Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nu stadga ett exportförbud, vore icke blott att hindra en betydlig inkomst på handelsvågen, utan ock, att försätta varan i sådant vanvärde, att ingen menniska derefter vårdade sig om att draga nytta af kreatursben. Jag medger Herr af Ekenstams satts, att örn Kongl. Maj:t fått rätt, att i mån af förän 47 H. 26 4<)2 Den 3o October f. m. drade conjuncturer kunna förhöja tullafgiften, hade vi kunnat undvika att för hvarje särskild vara få en sådan här öfverläggning. Emellertid tror jag med Herr Cederschjöld, att om också tullen icke skulle gå till mer än iGf procent, detta bör innefatta ett tillräckligt skydd åt näringsidkaren inom landet. Herr Manck af Rosenschöld'. Jag tror också, att man icke bör för de fattiges först i ögonen fallande intresse uppoffra den inländske näringsidkarens, hvarigenom man. indirect ökar de fattiges antal, och äfven minskar välståndet hos dem, som skola skaffa de fattige sysselsättning och underhåll. Om t. ex. en mindre förmögen person, genom det lägre priset, antingen blir i stånd, att inrätta en fabrik af bensvärta, eller tillvägabringa en betydligare production af jorden, medelst benens kloka användande till gödning, och sedermera genom ett af den myckna utförseln uppstegradt pris derpå, icke kan underhålla sin fabrik, eller icke erhålla nog lönande afkastning af sin jord förmedelst brist på tillräcklig gödning, så kan han med hustru och barn komma attlida derpå mera, än de fattige på exporttullens förhöjning. Men af denna tulls ringhet vinner utlänningen i allt afseende. Den bör derföre vara högre åtminstone ända tills vi hunnit lära, att sjelfve behörigen använda denna rudimaterie. En värd Ledamot har yrkat 8 sk:s exporttull; men jag får Den 3o O c t o b e r f. ra. 4o3 hemställa, om icke den värde Ledamoten läcktes gifva med sig hälften, och Ridderskapet och Adeln bifalla en tull af \ sk. Herr Lefrén:
"De vid mantalsoch skattskrifningen meddelade uppgifter om personers namn och ålder skola med husförhörsboken på stället noga jemföras, så att ingen skattskyldig förbigås eller uteslutes från mantalslängden." På grund af ordet skattskyldig torde det kunna hända, att åtskillige personer, som borde stå i mantalslängden, ej komma dit. Jag vet icke hvilket ord som borde brukas i stället, om icke det vanliga vederbörande; men ordet skattskyldig kan föranleda fleras uteslutande. Gr. Posse: Jag skulle tro, att, i anledn. af den anmärkn. Hr von Hartmansdorff gjort, icke något annat erfordrades, än att borttaga ordet "skattskyldig," då stadgandet komme alt innehålla, "så att ingen förbigås." Den 10 October f. m. Ulskrs förslag bifölls med ulesliilaiide af ordet ”skattskyldig’’ emellan orden ”ingen” och ”förbigås.” 46:le jj:n. Hr Aminoff: I första mom. af denne § skulle jag önska en liten förändring Här står att den skattskyldige skall mantalsskrifvas och taxeras der han bosatt är, till nästa fardag flyttar, eller största delen af året sig uppehåller. Derföre händer ofta, att personer varil bosatte på ett ställe och uppgifvit sig att vistas största delen af året på ett annat ställe. Derigenom uppkommer oreda, och jag skulle tro, att detta vore lättast hjelpt dermed, att föreskriften om skattskrifning, der de skattskyidige uppgifva sig vistas största delen af året, blefve utesluten. Hr Printzensköld: Uti sista punkten af ifrågavar. § förekommer förslag till en lagbestämmelse, som både har föranledt och kan föranleda till många svårigheter. 1 K. Kammarrättens instruction finnes stadgadt, att fråga om skattskyldigs skattskrifriingsoi t skall, efter det den af Konungens Bef:h:de blifvit pröfvad, fullföljas i Kammarrätten, men i K.
Men hon år alltid oäl klädd underlill, och går vackert, och därför ser det treßigt ut. Våra damer däremot hafva i allmänhet fula, illahångande underkjolar samt ofta fula skodon och vanvårda sin gång ända från barndomen. Därför äro de oftast generade att Igfta sin klädning tillräckligt högt, för att den ej skall blifva smutsig. Dåruti ligger felet. Den dam, som i 20 år varit en martyr för sin långa, släpande Madning, målte jålt sitt förstånd något sent utveckladt, eftersom hon ej kommit underfund med, alt det gick an att bära upp sin kjol eller göra den kort. Jag anser alla dessa frågor så naturliga, att jag cj kan fatta, att, det är något att orda om. Som min tid i dessa dagar är mycket upptagen, kan jag ej lof va att infinna mig, men jag tillråder afgjordt korta, praktiska dräkter för gatan. Med utmärkt högaktning Augusta och kallade revolten torde med Lundins snart skäl fria nog svenska sålunda gör g e m e n s a m vetenskapens och skall mot och den praktiska k u n n a h o p p a s, att själfständiga bli frammodetyranniet. gängse sömmerskekår Man fröken uppfattning i n o m hela och — dess vår kundkrets. * * om med Lundin. För Idun af A — m. 1 itet hvarstädes nu för tiden får man tyvärr A * höra klagas öfver att tjänstefolket är så litet hemmastadt i sina sysslor o c h åligganden, samtidigt m e d att deras pretentioner äro i ständigt stigande, ntan att d o c k härför lämnas större valuta än förut, n e j, snarare tvärtom.
Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag befinner mig i en ganska egen ställning i så måtto, att jag till väsendtlig del instämmer i de åsigter, som af H. Exc. Just.-Stats-Ministern uttalats i denna fråga, och anser de af honom framställda principer fullt rigtiga, men likväl ej tror, att det åsyftade resixltatet kan vinnas genom ett bifall till K. M:ts Propos. Jag har alltid föreställt mig, att det är af vigt för Regeringen att ega en officiel organ — icke af den beskaffenhet, som den nuv:de Posttidningen, hvilken är skäligen indifferent — utan en organ, i hvilken Regeringen framlägger ej blott nakna beslut, utan äfven motiverna för besluten, och dessa motiver så fullständigt utvecklade, att allmänheten erhåller full kännedom om det verkliga ändamålet med en regeringshandling. Hvax-je statsutgift för en så beskaffad organ, i hvilken Regeringen framlägger sitt system, och hvilken skötes med erforderlig talent och af en redaktion med insigt i de mångartade grenarne af statsbestyren och förmåga af bevisande och populärt skrifsätt, kan jag således ej annat än tillstyrka. Men — då jag erkänner detta, kan jag likväl ej gilla den utväg Regeringen valt för att vinna det åsyftade ändamålet. Det sämsta medel man kan välja för att få en skrift spridd är nemi. att skänka bort den; vi veta ju alla, att den massa broschyrer, som här under riksdagarne utdelas, ej läsas af femtedelen af riksdagsmännen. Enda sättet är att sälja för godt pris. Om derföre Regeringen, i stället för att begära anslag till Posttidningens bortskänkande till kommunalstämmornas Ordf., äskat medel till att för ett godt pris sprida en tidning, som redogjorde för Regeringens åsigter, skulle jag tillstyrkt ett sådant förslag. Hufvudändamålet med K. Mits Propos. eller att till den stora massan kringsprida kännedom om Regeringens system — delgifvandet af officiella kungörelser är väl blott ett biskäl — skulle på sådant sätt vinnas, men ingalunda genom att skänka bort tidningen, hvilket endast vore att onödigt bortkasta penningar.
Reservanten har endast föreslagit en undersökning om förhållandet härmed, och att till näst sammanträdande Ständer måtte framläggas ett förslag till reglering i detta hänseende, lämpadt efter den olika representationsskyldigheten inom hvarje stift, samt öfrige sig företeende förhållanden. När man besinnar, att Hrr Landshöfdingar i allmänhet äro alloff H. 24 186 Den 9 April f. m. nade med 4,500 ä 5,000 r:dr och endast undantagsvis högre; att ledamöter af Konungens Statsråd, taffelpenningarne oberäknade, endast hafva 6,000 r:dr; så synes det icke vara proportion deruti, att biskopar skola finnas, åtnjutande löner, uppgående till 8-, 9-, ja ända till 12,000 r:dr bxo. Jag tror, att inom ett väl ordnadt samhälle böra löneförmänerne inom de olika classerna af embeten vara något så när ställda i proportion och sammanhang med hvarandra. Dä löneregleringar förut för sig gått genom nästan alla grenar af embetsförvaltningen, inser jag ej hvarföre man icke skulle kunna tillvägabringa en sådan mellan Hrr Biskopar; på grund hvaraf jag icke annat kan än förnya min anhållan om afslag å betänk, samt att R. o. Ad. mätte förena sig om antagande af Frih. Tersmedens reservation. Frih. Raab, Adam Christian: På här anförda skäl kan visserligen hvarken jag eller någon annan af delta Hus försvara och yrka bifall till det nu föredragna betänk.; men att afstå detsamma och ej tillstädja möjligheten af rättelse i det existerande förhällandet, tycker jag vara nog långt gånget. Man har sagt, att skäl vöre för handen att biskopar, såsom innehafvare af höga platser i samhället, må äga större löner. Det vill jag icke bestrida; men ser icke eller något skäl, hvarför lönerne skola så högst betydligt variera sins emellan. Har man förut varit angelägen alt göra alla landshöfdingeoch reg:ts-chefs-löner lika, så kan jag åtminstone icke finna skälet, hvarföre endast biskopslöner skola så betydligen till beloppen divergera ifrån hvarandra.
Deremot har Herr Grefvens anmärkning om den inskränkning, som det på 2i:sta raden förekommande uttrycket: ”Lärlingar i handtverk,” synes innebära, föranledt det af Förslaget synliga tillägg. En redactions-förändring egt rum, till följd af Herr Grefvens erinran om närmare bestämmelse af hvad som med publika hus bör förstås. an - Icig. 76. någon anhållan icke kommit om befrielse från Bevillning efter 2 Art. för Höganäs Stenkolsverk, och stadgandet härom, efter ordalydelsen, endast skulle gälla till denna Riksdag, är detsamma uteslutet och i stället Sparbanker, enligt 5:te Bevillningsgrunden, här upptagna. Eevillnings-fJtskottets Betänkande N.o 5j. Ett af Kongl. Kammar-Rätten, i anledning af derom väckt fråga, meddeladt Utslag har föranledt Utskottet till föreslående af det i Författningen på detta ställe intagna stadgande, att Schol-inrältningar må åtnjuta befrielse från sådan afkomst i Spannmål, som de, i följd af Gåfva eller Testamente, åtnjuta från jordegendomar på landet, så länge Bevillning för dessa egendomar efter värdet erlägges. Då stadgandet om den lindring, som åtskillige af Allmogen m. fl., hvilka hafva fyra minderåriga barn, fått åtnjuta, i Utskottets tanka, behöft förtydligas och närmare bestämmas, har Utskottet deråt gifvit en sådan redaetion, som af Förslaget inhemtas, hvarvid Utskottet äfven får föreslå den förändring, att, i stället för den förut medgifna lindring i ett för allt af io sk., densamma nu skulle utgå med 3 sk. för hvarje barn: äfvensom Utskottet ansett lämpligt och till antagande vördsamt hemställer, att afkorlningen för de Torpare och Inhyseshjon, som hafva låtit vaccinera 4 barn, måtte Bevillnings-Utskottets Betänkande IV.-o Sy. 55 för de, som hädanefter dertill anmälas, på en gång få utgå med 4o sk:r, i stället för hvad de förut under 4 års tid fått åtnjuta.
N:o 141. 333 14:0 Briggen Triton , uppbragt af Fransk Kapare år 181», men fridömd 1811. i5:o Galeasen Delphin, i November månad 1811 anhållen af Franska Douanierer utanför Libau, men beslaget ogilladt af PrisCon♦ seillen i Paris. iG:o Skeppet Triton, uppbragt af Fransk Kapare år 1798. 17:0 Mecklerthurgska Galeasen Latona, år 1810 uppbragt af Engelsk Kapare, 18:0 Briggen Mentor, uppbragt af Engelsk Kapare 1806; samt 19:0 Briggen Minerva, befraktad i Amsterdam år 1802 för Franska Regeringens räkning, men befraklningen å samina Regerings sida upphäfven. Tili svar å E. K. Maj:ts ofvanhögstberörde Nådiga remisser af handlingarne i dessa mål, fä R. St. i underdånighet meddela, att, enär E. K. M. pröfvat de yrkade ersättningarna icke, emot de för desamma af i8a3 års SLänder fastställde grunder, kunna ega rum, samt 11. St., efter noggrann granskning af hvad handlingarna innehålla, icke funnit skäl tili förändring eller utsträckning af dessa en gång fastställde grunder, någon ersättning i afseende på ifrågavarande reclamationsmål icke kunnat af R. St. beviljas. I sammanhang härmed, och efter erhållen del utaf Handlanden Eldrups, genom E. K. Maj:ts Nådiga remiss af den 19 sistl. November till Stats-Utskoltet öfverlemnade, underdåniga ansökning om ersättning af Staten för dess 334 Exp, Utsk. Förslag till und. Skrifp. N:o 141, 142, lidna förlust, genom den år 1824 i Södra America af en Spansk Kapare gjorda uppbringning af Briggen Sophia, få R.
Rdr och derutöfver, i Utskottens tanka, är allt för obetydlig, för att förtjena något afseende, vid Betraktande af den lindring uti ifråga varande ohus, sorn Stockholm, jemfördt med andra släder och i förhållande till dess förmåga att draga Batsmans-rotering, måste anses hafva hittills åtnjutit; alitsa hemställa Utskotten, att ifrågåstälbie skillnad icke måtte vid dem blifvande regleringen tagas i beräkning» Sedan UtiÖRiketS Ständers'underdåniga skrifvelse Blifvit föreslaget, dels att den del af städernes jord, som före 1827 års utgång blifvit till Kyrkor, fromma Stiftelsen eller Écclesiastike och Civile' Tjensternäns aflöning disponerad, borde till extra Båtsmanshåll roteras, dels ock, att till den jord, sorn skulle till ordinarie Båtsmanshåll indelas, jemväl borde räknas den Säterijord, sorntilläfventyrs kUnde vnia någon stad tillslagen, och hvilken genom en sådan öfverlåtelse syntes hafva antagit egenskapen af annan stadsjord; så hafva de förvaltande Verken, uti deras underdåniga Utlåtande, anmärkt, att de till kyrkor upplåtne lägenheter, som af Capelianer och Klockare bebos, ärö genom en allmänt gällände Lag, Kongl. Brefvet den 3o Maji 1826, från så val ordinarie sorn extra rotering befriade, hvarföre sådäne, inom städernes områden belägne jordlägenheter, efter de förvaltande Verkens tanka, ej heller Borde rotering åläggas, hvilket, enligt Instructionen för Bolerings-Gommissionen af den 20.
(Det är för mycket ”högt”.) ”I vänner” – så han sade – ”i vild och trotsig smärta Vi önska återlifva den ädles brustna hjerta; Men kärlek, stark och mägtig, ser ej på egen lycka, Vill ej sitt hjertas älskling från evig sällhet rycka. (”Med knot”, eller någonting dylikt kunde passat väl så bra som ”vild”. ”Älskling” passar ej godt i stycke med all den omtalta ”högheten”, det låter för täckt, för smekande.) Så låtom oss i stoftet för himlens magter falla, (inför Guds anlet) Och öfver somnad konung dess (Hans) hägnad nederkalla. Vår konung säll är vorden. – Och utaf tacksamt hjerta, Vi prisa må hans sällhet förutan sjelfvisk smärta.” (Konung 2 gånger stöter örat.)76 Och menigheten lyssnar. – På knä de skaror falla. Nu flyta ej förgäfves de kärlekstårar alla. Vid lof af tusen hjertan, som glömt sin egen smärta, Till lifvet återväckes det ädla kungahjerta. ”Ädelheten” förekommer här för 7de gången. 11 strofens 2:a vers låter platt och erinrar om rimsökeri. Vill ni ej säga t. ex.: I andakt mängden lyssnar och knä kring båren böjer, Varm, offervillig kärlek sin blick mot himlen höjer. Dock se! När jordisk saknad har glömt sin egen smärta Til lifvet återväckes — Enligt min tanke har Ni ej gjort allt som kan och bör göras af Er idé. Tänk sjelf: – Konungen har ”efter vunna segrars ära” slagit sig till ro, lefvande för ”folkets väl”. År hafva så förgått och man tänker sig att han – ”älskad och besjungen” – redan hunnit eller åtminstone närmar sig den ålder då den ärlige arbetaren med en tacksam återblick på allt hvad det varit honom förunnadt att uträtta, allt hvad lifvet skänkt honom, bereder sig till hvila från mödan, lugn efter vindkasten. Han är nöjd, lycklig, men trött ändå, och glad att, följd af de sinas välsignelser få lägga sitt hufvud till ro. Ni återuppväcker honom. Det gör nästan intrycket af en orättvisa.
Herr Hjerta, Gu/iaft förenade sig med Herr Tham och Grefve De la Gardie samt an - 762 Den 5o Maji e, m, höll, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte å nyo framställa dess till bifall af RiddarhusUtskottets Memorial, nyss gjorde proposition, hvilken, i händelse den på enahanda sått som förra gängen af Ridderskapet och Adeln besvarades, utan att votering dervid begärdes, efter Herr Hjertås mening borde anses bilallen. Grefve Spens, Carl Gufiaf: Till svar å Herr Thams yttrande, att det vore svårt, att genom någon impuls verka på tjugufem särskilda afdelningar, vill jag blott anmärka, att orsa» ken hvarföre man önskat afskaffa Eånkmånrien, just år den, att man trott en sådan impuls kunna hafva inflytande på femtio dylika afdelningar. I detta fall år således icke någon betydelig skillnad. Men i afseende på mängden af de olika förslagen till sättet att välja Electorer, skulle jag tro, att vi snarare närmade oss till målet, om Herr Grefven och LandtMarskalken icke delade frågan, efter de personer, som deröfver talat, utan framställde proposition efter sak-frågorne, då flere förslag i flera delar sammanfalla. Det har synts mig, som hår åro tre sådane sak-frågor. Den ena, huruvida valen skola anställas in Pleno, eller på afdelningar. Det förra sättet yrkades af RiddarhusUtskottet i dess första Memorial, men jag har sedermera icke hört någon understödja det, eller vara af annan tanka, ån att valen skulle förrättas på afdelningar. Anser Ridderskapet och Adeln någon vidare debatt härom icke vara behöflig, så år det gifvet, att votering på afdelningar år antagen. Den andra frågau innefattar, huruvida Den 30 Maji e. m. 765 Ledamöterne i hvarje afdelning skola vara bundne att votera inom sig, såsom Herr Riben och jag föreslagit, eller om de kunna välja öfver hela Ståndet. Sedan denna fråga år afgjord, återstår blott att framställa den proposition, huruvida afdelningarnes antal skall blifva 5 eller a5.
Nödvändigheten torde således lätteligen inses af en Reform med KronoSkogarne, helst den vinst äfven derigenom kunde befrämjas, att Jägeristaten, till stor förmån för StatsVerket, indroges, eller åtminstone ansenligen inskränktes. På sin höjd torde några få Jagtparker eller Platser och ett högst ringa antal af JägeriBetjeningen höra bibehållas, samt de öfrige tjenslfrie blifvande få på lifstid tillgodo njuta sina Löneoch Boställsförmåner, hvilka först vid yppande Vacancer tillföllo Staten. Den 5 Januarii. 271 Om deremot nämnde Kronan tillhörige Skogar och Allmänningar blefvo medelst köp upplåtne åt enskilde Medlemmar af Samhället, blefve det hvars ens egen fördel att freda sin andel och så med den hushålla, att han städse deraf kunde draga en skälig årlig inkomst, så mycket förmånligare för honom, som Ved och Timmer nödvändigt skall hvarje år stiga i pris, om införseln deraf ifrån Finland blir förbjuden eller försvårad. Man behöfver således ej frukta, att egennyttan kan förleda en Individue, att innan en kort tid för mycket våldföra sin Skog, då den troligen hvarje år kommer alt stiga i värde; hvilket äfven skulle föranleda vederbörande Innehafvare af de köpta Skogs-andelarne lill Trädplanteringar och deras sorgfälliga vårdande. Man jemnföre blott en Kronomed en Frälse-skog, och man skall tydligen inse sannfärdigheten af hvad jag haft äran nu anföra. Jag vågar således vördsamt anhålla, att denna min väckta Motion må så väl Höglofl. Ridderskapets och Adelns pröfning underställas, som ock de öfrige Respective MedStänderne meddelas. 3:o Till undvikande af den disproportion, och i anledning af den märkbara mannamån, som vid skedd Vägsdelning i åtskillige Orter finnes vara begången, då några Possessionater och Hemmans-åboer hafva sina vägstycken helt nära sina hemvist, men andra åter på 2 å 3 2?
Län vid berörde hemmans räntor bibehålles, någon rubbning deruti icke må ega rum; men att Rikets Ständer deremot ville bifalla, att, så snart desamma till Stats-Verket indragas, med dessa hemmans dagsverksskyldighet må komma att förhållas på enahanda sätt, som med öfrige här förut omförmäldte hemman på Wisingsö. Stockholm den 16 Juni 1840. Stats-Utskotttets Utlåtande, IV.-o 172. Ank till Exp. Utsls. den 17 Juni, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väclit motion, angående revision öfver förvaltningen af de för Minister-staten anslagne medel. (I. A.) I sammanhang med afgifne anmärkningar, i anledning af Stats-Utskottets utlåtande N:o 40, i hvad detsamma angår frågan om anslaget till Minister-staten, har hos Högvördige Preste-Ståndet, Herr Prosten Lindmark väckt motion, det Rikets Ständer måtte besluta att, uti en till Kongl. Majit afgående underdånig skrifvelse, reclamera deras grundlagsenliga rättighet att, genom deras Revisorer, granska förvaltningen af de för Minister-staten anslagne medel; hvilken rättighet, i motionärens tanke, vore obestridlig och en gifven följd, af det i 57 § Regerings-formen Svenska folket tillerkända prerogativ att allena sig beskatta. Stats-Utskottet, till hvars handläggning omförmälde motion blifvit remitterad , har tagit detta ärende i öfvervägande; och då den andel af ifrågavarande anslag, som utgår till aflöning åt de i diplomatiska befattningar anställde embetsoch tjenstemän, redovisas uti Kongl. Stats-Contorets räkenskaper, samt förvaltningen af denna andel följagtligen redan är Rikets Ständers och deras Revisorers granskning underkastad, och i afseende på återstoden af berörde anslag, hvilket städse varit till Kongl.
– Du är ett världens barn, och du dömer andra efter ditt eget sinnelag. Min hand kan jag icke gifva dig, ty jag har förpliktat mig till cœlibat, och den sköna, du talar om, känner jag icke. Pax tecum! Han fortsätter sin väg med gravitetiska steg och värdig hållning, men hon följer efter och talar gycklande, med en grundton af agg: – Ditt munklatin narrar mig icke, och ditt dygdesamma väsen än mindre. Och jag vet hvad dina förpliktelser äro värda – lika visst, som jag vet, hvem du söker. Hon är icke här. Hon vågar icke utsätta sin ömtåliga hälsa för nattluften; eller också är hon rädd för dig. – Tillåt mig i förbigående komplimentera dig för din plan. Den är djärf som ditt roffågelsnäbb och svart som din själ. Å, jag känner den! Du vill skaffa kungen en härskarinna och dig själf en slafvinna i samma person – delad sällhet är dubbel sällhet, kantänka – och envåldsmakten i hennes hand betyder, att det blir du, som regerar. Men drottningen vet också hvart du syftar – och hon älskar dig icke! Pax tecum själf, svartebroder! Hennes herdestaf faller med ett lätt slag öfver toppen på hans kapuschong, och hon är borta innan han hunnit genmäla ett ord. Han viker af och slår in på en gång, som leder bort från människovimlet. Leken intresserar honom icke längre nu, då han förlorat hoppet att finna Birgitte Sophie. Han vandrar fjärran från festens brännpunkt. Här glimma inga lyktor i träden, endast månskenet duggar hvitt öfver ensamheten med de skarpa skuggorna. Han skjuter hättan tillbaka och befriar sina heta kinder från sidenmasken. Herdinnans ord ljuda ännu inom honom och väcka en obestämd oro, som han söker bekämpa. Hvarför tillmäta slika svartsjukans speglosor en betydelse, som de icke äga? Hvad kan Elisabeth Eyben och hvad kan drottningen veta om en plan, som hittills icke varit annat än ett hugskott, hvarom han aldrig talat med någon annan – och hvars förutsättningar ännu icke äro förhanden? Intet!