Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hvad åter angår skärskådandet samt bedömmandet af medlen och anslagen till det materiella af Försvarsplanen, ^hvaruti jag inbegriper allt, utom de militaira dispositionerna till det materiellas strategiska och taktiska användande), hör naturligtvis till Rikets Representanter att deröfver fatta sitt beslut; men jag skulle mycket misstaga mig, om jag trodde, att Rikets Försvarsverks oumbärliga behof, uppriktigt och öfverty - Den 2 Mars f. in. St gande framställde, icke af dem beviljades, då dertill bibringades den säkra öfvertygelse», att medlen med en ytterst noggrann kontroll blefvo till sitt ändamål använde. Jag skulle i annat fall kunna tänka mig ett folk, som ville allt ting annat utom försvaret af sin sjelfständighet och lielgden af sin frihet. Om den ifrågavarande Försvarsplanen skulle kunna af Rikets Ständer behandlas, ser jag dertill ingen annan utväg än, alt sådant då borde ske genom ett särskilt Utskott, emedan StatsUtskottels organisation hvarken är eller kan vara beräknad på handläggningen af den största af alla militairfrågor, en fråga, som skulle kunna hry den fullkomnade FältHerren. Men då nu troligtvis ett sådant Utskott icke kommer att tillsättas, mäste alla yttranden häröfver blifva att anse såsom välmenta offer af Representanter, hvilka, då discussioner i detta ämne här förefallit, ansett för sin pligt, att, sedan allmänna upmärksamheten blifvit så fästad vid denna fråga, icke uraktlåta dertill lemna de bidrag, man mer eller mindre lyckligt kunnat åstadkomma. Hvad mig angår, finner jag mig dertill upmanad af de oroliga och förvillande läror, som tyckas vilja inrota sig, och hvilka man snart sagdt allmänt predikar öfver faran af ett fiendtligt anfall ifrån vår östra granne. 52 Den 2 Mars f. m. Jag bekänner, att för mig synes detta mera en panisk fruktan, och anfallet icke kunna medföra så svåra följder man i allmänhet synes tro, samt först då blifva af någon betydenhet, då vi alldeles glömt att vi äro Svenskar, och att ännu aldrig denna fiende kunnat i det hela besegra oss, utan de oerhördaste militaira felsteg å vår sida.
Hvad åter angår de för kassakreditivrörelsen beviljade arfvoden; så har väl större delen af de medel, hvaraf kassakreditivfonden blifvit bildad, öfver Hy tta ts från de till allmänna Diskontrörelsen, äfvensom till utlåning och diskontering genom Handelsoch Näringsdiskonten anvisade fonder, hvarigenom någon minskning i tjenstemännens förut vanliga göromål bordt uppkomma; men som antalet af utgifna lån bibehållit sig nära oförändradt, under det att kassakreditiv-rörelsen medfört ökadt besvär, samt den halfva procent, hvilken i och för bokföringskostnadernes ersättande af kreditivhafvare erlägges, under år 1849 uppgått, vid Handelsoch Näringsdiskonten i Slockholm, till 2,207 R:dr, vid Lånekontoret i Götheborg till 1,995 R:dr 24 sk. och vid Lånekontoret i Malmö till 1,747 R:dr 24 sk. eller till vida mera än de arfvodesbelopp, Fullmäktige för Kassakreditiv-rörelsen beviljat; hvartill kommer att vederbörande diskontdirektioner förklarat sig icke vara i tillfälle att bringa nyssnämnde rörelse till verkställighet med mindre erforderlige anslag dertill anvisades; så och ehuru Utskottet i allmänhet vidhåller den mening, som i afseende å serskilda arfvoden1. meddelande förökade göromål blifvit vid § här ofvan yttrad, anser utskottet likväl, hvad nu ifrågavarande anordningar beträffar, sig böra tillstyrka Rikets Ständer att godkänna Fullmäktiges derom vidtagna förfoganden. 20 Banko-Ulskollcts Berättelse, J\s 10. Öfver de af Revisorerne i 75 och 76 §§ af Berättelsen gjorda framställningar kommer Utskottet att yttra sig i samband med frågan om Lånerörelsen; § 23. (Rev. Ber. § 79 och BankoFullm. Ber. § 51).
Målet för den anfallande, det s. k. operationsföremålet, är vanligen den fientliga hären, hvars anfallande och krossande han i främsta rummet eftersträfvat och den väg^ som härvid följes, eller den s. k. operationslrnien, förlägges helst så, att man träffar på fienden i en för honom ofördelaktigI02 NÅGOT OMKRIGFÖRING. riktning. Har man väl gjort upp räkningen med fiendens här, falla hans landsdelar af sig själfva i angriparens våld och äro hans fästningar lätta att betvinga. Endast om fiendens här är svår att komma åt eller besittningstagandet af någon ort, såsom t. ex. hans hufvudstad eller en viktig spärrfästning, är af synnerligen stor betydelse för krigets fortsättning, kan det vara befogadt att välja denna ort till första mål för rörelserna. Den, som inskränkes till försvaret, afvaktar fienden i en ställning vid gränser^ eller mera centralt belägen längre in i landet — är den belägen, bredvid fiendens anmarschväg, benämnes den flankställning — eller går bakåt, till dess läget blir gynnsamt för en framryckning eller för upptagandet af ett slag på stående fot. Under rörelsen måste nutidens stora härar sprida sig utöfver ett ganska vidsträckt område, ty att med hundra tusental man förflytta sig på en enda väg låter sig icke göra. Ju större marschområdet tages, desto lättare utföres förflyttningen, och desto mera underlättas uppgifterna för de enskilda kolonnerna, hvarjämte trupperna också slitas mindre. Men i samma •mån kolonnernas styrka minskas och deras afstånd sins emellan ökas, i samma mån ökas möjligheten för en enskild kolonn att blifva anfallen och slagen, innan hjälp anländer, och i samma mån växer den tid, som erfordras för hela härens samling till ett slag. Det blir därför ett bevis på ledningens fina takt, om hon rätt förstår att bedöma, till hvilken grad hären kan breda ut sig. » Man måste dela sig för att lefva, samla sig för att strida », sade Napoleon I, och detta är ännu mera fallet i våra dagar.
Något skäl hvarföre de handtverks-yrken, hvilka motionären uppräknat, äro från mästerskaps vinnande befriade, är icke i författningen uppgifvet och Utskottet har ej eller kunnat finna någon giltig anledning till ett sådant undantag, helst ganska många bland dessa yrken finnas, hvilka erfordra lika, om ej högre grad af färdighet, som de, för hvilka mästerskaps förvärfvande är foreskrifvet; och då nödig' kontroll å skicklighet i yrket för alla handtverks utöfvande bör förefinn as, får Utskottet, som likväl icke ansett sig kunna biträda det af motionären framställda förslag att uppräkna alla de särskilda handtverk, hvari mästerskap skulle förvärfvas, helst ännu flere yrken kunna finnas, hvilka således komme att utgöra undantag från den allmänna regeln, i likhet med hvad Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid sistlidne Riksdag härutinnan föreslagit, hemställa att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att mom. b) uti 3 § af Kongl. Fabriksoch Handtverks-ordningen må erhålla följande förändrade lydelse: b) att förvärfva mästerskap, då fråga är om handtverk, med undantag af byggmästareeller murmästareyrkena-, börande dock, då dessa sednare skola i stad utÖfvas, bevis företes om vunnen skicklighet i yrket, på säll nedanför sägs. o Beträffande den förändring af mom. c) uti ifrågavarande g, hvilken, så»om en följd af det yrkade upphäfvandet af rättigheten att hålla handtverksverkstad å landet, blifvit' föreslagen, så får Utskottet, som samma yrkande afstyrkt, i öfverensstämmelse dermed hemställa, att mom. c) måtte lemnäs i oförändradt skick. Hvad dernäst vidkommer motionärens yrkande, att från rättigheten att hålla handtverks-verkstad skulle undantagas de personer, som i allmän tjenst 6 Allm. Bese.- och Ekon.-Utskotiets'
Utan att vilja f. n. påkalla R. o. Ad:s pröfning a förhållanden, hvilkas granskning egentligen icke tillhörer detta n m, anhåller jag endast att till prot. få upgifva några faktiska fi .hållanden, utan att af dem vilja draga några vidlyftiga slutsatser. Jag får då äran anföra: Genom första punkten i den för Hr Gr. von Rosen d. 27 Nov. 1845 utfärdade nåd. resolution är vordet förklaradt: att derest för det upgifna ändamålet (jernvägars anläggande i åtskilliga riktningar inom landet) ett eller flere bolag bildas, deruti ej mindre inländska än utländska män lemnäs frihet att deltaga genom teckning för en eller flera till innehafvaren ställde aktier, lydande å det af sökanden i sådant afseende föreslagna, eller annat belopp, som kan finnas lämpligt, och derest genom sådan teckning erforderlig kapitalstyrka blifver att påräkna, samma bolag, antingen gemensamt eller efter den fördelning, som af omständigheterna påkallas, må undfå den nu sökta rättighet att, under loppet af tjugu år från nästa års början, på sätt och i den ordning, som den underd. ansökningen innehåller, samt å deruti för hufvudbanorna och sidolinierna angifna sträckningar anlägga jernvägar i Sverige, med vilkor likväl att, innan vederbörlig oktroj derför, eller erforderliga förordnanden om jords afträdande meddelas, till K. M. skall, jemte anmälan om hvad i afseende a bolags bildande och försättande i verksamhet blifvit tillgjordt, samt om beloppet af aktieteckningen, i underd-.het ingifvas fullständiga planer och kostnadsförslag för hvarje hufvudoch si doba na, uplagande bredden af banorne och af den mark, som erfordras, äfvensom, hvad sidobanorna beträffar, om och hvilka deraf lill en början beräknas endast för forsling med dragare; och skall derjemte bifogas en noggrann beskrifning af den mark, hvarå jernvägarne skola framgå, samt upgift om och hvilken öfverenskommelse med jordegarne ang:de marks af trädande kunnat träffas; börande handlingarne härom vara lill h".
Den nu af Utskotten antagna beskattningsgrund innnebär snart sagdt ett totalt förbud för den så kallade husbehofsbränningen, men att det ieke är denna, utan salubränningen, eller den, som drifves med konstapparat, som förorsakat det öfverklagade onda, eller den allmänna bränvinsöfversvämningen i landet, derom är väl icke mer än en röst, efter den erfarenhet, man inhemlat sedan 1841 års Författning utkom. Nej, förr än husbehofsbränningen blifver fri, som den ursprungligen varit, eller åtminstone belägges med en jemförelsevis mindre skatt, som Friherre Hamiltons förslag åsyftar, förr undanrödjes icke roten till det öfverkl^gade onda. Om vi icke alltför mycket misstage oss, ålog allmogen sig bevillning, då husbehofsbränningen ifrån att vara ett regale, öfverflyltades på dem. Hade denna rättighet fått oinskränkt fortfara, hade aldrig en syndaflod af bränvin inträffat, till föga båtnad i så väl moraliskt som fysiskt hänseende.” Af Pehr Nilsson från Christianstads Län: ”Jemte det jag till alla delar instämmer uti Ola Jeppssons reservation, får jag äfven afgifva densamma uti följande puncter: l:o att beskattningen för 3:dje, 4:de och 5:le classerne är alldeles för låg beräknad, i förhållande mot de 2:ne första classerne. Jag skulle tro, att den 3:dje borde beräknas till 32 och 4:de till 64, samt 5:te classen till 120 gånger pannans rymd uti månaden. Med Etthundradefemtio procents förhöjning då den drifves med ånga, hvilket ingalunda är för högt beräknadt, i förhållande mot de enkla pannorna, då det är säkert kändt, att med en åtta kannors ångpanna till 4:de classen Bev-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Elton.-Utskottens Betänkande, N:o 1.
Jag tror att af den, som i första rummet upgör dessa förslag, man med någorlunda visshet kan påräkna att erhålla tjenstemän dugliga att förrätta de ansvarsfulla tjenster, som dem åligger. Hvad i öfrigt beträffar den föreslagna staten, så möter det visserligen icke någon svårighet, sedan instruktion för fångvårdsstyrelsen blifvit upgjord att för detta embetsverk lika som för alla andra statens allmänna embetsverk upgöra en bestämd aflöningsstat. Det låter sig äfven göra att säga huru mycket en fångvårds-Direktör och en fångknekt böra hafva i lön. Att deremot på förhand bestämma utgifterna för fångars vård och underhåll lärer icke vara möjligt, enär R. St. icke kunna bestämma huru stort antal fångar fångvården får emottaga, så framt man icke vill bestämma antalet af vaktbeljeningen så högt att den under alla inträffande händelser alltid skulle blifva tillräcklig; men då upkommer också det förhållande att utgiften blir större än den i sjelfva verket skulle vara om man tillät K. M. att hädanefter såsom hiltils anslå, hvad som vore oundgängligen nödvändigt. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, skulle jag tro, att Ståndet icke ägde något giltigt skäl att på sätt åtskillige talare anfört återremittera betänk, utan anhåller jag om propos. på bifall. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har anfört åt skilliga omständigheter, som skulle göra svårighet emot ali bestämma antalet af fångknecktarna och bevakningen vid fängelserna. Om så är, hvilket jag ingalunda vill bestrida, så är icke derigenom visadt att icke sjelfva fångslyrelsen kan på förhand lill sin personal bestämmas och att följaktligen någon svårighet icke Den 23 April f. in. 15 möler emot ali anslaget till fångvårdsstyrelsens personal vore till siffran bestämdt. Den siste värde talaren har äfven sagt, att då R. St. vid sista riksdagen hos K.
– I skolen endast efterfråga det goda och det uppriktigt sanna: – när i det gören med kraft, då skall skönheten sjelf gjuta sig omkring eder, utan att i begripen det, med ohärmeligt behag, i sanning såsom en outransaklig hemlighet. (Med skönhet förstås icke här kroppslig.) ”Detta är den eviga helsan. Mången menniska på jorden är sådan, att den eviga helsan ej kan uppgå uti dess själ, utan att själen först här ligger i mycken strid och sjukdom. Detta är då att kalla en sjukdom, som dock leder till helsa. Det dagliga lifvet gifver oss mångfalldig erfarenhet af att det så förhåller sig; men äfven, ty värr, att icke all sjukdom är sådan att den leder till en evig helsa; utan att den ofta, jemte kroppens härjning, äfven medförer själens. När skola då dessa ”offra rosor åt Herran?” Menniskans Stöd innehåller sann christendom efter Jesu lära. Huru djupt och tillika sublimt beskrifves icke en menniskas tillstånd, som förtröstar ensamt på Herran. Af själ och hjerta må den menniskan lofva och tacka Herren, vid återblicken på huru underbart Han fört henne till sig – ty allt verdsligt, både menniskor och ting, hafva tillsammans, i det de stötte henne ifrån sig, liksom makat henne allt närmare och närmare till Herren. Förstår hon detta straxt i sin början, skall hon icke ”sörja, såsom den der ingen tröst hafver” – utan blott tacka för sättet, hvarigenom hon kommer i åtnjutande af ”den bästa delen.” Likvisst kan jag icke med författarn anse det vara hvarken nödvändigt eller nyttigt för menniskan, att underhålla smärtan. ”Smärtan är ett missljud i själen, ty Gud har icke skapat henne” – säger Jean Paul – ljust och lätt måste lifvet ligga för oss och inom oss, om vi skola fatta det rätt; men vi skole låta smärtan bereda hos oss den rätta glädjen, som ensamt är den: att vara glade i Gud – och då gråta vi glädjetårar, och smärtans äro aftorkade. Deri förekommer äfven detta, som Fröken Ulla klandrar såsom irreligiöst:
Diarium öfver ankomne skrifvelser i sådane ämnen, hvarest ock, för dess på grund deraf vidtagne åtgärder bör redovisas, äfvensom Bref-concept-bok öfver innehållet af dess aflåtne skrifvelser på anfordran meddela recepisse 0. s. v., vid ansvar för oordentlighet eller försummelse härutinnan såsom för andra tjenstefel; 7:0. att hvarje tjenstförrättande Lagman, Häradshöfding, Kronofogde och Kyrkoherde bör årligen, inom September månads slut, uppgifva Postadressen för instundande år till Konungens Befallningshafvande i Länet, som derefter bör uppgöra ett sammandrag häraf och inom November månads slut insända detsamma till vederbörande Stats-Expedition, som drager försorg derom, att en generel matrikel för hela Riket upprättas och vid hvarje års början tillhandakommer alla Embetsverk och personer, som till fribrefspost äro berättigade, eller ock att de af Konungens Befallningshafvande sålunda uppgjorde sammandrag genom Läns-kungörelser må tillställas samtlige Postförvaltare inom Länet, som då skulle tillförbindas att genast Allm. Besv. och Ekonomi-Vtskollets Betänkande, N.-o 57. 9 genast efter ankomsten af bref med obestämd address till inom Länet vistande allmänna tjenstemän, till vederbörligt post-contoir befordra alla med fribrefspost ankomne skrifvelse!’.” Den ordning, som bör följa vid skriftvexling inom Embetsförvaltningen, beror så väsendtligen af de serskilda ärendenas olika beskaffenhet, alt några allmänna sladganden derom synas icke lämpligen böra ega rum. — För sådane direcla meddelanden Embetsmyndigheterna emellan, som motionären ansett angelägna, möter intet binder uti nu gällande föreskrifter, och den ordning, som hittills varit följd, liar icke veterligen och åtminstone icke mera allmänt verkat några olägenheter, som synas gifva skälig anledning åt Rikets Jlöglofl.
Med antagande häraf lärer det vidare icke kunna bestridas, att det inom Ridderskapet och Adeln nu brukliga sätt, att välja Electorer, medelst förut antagne Bänkmän, hvilka likasom uttala Ståndets allmänna önskan, måste vara mera ofullkomligt än om Ståndets egne medlemmar omedelbarligen gåfvo deras tankar tillkänna i afseende på de personer åt hvilka Electors befattningen skulle uppdragas, enär hvarje begrepp alltid måste blifva bestämdare och tydligare framställt af den persom som sjelf nppfattat det, än om en annan skall välja en tredje person, för att tolka detsamma. Dessutom innebär stadgandet, att en ledamot mäste inom sin afdelning utse den person han önskar till Bänkman, ett tvång som är oförenligt med Riksdagsmannens tria Valrätt inom Ståndet, hälst det icke sällan kan inträffa, att en Ståndsledamot, särdeles om han är ifrån Landsorterne, icke personligen kan känna de män som utgöra hans Bänkkamrater, och således ännu mindre äga tillförlitligt begrepp om deras moraliska värde, hvilket likväl vid ett slikt val endast bör komma i fråga, och hvarigenom samma person sättes i nödvändighet, att antingen afstå från rättigheten att välja, eller ock till äfventyrs gifva sin röst åt en person hvars värde han endast af andras berättelserhar sig bekant. Men icke nog med dessa olägenheter. Bänkmansvalet lemnarjemväl tillfälle för missbruk af en eftertänklig beskaffenhet. Till bevis derpå behöfver man endast 2*2 Den ti April e. m. öppna våra Riksdagsannaler under den så kallade frihetstidenj och man skall då finna huru valet af Bänkmän var bland de första ämnen sorn vid Riksdagens början utgjorde före* mälet för partiernes inbördes strid och pröfvade deras krafter: huru vigtigt det ansågs vara att dervid erhålla öfverhanden och huru följden af denna seger alltid blef den, att det öfverlägsna partiet utöfvade ett ögonskenligt inflytande på allmänna ärendernasgång, hvilket icke annorledes tillvägabragtes än medelst insättandet genom Bänkmännens biträde af sådane män i Utskotten, hvilka villigt följde den impuls, som partisinnet icke underlät gifva deni.
Härmed är ett sådant förhållande, att utaf den dividend till ett belopp af 5,800 R:dr 29 sk. 6 r:st Banco, som Discont-Verket för dess egande oprioriterade fordringar i Björkmans Concoursmassa, tillkommit, Curatorerne, under benämning af Curatels arfvode, innehållit 4>42^ R-dr 5 r:st och till Riksgälds-Contoiret insändt endast skiljnaden 1375 R:dr 29 sk. 1 r:st.; hvartill Curatorerne heintat anledning från ett af DiscontVerkets förre Ombudsman, Revisoren Kjell - i n/jO Stats-Ulskottets Betänkanden. bergj i grund af Interims Directionens förenämnde Beslut, lemnadt medgifvande; och för hvilket Curatels-arfvode, som blifvit beräknadt efter 4 proCent äfven å sådane Ilypothek, hvilka aldrig varit under Curatorernes vård och med hvilkas realiserande de icke egt någon befattning, Ombudsmannen härvid Riksgälds-Contoiret för Malmö Discont, i sammanhang med den, i anledning häraf, mot Curatorne anställde återvinningstalan, reserverat Riksgälds-Contoirets rätt att hålla sig till Interims-Directionen, om skadestånd för hvad utöfver billighet skulle kunna, i följd af Interims-Directionens förenämnde Beslut, Curatorerne tilläggas; hvilken återvinnings-talan dock blifvit af Rådstufvu-Rätten samt derefter af Kongl. Götha IIof-Rätt afslagen och nu, efter fullföljda besvär beror på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning
Dom-kapitlet tjenligt, att heldre låta lånen inbetalas, för att åter på andra håll förräntas, så snart nya låntagare kunde erhållas. Skulle sådana händelsevis och för Kortare tid inneliggande medel hafva blifvit, enligt Rikets Ständers Revisorers företag, ull Ränteriet öfverlemnade, så hade följden endast varit, att förräntning ännu längre tid uppskjutits. 319 — Dessutom måste alltid i dessa kassor reserveras en rund summa till förefallande behof, som, enligt hvad räkenskaperna utvisa, t. ex. för byggnads-kassan, aldrig understiga 1 å 2,000 R:dr, men ock någon gång uppgått till 3 å 4,000 R:dr. med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigate, Allernådigst e Konung! Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste, underdånigste tjenare och undersåter, C. A. AGARDH. L. M. GROTH. L. F. MELLQVIST. Carlstads Dom-kapitel den 2 December 1857. E. E. ÖSTLING. J. FRYKHOLM. Hernösands Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, får Konsistorium afgifva underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers sednast församlade Revisorers gjorda 2:ne anmärkningar vid Konsistorii räkenskaper för redogörelse-året 1855 till 1856.
Beringöns läge. – Dess invånare. – Öns upptäckt af Bering. – Berings död. – Steller. – Det forna och närvarande djurlifvet på ön: räfvar, hafsuttrar, sjökor, sjölejon och sjöbjörnar. – Insamling af Rhytina-ben. – Besök på ett »rookery». – Ön Toporkoff. – Alexander Dubowski. – Resa till Jokohama. – Åskslag. Den är den vestligaste och närmast Kamtschatka belägna ön i den långa, på vulkanisk väg bildade ökedja, som mellan 51° och 56° n. br. i söder begränsar Beringhafvet. Jemte den närbelägna Kopparön samt några kringliggande holmar och klippor bildar den en egen, från de egentliga Aleutiska öarna skild ögrupp, benämnd efter den här omkomne store sjöfararens befälsgrad, Kommendörseller Kommandirski-öarna. Dessa räknas ej till Amerika utan till Asien och tillhöra Ryssland. Detta oaktadt har det amerikanska Alaska-kompaniet förvärfvat jagträtten derstädes101 och underhåller på hufvudöarna tvenne ej obetydliga handelsstationer, som förse de till ett antal af några hundra personer uppgående invånarne med lifsmedel och manufakturalster, hvaremot bolaget af dem i stället uppköper pelsvaror, hufvudsakligast skinn af en öronsäl (sjökatten eller sjöbjörnen), Kolonien på Beringön. Efter fotografi. hvaraf 20,000 till 50,000102 stycken årligen dödas i trakten. För att öfvervaka ryska statens rätt och uppehålla ordning äro äfven några ryska myndigheter bosatta på Beringön. Ett halft dussin ändamålsenliga trähus äro här uppförda till bostäder för ryska kronans och det amerikanska kompaniets betjening, till magasin, handelsbodar m. m. Infödingarne bo dels i ganska rymliga och invändigtKolonien på Kopparön. Efter fotografi. ej otrefliga torfhus, dels i små trähus, hvilka bolaget småningom söker införa i stället för de förra genom att årligen införskrifva och bortskänka några träbyggnader till de mest förtjenta af befolkningen. Hvar familj har sitt eget hus.