Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ingen hungersnöd, inga farsoter, inga utvandringar af uthungrade hushåll, såsom vid början af i770:talet, ägt rum; då egendomar, och det icke blott de mindre, ifrån Adelns och Ståndspersoners händer, mer och mer kommit uti allmogens; då föga eller inga restantier efter hällne uppbördsstämmor, i landsorterne blifvit anmärkte. Den rätta nöden finnes endast hos de personer, som förvillade till misslyckade speculationer köpt dyra fastigheter med lånte penningar, eller af fåfänga gjort öfverdrifna depencer, eller haft sina enskildta affärer i oordentligt skick. Deras talan föres icke sällan af dem, som vilja söka märkbarhet gersom klander. Ett värkeligt bekymmer tror jag dork äga rum, hvilket består i penningeförlägenhet. Denna åter, lärer vid närmare undersökning befinnas vara en följd af de beslut Riksens Ständer sjelfve ansett sig böra vidtaga; men icke af regeringens åtgärder. Det prohibitiva system, hvilket 1815 så högljudt påyrkades, erkännes nu hafva inskränkt industrien, rörelsen och penningecirculationen. Disconternes hastiga indragning minskade rörelsecapitalet och lånetillgångarne. Följderne hade säkert blifvit ännu svårare, om man ej lemnat betydliga bidrag till kostsamma företag, såsom till Götha Canal, strömrensningar, väganläggningar, fästningsbyggnad m. m. dylikt; och om Hans Maj:t Konungen icke dels af egna medel utdelat så betydliga summor på resor, eamt till understöd för inrättningar af flera 6 52 Den 24 Februarii. slag, dels genom öfningsläger och möten, Spridt penningar i behöfvande orter; dels »nvändt det mindre creditivet på nödvändige och nyttige föremål Erfarenheten af det gagn dessa omkostnader åstadkommit, bör vsra oss en ledning vid öfverläggningen om sättet 3tt afhjelpa den öfverklagade förlägenheten. När pen* ningen behöfver spridas och sättas i omlopp, sker det säkrast genom bekostnaden al allmänna företag. Indragningar hafva en rakt motsatt verkan.
Riksens' Ständer fr arn härda åCc. Underdåniga Skrivelser. Uppläst och godkänd hos Samt]. Riks-St. <3. il Jani 1818. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t om en förbättrad hushållning med Ek-Skogarne. Eder Kongl. Maj t har uti Nådig Skrifvelse den 7 nästiidne April gifvit Riksens Ständers Stats-Utskott tillkänna , att Eder Kongl. Maj:t sorn i Nåder varit betänkt på. kraftiga åtgärder och Författningar till Skogshushållningens i Riket förbättrande samt isynnerhet Ekskogarnes vård och förkofran , på det tillgång till inhemskt Ekvirke till Flottoriies behof må beredas, uti detta ämne infordrat Eder Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvander samt arne högre Konstruktions-Offiserares underdåniga Betänkanden, hvilka Handlingar Eder Kongl. Majit velat meddela Utskottet till upplysning i afseende på Stats-re* gleringen under Tredje Hufvud-Titeln, hvaruti frågan örn bestämmande af Flottornes anslag intaget ett väsentligt rum. Sedan Riksens Ständer vid Siats-Regleringen, under Tredje Hufvud-Titeln bifallit den tillökning i tillgångarne för både Sjö- och Landt-Försvaret, sorn kunnat åstadkommas, och hvarom Riksens Ständer redan i underdånig Skrifvelse sig utlåtit, hafva de jemväl förehaft frågan om en förbättrad hushållning med Ekskogarne och, funnit den serdeles vigtig i afseehde på deras vård *ch tillväxt för Flottornas vidmakthållande:
Befallningshafvande ansåge sig desto helre höra i underdånighet tillstyrka den sökte prolongationen af 3o år i arrende-tiden, som , efter hvad erfarenheten hittills visat, Kronans verkliga fördel vore så väsendtligen beroende af den längre eller kortare arrende-tid, egendomen kunde komma att innehafves af en så välkänd och verksam arrendator, som Grosshandlaren Wener; hemställande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att, i händelse nämnde förmon icke kunde beviljas emot det nu utgående arrendet under hela tiden, sökanden måtte förunnas att åtminstone under de första i5 åren få erlägga detsamma utan tillökning, men för följande i5 år efter primitiva beloppet, 600 tunnor årligen, emedan det, i anseende till kärrodlingen och egendomens fortsatta goda förvaltning, syntes kunna antagas, att sistnämnde arrende då borde vara att påräkna. Uti de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms Län sålunda yttrade åsigter och förslag har Kongl. Majtts och Rikets RammarColiegium förklarat sig instämma, under vilkor, att den till uttappning af omförmälde, å Kungsladugårdens egor befintliga kärr, påbörjade Canalgräfning blefve af sökanden fullbordad innan midfastan år 1847.
Liljencrants; men om också mina åsigter vid detta tillfälle skilja sig från hans, måste jag dock förklara honom min stora tacksamhet för det utmärkta sätt, hvarpå han under flera tiotal år försvarat jordbrukets intresse. Gr. liljencrants har yttrat att det icke finnes den ringaste anledning att motsätta sig Utsk:ts förslag. Jag åter måste uttala den åsigten, att jag icke kan finna det ringaste skäl för att sätta tull på ost. Att det åtminstone icke kan vara i jordbrukets intresse, derom är jag öfvertygad, ty om så varit händelsen, hade man väl satt denna tull så hög att utländsk ost icke skulle kunnat införas. Men detta tyckes icke varit Utsktts mening, ty icke kan den nu föreslagna tullen upphjelpa Svenska jordbruket. Hvad nu sjelfva importen beträffar, så har den minskats under de sista 9 åren; men äfven om så icke skett, äro 12,000 centner, fördelade på 9 år, en sådan obetydlighet mot folkmängden att de knappast behöfva räknas. Deremot finnes ett annat behof för vårt jordbruk och det är att upphjelpa ladugårdsnäringen, men det sker sannerligen icke genom dessa få öres tull. Jag hemställer till Gr. Liljencrants, om han i tullagstiftningens historia kan visa att en tullsats någonsin upphjelpt en industri? Jag tror det icke, och är fullt och fast öfvertygad om att sådant endast kan ske genom den fria konkurrensen. Jag får derföre yrka afslag å Utsk:ts Betänk. Frih. Hermelin, David: Som jag under loppet af 18 år sysselsatt mig med tillverkning af ost, ber jag att derom få yttra några ord. Vi tillverka här sötmjölksoch skumost, och, 442 Den 23 April f. m. ehuru fabrikation af den sistnämnde sorten under de sednare åren utvecklat sig på ett ganska lofvande sätt, är dock en rationel tillverkning deraf omöjlig, hvarföre man hufvudsakligen tillverkat sötmjölksost.
— Det ger sig uppenbart sjelf. — Här bar blifvit sagdt, att den föreslagne lika Arfsrätten skulle vara skad elig äfven för BondeStåndet, der man föregifvit, att Mannen får vidkännas vida större omtanka och besvärligheter än Qvinnan, och att han derföre bör njuta större lott än hon. Detta yttrande bevisar ingen ting mer och ingen ting mindre, än fullkomlig okunnighet om sanna förhållanderne i de fleste Bondehus. Den 22 Junii f. m. Under det jag i snart 49 år förvaltat DoniareEmbetet i flere Domsagor, har jag haft många tillfällen inhämta fullkomlig erfarenhet om dessa förhållanden, och jag har häraf blifvit fullkomligen öfvertygad derom, att en Bondes välstånd heror hufvudsakligen derpå, att han har en förståndig och dugelig Hustru. Der den finnes, är välmågan säker och synbar, om ock Mannen icke duger till annat än slägtets fortplantning, ty hon sköter hushållet, uppfostrar Barnen, om hvilka Mannen sällan behöfver bekymra sig; hon får derföre ofta vaka, när han sofver. Der åter Bonden har en odugelig Hustru, är merendels alltid ett förstördt hus; Mannen må vara så skickelig som hälst. Jag tycker derföre, att man borde, för befrämjandet af Qvinnans naturliga rättigheter inom denna största folkclass i samhället, visa mera rättvisa, än några här yttrat. — Det är ock anmärkningsvärd!, att jag under min mångåriga Domarebefattning aldrig varit besvärad med någon enda arfstvist emellan arfvingar i Presthus, der arfsrätten är lika; men deremot hafva nästan vid hvarje Ting uti de flere Domsagor jag innehaft sådane tvister från Bondeoch Ståndspersoners Sterbhus varit anhängiga, och det just derföre, att den olika arfsrätten der 8* Den 22 Junii f. m. strider emot all naturlig rättvisa och billighet. Detta styrkes vidare af förhållandet inom det sa kallade Wärends Land i Kronobergs Län, hvarest alla äro nöjde med den der gällande lika arfsrätten, hvarom aldrig några tvister uppstå.
Emot betänk, i öfrigt är, såsom jag nu haft äran anföra, endast anmärkningsvärd! lästetalet af kolräntorna. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Efter hvad jag kan erinra mig af handlingarna, så lösas inga 1 än tor vid Ortala bruk af diss ägare efter markegång, utan alla räntor, inclusive de af Frih. Cederström nämnda 3iOyy| lästerne kol, lösas efter 16 sk. per läst. Är i denna framställning något misstag begånget, anhåller jag att Frih. Cederström ville sådant rätta. Under sådana förhållanden måste jag antaga, alt någon särdeles väsendtlig skilnad mellan bruksägarens rättighet de facto lill dessa räntor och de andra icke förefinnes; ty hade K. M. och Kronan haft klar och osiri - Den 8 Juni. dig rättighet att kunna fordra lösen efter markegång för berörde 3iof^ läster, så lära tvifvelsutan K. M. och Kronans embetsverk, som äga äft bevaka Kronans rätt, icke dröjt så länge sorn skett att utfordra Kronans rätt. Således måste saken aldraminst kunna sägas vara tvistig. Här är alldeles icke fråga om någon skattläggning, eller att tillämpa någon föi fattning på hvad sätt lösen skall ske, utan fråga är nu om en compromiss; fråga är om alt ingå ett aftal med äga. ren af Ortala bruk, och då måste man antaga hvad billigt är. Det må visserligen vara något sådant stadgadt vid skatteköpet, sorn Frih. Cederström nämner; men under tidens längd bar inträffat, antingen att denna distillation blifvit bortglömd, eller ock att Konungen upplåtit dessa räntor tilb brukets begagnande, hvilket sednare måtte vara händelsen, emedan dessa räntor lösas på samma sätt som alla andra räntor.. Af dessa skäl, och då jag föreställer mig, att man ej kan komma närmare för att bevaka Kronans rätt och bästa, än som skett, samt att det ej vore gagneligt, att, på grund af ett ointvistadt förhållande, vidtaga åtgärder, hvari., genom förmånen för K. M. och Kronan af hela transaclionen kunde komma att gå 0111 intet, tillstyrker jag antagande af betänk., på sätt 2 Stånd redan gjort. Frih.
Sådant är en följd af förbättrade machinerier, hvaruti vllefabrikanterne försöka att följa med uppfinningarna uti de större fabriksländerna, och hvaruti nu är en högst märkelig skilnad mot för 30 år sedan, då tillverknings-värdet för hvarje arbetare år 1818 ej kunde beräknas högre än till 979 Riksdaler. Nu åstadkommer således en arbetare med tillhjelp af nyare machinerier en produkt af nära 60 procent 25 högre värde, än då för tiden kunde åstadkommas af arbetaren. Kardmaschiner å systéme continue, mule Jenny-spinnmaschiner, Jacquard-väfstolar och ångpannor samt förbättrade appreteringsredskap införas mera och mera, så väl till påskyndande af de 50 särskilda behandlingar ullen skall genomgå innan deraf blir fint och färdigt kläde, som till bibringande af den vackra yta, hvilken numera erfordras för att göra varan begärlig. Häruti nedläggas årligen betydliga kapitaler, hvaraf mycket tid efter annan måste afskrifvas alltefter som nya uppfinningar träda fram och göra sig gällande framför de gamla, hvilka då måste alläggas såsom ogagneliga. Endast under den korta tidrymd, hvilken egentligen utgör föremål för denna underdåniga berättelse, visar sig nogsamt, hurusom osäkerheten om Riksdagarnes beslut i afseende på tullstadgandena omedelbart inverkar på klädesfabrikernas verksamhet. Efter hvarje Riksdag, då frågan om tillåten införsel af kläde varit allvarsamt bragt å bane, men afslagits, har ylle-manufakturen hastigt ökats.
Skrifvelse, N:o i 0. servfondens ökande, intilldes den uppnått förenämnde belopp,^varefter öfverskottet jemväl må utdelas; att i den årliga revisionen ett af Kongl, Maj:t lillförordnadt Ombud skall deltaga; samt slutligen alt utgifning af enskilda Bankers sedlar, i kraft af den föreslagna förordningen, tills vidare ej må öfverstiga en, emot medeltalet af nuvarande 8 PrivatBankers utelöpande sedlar, under de fem sistförflutna åren, i det närmaste svarande summa af 10,000,000 Riksdaler, fördelad emellan de nja Bankerna, på sätt Kongl. Maj:t finner godt besluta. Sedelutgifvande enskilda Banker, stiftade på de sålunda föreslagna grunder, skulle sannolikt kunna röra sig utan någon menlig verkan på allmänna penningeväsendet, och icke gifva anledning till samma klander och missbelåtenhet, som de nuvarande Privat-Ban kerna. Till ytterligare upplysning i ämnet biläggas delta yttrande utdrag af lagarne om enskilda Banker uti staterne NewYork och NewJersey af Norra Amerika (se bilagorna jr N:ris 18 och 19.) Om inkasten emot sedelutgifvande enskilda Banker anses öfvervägande, och företräde lemnäs åt så kallade Filial-Banker, som drifva sin rörelse med Rikets Sländers Banks sedlar eller anvisningar på densamma; så blir det, för ändamålet ali ersätta upphörda Privat-Banker, nödvändigt, att Filial-Bankerne inrättas på större skala, än som vid sista Riksdag bestämdes. De dertill då anslagne 2,500,000 Riksdaler genom ny sedelutgifning, utöfver det i öfrigt fastställda maximum, skulle ej kunna fylla den brist på låntillgångar och rörelsemedel, som Privat-Bankernes upphörande förorsakade.
Dessa punkter bifölios. 82:dra punkten, ang-.de förhöjd pension för professor Carl Valmstedt. Gr. Löwenhjelm: Såsom fordom Landsh. i Götheborgs och Bohus Län anser jag mig böra uttala den stora tacksamhet som icke blott Götheborgs samhälle utan äfven hela landet är skyldig Hr Professor Palmstedt. Hans outtröttliga nit har framkallat det teckniska institut, hvars frukter icke kunna vara okände för någon ledamot af detta Stånd, och han egnade sin mannaålders kraft åt denna för hela landet så nyttiga inrättning. Vid tilltagande år lemnade han detsamma icke för att lefva i overksamhet. Han har under flere år varit anförtrodd ledningen af expositioner så inom som utom fäderneslandet, och han är fortfarande tjenstgörande i KommersColl. samt biträder de industriidkare som begära sådant, Jag anser honom förtjent af R. Stms välvilja och tillstyrker derföre bifall till Utsk:s förslag. Gr. Lagerbjelke: För sina förtjensler under hans verksammare ålder har Hr Palmstedt redan vid 1851 års Riksdag blifvis belönad dermed, att han då upfördes på indragnings-stat med 1,500 Rdr i pension. Anledn. till den nu ifrågaställda förhöjda pensionen skall väl hufvudsakligen vara, att han icke dragit sig ur all verksamhet utan fortfar att verka i samma rigtningsom förut. Jag vill också icke motsätta mig någon förhöjning, men det synes mig likväl nog mycket, att han skall i pensionsväg ställas i jembredd med Frih. Berzelius. Om vi erinra oss, att denne den störste vetenskapsman Europa i sednare tider haft, erhöll icke 182 Den 9 December e. m. högre pension än 3,000 Rdr, har man väl träffat medelvägen om Ur Palmstedt lemnäs 2,000 Rdr, hvilket belopp nyss tilldelades Assessor Plagemann. Frih. Cederström:
Sedan Eders Kongl. Maj:t, genom remiss den 6 dennes, täckts infordra Konsistorii underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers, den 11 December sistlidet år, afgifna Berättelse, i hvad den rörer Konsistoriernas räkenskaper öfver de under deras vård stående kassor och fonder; så får Konsistorium, till åtlydnad häraf, i den ordning Revisorernes anmärkningar i berörde Berättelse förekomma, för sin del, underdånigst anföra, såsom föijer: l:o Beträffande den olika uppbördsoch redovisnings-procent, - som vid olika Domkapitel äger rum, samt Revisorernes. i anledning deraf, yttrade mening, att en Kongl. Författning, som å hvarje slag af uppbördsoch redovisningsmedel bestämmer en viss, vid alla Domkapitel till lika proportioneradt belopp utgående, procent, vore af nöden; så har Ivonsistorium, till följd af Eders Kongl. Maj:ts, den 12 Februari 1842, till Konsistorium atlåtna nådiga remiss, i anledning af Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorers framställda enahanda åsigt, redan uti till — 190 Eders Kongl. Maj:t. den 2 derpåföljande Mars aflåtet, underdånigt Utlåtande, sig i ämnet yttrat, samt får, i öfverensstämmelse dermed, oell på de i samma underdåniga Utlåtande anförda skäl, i underdånighet tillstyrka, att Konsistorie-Notarien må af årliga upplupna intressemedel i de af honom förvaltade, under Konsistor» vård stående kassor, få sig till godo beräkna provision af sex procent, hvilken förmån Konsistorium ock anser böra tillerkännas Rektor Gymnasii af räntemedlen i Gymnasii egen byggnadskassa; hvarjemte Konsistorium, för den händelse att Eders Kongl. Majit skulle finna för godt att denna provision af räntemedlen fastställa, i underdånighet hemställer, att provisionen af inflytande vakansmedel från lediga eklesiastika lägenheter, hvilken hittills utgått med sex procent af beloppet, kunde nedsättas till tre procent. 2:o Revisoreme hafva vidare anmärkt, att räkenskapsförvaltarne flerstädes innehafva en större kontant behållning, än som för bestridandet af löpande årets utgifter kan erfordras.
Såsom Landshöfding lemnade jag då Häradsskrifvarne i Länet befallning, att vid Den io December f. m. 261 hvarje TaxcringsComité, der jag af andre embelsgöromål vore hindrad att sjelf föra ordet, göra Comitéen uppmärksam å de §§. i då gällande BevillningsStadga, hvilka ålägga hvar och en medborgare att till Statshehofs fyllande afstå en viss liten andel af åtnjuten produetionsvinst. Comiteerne delade med mig den åsigt, att den Possessionat, som handlar med säd, bör derföre skatta, af samma skäl, som hans medborgare, Sädeshandlaren. Pr ö fningsCo mi te^n stadfästade TaxeringsComiteens beslut, hvaröfver blott en enda Possessionat fullföljde lios Kongl. KammarRätten sine besvär, med den framgång att Kongl. KammarRätten^ på grund af 2:11c Klagandens Landsmäns betyg, frikände Klaganden från afgiften, hvilken han ägde att ur Ränleriet återfå. Innan jag, öfverhopad af andra göromål, hunnit anskaffa ett enda bevis på sanningsenligheten af TaxeringsComiteens grunder, förgick fatalietiden; men för känslan af det rätta återstår detta nu begagnade tillfälle, att göra Rikets Ständer uppmärksamme å en tilldragelse, der ett betyg, gifvit af 2:ne personer, hvilka aldrig deröfver å Ed varit hörde och hvilkas egenhändiga namnteckning tilläfventyrs ej inför laglig myndighet blifvit intygad, gällt mera inför ett Statens Embetsverk, än inför Rikets Ständers Representanter. Den to December f, m. Det tillhör Medborgaren att med sira uppmärksamhet kringskansa en lycklig sakernas ordning, för att åt Lagstiftande Magten lemna tillfälle lill sådan Redaction af Författningarne, som kan motarbeta den oberoende privatmannens motvilja att underkasta sig enskild uppoffring för allmän nytta.
Men intet bör dock antagas, som är orättvist i sjelf» va^ principen; den principe för all Bevillning står oryggeligen fast, att den isynnerhet bör erläggas af den behållna Inkomsten eller den behållna Förmögenheten, För denna principe mäste alla considerationer vika, consideratioIJer af svårighet vid' Taxeringen , af osäkerhet vid uppgifter, ja! af osäkerhet i anseende till BeviilningsSummans utgående. Dessa considerationer äro utomdess, och i synnerhet den sistnämnda, ej omöjliga att tillfredsställa. Så länge Bevillningen i Sverige ej upp* geck till mera än tolf Tunnor Gu*d , såsom ända till 1789, var principen för Summans fördelning af mindre vigt. Men nu, då BevillningsSumman i vissa Orter uppc.år kanske till hälften af det där i omlopp varande RöfelseCapitalet, är en rättvis fördelning , i mon af verkelig förmögenhet och tillgång, en fördelning , som äfven drabbar Capitalisten , af den alhastörsta vigt. Den Bevillnings-principe, som år 1812 arn Den 24 Martii, /. m. 345 togs, var då ännu ej så obillig, ehuru orättvis; ty till det äret hade den synbara Förmögenheten jemnt stigit i värde, Penningen deremot j mnt minskats i värde; då hade ännu den skuldsatte Ägaren af synbar förmögenhet lätt tillgång till PenningeLån, ja! så läit, att han ej sjelf märkte sin belägenhet och det brådjup , vid hvars brant han redan stod. Man har hört 18 r2 års Bevillnings-prineipe tid och med försvaras dermed, att de skuldsatte Ägare af synbar förmögenhet genom den lida ett välförtjent straff för sitt vingh-ri och sin fåfänga, att tillhandla sig, tili en dei med lånta Penningar, Fastigheter.
Det var ingen som behöfde söka tidsfördrif utom hus, om också sådana naturligtvis stundom anlitades, i synnerhet skådespel, konserter och offentliga föredrag.» »Jag skänker den goda frun min fullkomliga aktning,» förklarade skalden, »men icke skulle hon hafva passat för en sonnett för några hundra år sedan.» Man tog afsked och lofvade att träffas på Centralhotelet. På Centralhotelet. »Hvar vill frun intaga sin måltid? På nedra botten, i någon af de stora salarne en, två, tre eller flera trappor upp? Vi ha matsalar ända upp i elfte våningen. Enskilda rum finnas också, till och med i fjortonde våningen. Var så god och bestäm sig. Om en minut går första hissen upp ... Se så, mina herrar och damer ... Här ha vi andra hissen med åttkantiga salonger som rymma femtio personer i hvarje hisshus. Nu kommer tredje hissen ... Var så god!» Det var en af Centralhotelets tjänstemän, en hissmajor, som ordnade uppfärderne till middagsätningen. Centralhotelet låg i den gamle Humlegården eller rättare i det kvarter, där denne forntida park varit belägen, och ungefär på den plats, där man för fem hundra år sedan uppförde en liten byggnad för det kungliga biblioteket, som statens tämligen obetydliga boksamling kallades under kungadömets tid. Oupphörligt anlände nya gäster, de fläste på luftvelocipeder, luftdroskor och andra luftfordon. Det var endast ett ringa antal, några få hundra kanske, som läto hissa sig upp från bottenvåningen. De öfriga foro raka vägen in i någon af de högre våningarne, där på flera sidor funnos rymliga velocipedstall, i hvilka fordonen mottogos, inskrefvos och vaktades af de s. k. arenandrarne, ett namn af okändt ursprung, men som en fornforskare trodde sig hafva upptäckt vara en öfverlefva från adertonhundratalet. Då man trädde in i någon af de stora matsalarne, fann man där ett rörligt lif.
Mäster Höglund i Storhögen och bonden Pål Andersson i Österåsen begärde afsked från deras befattning såsom föreståndare af socken-magazinet, hvilket dem beviljades under yttrande af tacksamhet för deras osparda nit för socknens och magazinets bästa, och valdes nu i deras ställe bönderna Erik Nathanaelsson i Stafsgård och Johan Pärsson Grund i Österåsen; och skulle angående lönen eller arfvodet framdeles öfverenskommas, sedan upplyst blifvet huru stor magazinets verkliga behållning är sedan delägarne i distriktsmagazinet utbekommit deras andelar. Datum ut supra. In fidem N. S. Edlund 1830 d. 28 mars är förestående protocoll offentligen uppläst i sockenstugan och till alla delar erkändt intyga: Johan Mattesson Pehr Pehrsson Österåsen 33 Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protokoll hållet vid alllmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 13 junii 1830. § 1. Upplästes, erkändes och underskrefvos kyrkooch fattig cassornas räkningar för sistl. år. § 2. Beviljades, att af fattig-cassæ medlen skulle i detta år tilldelas åt följande socknens utfattige, nemligen Johan Knutsson på Högarne 32 sk. Nils Knutsson i Bergtorpet 2 r.d:r 2 kpr Maria Olsd:r i Österåsen 1 d:o 2 kpr Kjerstin Pålsd:r i d:o 1 d:o Greta Sebrelius i Kougsta 2 d:o Helena Hindriksd:r i Österåsen 1 d:o Maria Pehrsd:r i Norderåsen 1 d:o Sara Jonsd:r i Högarne 1 d:o S:ma 9 r.d:r 32 sk. 4 k:p korn Och som så kallade Utbygden mer än den öfrige delen af socknen är betungad med rotehjon, men deremot Norra Nybyggena icke har nu något sådant att försörja, ty beslöts, att Storbrännas, Munkflohögens och Knutbrännas byamän skulle lika med Utbygden bidraga till Sebrelii dotter, Gretas, föda och skötsel. § 3.