Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s Bank uppträder såsom förläggare för all rörelse, ja, för den minsta småsak , denna bank också mäste vara beredd alt uppfylla de villkor, som kunna vara billiga för rörelsen, neli dertill mäste jag j första rummet räkna lättigheten att få lån, som blott en gång om året behöfva omsättas, då låntagaren icke oltare liar några inkomster. Ur Ribbing, Bengt: De bevekelsegrunder, som deri siste talaren anfört för att visa billigheten af detta betänk., vågar jag motsäga. Jag tror icke en gång att det blefve någon särdeles fördel för jordbrukaren och embetsmannen att få lån på längre tid. Först och främst skulle en större säkerhet, än som nu erfordras, blifva af nöden, och för det andra tror jag, att hvar oell en, sorn anlitades såsom borgensman, skulle mera draga i betänkande att skrifva på en borgen för 12, än lör (5 månader, Hvad jordbrukares och embelsmäns tillstånd beträffar och deras behof af lån på längre tid, i anseende till deras inkomster, så tror jag att förhållandet icke är alldeles sådant, sorn Hr von Qvanten yttrat, Embetsmän i allmänhet få uppbära deras löner mera än en gång om åtef> somlige qvartalsvis, andre, som hafva indelta löner med boställen, hafva årligen en s. k. sommarskatt, och 0111 man sjelf arrenderar ut sitt boställe, så betingar man sig vanligen räntans erläggande 2:ne gånger om året. Jag kan således icke linna den längre länetiden vara af behofvet påkallad. Jag tror tvertom, att frestelsen att låna i disconten redan är för stor, och skulle nu dessa lån ytterligare favoriseras, så fruktar jag att många obehagliga följder skulle uppkomma genom lån, som togos utan mogen föregående öfverläggning och kunde föra mången till gäldstugan, Jag är till och med säker på, att om betänk, blefve bifallet, så finge vi se den sednare mycket mera befolkad än den nu är, Jag önskar derföre att betänk, måtte alsi ås. Frih. Stjernstedt, Theodor:
Tro världen om godt, sök att, om möjligt, endast finna den goda driffjädern till människornas handlingar, och du skall finna, att vår planet i alla fall ej är så dålig, som vår pessimistiska världsåskådning äflas att utmåla den. Så skildes de. Första tiden trodde Malcolm, att sorgen rakt skulle » ta knäcken » på honom. Men man dör ej af kärlek, då man har en hop rekryter att exercera och måste stiga upp kl. 6 om morgnarna. I tio runda år höllo mammorna på att ömsom smickra, ömsom häckla det melankoliska öfversteämnet. Sedan inrolierades han allmänt bland de omöjligas skara. Sigurd hade då ännu ej skrifvit Jonas Durmans testamente. Annars skulle mannen med det stora hjärtat i den stora kroppshyddan kunnat sagt dem, att det ändå finnes ett och annat hjärta här i världen, som är så rysligt egensinnigt, att det alls ingen vill ha, utom en enda. Han visste ju, att hon lefde ensam på fäderneslottet vid Atlantens stränder, slösande på ortens fattiga den enda kärlek hon någonsin fått hysa. Plötsligt ryckte gamle öfversten till. Ett beslutsamt drag tecknade sig kring läpparna, en svag rodnad färgade hans åldriga, nobla drag och handen föll med väldig kraft ned på skrifbordets ringklocka. Gamle Munter visade sig i dörreu. » Nå, hittade herr öfversten fördelningschefens bref. » Malcolm Langenhjelm drog sin mun till ett olympiskt löje. » Åt skogen med alla bref. Jag har funnit något mycket bättre. » » Säkerligen en teaterobligation, som utfallit med vinst, » menade den frispråkige trotjänaren. » Nej, gamle Munter, » sade hans husbonde med lugn, klar, nästan högtidlig röst. » Jag tror mig hafva funnit lyckan. » Munter skakade på hufvudet, tydligen bedragen i sina förväntningar. Den enda lycka, han hört talas om, var tömlyckan till hans fars, torparens, oxar. — » Och nu skall du genast packa mina kappsäckar. Vi skola ut, gamle Munter, ut i vida världen, jag är fri nu, behöfver ej lyda trummor och kalfskinn. Vi resa till England i afton.
Resolutionen den 27 Mars 1713, bergs-frälse-jord fått frihet från Jordebok*- och Mantals-räntans utgörande med några flera onera, mot skyldighet att uppehålla det bergsbruk, hvarunder den lyder, Bih. till 11. St. Brot. 1840 och iSftG Sami. 1 AJd. 45 Haft. 1 2 Banco-Utsliottets Utlåtande, N:o 162. emedan, enligt ordalagen, dess frihet och förläningen deraf leder lill public! tjenst och nytta; men alt, enligt Kongl. Brefvet den 17 December 1695, bergs-frälse, tvertemot A del ig t frälse, liar den egenskapen, att det icke längre kan njutas, än Kongl. Majit behagar; samt alt bergs-frälsejord icke någorstädes i gällande Kameral-Författningar antages, såsom varande af annan natur, än Krono, och att jemväl, uti senast utgifne Lärobok i Ivameral-Lagfarenheten, bergs-frälse förklaras vara lill sin natur rent Krono.
Adolf Fr. Kyrkogata 9 A I I I. Zulamith Wellander. P r e m i e r s ångerska,. Föräldrar. K a n möjligen bero på någon från förlossningen kvarstående deformitet af hufvudskålsbenen och har i sådant fall mindre att b e t y d a; möjligen kan det ock vara ett symptom af engelska sjukan. Mera kunna vi ej utan undersökning säga. En ung mor. Försök en salfva af 1 del fäldt svafcel på 5 delar zinkoxid, 5 delar potatismjöl och 10 delar vaselin, vexlad morgon och afton efter aftorkning (ej tvättning). En tacksam småländska. T a g hvarje kväll ett 30° varmt sittbad under minst 10 minuters tid. Prisfrågorna Köp! täflingar har första gång döma af antal. Ej de insända mindre s v a r * h a ingått, I, 8 å frågan III. U28 &amp;) [14471 Min A A nya \ L Ö, y &gt; &gt; &gt;. S A - priskurant öfver rikhaltiga förråd af alla slags o • plantskole » k^T Husmödrar! Kasten aldrig bort gammalt stickylle 1 Undertecknad emottager jämte ull äfven gammalt ylle till spinning, väfning (för hand), schaloch filtberedning. H o s m i g spunnet s. k. trasgarn är bevisligen det bästa och vackraste, som kan erhållas. Spånadslönen den billigaste i Stockholm. Beredningen af filtar oöfverträflad. Otto Elmgren, [1339] Vesterlånggatan r Sparsamma Fruar kilo ull till Jlildur Andersson, född Sundeman, Telefon 794. N ... Helsingborg P. E &lt; &amp; C:os förutkommit: L. samlade D i l l i n g s skisser och berättelser N hvardagslifvet omfattande de tre serierna: (O m 2 0 öre i 3 T 3 / frimärken insän-, \ das till SkandiJ3L / navisk Modetld-) ning, Stockholm, H. \ erhålles pr omgående ett ele/ gant 20- ä 24- \ sid. profhummer / i fint koloreradt \ omslag af den lö- IJ pande årgången.
De scener af ånger och försoning, hvarined boken slutar, äro visserligen mycket vackra, men vi befara ändå, att boken ined alla sina öfverdrifter, romantiska händelser ocli kansloutgjutelser ej mycket kommer att gagna sina läsare. Ofversattningen a r i allmänhet god, men önskligt vore, a t t. shdana uttryck ej användes i barnböcker, som t. ex. de. har flere gånger brnkade orden:, Herre jesse~, &gt;Herre jestandes 8,; o det ar urfånigtc med flera. Till och ined uttrycket: a det var fan, brukas p % ett ställe. Katy i sk olm^, en berättelse för flickor af Szlsnn (Joolz ' dqe. Vi gjorde i fjol bekantskap med Katy i hemmet. I å r träffa vi henne i skolan. Hon och hennes yngre syster Clover sandas nämligen i helpension. och det a r deras öden i denna pension, vi f i del ' af. Vi hoppas, att icke alla amerikanska skolor äro sadana, som den Katy kom i. Hon har nämligen knappast satt sin fot inom skolans dörr, förr an hon af sina blifvande kamrater får höra talas om dem kurtis, som föres mellan pojkarna i den narbeliigna goss-skolan och flickorna. De olika boningsrummen värderas af flickorna efter den utsikt, man har å t den gata, där pojkarna gi fram. Katy finner allt detta opassande och stiftar, Föreningen till undertryckande af okvinligt uppförande^. I denna förening förbjudes » viftning och andra hemliga tecken,. Bled lärarinnorna st % flickorna i allmänhet pk en allt utom god fot. Visserligen dyrkas den ena pk raniigt skolflickemandr, men den andra, ' som ar förlofvad, kallas Ben gammal apa2, och flickorna önska, att hennes missionär snart matte ta henne^. Diir dylika skolor finnas, förtjäna de att gisslas och att skrattas å t - men nop kunna vi val bjuda våra srenska flickor en bättre läsning. Boken har likväl äfven sina goda sidor. Den ar frisk och rolig, varnit och på inånga stallen fint skrifven. Kamratskapet och flickornas muntra lekar väcka vår varmaste sympati, likaså Ratys kärlek till sin far och sitt hem.
Jag yrkar således en förändring häruti vid den återremiss, som jag förmodar icke lärer bestridas. Vid andra punkten instämmer jag i den del af Herr Ribbings anförande, som bestrider behofvet, nyttan eller ens rättvisan af, att Domare må kunna ålägga part, som inlemnar handlingar till Domstolen, att emot sin vilja lösa sådane documenter. Det måtte blifva på bans egen risque, om han derigenom något förlorar, och någon Lag bör icke finnas, som ålägger honom, att till Domarens enskildta fördel lösa dessa handlingar. Jag påstår derföre, att en sådan utskrifning af Protocoll må blifva beroende helt och hållet på enskild parts ansökning, och anhåller jemväl i detta afseende om återremiss. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Det är egentligen i anledning aflierr Ribbings yttrande, som jag begärt ordet. Hvad först angar det tillstyrkande, att Domare skola fä beräkna lösen lika, om de påteckna vederhäftighetsbevis af en eller flere personer; så har det blifvit tillstyrkt hufvudsakligen på den grund, att allmogen ofta behöfver dessa bevis, och om de då skulle lösas, på sätt Herr Ribbing önskat, blefve 278 Den 7 Maji e. m. det ganska kännbart, samt skulle kanske stundom uppgå lill högre belopp, än sjelfva räntan på det lanta capitalet. Utskotten hafva knappt trott möjligt, att Domare kunnat fordra en så hög afgift, och derföre ansett det ifrågavarande stadgandet mera som en Lagförklaring, än som en ny Författning. Herr Ribbing har i min tanka något för mycket betraktat ExpeditionsTaxan, såsom en mobil för Domarens handlingssätt. Jag skulle tro helt annat om våra Domare, men om man skulle vilja antaga, att papperslösen vore på målens behandling af någon inflytelse i ett eller annat afseende, kunde dess upphörande lika lätt gifva anledning till missbruk, genom alltför summariska rättegångar. Utskotten hafva visserligen erkändt, att det vore önskvärdt, om detta löningssätt kunde förändras; men ämnet är ännu icke nog förberedt genom föregående undersökningar.
Det är ett annat skäl, hvarföre Utsk:n ansågo billigheten fordra, att,stadgandet bestämdes endast så vidsträckt sorn Utsk:n föreslagit, och det är, att en boställsinnehafvare har rättighet att — så vidt han kan — få till en allmän byggnad bidraga med natura prestationer, såsom körslor, timmer o. s. v. Om Hr Hasselrots förslag skulle blifva gällande, blifver följden den, att en boställsinnehafvare, som i många Herrans år bostället innehaft och som begagnat sig af rättigheten att med natura prestationer bidraga, blifver i tillfälle att, om han kommer att under ytterligare 20 års tid på bostället qvarblifva, få dem tillgodonjuta, hvarjemte i händelse han dessförinnan flyttar ifrån orten eller dör, det är honom eller hans sterbhusdelegare tillåtet att efter gällande husesyns-reglemente räkna sig dessa kostnader till godo och få af efterträdaren upbära det belopp, som kommer att öfverstiga det föreslagna värdet. Man torde således finna att en större fördel vei ki, skulle tillfalla den, som sitter på bostället, än den, som sedermera tillskyndas efterträdaren, hvilken naturligtvis alldrig kan komma i tillfälle att bevaka sin rätt eller utföra sin talan förr än han blifver boställets innehafvare. Jag yrkar på dessa skäl bifall till Utsk:ns Betänk. Den 19 Juli. 351 frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Då jag biträdt Utsk:ns tillstyrkande, anser jag mig böra npgifva skälen derför. Man ansåg inom Utsk:n alt det skulle vara lämpligast att för civila och ecklesiastika boställen föreslå enahanda stadganden, som i detta hänseende, hvad militie-boställen angår, redan finnas bestämda. Åtskilliga betänkligheter förekomma äfven emot bifall till motionärens förslag. Sålunda inträffar det icke sällan att kyrkobyggnader utföras medelst entreprenad. Om kostnaden då skulle fördelas på en långt utsträckt tid och ombyte af boställsinnehafvare äga rum straxt efter arbetets fullbordande; så skulle efterträdaren få kontant betala hvad som genom natura prestationer kunnat illgöras.
Vördsamt föreslår jag, i likhet med sista riksdagens Expeditions-Utskott: att såväl vid innevarande riksdag, som för framtiden, intilldess Rikets Ständer annorlunda förordna, motioner inom Riks-Stånden icke vidare skola, såsom hittills skett, tryckas i de särskilda Ståndens protokoller, utan i ett sammanhang för sig och till lika antal exemplar med Bihanget till Riks-Ståndens protokoller, samt i mån af tryckningens fortgång, på sätt som sker med nämnde Bihang, bland Ståndens samtlige ledamöter häftevis utdelas; äfvensom att tryckningen af alla de inom Riks-Stånden väckte motioner skall, så fort ske kan, verkställas genom Expeditions-Utskottets försorg och under dess inseende, samt att motionerna skola utgöra en ytterligare »Samling» utaf Bihanget till Riks-Ståndens protokoller. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 3 Kunnande till stöd för detta förslag ånyo hufvudsakligen anföras: Att om innehållet och beskaffenheten af en motion hvarken hos Riks-Stånden eller inom
Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 239 i kollet staden quarstad ej inom åtta dagars förlopp lagd, eller i Landsorterna HofCanzlerns gillande ej innom ofvanskrifne månads förlopp ankommet, må quarstad ej, utan efter laga Domstols och Tryckfrihets Comiténs yttrande gälla. Men vid alla de tillfällen, då HofCanzlern anser förbrytelser mot denna lag sig yppa, och så ofta målet ej hör, vare sig såsom blott ordningsmål, under Hans egen pröfning, eller vid personliga förolämpanden till den oförrättades enskildta befriande; åligge HofCanzlern, antingen han funnit quarstad äga rum, eller endast åtal vid laga Domstol, att skriften ofördröjeligen, och omedelbart till Justitie Canzlerns laga åtgärd öfverlemna. (Det vare dock författares och utgifvares rätt, sedan Dagblad eller veckoskrift blifvit före utgifvandet med quarstad belagdt, att inom 14 dagar derefter sjelfve eller genom Boktryckarn låta hos HofCanzlern eller Justitia Canzlern, derest skriften redan dit blifvit öfverlemnad, skrifteligen anmäla att de godkänna quarstaden och medgifva confiscation af skriften, för hvilken sedermera något åtal icke äger rum, utom i det fall, att något exemplar deraf hunnit utkomma). i-.o.1 Till Ordningsmål räknas, om vid tryckeris anläggande uragtlåtes hvad 1 §. (4)5 mom. derom stadgar, eller om Boktryckare underlåter, att enl. 1. §. (9) 10 mom. å skriften utsätta sitt namn tryckningsorten och Betr. 4 mom. jfr C. U. M. 1810—1815, sid. 65, samt beredningsproto 15 juni, e. m. ovan sid. 185! 240 Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 I dessa fall äge
Denna voteringsproposition är fullkomligen enlig med de meningar, som Ridderskapet oell Adeln samt EorgareStåndet haft , och antingen måste de frånträda sina iankar, eller frågan genom Nämnd afgöras, Det är således icke för att förvandla denna fråga till Bevillningsfrlga , som den skal! genom Nämnd afgöras, utan för att få något beslut. Herr Hjerta: Jag ber att få fästa deras upp. märksamhet, som tro, att ett Oeconomiskt mål ej möjligen kan genom Nämnd afgöras, deruppå, att det är ganska möjligt, ty om Riksens Ständer få ett oeconomiskt mål från Kongl. Majit, äga ej Riksens Ständer, att-icke lemna svar. På denna grund kan förstärkning af OeconomieUtskottet komma att äga rum. Hvad åter angar, att jag fästat mig vid 34 §. Riksdagsordningen, så kommer det deraf, att där ej finnes ett ord nämndt om Handeln. Där talas om allmänna hushållningen, fattigvården, m. m., men ej om handeln. Derföre har jag trott mig böVa yttra, att allt som har sammanhang med handeln, är Eevillningsfråga och behöfver en särskilt behandling, så snart det ej hör till allmän hushållning, eller ingriper i rent oeconomiska frågor. Här är ej förhållandet sådant, utan här äto 5 olika beslut, som måste genom Nämnd saramanjemkasJag anhåller således om Proposition till bifall å Betänkandet. isen 27 Öetober e, m. Herr Rosenblad'. Ehuru slutet af 75 §.
Den lydde hufvudsakligen sålunda: ■ ”Ehuru Herr Grefven, som uti ett "vidlyftigt anförande tillkännagifva sitt o"gillande af Utskottens behandling utaf de "väckta frågorne, börjat med den beskyll» "ning emot Utskotten, att hafva högst ofullständigt upptagit dess motion, dock utan att "ens uppgifva, det något ämne deri blifvit "förbisedt eller lemnadt obesvaradt, torde lik"väl Utskotten, fastän under äfventyr att å "nyo blifva bemötta med enahanda förebråelse, af skyldig aktning för Rikets Ständer, "endast böra i möjligaste största korthet "upptaga och besvara de till saken hörande "anmärkningar, Herr Grefven framställt, och "det desto hellre, som, hvad angår de uppgifna exemplen å förelupna förmenta olag"ligheter vid Socknestämmor inom Hufvud "staden, Bil. t. LagAllm, Besv.-o, Oec.-Utsh. Uel.tiio 68. 41 ”staden, dessa, enligt Riksdags-Ordningens "tydliga föreskrift, ligga utom gränsen för ”Rikets Ständers'befattning, satut, beträffande de mindre hofsamma utbrott af klander "Herr Grefven understundom tillåtit sig, det "bör vara till förmodandes, att Herr Gref"ven, vid ett mera lugnt ocb moget öfvervägande, inser, att någon verklig anledning ”dertdl icke blifvit gifven, samt alt origtig"heten af Utskottens yttrade omdömen icke ”är ådagalagd endast del igenom, att de icke ”öfverensstämma med Herr Grefvens, och ”således alt vederläggningen bordt vara på Vndra grunder stödd, för att för Utskotten blifva Öfvertygande.” ”Af anförandet upptagas således endast ”till besvarande följande anmärkningar, nemligen” I allt Öfrigt är jag ense med Utskottens pluralitet..
Jag högaktar de personers ädla motiv och ändamål, som uti vår nya förbättrade constitution infört en väsenteligen förändrad organisation af Rikets Adel, äfvensom den värde Ledamots, som nyligen i detta Utskott, emot 2 motioner till det gamlas återställande, densamma med värma försvarat. Jag erkänner derjemte de stora olägenheter, som åtfölja hastigt förändrade beslut, den verkeliga förödmjukelsen, såväl för personer som Stater, att genom återtagandet af en nyligen öfvergifven ordning kasta en skugga af obetänksamhet eller lättsinnighet på sina handlingar. Men dessa betraktelser böra vika för den mägtigare inflytelsen af erfarenhet, upplysning och öfvertygelse. Jag vågar således för Högloft. Utskottet framställa de betänkligheter, som äfven hos mig uppstått, i afseende på Adelns förändrade inrättning. Jag ämnar först framställa ändamålet af Adelns inrättning och dess bestämmelse och sedan undersöka, huruvida följderne af den nya förändringen dermed öfverensstämma. Första ändamålet af Adelns inrättning i samhällen är onekligen att lemna en belöning åt utmärkta förtjenster. Jag kan dock ej bifalla den yttrade mening, att belöningen skulle bestå uti ett genom Adelskapet den adlade lemnadt anseende i opinionen. Detta anseende gifver förtjensten sig sjelf, och måste äga det förut, antingen adlad eller oadlad. Om det möjeligen skulle hända, att en person utan förtjenst erhöll denna upphöjelse, blefve säkert icke dess anseende i opinion derigenom ökadt; ty jag förstår icke med allmän opinion de oförståndiges omdöme. I detta afseende skulle, i min tanka, denna distinction endast då medföra någon sådan 680 Riksdagen 1812. verkan för den adlade sjelf, när förtjenstens rätt, ofta angripen af afund och hat genom smäd elser, antingen öppet framstälda för allmänheten eller framhviskade uti enskilda umgänget, gjordes tvetydig. Den hlifver då, med rättvisa utdelad, ett skyldigt vittnesbörd af Regeringen, en rättelse vid opinionens missledning, en nödvändighet för samhällets bestånd och för den adlades person en tillfredsställelse, snarare än en belöning.
Lön eller Pension på Rikets Ordinarie eller IndragningsStat, vid något af de Konglige eller Furstelige Hofven ejler pck på något publikt Verks Stat; men om Lönen eller Pensionen, som sålunda innehafves eller erhålles, icke uppgår till det belopp, hvartill nu föreslagne pension skulle bestie ga, må skillnaden åtnjutas på Allmänna IndragningsStaten; 00b för öfrigt må icke i beräkningen af den Lön, som grundlägger Pensionen, ingå andre förmåner, såsom Boningsrum, Ved, Ljus, Equipager, utfodring för Hästar eller Kostpenningar m. m. — Och hafva uti denna reservation instämt RiksdagsFullmägtige Nils Strindlund från WesterNorrlands Län samt Eric Andersson från Westmanlands Län, Vid 7 Punden, qng.-de fortfarande låne-er sättning får Hans Excellence Hr Grefve Rosenblad. Af Herr Grefve von SchwerinJag finner mindre lämpligt, att från TullVerkets IndragningsStat öfver-, flytta enskilde Personer på Allmänna IndragningsStaten, så länge Tullverket fortfar att ha en serskild IndragningsStat och en serskild PensionsStat, den förra uppgående vid slutet af år 1826 till öfver 28,000 R:dr och den senare till öfver 25,000 R:dr; och får jag derföre emot Utskottets förslag reservera mig, Uti hvilken reservation instämt Hr Friherre Palmstjerna, Hr Prosten Östberg, samt RiksdagsFulImägtige Eric Andersson från Westmanland, Nils Strindlund 2g2 Stats-U tskottets från WesterNorrlands Län, Jan Andersson, från Upsala Län, Pehr Pehrsson från Örebro Län och Anders Nilsson från Wermlands Län, Vid 12 Funden tenanten De Mottoni. Af Herr CancellieRådet von Hartmansdorff.- De grunder, sora Utskottet tillstyrkt R. H. St;r att för framtiden stadga i hänseende till dylika fall, som det nu förevarande, synes mig vara så rigtiga, att tillämpningen deraf icke borde uppskjutas, utan genast göras gällande, för denna händelse så väl sorn för andra, då framställningar om anslag i behörig ordning göras.
Ond eller inte, så stannar jag inte en dag till här i huset, ljöd Lenas svar, hvilket nästan kom Tuominen att tappa kvasten, ty sådana följder af sitt skämt, såsom han kvalificerade uppträdet, hade han inte väntat. Nu först såg han också att hon var iförd sina bästa kläder, som om hon ämnade sig ut. Du är väl inte tokig häller, sade han efter ett ögonblicks betänkande, med ett försök att visa sig morsk. Hvad skulle du flytta för? Om du inte vill, så vill du inte, det är altihop. Men inte kan jag förstå hvarför du är så styf mot mig. Sämre vänner kunde du få. Kanhända, men jag är inte af den sorten ni tror och i dag flyttar jag. Nu ändtligen fattade Tuominen att det var fullaste allvar och därmed gick det också i en blink upp för honom huru mycket som i själfva värket stod på spel. Hvem som drog kunder till hotellet visste han bättre än någon annan. Inte var det han själf och inte var det varorna häller, det hade han bäst reda på, som visste hvad de kostade i inköp. Och nu skulle den, som hållit huset i ordning och fullt med folk dag in och dag ut, lämna honom i stöpet bara för det han nojsat litet med henne! Nej hällre skulle han då låta bli att ens se åt henne mera, om så måste vara. Nog måste hon väl låta tala med sig. Han hade tänkt snabbare än troligen någonsin förut i sitt lif, och då han kommit till slut, slog han in på en helt annan tonart än förut. Kära barn, sade han i faderlig ton, nog måste du förstå att jag bara skämtade. Vi ska' glömma hela saken och du skall få en riktigt fin kappa till vintern bara du inte bråkar vidare. Nog skall jag hålla mina händer från dig hädanefter, efter du är så granntyckt. Jag bryr mig inte om edra presenter och inte tror jag på edra löften häller. Bort vill jag. Var nu inte oresonlig! Tuominens röst blef alt mildare. Du hör ju att jag inte vill dig något ondt. Du skall du skall få fem dollars i veckan. Seså, slå till nu! Han sträckte fram handen. Nej, envisades Lena. Inte narrar ni mig att bli kvar, hvarken med pengar eller med goda ord.