Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En dag kom hon händelsevis in i elevskolans rum, och hon hörde hur läraren läste Andersens saga om den fula ankungen. Hon lyssnade; i sitt hjärta jämförde hon sig med det stackars kräket, som alla hackade på för dess fulhets skull och som vankade kring, oviss om sin bestämmelse och sitt öde. Hon lyssnade vidare. Hur var det — den fula ankungen fann sig ju i ett förvandlad till svan, badande vingarne i strålande ljusflod! Våldsamt häfde sig barmen, kinderna brände och ögonen lågade — gudagnistan hade flammat upp, och målet stod för henne klart. » Hvad går åt dig flicka, du är ju riktigt vacker, » sade regisiören och hejdade henne, där hon ilade fram öfver scenen. » Nu eller aldrig » tänkte hon och såg frå- gande på regissören. » Hvad är det? » sade han. » Jag har icke vetat, hvad jag velat förr än nu » svarade hon, » men nu står allt i ljus för mig: — • jag vill debutera! » Ridån gick upp. Nyfikenhet var publikens första känsla, förvåning den andra — och inom kort voro efter hvarandra spänd uppmärksamhet, förtjusning, hänryckning rådande i den fullsatta salongen. Det var ej en rädd nybörjerska, som rörde sig på tiljorna, det var en inspirerad kvinna, man såg gifva uttryck åt hvad skalden känt ädlast. Eu högstämd ande lyfte sig med de första, men starka vingslagen mot det skönas urhem. Sagan är sann, så länge sinnen finnas mäktiga att fatta och återgifva det sköna, det ädla och goda — så länge det står fast: löftet till de renhjärtade. Birger Schöldström. Skolungdom oeh sommarferier. Ä t t tala om skolungdomens öfveransträngaing W just nu, då läseåret afslutas, förefaller väl mången som att » kasta jästen efter brödet i ugnen ». Denna tid är ej så olämplig att upptaga frågan, som det synes. Reformer i skolprogrammet kunna ej företagas utan mogen öfverläggning, hvarför förslagen, om de skola hinna genomföras på hösten, nog böra vara påtänkta redan nu, oafsedt att öfveransträugningen ej så litet beror på en oförnuftig användning af ferierna.
Då jag emedlertid förmodar, att, när saken framlägges inför K. M., flera förändringar och rättelser i Utskts nu afgifna förslag komma att ske, vill jag icke för min del besvära med yrkandet om återremiss, utan öfverlemnar åt It. o. Ad. att bedöma, huruvida mina nu gjorda anmärkningar dertill kunna föranleda, och får blott upplysa, att, efter hvad jag har mig bekant, åtminstone ett Riksstånd förut återremitterat detta betänk. Frih. Cederström, Jac.t Jag instämmer med den siste talaren, att Oecon.Utskts ifrågavar. betänk, bör återremitteras, isynnerhet som det finnes åtskilliga undervisningsanstalter, tillkomna genom enskildas, af Konungen fastställda Dun 17 Juli e. m. testamentariska dispositioner, deri lärarne blifvit förbehållen dubbel eller halfannan tjenstårsberäkning, och det således är nödvändigt, att åtminstone undantag från Utskrs allmänna förslag göres för dessa. Jag skulle likväl helst tillstyrka én underd. skrifvelse med blott den anhållan till K. M., att den dubbla tjenstårsberäkningen i allmänhet rnå i möjligaste måtto inskränkas och icke vidare tilldelas, utan att motsvarande fördel för undervisningsverket deraf kan förväntas; ty då det finnes skolinrättningar, der stadgandet om förhöjd tjenstårsberäkning ingår såsom vilkor för inrättningens bestånd, kan jäg ej finna det vara klokt af Representationen att vidtaga åtgärder, hvarigenom man skulle söka helt och hållet upphäfva sådan tjenstårsberäkning, och derigenom icke allenast beröfva det allmänna fördelen af dessa skolinrättningar, utan äfven borttaga en behöflig uppmuntran för skickliga personer att egna sig åt lärarekallet. Det är val sannt, alt det missnöje med den dubbla tjenstårsberäkningen, sorn isynnerhet bland pastorsadjuncterna existerar, är bos dem ternIigen allmänt; men om man jemnför dessas arbete med .sköllorarnes, torde man finna, att de sednare äro i behof’ af någon uppmuntran och förljenta af större förmåner. Jag anhåller på dessa skäl om återremiss af betänk. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Tionde - Tackjernet beräknades år 1812 till 2 R:d 32 sk. Skp:d; Stals - Utskottet har likväl ansett det samma nu ytterligare kunna ,forhöjas med 16 sk. på Sk:pd. och priset derå således blifva 3 R:d per Sk.pd, Efter dessa beräkningsgrunder belöper således för 4000 Sk:pd hamrnarskatts jern ä 7 R:d Sk:pd värdet eller Statspriset till — 28,000 samt för 15,000 Sk:pd Tionde Ttjern ä 3 R:d S:kpd till 45,000 Tillhopa 73,0005 9:0 Alun Tionden. 3>en erlägges altid in natura, och . försäljes genom Xongl. 492 Den 12 Juni. Kongl Kammar - Collega och Kongl. Stats - Gontoirets för^- sorg uppå öppen Auction till den mestbjudande Beloppet häraf har vanligen utgjort ärligen: För Andrarums Bruk t samt af Altinverken i Skaraborgs Län 40 — Något derutöfver har StalsUtskottet icke funnit anledning att kunna påräkna; men hvad priset angår, så är StatsTJtskottet af den tanka, att det bör kunna ökas med 2 JR:d på Tunnan, och således i stället för 8 R:d, hvartill det år 1812 beräknades, nu blifva 10 B.'d Tunnan, sorn för 170 Tunnor utgör 1700; 10:0 Dylta Svafvel-Bruks Tibnde. Den utgöres af Dylta i Nerike belägna SvafvelBruk, Uti 1812 års Riks-Stat påräknades deri till lika be - Skåne Loverts d:o i Calmare Län 100 30 T:r Tillhopa 170 T:r lopp Den la Junu 493 |opp, som år 1809, eller 580 B:d om året; menför intetår, sedan år 1809, har den uppgått till detta belopp, utan en ständig brist deruti yppats.
Hr Bråkenhjelm: Vi äro nu icke nog lycklige att äga ibland oss närvar, någon ordförande af de trenne Utsk:n; som afhört detta betänk., af Hvilken upplysning kunde erhållas om den tid, som erfordras för återremissens bes va • rande. Såsom ledamot utaf det sammansatta Utsk. tilltror jag mig icke i detta hänseende uppgifva någon tid, ehuru i \ dagar tyckes vara tillräckligt, Gr. Horn: Jag trotalt del vore lämpligast att bestämma 14 dagar såsom den tid, inom hvilken de sammansatta Ulsk:n böra uppgifva svar på återremissen. En kortare termin anser jag betänkligt att utsätta, emedan det är svårt nog för de sammansatta Utsk:n alt finna lämplig lid till deras sammanträden, synnerligast om plenum i Stånden skulle inträffa flera dagar i veckan. Hr von Troil: Jag kan visserligen icke inse någon omöjlighet att inom 1.4 dagar bringa målet till afgörande uti sammansatta Ulsk:n; men jag får erinra derom, att här är fråga om ett trefalldigt Utsk., hvilket det icke alltid är så synnerligen lätt att satta i verksamhet; hvarföre jag tror, att lämpligaste sättet att vinna ändamålet vore, om R. o. Ad. blott behagade anmoda de sammansätta Utskln att med möjligaste skyndsamhet behandla detta ärende. Hr Bråkenhjelm förenade sig med Hr von Troil. Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt anmoda de förenade Utskm att med största möjliga skyndsamhet inkomma med förnyadt utlåt., i anledn. af den återremiss R. o. Ad. i delta mål beslutat. Företogs till pröfning Bevilln.- samt Allm. Besvärs-och Ekon.Utskjns den 7 och i4 sisth Oet. på bordet lagda utlåt. D c ii g November F. m. lat. N:<) 5, i anleda. af gjorda anmärkn:r vid sammansatta TJ t > k: 11 s betänk. A':o a, ang:de grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningens utöfning samt afgiflerna derför.
Detta förhållande hade dock ej undgått deras uppmärksamhet, som utarbetat förslag till allmän Criminal-lag, der straffen för de serskilda graderne af personlig misshandel bättre motsvarade förbrytelsernas beskaffenhet, utom hvad anginge ansvaret för den, som i vredesmode emot annan begagnade lifsfarligt vapen, hvarföre endast penningebötev blifvit be - 8 Lag-Utskottets Betänkande, IV,o få. stämda, ehuru, efter motionärens tanka, sistnämnde slag af brott, som, åtminstone i hufvudstaden, snart sagdt dagligen under de senare åren inträffat, ådagalade omisskänneliga prof på en så vildsint natur lios förbrytaren, att, omtankan för den personliga säkerheten ovilkorligen bjöd, att brottslingen på någon tid afskiljdes från samhället och tillfälle bereddes, att inom fängelset kufva bans häftiga lynne; och bar motionären, i enlighet med dessa åsigter, föreslagit: ”l:o att den, som oträngd i vredesmod mot annan drager ”knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat lifsfarligt vapen, skall, fästman lian ej lyckas i sitt unpsåt att skada göra, dömas tili ett halft års straffarbete, hvilket straff kommer att fördubblas hvarje gång, lian åter örn sanitina förbrytelse varder förvunnen; 2:o att, i händelse förslaget till allmän ”Criminal-lag ej blifver vid denna Riksdag antaget, förutnämnde för personlig misshandel uti nu gällande lag bestämda orimliga och emot förbrytelser”nes beskaffenhet på intet vis svarande straff, likväl ej må under ytterligare ”5 å 6 år qvarstå oförändrade, utan rättelse derutinnan ega rum, i öfverensstämmelse med de uti samma lagförslag antagne grunder.” Hos Hedervärda Bonde-Ståndet är af Riksdagsfullmägligen Lars Rasmusson från Götheborgs och Bihus Län, uti ingifvet memorial, yltradt, att den i 35 Gap. 1 §.
En omständighet är jemväl den, att jag, oaktadt jag ser, att Utsk. antagit, att fastebref skall finnas, jag likväl hört en embetsman, som bör äga kännedom om förhållandet, påstå, att laglig och behörig fasta verkligen icke existerar. Olikheten i dessa uppgifter gör det för mig ännu angelägnare, att återremiss må komma att äga rum. i5o Den 4 Juli. Frih. Palmstjerna: Jag skulle tro, att det af betänk, bör finnas, att Ekolsund af K. Gustaf III blifvit försåldt, utan att han dertill hade full äganderätt, och jag tror, att man kan taga för gifvet, det han endast hade förpantningsrält till egendomen; men då qvarstå likväl de skäl, hvilka, på sätt jag förut uppgifvit, grundat TJtsk:s tillstyrkande, att frågan må förfalla. Hvad fastebrefvet beträffar, torde Gr. Cronhjelm ursägta, att jag icke anser hans uppgift lika officiel som Utskrs. Det har nemi. baft sig förevisad en vidimerad afskrift af sjelfva fastebrefshandlingen, och det är ur denna, som Utsk. citerat datum derå. Det har hittills icke varit vanligt att bilägga belänkma sådana handlingar, hvarpå deri förekommande uppgifter sig grunda. Hade likväl ett sådant undantag nu skett, så hade äfven Gr. Cronhjelms tvifvelsmål varit undanröjdt. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag har icke mycket att anföra , sedan Frih. Palmstjerna nu yttrat sig. Jag ville blott upplysa, att notarius publicus vidimerat afskriften af det köpecontract, hvarigenom Ekolsund blifvit till Hr Seton öfverlåtit med full äganderätt, samt af den i anledning deraf meddelade fasta. Hr Tham: Gr. Cronhjelm har begärt återremiss för att af Utsk. erhålla ytterligare upplysningar. Alla de, han begärt, finnas dock redan i betänk. Der står, att K. Gustaf III ej ägde annan än förpantningsrätt till egendomen; vidare, att han sålde med äganderätt; data på köpeoch fastebrefven äro citerade.
En ytterligare väsendtlig brist i vår konkurs-lagstiftning är den ansvarsfrihet, hvarmed enskilde fordringsegare kunna bereda sig betäckning bos personer, hvilkas obestånd de dock redan känna. Visserligen finnes ett och annat stadgande i riktning att motverka dessa betäckningar, men de äro alltför mångtydiga, alltför spatiösa, för att vara verksamma, hvilket ock af en sorglig erfarenhet intygas. Få förhållanden i det borgerliga lifvet torde vara mera förtjenta af lagstiftarens speciela uppmärksamhet än just detta. Å ena sidan stå vinningslystnaden och frestelsen, äggade af det advokatoriska svepskälet, att den fordran, för hvilken betäckning äskås, är laglig och rättvis, nedtystande derigenom den röst, som ropar, att handlingen är ett brott emot andras rätt; å den andra står den frestade nedslagen och rådvill, oförmögen af en sjelfständig tankegång, bekymrad för en framtid, öfver hvilken frestaren ensam kastar ett irrsken, ett förvillande ljus. Om gäldenären här icke kan och bör frikännas från ansvar, huru mycket mindre då den, som är handlingens fader, den som med berådt mod tog, hvad honom icke med rälla tillkom, och som på samina gång lemnade gifvaren till pris åt meneden. Och likväl har lagen glömt denne i sin straffafdelning, och lågt den återhållande makten endast på den svage gifvaren, lemnande emottagaren i god ro med sitt orättfångna gods. Oss hafva dessa tilldragelser länge förekommit såsom ett tillstånd af rättslöshet; ett tillstånd som framför allt förtjente att behjertas och afhjelpas. Såsom de äldste, så har ock sednare tiders koukurslagstiftning lagt en särdeles vigt på denna angelägenhet; och äfven den i brödrariket nedsatta Kommission för utarbetande af lagar, rörande kreditväsendet, har derpå fästat ett tillbörligt och allvarligt afseende. **) Vi vända oss nu med några anmärkningar emot sjelfva proceduren vid konkurser. Då en gäldenär inser sin oförmåga att uppfylla ingångna förbindelser, eller då bristande liqvider tillkännagifva hans obestånd, öfverlemna!- han sig sjelf eller öfverlemnas han med al! sin egendom i rättvisans händer. Sådan är konkursprocessens mening.
Att tränga tillsamman de närvarande, till säte på Riksdagen redan antecknade af Ståndets respective Ledamöter, för att till hvarje ple* num åt Allmänheten upplåta det återstående af rummet, kan väl icke vara Friherrens mening. Det är icke den del af Friherre ÅkerJ hjelms motion jag bestrider, som åsyftar offentlighet: tvärtom, jag respecterar uti offentligheten en oumbärlig grundpelare uti frihe-. tens byggnad, och önskar lika som han, offentlighet i våra öfverläggningar, blott den &lk införd på ett constitutionseöligt sätt 9 Gefe Den 27 januarii, 6 7 tillika hos de öfrige Stånden. Jag går än längre: äfvensom Friherre Åkerhjelm är jag vän af en lagbunden frihet, och tycker Ridderskapet och Adeln borde önska att voteringarne blefve offentlig gjorde, äfvensom öfverläggningarne, emedan det icke alltid händer att Nationen af dessa sednare lärer att igenkänna sina rättigheters försvarare. Den offentliga voteringen genom Ja eller Nej, efter upprop* är det oåkra sättet att kän; ha de röstandes caracter Och opinion. Jag respecterar andras opinion så, som jag önskar att min egen respectéras. Fäderneslandet har behof af ett fortsatt lugn: det befinner sig uti en ställning och på en väg, tom osvikligen förer det till välstånd, öm vi antaga lagarne till vägvisare, eller, der de brista, våra gamla inrättningar, så forngöthiska de än må vara Der som lagen try^- ter, äro de gamla bruken allt j och dessa i öfverensstämmelse med våra gamla inrättningar, böra, liksom de, hållas i helgd intilldess de blifva örn intet gjorda. Jag anhåller att hvad jag här haft äran anföra, matte vid remiss, åtfölja Friherre Åkerhjelms af mig här hätnnde Memorial. Herr Rofenblad, Bernhard: En värdig Ledamot af detta Stånd har fa - 68 Den 27 Januarii. reslagit offentlighet vid våra öfverläggningar.
Han aflevererade ett manuskript. Professorn anknöt ett samtal med mannen, hvarvid Truls tydligen hade på förnimmelsen, att det fördes för att han måtte ha ögon och öron för skådespelet. Professorn bemötte den främmande med en sådan fin takt, att icke ens en sårig parias’ misstänksamhet kunde spetsa öronen dervid. Den främmande stod och ville inte gå; han måste veta, att intet besked med samma kunde gifvas, men han kunde ej komma sig för att gå igen; han hade ingenting mer att tillägga, men talade hit och dit, ständigt kretsande kring samma punkt; professorn fylde i, följde med, hjelpte till. Ändtligen gick den andre. «Vet ni, hvem det var?» sporde professorn, sedan de blifvit ensamma. «Nej.» «Ja, han var en gång en af de mest «lofvande» bland dem som då voro unga. Det vill säga, för 20–30 år sedan. Och nu sitter han med hustru och många barn och springer rundt på alla tidningsbyråar med sina manuskript, hvilka dock icke rå med att ge honom brödfödan. – Det skadar inte, att de, som nu äro unga, se på en sådan man, – och tänka en smula deröfver.» Det låg så mycken varnande värme under den gamle herrns tillknäppta formalitet, så mycket personligt intresse under hans allmänna betraktelser, att Truls kände sig helt rörd. «Ni ämnar ge er helt och hållet in på skriftställarbanan?» sporde professorn efter en stund, der han tankfull stod vid fönstret och blickade ut i den grå luften. «Ja.» Den gamle herrn lät samtalet falla och gick hän till sina sysslor vid skrifbordet. Efter en halftimmas tyst arbete höll han inne och sporde öfver axeln till sin unge vän: «Vill icke kandidaten skrifva krönikorna för oss?» Truls baxnade: dem skref annars ett gammalt journalistiskt inventarium, som ännu lefde på den popularitet, han åtnjutit för några decennier tillbaka. Jo, det ville han nog gerna, men herr X «Ja, hvarför skall han ensam vara herre på täppan. Det skadar ju inte, att också en af de unga interfolierar ibland.
Svante Horn, som förbands af sin trogna betjänt Lidbom, mumlade, att han aldrig kunde hugga in utan att genast få en kosackpik eller värja i kroppen, och framför honom stod den fryntliga gråhårsmannen fältskär Teuffenweiser, som beständigt påsatte och aftog glasögonen och alltid begärde en färdsup innan han skötte rikare kunder. Alla samspråkade om krigarens lott, som unnade den ena att gråna under mödor och ära utan att rispas af ett snuddskott, men lät den andra i sina dagars vår falla för första kula. Inga dryckesvisor skallade, men konungen lät puka och oboe muntert ljuda hela natten. Det var ett fältläger, där det sakta larmet liknade sorlet från en klar skogsbäck under juni-daggiga löf. Drabanterna hade mot konungens vilja lindat hans tält med halm och därpå lagt torf, så att det liknade en kolmila. Det stod icke i lägrets midt utan allra ytterst och nästan i mörkret. Inne vid tältstången hade de byggt en härd af stenar och ditburo stund efter annan en glödhet kanonkula. Tvättbäckenet var af purt silfver, och på bordet stod bredvid Alexander Magnus’ lefvernesbeskrifning och den guldbeslagna bibeln ett litet försilfradt beläte af hunden Pompe, som hade dött, men det ljusblå silkestyget på stolen och fältsängen var redan uppnött och fläckadt. Midt i sängen lågo hundarna Turk och Snushane, men konungen låg i granriset på marken. Svagdrickat var slut, och lakejen Hultman hade icke haft annat att bjuda honom till kvällsvard än en bägare smält snö och två stålbakade skorpor. Sedan hade han bredt kappan öfver honom och påsatt den stickade nattmössan. Där sof nu på sina segrars middagshöjd de svenskes konung, och hans smala hufvud låg vändt mot det tynande skenet från den sista glödgade kulan. Det var nu länge sedan han läst den kvällsbön, som han fordom framstammade i sin kammare, medan blåsten brusade i Karlbergsparkens lindar.
Är den erbjudne Panten förut behäftad med Bancolån, skall med uträkning från Banken styrkas,fhuru mycket derå återstår, så till Capital som upplupen ränta. 9:0. Söker Förmyndare Lån på omyndigs fasta Egendom, skall ej mindre Förmyndareförordnandet, än Öfver Förmyndarens eller behörig Domstols samtycke till lånet in-J gifvas. 5 §• Åtkomsthandlingarne skola ingifvasi hufvudakrift, men skulle Låntagaren åstunda att återtaga hufvudskrifterne, böra behörigen vidimerade afskrifter af de samma i stället till Directionen »Aemnäs» Protocollsutdrag eller bevis, som af HäradsRätt eller annan Domstol afgilves böra vara med Rättens eller Domarens vanliga si.» gill försedt, äfvensom I enskildt mans betyg, bör finnas under namnet utsatt utgilvarens tjenst eller yrke, jemte sigill derunder. 6 $. När lån utur någon af Cassorne åstundss, »kall skriftelig Ansökning derom göras hos Directionen, hv»rvid bifog»s de säkerhet»- handlingar, detta Reglemente föreskrifver och hvilka äfven i ansökningen böra finnas upp-. Den 5 October e. m. räknade. Revis öfver ingifvandet meddelas af RiddarhusSecreteraren då sådant äskås. 7 §• Om Directionen finner Lånehandlingarne fullständige och den erbjudne panten fullgod samt bifaller lånet, utasslgneras antingen hela summan eller delar deraf, i den mohn penningar i Cassan äro att tillgå, för att Låntagaren eller dess lagligen antagne Fulimägtige tillställas. Afslås gjord anhållan örn lån, äge Lansökanden sina handlingar återtaga. Samma rätt äge äfven den Lånsökande, hvars anhållan blifvit bifailen, ehuru penningar ej genast kunna erhållas, om denne sedermera icke skulle finna sig belåten, att afvakta den tid, då lånet kan utbetalas. 8 §• Hvarje Lånsökande erhålle lån i den ordning han sig anmält och fått sine handlingar prölvade samt godkände.
Vid betraktandet af det förhållande, sorn ä afseende på Bytes-bristers tillkomst, beräknande och indrifvande inom vårt Fädernesland äger runi, kan man svårligen föreställa sig händelser, der summum Jus närmare gränsar till summa injuria, eller der Fädernas missgerningar strängare hemsökas uppå barnen, allt intill /['.de och 5:te, ja ända till 6:te och ^rde led. Revolterande för allt sundt omdöme och för all deltagande känsla måste det vara, att laglydiga Medborgare i ett fritt Samhälle, att redliga Embetsman i en Conslitutionel Stat, utan all deras egen förskyllan och ofta utan att någonsin hafva kunnat det ana, på en gång beröfvas, de förre större eller mindre del af, om ej hela, deras ärfda jord eller penninge-förmögenhet, de sednare den Lön, om Ben a5 November. 449 om livars åtnjutande Fullmagter dem försäkra, och delta endast och allenast derföre, att de hafva den olyckan härstamma från personer, af hvilka flere på deras tider beklädt Rikets högsta värdigheter, samt gjort Staten hetydliga tjenster, någon gång afven i Financiel väg, men sorn uraktlåtit att till fullo gälda bristen af några Daler 'Silfvermynt, hvartill ett af dem tillbytt Hemman, hvilket genom Reductionen erhållit Krono-Natur, blifvit högre uppskattadt, än det ärfda Frälsehemman de gifvit i stället. Hade Liqvidationen antingen genast eller åtminstone under Eytestagarens närmaste arfvingars lifstid blifvit af vederbörande Äuctoritet uppgjord, skulle den utfallit utan särdeles känbar förlust för dem, i synnerhet som då ej fråga blifvit om annat, än om inbetalning af sjelfva Bytesbristens hufvudstod, med högst några få års ränta och dessutom dessa förste arfvingar i allmänhet voro förmögne personer.
128 rikes magter må likväl icke bestämmas eller förändras, utan i samråd med Inrikes förvaltningen, och efter dess förslag. Besörjandet af enskilda personers angelägenheter i fremmande land, då deras sak kan anses röra det allmänna, eller då Kongl. Maj:t ett sådant biträde beviljar. Meddelandet af pass för diplomatiska personer, som komma hit, eller resa härifrån, och af så kallade Kongl, pass för Svenskar, till resor utrikes. Enligt den för införandet af en ordentlig Statsförvaltning antagne grundsats, att hvarje förvaltnings gren skail fullständigt ställas under styrelse af en egen Chef, bör Utrikes Stats-Ministern icke directe befatta sig med någre Inrikes angelägenheter, såsom dem han förut i egenskap af Chef för Kongl. Cancelliet, eller dessutom handlagt; ej heller Utrikes-Ministerns rätta befattning inskränkas, på sätt hittills skett, genom vissa förrättningar, som hört till Hof-Cancellers-ämbetet, hvilket således ej med Utrikes - Ministern bör dela Utrikes-förvaltningen: kunnande, på sätt ii §. i Regeringsformen tillåter, en annan StatsRåds-Ledamot tillkallas, att i Utrikes-Ministerns frånvaro besörja de ministeriella målens föredragning, Då, såsom förut är föreslaget, hvarje Förvaltnings-chef skulle hafva uppsigt öfver sina underordnade *), så kommer den Hof Can Sid. 68, detta betänkande. 129 Cancelleren nu tillhörande disciplinaira mynJighet öfver Konungens Cancelli, att försvinna: och emedan inseendet öfver Boktryckerierna, bokhandeln och tryckfrihetens begagnande, bör öfvergå till vederbörande Förvaltningschsfer^ sa lärer den under Hof-Cancellers-ämbetet hörande expedition kunna indragas. Utrikes Stats-Ministerns gemensamma förmanskap för de särskilda Stats expeditionerna, bor, på samma grund, som för HofCancelleren är anfördt, upphöra. För hemliga och tillfälliga utgifter, bör den Cabinetts-tjensteman, som Utrikes Ministern till deras besörjande förordnar, ega erforderliga medel om händer. Redogörelsen derföre lärer ej, utan Kongl. Maj:ts särskilda tillåtelse, kunna vara Stats-Revisorernes eller Kammar-Rättens granskning underkastad.