Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bon'* de Ståndet den 3 sisth Mara ingifvet och derefter till Utskottet remitteradt Memorial, anfort, att som, efter vidtagne' stadganden» de Lunda Akademi tillhörige, så kallade prebendehemman böra vid indelningshafvarens frånfälle, uppå 30 års besittningstid, bortarrenderas, men föreskrift saknas, huru den således till afträdande tvungne åboen, sorn erhållit indelningshafvarens uthändigade lifs.- tidscontract, bör för nedlagde kostnaden å sitt innehafde hemman vinna ersättning, och denna saknad dels redan föranledt, att flere åboer blifvit i betydlig mån lidande, dels kommer att medföra enahanda följd för åboerna å de ännu icke bortarrenderade hemmanen, hvarigenom odlingshågen förqväfve* och vanhäfd måste uppkomma js det syntes rättvisan och billigheten fordra, att den 50. ånga arrende auetionen icke jfrå* Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 505 gakomme, förrän vid nuvarande äboernes frånfälle; hvarom Pehr Knutsson ock åsyftat utfärdandet af ett gällande stadgande. Såsom svar på denna motion får Utskottet, efter inhemtade underrättelser, upplysa, att, sedan Kongl. Maj:t, genom Nådig skrifvelse till CancellersÄmbetet vid Lunds Akademi, af den 28 Mars 1807, i Nåder bifallit, att Akademiens Prebendehemman, hvilka af åboerne derå icke lagligen kunde få besittas längre, än under indelningshafvarnes tjenstetid, borde vid desses sistnämndes afgång, på sätt af Pehr Knutsson blifvit uppgifvet, på 30 års tid till den mestbjudande förarrenderas, detta nu mera egt rum med alla så beskaffade hemman; vid hvilket förhållande Utskottet anser den gjorda framställningen af sig sjelf förfalla och något vidare yttrande deröfver af Utskottet således icke heller erfordras; hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsamt underställes.
M. äger dertill full rätt, enligt den 60 § Reg.F. Då således R. o. Ad. besluter, att en granskning och en i förhållande till de olika värdighelernes vigt eller de åtföljande lönetillökningarnes belopp blifvande nedsättning skola Den 4 Ja na ar i e. m. 71 äga rum; så anhåller jag i den sednare punkten endast, att R. o. Ad. ville besluta, alt ”R. St. hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K. M. låta verkställa den ifrågavar. granskningen, och derefter den sålunda beslutade och deraf beroende nedsältningen anbefalla”, på grund af 60 § Reg.F.; och torde jag få till II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, öfverlemna, huruvida H. Ex. täckes göra propos. å hvardera af desse punkter särskildt eller å håda gemensamt. Frih. Cederström: Med Gr. Cronhjelm instämmer jag helt och hållet i afseende på de anomalier, som finnas emellan afgifterne för fullmakterne här i Sverige och i andra länder. Han har likväl inskränkt sig till några få exempel och deribland icke nämnt något, der sportler komma i fråga. Jag vill uppgifva ett sådant exempel, för att sätta R. o. Ad. i tillfälle att se huru obilliga förhållanden jemväl här förekomma. En advocatfiscal i K. Kamraarcoll. erlade för sin fullmakt: l:o charterad med s. k. egentlig charla, 5 proc. af lönen 952 r:dr och medium af sportelinkomsten 756: 30 eller af tillsammans 1708: 30 85: 21. — 2:o 2£ proc. af arfvodet 330 8: 12. — 3:o motsvarande fordna caucelli-gebiihren, 7^ proc. Häruti är inberäknad en sportelafgift, som gått ifrån den ifrågavar. tjenslemannen.
Men donna Elisa var hennes gudmor, och därför tänkte denna mycket på hvad hon skulle kunna göra för henne. Nåväl, då midsommardagen kom, beställde donna Elisa en vagn och åkte ned till Catania, som ligger hela fyra mil från Diamante. Hon hade Giannita med sig, och de voro båda i högtidsskrud. Donna Elisa var klädd i svart siden med pärlor, och Giannita hade en hvit tyllklädning med blombårder. I handen hade Giannita en korg med blommor, och öfverst bland blommorna låg ett granatäpple. Resan gick bra för donna Elisa och Giannita. Då de ändtligen voro komna till det hvita Catania, som ligger och glänser på den svarta lavagrunden, körde de fram till det skönaste palatset i staden. Det var högt och stort, så att den stackars lilla Giannita kände sig alldeles förskrämd öfver att nödgas gå in där. Men donna Elisa steg modigt på, och hon blef införd till cavaliere Palmeri och hans hustru, som ägde huset. Donna Elisa påminde signora Palmeri, att de voro barndomsvänner och bad, att Giannita skulle få blifva gudsyster med hennes unga dotter. Detta blef bifallet, och den unga signorinan inkallades. Det var ett litet under af skärt siden, venetianska spetsar, stora, svarta ögon och stort, burrigt hår. Hennes lilla kropp var smal och tunn, så att man alls ej lade märke till den. Giannita räckte korgen med blommorna till henne, och hon tog nådigt emot den. Hon såg länge och betänksamt på Giannita, gick rundt omkring henne och blef förälskad i hennes jämna, släta lockar. Så snart hon sett dem, sprang hon efter en knif, delade granatäpplet och gaf Giannita ena halfvan. Medan de åto äpplet, höllo de hvarandra i hand och sade båda: »Syster, syster, syster min! Jag är din, och du är min, Din min hydda, din min spis, Din min lycka, ditt mitt pris, Din min plats i paradis.» Så kysste de hvarandra och kallade hvarandra gudsyster. »Nu får du aldrig svika mig, gudsyster,» sade den lilla signorinan, och båda barnen voro mycket allvarliga och gripna.
Den fov hvarje ©tab faftjtällDa anpart af båtéman^ållet; Dd) bafme 9Si, i öfrigt, röranDe De jfiljaftiga omflänDtgfjctev, font äga ruin, Dels meD jorD, tillhörig ©täber, forn f>itttllé marit befriare från Deltagande i båtémanéf)ållct, Delé meD föpingar ocb af Dem innebafroanbe jorD, od) Delé angåenDe ferfilDt Den Del af ©täDernaé jorD, font är fprbor, fromma jliftclfer famt cccleftaftife od) cicile Smbetémän anflagen, fattat ‘SQårt beflut, på fätt (2öår unDerDåntga ©frifwelfe af Den 7 SftoDember ftfUiDne år närmare Derom innefjåller. §• 68. am&tm» Derjemte bäfwe *3Bi, meD anlebning af flaDganDet uti 80 §. DvegeringPd^ormcn, förebaft åtf illiga frågor, röranDe Svoteringö» (2Berfet od) DermeD fammanl)ang äganDe ämnen, famt till Jvongl. S£f)aj:t t unDerbånigbet öfroevlemtwt, att wiDtaga för änDamålet nöDiga åtgärDer ocb jemfntngar, på fatt följanbe ‘SBåra bärom aflåtna un* DcrDåntga ©frifroelfcr för ferjfilDa fall närmare utreDa, ocb ©frifmelfer <3Bt bär till alla Delar åberopa, nemligen: l:o 3(f Den 10 november 1834, angåenDe rotefril>et för Sapellané» boftällen, befrielfe från öfwer*rotering för en Del (jernman inom 3ön* föpittgö ocb ^ronobergö
Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss med Bergs-Kol/egii underdå’- niga förslag till Gruf ve-Stadga. Till följd af Högste Domstolens beslut den 4 Mars 1852, vid underdånig föredragning af Kongl Majrts, genom Civil-departementet aflåtna Nådiga Remiss af den 28 Maj 1851, hvarigenom, med öfverlemnande ej mindre af Bergs-kollegii förslag till Grufve-stadga, jemte dertill hörande bilagor och handlingar, än äfven Fullmäktiges i Jernkontoret underdåniga skrifart. till Kongl. Majus Md. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. velse med bergslagernes deputerades förslag i ämnet, Kongl Maj:t förklarat Sig vilja inhemta Högste Domstolens utlåtande öfver förstberörde förslag, hade handlingarne emellan Högste Domstolens ledamöter cirkulerat, och företogs nu samma ärende till slutlig handläggning; dervid Justitiae-Rådet Gunther afgaf följande skriftligen författade yttrande: ”Då vid fullgörande af den anbefallda granskningen Högste
Spannemålsprisen nu äro högre än vanligt vid denna årstid, hvilket icke skulle inträffat oin ett större öfverskott funnits i förråd, och 0:0 Att höstsädet varit mindre än brukligt, hvilket således måste ersättas med större vårsäde. Ofvannämde, hvad export och import beträffar, på authentika handlingar och, hvad behållningarne i Landet angår, på allmänt kände facta grundade calculer, leda till följande högst vigtiga slutsattser, nemligen: 1:0 Att Sverige, hvars export af Spannemål alldrig, icke ens under loppet af sista decennium, öfverstigit dess import deraf, och hvars behållningar i Landet för närvarande icke öfverstiga behofvet till nästa skörd, icke äger öfver produktion af Spannemäl, ehuru det i medeltal kan äga tillräckligt för dess behof. 2:0 Att Sveriges Utrikes Spannemålshandel, hvilken under loppet af sist förflutne decennium icke utgjort mer än: Exporterade 532,4y8 Tunnor Importerade 5iy,o6/{ „ i medeltal per år, ej differerar mer än på 5a å 53,ooo Tunnor. Medelst uppköp af endast några och femtio tusende Tunnor, kan Staten således 8o Den i5 Mars f. m. åstadkomma lika mycken verkan, så väl på Spannemålsprisens jemnhet i Landet, som på oförutsedde behofvers fyllande, som hela vår Utrikes Spannemålshandel i medeltal af vissa år mäktat åstadkomma, och kan Staten, medelst uppköp af 200,000 Tunnor, således uträtta nära lika mycket, som vår Utrikes Spannemålshandel förmått göra under loppet af 4 år. Enär nu circa 200,000 Tunnor kunna uppköpas med det till En million Riksdaler beräknade Creditivet, synes mig som skulle denna summa, använd när god skörd inträffätj och icke, som föreskriften lyder, när missväxt ägt runij kunna medföra följande fördelar: 1:0 Förekomma ytterlighet i Spännemålsprisen, hvilka sedan sista Riksdag, och tvärt emot det då hysta hoppet, varierat 100 procent, det ena året efter det andra, och 2:0 Förekomma brist när missväxt ägt rum.
Detta hindrar ej, att Kongl. Maj:t genom Dess Nådiga proposition om nedsättning af Saltpeter-afgiften, gifvit ett bevis a£ sitt hägn för jordbruket. Men det vore en ny utsträckning af läran, om man ville anse denna fond såsom endast någon viss klass tillhörig. Friherre Bj amfi jerna, Magnus: Jag är öfvertygad att Norriges Rikes Storling täflar med Sveriges Rikes Ständer i underdånig tillgifvenhet för Kongl. Maj:t och Flans Kongl, Höghet Kron-Prinsen, att Norrmäunen lifvas af samma glädje sorn vi öfver Hans Kongl. Höghets förestående tyckliga förmälning, och att de således med nöje deltaga uti omkostnaderna, som deraf varit och ytterligare blifva en följd. Jag får likväl till Höglofl. Ridderskapet och Adeln hemställa en rätts.princip, i förening med en liten calcul. Hvad man af Norrmännen möjligen skulle kunna begära, vöre, att de med oss deltogo i den del af utgifts-summan, som innefattar kostnaderne för Kronprinsens resa; ty hvad etablissementet för Deras Kongl. Högheter beträflär, kunna vi så mycket mindre begära Norrmännens bidrag härtill, som, derest nå-, got dylikt äfven erfordras/ i Norrige; vi troli - Den ii April e. m, 313 gen ej skola vilja dela desse omkostnader; Hvad festiviteterne vid förmälningen angår, förestå äfven sådane i Norrige, då Hans Kongl. Höghet första gången i sällskap med sin Gemål kommer att besöka detta land, och ingen lärer då sätta i fråga, att ju kostnaderne för dessa hög. tidligheters anställande böra drabba Norrmännen ensamt. Det är således endast uti sjelfva reseomkostnaderne, som de kunna komma att deltaga med oss. Efter hvad jag Jiört sägas, uppgår resekostnaden till 270,000 R:dr Banco. Norriges folkmängd utgör 900,000 och vår 2,600,0001 Efter denna proportion vore den summa vi borde vänta, att få oss af Norrmännen godtgjord några och 60,000 R:dr.
Stats-utskott matte anställas öfver följande voterings-proposition: •‘Don, som, i enlighet med Stals-utskottets, af Borgare och Bonde-standert 8 Slats-Utskotlets Memorial, A':o 217. godkändo tillstyrkande, anser, att den af Kongl. Maj:t för artilleri-regemcnternas befälspersonal föreslagne löneförbättring, med undantag af hvad för regemcnts-cheferne och regcments-officcrarne i sådant hänseende blifvit hegardt, bör beviljas", voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, "hafva Rikets Ständer beslutat", att lönerna [för artilleri-regementernes officerspersonal bestämmes till följande belopp, nemligen för regements-cheferne till 4,100 r:dr, taffel-penningar oell fcuragemedcl deri inberäknade; för regements-officerarne 2,770 r:dr, fcuragemcdlen inberäknade; för äldre kaptenerne till 1,400 r:dr; för depot och yngre kaptenerne till 900 r:dr, deraf 800 såsom lön och 100 r:dr såsom tjcnstgörings-penningar; för löjtuanterne till 540 r:dr och för underlöjtnanterne till 380 r:dr“. Femte HufvUiltiteln. Enligt Utlåtandena N:o 88 och 151. 8:o Utskottets, uti 10:de punkten af det förra utaf dessa utlåtanden gjorde och i det sednare vidblefna, tillstyrkande, alt 166 r:dr 32 sk. matte årligen utgå från allmänna indragningsstaten såsom ersättning till hvardera af 4 ordinerade skollärare, så ' länge de vid sina befattningar qvarstode, emot vilkor, att de afsäga sig förhöjd tjenstårsberäkning, är af liidderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet bifallet, men af Presteoeh Borgare-stånden på det sätt, att ersättningsbeloppet varder å femte hufvudtitelns ordinarie stat uppfördt.
Ifrågavar. förslag, hvarigenom Coust.Utsk. hemställt att i stället för ordet I asteligl införa ordet smädelig!, åsyftar alt lemna ett större utrymme för klander af Konungens person eller gerningar än hvad våra lagar hittills hafva medgifvit. För R. o. Ad. behöfver jag icke anföra några skäl, hvarföre beviljandet af ett sådant större utrymme vöre olämpligt och oriktigt; men jag tillägger, alt det vore så mycket oriktigare, som man Den oo Januari f. m. 463 vill anföra elt annat ord i Tryckfr.förordn. än broltmålslagen innefattar. Uti 5 cnp. i §:u Missg.-b:n heter det: "Hvar som lasteliga talar eller skrifver något’' &c. Samma oid, sorn finnas i Missg.-b:n, efter hvilken den brottslige skall döinmas, bör också finnas i Tryckfr.förordningen. Jag tillstyrker följaktligen, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma lanke förklara, att detta förslag är olämpligt. Frih. Boye, Fredr., begärde att få veta huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att BondeSt. godkänt förslaget lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, BorgareSt. hade återremitterat det med den såsom Ståndets gemensamma tanke förklarade anrnärkn. att förslaget vore hvarken hehöfligt eller nyttigt; och från PresteSt. vore ingen underrättelse i detta ämne ankommen. Frih. Boye: I anledn. af BondeSlIs beslut uti ifrågavar. ämne, får jag tillstyrka antagande af Ulsk:s förslag. IT Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: För att blifva rätt förstådd, förklarar jag främst, att jag icke anser 3 §:n 4 morn. Tryckfr.förorda, angå sådana Konungens beslut eller sådana regerings-handlingar, för hvilka rådgifvareansvaret blifvit instiktadt. Ordet sm adelig t, hvars införande i nämnda mom. Utsk. föreslår, är i så måtto otjerrligt, att dess betydelse är bland oss obestämd.
I detta hänseende förekommer mig Hr Gr:ns yttrande något oredigt; ty Hr Grin sade visserligen att 3 Stånd yttrat sig äfven öfver denna fråga, och således skulle den vara afgjord, men Hr Gr:n anmärkte tillika, att det förhållandet skulle kunna inträffa att Ständerna förklarade vissa varor tullfria, hvarföre frågan syntes vara af bevillnings natur. Jag medger att jag icke kunde fullkomligt upfatta Hr Grins mening, men det var också temligen svårt, ty Hr Grin tycktes icke vara fullt ense med sig sjelf. Den fjerde frågan var: skall denna er - 124 Den 22 Augusti. sättning ingå i tullsatson? Detta medgaf Hr Gr:n vara en fråga af beviiinings natur, och det var väl också något svårt för Hr Gr:n att förneka det. •— Hvad beträffar tolags-ersättningens inbegripande i tullsatsen, så sade Hr Gr:n att man icke nu borde yttra sig deröfver i klump, utan låta anstå dermed tills man kom att yttra sig öfver hvarje särskild tullsats. Då vore rätta tillfället att säga: till denna tullsats skall tolags-ersättning höra, men icke till den. Om R. Sl:r äga rätt att besluta öfver frågan i detalj, så hemställer jag till R. o. Ad., om de icke äfven böra äga rätt att besluta öfver frågan betraktad såsom princip. För min del anser jag, i likhet med en föregående talare, att Hr Gr:n invecklat denna fråga mera än den förljenar. Den synes mig helt enkelt bero derpå, huruvida den ersättning som skal! lemnäs för den fordna tolagen skall ingå i tullsatsen eller icke. Om denna ersättning skall ingå i tulisatsen, så lär väl ingen kunna bestrida att den kommer alt verka på frågan om tullsatsernas förhöjning. Har den åter denna verkan, så verkar den också obestridligen på tullbevillningen, och vid sådant förhållande får jag, med all aktning för Gr. af Ugglas’ underafdelningar, förklara att jag vidblifver den åsigt, att frågan: huruvida tolags-ersättningen skall ingå i tullsatsen eller icke, är en fråga af beviiinings natur. Jag yrkar derföre vördsammast bifall till Utsk:s förslag.
Utsk« Betänkandgn. gjord anmärkning: att, då man vill saken, bör man ock söka medlen till dess ernående, samt att Ekonomiutskottet, i förening med StatsUtskottet, bordt föreslå ett bestämdt anslag till befordrande af de gymnastiska öfningarne. Utskottet får, till besvarande häraf, vördsamt anföra, att, ehuru Utskottet genom sitt afgifne Betänkande förklarat sin öfvertygelse, om nyttan och vigten af Gymnastikens befrämjande, har Utskottet likväl, e» när hvarken de tillgångar, genom vid läroverken redan befintlige cassör, som kunde användas till ifrågavarande ändamål, ännu blifvit behörigen utredde, eller beloppet af nödige medel bestämdt, samt således ej kunnat utrönas, huruvida eller i hvad mån Statens medel behöfde anlitas eller icke, ansett sig, i sakens närvarande outredda skick, icke kunna hvarken enskildt, eller gemensamt med StatsUtskottet, till hvars åtgärd motionen icke blifvit remitterad, ingå i någon pröfning, rörande omförmaldte anslag; och Utskottet har icke heller af den meddelade anmärkningen funnit anledning, att nu utsträcka sitt yttrande till denna omständighet, utan förblifver vid sitt förut afgifne vördsamma Betänkande, hvilket af Högv. PresteStåndet, Vällofl. BorgareStåndet och Hederv. BondeStåndet blifvit gilladt. Stockholm den 26 Juni 182g. JOQOOOOB Benn och Ekon• Vtik. Atikom d. 1 Juli igs5. Ijtlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets afgifne Betänkande, öfver Prosten, Doctor Stenhammars motion, angående den äfventyrliga ha• stigheten vid, de så kallade Kungsskjutsarne. Hedervärda BondeStåndet har, genom ProtocollsUtdrag af den 17 nästlidne April, till Utskottet återremitterat dess ofvannämnde Betänkande samt dervid meddelat Ut* skottet de anmärkningar, hvilka föranledt återremissen.
Gottland synes mig hafva skäl att vänta sig ifrågavar, bidrag, såsom ett anslag, då Gottland så sällan kunnat komma i åt njutande af en fördel af sådan beskaffenhet; så mycket mera, som vid innevar. riksmöte, enligt R. St:s beslut, en ganska betydlig del af baneovinsten skall användas till underlättande af allmänna arbeten. Således synas mig både billighet och conseqvens fordra bifall till den framställning, som af landshöfdingen på Gottland blifvit gjord, hvarföre jag derutinnan mig förenar. Hr Lagerheim, Lars Magnlis: J11 större omfånget af ett enskildt näringsföretag må vara, desto betydligare blir äfven dess inverkan på en sådan närings allmänna förkofran. Det synes mig således vara vida mindre anledn. att för sådana stora företag, hvilka öfverstiga den enskildes förmåga, afslå hvad som af StatsUtsk., under andra förhållanden, lill mindre enskildta företag blifvit beviljadt, nemi. att K M. må kunna, efter pröfning af behofvet, förvandla någon del af låneunderstödet till anslag. Då dessutom en betydlig del af de medel, som här äro alt disponera, bär sitt ursprung ifrån baneovinsten, hufvudsakligen ämnad till Svenska näringnrnes förkofran och uppmuntran, och då jordbruket hos oss är den modernäring, som framför andra bör tagas noder armarna; så synes all anledn. vara att vid detta tillfälle ej frångå den allmänna grundsats, hvilken ganska visligen tyckes hafva ledi StatsUtsk. vid flera andra tillfällen, alt lemna öppet för K. M. att kunna, efter sig företeende omständigheter, förvandla en del af låneunderstödet lill anslag, när detta för ändamålets befrämjande kunde anses vara nödigt. Jag tillstyrker således förändring af R. o. Ad:s beslut till likhet med hvad PresteSt. i denna del beslutat. 5oo Den 29 Mars f. m. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Då K. M., i sin nåd. propos., endast föreslagit R. St. att bevilja anslag till låneunderstöd för utlappning af myrorna på Gottland, hvilket äfven StntsUlsk. i betänk.
Men då Utskottet jemväl anser, att hvarken det allmänt nyttiga föremål, S/als-UlskolUls Ullalandc, N.'0 32, 9 mfil, hvartill räntan a denna fond förut användls, bör komma att sakna det understöd, som derigenom kunnat för detsamma beredas, eller Kongl. Maj:t bör sältas ur tillfälle att äfven framgent tilldela de tjenstmän vid Kongl. f. d. Canzli-Slyrelsen enahanda gratilicationer, som de hittills af samma ränta åtnjutit, får Utskottet, under förutsättning af Kongl. MajUs Nådiga bifall lill meranämnde capitalfonds öfverlemnande till RiksgäldsContoret, derjemte hemställa, att det räntan å denna fond motsvarande och å Riks-Statens 8:de Hufvudtilel uppförde, men hittills innehållne, anslag af 450 R:dr årligen må vid nu föreslående Statsreglering bibehållas, för att kunna af Kongl. Muj:t i Nåder disponeras till understöd för vetenskapliga arbetens Digifvande samt till sådana gratificationer för tjenstemän vid Kongl. f. d. Canzli-Slyrelsen, som förut af berörde ränta utgått. Sloekholm den 23 September 1844. Reservationer. Af Herr Friherre Palmstjerna: ”Det förhållande, hvaruti denna fråga under dess förutgående behandling af de båda Stalsmagterne kommit, föranleder i min tanke till någon förändring uti denna förnyade framställning i ämnet. Jag anser Utskottet hafva bordt inskränka sig till det yttrande, att då Stals-Conlorets bestyr med förräntande af capital synes mindre öfverensstämmande med dess öfrige göromål, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, att f. d. Kongl. Canzli-Styrelsens handcussa må öfverlämnäs till för vältning af Riksgälds-Contoret, att der förräntas, och räntan, ä 5 procent årligen, ställas till Kongl. Majus Nådiga disposition.” Häruti förenade sig Herr Friherre Tersmeden> Herr von RoseUj Doctor Björkman och Prosten Berlin.
I 1845 års författning helte det: ”Redskap i denna klass få ej inne - 424 Den 1 Juli e. m. hålla, ej heller till den fogas någon inrättning, som afser eller kan tjena, hvarken såsom mäskvärmare till mäskens förberedande uppvärmning, eller såsom rectiflkalions-apparat, till klarning eller s. k. rectification, utan måste afrinningen, för alt blifva bränvin, omkokas i samma eller dylik panna”. Nu har Utsk:n som icke vill hafva mer än en panna under samma pannerymd räknad, borttagit orden ”eller dylik”. I alla händelser, sedan man icke tillåtit mer än en panna, så hade det varit ett nonsens om jag sä får säga, att begagna uttrycket: ”eller dylik panna”, emedan afsigten här varit att förbjuda att det skulle kokas annat än i samma panna; men då nu R. o. Ad. beslutat alt 2:ne pannor må få begagnas under samma pannerymd, så blifver deraf klart att R. o. Ad. såsom följd deraf bör bibehålla orden ”eller dylik” i det första mom. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Irsta mom. af 12:te §:n med den af Frih. Raab föreslagna förändring, att i st. f. de sista orden: ”omkokas i samma panna”, i öfverensstämmelse med nu gällande stadgande, infördes orden: ”omkokas i samma eller dylik panna”. Ropades ja. Frih. Raab: Genom det förslag Utskrn framställt har i samma 12 § blifvit förbjudet, att begagna vattenånga med redskap i Irsta och 2:dra klasserue. Jag ser verkligen icke något skäl till ett sådant förbud.