Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afskaffandet af detta barbariska bruk, skulle vi således ju blott återgå till det som är och blir det bästa, redligt förlitande på Svensk manna ära och tro. Deremot är det stadgande, som gaf långifvare rätt till låntagares arbete ganska gammal hos oss, fastän i senare tider till sin kraft och verkan suspenderad. Jag skulle alltså begå en orättvisa mot Riksens Ständers Lagutskott, om jag icke tilltrodde så upplyste och lagfarne män, förmågan att kunna reglera stadgandet om rättigheten till låntagares arbete pch vinsten deraf, att, utan att den ena medborgaren gjordes till den andras slaf, långif* 336 Den i5 Februarii, yarens säkerhet om successiv betalning dock blefve betryggad. Bilagor tili PleniProtocoIlet för d. i5 Februari!» No 1. Herr Stjernstam, Ludvig : Det ämne åt hvilket jag vågar utbedja mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet är så vida af vigt, som det rörer några och tjugutusen menniskors hälsovård. Hallands Län, utst»äckt på Rikets vestra kust, innehåller från Götheborgs till Christianstads Lånegräns 18 mil i längden, med en bredd af 3, 4 i 5 mil Hulvudorten Halmstad, der ProvincialLäkaren har sin station , är såsom vetterligt, belägen i Länets södra del. Länets norra del, på ett varierande afstånd från Halmstad af 14 13, 12, n till 8 mil, hvars stär ka befolkning väl också enligt naturens ordning icke mindre än andra orter i Riket måste erfara sjukdomars allmänna verkan, kanner deremot läkaren, blott till namnet, men 6å mycket mera saknaden af honom, i förening med omöjligheten att på dagsresors afstånd kunna anlita Den 15 Februari!, anlita hans biträde. Detta förhållande är o* bestridligt, likasom de härifrån sig härledande olägenheter och bekymmer för Norra Hallands hela folkstock vid minsta eftersinnande ligga för öppen dag. Halland är indeladt i 3:ne Jurisdictioner, den södra, medlersta och norra. Den förstnämnde omsluter hufvudorten och hjär således en lätt tillgång för Läkarevård.
r Capitlet Arfva - Baiken, att Bröder och Systrar kunde efter Lands-rätt arfwa lika, hade Riksens Höglofl. Ständers Lag, Utskott, i betänkande af den 26 nästledne Nowember, öfwer denna staga sig yttrat och dest bifallande assiyrkt; hwilket utlåtande Borgare-Ständet för sm del gillade. lät supra. Lx krotvcollo. 7. kk. ?eteilon. S. D. 84 Den z Ja,marik. S> D, Bilöll Borgare, S-anbct, uppå ds af Riksens Högloft. SkänderS Banco Utskott, k Prökocollö-Utdrog af den 2 i denna manad, andragne omständighecee, att den, för driften a ett, pa felagtig Wag - Atteji, kill afwikns Bruks - Patron I^all ncroms utgånget Bancolän, Arboga Magistrar och Wågmästare adömde ansvarighet ma eftergifwas; hwilket de Resptctiwe MedScanden skulle wördsamc och wänjjgen tillkännagismas. Or tu^ra. Lx strotocosto. kl. katorson. S. D. Hwad Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskott, L anledning af Herr Capitaine» och Riddaren Grefwe /V. lU. Oostuas fran Högloft. Ridderskapee och Adeln remitterade anmärkning, rörande Herr Stats Rådets ocl> Commend mren Friherre UolenKI^s innehafwande befattning såsom Ordförande wid Nummer/fslkerie-Direccionen, samt indragning af den dermed förenade lön, uti Memorial af den zo sistledne Nowemder, yttrat och hemställt, blef af Borgare, Ståndet till alla delar bstallek. Hwarom underrättelse skulle de Respcccirve MedScanden wördsamk och wäni-gen härigenom meddelas. "Clr lujora. kix krotocollo. kl. kelerlon. S. D Wid företagen granskning af Riksens Högloft.
Tänk på den brusande yra bäcken! Fåglarne sjunga, granarna susa. Det är bo på hvar gren — ett anspråkslöst bo af mossa och strån, men ett bo för kärlek, ett hem för lycka. Så sjöng vattensprånget, då det steg mot den klara himlen, och slutstrofen klang i jublande toner: sommar, härliga, ljufva sommar! I det lilla lusthuset var ett bord med framdukade förfriskningar. Gäster väntades till trädgården, den skulle inom kort genljuda af röster, alla tonande af barndomens glada melodier. Våren skulle komma till sommarens fest. Han log vid denna tanke, och på samma gång skulle hon komma, den unga fagra lärarinnan. Lilly sjöng springvattnet. Lilly doftade heliotroperna, och Lilly skrefvo styfmorsviolerna i mångfärgad skrift på gräsplanen. Hon var alltid så vänlig och förtroendefull mot sina lärjungars farbror. Huru hennes röot ljöd för hans minne! Han hörde den i sorlet från vattnet och i det lätta rasslet från trädens kronor. Denna lilla trädgård syntes honom vara en så passande ram till den unga flickans bild. Skulle hon vilja göra den till sin? Hvilken lycka vore det icke att få se henne ständigt blomstra i täflan med trädgårdens blommor! Han tänkte på henne under den sista basaren, där hon uppträdde i sin hvita dräkt och med snödroppar — hans gåfva — i håret och vid bröstet. H o n var såsom våren själf, då hon bjöd ut små buketter, och han hade köpt af henne tre små snödroppar och betalt dem med en tiokrona i guld. Han hade dessa blommor ännu kvar, han hade pressat dem och låtit infatta dem i en dyrbar medaljong, smyckad med en snö- droppe af äkta pärlor. Så skulle han återgifva henne dem, när hon vardt hans. Han blef nästan förlägen vid denna tanke, och tvekan intog honom, men då sjöng åter vattnet: Sommar! sommar! Huru ljuf och härlig är du icke, då rosorna blomma och liljorna 1893 dofta! Och de glittrande dropparne stänkte så öfverdådigt muntert. Lilly! Lilly! sorlade de och sjönko därpå åter ned i den lugna bassinen, där cannor och caladier speglade sin sammetslena fägring.
Att jag ej har kännedom om aflidne unga Militairers efterlcmnade papper, mätte ej kunna läggas mig till last; och i officiel väg har, mig veterligen, ingen berättelse öfver militaira forskningar utomlands på Statens bekostnad blifvit meddelad. Jag har endast påstått, att planen för de ifrågaställde Militair-resorna hör uppgöras af Styrelsen, som ensam är i tillfälle att bestämma de önskade föremålen, och att uppgifva dem efter den erfarenhet, som vunnits af i saken gjorda försök; och till sådana försök förmodar jag att tillgångar af de vanliga anslagen ej målte saknas, om man allvarligen är öfvertygad om nyttan deraf, framför andra möjligen mindre nödiga anstalter. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Vid besvarande af hvad Herr von Vegesach sist anfört, behöfver jag endast att förena mig med Grefve von Schwerin. Jag kan aldrig finna, att det tillhör SlutsUtkottets bestämmelse, att ingå idet reglementariska af saken, utan att sådant blir Kongl. Maj:ts omsorg, sedan medel blifvit anslague. I anledning af Friherre Anckarswärds yttrande får jag upplysa, att jag re - Den 3o Januari i. dan skulle omnämnt den unge Militair, som genom sina resor i Tyskland på Statens bekostnad och do resultater, som deraf dels visat sig, dels med full anledning kunde hoppas, lofvade att blifva en heder för fäderneslandet, om jag icke af hålli ts derifrån af skyldig skonsamhet, att icke upprifva de sår, som hans förtidiga död orsakat hans här ibland oss varande Far, en af de aktningsvärdaste Ledamöter af detta Hus. Att de berättelser och förslag, hvarmed denne och andre Militaire resande inkommit lill Styrelsen, icke kungjordts för allmänheten , härrör deraf, att sådant icke tillkommer allmänheten alt känna. Utan att nämna personer, kan jag, till bevis att Regeringen icke försummat något, som med inskränkta tillgångar varit möjligt, för att dana skicklige Officerare, åberopa en af flottan, som nyligen, med utmärkt heder och gagn för sitt fädernesland, berest England och Frankrike. Hans Exeellence Herr Grefve von Platen:
Af de anledningar som här äro gifne i sammanhang med Herr Ehrenborgs på förmiddagen gjorde förslag,anser jagmigkunna hoppas att de patriotiska ändamål, hvilka åsyftas, ej mindre uti Herr Grefve von Engeströms arne förut till Utskott remitterade Memorialer. än uti de framställningar af ämnet, som i dag förevarit, hufvudsakligen skola vinnas, med undgående af de olägenheter, som möjligen torde vid utförandet, vara från samma ideer oskiljaktige. 314 Den 12 Fturunrii, Med all högaktning för de Herrars Ssigter som varit i fråga, och alldeles anspråkslös i afseende på mina, hemställer jag likväl om vi ej skulle hafva större fördel af, att använda arrestanternes krafter inom landet, och halva mera förmån att rn*d denna kraft genom ökade communicationer gifva en con entrerad handräckning åt redan bildade näringsgrenar; än att ytterligare utsträcka odlingar och skapa en vantmgt, tom man sedermera genom ständige uppolfringar vore nödsakad att underhålla. Dessutom torde hvarken deportation eller inländsk eolonisering tillräckligen försäkra emot grofva brottslingars oväntade återkomst. Den kännedom af ämnet som Herr Friherre Skjöldebrand ovedersägligen måste äga, låter likväl förmoda, att en deportation af någre utomordentligt grofva brottslingar möjligen torde vara för tillfället nödvändig under beredande af de anstalter som för framtiden kunna anses med ändamålet mera eniige. Bland de redan nämnde hufvudsakelige fördelar af min plan, hvilka den ru anstälde jemförelsen å nyo framkallar, är älven den, 9tt hela kostnaden för arrestanternes underhåll, derigenom troligen alldeles skulle försvinna från listan af Statsbidragen. Friherre Björn•tjernas upplysningar om dportationskostnader tjenar i detta fall till motstycke.
De anmärkta missbruken visa således, att en bränvinshandel, som så mycket närmar sig utminutering, ej längre bör förblifva en fri näring, och att det qvantum, som hvar och en utan särskildt förvärfvade handelsrättigheter skall -ega försälja, måste bestämmas vida bögre. Men, å andra sidan, synes det ej heller rådlig! alt lägga ali minuthandel med bränvin i utskänkares händer, emedan sådant vore att befordra det för sedlighet och arbetsdrift i hög grad menliga kroglifvet, hvartill hvarje anledning bör omsorgsfullt undanrödjas. Rikets Ständer hafva alltså funnit en särskild, reglerad bränvinshandel böra tillvägabringas, utan rättighet till försäljning af det för den ögonblickliga förbrukningen lämpligaste och vanligaste minsta qvantum, samt ulan förtäring på stället eller rättighet och skyldighet att försälja mat. Vid denna handel, hvaråt benämningen Minuthandel med, bränvin lämpligen torde kunna gifvas, synes ett något ringare försäljningsminimum böra föreskrifvas, än som hittills varit tillätet uti de vanliga minuthandelsbodarne, der samma handel blifvit idkad, som Rikets Ständer nu anse böra anvisas åt den särskilda bränvins-minuthandeln. Det har nemligen, icke utan skäl, blifvit anmärkt, att, om minuthandeln skall kunna täfla med utskänknings-ställena och uttränga dem genom att mera vänja allmänheten att hemma hos sig förtära det bränvin, som köpes, så måste inköpet af varan till denna förbrukning i hemmet lättas genom idogheten af det belopp, som får i minuthandeln köpas, hvaremot, å andra sidan, ej heller delta belopp får sättas alltför lågt, emedan sådant kunde leda dertill, att del köpta qvantum ej alltid hemföres, ulan förtäres genast, om ej i sjelfva försäljningsboden, åtminstone i dess grannskap. Af ofvan antydda orsaker har alltså i Författnings-förslaget blifvit införd t, att mindre belopp än 15 kannor ej får försäljas af den, som ej blifvit särskildt berättigad till minuthandel med eller utskänkning af bränvin; att den till sådan minuthandel be - Expeditions-Utskottels Förslag till underd.
Med anledn. af de upplysningar ronde riksg.-kont:s ställning, som blifvit af en annan talare i detalj lemnade, vill jag visserligen icke motsätta mig det väckta förslaget. Jag tillåter mig endast nämna, att de af Hr von Troil lemnade uppgifter, ronde riksg.-kont:s tillstånd, hvilka icke varit mig i egenskap af ledamot i BankoUtsk. bekanta, torde tillräckligt upplysa Frih. Cederström, hvarföre jag icke kunnat äga kännedom om samma kontors nuvar. behof. Hr Fåhreeus: Då en fullmäktig i bankostyrelsen här föreslagit att den ifrågavar. behållningen af bankovinsten må med i för år 1848 genast, och för de följande 2:ne åren vid början af hvardera året, till riksg.-kont. aflemnas, så bör jag icke draga i tvifvelsmål att ett sådant aflemnande kan utan olägenheter för banken ske. Det synes ock klart, att då Utsk. föreslagit qvarhållande af denna vinst till slutet af hvarje år endast på de skäl, som en föregule talare uppgifvit, nemi. att man så länge som möjligt velat draga fördel af de räntebärande obligationer, som banken innehar, men å andra sidan, såsom en fullmäktig i riksg.-kont. och 2:ne ledamöter af StatsUtsk. upplyst, riksg.-kont. verkligen har behof att nu genast och sedermera vid början af hvarje år få någon förstärkning i sina kontanta tillgångar, man icke skulle vinna något annat genom antagande af Utsk:s förevar, betänk., än att man toge med ena handen, hvad man gaf med den andra. Det blefve nemi. deraf en följd, att riksg.-kont. i stället komme att till de nödvändiga utgifternas bestridande utgifva räntebärande obligationer. Vid sådant förhållande och för att undvika särskilda propos:r uppå så närbeslägtade förslag, som Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff på ena och Gr. Cronhjelm och jag på andra sidan framställt, så afstår jag från 410 Den 12 Februari f. m. mitt yrkande och instämmer i det förslag lill beslut som Hr von Hartmansdorff anmält. Frih. Cederström:
Med stöd af hvad sålunda blifvit antydt, har motionären, med hvilken Herr Prosten Schram jemväl förenat sig, föreslagit, att Rikets Ständer för sin del måtte tillstyrka, att ogift och myndig förklarad qvinna må ega rättighet att söka organistbefattning, der denna icke är förenad med klockaresyssla, såvida hon vid ansökningen företer de betyg om skicklighet för den sökta befattningen, hvilka författningarne för det närvarande eller framdeles kunna komma att fordra för kompetens till organistbefattning. 2:o från Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr C. Kinman, som, med anförande, hurusom få befattningar för qvinnor torde vara mera lämpliga än organist-tjenster, jemväl föreslagit att en författning måtte utfärdas, hvarigenom qvinnor tilläggas kompetens till dylika tjenster. 3:o från Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län, som anfört, hurusom, fastän qvinnans uppfostran, såsom afsedd för hemmet, lämpligen syntes böra i hemmet både begynnas och fullbordas, det likväl vore allmänt insedt att den qvinliga undervisningen och bildningen ingalunda voro för Staten likgiltiga och att Statens mellankomst äfven vore af synnerligt behof påkallad för den icke ringa del af den qvinliga ungdomen, som saknade tillfälle att inom familjen erhålla den undervisning eller uppfostran, som vore för deras framtida verksamhet behöflig. Qvinnans andliga utveckling vore så mycket angelägnare med afseende å den ställning, hvari vårt lands unga qvinnor befunno sig beträffande valet af lefnadsbanor; och då Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag med välvilja behandlat ämnet om undervisningens ordnande för den qvinliga ungdomen och anhållit att Kongl. Majit måtte låta uppgöra och till Rikets näst sammanträdande .‘tänder öfverlemna förslag härom, med hufvudsakligt afseende fästadt på bildandet af lärorinnor, ådagalades härigenom det ädla syftet att bereda qvinnan en friare verkningskrets. — Motionären fann emellertid beklagligt att
Det knackade på dörren, och innan hans » stig hjärta och läppar, utan att dock våga sig öfver in! » förklingat, visade sig en ung vacker flicka. de senare ... Som en stålfjäder sprang han upp. Fröken Emelie såg inte alls ut som ett redan » Nej, men så roligt ... fröken Thelberg! » färdigt, förkroppsligadt nej, och gubben Thelberg » Ja, jag fick lof att gå själf, » sade den unga var hjärtligheten själf — men skulle väl han, damen glädtigt och räckte fram sin hand, » det penningemannen, vilja veta af en sådan fattigfanns ingen annan att skicka. Pappa frågar, om lapp som en liten blygsamt aflönad litteratör? herr Brink vill titta hem till oss på middag kl. 5. » Gamle skeptiker, ryckte Brink på axlarne, » På hvilken fråga jag svarar med mitt allra drog en suck och skref en uppsats öfver nutidens afvita förhållanden, som i allmänhet hindra som fört justaste tack! » » Hu, det var en förfärlig supeiiativ af en penfolks sträfvan att redan i unga år grundlägga en nans man. jaså, jag är nu ändtligen en gång själfständig position och i synnerhet göra ett tihär, » forsatte hon och såg sig omkring, sedan digt äktenskap på grundvalen af böjelse omöjligt. hon slagit sig ned i en stor skinnbeklädd stol, Anspråken hade öfver allt stegrats i orimligt för» på en veritabel tidningsredaktions helgade omhållande till möjligheterna, en karl med några råde, där själfva luften är mättad af hemligtusen kronors inkomst kunde knappt lefva ensam heter ... » hon vidgade näsborrarne, fnyste och därpå, mycket mindre tänka på att gifta sig. skrattade. » Men jag tycker just inte, att det Landets döttrar voro bortskämda i lyx och nöjen, ingen ville hu för tiden nöja sig med en anförefaller så vidare mystiskt! » » Ähnej, » smålog Brink, » inte i allmänhet, men språkslös lott i det stilla. O, tider, o, seder. I ibland kommer dock ett och annat under våra Han fick svar på tal — om igen af den oförögon, som vi själfva finna en smula mystiskt. bränneliga, anonyma » Svea »!
I grofva brottmål må Domaren försöka med svårare fängel6e, att tå sanningen i ljuset ther bindande liknelser och omständigheter finnas ernet den som anklagad är: förfare dock dermed varsammeliga. RättegångsBalken att eget husfolk, och enskildte tjenare, tå de i tjensten äro, ej må vittna, titan så är, 311 groft brott inom huset skedt och andra ej hafva när varit,' och detta stadgande tillintetgör nästan alldeles möjligheten af bevisning om tjufnad, jag föreslår detföre, att eget husfolk och enskiita tjenare, så väl hos målsägaren, som hos den tilltalade, böra få vittna i tjufnadsmål, om de för öfrigt äro ojäfvige. 3:0 Kongl. Brefvet den 24 April 1754 bjuder, att hvarken böra vittnen i mål, som angå brott, vittna om sådant, sorn emellan fyra ögon säges, eller bör något afseende göras å sådane vittnesmål , tiar de ej med laga skäl bestyrkas eller af parten vidkännas. Detta stadgande bidrager i märkelig mån att försvåra bevisningen mot tjufvar och andre missdådare; och emedan den moraliska skyldigheten mätte stå fast, alt man är pligtig upptäcka brottet, oaktadt man emellan fyra ögon tätt veta det; så yrkar jag, att törenäumde Kongl. Bref till all. verkan upphälves. 40 Bland orsakerna till tidsutdrägt med Brottmålsrans knirigar, äro brouslingars falska uppgiftet om btott, begångtle på andra orter, dit de af såd>n anledning förås, för att undergå ransakning, till kostnad för Kronan, Domarens gäckande och Protocollernas fyllande. Detta i lagen omnämnde brott borde utan af? 452 ijtin 5 Martii. räkning på den kroppsplikt, hvartill den tilltalade för öfrigt vore förfallen, straffas nied spö eller ris allt efter lögnens beskaffenhet och längden af den derigenom förorsakade transporten, hvilken, jämte Domarearfvodet, där sådant ägde rum, borde ersättas af den tilltalade, i fall han dertill hade tillgång. Herr Gripenstedt, jfacob:
Uti en den 10 nästlidne månad till Kongl. Majit, ingifven skrift har Direktionen för det aktiebolag, som bildat sig för anläggning af jernbana mellan staden Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan, i underdånighet anfört, att sedan, med anledning af derom gjord framställning hos den är 1858 i näder förordnade jernvägsundersöknings-kommitté, Chefen för Statens jernvägsbyggnader låtit, på ortens invånares bekostnad, genom dertill beordrad ingeniör, upprätta plan och Kostnadsförslag för anledning af jernväg mellan ofvannämnde ställen, hvarvid, med antagande af enahanda spårvidd, som ä Statens stambanor, kostnaden beräknats till 1,738,000 Riksdaler, hade aktieteckning öppnats till åstadkommande af berörde jernvägsanläggning, hvilket företag likväl icke kunnat bringas till verkställighet af brist på tillräckliga medel; att, då emellertid behofvet af en jernbana i den ifrågasatta sträckningen alltmera framstått, intressenterne i företaget låtit genom Majoren i Vägoch Vattenbyggnads-korpsen. C. Adelsköld, upprätta nytt förslag i ämnet, uti hvilket vid ansökningsskriften bilagda förslag kostnaden, med inskränkning i spårvidden till 3.5 fot., beräknats till 1,080.000 Riksdaler, och banans längd antagits komma att utgöra 2 mil 26,200 fot; att aktieteckning för banans anläggande i öfverensstämmelse med nyssberörde plan så fortgått, att af de 11,800 aktier, på hvilka anläggnings-kapitalet fördelats, 7,878 aktier redan blifvit tecknade; att, i samma mån rörelsen ökades och tillvexte inom de orter, genom hvilka en jernbana anlagts, i lika om ej högre grad blefve verkningarne af en sådan anläggning menliga för de orter, hvilka, såsom förhållandet vore med Christianstad i hänseende till södra stambanan, ligga nog aflägse från banan, för att med fördel kunna deraf begagna sig, men likväl så nära intill densamma, att allmänna rörelsen inom orten i följd deraf ledesi en väsendtligen förändrad rigtning; att Christianstad redan i betydlig 4 Kongl. Maj:ts Nåd.
Man behöfver blott ögna i den äldre rabbinska litteraturen, för att genast fatta likheten mellan dess framställningssätt och Paulus’. Och så måste det vara, om ej Paulus, när han skref, skulle blifvit obegriplig för sig sjelf. Är det då ej af vigt, för en klar uppfattning af honom, att känna de så att säga tekniska ord, uttryck och bilder, som i synagogan voro häfdvunna? Klarare ljus öfver nya testamentets innehåll, större visshet om det, som dess författare velat uttrycka med sina egendomliga talesätt, måste otvifvelaktigt utbredas genom ett förstudium sådant som det antydda. I det ligger den rätta förberedelsen till inträde i nya förbundets helgedom. Men att tro sig böra skåda tillbaka på skriften från ståndpunkten af en dogmatik, hvilken tillkommit så godt som oberoende af henne, århundraden efter Kristi lefverne, samt formulerats af greker och romare, som egde ringa eller ingen kännedom om den föreställningskrets, i hvilken Jesu lärjungar och häfdatecknare uppvext, eller förutsättningarne, från hvilka de utgingo, detta är redan i och för sig ett fel. Ett särskildt kapitel af denna afhandling framlägger fördenskull resultatet af ett studium öfver Messias-idéen hos judarne före och vid Jesu uppträdande. Kunskapen härom är, såsom redan påpekadt, förgården till nya testamentets Kristuslära, nödvändig att genomgå, för att komma till henne. Det är en stor, en olycksdiger förvillelse, att reformationen skulle vara afslutad med Luther. Han sjelf var af annan åsigt: han betraktade sitt verk endast som reformationens begynnelse. Stor, olycksdiger var ock förvillelsen, som af den nyss nämnda blef en följd: att nämligen de så kallade symboliska böckerna upphöjdes till en stadigvarande och obestridlig myndighet. Det hjelpte ej, att dessa böckers författare förklarat sig vara svaga och ofullkomliga till förstånd och vetande såsom menniskor i allmänhet äro; det hjelpte ej, att de frånkände sig hvad de frånkänt påfven och kyrkomötena: ofelbarhet. Hos de män, som hade att fortsätta deras verk, gjorde sig åter den gamla träl-andan gällande.