Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regerings-Formen, lill detta fall lämpligt, enär samma Grundlags-rum handlar om uppenbarligen lageller grundlagsvidriga rådslag och uppsåtligen befrämjade öfverträdelser, hvarunder ett Förslag till Lag, hvilket det beiodde af Rikets Ständer att antaga eller förkasta, ej lärer kunna hänföras, och Slats-Secreleraren ej tillstyrkt, hvarken någon kränkning af Rikets Ständers dispositionsrätt öfver Banken, eller stiftande af Banco-Lag utan Ständernes samtycke, eller egenmägtigt intrång i Bankens styrelse och förvaltning, eller något annat omedelbart mått och steg, stridande mot besk rifven Lag, som inför Riks-Rätt möjligen skulle påkalla tillämpning af 3 §. Ansvarighets-Lagen. Det enda, som således återstår, att emot Herr Stats-Secreteraren Skogman i förevarande fall anmärka, är, att han härvid icke ådagalagt alla de för dess förtroende-embetes utöfning erforderliga egenskaper, som i Regerings-Formens t07 §. uppräknas; hvilket Constitutions-Utskottet, jemlikt denna §., och med ytterligare anledning af 6 §. Ansvarighets-Lagen, trott sig böra Rikets Ständer vördsamligen tillkännagifva, för att grundlagsenligen behandlas i sammanhang med de öfriga mot bemälde Stats-Secreterar* förekomna, i Memorialet under denna dag, N:o u, tillkännagifna anmärkningar. Stockholm den 27 Maji 1834- 6 Contätutioni-Utskettets Mern, N:o n, N:o 11. Antora till Exp.-Utsk. den 3i Maji kl. 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer - angående fullbordad granskning af de i Stats-Rådet förda Protocoll. Inför Rikets Ständer får Constitutions-Utskotlet härmedelst vördsamligen framlägga resultaten af de öfver Regerings-ärenden i Stats-Rådet förda Proloeolls numera fullbordade granskning.
Först når Domare magfen hade afgjort frågan om Testamentets laglighet , vidtog verkställande magtens åtgärd huru det testamenterade skulle användas. Jag tror ock, alt, om man betrak_ tar saken i ett annat afseende, år det icke alldeles gifvit, omicke inrättningen varit mera belåten att få åtnjuta Testamentet såsom det var gifvet, ån genom den af Arfvingarne erbudne förlikningen. Åtminstone hade Consistorium i Linköping så yttrat sig; ett Embetsverk som bör anses hafva haft mesta kännedomen af ämnet, och varit närmast pligtigt, att bevaka den froma Stiftelsens rätt. Friherre Boije har anfört, att Högsta Domstolen, utan hinder af den Kongl. Resolutionen kunnat pröfva målet och upphäfva Testamentet. Det tyckes ej försvara den åtgärd, hvarom han talat, ty inrättningen blef i sådant fall, genom begifvandet att emottaga mindre ån Eberstein testamenterat, icke försäkrad ► mot möjeligheten att förlora äfven det öfriga; och Resolutionen hade, om man ur den synpunkten betraktar saken, så mycket heldre varit Den to Julii e, mi 4*5 oformlig och ändamålslös, som det varit tids nog att förklara hvad man ville emottaga, sedan det blef bestämdt, hvad man ägde bekomma. Rimeligen kan jag således ej anse åtgärden annorlunda, än såsom medlande emellan inrättningen och Arfvingarne. Med hvad jag nu anfört är dock icke meningen att för ärendets så beskaffade behandling yrka någon påföljd å Konungens Rådgifvare. Den skulle i ett mål af mera juridisk än administratif art närmast drabba, dels Ministern för JustitiaeÄrender, dels och den föredragande. På den förre kan 107 §. af Regerings - Formen icke tillämpas. Den sednare åter är från tjensten afgången , och kan således icke eller komma i fråga till entledigande; hvarförutan hans ålder och förtjenster af Fäderneslandet med skål på« kalla undseende. Jag återkommer till tendencen af 107 § Jag har trott att efter den borde det vara något felaktigt system, någon felaktig caractere hos Styrelsen, som borde anmärkas.
Lindströms, angående upphörande af export-tull för Svenska, af inhemska rå-ämnen tillverkade, tillåtna export-varor. 86 Prot.-Utdraga den 24 Augusti tS44' S„ D. Remitterades till Lag-Utskottet nedannämnde motioner: l:o Herr Anders Bergs, angående förändring af 17 Cap. 2 § i Rätlegångs-Balken, saint antagande, i stället, af 10, 11, 12 och 13 §§ uti 22 Cap. Rättegångs-Balken af Lag-Comiteens förslag till civil-lag; 2:o Herr Lurule/ii, angående förändringar i gällande concurs-lag; 3:o Herr Eklunds, angående skärpning af straff för första och andra resan stöld; och 4:o Herr Åkerbergs, angående tillägg vid 5 Cap. 5 § Byggninga Balken. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet nedannämnde motioner; l:o Herr Bobergs, angående yrkad rättighet för Hernösands Stift, att disponera de ifrån nämnde Stift till Erke-Stiftet nu ingående 124 tunnor korn; vid hvilken remiss flere Ståndets Ledamöters Yttranden 7 «/ åtfölja; 2:o Herr C. J■ Kocks, angående förtydliganden och förändringar uti Kongl. Förordningen af den 22 Februarii 1841, om inqvartering för Städerna utom Stockholm; uti hvilket ämne Herr Akesson algil vit ett yttrande, som remissen åtföljde; 3:o Herr Åkessons, angående dels Real-skolor, dels Söndags-skolor i städerna; 4:o Herr Palanders, angående förslag, att Rikets Ständer må i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmäla nödvändigheten, att skärpta lagar måtte tillintetgöra de intrång, som Handtverkarne i allmänhet förorsakas af correctionisters och fästningsfångars sysselsättning med borgerliga näringar, uti hvilket ämne flere ibland Ståndets öfrige Herrar
Till detta motiv, för att hafva brutit tystnaden, får jag lägga ett annat, hvilket torde bättre senteras än det här uttryckes: samma sak, som, utgången från en yngre person uti en mindre bemärkt ställning och med erfarenhet i förhållande dertill, passerar utan att ådraga sig särdeles uppmärksamhet, — den stämplas helt annorlunda, antager en helt annan karakter, då den utgått från en äldre person, påen mer framstående plats och med presumerad erfarenhet. Jag anhåller om ålerremiss af Bevilln.Utsk:s betänk. AT:o 12, isynnerhet derföre, att Utsk. må komma i tillfälle att begrunda, huruvida icke Allm. Besvärsoch Ekon.Utskrs medverkan är af nöden lör en formoch rättsenlig behandling af förslaget till ny bevilln. stadga i de delar, som föreskrifva åligganden för och användandet af Konungens embetsoch tjenstemän, — äfvensom vid de andra fall, der stadgan utsätter sira ff-bestäm mel ser — jag menar böter, emedan dylika föreskrifter och laijsladganden hvarken torde ingå uti eller åtfölja rättigheten ”att sig sjelf beskatta. ” Bevilln.Utskts enda tillgörande härvid är, att ’’upp”gilva de allmänna grunderna för dea blifvande bevillnin”gen” och ''författa förslag till hevi liningens utgörande.” Sålunda finnas delta Utskts tillgöranden utstakade uti 5J, 70, 71 §§:ne fteg.Ftn , samt 3i §:n Riksd.Ordningen. Hr Bergenstråle, Glaes Gabriel: Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet, äfvensom Bevil In. IJtskrs, på några anmärknrr, som jag trott mig böra afgifva vid i fråga var. betänk. Hvad uppställningen beträffar, så är den lika med den, sorn vi finna uti 1835 års bevilln.författning. Det torde knappt finnas någon författning, som har så stort Den 59 Maj.
Alice på handleden, skämtsamt förebrående. De låta också sina vänner dela den. Alice log intetsägande. Men jag glömmer ju alldeles att bjuda er någonting! Hon reste sig upp. Det märks, jag inte har mycket öfning som värdinna ännu. – Snälla du! – Vi gå strax – gör dig nu inte besvär. – Visst inte! Inte besvär alls. Jag har just fått litet godt hemifrån, Georg – hon stod med handen på låset. Du får inte helt och hållet egna dig åt Emilie, nu medan jag är ute. Ludvig Brandt hade sjelf till största delen anordnat sin dotters nya hem; han hade omsorgsfullt utvalt nästan hvartenda föremål, pröfvat och sammanstält hvarenda färg; sjelf gått och rättat och flyttat på hvar möbel, nervös och otålig, som han alltid var. Denna menniska, som af hela sin lifliga, excentriska själ hatade det banala, kunde icke få det fint och smakfullt nog åt sin afgudade Alice. Hon ville ha det mycket enklare – ungefär likadant som “andra menniskor“. – “Men, pappa, du som klagade öfver, att Georg och jag äro så luxuöst anlagda – det här är då verkligen att uppmuntra förderfvet, kunde hon ibland småleende säga, då han kom och visade henne något nytt han köpt till “våningen“. Hvad skall folk säga om din möblering, tror du? – Vi har ju egentligen inte råd till det. – Jaså, du vill kanske ha en salong med röda schaggmöbler och två förgylda marmarbord vid fönsterna? Nå, gerna för mig! Lyckligtvis har Georg en smula bättre smak än du. – Jag tycker bara du är alltför snäll, pappa. – Kan du inte förstå det? – Men, herregud, min flicka, det är ju inte så öfverdådigt! – Fem rum och kök ... Alice hade den rymliga eleganta sängkammaren alldeles för sig sjelf. Georg bodde i ett mindre rum näst intill – han ville sjelf så ha det. “Jag kan inte med karlar, som anse det för en nödvändighet att alltid genera sin hustru“, brukade han säga.
Hon var så lycklig med sin far, som hon älskade och värderade öfver allt annat i verlden. Sin mor förlorade hon tidigt, och sedan hade han varit både fader och moder för henne, och hon tänkte aldrig - på annat, än att de båda skulle lefva för hvarandra. Men så kom något emellan dem. Hon visste ej först hvad det var. Icke att hans ömhet minskades eller att hennes kärlek mattades — tvärtom. Men det var, som om han gick och bar på nägot, det han ville anförtro henne, men som han af ett eller anDat skäl hade svårt att säga ut. Hon undrade oeh var mången gång nära att fråga, om någonting ledsamt händt, men så kom hon sig ej heller för dermed. tid, tyckte hon, när hon tänkte tillbaka derpå. Men det visste hon — från den stunden blef hon hård och bitter, och den enda glädje hon hade, var att man alltid och allestädes fruktade fröken Gustafvas skarpa tunga. Slutligen fick hon dock veta det. Han ämnade gifta om sig! Han gjorde det för hennes skull, sade han, men det dröjde icke länge förrän hon insåg, att det var lika mycket för hans egen lycka, som för hennes — ack ja, mycket mer för hans egen skull, ty han älskade sin andra hustru vida mera än den första och vida mer än denna första hustrus dotter. O, hvad det var bittert! Hennes hjerta sved ännu, då hon tänkte derpå. Och huru hon hatade denna haltungade, inställsamma qvinna, som pinade henne med ömhetsbetygelser och låtsade alltid tänka på hennes bästa, låtsade försaka för hennes skull, viss om att hennes offer aldrig mottogos! Ty att allt detta var falskhet och hyckleri, derpå tviflade Gustafva aldrig. Icke då, i alla fall. Senare hade nog då och då en tanke insmugit sig, som ville gifva en annan dager åt mycket, som fordom förefallit henne svart och falskt. Den enda, som härifrån gjorde ett undantag, var Anna-Greta, den gamla trotjenarinnan, som. mera expressivt än elegant, plägade försäkra, att hennes fröken » bet inte så hårdt, som hon skällde till. » Och nu voro de alla borta — fader, styfmoder, halfsyster — alla borta och gömda i det tysta!
Man blir bättre af att vara tillsammans med Brownings om än aldrig så kort. Mellan de båda makarna tyckes gå en oaflåtlig magnetisk ström af poesi och kärlek. Hvarderas hängifvenhet för den andra ger dem ännu en tjusning mer och olikheten i deras naturer gör deras förening än rikare» Browning skildras som en sällsynt hänförande sällskapsmänniska: redan hans handtag var så varmt att det tycktes ge lifvet ett nytt värde, och det röjde en genomärlig natur. Hans samtal voro sällsynt liffulla, snabbtänkta, klara och sakliga äfven i hvardagsämnen; men glänsande genom humor, lärdom, energisk öfvertygelse, skarpsinniga tankar och inträngande sympati när de rörde högre frågor. Ett af de ämnen, hvilket särskildt med deras amerikanska vänner ofta kom på tal, voro de då mycket gängse spiritistiska experimenten. Svedenborgs skrifter hade afgjort Elisabeth Barrett Brownings tro på andeuppenbarelser, ehuru hon för egen del afvisade tanken »att låta sig ledas af andras andar, vare sig dödas eller lefvandes». Browning åter var ihärdigt misstrogen. Men »att han spelade Mefistofeles» kunde ej rubba hennes öfvertygelse, hvilken dessutom gick djupare än de spiritistiska fenomenen, genom vissheten »att mänskligheten nalkades ett skede af en ny och stor utveckling för den andliga naturen». Hennes djupa känsla af det tragiska i själarnas isolering från hvarandra kom henne att se ålderdomen som en ökad isolering, emedan den gjorde masken, hvilken alltid döljer själarna för hvarandra, än tätare. Hon ansåg därför som en kvinnas plikt mot sig själf och andra att vårda och i dräkt som väsen bevara sin ungdomlighet, och hon ville med full rätt att människors ålder ej skulle räknas efter åren men efter själens och hjärtats ungdom. Denna starka förnimmelse af personlighetens oberoende af yttre omständigheter, var ett moment i hennes liksom i hennes mans genomfördt spiritualistiska världsåskådning, enligt hvilken döden endast var en tillfällighet, ett kanske ej ens märkbart afbrott i själens tillvaro, eller endast jämförlig med den inre revolution, en ny kunskap t. ex. åstadkommer.
Herr Friherre Nils Ericson, fattade beslut, hvarigenom samma förslag blifvit godkändt, med uteslutande af följande deri förekommande ord: »ulan något så beskajfadt vilkor, sorn Eders Kongl. Majlis nådiga Proposition innehåller och utan anlitande af jernvägsbyggnadsmcdlen», beslöt Preste-Ståndet att, med vidhållande af sitt i ämnet lattade beslut, afslä ifrågavarande inbjudning. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskoltets nedanomförmälda Utlåtanden och Memorial: JV2 59, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående upphörande af den så kallade Näs kungsgårdshjelp. lii fö lis. JVs 60, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet, J\s 21, angående Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser om verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående lönders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1859. Lades till handlingarne. med godkännande af Utskottets i l—4 punkterna afgifna yttranden. 4M 61, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående gjord un derdånig ansökning om öfverlåtande till staden Christianstad af en Kronan tillhörig tomtplats derstädes. Bifölls. M 62, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om beviljande af anslag till inköp för Statens räkning af en del utaf den Kammarherren m. rn. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer. Bifölls. J\l 63, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition angående anslag för framtida vård och underhåll af Gustaf Wasas monument vid Utmeland i Dalarne. Bifölls. Prol.-Utdrag den ii Mars 1863. 271 JM 64, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående försäljning till skatte af Ljusne stora kronoluxfiske i Gefleborgs län.
261 högsta konstfärdighet, afvan under tillåtelsen af rudimateriers och vissa oumbärliga handelsvarors införande från abia verldsdelar, men deremot strängare prohibitiva systemer än vi någonsin haft, och med hårda straff belagde Förbuder mot dels införsel af umbärlig*-*, andra Länders Fabriksoch Manufacturvaior, dels utförsel af egne behöfhge ruditiiaterier , hvarigenom man grundlagt en varagtig framgång för egna Fabriker, och beredt den industrieusa och driftiga Fabrikantens framtida säkerhet att, genom oafbruten afsättning, vinna ersättning för de stora kostnader , han i försök, machinerier och föriager nedlagt, och hvilket man utsträckt ända till beviljande af uteslutande patentprivilegier. Och sjelfva de Nord Americanske förenade Staterne hafva nu likt England insett nödvändigheten af, och vidtagit stränga prohibitiva Författningar, för att bereda egna Fabriksoch Manufacturlnrättningar* uppkomst och framgång, hvilka under en förtidig concurrence med utlänningen, omöjligen skulle kunna äga bestånd. Flere Europeiske Stater, såsom Spanien, Portu. gal, Preussen med flere, hafva tid efter annan fått iona de skadande följderna af att icke anskaffa och upprätthålla egne Fabriker. Hvilken som återgår till forskningen af vara egna Fabrikers och Manufacturers uppkomst och framgång, lärer icke kunna bestrida att, om deras mtal och ofullkomlighet ännu skulle befinna sig i samma förhållande som för too år tillbaks, skulle säkerligen, under en hos alla classer medborgare tilhagande 26j Dtn 28 Junii f. m. luxe i klädsel vi nu skulle vidkännas, en förfärlig undervigt på vår handelsvåg och enskilda förmögenheten vara ännu mera sällsynt, än den nu befinnes; ty ehuru jag stundom hört den satsen försvaras, att ett Land icke kan importera mera än det exporterar, emedan det sednare uppgifves vara enda utvägen för betalandet af det förra, tror jag likväl, att denna theoretiska sats är byggd på en ganska vacklande grund.
Talar eller skrifver man smädligen mot person, som i 27 § nämnd är, eller förgriper man sig mot honom med hotelse eller annan missfirmlig gerning; straffes högst med straffarbete i två år. 29 §. Ej må brott, som i 27 eller 28 § sägs, der ej dråp skett, åtalas af allmän åklagare, utan att Konungen dertill lof gifver. 30 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o '185. 30 §. Lag samma vare, om någon till straffarbete efter 7 § förfallen är. 9 Kap. Om Majestätsbrott; så ock om brott emot Riksstyrelse eller Rikets Ständer. 1 §. Förgriper sig någon mot Konungen med våld eller annan misshandel å hans person; miste lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid 2 §. Förgripelse, som i 1 § sägs, mot Drottning, Enkedrottning eller Thronföljare, varde med straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år belagd. 3 §. Begås förgripelse, som i 1 § sägs, mot annan person af Konungahuset som Konglig eller Furstlig värdighet inom riket åtnjuter, än de i 2 § nämnda; då må, om för lika våld eller misshandel i allmänhet straffarbete ådömas bort, straffarbetet, der högsta strafftiden är bestämd till tio år, förhöjas till sådant arbete på lifstid, och eljest till två år utöfver den för hvarje fall bestämda högsta strafftiden. Är brottet i allmänhet med fängelse eller böter belagdt; dömes gerningsmannen till straffarbete från och med sex månader till och med två år. 4 §. Yarder å någon af de i 2 eller 3 § nämnda personer dråp föröfvadt, såsom i 14 Kap. 3 eller 4 § sägs, miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. Sker å någon af dessa personer dråp, som i 5 § af samma kapitel sägs; dömes gerningsmannen till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år. 5 §.
Skrijvelse, N:o 6. 9 upptager hvarje gjord inmäskning och de ämnen, sorn dertill begagnats. Kolumner inrättas såväl för averkningen, den det likväl beror på bränneriegareu att införa eller ej, som ock för anteckningar af den eller dem, som behörigen visitera bränneriet. § 36. Minst en vecka före ingången af den till bränvinsbränning tillåtna månad, då fabriksidkaren vill företaga bränvinstillverkning, skall han i tredubbla exemplar å tryckta blanketter, i enlighet med bilagde formulär N:o 1, till kronouppbördstnannen i orten afgifva fullständig anmälan för en kalendermånad i sender af det antal kar, som han ämnar hvarje söknedag under månaden låta inmäska. Denna anmälan skall utvisa numret eller numren å det eller de kar, som skola dagligen inmäskas, med alltid lika många för hvarje söknedag. Vid samma tillfälle, som denna anmälan göres och med anteckning å densamma, inbetalar fabriksidkaren till kronouppbördsmannen förskottsvis afgiften för de anmälda inmäskningarne. Vill fabriksidkaren göra sådan anmälan för flera månader, vare det honom obetaget, då den åtföljes af belöpande afgift. Ett exemplar af denna anmälan återlemnar kronouppbördsmannen till fabriksidkaren, försedt med qvitto å den erlagda afgiften; det andra exemplaret öfversänder han till Kongl. Maj:ts befallningshafvande, och det tredje förvarar han sjelf. Det till fabriksidkaren återlemnade qvitterade exemplaret af anmälan eller ock vidimerad tydlig afskrift deraf, äfven på tryckt blankett, skall alltid finnas i bränneriet uppsatt å samma ställe, som de i föregående § påbudne anslagen. § 37. Afgift för bränvinsbränning i denna klass erlägges förskottsvis, på sätt ofvan stadgadt är, med 3 rst. banko för hvarje kanna mäskerymd, som inmäskas och kommer således att minst utgöra för hvarje söknedag i månaden 3 rtdr 43 sk. 6 rst. banko, motsvarande minsta lodiga inmäskning af 750 kannors karrvmd. § 38.
Riksdag samt om förefläende af en Instruction för Neviso» rerne, 4347. — med infordrande af ConstitutionsUtffottets utlätande öfwer den frägan, huru inom ett Riks-Ständ i afsKnde pä beflutet förhällas bör wid inträffande likhet i rösternas antal rc. 4466. — med anmodan till Stats-Utskottet att frän Kammar-Collegium och Kammar - Rätten inhemta upplysningar rörande de skiljaktige uvpgifterne af BewillningsSummorne för Krut-, Sockeroch Alun-tillwerkningarne, 4642. — om beflutet att icke till afgörande företaga nägra frågor om,.Skatters och Taxors förökande, Bewillningen eller"andra utgifter af hwad namn som helst, innan wcderbörande Utskott inkommit med Bctänkandcn öfwer Indragnings-projectcr, 4642. — rörande Stats-Utskottets Utlätande om Recognitions-skogaxne, 4643. — i anledning af BorgaStändets meddelade swar i afseende pä Ridderskapcts och Adelns bcstut att äfwen under fredstider ätaga sig inqwartering för sine hus i siäderne samt Prcste - Regisier. m Ständets wagran att för sin del i dylik inqwarterings ätagande ingä, 464Z. —rörande ConstitutionsUtffottets äter inkomna förstag till Riksdags-Ordning, samt om wäljande af ett Utskott till sammaniemkandc af Ständens skiljaktige beslut deröfwer, 4650. med äterremist ä Constitutions-Utskottets Förstag till Succestions - Ordning samt Instruction för JustitieOmbudsmannen, 4716. No v. med anmodan till Banco-Utskottet echt afgifwa en lika fullständig Berättelse om 180Z ärs
Hvad angår den vid sednaste revision ånyo förekomna anmärkning emot utbetalning af arfvoden åt Krigs-Hof-Rättens ledamöter af Landt-Arméen samt emot utgiftens afförande under titel: ”reseoch traktaments-medel,” får Kollegium endast i underdånighet åberopa hvad Kollegium, tili besvarande af enahanda anmärkningar vid 1842 och 1843 års räkenskaper, i underdånigt Utlåtande den 23 Februari 1846, anfört, nemligen att ifrågavarande arfvoden, till följd af Kongl. Majrts nådiga Bref den 13 December 1826 och den 29 April 1830, utaf det under Afdelningen ställda anslag till reseoch traktaments-kostnader årligen utgått. — 360 Revisorerne hafva vidare anmärkt, att auktions-protokoll saknas för 706 R:dr, från Christianstads Utrednings-förråd, år 1845, inlefvererade auktions-medel; till besvarande hvaraf Kollegium får i underdånighet anmäla, att auktions-protokollet, med dertill hörande redogörelse och verifikationer, finnes 1845 års hufvudbok, under titel: ”auktions-medel,” bilagdt (foliis 8,288—8,302.) I afseende på volontär-vakans-nredlen, hafva Revisorerne, jemte tillkännagifvande, att den af förre Revisorer omförmälda anmärkningsfråga, rörande felande redovisning för 4,148 R:dr 25 sk. 9 rst, tillhörande volontär-vakans-fondens uppbörd, ännu vore beroende på Kammar-Rättens pröfning, förklarat sig instämma i föregående Revisorers åsigt, angående oformligheten, att en dylik, af statsmedel bildad och ständigt tillväxande fond ej ingått i statsregleringen, utan blifvit öfverlemuad till Krigs-Kollegium. Kollegii befattning med volontär-vakans-medels-fondens förvaltning grundar sig på Kongl. Maj-.ts nådiga Bref den 12:te Mars 1836 och den 3 Oktober 1840.