Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad redan blifvit anfördt får jag anhålla, att R. o. Ad. behagade afslå den föreslagna förändringen och låta de nu gällande §§ oförändrade qvarstå. Hr Braunerhjelm: Jag kan icke vidkännas att hafva riktat någon förebråelse mot Utsk. Jag har endast sagt, att jag hade ansett bäst att öfverlemna till K. JI. upgörandet af de reglementariska föreskrifterna. Hvad nu den under öfverläggning varande punkten beträffar, så har Gr. af Ugglas sagt, att upmätningen af bränvinet bör ske p& natten, emedan tillverkaren eljest kunde lida förlust, om ban icke finge tillgodonjuta hela den afverkning, som honom med rätta tillkommer. Detta är icke med verkliga förhållandet öfverensstämmande. Ordningsstadgan förbjuder nemi. just upmätning å sådan tid, och stadgar i stället, att bränvinet skall upmätas från klockan 6 på morgonen till klockan 6 på aftonen. Dertill kommer omöjligheten för Kontrollören att vara på mera än ett ställe i sender, hvilken också måste tagas i betraktande, så länge det är i lagen tillåtet att lemna åt en Kontrollör tillsynen öfver flera brännerier. — Man har vidare sagt, att tillverkaren skulle, genom ett sådant stadgande, tillskyndas stor förlust derigenom, att bränvinet ej upmättes precis vid hvarje dygns slut, ty om det ej skedde, vågade han ej forcera tillverkningen, af fruktan att den skulle komma att öfverstiga maximiqvantumet. Detta är icke riktigt, ty han äger rätt att tillverka det ^ öfver angifna minimiqvantum. En så stor öfvertillverkning kan icke äga rum på dygnet utan brist på all beräkning. Jag kan således icke tillerkänna någon vigt åt de skäl, Gr. af Ugglas och Hr Hjärne anfört, utan får vidblifva min begäran om afslag af Utsk:s Betänk, i denna punkt. Hr Ribbing, Arvid: Enl. allmänt gällande begrepp börjar dygnet klockan 12 på natten. Det föreslagna lagstadgandet skulle således innefatta ett undantag från det eljest antagna.
På det alt icke alltför stort bidrag uti ifrågavarande afseende måtte äskas af den i allt fall tillräckligt hårdt anlitade statskassan, har man, sedan öboerna åtagit sig alt af ofvanberörda summa sjelfve bekosta en tredjedel, eller 12,000 Riksdaler, kommit till det resultat all, då medel lör byggnadens åvägabringande i annat fall omöjligen stöde alt erhålla, såsom anslag begära återstående två tredjedelar; och får jag derföre, såsom ortens representant vid innevarande riksmöte, af Rikets Höglofliga Ständer vördsamt anhålla och föreslå: all lill uppförande af ifrågavarande brobyggnad öfver så kallade Rörvikssundet af sjön Åsnen, Rikets Ständer måtte, tili betäckande utaf två tredje delar af de för byggnadens uppförande, enligt upprättadt förslag, bes ältnade kostnader, bevilja såsom anslag återstående två tredjedelar, eller 24,000 R:dr R:mt. Utbedjande mig att förevarande memorial torde varda tili vederbörligt Utskott remitteradt, får jag derjemte anhålla ali, då frågan hos sagde Utskott till behandling förekommer, jag då mätte få med nödiga upplysningar i saken till Utskottet inkomma. Stockholm den 30 November 1862. A. Medin, från Kronobergs län. 792 Motioner t Bonde-Ståndet 1862. Af Ola Lasson från Christianstads län, om skyldighet för köpare af fast egendom å landel ali inom viss lid hos lläradssknfvaren förete köpeafhandlingar för erhållande af påskrift härom, samt förbud för Häradsrätt alt härförinnan meddela uppbud å köpet. Då erfarenheten visat de många olägenheter, som åstadkommits derigenom ali personer, som tillhandlat sig egendomar å landet och för dessa ega rösträtt, icke i behörig tid uppvisa sina köpekontrakter för vederbörande Häradsskrifvare, så vågar jag för Rikets nu församlade Ständer ödmjukast föreslå en förändring, som, enligt min tanke, skali blifva gagnande ej allenast för dem, hvilka inom de särskilda sock narne hafva fått sig uppdragne åtskilliga kommunalbestyr, utan äfven för tjenstemännen.
Om onsdagaften klocken fem jack dricke kaffe mith mick själf und vare glad om ni alle vill jere det samme. Vännen Mariana Ungfrau.» På onsdagen snöade det lappvantar, som det heter, och fram på middagen var hela Jockmock begrafd i snö. Men hvem bryr sig om sån’t, här uppe! Presis klockan tre kvart till 5 var vi påpälsade ändå och färdiga till uppbrott, Maja så glittrande glad, att jag knappt fick bukt med henne, tack vare en förgät-mig-ej, som hon snappat åt sig ur mitt bref från Thore, fast det inte stod något ’ta’ på den, efter brefvet var adresserat till mig. (Det var hans enda svar på mina små meddelanden!) Drängen gick före och skottade väg i drifvorna, medan vi plumsade efter som stora bylten, skrattande så vi kunde dö. Från alla gårdar skyfflades likadana mullvadsvägar upp och öfverallt pallrade oformliga figurer fram — alla till samma mål. Det var tusen gånger roligare än att åka i hyrvagn och känna sig changtil och högtidlig! Också kom vi fram i det mest väl förberedda ’ha roligt humör’, man kan tänka sig. Fru Ungfraus’ kastell strålade som ett trollpalats, tack vare »Kungslyktorna», som hängde i festoner öfverallt och togo sig utmärkt bra ut. I den varma, grönklädda förstugan stod de ståtliga sönerna och tog emot. Själf tog fru Ungfrau emot i förmaket, vackrare och ståtligare än någonsin i sin klargröna sidenklädning och lätta gula florschal öfver axlarna, medan en stor hvit kakadora med eldröd näbb gungade bakom henne i en stor förgyld bur. Kaffet serverades i »fars rum», som var förvandladt till ett österländskt tält; och ingen enda slapp undan med mindre än tre koppar. Aderton sorters småbröd! »Jack säge dig någet, min Lovise», sa fru Ungfrau muntert. »Din förening um Sveriges väl vare micket, micket klok, aber jack inte ticke om att vare klok!» Det är ändå bra trefligt, när en människa har kurasch att synda så där alldeles på egen hand.
Under berörde år utdélades åt 73 Tjenare, såsom belöning och uppmuntran, och åt 5 åldrige Tjenare, såsom understöd, tillsammans 1,296 R:dr 32 sk. 3:o Det Pant-Låne-Contor, som, med Eders Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, och enligt ett af Eders Kongl. Majit faststäldt Reglemente, i det upp - 97 upplösta General-Assistance-Contorets ställe, för den fattigare folk-classens behof af lån blifvit inrättadt af en enskild Entrepreneur, med begagnande af ett utaf Rikets Ständer dertill på io år anslaget räntefritt Lånecapital af 100,000 R:dr, jemte en af Staden utan byra upplåten local. En sådan Inrättning anses för de fattige bär i staden oumbärlig. Lånerörelsen är ganska betydligt utsträckt. 5:o Stadens Inkomster och Utgifter samt kostnad för Stadens Styrelse. Det är uti den sista Femårs-Berättelsen anmärkt, att den betydligaste inkomsten är den afgift, som ingår under benämning af Stockholms Stads Allmänna Tolag. Den utgöres fortfarande med 2 i/3 procent af Tullvärdet för inkommande, oell 1 i/3 procent af det för utgående varor, med undantag af dels någre artiklar, för hvilka serskild Tolag, efter gilne före skrifter, erlägges, dels andra, sorn äro ifrån Tolag frie; och denna afgift, som efter afdrag af aflöningsoch uppbördskostnad, fördelas till Stads-Cassan med 80/15o, loffvarterings-Verkets Cassa med 33/s5o, Börs-, Bro och ITamnbyggnads-Fonden med 3o/i5o, och Stockholms Allmänna Barnhus med 7/15o, har odelad utgjort, utan afdrag af kostnader:
Några talare hafva nemi. här yttrat den önskan, alt den n uvar. mängden af räntepersedlar måtte förvandlas icke, såsom den K. propos. lyder, till några få persedlar, utan för all framtid till penningar. En sådan förvandling måste jag motsätta mig. Jag gör del dock icke pä det af en värd ta. ne här midt emot anförda skäl, att arbetet och de varor arbetaren konsumerar vore den rättaste måttstocken på värde i allmänhet, samt att penningens värde lämpade sig efter sädespriserne, eller att när varupriserne stiga, faller penningen i pris; ty jag anser det tvertom såsom en allmänt erkänd sats, att de år då lefnadsmedlen slå i lågt pris, är arbetslönen hög, och tvertom då de förre äro dyra, falla arbetslönerne. Detta anser jag icke vara rätta skälet. Men man måste i detta fall tillse samhällets fördel på det hela, oell i det afseendet måste man betänka att Staten måste hafva en säker inkomst, som sätter den i tillfälle att besörja sina utgifter. En sådan säkerhet kan den icke äga om räntcpersedlarne förvandlas till penningar emedan dessa, efter hvad erfarenheten gifver vid handen, tidtals äro underkastade försämring, såsom t. ex. sednast här i Sverige år 1830. Någon garanti för framtiden att icke ytterligare försämring inträffar, kan man iekc uppställa. Ett annat skäl finnes också, sorn talar deremot, som jag torde få anföra. Man har talat om räntegifvare och räntetagare i allmänhet; men jag för min del anhåller att få göra skillnad mellan de räntegifvare, som tillhöra ståndspersonsklassen, och dem som äro af allmoge. Hvad allmogen angår, så lärer det vara en hvar bekant, att den icke fruktar någonting så mycket som penningentgifter. Deremot äro de vida villigare att göra ofta ganska stora och svåra prestationer in natura. Det är visserligen sant att Bonde-St. vid 1840 års riksdag gick in på en så beskaffad förändring; men jag tror dock att man icke deraf får draga någon bestämd slutsats om deras beredvillighet att jemväl nu dertill gifva sitt bifall. Frih.
December med bifogade särskilta Memorialer, deruti anföres: af Friherre Foch, Bengt Wilhelin, att dess öfvertygelse om nödvändigheten af ett Bränvinsbrännings-förbud för det närvarande är så mycket mera grundad, som Herr Friherren haft tillfälle inhämta tillförlitlig kunskap derom: att de gamla Sädesförråden äro uttömda: att detta års gröda, särdeles i anseende till Rågen, varit mindre gifvande: att betydliga fastän partiela olyckor träffat de Norra Provincerna: att Spannemålen nu redan uppstigit till ett alldeles ovänligen högt priss fiesv. oih ÉJiöh. T7tsk. Betänknncten. att femton af Rikets Provincer förära Undsättning med ett ungefärligt belopp af 60,000 Tunnor säd; att för fyllande af Hufvudstadens behofver, som ähnu icke äiö försedde, åtgå, såvida Allmänna Magazins Direclionen skall fortfara att bispringa Bagarhe, i det minsta 50,000 Tunnor, samt, att för Värfvade Arméens* Fästningarnes, Garnisonernas Och Flottornas underhåll erfordras omkring 30,000 Tunnor, eller tillsammans i 20,000 Tunnor, utom hvad för KronoBrännerierha i HufvudStadeh särskilt behöfves; Hvaremot hela den qvantitet, som för dessa behofver högst är att påräkna* skall utgöra endast 80,000 Tunnor; äf hvilket förhållande Friherren ansett följa, att* såvida olägenheten af Utländska Spannemåls-Förråders anskaffande skall undvikas, måste sparsamhet med det, som sista Skörden lemnat, iakttagas, hvilket åter, vid en fortfarande fri Biärtvinsbränning, ej kan vara att förvänta, enär det ertskiltå Intresaét vanligen är böjdt* ätt ritan afseende på framtiden och det helas väl* Söka sin vinst på närmaste håll* och bland Landthushållare få lära Rnnäs, som till Bränvinsbrähhing nyttja andra ämnen än säd.
Bland den under afdelningen ylleväfnad upptagna artikeln filtar lärer, enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplyst, förekomma dels sådana dubbla och kantade, vanligen kallade resfiltar och äfven använda till sängtäcken, dels ock så kallade machinfiltar, rundväfda. Sistnämnda 2:ne varuartiklar hafva af embetsverken icke ansetts vara att tullbehandla såsom filtar och mattor, utan böra hänföras, de förre till »kläder» med 50 procents förhöjning i tullafgiften för tyget, och de sednare till delar af redskap och inachinerier och följaktligen fria från tull. Hvad nu törst beträffar ofvannämnda så kallade resfiltar, anser Utskottet, då upplyst blifvit, att sådana artiklar äfven användas till sängtäcken, någon förhöjning i afgiften för väfnaden, hvaraf filten består, lika litet böra ifrågakomma som för artikeln sängkläder och hemställer derföre, Bevillnings-Vlskoltels Betänkande N:o S. 55 att rubriken filtar och mattor under ylleväfnad måtte erhålla följande lydelse: »Filtar och mattor, derunder inbegripna kantade resfiltar —- 1 skålpund 40 öre.» Vidkommande derefter artikeln machinfilt, tillstyrker Utskottet, i enlighet med embetsvcrkens förslag, att under filtar och mattor måtte införas en så lydande bestämmelse : »Machinfilt, rundväfd, för fabriksbehof; se Redskap och machinerier samt delar deraf.» Genom en sådan bestämmelse tror Utskottet ändamålet med en af Erik Andarsson från Elfsborgs län gjord framställning (N:o 337) om tullfrihet för så kallade Blänkets eller tjocka tyger af ylle om 70 å 80 alnars längd, hvilka för tryckning på tyger med machin lära vara oundgängligen nödvändiga, hafva blifvit ernådt, och anser sig således icke behöfva närmare ingå i pröfning af omförmälda motion.
Gripen af en omotståndlig längtan, ville han sluta den i sin famn: men den undflydde då, liksom upplöst i en hvitglänsande sky; hvarvid han, under en häftig sträckning för att hålla den sköna skapnaden qvar, kände en plötslig smärta, och tyckte att ett refben rycktes ur hans sida, liksom från hans hjertas grannskap. Slutligen vann han likväl sin önskan, och höljde den hulda varelsens anlet med kyssar, dem hon ljuft suckande mottog, af en ny flammas rodnad ännu dubbelt skönare blifven. Hastigt vaknande, fann han med djupaste saknad, att allt blott varit – en dröm. Men han var okunnig om, att hvad han i drömmen omfamnat, var en gren, som bar och till hans läppar nedsänkte en ägg-frukt, lik den, hvarur han sjelf hade framgått; äfvenså, att hvad han kysst, var just detta ägg; och att han, i sina kyssar, hade genomblixtrat det med en lifsanda af sin egen. Strålen från hans kärleks eld, meddelad af dem, åstadkom samma verkan, som strålen från sjelfva Andesolen hade åstadkommit vid hans egen upprinnelse. På liknande sätt, som han sjelf tillförne, mognade ock, föddes och närdes den nya mennisko-varelsen. Och denna var Eva – den första Qvinnan. Fostrad med samma omsorg, som han, af omgifvande himmelska väsenden, hade hon uppnått sin lefnads vårblomning, då hon, såsom nyss berättades, vid en paradisisk källas brädd med häpen glädje fann sig vara så vacker. Hvad synnerligast hade väckt hennes förundran, var det genomskinliga af denna fägring, eller den omständighet, att anlete, blickar, rörelser genast uttryckte hennes själs allrainnersta känslor och tankar. Den förnämsta bland de himmelska vännerna sade henne då, att deri visade sig själens egen ursprungliga fägring, som kallas Oskuld; att hemligheten af Oskyldighetens tillstånd vore bibehållandet af den lifvets ordning, som har sin urbild inom Skaparen sjelf; och att denna öfverensstämmelse, såsom ”Guds beläte,” äfven innebure Skönhetens hemlighet.
Ni har lofvat mig upplysningar, Dom Ignazio; skynda er; låt oss icke förlora tiden! Är Clementina här? älskar hon mig ännu? Ni skall få veta allt, som det står i min makt att meddela er. Men det sker under ett villkor: det, att ni icke på någon af mina söner utkräfver hämd för hvad som skett. Agostinho besinnade sig, och tycktes ganska obenägen att dertill utfästa sig. Det blir för er numera lätt att uppsöka mina söner; ni kan utmana dem, ni kan genombårra dem, den ene efter den andre; men var viss, att om ni än sätter den blottade värjspetsen på de fallnes bröst, skola de hellre dö, än för er yppa sin systers tillflyktsort. Så stort är deras hat till eder. Villaflor räckte honom sin hand. Ni har mitt löfte. Tala då! Ni erinrar er de förolämpningar vi alla, och särdeles min son Antonio Carlos, erfarit, och ni kan alltså föreställa er hvad intryck dessa måste göra på ett så retligt och lätt uppbrusande sinne som hans. Han beslöt att hämna sig, men, då resan efter få timmar skulle företagas, kunde han dertill blott finna ett enda tillfälle, som väl icke alldeles stillade hans hämdetörst, men dock åtminstone svalkade den. I det ögonblick han träffade er vid vagnen, var hans plan mogen; han ilade upp, för att meddela den åt sina bröder. En af dem förde den stackars Clementina, som ännu ingenting misstänkte, genom en bakport, till en der utanföre väntande vagn, som tog vägen åt fartyget, under det att en af Elviras fordna kammarjungfrur, som liknar henne i växt, spelte hennes role vid afskedet från eder. Hvad? ropade Agostinho, det var således icke Clementina sjelf, af hvilken jag tog afsked vid vagnen; icke hon, som syntes öfverväldigad af en så djup, en så sann sorg? Och dock tyckte jag mig igenkänna Elviras slöja! Och ni kunde tillåta denna ovärdiga komedi, senhor? Den sluga Francesca hade varit Elviras förtrogna och hade gemensamt med henne på den sista tiden genomgått en god skola i ränkor och hemliga anläggningar. Ni bedrog er icke; hon bar verkligen Clementinas slöja och nantilha.
Att aldrig hädanefter under Riksdagarne något annat Utskott än Riddarhus Ut - Den i April, skottet, måtte i Riddarhusets öfre våning få begagna rum. 2:o Åtskiilige åtgärders vidtagande till i* ordningssättande af Riddarhusets brand - redskap. 3:0 Anläggande af en Strandmur på pålar och Rjelk-bäddar rundtomkring Västra Flygelbyggnaden samt rappning och reparation å sjelfva Flygeln, äfvensom att då framdeles den vid Riddarhusets Västra Gafvel anbragte pålning fordrar reparation, en lika beskaffad Strandmur derstädes må anläggas} och blefvo dessa af Utskottet gjorde hemställanden af Ridderskapet och Adeln bifallne. Herr Berghman, Ambrosius Magnus: J*g bifaller äfven för min del den af Utskottet föreslagne pålningsoch reparations anstalt, så vida till räckei »ge medel tiil densammas verkställande finnas; men jag skulle anse nödigt, att innan något beslut härom vidtogs, man noga kände tillgångarne, på det den nödige Summan sedermera icke må komma att utgå genom Capitations eller andra lika obehagliga utvägar. Grefve Posse, Claés Fredric, utbad sig att, i anledning af hvad Herr Berghman anfört, få upplysa, att medel till ifrågavarande reparationers verkställande blifvit i slutet af Betandet af Utskottet anviste» Ven i April. 119 I denna §. var äfven af Utskottet föreslagit att såsom ett prof af Ridderskapets och Adelös agtning och välvilja för Friherre Klingsports nitfulla befattning med Riddarhusets Reparation, ett exemplar af Riddarhusets större Medaille, i guld af omkring 60 Ducater, måtte genom Utskottets föranstaltande präglas, och sedermera af Herr Grefven och LmdtMarskalken på något lämpeligt sätt till Friherre Klingspor öfverlämnäs.
Dör enka eller varder åter gift, falle tå hela pensionen barnen til; dö barnen, eller återvänder peusionen ifrån them alla efter föreg:de §, tage tå enkan liela pensionen, om hon lefver ogift; varder et eller annai barn dödt, eller återvänder thess pension och et eller flera öfverlefva, tage thess del, så länge något barn är, som pensionen njuta bör. 5:o Pension gifves icke, förr än sex månader gått förbi, ifrån then i hvilken mannen dödt, emedan lön betalas för Den 7 Mars e. ra. 333 Iben månad, i hvilken dödsfallet timat och för tlie sex följande njutes begrafningshjelp. fi:o Begrafningshjelp för enka, eller efterlemnadt minderårigt barn, bestås icke, utan tå i huset ej linnes hvarv med then döda kan begrafvas; och blkfve then begrafningshjelp ej större lin et halft års pension. 7:0 Varder någon banquens betjente befordrad til tjenst vid annat verk , 11 ju te hans enka och barn ej någon pension af therina cassa, utan sä ur, att hart i 10 år tjent banquen och betalt then årliga afgift af lönen, som nu är beviljad, samt efter flyttningen hvart år gifvit til cassan två för hundrade af thess i banquen njutne lön. 8:0 Vil then sorn står på banquens pensions-stat , och njuter lön, utan alt göra tjenst, betula lika afgift til cassan, som andra banquens betjente, äger han med them lika förmån och rättighet för sin hustru och barn. 9:0 Häfver barn fyllt 21 år, men är til sina lemmar så bräckeligt, eller med annan svår och ständig sjukdom så besvärat, at thet ej kan sitt uppehälle förtjena, njute thet äntå sin del af pensionen med enkan eller the öfrige barnen, så länge them något gifves, och när thet återvänder, hälften af then pension, som efter fadren fallit, til dess thet genom döden afgår, eller kan få underhåll af hospitalseller andra allmänna medel. 10:0
N:o 20, i anledn. af väckte frågor om ändring i de angide fattigvården i Riket gällande föreskrifter. Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utskts d. 26 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 117, i anledn. af väckte motioner om inrättande af ett Ecclesiaslik-Kolhm, blef äfven detta Betänk. på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt. Föredrogos ceh biföllos Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s nedannämnde den 26 dennes på bordet lagda Betänk:n: N:o 118, i fråga om anläggande af Telegraf-linier till alla vigtigare handelsorler i Riket; N:o 119, i anledn. af väckte motioner om föreskrifters meddelande till inskränkning i rättigheten för gesäller och andra arbetssökande personer att vandra omkring i landet; samt N:o 120, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af nu gällande Jernvräkeri-Förordn. d. 17 Maj 1814, i alla de delar, som röra den egentliga jernvräkningen. 150 Den 30 Augusti. Anmäldes och begärdes på bordet ett från Högv. PresteSt. inkommet prot.-utdr. IV:o 332, innehållande inbjudning till instämmande i det Högv. Ståndets, i anledn. af Allm. Besy. o. Ekon.lTtsk:s Betänk. N:o 115, fattade beslut. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J till 8 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck, Onsdagen den 30 Augusti 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 7 prot.-utdr. för den 28 dennes, samt pleni-prot, för d. 1 sistl. Juni. Öpnades Hrr Elektorers lista rid val af en ledamot i StatsUtsk. att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 1.
Då Kontrollören, efter det bränvinstillverkningen eller distilleringen blifvit afslutad, från bränneriet afreser, skall nyckeln till ifrågavarande lås, förseglad med kontrollörens, vittnets och bränvinstillverkarens sigiller, aflemnas till kronobetjent i orten, som sedermera, i närvaro af vittnet och bränviustillverkaren, eger förseglingen bryta och bränvinet utlemna, så snart behörigt qvitto å tillverkningsafgiften företes. I ersättning för sistnämnde åtgärd eger kronobetjent att af bränvinstillverkaren åtnjuta ett arfvode af tre R:dr. § 23. I fall åter under en termin tillverkning ej skulle uppgå till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ege bränvinstillverkare att, då ett sådant förhållande med bränuerikontrollörens intyg hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande styrkes, återlyfta så stor del af den erlagda afgiften, som mot minskningen i hans tillverkning svarar; dock må hvad han sålunda återlyfta får ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften, och återstoden icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske. Bränvinstillverkaren skall inom tretio dagar efter tillverkningsterminens utgång sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till återlyftningen anmäla, vid förlust af rättigheten dertill. § 24. Försummar någon, utöfver åtta dagar efter termins ingång, att erlägga afgift för anmäld bränvinstillverlening, varde, ändock han handteringen ej utöfvar, den oguldna afgiften hos honom ofördröjligen utmätt. Styrker han efter terminens början inför kontrollör och vittne, att afgiften blifvit i Landtränteriet insatt eller, på sätt i g 21 föreskrifves, & Postkontor aflemnad, må han derefter bränvinstillverkningen utöfva under den tid, för hvilken anmälan skett; dock vare han förlustig den i nästföregående § ornförmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning ån hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta. § 25.