Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men icke desto mindre stod jag där nu utan nyckel med utsikt att få tillbringa natten under bar himmel eller i bästa fall söka mig ett rum på något hotell. Min bostad var belägen strax utanför Djurgårdsbron. Och jag bör kanske anmärka, att Djurgården vintertid ej har alldeles samma karaktär, som när våren lockar alla stadens invånare ut till dess vägar och lundar. Där är ensamt och öde som på landet, och om aftnarna skrika ugglorna i de gamla träden. På den plats, som af ålder burit namn af Lejonslätten, och där nu det blifvande Nordiska museet reser sina murar, lågo förut ett par gula trähus, omgifna af höga träd. Denna plats var afskild från allt buller under hela vintrarna. Byggnaderna lågo tillräckligt långt bort för att skydda mot allt för täta besök, tillräckligt aflägset, för att man kunde tro sig utanför staden och dock nog nära för att tillåta mig besöka biblioteket, äta middag på en restaurant och sedan med spårvagnen återvända till mitt skrifbord. I ena delen af den lilla byggnaden, hvars veranda sköt fram under grenarna af en gammal lind, hvars löfverk om sommaren nästan skylde det ena af mina fönster, bodde min värdinna, en gammal sjömansänka och hennes dotter, och på den andra sidan hade jag mina två rum, från hvilka jag nu genom min besynnerliga glömska eller någon annan tillfällighet var afstängd. Visserligen hade jag en utväg, nämligen att väcka min värdinna och tvinga henne att stiga upp för att öppna dörren, men jag kände en motvilja häremot, som var mig alldeles oförklarlig. Obeslutsam huru jag borde bete mig, närmade jag mig dörren och såg mig omkring, som om jag väntat, att någon af husets invånare skulle vara ute denna tid på dygnet. Utan att reflektera därpå, tog jag med handen i låset, och till min stora öfverraskning gick dörren upp. Jag kan icke beskrifva den känsla af förskräckelse, som härvid öfverföll mig. En rysning för någon okänd fara skakade hela min kropp, och jag behöfde all min själfbehärskning för att besluta mig för att stiga öfver tröskeln. Innan jag steg in, tände jag en stor vaxsticka, sådana jag alltid bar på mig i ett fodral, och undersökte låset på båda sidorna.
Utom det att en sådan behandling af dessa frågor medförde en högst onödig tidsutdrägt, tillskyndade densamma äfven gäldenären ganska dryga rättegångskostnader~-och förhindrade honom ofta att i godo få uppgöra saken med fordringsegaren; och då ifrågavarande tillgöranden från Bergsfogdarnes sida egde sin grund uti Kongl. Bergs-Collegii Bref till Landshöfdingarne af den 7 April 1786, men detta åter stöde i strid med Kongl. Maj:ts Nådiga Taxa och Förordning af den i5 Maji 1821, angående expeditions-lösen m. m.; så yrkades, att berörde Bref måtte till all kraft och verkan varda upphäfvet. Innan Utskottet går att besvara dessa framställningar, har Utskottet ansett sig böra meddela följande upplysningar. Enligt gällande Instruction och tid efter annan utfärdade författningar, åligger det Bergsfogdarne, utom den allmänna tillsynen öfver Grufvors upptagande och bearbetning, samt jernförädlingen i allmänhet, att årligen till Bergs-Collegium insända förteckningar så väl öfver blåsningarne, som öfver Stångjernsoch Manufactur-smidet i Riket, jemte dithörande uppgifter; att, efter Bergs-Collegii föreskrift, försegla och utrifva stångjernshärdar; att vid Bergstings-Rätterne bevaka Kongl. Maj:ts och Kronans rätt och utföra Dess talan; samt att verkställa utmätningar, värderingar och försäljning af Bergsmanshemman; hvarförutan de skola debitera och af Bruksoch Bergverken uppbära de kronan deraf tillkommande utskylder, såsom tiondeafgift, hammarskatt ro. m. samt emottaga åtskillig annan penningeuppbörd till Grufveoch Bergslags-cassor m. m. Den nuvarande staten upptager Bergsfogdarnes antal till 16, hvilka tillsammans uppbära i årlig lön 2,026 R:dr 16 sk. Banco, men icke någon af dem till högre belopp än 196 R:dr 24 sk. samma mynt, utom Bergsfogden i Wermland, som, jemte 110 R:dr i lön, innehar boställe.
Jag har inom Utsk. icke yttrat mig i detta ämne, således varit hvarken för eller emot det, emedan jag har ansett på det hela indifferent om dessa 80,000 r:dr stodo qvar eller öfverflyltades lill en annan fond. Det är samma ändamål eller att komma jordbruket till godo. Jag är likväl mera böjd för öfverflytlningen, af det skäl, att denna summa, om den skall befordra det dermed afsedda ändamål, är alltför ringa. Till utflytlningskostnad vid skiften bidrager Staten såsom kändt är med särskilde anslag. Jag kan icke påminna mig beloppet af detta anslag eller om detsamma utgår till det belopp, som erfordras, men säkert är, att det år ett ganska betydligt anslag, ty jag vet ali inom de län, som varit mig anförtrodda, hafva dessa anslag upgått till flera tusen r:dr årligen, hvilket förutsätter en betydlig summa. Om mau nu förutsätter, att dessa 80,000 r:dr skulle återbetalas inom tjugu år, så blir det en obetydlig hjelp för hela riket. Det skulle nemi. då blifva endast 4000 r:dr i medeltal årligen att utlåna, hvad kan det betyda för hela riket. Alt dessa lån icke äro särdeles anlitade, hvilket jag tillskrifver de många omgångarne vid lånens erhållande, synes af den tabell, som Ulsk. har upgjort öfver läne-fondernas begagnande, hvaruti man linner att vid 1850 års slut af dessa 80,000 r:dr 14,441 r:dr och något deröfver voro obegagnade. Deremot vet man å andra sidan, att ansökningar af fastighels-lån icke kunnat tillfredsställas med de till della ändamål tillgängliga fonder, utan det äten mängd låne-ansökningar, som icke kunna bifallas till följd af bristande medel. Hr Lefrén har förordat afslag af del skäl alt man lill äfventyrs skulle få se vid en kommande riksdag, sedan dessa 80,000 Den 12 April e. m. 355 r:dr voro öfverflyttade, att man hade gjort orätt och att man då skulle skynda sig att sälta en ny fond i stället.
Frölichs förslag antages som R. o. Ad:s gemensamma tanke, skulle jag anhålla, att efter orden i 109 §:n, der det står: ”skall Konungen kunna Ständerna åtskilja,” (nemi. efter det 4 månader tilländagått) må tilläggas: ”skall ”Konungen kunna Ständerna åtskilja, sedan lian minst 14 "'dagar förut derom underrättatDet är nemi. just den omständigheten, att ett så vidlyftigt machineri som vår fyrdelade representation fortfar dag för dag ulan att ana när det skall åtskiljas, som så menligt inverkar på ärendena; ty åtskillige personer deribland arbeta icke med den ifver, sorn vederborde, när de icke veta den ena dagen , om de skola fortfara den andra. — Om derföre det skall fortfara på sätt som hittills, alt Standerne ej skola hafva någon röst i fråga om deras åtskiljande, anhåller jag att det måtte stadgas, det de böra derom erhålla underrättelse 14 dagar förut. Frih. Raab: Hr Cederschjöld har erinrat om ett förhållande, som alltid är ledsamt att göra sig föreställning om, nemi. olika Ståndsintressen. Han har sagt, att en fråga kunde komma å bane, mot hvilken ett eller annat Stånds intresse kunde vara i strid, och att, till förekommande af den frågans afgörande för den gängen, ett Stånd kunde emotsätla sig de öfrigas önskan om riksdagens fortfarande. Om ett så ledsamt förhållande skulle inträffa, hemställer jag, om det ej då vöre bätlre att för den gången åtskiljas, än att Fortsätta sammanvaron under en ovänlig sinnesstämning. — Gr. Frölich har med sin framställning åsyftat bibehållandet af det K. praerogativet att kunna åtskilja Ständerna, men Grefven har likväl framställt, att 6 månader vöre den minsta tid, som Representationen borde äga att vara tillsammans; jag hemställer, om ej detta vore bestämdt ett sätt att uttänja riksdagarna ännu längre än hittills.
Jag har egentligen begärt ordet för att fästa upmärksamheten på ett, som mig synes, talande skäl för afslag; men jag är förekommen af Hr von Troil, som visat, att R. o. Ad. redan beviljat anslag till denna bana, då Ståndet anslog 13,000,000 till vägen Götheborg-Örebro, och R. o. Ad. har såsom skäl derför angifvit,. att K. M. skulle äga att låta draga vägen öfver Hallsberg till Örebro Således, finner K. M. för Riket nyttigt att vägen drages öfver Hallsberg till Örebro, har R. o. Ad. anslagit medel till ifrågav:de väg. Yår financiella ställning må vara huru lycklig som helst, kan jag dock icke inse något skäl att bevilja anslag tvenne gånger för denna bana. Beträffande de strategiska skälen, har Hr von Troil på ett öfvertygande sätt bevisat, att en kanal emellan Hjelmaren och Wettern har företräde framför en jernväg. Gr. Anckarsvärd har sagt, att för 9 år sedan omtalade man, att kanonbåtar kunde transporteras på jernvägar, och äfven i dag har jag hört detsamma uprepas. Jag vill icke bestrida, att det kan vara ipöjligt, men jag tror äfven, att ingen förnekar, att, om 1«2 Den 12 Juni /. m. sådana båtar kunna fragtas på vatten, detta bör föredragas framför deras forsling på jernvåg. Således, och då 2 aktade militärer förklarat, att undersökningar om möjligheten af en kanals anläggande emellan Hjelmaren och Wettern böra anställas innan man beslutar sig för en jernväg, får jag anhålla att Utsk:s förslag i denna punkt måtte afslås. Hvartill en återremiss skall tjena kan jag icke inse. Frih. Cederström: På sätt flere talare yttrat, lärer det, i konseqvens med R. o. Ad:ns i ämnet redan fattade beslut, vara omöjligt att bifalla denna punkt. Jag skulle icke vara obenägen att förena mig med Frih. Sprengtporten, såvida hans åsigt varit, att anslagsmedlen skulle användas till en sammanbindning emellan Askersund och den punkt på vestra stambanan K.
Herr Treffenberg: Det är ändå icke tillräck lig controll, om Magistraten ondait uppsänder Chartorne, de böra äfven vid uthängandet vara försedde med Magistratens påskrift, ty annars kun - ptn 15 Oclober /, m. na andra chartor blifva till Magistraten Öfverlämnade, för att vidare affärdas. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att, på aätt Herr Hjerta föreslagit, uti 2:dra Puncten efter orden: derefter bordes måtte tilläggas: genom Magistraten. Bifölls. Härefter godkändes ofvanberörde ProtocollsUtdrag, sa lydande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den ii Ociober 18*3* S D Då nu å nyo föredrogos Bevillningsutskottets ej mindre den 16 sistledne Maji och den 3 sistledne Julii under N:o 9 och 18 aflatne, samt den 6 sistledne Junii förmiddagen och den 10 sistledne Julii eftermiddagen på bordet lagde Betänkanden, det förra öfver Herr Treffenbergs, C. G., Motion om ett förändradt Uppbördsocb Controllsätt å de Staten från Postverket tillflytande inkomster, samt det senare angående Postverket och de deraf inflytande Bevillningsmedel; ändock den 26 sistledne September under ^j:o 42 meddelte, samt den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de vid berörde tvänne Betänkanden gjorde anmärkningar; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Utlåtande gilla, likväl med iakttagande af följande förändringar: 334 Ben 15 Octoler /. m. ilo Alt den i Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 13 October 1785 å Inrikes Bref öfver 8 till och med 48 lods vigt medgifne eftergift i Posiporto elier så kallade Moderation borde hädanefter som hittills bibehållas. 2:0
Efter härmed fulländad öfverläggning och sedan Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på förev:de mom. blifvit yrkadt af Hrr af Klint, Printzensköld och Lefrén, bifall till den af K. M. föreslagna aflöning, 3,500 Itdr Ernt, af Hr Mannerskantz återremiss, och af Hr Bildt bifall till den af K. M. föreslagna aflöning, med samma vilkor, som 11. o. Ad. i afseende på tillökningen i Gen.Intendentens aflöning stadgat; anmälde sig och yttrade Hr Lefrén: Jag instämmer deruti att i afseende på denna punkt vilkoren må blifva desamma som förut äro beslutade med hänsigt till Gen.Intendentens lönebelopp. Hr af Klint förenade sig med Hr Lefrén. Då nu propos. först framställdes till bifall å förevar:de morn., ropades starka Nej jemte ett eller annat Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om E. o. Ad. bifölle att aflöningen för en Indentent vid IntendentsMilitärKont. bestämdes till 3,500 Edr Ernt med samma vilkor som K. o. Ad. i afseende på tillökningen i Gen.- Intendentens aflöning stadgat. ltopades Ja. Mom. litt. d, ang:de aflöningen för 2:ne Adjutanter. Hr Lefrén: Här är nu tillfälle att taga i betraktande hvad Gr. Anckarsvärd förut yttrat. Här är lägsta platsen i fråga, likväl har man nedprutat den föreslagna summan från 800 Jag tycker verkligen att det icke är mycket hegardt om en person som har stadig tjenstgöring i ett verk och den icke så obetydlig heller, erhåller i lön 800 Edr Rmt. Jag vill icke besvära med mycket tal i denna fråga, men jag anhåller vördsammast att R. o.
Med afseende å de af motionären sålunda anförda och genom bifogade handlingar bestyrkta förhållanden, finner Utskottet skäligt tillstyrka, att Förste Landtmätaren G. J. Leatz’ Enka, Mathilda Charlotta Bergnehr, må på allmänna Indragnings-staten uppföras till åtnjutande af en årlig pension å 400 Ii:dr. 49:o. För att bereda något understöd af allmänna medel åt Enkan efter Kronolänsmannen på Åland Erik Arén, sorn med döden afgick den 20 September nästlidet år, hafva uti väckta motioner, som från vederbörande Riks-stånd blifvit till Utskottet remitterade, inom Borgare-Ståndet Herr P. Staaff, med hvilken Herr Lallerstedt jemte flera andra ledamöter af det vällofliga Ståndet sig förenat, samt hos Bonde-Ståndet Riksdags-fullmägtigen P. F. Mengel från Upsala län anfört, att bland de många prof på uppoffrande mod och fosterlandskärlek, som af män äfven utom krigare-ståndet ådagalades under det för Sverige till utgången visserligen olyckliga, men dock ärorika krig, som ändades med förlusten af Finland, fäderneslandets häfder med outplånliga drag bevarade minnet af den bragd, då allmogen på Åland, efter uppmaning och under anförande af Adjunkten Gummerus och Kronolänsmannen Arén, i Maj månad 1808 angrep och tillfångatog den Ryska fördelning af iner än 600 man, som vid krigets utbrott tagit nämnde öar i besittning. Utan anspråk på utmärkelse eller belöning för en handling, som härflutit endast från begäret att, efter bästa förmåga, kunna gagna fosterlandet i dess strid emot utländskt våld, hade dock
För alla varor, som inkomma med fremmande fartyg, förhöjes den belöpande helfida tullen med Fyratio procent, och för alla varor, som, med dylika fartyg utföras, med Femtio procent, utom i de fall, då, genom serskilda afhandlingar med fremmande Makter, undantag härutinnan blifvit öfverenskomna. Till allmänhetens underrättelse, utfärdar Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegium kungörelse om dessa afhandlingar vid början af hvarje år. 54 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 21. §. 6. Lastpenningar till Kongl. Maj:t och Kronan utgöras af Svenska fartyg med Tolf och af fremmande fartyg, då annorlunda icke är öfverenskommet, med Tretiosex skillingar Banko för hvarje läst, beräknad efter Svenskt Mätare-bref, samt betalas hvarje gång både vid inkommande och utgående; dock om ett inhemskt eller med inhemska lika berättigadt fremmande fartyg, under loppet af ett kalender-år, gör flera resor emellan Sverige och utrikesort, erläggas för utgåendet dessa umgälder allenast första resan. §. 7. l;o Å inkommande varor, som enligt Taxan förtullas efter vissa procent af värdet, eller för hvilka olika tull efter olika värde eger rum, bör godsegaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assurance, fragt och all annan derå använd kostnad, intill dess de till lossnings-orten anländt, och, å utgående varor, deras partipris i lastningsorten. — Godsegarens angifningsinlaga å inkommande sådana varor bör styrkas af Factura och Connoissement äfvensom Assurance-räkning, då försäkring tagen är. Vid saknad af Factura, förhålles enligt 31 §. af Seglations-Ordningen; och bör, då Placatstämpel å sådana varor begagnas, å denna stämpel anteknas efter hvilket tullvärde varan blifvit förtullad. 2:o
Genom Kongl. Brefvet till hofkanzlern af den 16 April 1817., tryckt i författnings-samlingen för år 1824, har det väl sedermera blifvit förklaradt och stadgadt, att ”aflemnandet borde hafva blifvit fullgjordt af de i hufvudstaden befintlige boktryckare inom sex månader, och af de i landsorterna varande inom ett år efter det en tryckt skrift är vorden utgifven, vid lika vite, stort 50 rd:r, hvarmed 2:dra morn. 4 § Tryckfrihets-förordningen belägger försummelse att i rätt tid aflemna det exemplar, som hof-kanzlern (numera Justitie-statsministern) tillkommer, samt att frågor härom skulle såsom andra uti 4 moni af berörde 4 § nämnda ordningsmål, hvilka tillhöra hofkanzlerns (numera Justi lie-statsministerns) upptagande och afgörande, behandlas”; mea icke dess mindre hafva åtskilliga boktryckare visat tredska liti fullgörandet häraf, under invändning, att nyssanförda Kongl, bref ej egde bindande kraft emot grundlag, och en och annan har till och med dermed fortfarit, oagtadt äfven Kongl. Maj:ts högsta domstol, meddelst utslag på anförda besvär, fastställt J uslitie-statsministerns på högstberörda Kongl, bref grundade utslag uti mål, rörande sådana försummelser af boktryckare. För att göra ifrågavarande aflemnande för boktryckarne så litet besvärande som möjligt, har det likväl varit dem öppet lemnadt, att till Riks-archivet insända samtliga exemplaren, med undantag endast af det Justitie-statsministern tillkommande, som blifvit allemnadt till hans ombud uti de orter, der boktryckerier finnas. I betraktande af hvad nu blifvit anfördt, och för att, hvad först anmärkta punkt angår, bringa lagen i närmare öfverensstämmelse med det af henne allaredan erkända ändamål, och, vidkommande den sednare, gifva åt hennes föreskrifter säkrare verkställbarhet och kraftigare efterföljd, får Konstitutions-utskottet hos Rikets Ständer vördsamt föreslå följande ändring och tillägg uti innehållet af: Tryckfrihetsförordningen, 1 § 11 momentet:
StatsUtsk. torde säkerligen göra sig underrältadt om med hufvudbonader för bevärings-manskapet förstås de för arméen införda dyra, och i min tanka med allt för mycken messing betungade kaskarne, i fall det begärda anslaget af 130,000 r:dr lillstyrkes till beviljande, då ändamålsenligheten med all säkerhet i det hänseendet bör sättas uti fråga, och innan de till reservförrådets komplettering begärdte 135,000 r:dr kunna anses afbehofvet oundgängligen påkallade. Då genom anslaget för uppköp af saltpeter en fond af ända till 600,000 r:dr blifvit samlad, så att K. M. derå kunnat anvisa R. St. att använda ett belopp af 300,000 r:dr, så synes något ytterligare anslag för uppköp af saltpeter icke böra komma i fråga förr än återstoden af saltpeter-fonden för sitt bestämda ändamål blifvit använd, då det icke lärer kunna vara R. St:s mening att de förvaltande verken skola af anslagen samla fonder af alldeles obegränsadi belopp. Den 27 November. Af den K. propos:n inhemlar man, att en besparing af 71.000 ndr å anslaget för arméens lifmunderingar ägt rum, och nödgas man härvid anmärka, att det för roterings-skyldige blifvit tillfredsställande, om de i följe deraf kommit i åtnjutande af den nedsättning i deras medel af beklädnadskostnaden, hvartill kronans besparda andel lemnar tillfälle att tro hafva varit en möjlighet; och anhåller jag alt StatsUlsk., efter fästad uppmärksamhet pä förhållandet, ville föreslå de åtgärder, som kunde leda till ändamålets vinnande.
För mig, som i dett* ämne alldeles icke förfägtar Fabrikörernes intresse, utan endast, så vidt jag förstår, mitt Fäderneslands nytta; ligger det temmeligen klart, att Fabrikörerne, hvilka beskattas i mohn af deras rörelse, verkeligen kunna äga både sina egna motiver och möjligen sina egna utvägar, att undanhålla den rätta myckenheten, hvilken jag också inom mig. anser vara vid2 större än dessa uppgifter nu visa , samt följaktligen äfven förtjena ett större afseende ån Herr Rothlieb deråt lemnat. Med Herr Rosenblad kan jag icke instäm* ma i den tanka , att ämnet behöfver någon Remiss till Oeconomioch Besvärs-Utskottet; utan tror att sedan Bevillnings-Utskottet redan ensamt handlagt ärendet, så är det endast dit återremissen bör gå; emedan allt annat, nu mera skulle medföra en tidsutdrägt, som, då Riksdagen så långt lidit, vi böra omsorgsfullt undvika. Den aoecdot om Engelska Ministern ®#n *8 Junit e, m, Pitt, corn Herr Rosenblad omtalat, kan jag icke medgifva någon, hvarken upplysande eller bevisande kraft i ämnet. Pitt var icke Englands Minister ensamt, utan han var Stora Britaniens; samt hade följagleligen lika pligt till omsorg för Irlands, sorn för EnglandsNäringar. Och då denne Store man jemnade deras rättigheter, till likhet sinsemellan, visade han en rättskaffenhet som dock icke lemnar minsta upplysning om hans sätt att anse prohibitifsysternet, i hvars band, till utlänningens tilibakahållande, han derigenom icke gaf någon lörmiskning eller någon lättnad. Analerne för hans administrationstid bevittna bäst, att, näst Englands ära låg honom ingenting mera om hjertat än Engelska näring&intressets vidmakt» hållande på alla sätt. Sluteligen påminner jag mig äfven, att Herr Riben gjordt åtskillige anmärkningar vid mitt anförande; men jag påminner mig också att då jag nu uppträdde, åtog jag mig förbindelsen att vara så kort jag kan, och jag förbigår alltså, att hans anmärkningar besvara.
Med ögonen slutna för den verklighet, som är närmast omkring honom, hängifver han sig åt utsväfningar i minnet och inbillningen, njuter på så sätt af den enda lycka och förströelse, som under hans närvarande omständigheter står honom till buds. Julisolen står strålande i det oändliga blå öfver Luneburgerhedens oändliga vidd, där vägen löper fram som ett kritstreck, försvinnande i sydväst. – En fjäril med gröna vingar fladdrar hetsigt framåt mot synviddens gräns – mot inbillningens evigt åtrådda och evigt ouppnådda underland, där träden digna af mognande frukter, och marken är täckt af rosors lena blad och luften kryddad af rusande dofter och där lidelsens röda näktergalar brinna mellan kvistarna, sjungande om njutningar, som ingen dödlig har smakat. – Men lustgården ligger alltid en dagsresa bortom nuet, och vår hetsigt fladdrande längtan når aldrig fram. Hvad glittrar där borta, blått i augustisolen? Kanalen! Och ur dess vatten lyfter sig en strimma, först lik ett långsträckt moln vid horisonten, långsamt tätnande till ett land – Storbritannien. Vid en bred flod med smutsiga vågor ligger en sammangyttrad värld, genljudande af millioner ständigt stimmande människors sorl och äflan – och midt i världen står ett gammalt dystert palats, likt ett oerhördt fängelse nej, nej! Bort från S:t James, där spökar det af mörka minnen, ut i det lif, som brusar och hvirflar omkring dess gråa murar! Kyrkklockorna klinga, gatorna stråla, folket jublar – i en stor sal sitta sköna damer i bländande ljus med hvita skuldror och röda läppar, som småle I konungens sofgemak står lifläkaren ödmjukt framför envåldshärskaren af Guds nåde och säger honom sanningen – varnar sin monark för följderna af ett alltför tygellöst lif Tårar bryta plötsligt fram under den fångnes slutna ögonlock, sippra långsamt utför hans kinder och fastna i den vildt växande skäggstubben. I de aftärda dragen utan blick, kulna som en höstdag utan sol, speglar sig en tung och ödslig smärta. Dock vet han med sig, att han alltid har älskat sin konung. Hur ofta har han icke befriat honom från kroppslig och andlig vånda?