Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill visst ej bestrida hvad ingen förnuftig människa lärer kunna neka, att missbruket af denna vara är högst skade.' ligt. Jag bestrider således ej heller, att de mede], som till hämmande deraf blifvit vidtagne, må hända någon gång föranledde af egennyttans försök och oförståndets misstag, ofta härflutit af ett rent och välmenande uppsåt, Mea jag frågar: Hvilka hafva varit följderne af dessa åtgärder? Rådfrågom händelserne innom ert mansålder tillbaka , och vi skola ej behöfva en vidsträcktare erfarenhet, än denna, för öfvertygelsen om omöjligheten att hindra eller inskränka Brännviners tillverkning eller bruk. Hafva deremot icke alla dessa försök varit frugt-; Dm 8 Mojij f m. löse och endast bidragit att förnedra Folkho» pens moraliska caractere ? Då Högloflige OeconomiaeUtskottet nu al^ ternativt tillstyrkt Rikets Högloflige Ständer ett oförändradt bibehållande af 1815 års Författning , har detta Utskott lemnat ett för* nyadt prof af dess upplysta medborgerliga nit för vår Modernärings framtida bestånd och förkofran , en Näring , som är den enda sanna grundvalen för vår styrka, frihet och sjelfständighet, och hvars Odlare med sitt hjerta och sin arm är närmast fästad med fosterjorden. Med den öfvertygelse jag således äger, att alla Näringars bestånd och fortkomst böra hvila på säkerhet och Lagar, hvilka, fria från alla onaturliga tvångsband, böra vara un» derkastade så få omväxlande öden, som möjligt, anser jag för en tillfredsställelse att, un-' der åberopande af hvad Högloflige Utskottet härutinnan anfört, för min del antaga Utskottets ahdra alternativ , hvarå jag vördsamt anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition : Lärandes , sedan nu grunderna för Brännvinsbränningen blifvit fastställda , Bevillningsutskottet , likmätigt gällande Grundlagar, få sig uppdragit att Bevillnings-afgiftema föreslå. Herr af Brinckman, Gustaf:
Nybyggen. Sedlighet. Bränvinsoch kaffeförbrukning m. m. folkökningen enligt mantalslängderne under perioden blifver 1,330 personer större än hvad husförhörslängderne utmärka. Att tillökningen är i starkt och jemnt stigande uppenbarar sig i öfrigt vid jeniförelsen af förhållandet dermed flera decennier tillbaka. Så var folkstocken år 1820: 31,857 personer, och har således på 40 år ökats med 35,140 eller mer än fördubblats. Granskar man efter anledningen till en så stark folkökning, så återfinnes den uti hittills gällande lagar om rättighet till nybyggesanläggningar, hvilka af befolkningen, den der lifvas af ett starkt begär efter sjelfständig samhällsställning, flitigt eftersökas. Dernäst måste orsaken till folkökningen sökas uti det understöd allmogen i allmänhet och nybyggesupptagarne i synnerhet ägt från kronans skogar hemta; hvarförutom hemmansklyfningar i någon mån torde till folkmängdens förökning hafva medverkat. I öfrigt har denna fortgått utan att störas af sjukdomar eller svårare inverkan af missväxt. En anmärkningsvärd omständighet är, att inhyses-befolkningen, bosatt särdeles å kustlandet, utgör redan vid pass f af hela folkmängden å landet. Denna samhällsklass försörjer sig med arbete dels vid jordbruket, dels ock till större delen vid trädvarurörelsen och andra industriela företag. Dess utkomst är merändels beroende af husfadrens arbetsförmåga, emedan de flesta familjer sakna jord, hvarifrån de kunna hemta synnerligt bidrag till sin bergning. De inhysas vanligen å oskiftade byars utmarker, derå de förvärfva sig tillstånd att uppföra en liten stuga med eller utan ett mindre område jord, den de på lifstid begagna. Många af inhysesklassen öfvergå likväl till nybyggare, och till bevis på huru begärligt nybyggesanläggningar omfattas, må här anmärkas, att under den period, denna berättelse afser, icke mindre än 251 nybyggen och 6 kronotorp inom länet blifvit anlagda, hvarförutom 1,081 lägenheter till redan anlagda hemmans förmering med förbehåll af obehindrad afvittringsreglering blifvit vid hemmanen fästade.
Då Norrtelje skola, ehuru ännu blott 2-klassig, är besökt af i det närmaste lika många lärjungar, som de i näst föregående punkt omförmälda läroverken i Landskrona och Christinehamn, samt visat sig vara i ständig tillväxt; då tillfälle till fullständigare skol-undervisning icke finnes på närmare håll än i Upsala, hvars läroverk redan är så öfverfylldt, att en allt för stark tillökning i lärjungarnes antal derstädes ovilkorligen bör förebyggas; samt då Norrtelje stad och orten deromkring genom aflönande af extra lärare ådagalagt ett lifligt intresse för läroverkets utvidgning och i det nya skolhuset beredt fullt utrymme för 5 klasser, anse Rikets Ständer ifrågavarande läroverks uppflyttning, ej blott, på sätt E. K. Maj:t föreslagit, till 3-klassigt, utan jemväl, i enlighet med de inom Riks-Stånden gjorda framställningar, till 5-klassigt, vara af billighet och verkligt behof påkallad; hvadan Rikets Ständer för Norrtelje skolas utvidgning till femklassigt elementarläroverk med Rektor och 5 Kolleger beviljat en tillökning i skolans anslag af 5,000 R:dr årligen. 25:o. Sedan uti underdånig Skrifvelse af den 1 Oktober nästlidet år Eforus öfver Göteborgs stifts elementarläroverk, under förmälan, att lärjungarnes antal vid det nya läroverket i Carl Johans församling redan uppginge till 75 och efter all sannolikhet med nästföljande vårtermin komme att ytterligare ökas, anhållit det E. K. Maj:t täcktes i nåder medgifva, att utöfver de i staten upptagne 2:ne lärare, en 3:dje lärare måtte i vanlig ordning få vid nämnde läroverk anställas; så har E. K.
Till följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Bevillningsoch EkonomiUtskottens ofvanberörde Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. Herr Dalman_, Lars Johan: Då våra former hindra, att öppet votera, anhåller jag vördsamt få i protocollet nedlägga min reservation emot det resultat Voteringen åstadkommit. Min tanka blir nemligen alltid den, att Titlar kunna, i grund af deras natur, ej utmärka annat, än fåfänga, och att belöningar för redbara förtjenster ingalunda lemnäs genom den yttre skimrande ulmärkningen. Skulle likväl någon anse sig uppmuntrad och belönad af denna fåfänglighet; må han då ej undandraga sig en tribut till Staten, antingen i en ansenlig ChartEeSigillatae-stämpel å fullmagten, eller i en årlig Bevillning i proportion af lönen för det titulaira Embetet. Emot ett annat förhållande skall min röst alltid höja sig; och jag hade sannerligen trodt, att åtminstone en återremiss ej mer i detta fall, än så ofta annars, bort nekas. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 6 dennes under N:o iog afgifne, och den 7 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärk - Den ii Maji. 67 ningar vid Utskottets under N:o 107 förut meddeldte Memorial, i fråga om utbetalning af det utaf Rikets Ständer beviljade förskott af 100,000 R:dr B:co till GötbaCanal-Byggnads fortsättning; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Memorial redan blifvit den 4 dennes f. m. af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. Föredrogs ånyo och gillades Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets d. 8 sistl.
Man har förespeglat, att Stockhoimsadelns inflytande skulle genom en dylik, på förhand upgjord lista, blifva allt för öfvervägande. Jag betviflar detta; som vi veta. är vid Riksdagens början tjensteadeln i minoritet mot landtadel!), som då vanligtvis talrikt församlas. Manne det ej skulle vara att störta sig sjelf, om ett parti då upförde på sin lista andra namn, än de, hvilka egde allmän aktning och förtroende. Man har vidare påstått, att för den stora fördelen, att man lätteligen gör bekantskap med sina Bänkkamrater, kan bedöma desses duglighet samt politiska tänkesätt, och sålunda skänka sin röst åt dem, för hvilka man hyser största förtroende. Detta allt skulle deremot omintetgöras, om man blefve tvungen välja på 35 möjligen främmande personer, — mycket vackert, men jag frågar Eder, mine Hrr! om detta i verkligheten håller streek. Huru tillgår vid Bänkmansvalet? Månne ej den, som icke sluter sig till någon af de vid början af Riksdagen upgjorda partilistorna, helt simpelt endast bortkastar sin röst? Ar det dessutom gifvet, att 2:tie framstående personligheter alltid skola finnas i hvarje BänkmansAfd.? Ar det slutligen möjligt, att på de få timmar, hvilka skilja Bänkmansindelningen från valet, kunna göra den omordade bekantskapen, eller skall man icke oftast nödgas rösta på alldeles obekanta. Skulle åter en Elektorslista direkte framlägges för Ståndet, måste denna innehålla Riddarhusets mest upburna personligheter, hvars politiska åsigter åtminstone kunna antagas vara af alla kända. Jag tror mig således hafva visat, att fördelarne af det nuvide valsättet äro så godt som inga. Frågan blir då: betryggar det åtminstone, såsom Frih. Cederström yttrade, pluralitetens rätt att Deri 21 December. 40:» vara pluralitet, utan att helt oell hållet förtrycka minoriteten. Nej ingalunda. Jag vill ej här ingå i konstiga beräkningar, hvarigenom kupde bevisas, att en såringa minoritet som 13 utöfver f/4 af Ståndets ledamöter kan bestämma valets utgång, Jag håller mig endast till fakta.
Och i anledning af denna framställning torde nu böra upplysas: att, sedan Styrelsen, först uti dess underdåniga skrifvelse den 27 Maj 1841, angående inrättandet af en Krono-Arbets-Corps, samt vid frågan om der anställda personers förplägning, framställt nyttan af bestämda ulspisningsstaler för fängslade personer, och, i sammanhang dermed, framlagt sammandrag af provianteringsslaterna och utspisningslistorna vid ej mindre åtskilliga militära Corpser här i landet, än ock vid härvarande, äfvensom flera utländska fängelser, samt sedermera uti underdånig skrifvelse den 11 December samma år, om alla för fångvården utgående utgifters upptagande uti en Hufvudbok, räkenskapernas beskaffenhet m. nr., sökt återföra uppmärksamheten till samma ämne; så har Styrelsen fatt emottaga Kongl. Majrts nådiga befallning under den 14 Maj 1842, att till verkställighet befordra särskilda, vid den nådiga skrifvelsen vidfogade, numrerade utspisningsslater. Härvid inträffade likväl, att Styrelsen fick från Kommendanterne å Fästningarne, Kongl. Majus Befallningshafvande i Länen samt andra, som hade närmaste befattning med verkställigheten, emottaga anmälanden om de svårigheter, som dervid mötte, med hänseende lill dels lokala förhållanden, dels knappheten och otillräckligheten af den bestådda kosten, dels ock omöjligheten att å alla orter i Riket och vid ömsom stigande, 131 — ömsom fallande varuvärden, kunna upphandla matvaror för det i staterna, ända till tiotusendelar af runstycken, uträknade och fiverade pris. Styrelsen såg sig då försatt i nödvändighet att i underdånighet anmäla detta förhållande hos Kongl. Maj:t, med hemställan tillika, att det förra utspisningssättet måtte få fortfara, intill dess undersökningar kunde hinna föregå för ärendets behandlande; hvartill Kongl. Maj:t täcktes, den 29 December 1842, lemna nådigt bifall.
Vill ni ej? » Hon räckte honom det lilla barnet, som sträckte sina rosenfärgade små armar emot honom, knappast vaknadt ur sin slummer. Han tryckte i rörelse sina läppar mot den lilla handen och sade: » Jag vill, fru Käthe. Vid detta heliga, oskyldiga lif lofvar jag att göra allt, som står i min makt, för att åt detta hus bevara dess frid, dess lycka. » H o n log förtjust. » N u är allt godt, nu skola vi helt och hållet börja om från början. » Klas kom med många goda föresatser, men redan dopet var en stor pröfning. Han stod bland alla dessa festligt prydda menniskor som ett främmande, ruggigt höns midt upp i en fjäderglänsande racehönsgård. Alla förundrade sig öfver gudfadern: hvad kunde väl denne underordnade man vara för den rika lilla arftagerskan. Anförvandterna rynkade på näsan, vännerna kallade honom Sigfrids narrkåpa. Denne svarade beständigt: » Det finnes ingen rikare, ingen bättre. » Klas stod i hvit halsduk med butter uppsyn och illasittande frack och kände hvad de sade. Käthe tog sig mycket söt och behaglig ut och lade det lilla byltet af spetsar, ur hvilket en engels hufvud blickade fram, på hans arm, i det hon sade: » Måtte vårt barn en gång löna er trogna kärlek! » Han såg ned på den lilla, och barnet slog upp ett par stora, klara ögon, alldeles liknande faderns. Hvad man nu vidare sade om honom, hörde han ej längre; han var som förtrollad, hela hans barndom stod framför honom. Då de åter förde den lilla till baka till hennes bädd, var äfven han försvunnen. Nu gick allt sin lugna gång: man hade lärt att taga sig till vara för scener och dermed följande ordbyte. En hvar uppträdde försigtigt, der han kände den svaga punkten hos den andre. Samlifvet är ju alltid en konst, ty äfven den bästa menniskonatur döljer inom sig svaghet och otillfredsställelse. Klas behöll ett synnerligt intresse för barnet. Mången gång kom han fram till den lilla vagnen ute i trädgården, och barnflickan måste berätta honom alla underbara ting, som hände den lilla.
Detta förslag hafva nemligen Borgareoch Bonde-stånden godkänt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallit Kongl. Majits framställning. Utskottet får derföre, för frågans afgörande, föreslå följande voterings-proposition: »Den som anser, att den af Kongl. Majit äskade lön, 500 Ridr Rimt, för en Bataljonspredikant vid Svea Lifgarde icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer en sådan lön att å Stat uppföras.» 23:o Den af Kongl. Maj:t likaledes gjorda, af Utskottet i 21 punkten afstyrkta framställning om anvisande af ny lön, 500 Ridr, för en Bataljons-predikant vid Andra Lifgardet har hos Riks-stånden Iedt till samma resultat, som förutnämnda likartade framställningar, hvarföre Utskottet föreslår följande voterings-proposition: »Den som anser, att den af Kongl. Majit äskade lön, 500 Ridr Rimt, för en Bataljonspredikant vid Andra Lifgardet icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer en sådan lön att å Stat uppföras.» 12 Stats-Utskottets Memorial M 149. 24:o Äfven uti frågan angående det af Kongl. Maj:t begärda löne-anslag af 500 H:dr för en Bataljons-predikant vid hvardera af Svea, Götha och Wendes Artilleri-regementen, hvarom Utskottet uti 23 punkten mom. b yttrat sig, eger i allo samma lorliällande rum, som i de nästföregående frågorne. Utskottet föreslår derföre följande vcterings-proposition: »Ben som anser, att de af Kongl. Majit äskade löner, å 500 Ridr K:mt, för en Bataljons-predikant vid hvardera af Svea, (rotha och Wendes Artilleri-regementen icke böra beviljas, röstar Ja; Ben det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma sådane löner att å Stat uppföras.» 25:o
Jag hemställer således, om saken bör öfverlemnas lill Kongl. Maj:t, åtminstone utan att bestämma någon gräns för Den 17 De cetti be r e. m. St för maximum af slagskatten» Men jag upp* repar i öfrigt hvad jag förut sagt, att om än intet afseende göres på det Beslut Rid* derskapct och Adeln fattat, bör Ståndet lik* väl förblifva vid detsamma, och öfverlåta till de öfrige Stånden, att allena besluta öfver denna fråga, utan att Ridderskapet och Adeln deri tager någon del» Herr HjertaJag underställer, om de Vådor för en slagskatt till 4^5 procent, som den siste värde Talaren befarat, kunna hafva någon grund, då man, såsom Preste* och BondeStånden, säger, att man öfverlemnar till Kongl. Maj:t, att, efter Vetenskapsmäns hörande, bestämma slagskatten, oell tillika såsom vilkor förutsätter, att denna slagskatt skall blifva lindrig, endast med afseende på förekommande af myntets nedsmältning och utförsel; jag underställer, om ej häruti ligger en tillräcklig garanti, att Konungen ej skall bestämma slagskatten allt för hög, och om det icke är troligt, att just 53o ass komma att antagas såsom det lämpligaste för att bringa myntsystemet till enkelhet och redighet, samt slippa ända till milliondelars bråk. Åtminstone är jög öfvertygad, att Konungen ej skall bestämma slagskatten så hög, att den kan inverka på myntets värde och säkerhet i den inre rörelsen. Men i afseende på hvad här blifvit yttradt otu myn 54 H» 6 8a Den 17 December e. m. tets utförsel, måste jag bestrida Friherre Cederström, att någon, vid utförande af vårt mynt, betalar något för prägeln; det är endast vigten, som då kommer att gälla, men prägeln och alonge-peruken lärer ingen bry sig om. Hvar och en skall derföre ock i sådant fall heldre taga plantsar. Hvad beträffar Friherre Cederströms förslag, att utesluta de sista orden i BondeStåndets beslut, så tror jag, att sådant endast skulle leda till ny villervalla.
I af domkapitlet infordrad förklaring upprepade nn prestman-nen sitt förnekande, i det han påstod sig icke någonsin hafva tagit eller betingat sig någon betalning eller sportel for embeta-åtgttrd, men tilläde » att enär längre eller kortare (1) tid förflutit sedan kyrkoherden skalle mottagit de af betygsutfferdarne uppgifna beloppen, som skalle nppgått till sammanlagdt omkring 6 kronor och kyrkoherden ej fort någon förteckning öfver dylika gåfvor, hvilka vanligen kommit hans barn till godo (i), han ej bestämdt kunde erinra sig, huru stora de ifrågavarande beloppen varit, men att han, för att om möjligt undvika rättegång med vittnesförhör, vore villig antaga att de voro rigtiga och att återlemna dem till gifvarne så fort som möjligt ». Efter att hafva upplyst, att kyrkoherden enligt vidfogade bevis velat men ej fått till angifvaren öfverlemna beloppet för att tillställas de personer, som fltt utbetala dem, slutade kyrkoherden med ett något klumpigt försök att bestrida ansvarsoch ersättningsyrkandet på den grund att angifvaren ej erhållit intygsutfferdarnes bemyndigande att fora talan.
Jag kan ej föreställa mig nägon annan dertil tjenlig Lontroll an exclusionerne, hwarmed bör följa at ej antalet af dem, som promoveras, matte wara altför stort. Wid Upsala Hcsäemie synes mig 50 wara tilräckeligt, ty ingen ting är wunnet, om lättheten at sä befordrings-tour blifwer för stor. De ostickeligaste öfwer 50 böra cxcluäeras och äispenser aldrig gifwas. De exclucieraäe böra ej fa köpa sig ril Graden, utan ma långt heldre, emedan de aflagt alla 8x>ecimms, el Tjenstår i ansöknings-wäg, Vem tildelas. b) Alla Lxamina i alla kaculteter borde sä fä förändras, ar de ste för öpna Vörrar. Hwar vch en som i en kacultet erhållit Graden, bör aga rätt Kl examinera. Derwid arv manne ytterliga mitz brnk - Den 14 Mars. e. m. 691 bruk möjliga. Det ena/ ar någon examiimrsnäe gör obehöriga frågor / det andra/ ar en exgminernnäL, som öfwerenskommit med exLmioanäen, uppehäller andra. Detta kan hjelpas, dels derigenom, at Lx^men hålles i kaeultötens öfwerwaro, under Oecani moderation, dels at hwar Lxammeranäe tillätes allenast ett witzt inskränkt antal frägor, och fluteligen at bgcultLten ensam dömer öfwer den examinerades stickelighet, hwarföre de wanliga lentawina hos ordinarie Lxaminatorer äro högst nödwandige. c) Lolle^ii Lxkrmina böra skärpas. fanste more bast at för första inskrifningen i ett Werk, den Examen, som nu afiägges, borde anses tilräckelig»
Hvad nio-' lionärerne nu i den generela frågan om väghållningen andragit, låter hänföra sig till tvänne alternativ: antingen att väghållningsskyldighelen skall fullkomligen skiljas från jordbruket, för hvilket fall vägpenningar, väghållningens läggande på allmänna bevillningen och dess verkställande genom entreprenad-auclioner blifvit föreslaget; eller oek att väghållningsbesvärel måtte fördelas på jorden efter förändrade grunder, i hvilket afseende yrkats, det Bevillningsvärdet mätte utgöra grunden för deltagandet, samt att bruk, qvarnar, sågar, med flere sådane inrättningar och lägenheter, måtte efter sitt värde i väghållningsskyldighelen ingå. Hvad beträffar väghåliningsskyldighetens fullkomliga skiljande från jorden, så hafva motionärerne sjelfve icke kunnat för sig fördölja, att deremot förekomma flere vigtiga betänkligheter, och Utskotten kunna icke tillstyrka en sådan åtgärd. Ända ifrån äldsta tider har denna skyldighet ålegat jorden, enligt den enkla rättsgrund, att den, som njuter en fördel, äfven mäste vara underkastad det dermed förknippade besvär. Vägarne voro nemligen i början endast jordegarne till nytta och för dem behöflige; det kunde följaktligen icke komma i fråga annat, än att vägarne också skulle af dem anläggas och underhållas.
Eric Månsson. för Listers Härad. N. Svensson. för Medelstads Härad. Anders Nilsson, för Wiske och Fjäre Härader. Rasmuson, för Inlands Nordre och Fräkne Härader. Christen Andersson. för Törna, Bara och Harjagers Härader Nils Jeppsson. för Färs och Frosta Härader. Pehr Nilsson. för . Östra och Vestra Göinge Härader. Ola Pehrsson. för Bräkne Härad. D. Andersson. för Halmstads. Höks och Tönnersjö Härader. O. Ericsson, för Lane, Tunge, Stångcnäs, Sörbygdens och Sotenäs Härader. E. Christensson. för Inlands Södre och Torpe, Askims, Westra och Östra Risings samt Säfvedahls Härader. Johannes Nilsson. för Onsjö, Luggude'oeh Rönnebergs Härader. Ohi Månsson. för Ingelstads och Jerrestads, Ljunits och Herrestads Härader. Per Pålson. för Norra och Södra Åsbo samt Bjäre Härader. Håkan Pettersson, för Östra Härad. B. Gudmundsson. för Årstads, Faurås och Himble Härader. \. S. Joli. Nilsson. för Orousts och Tjörns Härader. T. Lind. för Qville, Wette, Tanums och Bullarens Härader. % « « c l) a i l. 3>ulebi.iing föcfhitabc © v 11 n b’f a ot é fo r ä n b v i 11 g a v (Snmfcmm för ©tatéfrcgTcringcn SöncfpanutålcnS pris .fpufioitbtitfarnaö tel opp . SCitflag för 11 ((fädt g a behof Sånc6tträbcn tid åtffidiga änbamål . 3(itf(ag för fotfunbcrioieuiitgcn 9iifegä(bofoiitorcto utgifter od) infomftcr S^eriifning af Statéioerfcte infomftcr ©ruiibråntoriiaö förenfting ut. ut Stora ed) Sida Ärcbitioet
C. F Kidderstad, -II 430 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 227. JW 227. Af Herr Ridderstad: Om anslag lill inköp af embetslokal för Kongl Topografiska korpsen. Topografiska korpsen eger nu till embetslokal endast 4 rum i Kammar-rättens hus på Kiddarholmen, hvilket inskränkta utrymme endast medgifver att der inrymma Krigs-arkivet med dess samlingar samt att vara arbetsrum för några få af korpsens officerare. Sedan korpsens arbeten, i följd af det påskyndade utgifvandet af Svenska karteverket blifvit så betydligt utvidgade, har en vidsträcktare embetslokal blifvit nödvändig. Redan 1858 ingick Chefen till Kongl. Maj:t med framställning om detta behof och Kongl. Maj:t behagade då anslå medel att hyra en större iokal, för korpsens gravöroch ritarbeten, äfvensom för dess kart-tryckeri. Men denna lokal kunde icke länge få begagnas, och sedan förra riksdagen hafva Riksgälds-kontorets herrar Fullmäktige benäget för korpsen upplåtit tvänne våningar i Rikets Ständers hus, nemligen såväl Expeditionssom Ekonomi-Utskottens rum. Genom den nu sammanträdande riksdagen måste ånyo embetslokal hyras, hvilken till lämplig beskaffenhet endast stod att på norr erhålla. Der äro nu uti 8 rum inrymda korpsens officerare, de kommenderade officerarne, samt korpsens talrika ritoch gravör-persönal. 1 en annan lokal är inhyrd korpsens galvanopiastiska inrättning, afsedd, dels att förvara, dels att mångfaldiga kopparplåtarna och åter i en annan på norr belägen, är korpsens karttryckeri inhyst. Olägenheterna att icke ega Krigsarkivet, der kartoch instrumentssamlingarne förvaras och hvarifrån alla materialier skola hemtas, i samma lokal som ritoch gravörarbetena, likasom att icke på samma ställe som dessa ega karttryckeriet, äro i ögonen fallande.