Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att då föremålet för öfverläggningen angar flera socknar, hör sammankomsten icke betraktas såsom sockenstämma i den bemärkelse, som denna författning alser; ty så snart sammanträdet sträcker sig utom socknen eller pastoratet, öfverlräder man den enhet, för hvilken sockenstämman är nfsedd och ensamt lämplig, och kommei; till en annan grund för sammankomsten, hvilken förändrar natur i mån af det mer eller mindre vidsträckta omfånget för verkningarna af de på sådana sammankomster tältade beslut. Det vore ett stort och farligt missförstånd om sockenstämmans natur, om man förblandade densamma med sammankomster utaf befullmäkligade ombud, deputerade, med verkningskrets i målen af den rymd de representerade af hela Rikets vidd. Man skulle på det sättet kunna utvidga sockenstämmor till lansslämmor, provinsstämmor, landtdagar, ända till dess man komme till riksdagar. Jag tror att man i detta fall bör iakttaga försigtighet. Så snart man sträcker dessa sammankomster utom pastoratet, kunna de icke mera betraktas såsom sockenstämmor, särdeles som de från socstämmor skilja sig i det väsendtliga hänseende, att sammanträdet sker genom deputerade, hvilka ofta aro försedda med ganska bestämda inslructioner. Jag anser derföre Hr von Rosens förslag vara ganska riktigt. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, det R. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara fulländad, och att således discussionen nu torde inskränkas lill frågan om hvilken contrapropos. , som borde antagas. Frih. Hamilton: Jag har nödgals ännu en gång begära ordet, derföre att jag, sora begärde Hr von Rosens förslag till contra-propos., enligt hvad Frih. Nauckhoff upplyst, misstagit mig emellan Hr von Rosens och Hr von Hartmansdorffs förslag. Det var nemi.
Delta stadgande är visserligen i sig sjelft billigt. Men om det skulle antagas och tillämpas, så blefve utan tvifvel följden, att man aldrig funne den församling, som horde föipligtas; ty vanligen tycker man, att när Kronan skall betala, är det likgiltigt, om det varder litet mer eller mindre. Jag kan med exempel upplysa alt, då församlingarne icke frukta någon olägenhet deraf, att fattige personer kringstryka, om hvilkas mantalsskrifningsort eller hemvist man intet känner, så låta de dem obehindradt komma inom sill område. När, under cholera-tiden, man började efterse hvilka lösa personer, som vandrade omkring i socknarna, på det att smitta ej skulle med dem införas; så hände det i en skogsbygd, att nian inom ett stort pastorat fann icke mindre än 3o sådana kringstrykande personer, som ej hörde dit, och om hvilkas hemvist man till stor del var okunnig. Under min embetsmannatid har jag äfven haft exempel på, att då alne gamla qvinnor, en mor och en dol ler, den ena 8o och den andra 6o år gammal, slutligen blefvo anhållna såsom kringstrykande, hade de icke varit mantalsskrifna någorstädes, så långt undersökningen kunde sträcka sig, ehuru den gick 18 och 20 år tillbaka. Tvist om hvem som skulle försörja dem uppkom då mellan tviinne städer, af hvilkas magistrater den ena hade gifvit förpassningen och den andra sist påskrifvit den. Till förekommande af dylika händelser ville jag föreslå, att under sådana förhållanden, sorn här äro uppgifna, Kronan ina be - a46 Den 9 September f. ni. tala t ex. •Jltlelar af underhållet, och den församling, i hvilken fattighjonet anträffats, den återstående fjerdedelen, .såvida församlingen icke kunde bestämdt uppgifva och styrka från hvilken annan fattighjonet kommit, hvilken sistnämnda då linge betala. Om ett sådant stadgande vidloges, skulle hvarje församling vara uppmärksam på fatiighjon, kommande från en annan, och ordning på detta sätt troligen vinnas.
Län anställde tjenstemän, derigenom att dem på lön anslagne räntepersedelutginge icke efter, årliga markegången, utan endast med kronovärdi, åtnjöte ringare löner, än deras vederlikar på andra orter; att utaf vid sednaste riksdag arn visade medel till löneförhöjning för Lands-staterne, den summa, som tillgodokommit i Bohus län varande tjenstemän, blifvit mellan kronofogdarna och länsmännen fördelad, men att deremot häradsskrifvarne, hvilkas extra inkomster vore få och lätt beräkneliga, under det att, serdeles i Bohus Län, deras göromål vore ganska besvärliga och trägna samt ej utan kostsamt skrifvarebiträde kunde medhinnas, icke hugnats med en af behofvet påkallad förbättring i sina lönevilkor; med afseende å hvilka förhållanden motionären föreslagit, att häradsskrifvarne i Bohus län måtte tilldelas en löntillökning af 300 rldr årligen för dem hvardera, på det att desse tjenstemäns mödosamma arbeten blefve skäligen vedergällde och deras vilkor förbättrade till likhet med åtminstone länsmännens i länet; och den andra af Prosten Setterblad, hvilken, med anledning af det serdeles ansträngande, och i sednare tider belydligt ökade arbete, som åtföljde häradsskrifvaretjensten i Wadsbo fögderi, det största inom Skaraborgslän, samt enär lönen vid berörde tjenst vore ringare, än hvad häradsskrifvarne i länets öfriga fögderier åtnjöte, hemställt, att en löneförhöjning af 150 r:dr årligen måtte anvisas för häradsskrifvaren i Wadsbo fögderi. ö . __ Utskottet har tagit dessa frågor i öfvervägande; men då Utskottet, i saknad af närmare kännedom om förhållandena, icke är i tillfälle att bedo - Bih. till R.
Jag är fullkomligt på återseendet af dessa för henne kära ställen det klara med mig sjelf. Jag vet inte alls, hvart jag tar vägen. När skulle kunna lifva upp henne, kände hon sig jag inte kan stanna här längre, lemnar jag » ensam och själssjuk. » Sverige. Man kan bättre lefva sparsamt och ändå fritt, der man icke har så många bekanta — jag menar fri från alla anmärkningar öfver, hur man bor och hur man går klädd etc. Jag har tänkt på Berlin, Munchen eller Paris. Men intet bestämdt. Aldrig har jag trifts så bra som nu, det är väl för det jag måste bort. » » Men jag klagar inte », heter det en annan der Josef Kainz och det tyska sällskapet gaf gästföreställningar. Hon talade om sitt skådespel, » Den bergtagua », som hon börjat och ämnade göra färdigt, så fort hon slutat ett par smånoveller. Hon var lugn och kamratltk som alltid, och jag frågade mig förgäfves mer än en gång, hvaruti hon var olik sitt förra jag. Något var det. Hon var tystare än förr, hade ibland ett pinadt drag öfver ögonen och talade ej ett ord om sitt sinnestillstånd Hon, som alltid förr gått klädd i svart, bar nu en kulört drägt, och sista morgonen, jag kom upp för att taga afsked, satt hon — kl. 9 — vid sitt skrifbord, klädd i en ljus morgonrock. Hon ville följa mig, bad mig, medan hon klädde om sig, gå in i hennes nya rum, dit hon skulle flytta samma dag. Ett mindre rum, litet, grått, med ett fönster åt en trång, kall hotellträdgärd — detta rum, som blef hennes sista. Härifrån flyttades hon två veckor senare till Johannesstiftelsens likrum. O vintertid, o juletid!
Oaktadt behofvet af en ny byggnad för Kongl. Bibliotheket numera torde vara oafvisligt och således hvarje ytterligare uppskof med afgörandet af denna fråga otvifvelaktig! föranleder väsendtliga olägenheter, har likväl, med hänseende till frågans outredda skick — då hvarken platsen för den föreslagna byggnaden är bestämd eller de uppgjorda ritningarne och kostnadsförslagen ännu blifvit af Kongl. Maj! i nåder pröfvade och således all tillförlitlig ledning saknas för bedömande af de kostnader, som för fullbordande af detta byggnadsföretag kunna blifva erforderliga — Utskottet ansett sig förhindradt tillstyrka Rikets Ständer att nu för ändamålet bevilja anslag. Det har dessutom ej kunnat undgå Utskottets uppmärksamhet, att den ifrågasatta kostnadssumman synes nog högt tilltagen och Utskottet föreställer sig att en, såväl till det yttre som till det inre, ändamålet fullt motsvarande byggnad, skulle kunna åstadkommas till vida billigare pris. Utskottet anser sig derföre nu endast böra hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla att Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och för nästkommande riksdag framlägga fullständigt förslag till en ny bihliotheksbyggnad, uppgjordt med iakttagande af all den sparsamhet, som med byggnadens varaktighet och ändamålsenliga anordning är förenlig.
I sammanhang härmed och enär den straffgrund,f som föranledt .stadgandet i 19 §, endast i mindre mån gäller i afseende å den, som utan behörigt uppdrag förfärdigat ifrågakonme stämplar eller märken, samt straff-bestämmelsen^ härför har sitt rätta rum näst efter de i 7 och 8 §§ meddelade föreskrifter, hemställes, att efter dem må införas en ny §, af lika innehåll med strafflags-förslagets 9 §, dock så att stralfet utsättes till böter från och med Fem Riksdaler till och med Ett Hundra Riksdaler eller till straffarbete från och med 1 till och med 6 månader. Rifalles detta, bör §§:nes nummerföljd derefter rättas. Kongl. Maj.is Nåd. Proposition N:o 59. 51 1 stället för de i Författningens 9 § uppräknade §§ måste, derest föregående erinringar godkännas, 1, 2, G, 7, 11 och 9 §§ åberopas. Af 11 och 12 §§, der tillämpning äfven skett af den ofta nämnda, efter min uppfattning oriktiga grundsatsen i fråga om hrottets fullbordan, tvingas jag att återkomma till anmärkningar, liknande dem, som förut af mig blifvit gjorda. De i sådant afseende tillförene åbe ropade grunder äro äfven här i än högre mån tillämpliga. Allt hitintills hafva eftergörande och utprångling af mynt varit såsom särskilda brott ansedda. Förslaget synes äfven betrakta dem på samina sätt, då det för hvardera gerningen bestämmer särskilda straff. Utprånglingen kan visserligen verkställas af förfalskaren sjelf; men om denne ock i sådant fall hör hårdare straf fas, än om lian stadnat vid eftergörandet, må deraf likväl icke hemtas stöd för den åsigten, att utprånglingen utgör en del eller fullbordan af förfalskningen. Efter hvad jag kunnat nu utröna, lärer för tillämpning af straff å det i 11 § 1 momentet omförmälda brott icke efter något lands lagar vara erforderligt, att gerningsmannen sjelf bedragit eller sökt bedraga annan medelst det eftergjorda myntets begagnande.
Den, som, lika med Utskottet, anser, att för den under artikeln Trädvaror förekommande rubrikan Stäfver> Laggoch Bottenböra antagas följande lydelse och bestämmelser, nemligen: Stäfver, Laggoch Bottenaf till och med 34 Verktums längd å de förra och 22 verktums längd å de sednare: 2: — —- af Ek —i 120 st — 24 3 — —.24 — af Bok, furu eller gran 120 6 —» — 1 — derutöfver till och med 42 verktums längd å de förra och 27 verktums längd å de sednare: 3: 16 — af Ek 120 40 8 — _ 32 <— af Bok, furu eller gran 120 8 1. 6. derutöfver: 10: af Ek 120 — 2: 24. 24 — 5: 12 — röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages Borgare-Ståndets beslut, (bär ofvan infördt.) Voteringen har utfallit med 72 Ja och 46 Nej samt 1 casserad sedel; i följd hvaraf och som Ja vunnit, Rikets Ständer beslutat i enlighet med Japropositiouens lydelse. go:de Voteringen, (130:o), Den, sorn vill, att tili controproposition i hufvudvoteringen om Alved skall antagas Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, att den i gällande Taxa derå bestämda införselstull, 16 sk. famnen, bör bibehållas, röstar Ja; Den, det tj vill, röstar Nej. _ Tinner Nej, kominer conLrapropositionen att utgöras af Bonde-Ståndets beslut, att den för utförseln nu gällande tull å Alved, nemligen 36 sk. famnen, bör ega rum äfven vid införseln. Voteringen har utfallit med 65 Ja och 54 Nej, hvadan en så lydan» de proposition är vorden bestämd för gusta Voteringen, (131:o).
Ehuru motbjudande dessa ljud i sig sjelfva äro, hör man dem dock så gerna, ty de äro ju alltid med i den unga sommarens svit, och man fördrager dem, ja man älskar dem som man älskar en nyck hos den som är kärast för ens hjerta. Hvem väntar ej att Alexis nu skall komma, och hvem fruktar det ej äfven? Och hvad vi vänta och hvad vi frukta inträffar. De mötas. Och nu, j stolta blommor, läggen ned edra kronor, och bereden er att på edra armar bära er herrskarinna! Lägg fingret på din mun, natur, och sen bort, j tystlåtna stjernor, som deruppe vandren. Lyssnen j lindar och mossiga hällar, ty kärleken sjunger sin egen drapa! Men när den nyväckta dagen blickade från öster, rodnade han, och när de glädtiga strålarne kommo flygande från ljusets öppnade dörr, för att ge blommorna deras morgonkyss, funno de deras ögon fyllda af tårar. SJETTE KAPITLET Alexis var rest. Celestine var mer än någonsin flitigt sysselsatt med sin målning. Nanna gick grubblande och stum, och redan i flera dagar hade pianot stått stängdt. På musik tänkte man ej mera, ty man hade nu så mycket bestyr med förberedelserna till de unga förlofvades bröllop och bosättning. Det var beslutadt, att det nygifta paret till en början skulle bo i Stockholm, ty som ordonnansofficer var det för Stellan nödvändigt att några månader uppehålla sig der. Nanna älskade eljest företrädesvis landet, men nu längtade hon till Stockholm, och motarbetade således ej detta förslag. Efter några dagar infann sig Stellan, för att hörsamma öfverstinnans bjudning. Några hundar och bössor medbragte han som sällskap, och dessa bevittnade att han ej så snart åter ämnade sig bort. Tidigt morgonen efter sedan han var kommen, tog Stellan sin fogelhund och dubbelbössan, gick ned i den lilla båten, som låg vid bryggan, och rodde sig sjelf ut åt viken. Han hade gjort sig underrättad om hvar fiskarns holme låg, och styrde rakt dit. Anna stod nere vid stranden och hängde upp näten, som nyss blifvit vittjade.
Återremitterades. 3:o Academien för de Fria Konsterne; 4:o Kongl. Bibliotheket; 5:o Kongl. Museum; och 6:o Natural-historiska Museum. Biföllos. 7:o angående anslag till Rese-stipendier samt Läroböckers och lärda verks lifgifvande. Ansågos ej erfordra någon åtgärd. S:o angående anslag till Kongl. Theatern. Å ter re m i t tera des. 9:o Om anslag till Vetenskaps-Academien. Bifölls. 10:o Om anslag till Vedoch Ljuspenningar för Vitterhets-Academien, Kongl. Academien för de Fria Konsterne, Bildhuggare-Atellieen vid Rännarebanan och Dramatiska spectacltt. Återremitterades. Hvad slutligen angick Utskottets gjorda hemställan, att Kongl. Maj;ts Kådiga uppmärksamhet må fästas å fördelen af att ett närmare samband beredes emellan de flere serskilde för befordran af Vetenskaperne och de Sköna Konsterne stiftade Academier, samt att de många på serskildta ställen förvarade Bibliothek och samlingar kunde efter deras beskaffenhet förenas, så blef jemväl denna del af Utlåtandet till Utskottet återremitterad. N:o 57, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Sjette Hufvud-Titel. l:o angående ersättning till Wadstena Krigsmanshus och Amiralitets Krigsmanshus-Cassorne för Centonal-afgifterne. Bifölls. Bih. till R. St. $ Sami 1 Band. 3o Fröt. Utclr. d. 2 Maj 18^.0. 2:o angående anslaget till Invalid-inrättningen vid Ulricsdahl. Återremitterades. 3:o om anslag för allmänna fattigvården i landsorten. Bifölls. 4:o om anslag till det vid Johannis Kyrka här i staden belägne Hospital, benämndt Drottninghuset. Återremitterades. 5:o om begärdt förhöjdt ansia" till Institutet för Blinda och Döfstumma. Bifölls.
Då jag under den diskussion, som öfver detta ämne förevarit, hört BancoUtsk:s betänk. göras till föremål för ett ganska oförtjent klander i många punkter, dem jag anser varit förtjente af ett fördelaktigare bedömmande, får jag börja med att för Utsk. uttrycka min tacksamhet för det nu framlagda arbetet. Då man öfverväger de lill syftning så högst olika motioner, som till Utsk. inkommit, och dertill lägger de stridiga opinioner, som förefunnits hos Utsk:s egna ledamöter, borde det kanske snarare utgöra föremål för förundran, att ett så pass helgjutet betänk, kunnat åstadkommas. Men då discussionen redan varit långvarig, vill jag endast fästa mig vid några få punkter i betänk., mindre för att mot dem framställa några anmärkmr, än för att mola en eller annan invändning, som emot dem blifvit gjord. I afseende å första punkten, har man gått så långt, att man bestridt både nödvändigheten af en rörlig grundfond, samt sjelfva dess benämning. Grundfondens behöflighet torde likväl af två skäl icke Den 19 December. 509 icke kunna bestridas. Det är vä! nemi. icke nog, att en bauk äger utvägar lill betalande af sina skulder, derigenom att den anställer en utredning af sina tillgångar; ty sjelfva anställandet af en dylik förutsätter naturligtvis, att banken redan fått en sådan stöt, att den allmänna och enskilda crediten blifvit rubbad. Man måste väl medgifva del vara bättre, att en bank äger tillfälle att successive förbättra sin ställning, för att dymedelst undvika en sådan kris. Dessutom synes det mig tydligt, att en bank skall hafva en mycket större credit, då allmänheten känner, alt den äger en behållning, än då man vet, att den icke äger mera än jemnt och rätt så mycket, som fordras för att dermed betala skulderne. I afseende å benämningen, har man sagt denna vara oegentlig och böra utbytas mot benämningen ”eapitalöfverskolt;” men jag torde få fästa uppmärksamheten deruppå, att Disk. sjelf redan antagit denna sednare, som igenlinnes i första punkten och sedermera på flera andra ställen i betänk.
Den inskränkning, som Kongl. Majtt., på sätt uti den nådiga propositionen blifvit omförmäldt, täckts föreslå, i afseende på indragningens utsträckande till indelda armeens löneanslag, finner jag mig icke kunna annorlunda tillstyrka, än att vederbörande indelningshafvares ombud må ega rätt att omedelbarligen från landt-ränterierna utbekomma de af uppbördsmänuen för löntagarnes räkning uppburne och lefvererade löningsräntor och tionde-anslag. Ilvad emellertid angår frågan om indragning af de till inilitie-stulen anslagne, utarrenderade, boställen, så enär Siiri*'-Ul*lio Reti ttlulande, A:o 242. St enär Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse IS:o :?33 af den 2$ Ma j iS45v bland annat, beslutat, att boställen boide oiubbadt fö)blifva till vedei börandes egen disposition, och då de i orten varande regements-boställs©cfc lönings-direklionerna äio bäst i tillfälle att valia öfver boställenas vård och skötsel, anser jag mig ega skäl att instämma i Kongl. Majlis nådiga Proposition i denna del, helst frågan icke står i något egentligt samband med deli föreslagna förändrade sältet för grundskatternas utgörande.
— N:o 109. i anledning af väckt fråga att forsellöns-ersättning för ränte-spanmål, som ej kati till leverering in natura uppsägas, må omedelbart tillhandahållas vederbörande räntetagare. vin. 103. — N:o 110. angående den så kallade Kurhus-agiften. Vin. 103. — N:o lil. med anledning af de utaf Eikets Ständers vidtagna åtgärder, till undvikande af penninge remisser med posterna mellan Stockholm och de orter der Banken har lånekontor. Vitt 103. — N:o 112. angående förklaring af 26 kap. 2 § Byggninga-balken samt ändring af samma kapitels 3 §. Vin. 103. — E — 57 Expeditioner tili Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 113. angående omarbetning af Kongl. Instruktionen för Förmyndare-kammaren i Stockholm. VIII. 103. — N:o 114. om uppgifvande af 1 och 2 mom. i 40 § af Fabriksoeh Handtverks-Orduingen den 22 December 1846. VIII. 104. — N:o 115- i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne. VIII. 197. — N:o 116. angående ersättning åt jordegare inom 2me byar af Leksands socken för skada genom vatten-öfversvömning. VIII. 197. — N:o 117- i fråga om ändring uti Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 oell den 17 Augusti 1804, rörande besutenhet å hemman i Dalarne. — N:o 118- i afseende ä minderåriga personers arbetstid vid fabriker och handtverk. VDI. 197. — N:o 119. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående eftergift af ersättningsansvar i följd af Läns Bokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande.
Höglandet mellan Kranach och Regensburg utgör liksom en öfvergång till de vackra Baier-alperna och den del af Frankerskogen, der de båda unga männen nu befunno sig, är den mest romantiska, om den också för en forstman just icke skulle vara den mest tillfredsställande, ty de gamla hyggenas risbråte, de få och ovårdade planteringarna, de många nedruttna vindfällena och de murkna stubbarne gjorde, på den tiden åtminstone, skogen mera pittoresk än välskött. Den var imellertid fullkomligt överensstämmande med en målares smak, och man hade icke gått en timme ännu och knappt hunnit hälften af den smala och branta gångstig, som mellan gigantiska silfvergranar, lärkträd och tallbuskar förde dem uppåt den höjd, der den gamla borgen borde finnas, innan Malkolm stannade och utropade full af förtjusning: — Se då Alf, hvilket motiv för en tafla detta skulle bli — sätt dig ned der på stenen ett ögonblick och se till venster! Hvilka vackra partier, hvilka dagrar och skuggor, hvilken grönska, hvilken effekt i och öfver det hela! Och han hade verkligen rätt. En bäck, som kom ifrån någon vattengöl på höjden, kastade sig här öfver en klippa och bildade en kaskad, hvars skum stänkte öfver en murknad spång nedanför, ett mossigt stensäte och ett af dessa okonstlade monumenter, som taga sig så bra ut, och som man så ofta ser i bergstrakterna öfver förolyckade personer — ett lutande och mossigt träkors, behängdt med radbandskulor uppträdda på ståltråd, och med en tafla, som beskrifver olyckshändelsen, alltsammans öfverstänkt af glittrande vattendroppar, hvilka underhålla den yppiga grönskan, omslutet af fallets harmoniska brus och belyst af denna milda och friska dager, som solstrålarne sprida genom skogens löfverk. Malkolm hade sjelf satt sig ned på den kolossala stubben efter en silfvergran och framtog sitt ritstift och sin portfölj, och Alf lade sig bredvid på marken för att putsa den långa vackra ”tox” eller alpstaf han skurit under vägen.
Jag finner ingenting stridande emot Grundlagen, sammanlagd med ett sundt begrepp om god ordning, att framtida uraktlåtenheter må förekommas, utan att, för de förflutna, personer framställas för en National-Domstol eller hos Konungen anmälas till förafskedande, och jag anser på sådan grund det enda med princip och ändamål öfverensstämmande steg å Constitutions-Utskottets sida vara det att hos Riksens Ständer, jemte déchargens anmälande, tillstyrka, att af förekomne anledningar Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Dess Nådiga utgärd derhän, att föreskriften i 10 § Regerings-Formen, om vederbör andes hörande, matte varda med sorgfällighet af dem sådant åligger iakftageh, och att uti alla ärender, som röra allmänna hushållningen, sådana underrättelser måtte allmänheten meddelas, hvarigenom alla må kunna af näringsförmånerna sig lika begagna. Upplästes ett förslag till Skrifvelse ifrån Utskottet till Ilof-Canzleren, rörande de brister, som blifvit anmärkta vid Protocollsförningen i Krigs-Expeditionen. Under öfverläggningen härom yrkades af somliga, att det vore oordentligt och på intet ställe i Grundlagarne tillåtet, att Utskotten finge communicera med Konungens Embetsmän eller utverka anmälanden hos Konungen, annorlunda än medelbart genom Riksens Ständer, undantagandes när Utskott ifrån Hof-Canzleren vill upplysningar infordra, att derföre den föreslagne anmälan borde göras hos Riksens Ständer, och ej directe hos Hof-Canzleren; somliga, att anmärkningen endast af Ordföranden hos Hof-Canzleren borde anmälas; andra åter, att densamma i ett Protocollsutdrag skulle till Riksens Ständer medsändas, hvilket Protocollsutdrag borde i Memorialet åberopas. Efter åtskilliga å alla sidor anförda skäl beslöt Utskottet att det sistnämnde förslaget antaga, hvarefter genast uppsattes och justerades ett tillägg rörande detta ämne till Utskottets Memorial om Stats-Rådets décharge.