Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett förslag till en annan rigtning för Nordvestra stambanan ifrån Kristinehamn till Norska gränsen har visserligen blifvit hos Kommittéen framstäldt af derför intresserade personer, särdeles inom Fryksdalen och Filipstads bergslag, samt föranledt en okulär besigtning ifrån Kristinehamn öfver Norums och Mölnbacka bruk norr om sjön Wisten, öfver sundet emellan Öfre och Nedre Fryken vid Sunne, förbi Gräsmarks kyrka, utmed sjön Kymen till Mitandersfors på riksgränsen; men ehuru terrängen synes förete något mindre svårigheter, har likväl Kommittéen med afseende dels på vigten af att beröra Arvika, hvilket härmed ej kunde förenas, dels på de af Norska ingeniörer anställda undersökningar vester om riksgränsen, dels ock derpå, att Fryksdalen erhåller nästan samma fördelar, då den andra linien berör det derigenom löpande långa vattendragets södra ända, icke ansett det väckta förslaget förtjena vidare afseende. Provinsen Wermland, af naturen försedd med flera djupt i landet från söder till norr ingående naturliga vattenvägar, har genom egna mer eller mindre af staten understödda bemödanden redan vetat att tillgodogöra sig fördelarne häraf på ett med rörelsens naturliga rigtning inom provinsen öfverensstämmande sätt. Denna går nämligen öfver allt i norr och söder, såväl med spannmål från kustlandet uppåt de nordligare mindre odlade trakterna, som med trä och jern i motsatt rigtning. En önskan har väl uttalat sig för en jernvägsförbindelse i rak vestlig rigtning från Filipstad mot Klarelfven för att på denna jernväg föra malm och tackjern från bergslagen till vestligare skogstrakter; men ehuru densamma äfven för den omgifvande ortens jernhandtering skulle vara gagnelig, så, då dermed endast afses ett specielt 112 ändamål, som dessutom ligger utom det område som stambanan med skäl bör beröra, har Kommittéen ansett utförandet af detta förslag helt och hållet bero på den enskilda företagsamheten.
Berglind i hufvudstaden inrättade skola för döfstumma barn, för en gång Stockholm den 5 Augusti 1863. Reservationer: Vid 6:te punkten: (angående lönefyllnad åt Kapellpredikanten på Muskö.) Af Herr Biskop Annerstedt. (Fortsättning.) Je punkten; (angående äsUailt tuislag tili aflöningsförbättring åt de svagast af~ lönte Komministrarne.) Af Prosten Sondén: «Stats-Utskottet har ånyo afstyrkt allt behjertande af de svagast allönade komntinistrarnes nöd, åberopande hufvudsakligen förra Stats-Utskottets yttrande, att presterskapets aflöning åligger kommunerna, derjemte med hänvisning till den allmänna reglering af presterskapets löner, som då var beslutad och nu pågår. Att Staten på intet vis bör biträda kommunerna för ett dylikt ändamål, är en grundsats, hvilken alltför sent åberopas, sedan ganska betydliga bidrag — uppgående tdl mer än 750,000 R:dr — blifvit förr och nu beviljade åt kommunerna tili att underhålla folkskolelärare, till och med vid småskolor. Anvisningen på den framtid åter, då, efter nuvarande pastorers bortgång, löneregleringen blir genomförd liknar mindre ett skäl än ett hån, föga värdigt Rikets Ständer eller något dess Utskott. På motionsväg har Rikets Ständers mellankomst blifvit begärd allenast under den tid, som erfordras för att bringa iöneregleringen till stånd. Man svarar nej, ingen hjelp behöfs under denna tid, ty den kommer sedan. Vore en liten landsort i betryck, t. ex. genom missvext, månne man då skulle afvisa dess begäran om hjelp med hänvisning till kommande bättre skördar? Visst icke. Då jag icke kan tro det vara Utskotts-pluralitetens afsigt att med ett dylikt hån förbittra afslaget, nödgas jag förutsätta helt andra skäl, än de anförda, till dess obenägenhet att afhjelpa ifrågavarande tvingande behof, och tager mig derför friheten att besvara dessa, visserligen blott förmodade, men dock ingalunda utan anledning förmodade skäl.
Bruk icke tillhöriga byggnader. § 86. verificering af 1 skrifvelse till Fullmäktige hafva Revisorerne fastat Full upphandimgar mäktiges uppmärksamhet å det med god ordning mindre öfverensräkning. stämmande sätt att fö)- vissa upphandlingar för brukets räkning 87 annan verifikation ej finnes, än qvitto af en i brukets tjenst anställd Vaktmästare. § 87. Revisorerne kafva väl i den, angående revision af StatsÄndring % verket afgifna berättelse, ansett sig böra understödja den af '1860 föreskrifterna års Revisorer gjorda framställning, så vidt densamma afser föräntill Revisorerne dring af resereglemente!; men då Revisorerne tillika hysa den fSr ™‘jkoat~ åsigt, att vid resor i allmänna värf, för hvilka resekostnads-ersättningar af allmänna medel utgå, den resande, såvida serskilda förhållanden ej kunna föranleda till undantag från en sådan föreskrift, skall vara skyldig att, i stället för skjuts, alltid begagna ångbåtseller jernviigs-lägenhet, der sådan finnes att tillgå, hafva Revisorerne hemställt, det Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att förändringar i gällande resereglemente varda i öfverensstämmelse med berörda hemställan vidtagna, under förutsättning att, i händelse samma framställning vinner Nådigt bifall, Kongl. Majk i sammanhang härmed tager i Nådigt öfvervägande om och i hvilka fall förhöjning af det för resande i Kronans ärenden bestämda dagtraktamente må vara af behofvet påkallad. Af sådan anledning och då rese-ersättningen till Rikets Ständers Revisorer synes böra härefter lämpas, hafva Revisorerne, under åberopande för öfrigt af det förslag 81 § i 1860 års Revisionsberättelse, angående Banko-Verket, innefattar, skolat tillstyrka att ett stadgande i ofvanomförmälda syftning må inflyta i 8 § af den i Kongl. Kungörelsen af den 17 December 1835 intagna och genom Kongl. Kungörelsen af den 29 Augusti 1851 ändrade instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Verk et. § 88.
T y att det var denna känsla, som omskapat hennes yttre, tryckt sin stämpel på hennes anlete, blomsterkvasten i hennes hand och ringarne på hennes finger, kunde icke betvinas, lika litet som att hon fått både eget bo och en hälft så öm. Ej heller kunde man betvifla, att hon nog nu lika omsorgsfullt och väl sopar rent för sin egen dörr, som hon förr gjort det framför andras. tillhör jag, såväl genom släktskap som vänskapsförbindelser, den högre samhällsklassen. Emedan jag är gammal, är jag mer oberoende af modets växlingar, som jag hvarken behöfver eller vill låta mig tyranniseras utaf, fast jag icke v. heller vill vara så klädd, att jag på något vis Med både tacksamhet och förundran har jag väcker uppmärksamhet, vare sig genom den ena tagit del af de uppsatser, som hittills förekomeller andra ytterligheten. mit i denna fråga. Jag fäster största vikten vid, eller om jag så Vill nämna, att jag är man till en fru, som må säga, lägger mest an på mina underkläder, jag allt hitintills ansett vara både sparsam och förståndig. Efter att ha läst de nämnda uppoch som jag vill vara rikt utrustad med sådana, satserna finner jag dock, att hon ej måtte vara har jag alltid, utom det gamla, 2:ne dussin nya någotdera — åtminstone ej i sin klädsel. Af af hvarje sort, hvaraf det ena finare att begagna denna anledning blir det nu jag, som skall helt borta, och det andra något enklare i hvardagsoch hållet beställa om hennes kläder och visa lag; men båda af l:a kvalité, sydda i prydliga, henne, att det går an att kläda sig billigt, men mig passande modeller och besatta med riktigt fina och goda broderier, som jag till detta änpå samma gång elegant. damål finner vackrare och hållbarare än spetsar. När jag ser, att » M. S. » kan kläda sig » lika Allt nytt, såväl undersom ytterkläder, låter jag elegant som någon förmögen » på 75 kr.
Det är visserligen en sanning, att diskonten är afsöndrad från Banken och står under serskild Styrelse. Men om denna afdelnings organisation inverkar på Bankens i det liela: så hade Utsk. bordt inhemta Fnllmrges yttrande. Gr. Gyldenstolpe säger, att Fullm:ge blifvit hörde. Ja, men det var öfver helt audra frågor och alldeles icke om en diskont-kassörs tillsättning. Dessutom får jag fästa upmärksamheleu derpå, alt å sidan 32 i Betänk, uptagas 5 kassörer; men å sidan 33 föreslås 6 för den händelse, att någon diskont-kassör icke komme att tillsättas, hvarförutan å sidan 32 föreslås 2:ne bokhållare. Allt detta måtte väl visa sammanhanget mellan dessa båda frågor, och att de på en gång böra pröfvas. Kassaskrifvarnes antal är först på sidan 33 föreslaget till 6, men Utsk. har sedermera förökat dem till 8, i händelse ingen serskild kassör blefve vid Banko-diskonten anställd. Det är således nödigt, att frågan om honom, samtidigt med de förras tillsättning, företages. Att 2 kassaskrifvare skola linnas i hvarje vexlingskassa, anser jag öfverflödigt och oriktigt. Deras göromål bestå egentligen i inkomna sedlars sorterande, på det kassörerne må lemnäs obehindrade i vexlingen. Om 2 kassaskrifvare anställas i hvardera vexlings-kassan, och någon brist upstär eller något misstag i räkningen inträffar, till hvilkendera skall kassören hålla sig, om ingendera vet, hvilka bundtar han räknat? Dessa befattningar äro af den beskaffenhet, att de icke kunna bestridas af flere än en, och redan nu begagnas icke mera än en kassaskrifvare i hvarje kassa, vid andra tillfällen, än då någon expeditions kassör insjuknat och hans kassa tillstänges, hvarigenom de öfriges göromål blifva öfverhopande. Jag måste således'bestrida tillsättningen af mera än en kassaskrifvare i hvarje kassa. I händelse kassörernes antal blir allt för inskränkt, mäste insättningsliden utsträckas, på det att bristen å dem må kunna ersättas genom en längre arbetstid.
Vidare och efter förklarande, att med all sannolikhet syntes kunna antagas, det riksgäldskontoret, åtminstone under den närmaste framtiden, skulle inom riket erhålla de för kontoret behöfliga lånesummor, hafva fullmäktige uttalat den åsigt, att olika vilkor, lämpade efter vederbörande långifvares olika behof att under kortare eller längre tid göra sine kapitaler räntebärande, borde för den nu förestående upplåningen bestämmas, samt obligationerne ej allenast utfärdas å sådane valörer, hvarigenom deras cirkulation underlättades, utan ock indelas i vissa serier, dervid förfallotiden lör hvarje serskild serie borde lämpas efter de tider, då amorteringen med härtill anvisade medel kunde verkställas; dock syntes det derjemte böra vara fullmäktige obetaget att, oberoende af dessa serier, efter sig företeende omständigheter och derest sådant funnes vara för riksgäldskontoret mest fördelaktigt, äfven utgifva obligationer med kortare uppsägningsoch förfallotid. Under erinran hurusom riksgäldskontorets bland allmänheten tillförene utlemnade obligationer varit försedde med underskrifter af endast 4 fullmäktige, eller en för hvarje riksstånd, samt Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 1S4. B kontrasignation af fullmäktiges sekreterare och bokslutskamereraren, ehuru något be stämdt stadgande härom icke blifvit meddeladt, hafva fullmäktige, som ansett detta underskrifningssätt jemväl hädanefter böra iakttagas, begärt, att serskild föreskrift i sådant hänseende måtte erhållas. Slutligen och då riksgäldskontoret hvarken egde eller hade att förvänta några tillgångar, som till nu ifrågavarande låns amorterande kunde användas, hafva fullmäktige hemställt, att härtill erforderlige medel måtte, på det sätt regeringsformens 66 § föreskrifver, genom serskild bevillning beredas, hvarigenom de obligationer, hvilka för dessa lån komme att utgifvas, såsom grundade på en af rikets ständer anvisad fond, förmodades skola tillvinna sig ett ökadt förtroende.
Men af allt hvad författaren vidlyftigt andragit såsom skäl till bifall i dess förslag, synes det yttrande i synnerhet förtjena uppmärksamhet, att Högtsalig Konung Carl XI:s Reduction och den efter hans förordnande upprättade Militie Indelning skola medfört den skadliga verkan för Riket att productionen aftagit och att Spannmål och flere slags victualier, som utfördes ifrån Sverige, måst sedermera till större och mindre myckenhet oafbrutet utifrån införskrifvas. En sådan tanke är likväl den förste i sitt slag som blifvit yttrad mot denne Store Konungs Författningar och röjer så väl ett orätt fattadt begrepp om deras nytta och nödvändighet, sorn ock ett ringa deltagande uti den erkänsla, efterverlden är honom skyldig för hvad han gjort till Fosterlandets välgång och säkerhet. Genom Reductionen återföllo till Kronan de Gods och Gårdar, som på ett olagligt sätt till minskning i Kronans inkomster och Skattdragande undersåtares oskäliga betungande , hade hen. ne frångått; och genom Indeinings-verket b!ef Rikets Militaire styrka, i stället att förut bero 166 Bettini, om Kungsg. och OJficers-Bost. på utskrifningar, stal cl på en säker och mindre tryckande fot. Bägge dessa åtgärder hade således till ändamål en jemnare fördelning af Landets allmänna bördor och en utväg för Stats-verket ått utan nya anslag kunna bestrida sine utgifter. De hafva ock i tidens längd visat, att de för Jordbrukets uppkomst och förkofran varit nödvändige och nyttige. Icke äro alla de till Kro^ nan indragne godsen eller de deraf sedermera på Militien indelte Hemman ännu qvarstående under Kronans egandeoch dispositions rätt, eller kunna desse anses hafva kommit i sämre tillstånd emot förr, då de innehades utan någon trygghet och säkerhet: och ej heller är en Arrendator af Kronans jord, som ingått uti ett lämpligt arrende, i sämre belägenhet, än en Skatte-Eonde i förra tider, som , tryckt af utskrifning och ovissa räntor, måste lemna sitt Hemman i vanhäfd och ödesmål.
I Tyska Tullföreningstariffen bestämmes tullen till 3, men i den Italienska till 8, och de Franske komissarierne hafva erbjudit endast 6 öre pr skålpund. Då denna artikel omvexlar i värde ifrån 35 ä 40 öre pr skålpund till mer än tio gånger så högt belopp, men de dyrbaraste sorterna alls icke tillverkas inom landet och icke heller utgöra föremål för den stora mängdens förbrukning samt icke heller kunna under särskilt rubrik upptagas, lärer vid tullsatsens bestämmande hänsigt hufvudsakligen böra tagas till sådana gröfre och medelfina slag, som härstädes både tillverkas och allmänligen förbrukas. Enligt uppgifter från inhemska tapetfabriker, skall hela tillverkningskostnaden pr skålpund uppgå för simpla tapeter till omkring 8 å’10 öre; för medelsort till omkring 25 öre och för finare till omkring 66 öre; varande hela försäljningspriset uppgifvet till omkring 35 öre för simpla, till 90 öre för medelsort och till 1 rdr 50 öre för finare sort, också pr skålpund. Det är således alldeles uppenbart, att nu varande tullsats i förhållande både till tillverkningskostnaden och varuvärdet är alldeles öfverdrifven och icke med skäl kan åberopas såsom i någon mån afsevärd vid bestämmandet af den tullafgift, som bör ega rum. Då de allra flesta färger och färgningsämnen redan äro tullfria, och införselstullen å tapetpapper, enligt komiterades förslag, skulle komma att nedsättas, samt någon annan omständighet icke blifvit åberopad, som berättigar till det antagande, att tapettillverkningen skulle härstädes företrädesvis vara i behof af högre tullskydd, än andra näringar, samt en tullafgift af 8 öre redan skulle uppgå till ungefärligen hela tillverkningskostnaden för simpla och till 33£ procent af samma kostnad för medelsort, eller Papperstapeter och Border.
Det kan hända, att inom ett Utsk. göromålen minskas så, att en stor del af betjeningen kan förafskedas och icke bör fortfara att åtnjuta arfvoden. Jag anhåller derföre om propos. å bifall till hvad BondeSt. i denna del beslutat. D«n 17 Mars c. m. Uppå derom framställd proposition fann R. o. Ad. för godt att instämma i hvad BondeSt. rör:de denna punkt beslutat. Hvad StatsUtsk. i öfrigt i dess memorial N:o i och utlåtande N:o 16 föreslagit och hvarom särskildt beslut icke redan blifvit fattadt, fann R. o. Ad. för godt att bifalla. Frih. Cederström: Sedan R. o. Ad. nu genomgått StatsUtsk:s betänk., anhåller jag att få till prot. anmäla min reservation mot Högloft. Ståndets beslut på f. m., rör:de det arfvode, som till Landtm, och Talmännen bör utgå. Jag grundar denna reservation på de följder, jag befarar af den njugghet, som blifvit visad emot dessa samhällets högsta embetsman. Uppå deras noggranna iakttagande af grundlagarnas föreskrifter hvilar i betydlig mån varaktigheten af samhällets statsskick och ett lugnt framskridande till förbättringar deri. Den njugghet, Representationen emot dem ådagalagt, anser jag vara ett illa beräknadt medel att förvärfva förtroende till öfriga bemödandens verkningar på Statens fördel. Frih. Boye och Hr Rothlieb, Carl Fredr., reserverade sig äfven emot R. o. Ad:s ifrägav. beslut. Hr af Melin, Henr. Georg, uppläste följande: Med anledning af det benägna bifall, H. R. o. Ad. under alla sedan år 1809 varande riksmöten täckts lemna Frimurare-barnhnsdirectionen härstädes, att Långfredagen få uppföra den vanliga concerten å detta rum till förmån för en så välgörande inrättning, får, såsom vice ordförande i samma direction, jag vördsamt anhålla, det E. Ex. Hr Gr. o. Landtm, läcktes lill 11. R. o. Ad:s bifall härå göra proposition.
EmbetsBerdttriser. t Till gäldande af denna brist hade något öfver 5000 R:dr för aflidne Grönvalls försålde lösören blifvit uti Länets Ränteri insatte , hvarförutan det berodde på ConcursDomarens utlålande, med huru slör del af Köpeskillingen för ett Grönvalls Sterbhus tillhörigt Hemman Kålltorp om i 4 Mantal , söm för a o,00o R:dr blifvit till salu utbjudet , KronoBalancen kom me att godtgöraS) och hade emedlertid, till Kronans ytterligare skadeslöshållande, blifvit med qvarstad belagd Egendomen, tillhörig LandsKammereraren , KammarRättsRådet Grönvall för 2,86? B»dr 28 sk., LänsBokhållaren Blomberg för 2,102 B:dr 32 sk., förre HäradsSkrifvaren Forsberg för 361 R:dr 47 sk. 6 r., en af KronoFogden Grönvalls Cautionister, Eendricken Darells Enlea för 696 R.’dr 11 sk., och Herr Landshöfdingen, General Majo ren m. m. Grefve von Bosén för 19,494 R:dr 16 sk., ankommande det på Kongl. KammarRättens pröfning hvad af denna således i säkerhet satte egendoms värde till afbetalning å meranämnde balans bör an* yändas. För den uti min förra Berättelse omnämnde förfalskning af Ränteri qvittencer till icke mindre belopp än 43,617 R:dr 31 sk. 11 r. hafva LandsKammereraren, KammarRättsRådet Grönvall och LänsBokhållaren Blomberg, såsom medvetande och delaktige deruti, genom Götheborgs BådstufvuBätts och Kongl. Götha HofRätts sammanstämmande Utslag d. 31 Januarii och 31 Mars innevarande ar blifvit dömde till den bestraffning, sorn 8 Gap. 2 §. MissgerningsBalkea tits takar. jfustitiazOmbudsm.
Ständer till nämnda ändamål beviljat ett anslag af 113,304 R:dr 22 öre sagda mynt att under nästkommande tre år med Idel årligen utgå.» 36:o. Uti 4:de punkten hade Utskottet afstyrkt beviljande af det utaf Kongl. Majit tili bildande af nödigt materialförråd för arméens fältbrygge-utredning äskade anslag 30,000 Ridr. Detta yttrande är godkändt af Borgareoch Bonde-stånden, men deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallit Kongl. Majits framställning. För omröstning föreslås, i följd häraf, nedanstående proposition: »Den som anser att det utaf Kongl. Majit till bildande af nödigt materialförråd för arméens fältbrygge-utredning äskade anslag, 30,000 Ridr Ruut, icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer anvisat detta anslag att under åren 1858, 1859 och 1800 med -Jdel årligen utgå.» 37:o. I anledning af Kongl. Majits nådiga framställning om beviljande af en kreditivsurnrna å 450,000 Ridr för Arméens pensionering, hade Utskottet uti Gite punkten af Utlåtandet M 71 dels tillstyrkt, att Rikets Ständer, med godkännande af de föreslagne pensions-staterne, utom i hvad de afsåge läkarnes pensionering, måtte för nästkommande tre år anvisa ett årligt kreditiv af 150,000 Ridr att, i mån af behof, utbetalas och användas till betäckande af den skillnad, sorn för Arméens Pensions-kassa under berörde ur kunde uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning, dels ock, jemte en bestämmelse angående sättet för medlens utbetalning, föreslagit åtskillige vilkor i afseende å den nya pensioneringen.
Reuterskjöld, Carl Leonhard, yttrande. I. 20. Revisioner, af Stals-, Bankooch Riksgälds-verkens räkenskaper, angående bestämmande af tid för. Revisionsskilling, angående uphörande deraf. Se Lag-Utskottets Betänkande N:o 52. Revisorer, Rikets Ständers, angående förändrad beräkning af resekostnadsersättning och dagtraktamente för. IX. A. 18. E. 183. Revisorer för granskning af Stals-, Bankooch Riksgälds-verken, angående utväljande af. Se Val. Revisorers, Rikets Högloflige Ständers, berättelser. — angående den år 1849 verkställda granskning af Statsverkets samt andra utaf Allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de i anledning deraf infordrade och lill Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden. I. R. 9. V. U. 249. A. 286. — angående den år 1849 förrättade granskning af de under Kongl. Majlis och Rikets Coramerce-Collegium ställde fonder och medel, jemte bemälde Collegii deröfver lill Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtande. I. R. 10. V. E. 156. — angående den år 1849 verkställda granskning af Riksgälds Kontorets tillstånd och förvaltning, tillika med Fullmäktiges i Riksgälds-Konloret, i anledning deraf afgifna utlåtande till Rikets Ständer. I. R. 10. IV. B, 216. A. 395. V. E. 3. — angående den år 1849 verkställda granskning ej mindre af Bankens och Tumba bruks räkenskaper för åren 1847 och 1848, än äfven af dessa verks styrelse och förvaltning. I. R. 15. III. Riben, Carl Wilhelm, yttrande. VIII. 172. Ribbing, Bengt, yttranden. I. 127, 138, 155. II. 61.
Postpoetens sångmö har blifvit trampad på tårna igen — ett obegripligt ömtåligt fruntimmer det där, så han är inte med, men gamla Holmen, som nog skäms öfver sin ogenhet, har krupit fram ur sitt ide och erbjudit sig att bli sufflör. Hur underbart det känns att ändtligen vara i hamn! Det var sannerligen hög tid! Senare: Snygg hamn. Hela truppen står i uppkok! Är kära mest hvar eviga en, naturligtvis i galna personer, och svartsjuka! Axel är värst —, han är vild! Hvart man går, stöter man på hans rullande ögon och hår, som står på ända, och boden ser han inte åt. Han är svartsjuk på grefven, som värkligen visar Beda en så fin ömhet, att det borde vara en riktigt god leksjon för en äkta man. — Men Axel vill hvarken ta reson eller leksjon, utan bara gråter och väsnas ömsevis. Grefven behandlar Beda som om hon vore en juvel och han den parfymerade bomullen, som omger den. Så ska det vara! Men jag vet inte hur det är, det parfymerade bomullshållet ligger i allmänhet inte för äkta män — och för Axel allra minst, tycks det. Maja gör som solen: strålar åt alla håll, men hennes tänder måste värka fasligt; nästan hvarenda morgon kommer hon ned med röda ögon. Det gör mig riktigt godt. Koketter har jag inte något fördrag med. För att muntra upp henne än vidare, har jag hängt upp hennes porträtt, som den duktiga pojken lämnade efter sig, öfver soffan i hennes eget rum. Måtte det henne väl bekomma! Senare: Generalrepitisjon med ramp! Nog var vi morska alltid, så länge vi rörde oss i skumrasket och inte såg hvad vi sa! Men nu! Kom af oss hvar-eviga en! Att rampfeber är en svår åkomma, har jag hört. Nu vet jag det! Maja var för söt i sin korta hvita kjol och kudde under armen, men stå på hufvu’t kan hon inte. Grefven påstår, att hon saknar den rätta konstnärliga underbyggnaden — och det tror jag med. Senare: Obegripligt med bråk! Dröjer det här länge, får de allt se sig om efter mig. Direktörskap är en utmärkt Bantingskur, fast bra våldsam! Senare: Vi spelar om tre dagar!