Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast på Gotland lefver en del af de en klav till att tyda dessa tillbakalutande gamla lekarne ett naturligt lif; annorstädes i streck och cirklar. Urartning. vårt land har man sökt att genom konstlade medel uppväcka dem, men förbiser därvid det faktum, att vi kommit ända därhän, att vi anse det nödigt utgifva böcker, som skola undervisa barnen i konsten att leka. Orsakerna till att barnen glömt att leka och helst spela med kulor, springa efter ett rullande tunnband eller en snurra och dylika futtigheter, äro flere samt kräfva sitt eget kapitel; men det är de tomma, andefattiga nöjena i alla dess afarter och hvilka, så att säga, hyras per timme af entreprenörer, som vålla, att den rätta glädjen blir allt mer och mer sällsynt. Dylika nöjen äro ett surrogat för lifsglädjen, och, i likhet med alla ersättningsmedel, kosta de mera än de smaka och ha alla den egenskapen att icke göra någon själ glad. Dessutom dela de dyrt betalda nöjena andra surrogaters ö d e: att blifva allt mer och mer försämrade och förfalskade i samma mån som smaken genom dem blifvit skämd och fördärfvad, sä att, då hela nöjesskalan blifvit genomlupen, förmår människan icke att känna någon glädje af naturen eller att rätt njuta af verklig och äkta konst. Andra dylika sjuklingar, som jämra sig öfver nödvändigheten att dagligen förrätta trå- kiga (det är gagneliga) arbeten, tveka icke att offra tid, krafter och en god del af synförmågan med att pricka ihop så och så många tusen ord, tagna ur någon allmänt känd bok, på ett brefkort eller frimärke. Ingen människa har gagn eller glädje af ett sådant arbete, hvars enda mål är: ett rekord, hvilket på begriplig svenska vill säga: vinnandet af namnkunnighet i en rent onyttig och skadlig sport. Vår tid har hedern af att hafva upplifvat idrotter, som varit så godt som förgätna bland den del af våra städers befolkning, som icke idkar egentligt kroppsarbete. Men tråkighetens offer stämplade snart dessa idrotter som » dödande tråkiga », och genast voro vrångbilder af dessa gagneliga saker färdiga.
Hvad slutligen angar 11 §, som innehåller stadganden om gränsorne för Rikets Ständers granskning af Sta Is-Rådets Protocoll; så enär föreskrifter i detta ämne finnas i '76 § Riksdags-Ordningen, och deras upptagande i ansvarighets-lagen föl ja g t ligen är belt och hållet ändamålsiöst, synes den 11 § kunna utgå. I följd af sådant allt hemställer Utskottet vördsamt, det Rikets Ständer mätte, för deras del besluta, alt ansvarighets-lagen för Stats-Rådets ledamöter bör erhålla följande, i vissa delar, förändrade lydelse: LAG, efter hvilken Stats-Ministrarne och Öfritje ledamöter af Stats-Hcf det, hvartill, för alla i denna latj uppräknade fall, äfven hänföras för tillfället förordnad Föredragande och den embetsman, sorn i commandomäl Honungen råd gifvit, skola för emie ts fel af Riks-Rätt dömas. Ledamöterne af Stats-Rådet skola, på sätt Regerings-Formen af den 6 Juni 180g föreskrifter, uti förekommande Regeringsärenden, af hvad beskaffenhet de vara må, efter bästa förstånd och öfvertygelse, råda Konungen till det, som Rikets Grundlagar likmätigt är, samt i öfverensstämmelse med deni, Kontmgens och Rikets förmon befrämja; alltid låta sig vårda om Konungens magt och Rikets Ständers samt Inbyggares frioch rättigheter, allt efter hvad härom i Rikets Lagar och Författningar är stadgadt och förordnadt, sjelf kraf de påminna om Rikets rätt och bästa; dock endast Konungen råd gifva, men ej jemte honom regera. De äro ej allenast såsom medborgare och f ör sina personer underkastade hvad allmän lag och laga stadgar bjuda, utan skola ock för sina rådslag och gerningar, i och för deras embeten, vara Konungen och Rikets Ständer ansvarige, pä sätt Regerings-Formen utstakar, och här nedanföre stadgas, men ej i och för dem af enskilde personer kunna tilltalas.
Jag skulle icke anse mig äga skäl att yttra något sådant om det förslag till gemensam tanka, som nu utgör ämne för 11. o. Arks öfverläggning; ty det synes mig ur den synpunkt, hvarifrån det framgått, vara ganska ändamålsenligt redigeradt. Man har vidare sagt, alt på denna väg, d. v. s. om man begagnar framställningen af gemensamma tankar, vore det omöjligt all komma till någon förbättring i några af de delar, hvaruti vårt samhällsskick behöfver rättas. Jag kan icke inse del ringaste sammanhang emellan möjligheten att förbättra och afgifvandet af dessa gemensamma tankar; ty om opinionerne eller tänkesätten uti en viss fråga äro bestämde, hvarför skola de icke då kunna uttryckas genom en gemensam tanka lika såväl, som genom en enda person, som talar i frågan? Det ligger en sofism i detta påslående. Hr Cederschjöld säger, att denna form är otjenlig, emedan den lägger ett band pä Utsk., ja, till och med förvrider de ide'er, som ligga lill grund för dess förslag. Huru har dä den värde talaren läst Utsk:s förslag? Der står: ”Utsk. dock obetaget att ä anmärkningarne fästa det afseende, hvartill deras pröfning inom Utsk. föranleder”. Deruti har ju Ulsk. fått fullkomlig latitud, att ä de gemensamma tankarne göra det afseende, som möjligheten alt kunna åstadkomma ett helt utlåtande innebär; man kan således icke säga, att Utsk. är bundet af den form, som kallas gemensam tanka. Hvart tager det vägen, säger man, med dessa gemensamma tankar? Man ser ingen följd deraf. Huru btifver man förvissad om att de verkligen blifva R. St:s beslut? Dertill svarar jag, att jag för min del icke begär, det min tanka skall blifva någon annans, såvida den icke förljeuar att blifva det, äfvensom jag på lika sätt vågar säga, alt R. o. Ad:s tanka icke bör blifva lag i Sverige, så framt den icke förljenar att utgöra hela nationens tanka. Man säger vidare, att de gemensamma tankarne hafva inledt oss i den olyckan, att 3:ne Stånds mening har blifvit undertryckt i förstärkt Utsk.
Sammandrag ur Ril;sgäIds-konlorets räkenskaper för åren ISkil och liEa*2. utvisande detta verks Inkomster och Utgifter under nämnde år. Inkomster: Afgift, till bestridande af /SIS års krigsrustningskostnader *.%arteAöjöe-skillingar: Lösen för å skattejorden växande ekar Kapital-a'.fbetalningar å för vissa föremål eller under längre tid beviljade lån Räntor å dessa län . - Dito å kreditivet för befrämjande af ackordsregleringen inom Arméen - Dito å kreditivet för fårskötselns och ullproduktionens befrämjande Godtgjord ränta för de å sistnämnde kreditiv lyftade medel - — - Återbetalning af några för vettenaftappningsarbelen beviljade och] utbekomne an Besparing å anslaget till premier åt ägare af kreatur utaf utmärktare slag Dito å anslaget till expenser för Lagbered ningen För försålda tryckta riksdagsoch lagnerkshandlingar. „ den försålda qvarstående delen af ett plank på Riksgälds-kontorets gård Försäljningssumman för några från kolonien S:t Barthelemy hemsända gevär Ut gifter: Årligt ränte-anslag till Hans Majit, Konungen Anslag till statsbehofvens fyllande 1 - Ersatta utgifter, anvisade ä öfverskotten af 1S45 års statsinkomster, 1,024,267: 21. 3. — 1,518,530: Under 1847 och 1848 års riksdag beviljade tillfälliga statsutgifter:
Jag har uti ett föregående yttrande bekant mig till den läran, som hyllar det sednare systemet; d. v. s. jag strider mot liusbehofsbränningen, sådan den nu bedrifves, af skäl, som jag uttryckt uti ett i officiel väg framlagdt tryckt anförande, hvilka för mig varit så öfvertygande, att jag icke bunnat rubbas i min åsigt af de uti delta betänk, anförda grunder, hvilket i min öfvertygelse är på så sätt arnphibiskt, att det hvarken biträder husbehofsbrännings-systemet eller fabriks-systemet. Det äger begge dessa systemers fel, utan alt äga någon af dess fördelar; men svårligen kan man begära någon bättre produet af öfverlaggningar, sorn bedrifvas på sätt, som i sammansatta Ulskrn tillgått, der detta betänk, är resultatet af några dussin stridiga meningar och voteringar, som utfalla efter de för ögonblicket närvar, ledamöternes antal, eller de åsigter, som för tillfället lyckas göra sig gällande. De principer, som uti betänk, äro uttalade, hafva visserligen en anstrykning af liberalitet, men äro i sjelfva verket i högsta grad illiberala; ty den frihet, som blifvit lemnad uti en §, försvinner helt och hållet genom de begränsningar, som blifvit utstakade i många påföljande §§, hvilka innehålla controller, modifieationer och reglementeringar, som i deras sammanfattning rent af äro detsamma som att etablera brännvinsförbud, hvilket varit mera öppet och ärligt, än att skryta af en tillåtelse, som i tillämpningen är overkställbar och således ingen. Med dessa få ord har jag till prot. velat nedlägga min protest mot betänk., förhehål - Den 27 Juni f. m. 4o5 landes mig att i Utsk. närmare få utveckla skälen för densamma. Frih. Boye, Ludvig, uppläste följande! Icke utan mycken förundran har jag läst ifrågavar. betänk. som jag finner oantagligt, 1:0 derföre att det utgår ifrån en falsk princip, och af sådan orsak aldrig skulle kunna föra oss till det ändamål, som dermed åsyftas; och 2:0 derföre att jag anser dess antagande och verkställighet vådligt för allmänna lugnets vidmakthållande i landsorterna.
I det loria afseendet är saken bestämd genom Tractater, i det senare kan man endast approximative sluta till hvad som kan blifva fordringarna å ömse sidor , och de omständigheter sorn häruppå kunna hafva inflytande känner ingen. Dä Rikets Ständer •medlertid nu bestämma afgifterne eber de allmänna Ssigter da äga af ämnet, utöfva da •in rätt; När de öfverlemna till Konungen att uti de utsatte afgifterne göra de förändringar som omståndigheterne kunna erfordra, taga Rikets Ständer ett försigtighetsmått som klokheten bjuder , och som är lika vigtigt för allmän och enskilt fördel, mea hvarigenom Ständernas rätt icke förändras , emedan denna öfverlåtelse icke räcker längre än till nästa Riksdag. I enlighet härmed tror j*g, att redactionen kunde blifva salund* : ”Sorn Riksén# ”Ständer, uti den TullbevillcingsTarifF, hvil”ken kommer att utfärdas, icke kunna hestäm”ma annan tull å varor , än den som med förekommande af Tullförsnillning bäst försäkrar ”Statens inkomst , och således med Statens intresse öfverensstämmer, men Kongl. Majit en”sam , i afseende på utländska msgter , är i ”tillfälle bereda en för Svenska Handeln för”manlig rectprocité , borde Riksens Ständer , ”uti underdånig skrifvelse, upp fråga Kongl. ”M*}!? att icke allenast vidtaga alia de mått Sot Pen 14 .4i;i>nsti 1. m ”och 6teg
Det skulle åtminstone utgöra bevis på en ovanlig inconsequens i Regeringens handlingssätt, om man kunde förete en mängd resolutioner, som korsa hvarandra. Det är vidare sagdt, att ett olika förhållande öfver hela Riket äger rum i afseende på ifrågavar. dagsverksskyldighet. Det är också sannt; mendet kommer deraf, att auetoriteterna icke riktigt tillämpa de författningar, som finnas; ty dessa författningar äro så utförliga och tydliga, att jag icke anser något behof för det närvar, finnas af något ytterligare stadgande i ämnet, åtminstone icke af något sådant, som Oecon.Utsk. nu föreslagit. Jag får äran fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att här icke ensamt är fråga om soldaten, utan att frågan jemväl indirect sträcker sig till rotehållarne. Skulle en författning, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen, af Ständerna begäras och af K. M. i nåder bifallas, så är det tydligt, att nuvar. soldater blefve på ett oväntadt sätt besvärade med afgifter till pastor, och det är möjligt, att i den mån sorn vacancer inom indelta armeen inträffa och recruteringar ske, blifva de förhöjda afgifterna öfverflyttade på rotarna; och hvad har man då gjort? Jo! ytterligare belagt den roterade jorden med ett nytt onus till presterskapets fördel. Jag säger icke, att det går derhän; men det kan gå derhän. En jemnförelse har äfven blifvit enställd emellan soldater och torpare, och man har sagt, att soldaten kun12 16 133 Den 16 Augusti e. m. de lättare än torparen utgöra detta onus. Denna jemnförelse har 2:ne fel: för det första är icke jemnförelsen lämplig, och för det andra utgör icke torparen ett sådant onus; ty hvilka äro de torpare, som kunde jemnföras med soldaten. Det kan icke blifva fråga om jordtorpare; ty soldaten har icke så mycket jord, att någon jemnförelse kan äga rum. Hvar och en, som sett den jordlapp, hvaraf soldattorpen Lestå, måste kunna se, alt den ej motsvarar ägorna till ett tredagstorp.
Onskligt vore, att tjänaren kunde laga de mindre barnens kläder och stoppa deras strumpor, äfven om hon ej i förstone kunde utföra arbetet konstnärligt; man fick hoppas på framtiden, ihågkommande ordspråket » öfning gör mästaren », och att tillfälle till » mästerskapet » ej skulle komma att felas, det drager ungdomen nog försorg om. Hufvudsaken vore att hålen blefvo fyllda, strumporna hela och rena samt barnen varma om fötterna, hvilket är rent af en » lifssak ». Husmodern kan ej hinna sy och laga allt ensam; i synnerhet icke då barnen hunnit skolåldern. Hon måste förhöra deras lexor, kanske äfven » plugga in » dem i något af barnen: hjälpa dem på flere vis, med ett ord, hon blir upptagen ett par timmar längre för barnens räkning, då de börjat skolgången. Dessutom måste hon påtaga sig en dryg del af hemmets dagliga skötsel, underhåll, städning och putsning, alltid vara tillstädes, än för ett, än för ett annat, öfvervaka allt, se till att intet får förfaras, ordna för kommande dag och, » last but not least », intressera sig för mannens angelägenheter och vara äfven honom till » ena hjälp » och sällskap. En kvinna i den trefaldiga betydelsen af maka, moder och husmoder behöfver alldeles icke gå utöfver sin tröskel för att söka vare sig sällskap eller verksamhet. Hon har den bästa delen däraf och skördar högsta lönen därför i sitt eget hem. Tvätten göres hemma förstås, numera äro i nyare hus alltid inrättade tvättstugor, där man, i tur med öfriga hyresgäster, mycket bra kan sköta sin tvätt. Strykning af stärkta kläder, vare sig de skötas hemma med lejd strykerska eller lämnas bort, beBtrides af extra utgiftsposten. Skolgång, böcker upptagas till 180 kr. Under barnens späda år besparas denna summa och förDU N ligt och öfverhopa både henne och föräldrarne med lyckönskningar. Slutar en flickas barndom än icke alldeles med denna högtidsdag, dröjer det dock i Spanien icke särdeles länge, innan hon anses fullvuxen, får långa klädningar och slutar upp med all läxläsning.
Nationen sedan i många år framsläpat sig för att söka botemedel för de slagna såren; så mäste inan instämma med den värda Ledamoten af Högvördige PråsteStåndei, uti dess reservation vid BancoUtskotfets Betänkande, att sanning, lif, hälsa och styrka bo i ljuset; men att den sjukliga fattigdomen, det svaga bedrägeriet gerna söka mörkrets gömmor; och tycks för öfrigt på detta rum den maxime lätt böra blifva gällande, att ej i okunnigheten om de oss omgifvande faror, utan just i den närmaste och förtroligaste bekantskap med dem, bör en öppen, hjeltemodig Nation söka sin räddning. Få gådane skål vågar jag tillstyrka en oinskränkt joen 7 Maji f m. offentlighet af Bankens tillstånd och förvaltning. Grefve von Schwerin'. Jag har anhållit om ordet i anledning deraf, attén vård Ledamot yttrat den tankan, att genom Bankens publicitet , Ständerne skulle betaga sig ressourcer för framtiden till Rikets räddning. Det år just hvad man önskar, att ressourcer af den art som man hittills funnit den i Banken , aldrig hädanefter mera måtte komma i fråga. Under alla Bankens perioder har Styrelsen betraktat Banken såsom en ressource och calculerat sina åtgärder derefter. Under Carl X.s tid allena caleulerade man såsom det ägnar en financier sorn vill åt andras penningar. Man behöfde klingande mynt för att föra krig i Po. len. Palmstruckska Banken inrättades. Det klingande myntet korn in i Banken; folket fick creditifsedlar i stället; kriget fördes; Carl X dog. Palmstruckska Banken kunde icke inlösa sina sedlar. Men LåneBanken hade blifvit dem kår, som der pantsatt klenodier, hvilka de förvårfvat mnder förra tider, och som pantsatt sina egendomar för att bygga palatser. Den beqväma låneanstalten kunde ej umbäras. Det faderlösa fostret skulle uppehållas.
December e, m. ”elis biträde icke får i allmänhet påräknas» ”afdömas i Svea IIofRätt af 7, i Götha ”HofRält af 5 och i HofRätten öfver Skåne ”oell Blekinge af 5 personer.” « ”Kongl. Förordningen den 19 Julii ”r8i5 innehåller: ”1 HofRält måga ej färre ”än feni Ledamöter döma i mål, sorn å lif ”och ära gå. I andra mål må fyra Leda”möter utgöra Domfört antal, derest alla ”om slutet ense äro.” ”Då den ene af fem personer, efter ”hvad erfarenheten besannat, ofta af jäf ”eller sjukdomsförfall hindras från deltagande i ärenders pröfning, äga altså de ”öfrige fyra, med vissa vilkor afgöra förekommande saker; men jag har den 0förgripliga öfvertygelse att en Domstol är ”mindre fullständigt sammansatt, der skilj”aktiga omdömen, icke, utan olägenheter ”eller verkan till uppehåll, få fritt uttalas ”såsom grunder för besluten oell der ett ”föga tillfredsställande system för samman”fogandet af olika meningar någon gång ”kan utgöra ett af hufvudelemcnterne.” ”Derföre vore det kanhända mest ändamålsenligt, om minst fem personer stadde deltaga i ärendernas pröfning, men ”blott i högsta nödfall densamma öfverlem”nas åt fyra, samt alt följaktligen den dö”mande personalen destomindie bestämdes ”efter möjligen lägsta numerär, som en Den iy December e. m. 223 ”eller annan af Ledamöterne, på salt förut ”är nämndt, kan vara hindrad från in”ställelse vid Rätten eller stundom behöf”ver en tillfällig ledighet till beredning af ”vidlyftiga referentsaker, hvilket icke med”hinnes under oafbruten tjenstgöring på ”Divisionen.
Under vanliga år deremot producera, med undantag af Westbo och en del af Mo härad, alla ofriga trakter i länet spanmäl, ej blott till deras behof utan mer och mindre till afsalu. Men då afsättningsplatserne äro få och transporten lång, är att befara att vid minskad eller uteblifven efterfrågan från andra orter, spanmålspriserne skola falla i missförhållande till produktionskostnaden. Då torde likväl omtankan komma att riktas på den nu otillräckligt omhuldade ängsodlingen och en med länets naturförhållanden mera öfverensstämmande jemnvigt emellan åkerbruk och boskapsskötsel uppstå. Torröta å potates visade sig här i länet första gången år 1846 och väckte rättmätiga farhågor för följderna af en oförutsedd plötslig förminskning uti den arbetande klassens vigtigaste näringsämnen; men genom iakttagande af de försigtighetsmått, som Regeringen skyndade att anvisa, lyckades man afvärja en större skada å skörden, och en ymnigare sädesgröda bidrog äfven till förminskning i de befarade olägenheter. En fjermare verkan af detta nya fenomen, som det påföljande året återkom, torde blifva inskränkning i potatesodlingen och den deraf beroende bränvinstillverkningen; och, i sådant fall, vore det en lycka, att denna förändring kunnat försiggå, utan allt för svåra känningar och innan potatesodlingen blifvit af det öfvervägande inflytande som annorstädes, t. ex. i Irland. I den med jordbruket sammanhängande bränvinsbränningshandteringen föregår, enligt sammanstämmande uppgifter från de flesta fögderier, redan en förändring i det, att de mindre bränvinspannorne med enkel redskap nedläggas, och, i stället, ett färre antal konstbrännerier på större possessioner uppkomma. Till siffran uppgifves förhållandet från tvänne fögderier sådant, att de mindre pannornas antal nedgått under sista 3 år: i Westbo från 830 till 383, samt i Tveta, Wista och Mo häraders fögderi från 669 till 300. Konstbrännerier funnes i förstnämnde härad 1, och i de andre 7 stycken.
Af denna anledning, och då jag är öfvertygad derom, att stränghet i bestraffning i allmänhet icke afhåller från förbrytelser, samt det icke synes mig vara lämpligt, att, på sätt som blifvit föreslagit, med dödsstraff belägga brott af förenämnde beskaffenhet, kan jag för min del icke tillstyrka skärpning af de uti Allmänna Lagen och seiskilte Författningar, för tjufnader redan bestämda bestraffningssätt. Denna mening biträddes af Herr Lagmannen Palmborg, Herr Borgmästaren Alin, Herr Professoren, Doctor Hagberg, Herr Assessoren Danckvardt och Herr Assessoren Gyllenhaal; med förklarande likväl af Herr Lagmannen Palmborg, aq^ Lag-TJtskottets Betänk and en. det han icke kunde anse den nu föreslagna åtgärden, att utmärka dem sorn mer an en gang blifvit för stöld straffade, medföra den verkan att dylika brott derigenom skulle förminskas. Riksens 1 lugi afl. Ständers Lag-Utskotts Betänkande öfver den aj Herr Friherre L. A. Mannerheim väckte fråga, det de publique Autoriteter sorn å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar af skita Con* tracter eller Af handlingar tued enskilte3 ej må äga att vid tvist om uppfyllande och tolkning deraf sjelfve deröfver döma. T ill Lag-Utskottet har Hogloil. Bidderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Friherre Li A. Mannerheim ingifvit sä lydande: Memorial ! ”Grundriktigheten af den Lag-princip, att den ej må dorna som i saken del äger , är så allmänt erkänd , och så allestädes i Allmänna Lagen tillämpad att undantag derifrån näppeligen borde vara tänkbare. Likväl finnas de i ds flesta fall, då publika Autoriteter med Doms* ätf) å Kongl.
Och så vidare: öfver allt är naturen den Ariadne, som räcker skalden tråden, med hvilken han lugnt går sin väg fram genom sina känslors och fantasidrömmars ofta förvillande labyrint. Ty skaldens verld är visserligen hans egen, men hennes grunddrag äro den vanliga menni-skoverldens och om det är hans stora och härliga uppgift att skänka förklaring åt vår inre och yttre verld, att i idealets ljus och i skönhetens form gifva lösning åt de gåtor, som tid efter annan stiga upp ur det menskliga hjertats djup, — huru skulle han kunna fylla detta sitt höga värf, om han icke kände den verld, i hvilken han bor, det] lif, som omgifver honom, den natur, som fostrat honom P Men det fick dock ej stanna dervid, utan efter att först hafva anfört Talis Qualis bekanta ord om att Den Olympen storma vill Får ej taga fantasin på orden; Hvad ofvanefter är, når ingen till, Som ej har ' fäste för sin fot på jorden. — fortsatte hr Nyblom med att försäkra sig icke hafva kunnat finna ett lyckligare uttryck för skaldens aldrig omtvistade, men ofta glömda skyldighet att framför allt utgå från hvad han personligen känt eller skådat, att likasom naturforskaren främst studera lif och verklighet. Ty först genom den erfarenhet han vunnit under umgänget med det lefvande, kan han bygga upp en bild af men-niskolifvet, som är naturlig och icke konstlad, som hvilar på biologiska rön och icke är ett verk af kammarläsningen och ofruktbara studier, lika som på torra, pressade växter. Detta är ju helt enkelt ett fullständigt program, och ett program, som borde kunna accepteras af äfven den mest modernt anlagde konstnär eller skald. Detta professor Nybloms inträdestal i Svenska akademien är redan i och för sig betydelsefullt såsom ett inlägg från detta håll och på detta rum till häfvande af det berättigade i den nyare tidens skönhetslära med hennes anspråk på omedelbar naturåskådning och full frihet för den konstnärliga individualiteten. Ännu märkligare ter det sig emellertid, när man sammanställer det med hr af Wirséns omedelbart derpå följande äreminne öfver Bottiger. Det är då likasom om man i dessa båda akademiska tal skulle se en helt ny tidsriktning bryta sig mot den gamla slentrianen.
Den, som anser att till contra-proposition, angående vilkoren för utförsel af Jern -, gjutet-. Tack-och Ballastaf Sjö- och Myrmalm bör antagas Borgare-Ståndets beslut, att detsamma väl skall, mot 16 sk:s tull per skeppund St. v., få utföras, meri dock icke annorledes, än uppå ansökan af hvarje producent, och under de af Kongl. Majit bestämmande controller, tillräckliga att förhindra export af Bergmalms-tackjern, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer contra-propositionen att utgöras af Bonde-Ståndets beslut, att ifrågavarande artikel skall kunna utföras mot 2 R:dr tull per skeppund St. v., samt sedermera i hufvudsaken: Bevillnings-TJtskottets Utlåtande , N.o 48. 7:o. Den, som instämmer i Preste-Ståndets beslut, att Jern-, gjutetTackoch Ballastaf Sjö- och Myrmalm skall få utföras emot 16 sles lull per skeppund St. v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. vinner Nej, (j:a alternativet) antages Borgare-Ståndets beslut. ^2:a alternativet} antages Bonde-Ståndets beslut. Prop. Nais Sora genom alla fyra Riks-Ståndons sarmnanstäm134, i35 och i36. mande beslut, Jern: