Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Åh, jag tror inte, att jag har vidare anlag för musik», svarade Dina och skakade på hufvudet. »Ni vet sjelf, herr Hjort, att jag har så svårt att lära mig takten riktigt.» »Det är bara derför att ni inte vill vara flitig», sade läraren och smålog. »Men när ni nu inte får några lexor längre, kan ni nog egna en del af er tid åt musiken.» Klockan ringde, och Maria släppte Dinas arm och gick förut. »Och så ville jag säga er tack, — tack för den tid, ni har varit min elev. Jag har haft mycken glädje af er.» Han såg så rörd ut. Hans bruna ögon sågo länge och sorgset på henne, och det darrade kring hans små mustascher. »Nej, det är jag som skall tacka er, herr Hjort, för ert tålamod med mig. Ni har verkligen varit mycket, mycket god mot mig!» Dina fick tårarna i halsen och räckte honom handen. Hon skyndade sig in i klassen, men han blef stående och tog upp näsduken. Han hade visst snufva, ty han vände sig länge om och höll den för ansigtet. Läraren i svenska hade varit borta och talat med Hedvig. »Jag skall säga fröken», sade han på sin breda norrländska, »att fröken kan komma att skrifva svenska riktigt bra, och jag väntar mig att en gång få se något annat än krior från frökens penna. Det fins nog mycket i det der lilla hufvudet, och bara det kommer i ordning, får man nog form för det». Hedvig skakade sina lockar och böjde ned hufvudet. »Jag tror inte alls, att jag kommer att skrifva», sade hon. »Maria Heller skrifver då mycket bättre än jag.» »Ja, ja!» Läraren gjorde en missnöjd grimas. »Hon har mera stil, det medger jag, men det är så torrt, så torrt, — det fins ingen fantasi i det, ingenting tilltalande, och så är hon så full af excentriska och omogna idéer.» »Det kan också komma i ordning», svarade Hedvig. »Och hon har mycket mer energi än jag.» »Ja, ja, hon är en dugtig flicka; det är inte frågan om det», sade läraren och rättade på glasögonen.
Dels med egna uttalanden, dels med citat från berömda kvinnokännare — »vetenskapsmän på dessa områden» — söker hon, kanske utan att vilja eller mena det, att beröfva kvinnan snart sagdt alla tänkande, själfständiga och intelligenta egenskaper och göra henne uteslutande till en drifternas, impulsernas och känslornas inkarnation. Följande manliga definition af begreppet kvinna: »En varelse, som när mannen säger: två gånger två är fyra, svarar honom: det tror jag icke, och hur ni än bevisar behåller jag min tanke om saken», kallar fröken Key »ypperlig» och tyckes således taga på fullt allvar, hvad som antagligen endast var ett pikant utfall, som hade sin raison d’être uteslutande i det vanliga skämtsamma gnabbet könen emellan. Vidare gör fröken Key kvinnan till en sådan apa, en sådan eftersägare af mannen, att hon som barn icke ens har förmåga att taga initiativ till någon originell odygd, utan beskedligt och lojt nöjer sig med att göra efter hvad brodern gör. Hvilka underliga minnen fröken Key måtte ha ifrån sin skoltid! Jag önskar — så skulle jag under andra förhållanden ha sagt — att jag med afseende på odygd och okynne kunde känna mig lika fläckfri som fröken Key tyckes göra; nu kan jag med stolthet konstatera, att jag åtminstone i det fallet känner mig vara mannens vederlike, och som inga samskolor funnos i min ungdom har jag också tillfredsställelsen att veta att min och mina skolkamraters odygd var ursprunglig och »genialisk». Kvinnans styrka, fortsätter förf:n, ligger i att bereda små fröjder, göra små tjänster (hvarför skall ej mannen också försöka vara tjänstaktig?), sätta blommor på sitt skrifbord (jag känner många män, som äro mycket svaga för just detta lilla estetiska arrangemang), akta sig för att såra andras känslor, icke förbise hvad takt och smak kräfva (är det verkligen möjligt att fröken Key anser att i dessa bägge sistnämnda punkter mannen ej har samma förpliktelser som kvinnan?), leka med ett barn, vårda en sjuk, lyssna till en sorg (hvarför tilllägger ej fröken Key också den välbekanta rättstafningssatsen: »att tråckla, fålla, vålma hö och plåstra på sår?»).
Enligt kapitalräkningarne upptagas: ?\,:dels spanmålsmedel . Lösen för inköpta barn . Justitie-Kollegii öfverskotts medel Intressen å utlånta kapitaler Tolags fattigmedel Bötesmedel Diverse inkomst-poster . Summa Utgifter. Enligt kapitalräkningarne upptagas: Aflöning, underhåll och fosterhjelp samt ammlöner Upphandling af beklädnads materialier Proviant-kostnad Diskretioner och arfvoden till Presterskapet i landsorterna för tillsyn öfver barnhnsbarns vårdm. m. Byggnader och reparationer Joli. E. Blom. - 399 Ödmjukt Memorial! År 1622 den 12 Februari häfver framlidne Ståthållaren Välborne Herr L. Skytte genom testamente förärat de husarme här i staden ett stenhus vid Vesterlånggatan uti Didrik Ficks gränd, 300 D:r k:mt i det Svenska Handlings-kompaniet, med hvad samma kapital af sig kasta kunde, samt en gård i Rasbo Härad och socken, Kräby benämnd, med vidlyftigt förordnande, så väl huru förhållas skulle med sjelfva förvaltningen inom dess efterkommande i familjen, och de fattigas föreståndare, som och huru och på hvad sätt denna gåfva användas borde. Igenom tvenne, i akten befintliga, ytterligare testamenten, begge af år 1630 den 2 Oktober, bar välbemälte
Afslogs, och Borgare-Ståndet beslöt, för sin del, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, alt inom landet födde Mosaiske trosbekännare, äfvensom sådana bekännare, hvilka, utrikes ifrån inkomna, äro eller framdeles blifva till Svenska undersåtare antagne, må erhålla rättighet att bosätta sig och besitta fäst egendom hvar som helst inom Riket. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betän kanden: N:o 118, i anledning af väckt motion om profs alläggande, för erhållande af ledig folkskole-lärare-befatlning. Afslogs. Nio 119, i anledning af väckt motion i fråga om åtgärder för befordrande af laga egoskiften. Bifölls, och N:o 120, i anledning af. väckt motion, angående förkortande af tiden för riksdagarne. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Expeditions-Ulskottels Memorial Nio 9, i anledning af återreniiss af Utskottets förslag till § i Biksdags-beslutet, rörande Sveriges och Norges ömsesidiga förhållanden. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskoltets Utlåtande N:o 29, i anledning af dels gjorda anmärkningar mot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i afseende å andra delar af Betänkandet Nio 22, stämpel-pappersafgiflen samt. afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta alhandlingar, lades till handlingarna, Utskottets anmälan å pag. 1 och öfverst å pag. 2 ; 3 § mom. 1 och 4, innefattande inbjudningar till Vällofliga Borgare-Ståndet, 4 § mom. 1; § 5; § 6 mom. 1, 4 och 6; § 8 mom. 11; § 8 mom. Hvad Utskottet hemställt under § 5 moni. 3, innelattande inbjudning lill Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden; § C mom. 2, 5, 5 och 7 anlogos och godkändes.
Ett sådant betänk, hade Exped.Utsk. till handläggning vid sistlidne riksdag, i frågan om passevolance-afgiften för bätsmansbeklädnaden, och Utsk. nödgades, för att göra svenska af betänk, hvilket StatsUtsk. godkänt, rent af omskrifva detsamma, ehuru i sjelfva beslutet icke den ringaste förändring hvarken skedde eller kunde förekomma. Så anser jag det vara Exped.Utsk:s både rättighet och pligt att förfara. Hr von Troil kan icke förevita Utsk. att hafva afvikit från det beslut Ständerna fattat utan der är endast sjelfva mötiverna, såsom illa upställde, hvilka Utsk. ansett sig ega rättighet alt förbättra. Det skulle i sanning vara beklagligt om Exped.Utsk. skulle vara tillsatt blott till kopierings-machin af alla de illa upställda utlåtrn, som komma från de öfriga Utskm. Den som ser saken rätt skall finna, att Exped.Utsk. har till pligt att med största Dea 23 Jul i. 563 möjliga noggrannhet tillse, att expeditionerna i afseende på redaktionen, göras å ena sidan så fullkomliga som möjligt och å den andra, värdiga den lagstiftande makt, från hvilken de utgå. Hvad förevar:de fråga beträffar, lärer också Hr von Troil icke kunna förneka att Ständernas beslut ingalunda grundar sig på den ifrågavar:de tiraden, utan alt denna, på sidan om saken, innehåller ett ogillande omdöme öfver elt förhållande, om hvilket, enl. mitt förmenande, Utsk. alldeles icke fått så fullständiga uplysningar, att det egt full befogenhet alt på sätt som skett sig yttra. Jag förblifver således vid min åsigt; varande det mig för öfrigt fullkomligen likgiltigt antingen reservationen kommer att åtfölja det underd. skrifvelseförslaget, eller R. o. Ad. beslutar alt lägga densamma till handlingarne. Hr von Troil: Jag har aldrig bestridi, att del icke är Exped.- Utsk:s skyldighet all i afseende på redaktionen möjligen rätta de orikligheter i språket, som kunna förefinnas i Utskms betänkm.
Det är alldeles ieke någon öfverdrift; för icke längre än 50 år sedan skrefvos afhandlingar på Latinska språket, utmärkta för språkets skönhet, men sådana äro nu mycket sällsynte och förtjena att förvaras i konst kabinetter eller lärda salonger eller något dylikt. Motionären har jemväl sagt. att han erirtrar sig, vid besök uti Universitetsstäderne, hafva hört omtalas den och den store Latinaren, Greken eller Orientalisten, men, om han vill göra sig mödan närmare undersöka förhållandet, skall han finna att dessa philologers rykte aldrig förmått tränga sig utom universitetets portar. Äfven jag hörde i min ungdom omtalas personer af detta seklet, hvilka påstodos vara stora Latinare; men en närmare granskning utvisade att de, efter en viss författare, vanligen Cicero, inlärt sig ett eller annat dussin talesätt, hvilka ouphörligt användes, utan att den talandes individualitet hade derpå något inflytande. Uttrycken voro stereotypiska. Man påstår att klassisk bildning är nödvändig för blifvande prester och embetsman. Låtom oss derföre tillse om dessa klasser verkligen innehafva sådan bildning. Först må vi betrakta presterne. Härvid beder jag, att man torde iakttaga, det hvad här yttras om prestbildning, gäller endast dem, som direkte ingå på prestbanan, men alldeles icke de personer, hvilka, efter att hafva tillbragt sina bästa år vid skolan eller universitetet, sedermera välja prestembetet såsom en lugn tillflyktsort för en mera framskriden ålder. Huru förhåller det sig i sjelfva verket med den så mycket omtalade prestbildningen? Finnes hos de vid konsistorierna kreerade prester verklig klassisk bildning? Jag vågar bestämdt bestrida ett sådant förhållande, oell är fullt öfvertygad att icke någon, som en längre tid vistats vid universitetet, kan deremot hafva något att invända. Under mitt studenttid kallades prestkandidaterue Seminaristen, och jag frågar en hvar, som sjelf med större allvar idkar de klassiska studierne, om det vid universitetet rimligen kunde falla honom in att med en Seminarist inlåta sig i diskussion om dessa studier? Jag åtminstone har icke påträffat exempel derpå.
StatsTidningens skuld, blifvit af Stats-Verket, uppå Nådig befallning, incddeladt, hafva Rikets Ständer, med bifall till hvad E. K. M, dervid jemväl Nådigst jto Expeditions Ulskolteit Forslag till tind Skrifvelse, N.o 7o. föreslagit, funnit godt medgifva, att, efter det till Stals-Conloret lefvererats försäljningsmed len för f. d. Stats-Tidningens tryckeri och öfriga effecler, dea då oguldna återstoden af ifrågavarande förskottssumma rrå afskiifvås, i.-,. Hvilket, till svar å högstberörde Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer få hos E. K. M i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 16 Januari 1845. Uppläst och god k ä lid t hos Ridd. och Adeln den i4 Jan. 1845. Presle-Slamiet den i5 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 16 — —. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående öfverflytt" ning till Riksgäldskontoret af befattningen med det till Staden IVeociös återuppbyggande, efter den år 1843 staden öjvergångna eldsvåda, af allmänna medel beviljade låneunderstöd. (Stals-Ulsk:s Ul!„ N:o 99.) S. A. K. Uti den, vid innevarande Riksdags början, aflåtna Nådiga Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof, har E. K.
Utskottet har dock icke tvekat i valet emellän att föreslå denna tillökning, och att lemna reglerin gen af Arme'ens lönevilkor ofulländad, till ny omsorg fcr kommande Ständer. Utskottet för sin del öfvertygadt, att, livad nu fcreslagit blifvit, bör, för en längre följd a f år, fylla frchofvet för denna gren af Statsförvaltningen samt att 120 Stats-Utskottets ett större anslag för Arnaeens befäl skalle öfverstiga Nationens förmåga, förestår att II. St;r uti anderd, skrifvelse till K. M:t angående Löneregleringen, för Armeen uttrycka en, sådan öfvertygelse. c) Beviljandet af ali slags tillökning, för att verkställa den ifrågavarande löneregleringen har helt ock hållet blifvit bestridt hos H. R. o.. A. af Hr Grefve Horn , C. F.j och Hr Ankar syvard ^ A.s, hos H. Pr'dsteStändet af Hr Prosten Afzeliussom derjemte ansett, att alla lönerne borde bestämmas i Spannemål; hos, V. BorgareStändet af Htrr Helsingivs och Matsson samt hos H. BondeSlåndet af Casper Wijkman och Eric Carlsson från Upsala Län m. fl., under förutsättande att de gamla indelningarne skulle, i fall de rätt användas, blifva tillrä.cklige, och med yrkandf dels att Tredje Bataillonens, Befäl vid hvarje Regemente måtte indragas, dels att annars någon minslning i Befälet måtte äga rum; i hvilken tanka äfves. instämt Hr Tersmeden, G. It.j och Hr von Troilx E% samt H:rr IVoreus och Eckerman.. Ehuru Utskottet är öfvertygadt, att i och fiv Beväringsmanskapets Exercice ett tillökadt
Danska läkarne i allmänhet stodo uti insigter och yrkesskicklighet framför de Svenska eller att deras inflyttning hit komme att i något afseende inverka höjande på den Svenska medicinen, så skulle jag ingalunda motsätta mig förslaget derom. Nu vågar jag deremot, ifall mitt omdöme i denna fråga har någon giltighet, med bestämdhet påstå, att de Svenska läkarne icke i något hänseende, hvarken hvad kunskaper eller yrkesskicklighet angår, stå efter de Dan - Den 31 Januari e. m. 255 ska. Visserligen finnas i Danmarks hufvudstad liera specialister, som uti sina specialiteter öfverträffa läkarne i allmänhet uti våra till Danmark gränsande landskap, men detta förhållande bevisar ingenting, emedan en stor stad alltid skapar större kapaciteter, och för öfrigt är det sannolikt ej kapaciteterna, som skulle flytta öfver till Sverige, utan vi fingo troligtvis nöja oss med de mindre framstående förmågorna, som mer eller mindre på vinst och förlust måste söka sin utkomst i andra länder. Nu anförda skäl är dock ej det hufvudsakligaste, utan detta är, att då Utsk:t förutsätter alt de serskilda kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika uti de olika länderna, och en dylik jemförelse mellan aflagda kunskapsprof och af dessa beroende insigter är ytterst svår att fullgöra, utan lörutgången pröfning af hvarje särskildt fall, innebär förslaget svårigheter, som ingalunda lätt kunna ölvervinnas. Hade Utskit föreslagit undergående af någon pröfning i detta hänseende för de Danska läkare, som vilja söka rätt att utöfva siri konst i Sverige, hade jag gerna tillstyrkt bifall. Dessutom torde af uttrycket »fortfara» i förslaget följa, att om kunskapsprofven uti ena riket förändrades, måste de ock uti det andra i öfverensstämmelse dermed förändras, hvilket gör frågan ännu mera invecklad. Enligt nu gällande stadgande skall en utländsk läkare, som vill här erhålla venia practicandi, aflägga alla till Med.-Doktorsgraden hörande examina, som äro föreskrilna för Svenska läkare; Konungens rätt att derifrån gifva dispens är dock derjemte stadgad. Dessutom tilldelar 28:de §:n R. F. K.
S. D. Föredrogs Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 29, i anledning af väckt motion om förhöjning af det åt Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret anvisade honorarium. Ståndet afslog Utlåtandet och beslöt, för sin del, att ifrågavarande honorarium, från och med början af nästkommande år 1858, må utgå med ett belopp af 1,500 R.dr Riksmynt årligen till hvardera af ofvanbemälda Fullmäktige. S. D. Föredrogs Högvördiga Preste-Ståndets Protokolls-utdrag N:o 559, med inbjudning till Med-Stånden att biträda det, vid pröfning af Sammansatta Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottets Betänkande N:o 19, i anledning af väckta motioner dels om den personliga skydds-afgiftens anvisande till folk-undervisningens befrämjande, dels ock om oi'dnandet af folkskole-väsendet samt om löneförhöjning för folkskole-lärare och seminari-föreståndare m. m., i afseende på mom. 2 under punkterna Litt. B. och C. af nyssnämnde Betänkande, utaf Preste-Ståndet fattade beslut, hvarigenom, med ogil - 604 Prot.-Utdrag den 21 och 24 Oktober 1857. lande af Utskottet förslag i denna del, Preste—Ståndet bifallit, att hälften af den personliga skydds-afgiften, som för närvarande till stats-verket ingår, må under vissa uppgifna vilkor åt kommunerna öfverlemnas. Bonde-Ståndet, sorn anmärkt sitt beslut uti förevarande ämne vid punkten A. i Utskottets Betänkande N:o 19, vidhöll sina i öfriga delar af delta Betänkande förut fattade beslut, men antog helt och hållet Preste-Slåndets inbjudning i afseende å bestämmelserna rörande sättet och vilkoren fpr användandet af de medel, sorn genom öfverlåtelse till kommunerna af en del utaf den personliga skydds-afgiften, blifva alt tillgå m. m. - ,.(t ,ti S. D. Af Slats-Utskollels
Iefnadskostnad utgjorde ett bland hufvudvilkoren för de inhemska förädlings-näringarnes bestånd och utveckling vid den konkurrens, som ett liberalt tullsystem öppnade med utlandet samt urprodukts-näringarne, i hvad de förlorade uti det för dem genom höga tullsatser hittills afsedda skydd ä deras voluminösa och genom Sveriges afskiljda läge redan i transportoch magasinerings-kostnader m. m. oftast tillräckligt skyddade produkter, bereddes en motsvarig nedsättning i priset på de förnödenheter, sorn från andra näringar skola hemtas; hvartill ock komme särskilda från ett billigt och rättvist afseende å arbetsklassens ställning hemtade, af motionären vidare utvecklade skäl för denna del af tullreformen ; dernäst tullfrihet eller lindring i-införsels-afgiftema å de för inhemska förädling s-näring arne erforderliga rudimaterier; vidare icke allenast upphäfvande af alla i gällande taxa förekommande inoch utförsels-förbud, utan ock, i stället för samma förbud äfvensom för de till förbud gränsande öfverdrifna tullsatser, hvaraf taxan nu vore uppfylld, stadgande af sådane med billighet och rättvisa afoiigda tulla/gifter, att de i verkligheten klefve möjliga; samt slutligen upphäfvande af all utförsels-tull, utom för tackjern, hvarå, såsom öfvergångs-åtgärd från det absoluta förbudet, motionären föreslagit en sådan afgift. 1 öfverensstämmelse med de grundsatser, efter hvilka Herr Schwan sålunda ansett tullreformen böra genomföras, hafva jemväl Herr Hjerta, L. J., Herr vice Talmannen Brinck och Riksdags-fullmäktigen Johannes Nilsson från Malmöhus län påyrkat förbuds-systemels afskaffande och tullsatsernas förändring i flere uppgifne hänseenden, hvarvid Herr Brinck åberopat innehållet af särskilda utaf Stockholms och Götheborgs manufakturhandlande, tobaksläbrikanler och importörer samt Almedahls linneväfverioch linspinneri-bolag till Kongl. Majit ingifna petitioner, och tillika föreslagit, att Utskottet måtte jemka införsels-tullarne till närmaste likhet med Norriges, för alt dymedelst förekomma smuggling och underlätta handelsförbindelserna emellan brödrafolken.
267 handlade frågan, angående de för fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader erforderliga medels upplåning mot slals-obligationer å utländskt mynt, fattade beslut derom, att, med förkastande af Utskottets förslag i 8:de punkten af samma Betänkande, berörde punkt skulle erhålla följande lydelse: ”alt det må vara Fullmägtige i Riksgälds-kontoret obetaget, att, om sådant linnes lämpligt eller nödvändigt för lånetransaktionernas afslutande, inom eller utom Fullmägtige, utse Ombud för att, enligt af Fullmägtige utfärdad instruktion, bedrifva eller afsluta dervid erforderliga underhandlingar och överenskommelser; äfvensom att åt särskilde Deputerade uppdraga bestyren med det afslulade lånets indragning samt ränteoch amorterings-liijvidernas verkställighet, jemte härmed förenade åligganden.” Med frånträdande af sitt förra beslut i ämnet antog Ståndet inbjudningen. S. 1). Uti Protokolls-utdrag N:o 195 bade Vällofliga Borgare-Ståndet inbjudit de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti förstnämnda Stånds, vid föredragning af Expeditions-Utskottets förslag N:o 54 tili Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphörande af lackjerns-lionden och hammarskatten, fattade beslut att godkänna samma förslag, med den förändring i öfverensstämmelse med Höglolliga Ridderskapet och Adelns i Protokolls-utdrag N:o 152 meddelade beslut, att i andra momentet, eller punkten rörande tackjerns-tionden, orden: egentligen tackjernsbläsande skola utbytas emot ordet privilegierade, i hvilket sistnämnda beslut Borgareoch Bonde Stånden, uppå inbjudning, instämt. Ståndet antog den sålunda af Vällofliga Borgare-Ståndet nu framställda inbjudning. Den 7 Mars. Frän Högloft.
Hr von Hartmansdorff sade, att han sett hela Adeln ifrån en hel provins samlad, utan att någon kände, den ene den andra! jag tycker, att just delta exempel var ett stort skäl hvarför Adeln borde hafva rätt att välja utom valdistrictet. Man har talat om pressens inflytande: det är naturligt, att landsortsbladen följa Stockholmsbladens yttranden, och alt dessa sednare måste inskränka sig till de personer, sorn äro allmänt kända. Skulle deremot förhållandet blifva, att man valde inom vissa district i alla län, då blefve det landsol Isbladens intresse att concentrera sina anfall eller sitt beröm på en enda pierson inom hvarje distiict, och sålunda kunna göra sina åsigter gällande. Hvad valfriheten angår, tror jag den kunna vara olika för olika Stånd, beträffande ]3on.deSl:s valrätt, tror jag det vara likgiltigt, antingen densamma inskränkes inom district, eller är tillåten öfver hela landet; ty jag är öfvertygad, all BondeSt. i alla fall kommer att välja inom district. bönderne känna vanligen inga andra än sina kringboende; och jag tior det skulle blifva svårt att kunna öfvertyga en bonde i Skåne att han bör rösta på en bonde i Norrland, eller tvertom. Hvad BorgareSt. angår, så är dess valrätt för närvar, utsträckt äfven utom district, emedan, såsom här nämndes, 2 mindre städer kunna förena sig om en Den 28 October f. m. 33g riksdagsman; och jag lior icke, att delta Stånd vill lala fråntaga sig en rättighet, som det redan äger. Vidkommande PresteSt., sa tror jag att detta Stånd i allmänhet komme ajt vid valen hålla sig inom stift. Förhållandet skulle således hufvudsakligen komma att inverka på R. o. Ad., och då här är omtaladt, huruledes inom län funnes exempel på, alt derstädes boende ledamöter icke kände hvarandra, men icke supponeras kan, att desse ledamöter saknade kännedom om dugliga personer i andra län; anser jag, alt just häruti ligger ett stort skäl för utsträckning i R. o. Ad:s valrätt. Man har sagt, alt för mångå ledamöter af Stockholms