Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nu återinföra tillämpningen af det Romerska hypothcksbegreppet på lös egendom skulle vid sådana förhållanden vara att betrakta såsom ett tillbakagående i lagstiftningen, och Utskottet anser derföre nödigt att till en början aflägsna all tanke på en sådan panträtt i icke traderad egendom, som egde sakrätts natur och kunde af fordringsegaren göras gällande emot en tredje person, hvilken efter pantaftalet blefve egare eller innehafvare af panten. Något dylikt synes Riksdagsfullmägtigen Anders Pehrsson hafva åsyftat, då han i sin ofvanberörda motion — med förmälan, hurusom genom Kongl. Förordningen den 20 November 1845 i afseende på handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, varit afsedt. att skydda köparens rätt emot andra säljarens borgenärer och "således egentligen utgöra säkerhet för en lemnad försträckning", men detta skydd föranledt till mångfaldiga vinglerier, dels så att sälj äret) hos en god vän skapade sig en skuld, som ej vore verklig, för att derigenom undgå utmätning för en rättmätig skuld, dels ock så att en gäldenär genom lösöreköp öfverflyttade all sin egendom på någon viss af sina kreditorer, men för en åsatt köpeskilling, som ej motsvarade hälften af den försålda egendomens egentliga värde, lill påtagligt mehn för säljarens öfrige kreditorer, som derigenom betoges all rätt till sina fordringars godtgörelse af den genom lösöreköpet försålda egendomen, “ehuru den på sätt och vis ändå utgjorde säljaren på ett konstladt sätt tillhörig egendom11 — föreslagit, att med upphäfvande af ofvanberörda Förordning angående lösöreköp, Rikets Ständer måtte för sin del besluta, det lösegendom, specifikt förtecknad och med åsatt värde på hvarje särskild persedel, skall, efter det afhandlingen derom blifvit å nästa söndag efter dess upprättande från predikstolen uppläst samt uti Rättens protokoll intagen, utgöra "laglig säkerhet för långifvare)! i likhet med hvad om inteckningsrätt i fastighet finnes stadgadt.” 6 Bag-Utskottets Betänkande N:o 57.
Riksdag gjordes med Inrättningen var, att intet alla lika deltaga i detta onus; en sådan tillåtelse skulle i en framtid kunna leda till det förra. Committerade som för närvarande härom hafva bestyret, hafva genom en berömlig omsorg om detta ärende, bragt det derhän , att Saltpetter-tillverkningen iir i staikt tilltagande i de orter, sorn äro härtill tjenliga, och på sodra förtjenar den knappt att uppmuntrasHärtill har visserligen bidragit anstalten om kunnige Saltpetter-Sjudares tilldanande, mc n det verksammaste medlet har dock oneke. ligen varit det höga priset , som å varan blifvit satt, hvilket framdeles torde kunnaiäm» pas mera efter hvad varan kostar utomlands, annars blir här iält för Lurendrägare att skör. da -— som synes deraf, att ehuru Cornmitterade i sin Berättelse upptagit lör hvarje år be. 20.J, Den 4 April, loppet af Salfpetter-tillverkningar , huru de är» ligen varit i stigande, blef likväl 18*6 flere tusende Lispund införde utifrån och det nied tillåtelse.
Det är den som kommer oss att vända upp och ner p&amp; maj olikatall * rikarne från Urbino i vårt nationalmuseum, den som gör, att vi tro oss kunna läsa på latin, hvad som är for fult att läsas på svenska, den som klistrar fikonalöf på våra moderna bildhuggares statyer och som sofrar Shakspeare från » råheter » med bifall af vårt lands allra kristligaste kritiker — men det är den också, som applåderar Sardous och Dumas ’ » oanständigheter i vaniljsås » och godtar sig åt att i skydd at trikåernas förledande hölje i operetten skratta åt det som det är förbjudet att på allvar tänka öfver i tragedien, eller som har sin lust af att, när herrarne sitta ensamma kring punschbrickan, höra anekdoter, åt hvilka » en apa skulle rodna » och mot hvilka Shakspeares värsta » råheter » äro hvita som nyfallen snö. Hur är det Mefistofeles säger, när han kommer in bland antikens sunda, naturliga nakemcet på Peneios? — » wie ich diese Feuerchen durchschweife, So find ich mich doch ganz und gar entfremdet, ' Fast alles nackt, nur hie und da behemdet: Die Sphinxe schamlos, anverschämt die Greife, Und was nicht alles lockig und beflügelt, Von vorn and hinten sich in Auge spiegelt! Zwar sind auch wir von Herzen unanständig, Doch das Antike find ich za lebendig; Das müsste man mit neustem Sinn bemeistern Und mannigfaltig modisch überkleistern. » Öfverklistra ja, det är hans sedlighetsteori — och det är allt vår med. — Fikonalöf, mitt herrskap — fikonalöf !Om den falska patriotismen. Med anledning af den i Holland bildade föreningen Pax humanitate. » Nationerna — de små så väl som de stora — behöfva hvarandra allt för mycket för att fortfara att offra sin tid, Bin begåfning, sina penningar och sitt blod åt nationalhögmodets demon, som uppenbarar sig i kriget.
Nådigt bifall till kopets afslutande, sorn äfven att, ehuru tvenne Magistrats-Ledamöter, Rådmännen Nordqvist och Högfeldt, hvilka, jern - 812 Underdiiiiiga Sirifvelser. le andre utsedde personer, besigtiga berörde e.’ gendom, enligt särskildt yttrande, trott sig finna flere origtiga uppgifter uti den af Majoren Weinberg , på säljarnes anmodan, år i 8 1 y, uppgjorde beskrifning, Directinnens Ordförande, Presidenten Friherre Fock, sorn, under dess vistande i Götheborg höstetiden år lfitl. från Birectionen, emottog bernälde personers anmärkningar, likväl ansett öfverflödigt, att låta anställa någon ny undersökning, till utrönande, huruvida anmärkningarne voro grundade eller ej; och Riksens Ständer kunna desto mindre godkänna Directionens eller dess Ordförandes förfarande i dessa afseenden, som all egendomshandel för det Allmännas räkning bör grundas på föregången, t laga ordning, verkställd tillförlitelig besigtning och värdering, samt Directionen, örn den ansett sådant icke vara nödigt att iakttaga, åtminstone bordt, af de skiljaktiga beskrifningar och omdömen, som från olika håll blifvit meddelade, hemta anledning, att, genom en ytterligare ojäfaktig besigtning, söka utreda om egendomens verkliga beskaffenhet till alla delar öfverensstämde med den till grund för köpeafhandlingen ingtine beskrifning, enligt hvars lydelse, säljarne jemväl ined ansvars skyldighet sig förbundit, att egendomen afträda. Orri en sådan undersökning, före köpets afslutande, egt rum, skulle derigenom utan tvifvel blifvit uppdagadt, att, såsom hos E. Ii. M.
Och denna sista föcskansning är den enda, som återstår dess budbärare och förkunnäre, när de icke vilja göra gemensam sak med verldsmenniskorna; de måste då taga undret på entreprenad. Så är det Sang griper efter löseoch bindenyckeln till naturens helgedom och hemliga verkstäder. Han vill helsas som öfverbringarén af andliga och lekamliga särskilda gåfvor. Derigenom kan han hoppas att lemna bevis för, att han står i ett förtroligare förhållande till lifvets andemakter än alla andra icke kristna. Och i och med detsamma han bevisar detta, skall det stå klart för hvar och en, att det är just genom att gå hans vägar ett högre mål än alla andra kan vinnas. Hans missräkning, när detta icke lyckas, är icke ensamt hans men alla deras, som käinpa samma strider och tro sig finna tillvarons gåta bortom menniskonaturens grän-# ser. Det är just det, som bekymrar fromma själar mest, att * den kristne inga företrädesrättigheter har framfor den icke kristne. Som en dunkel aning börjar denna för dem * förfarliga, för oss trösterika öfvertygelse sprida sig, att dygden och visheten icke är fast vid några vilkor såsom att omfatta en viss trosbekännelse eller dylikt. Det finnes redan många exempel * på, att bättre hjeltar för det rättas sak icke fostras inom kristendomens sköte än inom den modema hedendomens, som kristendomen älskar att kalla hela den riktning, öfver hvilken korsbaneret icke svajar. Kände de kristne bättre än de göra den verld, som rör sig utom inhägnaden för det rätta fårahuset, skulle de förvånas öfver att finna, huru många dygder, som de kalla kristliga och som de blott trodde kunna trifvas på trons mark, växa vildt derutanför. Hos Sang är emellertid icke tron humbug men anda och sanning. Genom sitt äkta barnasinne, sin enfald i detta ords skönaste ursprungliga betydelse mottager han sin egen kraft som en gåfva från ofvan och icke som sitt eget. Han verkar “ blindt som anden vill, “ hela hans natur är en omedveten, mot all spekulation fiendtlig natur. Derför blir för honom hvarje företeelse i hans eget andelif ett mysterium, som han icke sätter i samband med naturen eller med andra företeelser.
Men då Taxeringen måste bero på uppgifter af Skattskyldiga, som på allt sätt skulla söka för sig lätta Skatt-bördan; och på omdömen af Taxerings-män, som ej heller äro från menskliga svagheter fritagne; skulle ett slikt Beskattningssätt föranleda till allt för stora missbruk , underslef och mannamån. Om hvarje Skattskyldig finge uppgifva och afdraga skul - Den 24 Martu, f. m. der, utan att behöfva uppgifva Fördrings-ägar* ne3 skulle tilläfventyrs större delen af Sven* ges förmögenhet ur Skattlängderna försvinna, och endast skulder finnas i stället. Det enda möjliga sätt att erhålla en tillförlitelig kunskap om skulder och fordringar, vore kan hända att omstöpa alla de Lagar, som anga Skuldsedlar 3 och t. exstadga: Att alla forskrifoingar borda, för att anses lagligen gällande, vara ställda på viss man, och ej på Innehafvare; samt dessutom vara vid vederbörlig Domstol uppvista och inregistrerade. Men afsigten att åtkomma Capitalisten, skulle derigenom likväl ej vinnas: den förlägne LinSökanden skulle alltid nödgas ingå i de vilkor, som Långifvaren täcktes föreskrifva. Hvad den klagan beträffar , att skuldsatta Egendo ms Innehafvare i 5 dr nödgats skatta får en förmögenhet som tillhör Capitalisten; så finner jag den i högsta grad obillig. Jag för min del finner nemligen, att Capitalisten under denna tid liw dit så ofantligt genom myntets försämring, och den Gälaskyldige deremot vunnit , att högsta billigheten ålagt den sednare åtminstone att skatta för denna vinst. Eller skulle Capitalisten, under det han blifvit af Gäldenären plun-j drad på mer än hälften af sin förmögenhet, hafva bort skatta för den förlust, som han li: dit?
Bildt ansett redan detta för mycket och förespeglat oss möjligheten af att komma under katholicismens och obscurantismens herravälde eller prestvälde o. s. v. Jag får säga att om en sådan följd skulle upstå af hvarje uplåtelse till någon annan trosbekännare af en befattning här i Riket, så skulle ingen sann kristen, ingen sann medborgare vilja yrka på denna förändring. Men för min del tror jag icke att en sådan följd skall upkomma. Hr Bildt har sagt att läkaren vid sjuksängen är farlig, att han der kan vinna ett insteg, som ingen annan är i stånd till; men jag får då fråga, hvad hindrar nu f. n. Katholiken att vara läkare, hvad hindrar juden derifrån? Han får icke någon tjenst, men han kan icke hindras från att vara enskild practicus. Får han icke någon tjenst, så beflitar han sig om att vinna en vidsträckt praktik, och vill han vinna proselyter, så kan han göra det, utan att vara i Statens tjenst. Men en sanning är att läkare af utmärkt förtjenst måst stå tillbaka lill följd af grundlagens bud. Den 13 December e. m. 645 Samma förhållande tror jag äger rum vid lärare-befattningen vid skolor för slöjd och skön konst. Kan man icke tänka sig att personer der inkomna, hvilka kunna vara lika farliga som de hvilka gifva lektioner. Man kan icke neka lärjungarna att vara tillsammans, och då vore ju faran för besmittelse lika stor. Borde kanske Hr Bildt och jag samt alla hvilka vilja resa utomlands förbjudas detta, efter det är till den grad smittosamt att umgås med främmande trosbekännare? Jag tror att den förespegling Hr Bildt gjort är något för långt drifven. Onekligen är det billigt att tilllåta personer af större förtjenst, om än de icke tillhöra vår trosbekännelse, att bekläda dessa befattningar som hvarken röra theologi eller juridik eller sådana fakulteter, der det möjligtvis kan komma i fråga, att dessa lärare kunna anses farliga för lärjungarne. Hr Bildt har visat sig icke hysa stort förtroende till konungamakten, men jag kan icke föreställa mig att densamma skulle med nöje se sådana följder upstå af dess utnämningsrätt, som Hr Bildt påpekat?
Emedlertid och så länge extra siatsregleringen fortsattes, är det ej ulan sin nytta, att den i Riks-hufvudboken redovisas i särskildt conto; och Stats-Kontoret tillstyrker derföre, att Revisorernes förslag härutinnan må bifallas. I Riks-hufvudboken, efter dess primitiva plan, intogos i början endast de Verks och Corpsers räkenskaper, som redovisa allmän Krono-upphörd, såsom Kongl. Räntekammarens, Lands-Statornäs, indelta Regemenlcrnas, Tull-, Post-, Charta-Sigillataoch Kontroll-verkens m. 11.; — 246 — och de, med Krono-uppbörden ej någon befattning ägande, förvaltande Yerkens räkenskaper, hade med Riks-hufvudboken ej någon annan gemenskap, än att de till redovisning upptogo de, Verken tillkommande, i Riks-hufvudboken å behöriga Riksstats-titlar afförda och från Stats-verket utbetalda summor. Men, i följd af den, under den 27 Februari 1830, i nåder utfärdade, af Rikets Ständer till Eders Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse i underdånighet öfverlemnade, förnyade Instruktion för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med Stats-verkets granskning, måste äfven de förvaltande Verkens, såsom Krigs-Kollegii och Förvaltningens af Sjöärenderna, med deras under-afdelningars, Krigs-Akademiens m. fl. räkenskapef, från och med för år 1829, intagas i Riks-hufvudboken, hvilken derigenom blifvit åtminstone tili en tredjedel vidlyftigare och mera arbete fordrande, än förut. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, M 38. 3 Chefen för Sjöförsvars-departementet, Statsrådet
Uti 1650 och 1675 årens presterliga privilegier, hvilka innehålla föreskrifter angående sockenstämmans maktbefogenhet och formen för öfverläggningarne derstädes, omtalas väl ej andra ärenden såsom föremål för sockenstämmans behandling, än den kyrkliga ekonomien och kyrkotukten, men del är dock veterlig!, att äfven andra, rent verldsligä saker, långt före denna tid derstädes handlagts. I städerna har den kommunala sjellstyrelsen erhållit en långt mångsidigare ut veckling och en långt vidsträcktare tillämpning, än pä landet, hvartill orsaken förnämligast torde igenfinnas uti den olika grunden för tillsättningen af de myndigheter, åt hvilka kommunens domstolsoch förvaltnings-göromål anlörtrotts. När på landet häradshöfdingen och länsmannen förordnades af Konungen och Dess Befallningshafvande, förvaltades i städerna rättskipningen och administrationen af borgmästare och råd, hvilka sjelfva tillhörde borgerskapet och af de afträdande utsågos. Då det ligger i sakens natur, att en offentlig person söker stöd för sin myndighet hos den som tillsatt honom, så måste af del olika förfaringssättet härutinnan på landet och i städerne den följd utveckla sig, ali på det förra stället menighetens hörande öfver förvaltnings-ärenderne allt mer kom ur bruk, då deremot i städerne borgmästare och råd ej kunde företaga något af vigt, utan all rådfråga borgerskapet. På landet var styrelse-verktyget en person, i städerna utgjordes det af eli mångtaligt Kollegium, som genom val tidt och otta förnyades, hvilka omständigheter jemväl mäste bidraga till förstärkande af menighetens inflytande på förvaltningen. Under Drottning Christinas minderårighet ingrep väl Bi ‘geringen i detta prerogativ medelst omedelbar utnämning af borgmästare, men det missnöje, som derefter alstrades i städerna, och som under hela den sednare hälften af 17:de århundradet gaf sig luft uti ständigt återkommande riksdags-besvär, blef är 1723 slutligen bilagdt genom ett slags förlikning af de stridande anspråken, på det sätt, alt borgerskapen erhöllo rättighet att på förslag till borgmästare uppsätta tre personer, af hvilka Konungen egde utnämna en.
Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Fr. Landberg. Anders Sandstén» C, Tunelius. Den 17 Juli. 1715 Uppläst hos Höglofl, Ridd. och Ad. den 17 Juli, Högvörd. Prest-Ståndet den 16 _ Vällofl. Borgare-Ståndet den 17 „ Heder v. Vördsamt Memorial! I anseende till författandet af den sista §. i Riksdags-Beslutet, hvilken enligt Grundlagarlies föreskrift bör innehålla kallelse för Riksens Ständer till deras nästa sammankomst, får Expeditions Utskottet vötdsamt anhålla, det må te Riksens Högloft Ständer bestämma dagen, som i denna Riksdagskallelse bör införas , samt af de ras salund fattade beslut lemna Utskottet del. På Hoglofi. Riddersk. På Högv. Prest-Stån* öch Ad. Uedamöters dets Uedamöters vägnar vägnar Axel Lagerbjelke. L. A. Mörner. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ékåndets Uedamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar And. Nensén. Joh. Ericsson. G. A. Silverstolpe. tlppläst hos Höglofl. Ridd, och Ad. den 17 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den lo Vällofl. Borgare-Ståndet den 21 ^ Hederv. Bonde-Ståndet den 20 Vördsamt Memorial! Höglofl. Ridderskapet och Adeln , Högv. Prest-* samt Hederv. Bonde-Stånden hafva, genom - Den 17 Juli. norn Protocolls Utdrag den 7, 9 och 14 i denna månad, behagat gifva Uppdrag åt Bevillnings» * Utskottet art författa förslag till sådana grunder, hvarefter Kongl. Maj:t,till förekomman e af öf» verflödiga utländska varors införsel, må vid sig företeende omständigheter hafva ratt att Tull-af* gifterna 1 lämplig rriån förhöja. Utskottet som, utan att afbida Vällofl.
Den ordinarie tjensteman eller vaktbetjent, sorn förordnas att under inträffad ledighet, eller i anseende till sjukdomseller annat laga förfall, förrätta annan tjenst, än den han sjelf innehar, är, med undantag af de i 202 och 223 §§ förutsatta fall, i allmänhet icke berättigad att derför erhålla serskild aflöning; dock ankommer det på Fullmäktige att, derest sådänt förordnande utöfver Irenne månader oafbrutet fortfarit, tillerkänna innehafvaren deraf ett efter omständigheterna lämpadt arfvode, uppgående till högst halfva beloppet af skillnaden emellan hans förut åtnjutande aflöning och löneförmånerna för den tjenst, han blifvit förordnad alt bestrida. Extra ordinarie tjen steman, sorn vid dylikt tillfälle, på grund af vederbörligt för • ordnande, under minst fjorton dagar, förrättat ordinarie tjenstebefattning, åtnjuter 22 Stats-Utskottets Memorial, N:o 344. deremot under hela den tid, denna tjenstgöring fortfar, den för lägsta tjenslegraden bestämda lön. Vid enahanda förhållande, tillgodonjuter jemväl extra ordinarie vaktbetjent, hvilken bestvidt kammardrängseller husdrängs-göromål, samma aflöning, som för den förrättade sysslan är i staten anslagen. Vid inträffad ledighet af sådan tjenst, som bör återbesältas, skall, efter afdrag af hvad som för tjenstens bestridande måst utbetalas, den lönebesparing, hvilken uppkommer intill dess, efter ansökningstidens förlopp, någon i här nedan stadgad ordning blifvit förordnad att förrätta samma tjenst, tillfalla Enkeoch Pupillkassan vid Riksgälds-kontoret. 8 216. Då tjensteman eiler vaktbetjent, för enskilda angelägenheters besörjande, erhållit tjenstledighet, bör han sjelf vidkännas kostnaden för tjenstens förrättande under den tid, tjenstledighet^!! fortfar. § 217.
•— 10*- mil till och med i5 mil • • 4 sk. dito. — 15 5. mil till och med 20 mil • • 4\ sk. dito. ■— aoi mil till och med 25 mil 5 sk. dito. — 251- mil till och med 3o mil 5x sk. dito. — 3o| mil till och med 4o mil 6 sk. dito. — 40^ mil lill och med 5o mil 6| sk. dito. — 5oJ mil till och med 60 mil • • 7 sk. dito. -— 6oi mil till och med 70 mil • • 71 sk. dito. —1 70! mil till och med 80 mil 8 sk. di to. — 8o| mil till och med 90 mil 8x sk. dito. — 90 £ mil till och med 100 mil • • 9 sk. dito. — 100J mil till och med 110 mil • • 9f sk. dito. — iio|- mil till och med 120 mil . 10 sk. dito. — I20|- mil till och med 135 mil • • I0i sk. dito. — i35| mil till och med i5o mil 11 sk. dito. — i5o|; mil till och med 165 mil u| sk. dito. V 165 i och deröfver . sk. dito. (Tillhör Bevillnings-Utsk. Bet. N:o 47)* N:o 2, TABELL, sorn utvisar heltalet å de år 1826 från Stockholm af gångna Bref, samt den derförcinflaine Portotefgift ? jemförd med sä Gamla Taxan. Öfver-Post-Directeu Utskottets Förslasr. 1826 års Gamla Taxan. Öfver-Post-DirecleuUtskottets Forsla er 1826 års rens Förslag. Mil. rens Forsla V lodtal. Postlod tal. PostPostPorto. Summa. Porto. Summa. Porto. Summa. Porto. Summa. Porio. Summa-. Porto. Summa. Skölde Umeå . Kongelf
Nej, så hellre slut med samma, strax, på ögonblicket, hellre än denna fasa att känna sig lefva, — hon kunde skrika högt af skräck vid denna tanken att vara till. Förintelsedriften steg blind och vansinnig upp i henne; — slå hufvudet mot den skarpa sängkanten, slå och slå, tills sista återstoden af detta envisa, förhatliga något, som hette lifskraften, knackats ut! Bara ingenting se, ingenting tänka, ingenting förnimma; täppa till för alla sinnen ... hon släckte ljuset och kröp huttrande in i sängen. Och det flämtande, ljudlösa feberspelet tog åter fart i henne, som hon låg der med slutna ögon och ojemn andedrägt: ansigten, som med ens stodo inför henne i en skärande belysning, hvilken gjorde ondt, för att i samma moment slockna igen; — röster, som skreko om hvarandra, in i hvarandra, flätades samman och lupo åtskils igen; — alltjemt nya ansigten, nya röster, ett enda oafbrutet jagande tummel. Långt långt borta sjunger någon. Det är Johanna. Hon kan ännu icke urskilja orden, men det är melodien till «Och jungfrun gick till killan». Sången kommer närmare och närmare ... «Nu vissna mina blommor, nu falla alla blad.» Om igen och om igen; det sjunger gång efter gång, sjunger i ett, slutar och begynner igen ... «Nu vissna mina blommor, nu falla alla blad»... Hon kan icke bli sången kvitt; den sjunges der inne i henne; hon vill kasta den af sig, men den ligger fast öfver henne som en mara, hakar sig fast i henne; det är någon annan, som sjunger der inne i henne, — eller en del af henne sjelf, som hon ingen makt har öfver. Och städse närmare kommer det, det blir högljudt, blir skrik, buller ... med ens går det upp för henne, att det ju är hundar som skälla. Ett envist, nervretande, sömnslitande hundskall, som äfven det växer och närmar sig, först doft, så larmande ... en vagn rullar skrällande in på stenbron genom porten ...
På de Extra-Ordinarie eller under benämning af Bevillning, Stats-Verket tillhörande inkomsterne, finnas åter de brister, hvilka till sin beskaffenhet synas sådane, att Revisorerne särskildt bordt dem upplaga, hafva inträffat å Husbehofs-Brännvinsbrännings-afgiften, beräknad till 425,ooo R:dr årligen, hvilken understigit denna Summa, år 1819 med 29,062 R:dr ii sk. 7 r:st. och 1820, 14,812 R:dr 46 sk. 5 r:st., hvarutaf äfven må kunna slutas dertill, att Förslagsberäkningen häraf fordrar nedsättning, äfvensom Sjö-Tulls-Uppbörden, calculerad i Riks-Staten till i,oo2.,oi5 R:dr 46 sk. 5 r:st., hvarutöfver den oek år 1819 lemnat ett öfverskott af 409,614 R;dr 10 sk. 11 r:st., deremot år 1820 icke inalles uppgått högre än till 980,015 R:dr 9 sk. 6 r:st., samt alltså understigit det påräknade beloppet med 22,000 R:dr 36 sk. 1 1 r:st., hvilket likväl finnes hafva berott deraf, dels att Sjö-Tulls inkomsten i Hamburger Banco eiler Vexlar samt Silfver upptagits al pari med Svenskt Banco eller å 48 sk. Riksdalern, emedan Kongl. Maj:t i Nådigt Bref 484 Riksens Ständers den 24 Nov. 1819 förklarat sig icke hafva funnit skäl bifalla Riksens Ständers, i underdånig skrifvelse den 26 Junii 1818, gjorde hemställan, att Tulluppbörden i Hamburger Banco måtte i Räkenskaperne uppföras, med tillägg af gångbar Cours, dels ock att