Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Två hundra daler, än den, hvarefter böterna utsattes till Femton Riksdaler, förstnämnda bötesbelopp varit det, som flertalet af Rådstufvurättens ledamöter måste anses hafva Haglund för våldet ådömt, i följd hvaraf omröstningen, lagenligt uppfattad, utfallit sålunda, att Rådstufvurätten dömt Haglund att böta, för våldet Tvåhundra Daler silfvermynt, för fylleri, Tio Riksdaler, för oljud å gata Fem Daler, för svordom likaledes Fem Daler, och för gatufredsbrott Fyratio Daler, tillsammans Tvåhundrasjutio Daler, vid brist af tillgång hvartill Haglund skolat undergå Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; 40 då deremot, enligt det afsagda utslaget, Haglund, utan afseende å förmåga att böterna gälda, förklarats ovilkorligen skyldig att undergå nämnda kroppsstraff. Advokatfiskal yrkade, i följd häraf, särskilda ansvar å Rättens ledamöter ej mindre för deras emot lag stridande domslut, än ock för felaktigheten vid uppfattning af Rättens beslut, samt öfverlemnade i öfrigt till Kongl. Hofrättens pröfning Haglunds framstälda ersättningsanspråk. Kongl. Hofrätten meddelade utslag den 29 April 1863 och yttrade att, som ofvanbemälde Borgmästare och Rådmän uti pröfningen af det emot Drängen Haglund anstälda åtal förfarit oriktigt, på sätt Advokatfiskal anmärkt, derutinnan att, fastän af stadgandena i 4-0, 42, 50 och 72 §§ i Kongl. Förordningen angående mord, dråp och annan misshandel den 29 Januari 4 861 samt af inledningen till samma författning uppenbart följde, att hvarken 48 kap. 9 § eller 21 kap. 7 § Missgerningsbalken eller Krigsartiklarne voro tillämpliga på Haglunds i fråga komna förbrytelser, Rådslufvurättens bemälde Ordförande och ledamöter vid sina domslut tillämpat, Borgmästaren R. och Rådmannen L.
De skattskyldige åtaga sig derföre icke villigt direkt beskattning, om icke skattebeloppen äro låga och åtgärderna för dessas bestämmande fogliga. Annorlunda blir naturligtvis förhållandet, om krig eller annan olycka tvingar en nation att tillfälligtvis bära en tyngre skattebörda, för att förebygga eller afhjelpa ett ännu större ondt. Vidkommande sättet, huru del önskade skattebeloppet bör utgå, har någon annan bestämmelse icke blifvit Komiterade meddelad, än den, som innefattas i ofvanberörda, uttryckliga föreskrift, alt förslaget bör uppgöras så, alt »bevillningssumman må kunna 08 på el t lämpligare och rättvisare sätt» tin nu utgöras. Vid den jemförelse Komiterade funnit sig pligtige anställa mellan nu gällande och aldre bevillningsförfattningar jemte utländska stadganden och framkastade förslngsmeningar, hafva Komiterade med tillfredsställelse erfarit, att våra egna författningar innefatta vissa grunder för direkt beskattning, hvilka föga torde öfverträflas af hvad på något annat ställe gällt, gäller eller påyrkats. Deremot måste medgifvas, alt dessa grunder i allmänhet med ringa följdriktighet blifvit utvecklade och tillämpade. Komiterade hafva derföre trott sig bäst motsvara det dem lemnade förtroende, då Komiterade sökt alt sorgfälligt utvälja och bevara allt det rättvisa och goda, som utgör hufvudtanken i nuvarande författning, men afskilja de utväxter, hvarmed den, genom tillfälliga förbiseenden eller enskilda intressens möjligen någon gång öfvervägande inflytande, blifvit belastad. För öfrigt hafva Komiterade, med blicken oaflåtligt fästad på det föresätta målet — lämplighet och rättvisa —, sökt utfinna några så litet som möjligt förhatliga kontroller, för att motverka orättmätigt undandragande från tillbörlig andel i bidragen till fosterlandets förkofran och skydd; och det är derföre alt hoppas, att nu framlagda förslag, åt hvars bestämmelser Komiterade bemödat sig att gifva så mycken enkelhet, tydlighet och korthet som möjligt, skall finnas innehålla få oförsökta nyheter, mot hvilka lagstiftaren alltid med rätta hyser synnerlig betänklighet.
Vagnen nästan flög öfver borggården, skramlande i vestra slottshvalfvet, förbi vakten, som skyldrade gevär; trumman rördes, fanan sänktes tillika med befälhafvarens värjspets, och under frivilliga och obetalta hurrarop af det talrikt församlade folket, som, med blottade hufvuden och i luften svängda hattar, önskade kronprinsen Gustaf en lycklig resa, for denne ned åt Kyrkobrinken, öfver stora Nygatan, Kornhamn och slussen, Södermalmstorg och Hornsgatan, genom tullen af samma namn – och återsåg ej Stockholm förr, än det blifvit hans hufvudstad. Men – höra vi läsaren, förebrående, anmärka – det är en känd sak, att kronprinsen Gustaf vid detta tillfälle ej reste ensam, utan att han hade i sällskap sin yngste broder, prins Fredrik Adolf; och hvarföre har icke äfven han fått sin behöriga plats i denna berättelse? Vi svara – till den kraft och verkan ursäkten kan pröfvas förtjena af ett skonsamt omdöme – derföre, att det är en målning af tiden, ej en häfdateckning, hvartill vi här försökt göra ett utkast, och att, derest hvarje enskildhet, som hvarken leder till händelsernas utveckling eller bibringar åskådliga begrepp om personers skaplynne och uppförande, skulle inrymmas på taflan, dennas omfång blefve till oändlighet förökadt, utan att sjelfva målningen likväl derigenom vore hvarken mera träffande, mera underhållande eller mera upplysande. Prins Fredriks roll på denna utländska resa bestod i att roa sig, och att just medelst sina nöjen vara ett slags förkläde åt den äldste broderns politiska förehafvanden. Han utförde denna sin roll med hela fallenheten af en 20-årig, lefnadsfrisk konungason och skördade också i ymnigt mått sådana triumfer, som vid de åren hafva större värde, än bragdernas och statskonstens. För att någorlunda blidka läsaren, må det tillåtas nu på förhand nämna, att denne sällsynt älskvärde furste ej skall framdeles varda förgäten, när hans framställande icke längre blir ett hors d’oeuvre på taflan. TJUGUFEMTE KAPITLET.
V ä l äro de vana vid kroppsliga ansträngningar, men icke vid arbete som irriterar nerverna, och troligt är att de alldeles skulle tappa hufvudet, när de fingo hand om » de där större vexelborden », som omtalas. Idun har i denna för ett stort antal kvinnor så viktiga fråga velat bistå de nuvarande telefonisternas rättmätiga intressen och på samma gång påpeka och göra allmännare kändt rikstelefonisternas mindre goda ställning vid ett af statens största och troligen äfven i en snar framtid mest inkomstbringande verk. T y telefonen blir j u allt mer och mer oumbärlig, j u mera man vänjer sig vid den, och därför ökas äfven abonnenternas antal » dagligen och stundligen ». Att vilja nedpruta telefonisternas löner är en orättvisa, som vi ej tigande kunnat höra talas om. Äfven ifall en lägre klass af flickor skulle komma att användas, så är ej den nuvarande aflöningen för hög. Berättelse af Ernst Lundquist. (Forts. o. slut.) » K||o, ser n i. ni hörde historien jag berättade om den där kavalkaden uppe i Värmland förra sommaren? Nåväl, när vi kommo in i handelsboden, kom någon galenpanna på den idén, att vi alla skulle köpa giktringar, som funnos där, och så förlofvade vi oss på stående fot allesamman, midt för handelsmannens näsa, hvar ryttare med sin dam. Aldrig glömmer jag bodpojkena häpna min — han förstod inte, han, i sin oskuld, att det var ett skämt. Och när vi kommo hem till bruket, uppträdde vi vid middagsbordet som fästfolk, och brukspatronen höll festtalet, och förlofningsskålen dracks i champagne. Och hvarje herre lofvade sin dam att bära ringen på högra handens ringfinger ända till den dag, då han upptäckte, att han var kär i en annan — riktigt kär, inte bara på lek. » » Och det har ni upptäckt i dag? » utbrast Fanny och blef så ifrig, att hon stannade midt på vägen. Han blef alldeles mörkröd i ansiktet och kunde inte få fram ett ord. Så hade han då aldrig pratat bredvid munnen som i dag! Han måtte visst inte vara vid sina sinnen.
Utskottets Betänkande N:ö y. 3 de utgöras i tnon af hvars och ens brutto-inkomst, samt ansett, att denna hufvudprincip, i afseende på Bevillningen, genast kunde tillämpas, och sålunda förmenat, att om calculen, efter en serskild, i Memorialet under N:o 14, åberopad Tabell, utsträcktes till den blifvande Bevillningssutnmans belopp, det snart skulle visa sig, huru högst obetydlig procent, som erfordrades; förmodande Herr Friherren, att Bevillnings-Utskottets arbeten skulle härigenom så förenklas, det, utan afvaktan af Bevillnings-sumrnans fastställande, Grunderne för Bevillningens utgörande kunde Rikets Höglofl. Ständer föreläggas, helst den behöfliga procenten i allt fall borde af Fullmägtige 1 Rikets Ständers Verk bestämmas, först sedan årets totala Inkomst-Summa, genom taxering, vöre känd» b) Inom samma Höglofl. Riks-Stånd hat Herr Friherre Cederström, Anders, yrkat Bevillningens åläggande, efter de grunder Hert Friherren uppställt uti en, redan vid 1815 års Riksdag, under namn af "Tankar rörande Sveriges Bevillningssätt,> tryckt, och af dåvarande Bevillnings-Utskott handlagd skrift, som utvecklar de hufvudsakliga grundsatser, att en viss skydds-afgift skulle utgöras, till hvilken Embetsoch Tjenstemannen äfven borde bidraga, ehuru han i öfrigt, såsom den der med sina mödor in natura erlade afgift för sina förmoner, borde Bevilln.'TJtsköttets Betänkande N;ö 7. vara från skatt befriad: att alla Svenska Hem. man skulle uppskattas eller värderas, i ett verkligt proportionell förhållande, det ena till det andra, i mon af deras afkastning, läge och afsättningsförmoner, och att Bergverken, med deras lägenheter, samt hvarje Stad till hus, tomt och jord, äfvensom öfrige näringar och rörelser, efter samma princip, till visst värde komrne att anses.
Utskottets förslag till förändrad redaction af 314 och 115 §§. slutligen genom Rikets Ständers beslut godkännes , böra antaga för första punkten af 122 §■ följande lydelse: ’’I Städerna ombytas årligen Taxerings*männen på det sätt, att 1 tredjedel hvarje år utgår, der sådant med antalet öfverensstämmer, men eljest hälften, med iakttagande deraf, att i Fahlun och Sala Borgare och Bergs* män med hvarannan alternera $ de väljande likväl obetaget att åter inkalla de afgående 5” kommande den öfriga delen af 122 §. att bibehållas, enligt Utskottets förslag. Då Rikets Ständer , så för Iand sorn. Stad, beslutat att, vid Brännvins-bränningsrättighetens beräkning, bör upptagas åbygg-, nads värde till en fjerdedel emot jordens, ansåg Ståndet, för verkställigheten häraf, bo, ra, vid slutet af 66 §. af förslaget till Bevillnings-stadga, tilläggas följande ord: ”Börande Värden af åbyggnad och jord hvart för sig utföras;” äfvensom Ståndet i öfrigt, med ogillande af Utskottets föreslagna redaction till 133 §, fann 17 mom. 4 §. 3 Art. af 1823 års Bevillnings*Stadga böra bi» behållas, med deruti tillagdt åberopande af Pröt.-Utdrag den 8 Februarii 1830. 95 hvad om landtegendomars beskattning i 06 Och yi §§, föreskrifves. Vid hvad Utskottets Utlåtande, Klo 66, i de punkter, som ej aro bär specificerade , innehåller, lät Ståndet bero. 5:0 I alla de delar, hvarom i det föregående icke namnes, gillade Ståndet Utskottets förslag till ny Bevillnings-författning , äfvensom Ståndet biföll den af Utskottet gjorda hemställan , att det må öfverlemnas till Expeditions Utskottet att, vid Bevillningsförordningens författande, iakttaga de rättelser, i afseende på citaiioner och paragrapheringen, hvartill Rikets Ständers beslut kunna föranleda.
Om nemligen i författningarne saknas all särskild föreskrift i ämnet, stod ju det ena såväl som det andra af de begge motsatta alternativerna öppet för utöfningen af Kongl. Majlis boga rätt att bestämma, hvilketdera bör anses med författningarnes anda och mening och med samliällsinrättningens kraf mest öfverensstämmande; hinder mötte icke för meddelande af den utaf Landskamererare^ i underdånighet sökta allmänna föreskrift, ”huru i framtiden borde i lika beskaffade fall förhållas;” och denna förklaring hade, just i följd af den anmärkta saknaden af bestämd föreskrift, kunnat gifvas utan att innefatta någon förebråelse emot Landshöfdingen för den nu öfverklagade åtgärden. Således hade väl icke en principfråga af så stor vigt, som denna, bordt på det af föredraganden tillstyrkta sätt afvisas. Och denna erinran gäller lika äfven om i föredragandens yttrande skulle ligga synnerlig och afgörande vigt derpå, att, i förevarande mål, Landskamereraren velat genom särskild skrifvelses biläggande framföra sin reservation; ty efter ogillandet af Landshöfdingens förfarande, att hafva utestängt Landskamereraren från tillfälle att i vanlig form lill protokollet vid förslagets upprättande anmäla reservationen, borde väl den af Landskamereraren till följd af sådant tvång anlitade, enda återstående utvägen af särskild skrifvelses inläggande, tiller - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 35 kännas samma gällande kraft, som reservationens inrymmande i Landskansli-protokollet skolat ega. Afsigten med de stadganden, från hvilka härledas Landskamererares rättighet att anmäla sin från Landshöfdingen beslut skiljaktiga mening, — ändamålet af. de från lähs-styrelserna till Kongl. Maj:t ingående utlåtanden, som innefatta förslag till tjensters återbesättande, —beskaffenheten af Landskamererares verkningskrets, som bereder honom tillfällen att närmare lära känna de under honom lydande tjenstemäns skicklighet och lämplighet för deras platser, — uppmärksamheten derå, att
S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den a5 sistlidne Augusti under N:o 173 afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af föreslagne medel till förekommande af äfskillige förmente missbruk vid Prestval; blef samma Utlåtande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Ut supra. S. D Föredrogs å nyo och gillades Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 25 sistlidne Augusti under N;o 174 afgifne, samt den r dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om medel till sedlighetens befordrande hos de lägre folkclasserne. Ut supra, S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Bevillnings-Utskottens den ar sistlidne Augusti under N:o 437 afgifne, samt den 3o derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående en af hvarje mantalsskrifven person årligen intill nästa Riksdag utgående afgift till veneriska smittans hämmande; blef samma Betänkande, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. Ut supra. Den io September. 375 Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan half till 11 om aftonen. In fidem Protocolli O. jf. Lagerheim, Onsdagen den IO September. Plenum kl. i eftermiddagen. Sedan de Härolder ankommit, hvilka borde gå framför Ridderskapet och Adeln, afgick Herr Grefven och LandtMarskalken med Ridderskapet och Adeln klockan half till 2 eftermiddagen till Plenum Plenorum å RiksSalen, hvarest Hans Excellence Hof-Canzleren m. m.
Häröfver har Kommerse-kollegium utlåtit sig att, då Kollegium i det föregående hemställt, att, i enlighet med hvad Chefen för Statens jerrivägs-byggnader föreslagit, till uppmuntrande af denna industri, ett öfverpris för ofvannämnde artiklar till en början måtte få beviljas af 1 0 procent å hvad utländska här kostade, hade Kollegium lörutsatt att icke derjemte lån mot låg ränta finge åtnjutas; men sannolikt skulle, helst under nuvarande penninge-förhållanden, framkallandet af tillverkning utaf nyssnämnde artiklar, äfvensom af järnvägsskenor, i ganska väsendtlig mån be - Siats-Utskottets Utlåtande M 156. II främjas, om fabrikanterna blefve frän Statens sida understödda med förslugslån mot derföre ställd säkerhet. Förmånen af dessa lån för fabrikanterna borde lik\äl, enligt Kollegii tanke, egentligen bestå deruti, alt de utan svårighet crböllo de behöfliga kapitalerna med visshet att, om de fullgjorde sina åtaganden i öfrigt, icke behöfva återbetala dem annorlunda, än förmedelst sina tillverkningar, men deremot icke uti en lägre ränta, äu den vanliga, enär den förmän, som derigenom för fabrikanterna skulle uppkomma, enklare och rättare syntes kunna beredas dem genom den föreslagna öfverbetalningen. Detta sednare medförde bland annat den fördel, att ett visst öfvcrpris mäste hafva ett lika värde för den ene såväl som för den andre tillverkaren, hvaremot behofvet af förlagslån kunde vara större eller mindre, till och med halva sina undantag, och förmånen deraf således blifva olika uppskattad, en omständighet, som Kollegium icke kunde anse vara likgiltig, enär Kollegium föreställde sig att sådana lån icke borde meddelas utan i sammanhang med kontrakt om verklig tillverkning och leverans till visst värde, i förhållande hvartill låue-beloppct borde bestämmas, samt att täflan härom borde för alla fabrikanter i landet vara öppen.
Och har K. M:t, i fråga om de utaf Committerade föreslagne utvägar, till afhjelpande af den i Salpeter-fonden uppkomne ofvan omförmäldte minskning af omkring 73,000 R:dr årligen, tillika i Kader förklarat sig hafva funnit det skola leda ieke blott tili förekommande af en sådan blist framdeles ulan äfven till enhet och ordning i förvaltningen, om till Commilterades för Salpeter-ärenderne disposition anslogos de å RiksStateu bland inkomsterne upptagne Krutoch Salpeterförsäljnings-medel, utgörande betalningen för det Krut och den Salpeter, sorn från Kronans förråd inoch utrikes försa Ijes, likväl så, att dels af denna fond ansvarades och från Committerade till Ks Betänkande n. 201 Maj:ts och Rikets KrigsCollegium utbetaldes de genom Collegium hittills bestridda utgifter i och för Kruttillverkningen, Krutbrukens underhålls-kostnad, så väl sorn sjelfva tillverknings-koslnaden deruti inbegripne, dels ock Committerade ålåge att serskildt för desse medel afgifva redovisning, hvilken borde, likasom af KrigsCollegium blifvit iakttaget, till K. Mets och Rikets KammarRätt, för att granskning undergå, aflemnas; hvarföre K. M:t ville i Nåder föreslå R. St:r en så beskaffad förändrings vidtagande, dervid K. M:t ansåge sig böra fästa R. St:rs uppmärksamhet på de skäl Committerade i underdånighet framlaggt, för behofvet af Salpeter-fondens förstärkande och bringande i det skick, att dess årliga inkomster må komma i jemnvigt med dess nödvändiga utgifter. Framställande K. M:t härjemte till R. St:rs antagande, det förändrade sätt till uppbärande af den årliga Saltpetergärden, Committerade i öfrigt, på grund af dermed i de fleste Län befunne förhållande, i underdånighet föreslagit. Jemte remiss häraf från samtelige respective R.iksStånden, hafva från Hederv.
Då af dessa någon behållning af Statsverket icke vidare är att påräkna, vill Kongl. Majit här endast upptaga den emot Postverkets kontanta förslagsanslag å 7:de Hufvudtiteln svarande summan, 485.000 R:dr B:ko eller Riksmynt 30:o. di a r toe-S i gilla toe-m e del, upptagne år 1854 till 710,000 Rdr Bko, hafva under åren 1S52—1854 utgjort i medeltal något mer än 870,000 R:dr samma mynt, motsvarande 1,305,000 R:dr Riksmynt. Om det än måste antagas, att de under sistnämnde år beslutade förändringar i författningen om stämpladt papper förorsakat någon minskning i denna inkomst, så kan dock minskningen icke skäligen beräknas till högre belopp, än omkring 100,000 R:dr Riksmynt hvarefter skulle återstå ett års belopp af i rundt tal 3 l:o. Bränvinsafgift blef af Rikets Ständer vid förra Riksdagen kalkylerad till 3,000,000 R:dr B:ko och har för år 1855, sedan kontrolleringsm. 11. kostnader utgått af sjelfva skatten, influtit med mera än 3,066,666 R:dr 32 sk. samma mynt. Då, genom jemförelse mellan de hittills skedda anmälningarne till bränvinsbränning för innevarande år och dem, som till samma tid nästlidet år egt, rum, det visar sig, att i sådane anmälanden kan för detta är antagas en förhöjning af mer än 200,000 R:dr B:ko, och det f"rra årets erfarenhet jemväl visat, att de i sjelfva verket inflyta le tillverkningsafgifterna icke obetydligt öfverstiga anmälningarnas belopp, anser Kongl. Majit sig kunna med visshet upptaga denna Statsinkomst för år till B:ko R:dr 0,500,000 750 727,500 1,200,000 Transport 12,428,250 Kongl. Majis Nåd.
I anledning af väckt fråga om tillstånd för invånarne i Norrvikens Fögderi uti Bohus Län, att få Krono, och Afrads - Den ** Maj. e m. 73i Tionden i Strömstad aflemna, der KronoFagazin skall finfias, och hvarest aflevereringen förmenas kunna medföra, nytta vid inträffande behof af Spannmåls aflemnande till Kongl. Majits Norrska Undersåte^ Uafvandes Utskottet, uppå anförda skäl, ansett sig böra till Riksens Ständer öfverlemna den hemställan, att Riksens Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet framföra ett sådant gynnande förord, sorn berörde begäran tyckes förtjena. 5:0 I anledning af yrkad Stapelstads.' rättighet å utrikes handel för Köpingen Dö. derhultsvik, belägen i Calmare Län och Strända Härads och förmäler Utskottet, att enär underdånig ansökning härom hos Kongl. Majit redan förut är ingifven, anser Utskottet sig vid detta mål icke tillhöra någon handläggning. Upplästes ett ProtocollsUtdrag från Hedervärda BondeStåndet, af de» 16 Mai, an* gående ett af en Riksdagsman framställdt förslag till en Minnesvård i anledning af föreningen imellan Sverige och Norrige, att uppresas antingen vid Svinesund i Bohus Län, eller kanske heldre vid Eda Skans i W ermland. Begärdes på bordet. Föredrogs ett ProtocollsUtdrag från Wälloil. BorgareStåndet af den 8 Maji, in - 73* jben 2 9 Maj. e. m. nehållande bifall till StatsUtskoftcts utlåtande, .rörande det lån Hans Excellence H^-r Grefve Ruuth af Wismarska pantskiilingen-innehar, saint anmodan till StatsUtskottet, att uti Instructionen för de blifvande Fullmligtiga i RiksgäldsContoiret föreskrifva infordrande af behöriga värderingar öfver den pant, som för detta Lån blifvit intecknad.
«Hon måste komma till oss på en liten tid; ty i anseende till flickorna, som växa så horribelt, är jag just i behof af en sådan menniska.» «Du glömmer,» och i friherrinnans ton och blick låg en lindrig förebråelse, «du glömmer att denna ¯menniska¯ nu är hitkommen, för att hvila sig och sköta sin helsa.» «Den som arbetar för betalning, bör ju vara glad att få arbetsförtjenst,» invände nu fröken Strutz, som såg sin kusin vara förlägen om svar. «Den kommer ej att fattas henne, när hon återvänder, med återhemtade krafter och arbetslust,» svarade friherrinnan. «Hon har många som vänta henne både kunder och elever.» — «Ja hon ger timmar. Mamsell Sellzing tyckes erhållit en ganska bildad uppfostran.» Lagmanskan fann nu för godt att anslå en helt annan ton. Hon försäkrade att mamselln hos dem på Johanneshof skulle njuta så väl af landets behag, som af ett muntert sällskapslif. «Jag förmodar, att det är hon, som sitter der på gungbrädet, i den lilla trädgården,» fortfor fru Bärendorf. «Om så är, vill tant vara så gracieus och presentera mig för sin favorit, så få vi se hvad min öfvertalningsgåfva förmår.» Utan att svara, steg friherrinnan upp, och ledsagade sällskapet dit, der mamsellen satt och jollrade med värdsfolkets lilla gosse. Blygsamt, men ledigt besvarade hon deras helsning. Hon hade stigit upp för att lemna dem plats, och satte barnet i gräset. Fröken Strutz, hvilken sade sig hålla ofantligt af små gossebarn, ville locka honom till sig, men barnet stretade emot och begynte gråta, deremot räckte han snart sina små armar mot Leonna. «Barn ha en egen instinkt,» anmärkte friherrinnan leende. «Det är första gången han ser mig,» invände fröken litet förnämt och tog plats på gungbrädet. «Mamsell Sellzing var honom äfven helt fremmande, när hon kom hit, men på ögonblicket voro de vänner.» «Hon hade väl något att muta honom med, kan jag förstå.»