utaf förevarande Utskottens betänkande N:o 3, angående ersättning till Kronolänsmännen för resor, som af dem anställas till försegling af brännvinsredskap. XIV. B. 170, 332. XVI. A. 38g. XXVI. E. 6a. — N:o 12. i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning sanit afgifterna derför. XXI. B. gg, 578. XXII. A. 7, 46. XXIII. U. 426. XXIV. A. 3o3. XXV. U. 86. U. 126. A. 128. B. 145. A. i54. XXVI. E. 62. —■ N.-o 14. i anledning af återremiss samt RiksStåndens i vissa delar fattade beslut, rörande Utskottens uti memorialet N:o 12 framställda förslag till samraanjemkning af RiksStåndens skiljaktiga meningar, angående grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför. XXIII. B. 426. XXIV. A. 3o3. XXV. U. 86. U. 126. A. 128. U. 145. A. i54- XXVI. E. 62. — N:o 16. i anledning af Rikets Stärtders i vissa delar fattade beslut, angående grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför. A. x54. XXVI. E. 62. Beviliningsoch LagUtskottens betänkande och utlåtande: — N:o i3. i anledning af, dels Hr Stuarts, Fr., motion om controller mot missbruk vid fribrefsrätlighetens utöfvande, dels Lars Rasmussons motion om fribrefsrätt för länsmän. XXII. B. 592. XXIII. 18g. XXIV. A. 42g. XXIV. E. 29. TJ. 44- A. 49.
Hof-Rätlen rättvist, det skulle Häradshöfdingen Lund, för berörde försummelse i Embetet, böta 100 Daler silfvermynt med 33 R:dr 16 sk. Banco, samt derjemte ersätta Kongl. Majrt och Kronan den kostnad, hvartill de sakfälldes underhåll å Länshäktet, under sistnämnde tid, efter behöriga förteckningar derå, funnes hafva uppgått, beräknadt för H. Malmqvist under 56 dagar, Axel Malmqvist Syren samt Stedt och Eric Andersson hvardera 3i dagar. I anledning af den utaf mig gjorda anmärkning vid Södra Wedbo Härads Tings-Rätts förvandlings-utslag af den q Maji i83i, att det beslut, hvarigenom Drängen Petter Andersson i Naskarp blifvit ålagd, för lägersmålsoch sabbatsbrotts-böter 6 R:dr 32 sk., sitta 8 dagar i fängelse vid valten och bröd, icke står tillsammans med den af IläradsRätten till grund derför åberopade Kongl. Förklaringen af den 23 Mars 1807, enligt hvars stadgande i 11 punkten, det i 53 Cap. 3 § MissgerEih, tili R. St. St. Just.-Omb. Emb.-Bcr. d. i5 Januarii i834- nings-Balken bestämda fängelse i i4 dagar bort åläggas, jemte det serskilda förvandlingsslraffet för sabbatsbrotts-höterna, hade Domhafvanden, vice Häradshöfdingen Th.
Herr Munch af Rosen/ehold; Eberhard; Jag förenar mig så mycket heldre med de siste värde talarne, som hvad de anfört i det vesändteligaste af mig blifvit yttradt And sista Riksdag, ehuru jag då ensam icke allenast af Ridderskapet och Adeln utan äfven af alla Stånden talte emot Minimi-tabellen, som då blef med nästan odeladt bifall antagen. Jag förmodar, att man ej räknar mig till last, att jag då redan förutsåg, att Minimi-tabellen blott var ett medel att göra bevill ningens belopp oberoende af Landtegendomars förestående fallande i värde som man då hade allt skäl att ana. Jag rano ^ vagar pasta, att man i intet Land, äfven der Regeringen directe beskattar, Nationen har nytt - 30 Den 2 Julii f. m'. jat en så våldsam beskattnings-grund, sorti att beskattningen skall utgå af en viss dass medborgarås fastigheter, utan afseende på om desäa egendommar falla i värde eller icke. Det är hiärkvärdigt j att man ej eller användt denna grundsatts på ändra äh Landtegendoniar. Äfven förtjenär det anmärkas $ ätt sä lange Faätigheterrie jérrint stégo i värde, körn Miniiriitabelleri ej i fråga. Jag förundrar mig ej att 'ett sådarit förslag blifvit framställe!^ meri att 'det af Folkets representanters pluralitet blifvit ätttagit y oeh ätt det af Utskottet nu blifvit föreslagit 5 sedari 5 års erfarenhet visat dess skadlighet och déss orättvisa emot den ädlaste classen äf Medbörgaréj åtniinstorie lika så ädel $ Som någori ärinari. Derföre yrkar jag äfslag i Utskottets förslag helst tvärine mycket olika värdell på Ländtegeridomar finnäsj rierriligeri dfet vid frivillig försäljning och det vid försäljning på utniätriirigs-auetioner. Herr Tham, Wollrathi Bevillningsutskott tet har icke varit i okunnighet om de olägenheter Minimi-tabellen medförer.
Landet närmast till München är äfven åt norden af samma ödsliga och ängsliga beskaffenhet, som åt vestern, mellan denna stad och Augsburg. Först i trakten af Landshut, en nätt och välbelägen stad vid Isar, med ett kyrktorn, 456 fot högt, d. ä. af precist samma höjd som St. Michelstornet i Hamburg, och högre än Münstertornet i Strassburg (445 f.) eller Stefans-tornet i Wien (420 f.), får landet ett fruktbarare och behagligare utseende. Till och med vinrankan, fruktbarhetens insegel, visar sig åter, åtminstone i trädgårdarna. De usla kojor, man härtills sett, förbytas småningom i gladare byar, och man erinrar sig åter, att man är i det bördiga Tyskland, hvilket man i Münchens omgifningar hunnit glömma. Regensburg är det bäst att besöka med tillslutna ögon, ty dess yttre är obehagligt, ruskigt och dystert. Blott bryggan, uppförd 1146, den enda af sten öfver Donau, som här har ungefär 900 fots bredd, må man bese. Invånarnes antal är 24,000. Härifrån styrdes tyska riket till 1806, i etthundradesextiofyra års tid, en tid af ingalunda lysande öden för Tyskland; så att, rätt besinnadt, utsigten är lika litet inbjudande för slutna, som för öppna ögon. Derföre ut på floden, näst Rhein Tysklands stolthet, ty Tyskarne äro större entusiaster för landets vatten, än för sjelfva landet. En tysk sångare har sällan mycket att säga om det sednare, men om de förra, om Donau och isynnerhet om Rhein, kan han qväda från morgon till qväll. Verkligen är också icke en resa på båda dessa floder så angenäm, som man någonsin kan önska sig den. Att hafva sett den ena af dem, minskar ej nöjet af att se den andra. Ty Donau har ett helt annat skaplynne än Rhein. Den sednare intager mest genom sina stränders rikedom, bergen äro omslutna af bördiga rika dalar, och deras ruiner höja sig midt ibland vingårdar.
I afseende å denna afdelning af förslaget har inom Preste-Ståndet blifvit yrkadt, att då en förnyad uppskattning af all fast egendom vid den nya bevillningsstadgans första tillämpning komme att företagas samt vederbörande taxerings-myndigheters tid lill följd deraf blefve tillräckligt tagen i anspråk, borde under nästkommande statsreglerings-period anstå med tillämpningen af det föreslagna förändrade sättet för utgörande af bevillning för inkomst af kapital eller arbete. Att principen om jemlik beskattning af all inkomst vore riktig, bestredes icke, men principen vore ett och tillämpningen ett annat. Det vore icke heller nödvändigt, att förändringen uti nu ifrågavarande hänseende skedde liktidigt med den för fast egendoms bevillning. Tillämpningen blefve ock lättare, säkrare och af mera enhet och sammanhang, då man fått något rådrum att begrunda systemet, än om detsamma genast skulle användas. För öfrigt har äfven blifvit anmärkt, att de brister, med hvilka lörslaget vore behiiftadt, gjorde det angeläget att närmare öfverväga dess innehåll. Då, på sätt Utskottet redan gifvit tillkänna, Utskottet, framdeles vill yttra sig i anledning af väckta förslag om uppskof till 1862 års början med hela den nya Bevillnings-stadgans tillämpning, anser Utskottet sig kunna underlåta att här vidare till besvarande upptaga berörde inom Preste-Ståndet gjorda yrkande och öfvergår till redogörelse för de hufvudsakliga anmärkningar, som mot nu ifrågavarande afdelning af förslaget i öfrigt blifvit framställda. Sålunda har deremot blifvit anmärkt, att Utskottet sammanfört till en enhet och gjort till föremål för lika beskattning så olika inkomstkällor, som lön, kapital och industriela företag. Principen vore visserligen vacker, emedan den syntes skipa rättvisa, men om tillämpningen icke blefve jemn, hade man i sjelfva verket åstadkommit en orättvisa. Olägenheterna af ett sådant sammanförande skulle måhända för närvarande mindre visa sig, men säkerligen framträda så mycket bjertare, i händelse Statens behof fordrade en ökad bevillning.
För att icke nu cn discussion må uppstå, som icke är nödvändig, ber jag alt få erinra derom, att Hr v. Troil blott reserverat sig ratt att framdeles yrka det tillägg, han omnämnt, Då lian det gör, ina vi då discutera derom, men slippa att göra det nu, och i stället utbedja oss Hr Gr. o. Landtnäs propos. på Utsktns 5 $, hvarefter vi, i händelse den med nej besvaras, torde erhålla propos. på Gr. Frölichs 6 och 7 §§, med den förändring, Hr Rosenblad yrkat. äiö Den 16 Mars e. nt. Ilr von Troil: Då jag blifvit missförstådd af Gr. Frölich, Sr det med tillfredsställelse jag bör, att jag varit begriplig för en annan ledamot, och jag får hänvisa till hans yttrande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 5 § i Utskms förslag. Ropades nej. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom 6 § i lagen antaga 7 § af Gr. Frölichs förslag. Gr. Frölich: Jag anhåller om den propos., att orden och invisningar i min 7 § måtte utgå, och att näst före densamma 6 § må få införas. Hr Nordenanckar: Om jag rätt uppfattat discussionen, så hafva 4 ändringar uti Gr. Frölichs 7 § blifvit ifrågasatta. Den första, som blifvit begärd af Hr Rosenblad, afser uteslutandet af orden: tryckta och graverade; deri 2:dra, sorn Gr. Frölich sjelf föreslagit, rörer uteslutandet af orden: och invisningar; den 3:dje, som af Hr Stråle blifvit yrkad, angår utbytet af orden: inom 14 dagar från, emot ordet före, och den 4;de ändringen, sorn jag ansett lämplig, afser uteslutandet af orden: i enlighet med derför gällande författningar. Jag fäster dock så liten vigt på denna af mig ifrågasatta förändring, att jag ej begär propos. derom, utan endast om de andra ändringarna. Hr von Troil:
Jag har den äran att helsa eder, J värdiga representanter af vår tids bildade ungdom! Mjukaste tjenare! (går med Anna till höger). DOGMÉR (afsides). Jaså, den stolta mamsell Anna har sådana der äfventyr! Jag nästan anade det! (går till höger). Tionde Scenen. HJELM. VALTER. EVALD. STJERNE. ETTIG. PUDDELKRANS. (De se på hvarandra någorlunda generade.) VALTER (i det han bjuder Hjelm en cigarr ur sitt fodral). Röker du? HJELM (kort). Nej, jag tackar! Hm jag kan undra hvad det der var för ett gammalt original? PUDDELKRANS. Han var gammal bekant med damen, det såg man! HJELM. Han är den hederligaste man jag känner, och jag tillåter ingen att skymfa honom och hans sällskap genom dylika insinuationer! PUDDELKRANS. För allt i verlden ... häradshöfdingen missförstår mig ... jag menade att hans sätt emot henne var riktigt faderligt! EVALD (lättsinnigt). Åhja, man känner sådana der fäder! STJERNE (föraktligt). En bokmal förmodligen! STJERNE. Dessutom tycker jag att en sådan der våpa kan vara glad öfver att en bättre karl vill göra henne sällskap! HJELM (kallt). Farväl, mina herrar! VALTER (sakta till honom). Är du ond, Hjelm? HJELM. Nej, men jag passar inte riktigt bra i det här sällskapet. Och förlåt min uppriktighet, inte du heller! VALTER. Ah, de mena inte så illa som de säga! HJELM. Tror du det? Farväl med dig! VALTER. Åh-nej, stanna qvar en stund? Jag ville så gerna tala med dig! HJELM. Det finns ett annat sätt. Kom du med mig i stället. VALTER. Det kan jag inte ... jag har lofvat att äta middag tillsammans med mina vänner! HJELM. Dina vänner Nå i så fall behöfver du inte mig Farväl! (går till venster). Elfte Scenen. STJERNE.
Hvarken grundlagen eller dess stiftare hafva någonsin varit så småaktigt ömtåliga, som man nu vill göra dem. Gr. Frölich: Mig har varit ämnad en tillrättavisning för det grundlagsvidriga, jag skall hafva yrkat i denna fråga. I detta afseende får jag endast tillkännagifva, alt mitt yttrande angtde contrapropostn tillkom, sedan Hr Gr. och Landtm, framställt en propos. i enlighet med H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts yttrande, hvilken propos. Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit vara öfvervägande med ja besvarad; vid hvilket förhållande den sålunda framställda och besvarade propostn uti voteringen måste, efter min öfvertygelse, blifva japropos., så att fråga endast återstår om nejproposrn. Frih. Boye, Ludv.: Då man med former, hämtade ur grundlagens föreskrift, tvingar mig att gifva en röst i frågan om hufvudsaken, d. v. s. om inbjudn. från BondeSt. så får jag till prot. förklara, att jag gör de ledamöter, som vidtagit denna utväg, inför nationen ansvariga för det blifvande beslutet, som ovilkorligen lärer blifva afslag å inbjudn. Jag voterar nej, och hvar och en, som är ömtålig om iakttagandet af ett rättvist förhållande emellan räntegifvarne och räntetagarne, måste göra detsamma; men hade vi kunnat få antaga. IL Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förslag, så hade en rättvis medelväg kunnat äga rum. Gr. von Fersen: För min del vill jag icke göra mig saker till något afvikande från grundlagen i afseende på hvad jag i dag under öfverläggningen yttrat. 47 § Riksd.- Ordn. Den 12 Mars f. m. Ordn, innehåller: ”Uti plena föredragas först de för RiksSt:n gemensamma ärenderna och sedermera hvarje RiksSt:s enskilda, alla i den ordning de, hvart slag för sig, inkommit, sä framt ej Stånden derom annorlunda förordna.
E n människa kan aldrig blifva onaturlig och obehaglig - och det ar jii jnst detta, som den okvinliga kvinnan är - genom att verka i enlighet med sin naturs anläggning. Och fröken Key är nog ense med mig därom, att naturen gör sig ej skyldigtill ett s %dant slöseri, att Iion i en varelse nedlagger anlag, som äro ämnade att förkvafvas. Till och nied ett så okvinligt yrke som härförarens har ju en gång utöfvats af en kvinna - Jeanne d ' Arc - och enligt den bild traditionen tecknat af lienne, var hon ju allt annat än rå ocli framfusig, det var ju just genoni siii jungfruliga entiisiasm och renhet, som lioii lianförde sina landsmän och räddade Frankrike. Xcn när kvinnor röka cigarrer, sitta och hänga på kaféer, Bruka grofva ord och dylikt, då förlora de sin kvinligliet, ty härvid följa. de icke nhgoii inspiration af sin individuella natur utan endast en okynnig lust att hä~iiia nianiien. De s. k. emanciperade damerna äro nästan alltid tillgjorda. Det ar också e t t faktum, som icke kan undgi en opartisk iakttagare, att de ledande och inflytelserika kvinnorna i vart land icke alls affektera inanliga fasoner, att de i kladsel och uppträdande på intet satt skilja sig från andra kvinnor. De forna emanciperade, som klippte af h %ret för att slippa besväret att kainma sig, och hvilkas liela väseii uttryckte ett fast beslnt att kosta livad det ville armbåga sig fram. genom de hatade och föraktade männens led - de försvinna allt nier som snön för solen. Vår tids framstående kvinnor - Zitiiiinstone i Sverige -. veta mycket val, att det ar både enklast och - klokast att ocksls i arbetet iippträda soni kvinnor; klokast, ty kvinliglieten ar på alla omrIlden, också det yttre arbetets, en makt so111 eröfrar och vinner.
Men icke var det nog med dessa bojor – de hade kanske ändå kunnat, om ej slitas, likväl småningom affilas, ifall icke härtill kommit en genom kropp och själ galopperande feber med hela sitt brännande gyckelspel. Det var detta som snärjde de kungliga tankarne, när de sjelfva ville klara sig, och som orsakade att medlidandet med rike och folk, hvilket alstrade än tårar, än ångest, än ånger, än ett fruktlöst raseri, vexlade om med andra rörelser, hvilka ledde sitt ursprung från de outsägligt pinsamma och dock så förbländande och förledande drömmarne. Men under tiden, då intet enda af hans misstag förmådde rubba hans envisa sjelftillit, ville han åtminstone vara med i detta spel om kronor, som den tidens herrskare spelade; och om de stora makterna åtogo sig att uppgöra hans affärer i både Pommern och Finland, ja till och med i sjelfva Sverge, så var han benägen att, då tillfälle erbjöde sig, visa Frankrike och Ryssland och all verlden, att han kunde taga Norge för egen del. Säkerligen hade han då i minnet omlefvat Carl XII:s bragder, den segerkrönte hjelten, som föll vid försöket att göra det, som hans efterträdare nu trodde sig kunna åstadkomma. Det vore en vacker lager att skörda ... Nåväl, det stode att försöka. Men konungen gick icke att blottställa sin egen person för något farligt skott: han föredrog att, en gam i egen barm, gnaga sig sjelf – och hvarföre skulle han icke då också gnaga på rike och undersåter? Under detta förstörande arbete öfverfölls han stundom af en orkanlik vrede. Men huru grymt var det ej att hålla anteckningar öfver utbrott, i hvilka förnuftet hade så ringa del! Voro ej hans handlingar tillräckliga att väcka, underhålla och rättfärdiga det ännu dofva, men djupt jäsande missnöjet? Hvad behöfdes, och hvad behöfvas ännu, citater af en mängd yttranden, hvilka lidelsen dikterade under stunder, då språket i form och färg kommit till gränsen för en råhet, som icke vinner vid att uppdragas ur sitt gömsle?
Ständerna ensamme skulle ega att besluta öfverdylika företag, tror jag att, för fullständighetens skuld, de ord borde inflyta, som jag förut haft äran nämna, eller alt de arbeten, som beslutas lill utförande, skola underställas K. M:s pröfning för att af hfmom sanktioneras. Med denna redaktionsförändring anser jag 1 :sta punkten kunna bifallas, då den icke i något fall binder R. o. Ad. i afseende på de framtida beslut, som förekomma vid hvarje serskildt fall, då ändamålen skola pröfvas. Hr von Hartmansdorff: Den siste värde talaren har rät teligen anmärkt, att StatsUtsk. på ett förvändt sätt framkommit med sitt Betänk. Det rättaste hade väl varit alt först företaga t. ex. frågan om jernvägarne och derefter lala om sättet, huru medel dertill skola anskaffas. Nu deremot börjar Utsk. med att föreslå, huru medel skola erhållas håde till jernvägar och till alla möjliga nyttiga företag. Delta är ett bevis, huru Utsk. gått lill väga, icke på ett praktiskt sätt, utan på ett theoretiskt, åsyftande att inleda riket i ett statslåue-system, utan att göra afseende på om det leder till nytta eller skada. Ty om R. St. skulle afslå frågan om jernvägarne, men likväl hade på förhand beslutit antaga förslaget om statsskuldssyslemet, hvartill hade då detta beslut tjenat? Det stöde såsom en tomhet, uttryckande blott önskan, att få tillfälle skuldsätta Staten. 94 Den 20 September f. m. Hr Hjärne har sagt, att hår vore fråga om jernvägar och icke om statslån. Men det förhåller sig tvärtom på sätt Betänkandets öfverskrift utvisar; ty jernvägarne höra till de följande Betänkandena. Hr Bildt har påstått, att nedsatt ränta skulle framkalla penningar. Hans erfarenhet är alldeles ny. Andra, som behöfva penningar, nödgas vanligen betala högre ränta, om de vilja framkalla penningar; och så förhåller det sig äfven med staten. Genom statslån, säger Hr Bildt, och deruti instämmer äfven Hr von Troil, sättes näringsidkaren i tillfälle att kunna lättare erhålla lån. Men pä hvad sätt?