Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsakerna sökte man, under de första åren, då fisket började minskas, uti de långvariga och stränga vintrarna, hvilka höllö hafsviken och ån betifckta nied is intill den tid då fisken vanligen börjar närma sig landet och uppstiga i strömmen, och dels regnigare väderlek under våren, som medförde högt vatten i ån, deraf Laxfångsten mycket försvåras; men dessa omständigheter hafva under sista åren förändrats, utan att följden ändå upphört. Tilläfventyrs har någon uppgrundning inträffat utanför åns utlopp, så att årännan blifvit smalare, hvarigenom fisken., som helst söker djupt vatten, i någon mån hindras att uppkomma i strömmen. Detta är så mycket sannolikare, som Mörrums å, den enda ström i Blekinge, hvari för närvarande Lax kan fiskas, otvifvelaktigt har denna förmån i följd deraf att densamma har ovanlig vidd oell djuplek vid utloppet i den stora hafsviken, då deremot alla de öfriga strömmarna äro smala vid utloppet och der begränsade af större eller mindre sandbankar, genom hvilka å-rännan i sneda och krokiga riktningar söker sitt utlopp. Till följe af Eders Kongl. Maurts Nådiga Circulaire-Bref af den g:de sistlidne Februari, komma närmare undersökningar härom att anställas under innevarande år, i anseende till alla de större strömmarna; men i förväg är det mig bekant, alt utloppen så väl vid Lyckebysom Bonneby-å, äro hesvärda af betydliga uppgriindningar, af hvilka den vid Lyckeby så mycket troligare är orsaken att all Laxfångst derstädes upphört, som jordboken utvisar, att Hemmanen i Lyckeby fordom varit skattade för Laxfiske. •—. uppmuddring af Rönnby å och dess utlopp är en bland de anstalter för säkerhet och beqvämlighet i Köpingens sjöfart, sorn.redan blifvit beräknade vid en förlidet år derom vidtagen reglering; och hvad angår utloppet af Lyckeby å, så bar väl Kongl. Flottans Befäl härstädes stundom låtit besörja uppmuddring af en smalare ränna, sorn är i ’ 33
Han köpte sin biljett och steg in i en kupé. Tåget brusade åstad. Han hade setat en lång stund utan att se sig om. Då han slutligen slog upp ögonen, möttes de af ett par andra, som tycktes betrakta honom med en viss skygg nyfikenhet, men som strax vändes bort då de ertappades. Han fann sig ensam i kupén med en ung flicka. Hon såg ut att vara omkring tjugo år, hade ett friskt ansigte med en liten käck uppnäsa och ett par kloka, blåa ögon. Håret var lockigt och ljusbrunt, drägten enkel men af en stilfull elegans, som förrådde en kvinna med starkt utpräglad individualitet och en odlad smak. Hon satt med fötterna stödda mot soffkanten midtemot; och dessa fötter voro så små, och hela apparitionen var så förtjusande, att den unge mannens mörka stämning med ens försvann. Han tog sig för att inleda en konversation. Han framkastade åtskilliga anmärkningar på franska, och hon besvarade dem på samma språk. Men så öppnade sig hennes läppar plötsligt till ett småleende — han såg två rader hvita tänder — och i nästa ögonblick sade hon: »Låt oss tala tyska med hvarandra. Jag är en landsmaninna till er.» Först blef han en smula flat. Det kändes förödmjukande att på detta sätt se sig afslöjad som german, då han trott sig tala det galliska tungomålet med en mycket korrekt accent. — Men i nästa ögonblick instämde han sjelf i hennes godmodiga leende. »Det är för öfrigt inte första gången något liknande händer mig», sade han. »Jag kom till Paris i början af Februari och mitt första besök gälde en landsman, som säkert också ni känner, åtminstone till namnet. Han bor i Paris sedan 15 år — —» Hon smålog, ett fint småleende med en lätt nyans af ironi, som stötte honom. Det hade något af verldsstadsbarnets öfverlägsenhet. Det var som om hon velat säga: »Ja, naturligtvis känner jag honom, denne herr Schultze, som bott i Paris hela 15 år! Paris är ju en stad, der man alltid träffas». »Hans namn är Heinrich Heine», skyndade han sig att tillägga, för att snarast möjligt befria sig från den misstanke om tysk naivitet, hvilken han nyss tyckt sig spåra i hennes leende.
Letterberg ocb 6. daurell, i nämnde OiscontVerk, upptagne län. iV:o i4, 83 6:dr 16 8k., utgörande dels inlluteu köpe8killing för en försäld kant, till gäldande af Xxpeditions-Xronokogden L. 8jöbergs fordran box Xxpe - L e t a n K s n 6 e n, lV:o 4l4?7 ditionsb, onokogden bönqvist, dels ock af 8jöbe,g förskjuten kostnad till bunqvists besättning. lV:o 16, 271 R:dr 42 sk. 2 rist., aliemnade al lospectarvn Olof 8u»deII, saxom betalning för undsättnings8pannemäl, bvilken brukspatronen b. kl. Uggla i lifstiden, ar 1819» a Xrovoklogarinet i KVeners borg uttagit. iV:o >8, 736 6:dr 3» 8k., Xionds Xsckjernsme del, bvilka till följe af X. klits Lef:b:des i Örebro reqvisition, blifvit box klajoren klisbetbs Unka ultsgne. X:o 19, 58 6:dr 37 sk. 6 r:st., bvilka, I följd af X. klits n^ssbewälde belibides begäran, blifvit Oeneralikdjutanten, Öfversten m. m. X. Xedersträm, såsom Xronokitsk^lder, alfordrsde. X:o 20, 26 6:dr 32 sk, bötesmedel, bvilka bort till X. kl:ts Leblude i Örebro öfversända?. X:is 2i 6c 58, r6>8 6:dr 20 sk., inbetalte af Handlanden kleben, till gäldande af LancoOiscontVerkets samt Kötbeborgs f. d.
Gert kryper bakom mammas rygg och känner ett begär att springa ut genom porten, hvilket endast besegras af hans oemotståndliga behof att krampaktigt hålla i mammas klädning. Men på henne har klockans klang framkallat en alldeles motsatt verkan. Hon har rätat upp sig och antagit en glädtig sällskapsmin, medan blicken forskande fästs på det unga fruntimmer, som ber henne stiga in. Det är en blond, vänlig liten dam med ett ungdomligt utseende. N u sitter man i soffan, och midt emot vid skrif bordet sitter det unga fruntimret. Gert hör, att man talar, och att han uppmanas att se upp, där han håller sig bakom mammas armbåge. Han har nog redan stulit sig till en blick under de långa, svarta ögonfransarne. Inte tycker han, att hon ser så farlig ut, men det är j u ändå rysligt att tänka, att hon skall rå om honom hela förmiddagarne. Mamma talar och skrattar, så att Gert känner sig helt nedstämd. Han läser ju icke hennes hjärtas tankar, att den här lärarinnan säkert kommer att bli riktigt snäll mot hennes lilla Gert, och att hon är glad, att hon just kom att gå hit. E n mjuk hand lägges på hans hufvud, stryker öfver hans bruna kind och tvingar honom att se upp i ett par vänliga ögon, och en mjuk stämma affordrar honom svaret på, hur gammal han är, och hvad han heter, hvilket allt på en gång kufvar och retar honom som en makt, hvilken han inte kan motstå. Seså, nu fattar hon pennan och skrifver in honom i en stor bok. Det känns, som om mamma sålt honom. Det enda han uppfattar af samtalet är, att mamma genom något välfunnet skäl förklarar, att han icke kan börja ännu på en vecka. Han känner en stor lättnad därvid, liksom af att han åter befinner sig i förstugan. H a n skall börja på måndagen, och på lördagen infinner sig mamma ensam med terminsafgiften och omtalar därvid, att Gert bestämdt förklarat, att han icke vill att mamma skall följa honom till skolan, emedan skilsmessan då blir mycket svårare. Han ville helst gå alldeles ensam. Lärarinnan ler och säger, att lille Gert tydligen är en karaktär, hvilket yttrande framkallar ett ofantligt ökadt förtroende från mammas sida.
Då är jag åter af olika tankar med Hr Gr.; ty min öfvertygelse är, alt Utsk., som består af bland oss sjelfva valda, upplysta och loyala män, med beredvillighet emottager samt med urskillning granskar och bedömer våra dit remitterade motioner; och i sådant fall fruktar jag icke, att min, såsom icke varande grundlagsvidrig, kommer att erfara det af Hr Gr. förespådda missöde. Hvad artilleri-officerarnes tjenstgöring beträffar, vill jag ej derom nu tala, men tror, att örn jag vädjar till dem af andra vapen, de skulle vara rättvisare än Hr Gr:n. Slutligen får jag bedja det Ilögl. Ståndet om tillgift för det jag förnött tiden med uppläsande af detta mitt anförande, hvilket jag vördsamt anhåller måtte få åtfölja min motion till Ilögl. StatsXJtsk., samt äfven blifva de öfriga resp. Stånden meddeladt; men jag har genom detta anförande velat begagna mig utaf en af menniskans ädlaste rättigheter, den att försvara sig. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabi'.: Jag skall endast nämna några ord i anledning af hvad som blifvit yttradt. Jag har icke funnit mig vederlagd; men deremot har Hr Charpentier såsom ett yttrande af mig upptagit, hvad jag icke ens tänkt. Då det är lång tid, sedan jag justerade mitt yttrande, hade jag ej trott, att man nu skulle vilja 3Go Den 20 Mars. påbörda mig ett påstående, som jag ej fällt. Jag matte väl veta, huru många högre capitaineslöner finnas vid regrtet, efter jag sjelf är aspirant dertill. Jag har icke sagt, att der finnas 22 högre capitaineslöner, utan 22 capitainesplatser, och att således avancementet bör kunna gå snabbare vid detta än vid gardesreg:terna, som hafva blott 8 capitaineslöner, men 26 subalterner. Det är blott denna anmärkning, jag velat göra, på det icke framställningen må stå ovedersagd. Dessa båda anföranden remitterades till StatsUtsk.
Vidare hade Serafimerordens-gillet erinrat, hurusom utaf de till Kongl. Maj:t årligen afgifna berättelser öfver hospitalsföi valtningen visat sig, bland annat, att under åren 1862 och 1863 patienternas antal å de gamla hospitalen betydligt tilltagit, 24 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. (Fortsättning.) i följd hvaraf underhållskostnaden vid dessa hospital för nämnda två år ökats med en sammanräknad summa af 19,507 R:dr 84 öre, äfvensom att för Stockholms hospital, hvilket först mot slutet af år 1861 öppnats för sjukes emottagande, sjukvårdskostnaderna för åren 1862 och 1863 öfverstigit de till detta hospitals underhåll anvisade tillgångar med tillhopa 49,740 R:dr 88 öre, ett förhållande, som hade sin förklaringsgrund deri, att för Stockholms hospital, ehuru afsedt för 150 patienter, före sista riksdag icke var beviljadt högre årligt anslag än 7,500 R:dr, hvarutöfver hospitalet under nämnda år icke haft andra för denna nya anstalt beräknade inkomster, än det från Danviks hospital årligen utgående ersättningsbelopp af 24,000 R:dr, samt hvad patienternas den tiden lägre afgifter kunnat inbringa. Dessa omständigheter hade haft till följd, att Hospitals-öfverstyrelsen, för uppehållande af förvaltningens jemna gång, måst tid efter annan upptaga tillfälliga lån, särdeles vid kalenderårens slut, då kreditivet varit användt och alla disponibla tillgångar anlitade. Hvad som egentligen till behofvet af denna upplåning bidragit, vore den första uppsättningen och utredningen vid Stockholms hospital, som till större delen blifvit ålagd Allmänna Hospitalsfonden, utan att erforderligt förlagskapital tillika anvisats. Sålunda har år från år uppkommit en balans, nu utgörande omkring 70,000 R:dr, hvilken under förra hälften af hvarje kalenderår kunnat af då influtna större inkomster betäckas, hvaremot vid hvarje års slut en kännbar brist uppstått.
Om man vill sätta saken på den punkt, att egentligen se på hvilka auktoriteter som kunna finnas på hvardera sidan, så får jag säga, att då Komitén består af 3 ledamöter, nemi. General Akrell, som varit Chef för Fältmätningscorpsen, Gr. von Rosen, som i många år arbetat i detta fack, och Öfverste von Sydow, som är Chef för Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader;. och jag äfven med afseende på de stora förstjenster och det stora snille, som Öfverste Ericsson äger och som jag gerna vill erkänna, går in på att hans auktoritet må gälla lika mycket som nlls dessa tre personers tillsamman, hvilka, hvar och en i sitt slag, äro utmärkta män, så är här likväl ännu, hvad tron på auktoriteter beträffar, parti égale,. och man må hafva rättighet att sätta, i fråga, huruvida Hr Ericsson icke i ett eller annat afseende kan hafva misstagit sig. När jag nu sedermera kommer till den K. Proposm, så finner jag visserligen att alla Konungens Rådgifvare tillstyrkt Öfverste Ericssons förslag, men dervid bitr man också Den 6 December f. m. 415 taga i betraktande, att detta förslag icke är gammalt, att det har inkommit till Regeringen på en tid, då Konungens Rådgifvare voro ganska sysselsatta med alla de omfattande förslag, som skulle framläggas för R. St:r. Vi känna, mine Hrr, huru mycket Chefen för C i v ilDepar t-.tet är sysselsatt redan af de kuranta målen och huru mycket mera han bör vara sysselsatt före början af en Riksdag, med alla de saker, sorn då skola vara färdiga, Han kan icke hafva haft tid att noga undersöka allt, sorn förekommer i ett så vidlyftigt ämne, som det Öfverste Ericssons förslag omfattar, men jag säger och påstår, att detta är en möjlighet och en skyldighet för R. St:r, som nu komma att i sista handen afgöra en fråga, på hvilken till en viss grad beror landets intresse och en del af dess välfärd, så vidt den befrämjas af goda kommunikationsanstalter och dess ekonomiska befinnande för en lång framtid. Jag påstår att det är skäl för R.
Före utfärdandet af den i ämnet ännu gällande Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1817, hvarigenom så kallad optionsrätt under vissa vilkor blifvit den förre innekafvaren, eller, i händelse af hans frånfälle, hans onka eller barn i afseende å arrendets öfvertagande tillförsäkrade, hade nemligen, enligt hvad Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 Maj 1845 omförmäla, erfarenheten visat, att, i följd af don då medgifna obegränsade täflan vid utarrendering af nämnde egendomar, arrendeanbuden icke sällan blifvit uppdrifue tili ett, i förhållande till egendomarnes värde, allt för högt belopp, hvilket oftast föranledt antingen arrendatorns oförmåga att arrendevilkoren i föreskrifven ordning fullgöra eller ock att egendomarne vid arrendetidens slut aflemnats vanskötta och i försämradt skick; och till förekommande af de förluster, Staten i begge dessa hänseenden finge vidkännas, ansågo Rikets Ständer ett korrektiv emot arrendeanbudens oskäliga uppstegring vara af behofvet påkalladt. Bestämmandet af ett maximum för arrendets belopp, i förening med företrädesrätt för förre arrendatorn, hans enka eller barn att, emot erläggande af berörda maximum öfvertaga arrendet, skulle ock, enligt Rikets Ständers tanke, utgöra en kraftig uppmuntran för redan varande kronoarrendatorer att åt jordens skötsel och odling egna ökad omsorg samt till egendomens förbättrande använda sina tillgångar. De skäl, som sålanda blifvit åberopade för införandet af den så kallade optionsrätten ifråga om arrendens öfvertagande, hvilken endast eger rum, då förre Stais-Utskottets Utlåtande N:o 181. 3 innehafvaren lägenheten val brukat, synes Utskottet ännu ega sådan giltighet, att Utskottet funnit det vara betänkligt frånträda de af 1845 års Ständer uttalade grundsatser, äfven om någon ringa förhöjning i Statsverkets inkomster af nämnde egendomar skulle kunna derigenom åstadkommas.
Och som BancoUtskottet ansett det vara af vigt, att något hinder ej må uppstå för de vidare öfverenskommelser Banco-Styrelsen kan finna anledning att i dylik väg uppgöra; men det nu visar sig mer än sannolikt, hvad som icke var att förmoda, då Rikets Ständer vidtogo ofvannämnde beslut', nemligen 86 Banco-Uiskottels Memorial N.-o 76. att frågorna om Penn in ge-väs ende Is reglering, med hvad dertill hör, ej hinna så snart afgöras, att de dermed gemenskap egande föreskrifter i ett sammanhang kunna vara till Banco-Styrelsen utfärdade före innevarande September månads utgång; så har Utskottet härigenom skolat vördsamt tillstyrka Rikets Ständer : alt till slutet af innevarande år år 1829 förlänga sitt, i anledning af Banco - Utskottets Betänkande, N:o ^2, fattade, ofvan intagna beslut om Silfvers uppköp och invexling till Banken. Stockholm den 2 September 1829* STOCKHOLM, tryckt i Ecicsteinska Tryckeriet, 1829^ Panco-Utikotlets Utlåtande N.o 77. j N:o Ankom till Exp.-Utsk. elen 17 Sept. 182g. Utlåtande, med anledning af anmärkningar hos Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Utskottets Betänkande N:o 56_, i fråga om belåning af Cobolt i Rikets Ständers Bank. H öglofl. Ridderskapet och Adeln har, under den 27 förlidne Julii, beslutat att till Banco-Utskottet återremittera nämnde Betänkande, på grund af några dervid gjorda anmärkningar, hufvudsakligen innefattande, dels att frågan härom borde behandlas i sammanhang med den om exportabla produeters belåning i allmänhet, dels att, genom Lånevärdets bestämmande, enligt obehindrad pröfning af Banco-Styrelsen, och oftare än en gång om året, de förluster kunde förekommas, som genom ombytlighet i varans pris eljest vore att befara, och dels att något hopp för närvarande vore om en större begärlighet och lät Bih. till Riks. St.
Om en vid så hänsynslöst uttalade tvifvel på D a - likformig blankett antoges i så vida kretsar vidas sedliga allvar. som möjligt, vore därför mycket vunnet, och Sommarmånaderna förflöto i ro och lugn; vi uppmana samtliga våra läsarinnor att verhvarken Davida eller notarien gaf anledning ka härför genom att upptaga och fasthålla till några anmärkningar; de tycktes båda ha vid här framlagda formulär. nedlagt sin gamla sport. Formulär med den i dagens nummer föreEndast madam Rönn visade, att hon fortkommande uppställningen äro under tryckning farande hade sina egna tankar om hjulryttai vackert format på godt papper och kunna reren, och hon yttrade äfven då och då samma kvireras genom Iduns expedition, Stockholm, slags ovilja mot häradsskrifvarens fästmö. till ett pris af 5 öre pr styck för tjänstebetyg Ju längre sommaren led mot hösten, dess och 4 öre pr styck för afskedsbetyg. 5 stycflere göromål tycktes häradsskrifvåren få; man ken af hvardera slaget sändas portofritt mot undrade därför ej på Mariero öfver, att hans f f ansikte fått ett så egendomligt frånvarande uttryck, oeh att han så litet syntes till bland husets sommargäster och blott ägnade helt korta stunder åt Davida. En lördag i början af september, då madam Rönn hjälpte fru Maria att plocka skärbönor ute i köksträdgården, yttrade madamen plötsligt: » Nej, nu kan jag inte tiga läDgre! » » Hvad står på? » » Det står på, frun, att studenten, en af fröknarna och den åldrige ungkarlen, som säges ha kommit hit för att finna sig en passelig fru, nu veta lika så mycket om hjulbeningens och fröken Davidas brefskrifning och spatserpromenader som häradsskrifvaren och a J g » » Så-å! » hördes fru Marias rö«t dämpad, där hon stod gömd för madam Rönn af bö- nornas brédbladiga rankor. » Och hur vet min svåger.
December 1863 derom i enlighet med Rikets Ständers beslut, meddelade föreskrift, skulle utgå åt sönerna tills de uppnått 18 års ålder och åt dottern intill dess bou fvllt 25 år, så vida hon ej dessförinnan trädt i äktenskap, har uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 129) Friherre Alströmer, J., föreslagit, att Rikets Ständer måtte, utöfver hvad sålunda blifvit bestämdt, utsträcka den Konrektorn Lyths två söner Per G-ustaf och Johan Axel tillagda pensionsrätt intill den tid då de uppnå myndig ålder. Till stöd för denna framställning har motionären anfört, att bemälde ynglingar, som, enligt motionen bilagdt prestbevis, ftro födde, Per Gustaf den 6 Mars 1848 och Johan Axel den 28 Maj 1849, ännu båda åtnjuta undervisning vid Upsala högre elementarläroverk. För den äldre har sålunda pensionstiden tilländalupit redan innan han, hvad dock snart förestode, utgått från läroverket och börjat sina studier vid universitetet, för den yngre skulle sådant inträffa ungefär samtidigt, såvida icke hans afgång från skolan genom mellankommande orsaker fördröjdes, hvilket dock till följd af hans klenare helsa lätt kunde inträffa. Derest ej pensionstiden för dem utsträcktes, skulle således dessa ynglingar, hvars ringa föräldraarf emellertid till aldra största delen åtlgått till deras underhåll, befinna sig utan all hjelp just då de som mest beböfde den, eller då de stöde i begrepp att börja sina studier vid universitetet. 1 anledning häraf och med afseende å ej mindre Konrektorn Lyths ådagalagda förtjenster, än äfven de goda anlag, hans ifrågavarande söner sjelfve visat, ville motionären för dem ytterligare påkalla Rikets Ständers välvilja, öfvertygad att ynglingarne i en framtid skulle såsom gagnande samhällsmedlemmar med sina förvärfvare kunskaper rikligen återgälda den hjelp, som af Staten dem nu räcktes; och får, på grund af hvad sålunda blifvit af motionären anfördt, Utskottet tillstyrka, att aflidne Konrektorn
Jag vet icke hvad som har händt, men de främmande männen äro väl fiender, och här blir ingen fest. Jag gick hit, ser du, tidigt, innan solen kom, för att ge de här blommorna, dem jag vet att Artemis håller af. Jag ville bedja om hjälp för min dotter, hennes fara är stor. » Aristonike lyfte händerna mot bröstet. » Det har du kommit hit för, » sade hon mörkt. Och den gamla fortsatte i förvirrade, tonlösa ord: » Ja, ja, ser du, bara för hennes lif nu. Vi ha offrat förr och bedt, att hon skulle få sin syn igen, men hon har icke fått det. Nu, ser du, vid årsfesten, efter barnet kom nu, så tänkte jag, så hoppades jag, första barnet, ser du, så efterlängtadt. Men det blir ju ingen fest, och jag får icke ens gå hem, de ha stött mig tillbaka med spjuten de ha kastat mig här, och blommorna föllo ur korgen, men jag samlade upp dem igen. » Aristonike tryckte händerna djupare in i barmen och sänkte sin svarta blick in i den gamlas. » B e d icke om hennes syn, » sade hon, » bed icke om ljus. Olyckligast är nu den som ser. » Men Boisca förstod henne e j, hon vaggade blott af och an och plockade i sina blommor. » Nu ligger hon kanske och dör där hemma, » kved hon, » nu, just nu ligger hon och dör, och barnet dör. Ve oss kvinnor, vi hjälplösa, m e d dödskval köpa vi vår glädje, och o m den också är död. Hör du skriken, Aristonike! Det är någon IDUN som dör. O, den hjälplösa jammern! Hvad är vårt lif? » Och Aristonike vände sig, rättade upp sin hjälm i pannan och såg ut. I hennes inre ekade den gamlas ord: » Det är någon som dör, det är någon som dör. Hvad är vårt lif? » Ja, hvad var det? Kvinnor som sleto sitt hår invid stenens köld i skuggan bakom höga pelare, kvinnor med rifna kläder och våta anleten; några hade om armen märken af blodiga händer, alla klagade de utan hopp.
Betänkande^ nings-Åuc tioner i Städerne, så skall tideii emellan förste och andre Auctionen vara alltför lång; Men att om dermed endast afses Fastigheter å Landet, så borde sådant bestämdt uttryckas; att den Gäldenären letnnade rättighet, att söka andra värderingen bör försvinna, såsom onödig och till intet gagnande, enär Auctionen ulan hinder deraf skall fortgå, oaktadt flere omständigheter kunna hindra den ytterligare värderingens förrättande före Auctionen, samt att då en del förrättningsmän hålla värderingen på hvilken årstid som hälst, men andre deremot icke tro sig berättigade företaga den så länge käle är i jorden, hvilket olika förfarande leder till längre uppehåll för den ene Borgenären än folden andre, rättelse alltså härutinnan borde lemnäs, i enlighet med förstnämnde Praxis; att betalningstiden för köpare bör förlängas till en månad från Auctionsdagen, hvilket skulle mycket underlätta Speculanters täflan, särdeles på en tid då man allmänt klagar öfver förlägenhet och penninge-brist, utan att rubba Borgenärs rätt; samt att hvad angår Gottland, hvars belägenhet skiljer den från ali Communication med fasta Landet under flere veckors tid hvarje år, en särskild betalningstid af sex veckor efter Auctionen måtte fastställas; att allmänna Lagens stadgande, alt esj Auction må ske då allenast få tillstädes äro, måtte närmare bestämmas, hvarvid lagutskottet* Besdttkandcn, *35 5 en Ledamot ansett anie personers närvaro tillräckligt, enär detta antal förutsätter, att täflan i anbud kan påräknas; men en annan åter, att minst sju eller åtta böra vara tillstädes; samt att