Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Holländerier m. m. 3 är 1858: vinterhvete 7:e k 10:e i Fjäre, 7:e i Warbergs, 6:e ä 7:e i Halmstads och 8:e i Laholms fögderi, råg enahanda afkastning utom i Laholms fögderi, der blott 4:e kornet varit att påräkna, vårhvete, vårråg, korn, blandsäd och hafre, i Fjäre 5:e å 9:e, i Warbergs 6:e k 7:e, i Halmstads 5:e k 6:e och i Laholms 4:e k 5:e, bönor och ärter 3:e å 6:e och på några ställen 6:e å 8:e, samt potates, i Fjäre 7:e k 8:e, i Warbergs 8:e, i Halmstads 7:e ä 9:e och i Laholms fögderi 6:e; är 1859: vintersädet hvete och råg 6:e å 10:e, vårhvete, vårråg, korn och hafre, i Fjäre 4:e k 6:e, i Warbergs 3:e, i Halmstads 3:e k 5:e och i Laholms fögderi 4:de, samt potates 7:e å 10:e; är 1860: vintersädet hvete och råg 7:e å 9:e utom i södra delen af länet, der endast 4:e kornet påräknats, vårhvete 3:e k 7:e, vårråg 3:e å 6:e, korn, i Fjäre 3:e å 5:e, i Warbergs 2:a, i Halmstads 2:a k 3:e och i Laholms fögderi 5:e, blandsäd och hafre 5:e ä 7:e, bönor och ärter 2:a k 3:e och derutöfver, samt potates 3:e å 6:e. Sädesproduktionen har icke allenast varit tillräcklig för länet, utan ock lemnat icke obetydligt öfverskott så väl för fyllande af angränsande orters behof som ock till export.
Cederström anfört, R. o. Ad. nu, då riksdagen icke är conslituerad , och våra öfver läggningar således ännu icke antagit naturen af ett Riks$t:s förhandlingar, skulle vilja instämma i en önskan till protocollet derom, att de herrar, som i 4‘ §;n Riksd.Ordn. äro nämnde, för detta tillfälle och intill dess saken genom väckt motion, samt efter deröfver af Ridd.Utsk. afgifvet betänkande, kan blifva afgjord, ville afhålla sig från bänkm:s-valet; men anses detta förslag ej vara antagligt, får jag förklara, det jag ej kan frånträda Hr Dalmans begäran, att Hr Frih. o. Landtm, ville till R. o. Ad. framställa, huruvida Ståndet yrkar propos. i frågan; emedan jag ej under något villkor kan eller anser mig böra underkasta mig Hr Frih. o. Landtnäs eller någon Talmans allena-styrande inom Riddarhuset. Ilr Dalman instämde med Gr. Anckarsvärd. Frih. Cederström: Den siste talaren har erkänt, att R. o. Ad. ännu icke är conslitueradt såsom Riks-Ståud. Vi stå 44 Den 20 Januari. således på den punkt, att man ej kan deducera, med hvad lättman framkommit med ett förslag, sorn skulle erfordra, att R. o Ad. såsom Stånd fattade ett beslut. Frågan derom, att R. o. Ad. skulle framställa en önskan till de i 41 Riksd.Ordn, nämnde personer, att icke deltaga i bänkmtsvalet, lill dess Ståndet blifvit constitueradt, och frågan efter Utskrs handläggning afgjord; afser väl den en Ståndet värdig handling, och kunde väl dessa personer derpå göra något afseende? Kan det vara R. o. Ad. värdigt att yttra en önskan, som icke ^blefye följd och ovillkorligen följd? R. o. Ad. bör icke önska hvad det icke kan besluta, och ej besluta hvad som ej är lagligt; och när vi icke äro lagligen constituerade, bör icke fråga orri förändring i lagens stadgande kunna väckas, och ännu mindre beslut derom fattas. Jag finner icke annan utväg, än den Frih.
Hon var fortfarande en snäll flicka — för säkrade hon mig — och fick penningbelöningar — » drickspenningar », som det heter eleverna emellan — vid hvarje årsafslutning. Ar 1889 fick hon till sin stora öfverraskning hertigliga medaljen för en liten statyett, kallad » Maj », och året därpå till sin ännu större öfverraskning kungl. medaljeD, akademiens högsta belö- ning, för prisämnesgruppen » Scen från syndafloden ». De tre sista åren har fröken Kjellberg försörjt sig själf på den stora förtjänst hon haft såsom skulptris vid panoptikon i Stockholm, men på det ingen måtte missräkna sig, var hon angelägen om att jag skulle tala om, att penningarne tagit slut, lika fort som de kommit. Fröken Kjellberg funderar nu på en studieresa till Paris. » Ja », sade fröken Kjellberg med ett muntert skratt, då hon slutat detta improviserade, biografiska föredrag, som jag här sökt återgifva så troget som möjligt, » det här var alltsamman, och nu får ni, som är van att skrifva sådant där, dra ihop det på ett kort och spirituelt sätt och behöfver inte låtsas om för allmänheten, att jag öfverväldigas af mina gamla barndomsminnen och sådant där skräp — det är tillräckligt att ni skrattar åt det själf. » Men som jag i mitt värf såsom » intervieware » måste stå på allmänhetens bästa, har jag också tagit ett och annat med, som fröken Kjellberg själf fann öfverflödigt. Det spirituella i biografien har jag att tacka fröken Kjellberg för, och förkortningarne bestå i hvad jag glömt att medtaga. Men det var ändå inte allsammans, oaktadt fröken Kjellbergs försäkran. Det bör tilläggas, att akademien icke på senare tiden haft många så begåfvade elever och säkerligen på den kvinliga afdelningen icke någon lika framstående sedan fru Hanna Pauli — då fröken Hirsch — utgick därifrån, samt att inom skulpturafdelningen ingen annan elev än fröken Kjellberg på de senare åren uppnått den kungl. medaljen.
Man varnade, ehuru förgäfves, mot att i de för styrelsemakten långt ifrån skapta smärre hemmansegar-nes hand lägga hela den vådliga makt, som genom den nya riksdagsordningen skulle dem tillerkännas, och med visshet motsåg man i den andra kammaren en skarp antagonism mellan landets och städernas bebyggare; men knappast anade man, att denna motsats skulle i hela sin nakna gestalt frammanas redan vid den första riksdagen efter förändringen och detta af en bland dem, som kraftigast och mest varnat för de faror, som bondeväldets sanktionerande skulle skapa. Det var grefve Arvid Posse som gaf uttryck åt det exklusiva bondeväldets tendens att gifva de förhatliga städerna ett dråpslag så känbart, att de redan från början skulle betagas lusten att opponera mot maktens lyckliga innehafvare. Nämnda grefve debuterade nämligen såsom landtmannafalan-gens nominelle ledare genom en beryktad motion med förslag att till K. M. ingå med en skrifvelse om att under landsrätt förlägga icke mindre än 24 småstäder. Då denna motion är helt kort, men i all sin korthet i högsta måtto karakteristisk, taga vi oss friheten meddela den in extenso. Den lyder som följer: » Städerna Sigtuna, Oregrund, Norrtelge, Osthammar, Vaxholm, Thorshälla, Mariefred, Trosa, Grenna, Borgholm * Skanör, Falsterbo, Laholm, Falkenberg, Kongsbacka, Mar-strand, Kongelf, Ulricehamn, Hjo, Asker sund, Nora, Lindesberg, Hedemora och Säter, hvilka hvar för sig ega frän och med 301 intill 1,400 innevånare och gemensamt räkna en befolkning af 22,760 personer, motsvarande en medelbefolkning af 907 personer i hvarje stad, kunna enligt mitt förmenande icke i all framtid betungas med den för dessa små samhällen särdeles tryckande bördan att underhålla nu befintliga 23 borgmästare, 60 rådmän samt 29 stadskassörer och fiskaler, hvilka tjenstemäns afiöning med visshet kan räknas till minst 224,000 riksdaler, motsvarande 9 riksdaler 84 öre för hvarje stadsinnevånare.
Och hvem älskar du nu? ­ 119 ­ HANNA. rummen.) Det får du veta i morgon. (Går in i de inre (Walter sitter nedhukad vid bordet, men reser sig plötsligt. Thorin har kommit in, hållande i handen en liten bukett af rosor, som han likväl söker gömma.) WALTER (går emot honom). God morgon! THORIN. God dag, du! WALTER. Ä' du ute och går med blommor? THORIN. klåfingrig, för det ä' en så'n vacker färgsammansättning, så ovanliga nyanser... WALTER. Ja så, bara för nyanserna? THORIN. Ja, och så tänkte jag visa Hanna dem. WALTER. Ska ni måla af dem? THORIN. Nej, för all del. WALTER. Har ni arbetat på porträttet i dag? THORIN. Nej. Ja, de låg i ett fönster, och så blef jag ­ 120 ­ WALTER. Hanna var uppe på ateliern. Bara några minuter. WALTER (slår honom på axeln). fina supé i går? Hör du, hvarför stannade du inte till Hannas THORIN (ser på honom tvekande). syster min. Nej, det har sig inte så. Jag skulle till WALTER. Tänk, att du kunde försaka den bjudningen! THORIN. Hör du, ä' Hanna visibel? Ja, ser du, man ä' hjältekandidat ibland. WALTER. men.) Ada! Säg åt Hanna, att det ä' någon, som vill tala med henne. ADA (utanför). (Nickar åt honom.) Jag ska säga åt henne. (Går.) WALTER. Jag ska inte störa. (Går in till sig.) HANNA (från de inre rummen). Hvarför kommer du hit? Ja. (Titlar in genom dörren.) Nej, se Wille! Förmodligen. (Går åt höger och ropar inåt rumJa, det var ju för resten så liten stund, som THORIN. ­ 121 ­ THORIN (smusslar med buketten). om det där, som vi talte om nyss. HANNA. Hvilket då? THORIN. ändå ä' litet för raskt på, att redan i morgon...?
Detta sednare tyckea visa att det lönar mödan att införa fläsk; och i följd deraf torde fläskproduktionen i Sverige så småningom komma att aftaga. Hvad smör beträffar, tror jag det vara riktigt att bibehålla detsamma fritt från tull, emedan smöret i Sverige betalas ganska tillräckligt. Men på fläsk torde en tull af 3 öre pr skålp. böra sättas, äfvensom på ost en tull af 5 öre pr skålp. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Den förste värde talaren, Gr. Liljencrants, har framställt ett par anmärkningar i anledn. af mitt anförande i 11. o. Adois nästföregående plenisammanträde. Jag säger »i anledning af»; ty jag kan icke inse, att de egentligen strida emot hvad jag yttrat. Hr Grui beklagar, att arbetslönerne äfven på landet blifvit så updrifne, att det naturliga och önskliga förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare derigenom rubbats. Mig synes emellertid ovedersägligt, att, om genom återställande af tull på lifsmedel, dessas pris i motsvarande mån stegras, såmedelst ny anledning skulle beredas den arbetande klassen att höja sina anspråk, såsom jag ock i mitt förut nämnde anförande yttrat. Den andra anmärkningen rörer min ftpfatfning af Hr Grins ord vid citerandet af M, Chévalier. Då jag nu erfår, att Hr Grin i sjelfva verket icke velat lägga honom i munnen andra yttranden, än som öfverensstämma med min framställning, är jag glad, att någon anledning till tvist oss emellan i detta stycke icke vidare är för handen. Hvad nu angår sjelfva den fråga, som är under öfverläggning, ber jag att få upställa och besvara 2:ne spörsmål: Har den utländska importen af ifrågavide ladugårdsprodukter på et,t för de iuhemske produceuterne oroande sätt tilltagit under den tid tullfriheten egt rum? och hafva prisen inom landet fallit i jemförelse med en föregående tid, då varorne voro med tull belagde? I förra hänseendet inhemtas af officiella handlingar, att införseln utgjorde år 1857 af Fläsk 37,700 och år 1859 blott 19,400 L&. »
I anledD. af den utaf mig väckte och till Stats-och BevillmsUtsk-. n remitterade motion ang:de slraffhölerne för försummad inbetalning inom uppbördsterminens slut af kronoutskylderne i Stockholms stad, har Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskin uti betänk. N:o 37 afgifvit ett tillstyrkande, som, ehuru icke fullt motsvarande min förhoppning, ändock utmärker, att pluraliteten inoth de sammansatta Utskm insett billigheten af hvad jag tagit mig friheten föreslå; och vid betraktande af det ringa afseende, som vid innevar. riksdag i allmänhet fästats å flere motioner af vida större vigt än min, måste jag således finna mig tillfredsställd af det resultat, hvartill pluraliteten kommit. Flere värde ledamöter inom de sammansatte Utskm hafva dock reserverat sig emot den del af betänk., som rörer min motion, och det är af sådan anledn. som jag finner mig uppmanad att upptaga dessa reservationer till vederläggning. Hr Frih. Palmstjerna, med hvilken Hr von Rosen sig förenat, har ansett kronouppbördscommissarierne i Stockholm vara stadens tjenstemän, och att de på denna grund ej borde erhålla löneförhöjning af statens medel. Jag torde likväl deremot få invända, att detta hvilar på ett misstag; ty kronouppbördscommissarierne äro icke Stockholms stads, ulan Statens tjenstemän. De åtnjuta, såsom Utskm ganska riktigt utredt, af statsverket en årlig löneinkomst af 600 r:dr b:co, men af staden endast 240 r:dr samma mynt, och det lärer väl icke gerna kunna förutsättas, att Staten skulle med en så öfvervägande andel bidraga till aflönandet af tjenstemän, om desse skulle böra anses icke för Statens, utan endast för stadens. För öfrigt när de af statsverket redan åtnjutna förenämnda 600 r:dr b:co, så måtte det val ej vara mera inconseqvent att tillägga dem en obetydlig tillökning uti de löneinkomster, som de redan åtnjuta af statsverket?
Väfnader: vaxade och lackerade: mattor \ skålp — 10 andra slag i skålp — 25 vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af kautschuk, gutta percha m. m. 1 skålp. 75 Värjor och Värjklingor; hänföras under Stålarbeten. Väskor; se Portföljer. Ympvax Fritt. Yxor; se Verktyg. Zaffer, hänföres under Färger, ej specificerade. Zmlc, Tutanego och Spiauter: oarbetad och i plåtar Fri bleck och spik till fartygs förhydning Fria. arbetad: omålad och olackerad 1 skålp. — 7 målad eller lackerad \ skålp. — 20 förgyld, försilfrad eller pläterad 1 skålp. — 75 Zinkblende Fril Zilverrot; hänföres under Apotheksvaror. Aledon; se Vagnar. Ängmachiner och Ångpannor Pr a. Fria. Ängskära; hänföres under Färger, ej specificerade. Allika, alla slag \ skålp. 6 Öl; se Dricka. Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i denna införselstarif upptagna bestämmelser: råämnen Pria. mer eller mindre arbetade . R:dr 100 R:mt 15|— Anmärkning. Med det för vissa i denna införselstarif förekommande varuartiklar af jern elier annan metall tillagda ordet: »poleradt» förslås, att arbetet skall hafva så mycken polityr, att intet filstreck derå är synligt. lith. till Ii. St. Underrättelser om hvad vid Taxans verkställighet iakttagas bör. S ? Hvad, vid tullklarering, af brutet öretal ej hinner till halft öre uteslutes, och räknas deremot för ett öre hvad af sådant brutet tal stiger till eller öfver ett halft. § 2. Med de i taxan förekommande måttoch vigtbestämmelser förstås de, som uti Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 31 Januari 1855 äro föreskrifna. § 3. Varor, som med främmande fartyg införas, äro i Sverige icke underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska fartyg införas. § *• Lastpenningar till Kongl.
Ständer måtte lemna de enskilda personer eller bolag, som vilja anlägga verkstäder för tillverkning af räls och jernvägs-materiel, en garanti att företrädesvis få afsätta sina tillverkningar till Statens jernvägs-byggnader, så vida de förbinda sig att verkställa leveranserne i den mån de för jernvägs-arbetenas oafbrutna gång erfordras, och af samma godhet, som de från utlandet kunna erhållas, samt till priser, som, med fästadt afseende på varans godhet, ej fördyra jernvägs-byggnaderna; än äfven att, enär den närvarande tryckta penningeställningen förhindrade sådane anläggningar af enskilde utan biträde från Statens sida, Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts disposition ställa ett belopp af högst 600,000 Rdr R:mt, för att i form af lån lemnäs till sådane enskilde personer eller bolag, som vilja anlägga nya verkstäder för tillverkning af räls och jernvägs-materiel; hvarförutan motionären hemställt, att följande särskilda bestämmelser dervid måtte fastställas, nemligen: Stats-Utskottels Utlåtande JW 156. 3 a) »Af det föreslagna beloppet må lemnäs lån af högst 230,000 Ridr R:mt till en fullständig verkstad för tillverkning af räls, hjulringar ochfjedrar; 200,000 Ridr R:mt till en fullständig verkstad för lokomotiver och 130,000 R:dr R:mt till en fullständig verkstad för jernvägs-fordon. b) För lån af beskaffenhet, som ofvan nämndt är, och hvilket får lyftas qvartalsvis, i den mån verkstads-anläggningen framskrider, erlägges ingen ränta under de 2:ne första åren, räknadt från den dag, då första qvartalet lyftes, men sedermera efter fyra för hundra om året, och skall sådant lån återgäldas på det sätt, att, efter sjette årets förlopp betalas
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Jan. 1866, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Tredje Hufvudtitel. (U. A.) För Tredje Hufvudtiteln, innefattande anslagen till UtriJces-departementet, äro i nu gällande Riksstat uppförda tillsammans 479,200 R:dr; ock har Kongl. Majit, i likhet med hvad vid sednaste tre riksmöten blifvit äskadt och af Rikets Ständer beviljadt, i nåder föreslagit, dels att enahanda årsanslag af tillsammans 479,200 R:dr Rimt, motsvarande ungefärligen ffidelar af hela det anslag, som till detta departement från de Förenade Rikena utgått, måtte jemväl fortfarande från Svenska statsverket till Utrikes-departementet mot nu gällande redovisningsskyldighet utgå, dels ock att af detta belopp anslagen till Ministerstaten samt till skrifmaterialier, expenser och extra utgifter fortfarande må, utan hinder af fördelningen i dessa utgiftstitlar eller inskränkning till något visst år, användas till att fylla möjligen uppkommande brist å någon af dessa titlar. I afseende å redovisningen af det under denna Hufvudtitel utgående belopp, biföllo Rikets sednast församlade Ständer, i enlighet med Kongl. Majits derom gjorda framställning, att de i Utrikes-departementets räkenskaper uppförda expektanslöner, godtgörelser för tillfälliga uppdrag, reseoch kurirkostnader samt beskickningarnas extra utgifter må på det sätt redovisas, att behöriga qvittenser af de personer, hvilka från Utrikes-departementets kameralafdelning emottagit medel för berörda ändamål, anses vara såsom verifikationer tillfyllestgörande; hvarförutan Rikets Ständer medgåfvo, att af de under Utrikes-departementet ställda medel årligen till hemliga utgifter, emot redovisning endast inför Kongl. Maj:t, finge användas en summa af högst 34,000 R:dr, hvaraf, enligt den antagna proportionsgrunden, 24,000 R:dr skulle utgöra Sveriges bidrag till dessa utgifter; och anser Utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer bifalla hvad Kongl. Majit nu i förevarande afseende äskat.
Härvid har flottans behof af läkare icke blifvit afsedt, hvilket mångfaldigt öfverskrider den obetydliga läkaretillgång, som i fredstid der före - 8 finnes, utgörande endast en öfverfältläkare, 3 regementsläkare, 2 legitimerade och 4 icke-legitimerade bataljonsläkare samt 10 stipendiater, af hvilka ingen legitimerad. Med tanken på det ringa antal läkare, armén under freden sålunda har att tillgå, men det stora antal sådana, som, enligt hvad det ofvan anförda utvisar, är för arméen på krigsfot behöfligt, kan emotses en invändning, som kommitterade anse sig böra vederlägga. Det kunde nemligen ifrågasättas, att det sjukantal, som med ledning af gällande författning lagts till grund för beräkningarna, är för högt tilltaget, samt att erforderliga antalet läkare, jemväl på grund af gällande författning, blifvit i följd deraf också för högt angifvet. Att erfarenheten är den domare, som tillförlitligast kan i denna sak döma, är väl obestridligt; och, för att vädja till denna, hafva kommitterade trott sig böra åberopa hvad krigshistorien har att omförmäla, rörande sjukdomsförhållandet bland trupper i fält, då de vare sig i någon högre mon mödas, eller ligga overksamma i läger eller hoppackade i trånga kantonneringsqvarter. Till stöd för de grundsatser, Kongl. Majit uti utfärdade föreskrifter i detta hänseende uttalat, skulle kunna anföras intyg från snart sagdt alla lands krigförande arméer, men kommitterade inskränka sig att i närlagda Bil. B. meddela några uppgifter, dels från vår egen armée, dels från Engelska och Franska arméerna under fälttåget på Krim 1834—1836, ett fälttåg icke minst lärorikt derigenom, att det å ena sidan ådagalägger hvad en insigtsfullt uttänkt och kraftigt genomförd helsö- och sjukvård kan åstadkomma inom en armé i fält, och å den andra visar, hvilka förödelser ett obetänksamt förbiseende af denna vigtiga del af krigsförvaltningen kan framkalla. Af denna, i bilagan lemnade, redogörelse synes, att antalet af dem, som i krig stupa för kulor och svärd, är ringa i jemförelse med deras, som förgås af sjukdom.
Hvad reparationer af jernvägen beträffar, hvilka Hr Gr:n sagt endast skola uptaga 2 å 3 dagar, vill jag blott hemställa, huruvida icke, när större sådana ske, hvilket inträffar när sleepers och skenor äro utnötta, trafiken mäste afbrytas å den banan som skall repareras, och har man då, såsom för Hultoch Köpingsvägen är föreslaget, endast en enda bana, och icke ens bank utlagd för mer än enkel bana, så befarar jag att hela trafiken måste afbrytas för verkställandet af denna reparation, i st. f. att då dubbla banor finnas, man kan begagna den ena banan under det den andra repareras; hvarföre jag anser det vara ganska vigtigt ali hafva 2:ne banor, eller åtminstone att en bank beräknad för dubbel bana från början anlägges. Dernäst förekommer en anmärkn. hvilken jag såsom Ingeuiör-officer måste uptaga. Gr. von Rosen har nämnt att han haft det inflytande på ritningars utförande i Sverige att vackra ritningar bevisligen deraf blifvit en följd, skattande Hr Gr:n den stora publiken lycklig att så är. Hvilket inflytande Hr Gr:n än i detta afseende må hafva haft, hvilket jag beundrat i de serdeles väl utförda jernvägsritningar, som varit till StatsUtsk. öfverlemnade, vågar jag vädja till Hr Grins rättskänsla, huruvida icke under nära 200 år likväl en korps funnits i landet, som utfört snart sagdt likartade kanske svårare ritningar med noggranhet och prydlighet och hvarom äfven talrika bevis finnas uti Ingeniör-korpsens archiver förvarade. Jag behöfver icke mer än erinra derom, öfvertygad att Hr Grin är den första att detsamma megifva. Det har blifvit gjorda anmärkmr öfver några upgifter angide jernvägarnes användbarhet i militäriskt afseende, hvilka jag i f. m:s plenum lemnade. Gr. von Rosen har, såsom jag förmodar på goda skäl bestridl dem, och mig återstår icke annat än att säga huru jag fått mina upgifter.
Ja, konsten, den härliga, för hvilken jag lefver, och i hvilken jag skall gå under och vill gå under. * Bland våra sjömän i London, Bref till Idun. London i januari 1896. K ellregn själf va julaftonen. Du väntar dig så litet af dagen — bar ingen julkänsla alls — då du på morgonen reser af med järnväg till East End. När du väl kommit till » Scandinavian Sailors Home », vittnar dock allt om, att en stor högtid där står för dörren. Ifriga händer binda guirlander af grönt, andra åter drapera fanor kring väggarna eller sätta upp kulörta lyktor i den stora matsalen, där sjömännens egentliga julafton skall taga sin början kl. 5 e. m. Men blott att få deltaga i själfva förberedelserna tycks för mången vara halfva julglädjen. » Tio år har jag varit till sjös vid den här tiden, » sade en väderbiten timmerman till mig, » och tyckte därför, jag en jul kunde få vara i land. » Nu äro granarna färdiga, — och hvilka fat med smörgåsar sedan! När så ändtligen turen kommer till kaffet med den rikliga » doppen », visa våra sjömän, att de förstå göra all heder åt sven ska hvetebullar, pepparkakor, m. m. Därpå följde sång samt bön och tal, omväxlande af ingeniör och fru Velin. Det var så mycken värma i bådas deras föredrag, — ett förstående af dessa blott alltför ofta lättledda, stora barn, som kom ögon att ömsom tindra, ömsom tåras. Och just att det i främsta rummet vädjades till deras hederskänsla, måste väcka hänförelse, stärka och höja. » Ni ha uppfört er som gentlemen i afton, gossar, — och utan att vara det är ingen verkligen sjöman. Den, som förra året gick och sålde en skön ylletröja han just fått som julklapp från Sverige, för att få sig några supar, kan inte kallas sjöman. — Tag vara på edra goda namn, så att ni ej heta Andersson i dag, Pettersson i morgon och Lundström i öfvermorgon. Men tag framför allt vara på edra tankar, eder hälsa.