Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län att uppföra och underhålla åtskilliga byggnader vid Grisslehamns Post-eontor; N:o 24, i anledning af väckt motion om insockne frälse-hemmans i Bolms Län befriande från rotering; samt N:o 25, i anledning af väckt fråga om indragning af de på Statens bekostnad underhållne stuterier. S. H. Vid förnyad föredragning biföllos Bevillnings-Utskoltels nedannämnde, den 28 dennes på bordet lagda, betänkanden: N;o 79, i anledning af väckt motion om upphörande af en viss accis vid införsel till stad af bränvin, eller en mot dylik accis sv avande brån vins-försäljuings-afgifl; 486 Prat.-Utdrag, den 3o December 18 4 4- N o 15, angående stämpling af spelkort samt afgiflen derför; och N:o 16, angående Post-bevillningen. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskot' ets utlåtande, N:o 18, i anledning af anmärkningar emot betänkandet, N:o 11, angående grunderna för den blifvande Allmänna bevillningen, samt föreskrifterna lör tillämpningen deraf: Med frånträdande af sitt förut fattade beslut, biföll Ståndet, hvad Utskottet i utlåtandet, N:o 18, föreslagit, i afseende på upphörande af den för Theater-direcleurer vid andra än Konungens Speklakler hittills bestämda afgift för hvarje Theater-represenlation; Hvad Utskottet i öfrigt i utlåtandet, N:o 18, yttrat och hemställt, blef af Ståndet till alla delar bifallet. S. I). Föredrogos ånyo Statsoch BeviUnings-Utskottens följande belänkanden: J\:o 19, i anledning af väckt motion om nedsättning uti postporloafgiften: Bifölls; N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse om restillilion af Bevillning, erlagd inom Neder-Calix socken af Norrbottens
De bränvinsredskap, som sålunda lili Staten inlösas, böra genom vederbörandes försorg, likasom angående lörbriiten enahanda redskap redan är förordnad!, medelst offentlig auktion försäljas, och redovisning för auktionsmedlen verkställas i sammanhang med redogörelsen lör sjelfva bränvinsskatten, allt enligt de närmare löreskrilter, som, under förutsättning att den högre bränvinsbeskattningen varder af Rikets Ständer beslutad, Kongl. Maj:t vill särskildt meddela, när den nya författningen utfärdas. De underdåniga ansökningar rörande bränvinslagsÉiftningen, hvilka från särskilda orter i Riket till Kongl. Maj:t ingått, och som, till denna dag utgörande ett antal af 298, alla syfta dertill att tillgången å bränvin måtte genom skattens betydliga förhöjning eller andra kraftiga åtgärder i väsentlig mån förminskas, vill Kongl. Majit låta till Rikets Ständers vederbörande Utskott ademnas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. F. Fåhreeus. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärehden, hållet inför Flans Maj:t Konungen i Stats-rädet å Stockholms Slott den 9 November 1853, dervid Hans Kongl. Höghet Kronprinsen var närvarande. Närvarandei H. E. Herr Justitiaj-Statsministern Grefve Sparre. Stats-Rådem Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe. H. E. Herr Statsministern för Utrikes ärendena Friherre Stjerneld anmäldes vara af illamående förhindrad att tillstädeskomma.
Hesse Herr af Stenhoffs förslag, i afseende på Tullverkets Personal, samt föreskrifters meddelande om det reglementariska vid Tull-Styrelsen, hafva Herr Grefve von Schwerin samt Herrar Friherrarne af Wetterstedt och Boije, på upptagne skäl, ansett icke kunna af Riksens Ständer pröfvas, utan böra på den administrativa makten allena bero; hvaremot Herr Munck af Rosenschöld trott det, enligt grundlagarne, vara Riksens Ständers ovilkorliga rätt, att i desse delar förordna, på sätt nödigt finnes; äfvensom Herr Friherre af Wetterstedt, vid bedömandet af Herr af Stenhoffs Motion i allmänhet, yttrat den öfvertygelse, att någon förändring af Tull - Styrelsen, för närvarande, icke vore af nöden. Härförutan har Hedervärdd Eonde-Ståndet uppdragit åt Stats Utskottet enskilt, att sig utlåta öfver de af Riksdags. Fullmägtige Eric E» 107J Statsoch 'Besvärs-Utskottens Betänkandenl riesson från Örebro Län, Johan Leiditz från Götheborgs oell Bohus Län, samt Anders Danielsson från Elfsborgs Län, hvar för sig, ingifne Memoriäler, med hemställan, att Tull-Styrelsen, dervid hvarjehanda Vore att anmärka, mätte, genom Riksens Ständers åtgärd sättas i ett förbättrad! skick; hvartill, efter Eric Ericssons tanka, hufvudsakligen skulle bidraga, om den serskilt! Revisionen af Tullverket3 Räkenskaper upphörde, of-h denna granskning, i stället» lemnades åt Kongl. Kamtnar-Rätten, samt, för öfrigt, om hela Tull-Styrelsen ställdes under Kg!. Xammar-Collegii vård och inseende.
Sig vilja låta af Dess underhålls-summa successivt iståndsätta berörde bristfälligheter, men deremot förväntade, att något årligt anslag till framtida underhållandet af nämnde Kungsgårds Byggnader blefve beviljadt; har Kongl. Maj:t genom Nådig Remiss den 21 i denne månad täckts öfverlemna Handlingarne i detta ämne till Riksens Ständers Stats-Utskott, som förmodades icke underlåta, att, med afseende på ^let af Hennes Majit ^Enke-Drottriingen gjorde åtagande, att, utan anslag, af Dess underhålls - summa iståndsätta devid Rosersbergs Lustslott varande Byggnadsbrister, hos Riksens Ständer föreslå någon lämplig anslags-summa till underhåll af de vid Lustslottet nu befintlige vidsträckte Byggnader, i likhet med hvad för de öfrige Lustslotten i sådant afseende tillförne blifvit bestämdt. Af Handlingarne i detta ämne har StatsUtskottet inhämtat, att, såsom ofvanberördt är, de å Rosersbergs Kungsgård varande Byggnader tarfva betydlige Reparations-kostnader samt att ehuru Hennes Majit Enke - Drottningen i Nåder förklarat Sig vilja med Dess underhållssumma successivt bestrida utgifierne härtill, en serskild anslags - summa för framtida underhållandet desto häldre blifver nödig, som denne Kungsgård är försedd med en mängd Byggnader, hvilka för deras bestånd fordra årlige kostnader, men Kungsgårdens afkastning med den noggrannaste hushållning icke förslår till bestridande af mer än åkerbrukets bedrifvande och subeisfolkets aflöning, samt sjunda icke lemnar Ståts-Utskottets Betänkanden'. 1595 tillgång för ifrågavarande utgift. Och som detta af Högstsalig Konungen med dryg kostnad anlagde prydliga Lustslott och dertill hörande vackra Byggnader, Trädgårdar och Parker synas icke böra lemnäs att förfalla samt Riksens Höglofl. Ständer i fråga om Hennes Majit Enke - Drotiningens underhålls - summa , pt den grund, att detta Lustslott kunde såsom Enkesäte, af Hennes Majit begagnas, icke anslogo någre medel till det i sådant afseende förr bestämde Vadstena Slotts reparerande; så lära Riksens Höglofl.
Hudiksvalls elementarläroverk har till sin uppgift att ät ungdomen inom hela den vidsträckta och starkt framåtskridande provinsen Helsingland, som redan räknar omkrig 90,000 innevånare, bereda ett lättadt tillfälle till erhållande af vetenskaplig bildning. En s. k. real-bildning skulle icke här tillfredsställa behofvet, och det är för långt till något fullständigt läroverk, för att det skulle kunna ersätta, hvad som här fattas. Afståndet från de två närmast belägna, pä båda linierna fullständiga läroverken i Gefle och Hernösand är, åt hvilketdera hållet man vänder sig, 14 mil, och ©tvifvelaktigt är, att ganska många af dem, som genom den nuvarande anordningen vid Hudiksvalls läroverk kunna erhålla en fullständig humanistisk skolbildning, skulle beröfvas denna fördel, om de för dess vinnande voro nödsakade att begifva sig till någon af omnämnda tvänne städer, med hvilka Hudiksvall under större delen af året blott eger en Motioner i Preste-Ståndet. 41 en besvärligocb. dyr landsvägsförbindelse. Hvad ändtligen beträffar orsaken dertill, att läroverket ännu är jemförelsevis litet besökt, så är denna tvifvelsutan att söka deruti, att ortens befolkning till aldra största delen består af allmoge, hvilken, utom det att den ännu icke fullt kommit till insigt om värdet och betydelsen af en högre, vetenskaplig upplysning, finner äfven de omkostnader för barnens underhåll vid läroverket alltför kännbara, som kanske af många andra samhällsklasser skulle anses särdeles billiga. För att emellertid i någon man underlätta möjligheten äfven för mindre bemedlade föräldrar att hålla sina barn vid läroverket hafva upplysta och för provinsens både materiela och andliga utveckling nitälskande personer på sista tiden visat en storartad frikostighet mot läroverket. Det kan i detta hänseende vara tillräckligt att anföra, att, dä läroverkets stipendiimedel år 1863, förutom en årlig ränta på 112 R:dr 50 öre, utgjorde ett kapital af 2,700 R:dr, de för närvarande uppgå till 11,470 R;dr.
Ehuru motbjudande det är, att göra en framställning som kan hafva något utseende af skryt, nödgas jag här undertrycka äfven denna grannlagenhets-känsla för att tillrättavisa den oförsynta Presten. Med posteringen i Lankinen under Lieutenanten Blums vid Björneborgs Regemente Befäl, bestående af 100 man utaf nämnde Regemente och 50 man af Tavastehus Regemente med nödigt Öfveroch Under-Befäl, uppbröt General-Adjutant Adlercreutz omkring kl. ½2 om morgonen den 27 April 1808. Under tyst och sakta marsch nalkades vi Revolax, gjorde ofta halter för att höra om Fjerde Brigadens anfall hade börjat. Klockan omkring 3 upptäcktes vi af en Cosack-Patrull helt nära Cosack-vakten. Valet emellan att återvända eller attaquera, var hastigt tagit. Jag och Lieutenant Blum, med 40 man hvardera, beordrades att genast rusa på Cosack-vakten, hvilken flydde med sadlarne i hand. Vi formerade Jägarekedja och fortsatte marschen framåt circa 1,600 alnar genom en gles småskog. Framkomne till slätten stötte vi på Ryssarnes Infanteri Fältvakt omkring 100 man stark. Betäckta i skogsbrynet, der vi stadnade, underhölls här en liflig eld nära en timma, allt i förväntan på 4:de Brigadens ankomst, eller ock att Ryssarne åtminstone med någon betydligare styrka skulle vända sig emot oss och vi sålunda kunde lätta 4:de Brigadens anfall. Men då ingendera inträffade, beordrades jag och Lieutenant Blum att med bajonetten bemägtiga oss de Rijbyggnader, hvarifrån Ryssarne underhöllo en ganska häftig eld emot vår troupp; detta verkställdes med vanligt hurrarop och lyckades väl. Ryssarne öfvergåfvo sin fördelaktiga ställning; uti Rijan togs några och 30 fångar, hvaraf flera blesserade, hvilka dock i början ville försvara sig; men sedan några blifvit nedskjutne in i Rijan sträckte de öfriga gevär. Ännu skiljde oss en skogstrakt ifrån åkerfälten som omgifva Prestgården, och vi erhöllo ordres att genast framtränga dit.
Efter detta samtal skiljdes de åt, och grodan hoppade sina färde. Men svennen gick neder i trädgården, hemtade en qvist som han tillförene afskurit och bundit, bar den upp på tomten der han aktade tillreda bålet, och dermed var han fri för den dagen. Andra morgonen gjorde han på samma sätt, likaledes den tredje, och så allt framgent hela året om. Heren hade nu goda dagar på kungs-gården, trifdes väl, och skjöt upp till en rank ungersvenn. Men mycket ensligt syntes der honom vara, ty han hvarken såg eller hörde någon menniska; och det lekte honom ofta i hugen, att hans bröder skulle komma hem med fästemöar, me’ns han icke hade någon. När så året skridit rundt om, och heren burit upp den sista qvisten, och lagt honom vid de öfriga, gjorde han som grodan hade sagt, tände eld på ris-högen, och tillredde ett stort bål. Derefter gick han bort för någon stund, kom så tillbaka, och kring-sopade platsen å alla sidor, att qvistarne, stora och små, brunno till aska. Vid han nu sysslade som aldrabäst, se, då rann der upp midt i elden en underskön jungfru; hon var hvitare än en snö, och hennes hår var så fagert, att det breddes ned till fötterna som en kappa. Vid svennen blef varse den fagra jungfrun, sprang han hastigt till, och ryckte henne ut ur elds-lågan. Men den unga mön föll honom i famn med stor hjertans fröjd, och tackade att han frälst henne. Hon var nu den vänaste och rikaste konunga-dotter i hela vida verlden, och hade blifvit »förgjord» af en trollpacka, som skapat henne till en stygg groda. I samma stund blef der lif och rörelse i hela huset, och kungs-gården fylldes af hofmän, och riddare, och förnäma jungfrur, som likaledes varit förtrollade. Alla gingo nu fram, den ena efter den andra, och hyllade sin drottning, samt den raske ungersvennen som hade frälst dem. Men konunga-dottern ville inte förlora tiden, utan lät genast spänna hästar för sin förgyllande karm, och lagade sig i ordning att resa bort.
Så förflöt första äret af hennes tjenst nära till slutet, då ett för henne kränkande uppträde förekom, hvilket bringade henne från den tillkämpade besinning, hon hittils egt. Hotellvärden blandade sig i saken. Det visade låg ej i hans intresse, att betjeningen sig » frånstötande » m o t hans g ä s t e r. L y d i a b l e f ej uppsagd, man insåg hennes värde och önskade gifva henne bättre plats framdeles, men andra till varnagel att vara lagom finkänsliga måste hon dock tillrättavisas. Sedan stormen lagt sig, Lydia gråtit ut sin bittra smärta, kännande sig andligen dödstrött, beslöt hon begagna sig af öfverenskommen frivecka o c h flydde hem. H o n kom till de sina oväntad. » M a m m a, mamma, jag måste andas u t! » » A c k, mitt barn, mitt siaeJcars b a r n. » * * Britta fann sig väl, fjäsad, som hon var och uppburen på allt sätt. Efter ett och ett hälft år förlofvades hon — ett lysande o c h rikt parti afslutade kursen. Ingen hade förlorat derpå, men det gick ej an. Inte kunde man antaga en flicka, som varit på hotell! A t t hon endast i yttersta nödfall tagit denna plats, att hon lidit förödmjukelser, outsägliga obehag för att kunna bistå sin utfattiga familj, att hon stridit med alla tillgängliga vapen för att rädda sin qvinliga värdighet från den cynism som anses lämplig att utöfvas äfven af bildade (?) personer uti värdshuslifvets atmosfer — allt detta hjeltemod, all denna dygd uti olyckan — hvad gälde den inför verldens dom? Jag har tecknat min lilla bild ur lifvet dels för att fästa uppmärksamhet på hvilka följder ifrågavarande konkurrens framkallar, dels ock för att såsom ett botemedel m o t den samma föreslå, att döttrar äfven i de lyckligt lottade hemmen måtte intresseras för husliga bestyr o c h gifvas sysselsättning — hemma. Detta skulle utan tvifvel verka en fastare sammanslutning, ett varmare och naturligare förhållande inom familjen, som b ö r vara ett helt, utan öfvervägande individuela sträfvanden åt olika håll.
Skjutsoch dagtractaménte för dylika förrättningar liqvideras af Bolaget, i enlighet med det af Kongl, Majit fastställda Resea Reglemente. jBil.t.Stats-s.Allm.Besv.o.Oee-Vtsk.Utl.N-o 53.21 4 §• Bolagens Directioner åligger att, vid alu: tet af hvarje år, till Förvaltningen af SjöÄrendena ingifva en Berättelse, deruti alla under årets lopp inom Districtet inträffade och till Directionen inberättade strandningshändelser hvar för sig till sina närmare detailer upptagas, med bifogad upplysning, vid hvilka af dessa händelser, Dykeriet varit om bergning af fartyg och gods anlitadt. 5 §. Till bestammande af Dykeri-Bolagens rättighet att med strandadt skepp och gods taga befattning , varder härigenom uttrycklig gen föreskrifva och förklaradt: att skeppsbrutne af alla nationer j med undantag af dem, som till Riket befinna sig i krigstillstånd, må ega att välja, antingen de vilja om bergning af skepp och gods anlita Dykeriet, eller dertill nyttja annat biträde; att strandadt fartyg, antingen Dykeriet anlitas eller icke , skall vara skyldigt att get nast om bord emottaga bevakning af närmast tillhands varande Krono-, Dykerieller Tullbetjent, samt att ersätta dermed förenade Reseoch Traciamentskostnader; och $iBil-‘\<itatB-t.Allm.R*tv.H.Ö*c.l'nK Uti. N:o 53. må icke under något vilkor lossning verkställas, innan en silian bevakning om bord kommit ; alt skeppare mi vara tillätet att sa länge han hel-t vill med eg^t folk och den ono bord befintliga redskap allena söka rädda skepp och gods, utan att, sedan han deruti misslyckais och Dykeriet om hjelp anlitar, behöfva erlägga mer än elen enkla eller mindre procenten, om än lucka blifvit rifven och gods kastadt eller lossadt ; att då skeppare, som vid strandningshändelsen vägrat att begagna
Det var en valbehöflig ceremoni, d&amp; gafflar annu vor0 blott ett italienskt snobberi, som ej ens nyttjades vid hofvet i Versailles förr an under den store monarkens, Ludvig XIV: s, senare &amp; r. En annan page laste bordsbönen. Det Iilnga bordet dignade. under anrattningarnes mtlngd, och hofmastaren skulle se till, att gasterna fingo hvad de önskade. Skilarne afbröto htaudet, och de behöfde nog vara milnga och djupa for att f&amp; samtalet i g h g. D i den engelske puritanen Whitelocke var p i stor diner hos Erik Oxenstierna, berhttar han, att för hans skull druckos inga skhlar, men samtalen voro ocksh högtidliga och afmatta. Den svenska espriten var nog d&amp; som. nu, för att begagna Tegnérs ord, buteljerad. Ratternas antal vor0 p i en större middag 50 till 60, i hvar.dagslag hos de rike 10 h 12 ratter. Af soppor serverades alltid ett par slag, och fisken Ats efter köttet. Af detta senare hade man afven i hvardagslag. hos de förnamare alltid. en stor .milngfald, farskt och salt, tamt och vildt, ofta blandade tillsammans pA det mest fantastiska s i t t och med starka kryddtillsatser. S&amp; kommo flere olika efterratter, sedan ost och smör, slutligen konfekt och frukt. Bland egendomliga ratter m8 markas en mycket omtyckt: syltade faglar. De koktes vanligen i honung, peppar, ingeflra och nejlikor, och nyttjades ' sSsom n8gon slags mellanratt. Det Itunde vara en vanlig ratt, dii det har i Sverige var mycket godt om vildt. %r 1656 betalades t. ex. i Stockholm 4 öre för en hjarpe och 12 för en orre. Af detta synes, att man annu varderade dessa fdglar endast efter deras storlek. Olika slag af vildt sisom rildjur och vildsvin ansigos shsom kalasmat.
Jag bar vid tvenne riksdagar satt mig emot förslaget, att Utsk. i allmänhet mätte välja sina ordförander. R. o. Ad. harvid denna riksdag äfvenledes afslagit, alt ett sådant allmänt val skulle inom Utskm få äga rum. Nu framställes deremot den frågan, att, ehuru ordföranden alltid borde vara adelsman, så skulle likväl R. o. Ad. inom sig, genom val, bestämma hvilken som borde vara ordförande, utan afseende pä den nummerordning, som inom R. o. Ad. gäller. Frågorna hafva blifvit behandlade både i förhållande mellan Stånden samfäldt, och mellan Adelns ledamöter inom sig, hvadan jag anhåller att äfven fä betrakta frågorna särskildt. Om R. o. Ad., som vid denna riksdag afslagit, att Utsk:ns ledamöter i det hela skulle få välja sina ordförander, likväl nu skulle säga: väl är det gifvet att ordföranden alltid skall vara en adelsman, men inom R. o. Ad. må kunna väljas, utan afseende på den hittills gällande ordningen; hvad skulle ett sådant beslut af R. o. Ad. egentligen säga åt de andra Stånden? Jo, nog är det gifvet, att den största skickligheten alltid finnes inom R. o. Ad., derföre skall en adelsman alltid vara ordförande; men såsom den ena stjernan kan öfvergå den andra i klarheten, så kan det möjligen hända, att den som inom R. o. Ad. sitter under en annan är skickligare än en som sitter öfver honom. Detta vore ju det samma, som att säga: ett Stånd, som efter gällande ordning sitter under R. o. Ad., kan inom sig ej hafva någon medlem, som öfverträffar en adelsman i ordförandeskicklighet, men en adelsman, som sitter under en Grefve eller en Friherre, han kan möjligen hafva större skicklighet än denne. Jag kan för min del icke finna annat, än att ett sådant sätt att tilltala sina Medstånd, om icke med ord, åtminstone med handlingssätt, är förnärmande för dem. Derföre måste jag afstyrka R. o. Ad. att fatta ett sådant beslut, som nu af Hr Cederschjöld och andra blifvit förordadt. Detta är min åsigt af saken med afseende på de öfriga Stånden.
Uppläst och god kändt hos Kidd. och Adeln den 4 Mars 1858. Presle-ståndcl den 5 Borgarc-ständel den 5 Bonde-slåndet den 5 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående de i 65 § Regerings-Formen Jöreskrifna kreditiv-summor. (S(ats-Ulsk:s Ulkde N:o 282.) S. A. K. I afseende å de i 63 § Regerings-Formen omförtnälda krediliv-summor, hvaraf den ena skall, vid infallande krig, kunna af Konungen lyftas, sedan Statsrådet blifvit in pleno hördi och Rikets Ständer sammankallade, hafva Rikets Ständer, som ej funnit skäl att förändra delta kreditivs vid de föregående Riksdagarne fastställda belopp, bestämdt detsamma (ill Tre millioner R:dr Raul. Beträffande åter det andra eller så kallade mindre kreditivet, hvilket vid sistlidna Riksdag, med afseende å då för handen varande politiska förhållanden, höjdes från 1,000,000 till 2,500,000 R:dr B:ko, så och enär någon sådan serskild anledning för närvarande icke förekommer att höja ifrågavarande kreditiv utöfver dess vid 1847—1848 samt 1850—1851 årens Riksdagar fastställda belopp, har den i Regerings-formens 63 § först omförmälda krediliv-summa blifvit under tiden lill Rikets Ständers nästa sammankomst bestämd till enahanda belopp, som densamma före sislförflulna Riksdag utgjorde, eller till En million femhundra tusen R:dr Ranl, hvaraf hälften eller 750,000 R:dr, bör vara alt tillgå för Rikets försvar, och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 5 Mars 1858. N:o 257. Expe.ditions-Utskotlcls Förslag till willérd. Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den S Mars 18S8.
Den förre är naiv, den senare genomreflekte-rad. Den förre är representanten för känslans himmelsstraf-van, den senare för viljans. Den förre dödas af sitt tvif-vel, den senare brottas med detsamma ända till morgon-rodnaden. Att här inskrida på en analys af » Over JEvne * skulle föra oss långt öfver gränserna för denna öfversigt Det må vara nog att yttra några ord om det utförande, hufvud-rollerna erhöllo, och om det intryck, som diktens sceniska återgifvande efterlemnade. Liksom jemförelsen mellan » Over iEvne » och » Brand * osökt inställer sig, så ligger det äfven nära till hands att sammanställa herr Lindbergs framställning af Sang med herr Hillbergs af Brand. Det blida Johaunes-tycket hos den senare var ett drag, som snarare förekom utifrån in-gifvet — hvarför icke genom läsning af Sangs roll? — änframdraget ur karaktärens djup. Herr Lindberg å andra sidan företedde i sitt framträdande mera af Brands energiska kraft än af Sangs spröda väsen. Hans ansigte med sin profil, tecknad liksom med några få raka streck, har mera uttryck för kraftiga än veka känslor, och om det så endast vore hans mask med den flammande fårgen på hår och skägg, skulle redan denna genom en lätt förklarlig idéassociation kunna leda tanken på namnet Brand. Ehuru sålunda Sang-typen borde kunna återgifvas mera i diktens anda, än här var fallet, lär dock ingen skådespelare kunna skänka kött och blod åt den bild af Sang, som framställer sig vid läsningen. » Du skinnede da du kom min elskede! » äro hustruns sista ord till honom. Och äfven för läsaren står Sang i det ögonblicket i ett profetiskt ljus, för hvilket skådespelarkonsten ej eger uttrycksmedel. Fröken Klefberg uppbar med mycken konstnärlig takt Klaras genom sin monotona karaktär svära och otacksamma roll. Herr Hillbergs Bratt — mannen som går omkring och söker undret — framstäldes med ett gripande drag af kärft allvar. Af hufvudstadspresten Falk hade herr Engel-brecht gjort en karaktäristisk bifigur. Första akten med dess långa inledningssamtal, som vid läsningen doftar så fint, blef på scenen en oerhörd lougor.