Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men i händelse de Respective Med-Ständen icke uti detta Förslag instämma, ätager sig Ständet för fin del att de Ecclesiastiqve Personer hwilka icke tillförene Centonal betalt, mä fäsom ett friwilligt sammanssorr till afskedade och behöfwande krigsmän ärligen intill nästa Riksdag erlägga Tre procent af den Bewillning, som pä deras löner sig belöpa ; börande detta sammanskott pä det sätt fördelas, att ifrän de orter i Riket, af hwilka Centonalen med öfrige Krigsmanshus-afgif ter till Wadstena Krigsmanshus-Casta ingätt, ifrägakwarande gäfwa, jemwäi dit lefwereras; hwaremot detta sgm - Den 6 April. 245 sammanstött af de Orter der Cenlonalen, m. m. blifwit till Amiralitets Krigsmans Casian erlagd, bör till sistnämnde Cassa aflemnas. Ilr supra. llx l?rotocol!c> bft. ^Imczuist. Upläsies och kades pä bordet ett, ifrän Lag-Utstöttet ingifwit, sä lydande : Wördsamt Memorial! Sedan Lag - Utskottet e-rhällik del af Reglementet för Riksens Ständers Riksgälds-Eontoir, har Utskottet till sölje af samtclige Respective Riks - Ständens, uti särstildte hit ankomne Protocolls,Utdrag, mcddelte besint, utarbetat profet till Lag, hwarefter Fullmägtige i nämnde Contoir för underlätenhet och förseelser i deras anförtrodde befattning, böra dömas, hwilker project här hos till Riksens Högloft. Ständers granskning mdrdsammeligen öfwerkemnas.
Det är denna ofullständighet jag klandrat; men icke har jag yrkat, att man för RiksStånden skulle framdraga modeller och alla mindre delal - io6 Den 2 November c. m, jer. Jag liar icke eller sagt, att allt borde anskaffas i behofvets stund, ty detta vore vansinnigt; men jag liar sagt, att man bör inskränka sig till förberedelser, och att det är bättre, att i behofvets stund anskaffa livad sorn icke beliöfver göras till förrådspersedlar. Och deribland räknar jag ångfartygen, som vi alltid i behofvets stund Itunna köpa af andra Nationer för bättre köp. Jag har icke eller om Wanäs yttrat något, som kan gifva dementie åt mina yttranden vid sista Riksdagen; jag liar icke talat emot Centralförsvarets idee, som jag gillar; men en annan fråga är, om den utvalda punkten och sättet för befästningen äro de mest ändamålsenliga, och jag har redan vid sista Riksdagen yttrat samma opinion som nu, alt planen för Wanäs är allt för vidsträckt. Huru någon slutsatts kan dragas af Utskottets Utlåtande om Förrådshusen vid Wanäs, kan jag sannerligen icke begripa; ty jag hemställer, huruvida det är möjligt för någon att bestämma sitt omdöme om ett anslag, hvarom Utskottet endast säger, att det skall användas till uppförande af förrådshus, utan att närmare bestämma, hvilka eller hvad slag af förrådshus, som menas. Anser man alla sådane närmare bestämmanden öfverflödiga och onödiga, så vet jag i sanning icke, hvarföre Utskottet ens gjort sig hesväret, att indela de tillstyrkta anslagen i sex serskildta afdelningar; Utskottet hade likaväl kunnat samman - Den 2 November e. m. slå alltsammans i en enda summa, med den förklaring, att den vore behöflig för Försvarsverket, och att vi dermed borde låta oss nöja. Då det likväl är Ständernas ovilkorliga rättighet, att pröfva behöfligheten af de anslag, som fordras, måste de ock veta, hvartill de skola användas.
Bref i Nåder fann skäligt, att, på de af General-Tull-Styrelsen i underdånighet anförde grunder, utom de 8,000 R:dr, hvarom nyssnämnde Contract handlade, ytterligare anslå här ofvan omförmälte 16,000 R:dr. Dessa — 73 — Dessa 8,000 R:dr hafva jemväl under åren 1836 och 1837 blifvit disponerade af nuvarande Herr Canzli-Departements-Chefen m. m. Fåhraeus, och enligt hvad Protocollerne för den 1 Februari 1837 och den 24 Januari 1838 innehålla, har Kameral-Departements-Chefen hos General-Tull-Styrelsen förmält sig hafva granskat Fåhraei afgifna redogörelse öfver hemliga utgifterne och funnit den till alla delar rigtig, hvadan räkningen med verificationer inlades i Convolut och förseglades, för alt vederbörligen i Casseurs-Contoret förvaras. Vid detta redovisningssätt förekommer dock den omständighet, att Canzli-Departements-Chefen gemensamt med Secreteraren haft del i förvaltningen för år 1837, mea att under de föregående åren densamma varit ensamt till dåvarande Secreteraren, numera Herr Departements-Chefen Fåhreeus öfverlemnad. Vid Stats-Revisionerne åren 1825 och 1827 fastades äfven uppmärksamhet vid dessa 8,000 R:dr, men hufvudsakligen vid vederbörandes befrielse från offentlig redovisning deraf. General-Tull-Styrelsen anförde derefter i sin förklaring åtskilliga skäl för behofvet och nyttan af att äga en så beskaffad disponibel tillgång, utöfver den granskning underkastade Staten, under förmenande att anslaget, i förhållande till TullPolicens behof och den höga Tulluppbörden, vore så måttligt, att detsamma syntes ej böra utgöra ett lämpligt eller nog vigtigt föremål för Rikets Ständers och deras ombuds speciella uppmärksamhet.
Bonde-Ståndet af den 18 i denna månad, är vordet af nyssbemälde 3:ne Riks-Stånd bifallet, hvadan Utskottet linner den från Höglofl. Ridderskapet och Adeln ankomne återremiss icke kunna föranleda till någon vidare åtgärd från Utskottets sida. Stockholm den 3i Juli 1840. STOCKHOLM, Nord s t röniska Boktryckeriet, iSJo. Banco-Utskottcti Betänkande, N:o Gä,. 1 N:o 64. Ank. tili Exp, Utsk, den 11 Aug. kl. 10 f. m. Betänkande, angående lifgifvande fran Banken af dess, enligt (S3Q års Bokslut, utöfver Grundfonden behällne räntevinst och Capitalöfver skott. Stalsoch Banco-Utskotten hafva, vid sammanträde den i4 nästlidne Tuli, ansett, att före pröfningen af de till Utskotten öfverlemnade motioner, angående Banco-vinstens användande, borde frågan om beloppet af den andel i Banco-vinsten, som kunde till Rikets Ständers disposition afstås samt villkoren derföre, utaf Banco-Utskottet ensamt behandlas.
Utdrag afprstocollet, hältet hos Högwörd. prest Gtändet wid Urtima Riksdagen r Orebro den 22 Iunii 1212. S. D. Ä8id förnyad föredragning af Allmänna Beswärsoch Economie-Utstottets den 22 dennes pa Bordet lagde Betänkande, om tillåtelse för Allmogen , att ä Kronans Allmänningar och Paster upbryta och till Tjär», och Beck-tillwerkning anmanda Träd, Stubbar och Windfälle» m. m.; blef samma Betänkande af Prest-Standet godkändtvt supra. Lx krotocollo, p v. Almguist. Utdrag afprstocollet, hältet hos HZgwZrd. Prest-Ständet wid Urtima Riksdagen r Orebro den 22 Juni! iger. S. D. Ä^ld förnyad föredragning af Allmänna BeswärSoch Economie Ulstottets den 20 dennes pa Bordet lagde Betänkande, rörande Skönsta Wargeringens upphörande; blef samma Betänkande af Prest-Standet godkändtvt supra. Lx krotocollo, p v. Almguist. tit - 8;8 Den 22 Jun'kk. Utdrag afprotscsllet, hället hss Hägwärd. Orest Grandet wid Urtima Riksdagen r Örebro den 22 Hunn 1812. SD^Emitterades till Allmänna B.fwärssch Economke-Utsksttet: Ett af Prästen Doctor Fahreus mgifwit Memoria!, i hwad det rörer Naringarnes upphjelpande pa Gottland. Ett anförande af Prosten Thyselius, om upphäfwande och inhibition af nu gällande EnffistesFörfattningar, med Herr Biskop Wei dem ans, i detta ^stende kemnade upplysningar, Ot supra. Lx krotocollo, U. ^ 1m reuist. Utdrag af Wälloflige Borgare - Ständets prorocoll, hällit wid Urtima Riksdagen i Orebro den 22 Hunn >812.
När landzherren än ingen barn åtte Haffwer fruen kommit medh migh till måtte, Ther iagh vti itt skrijn war in lagdh Och kastat i siön. Glorela. Hwad hörer iagh. Judas. O att min halz tå hade affgått! Jagh hade aldrigh thenna sorgh fått. Glorela. O nådighe herre gruffwer ey så Ther kan än nu finnas boot ther på. Judas. Medhan iagh war therass ennesta tröst Hadhe thz mz migh alzingen brist. Men sedan fruen sielff haffwer barn fått Kantu tänkia huru medh migh är gått. Så böria the migh hussa och hassa Och som offtast medh rijset ombasa Ther före att iagh then andra slogh, Thz hade äntå warit gott nogh. Men nu går talet alment så Att iagh från herren afsked skall få Och för hans son ey meer wara kändh, Vthan som en annar all ärender sändh. För sin tienare han will migh hålla Som förre haffwer warit ährat aff alla. Men huru thz will här effter nu gå Thet kan iagh wel förstå mig på. Thy medhan iagh war i ähro stadd War iagh moot alla en ogijn padd, Som allom allt ondt skyndade till. Ther före iagh nu råda will Allom them högt upsatte ähre, The täncke wäll till hwad sig kan tillbära Att the sigh i wäldet förehålla så, The kunna sedan nogon godh wen få, När the komma på blygd och wanähra, Som them må noghot gott till bära. Glorela. O käre Junckherre thz är aldrigh så. J kunnen iw nogen troghen få Som edher kan ähro och got bewijsa. Judas. Ach ney, ah ney, migh är ingen lijse. Min troghne tiänare iagh i hiäl slogh Att han för mina fötter dogh. Hoo will migh nu tiena meer När man aff migh sådan ondsko seer.
Tillsammans med h o n o m företog hon året derpå en studieresa till Paris, hvilken nog i ej ringa mån bidrog till utvecklingen af hennes konstnärsskap. Fru H. har för öfrigt, såsom redan blifvit nämdt, ej blott gjort sitt konstnärsskap kändt här i hufvudstaden. Hon har uppträdt inom landet äfven i Göteborg, Malmö, Upsala o c h Norrköping samt i syskonlanden i Köbenhavn, Kristiania, Bergen o c h nu senast i Helsingfors. Öfverallt har hon vunnit stort o c h välförtjent erkännande af både kritik o c h publik samt förvärfvat talrika vänner både till sin person o c h sin konst. Vi kunna ej afsluta denna enkla o c h ofullständiga framställning af fru Hartmans verksamhet inom den dramatiska konsten härstädes bättre än med uttalande af den förhoppningen, att de band, med hvilka hon å ena sidan är fäst vid k. dramatiska teaterns scen o c h å den andra vid den teaterälskande publiken, för hvarje ny uppgift hon går att lösa måtte tilltaga i styrka o c h varaktighet. Fru H. har redan gjort sig ett bemärkt namn, men hon är ännu ung o c h synes hafva g o d tid att göra det än större. Och hon skall äfven göra det, vi äro visse derpå. F. Hbg. T v å sonetter. f snidadt hen jag såg ett helgonskrin, Gud vete, hur det stannat i mitt minne! Jag mins ej helgonet, som fått der inne en fredad plats för knota putsad fin; men när min medlidsamt förströdda min hälft dröjde på en konstrikt skuren tinne, som för minuten fängslade mitt sinne, föll dagens sol i rika floder •in. Vid flammonia från nitade beslag der växte fram ett lif af dunkla öden ur denna rest af medéttidsmystér. Att uppräkna alla de roller, fru Ii. under dessa år utfört, skulle inkräkta för mycket på utrymmet.
Missgernings-Balken stadgade påföljd af 10 dalers böter för den, som tillfogar annan köttsår, utan att benlösning eller afhugg sker, vore för lindrig, helst vid marknader och andra tillfällen ofta inträffade, att sår i ansigtet och annorstädes roed knif tillfogades; hvarföre denne motionär ansett, ”att den, sorn nyttjade tillhygge af hvad slag som helst, borde ådömas dr t i ”23 Cap. nämnde Balk för edsöresbrott utsatta straff.” Dessa frågor, jemte ett vid Herr Cederschiöldfs motion fogadl, af Herr Ribbing, jirvid, afgifvet skriftligt anförande, deruti hemställan är gjord, att 4 dagars fängelse vid vatten och bröd icke mätte utsättas såsom den minsta straffgrad, hafva till Lag-Utskottets handläggning blifvit öfverlemnade. Utskottet, som redan, genom dess betänkande N:o 41, besvarat Herr Ribbings berörde framställning, får, beträffande så väl första momentet af Herr Cederschiölds motion, som Lars Rassmussons yrkande, vördsamt tillkännagifva, att, då bötei' för lyten, sår och blånader ega runi, och det tillika inträffar, att knif eller svärd, m. m., blifvit, på sätt ofvan är nännidt, draget, den brottslige jemväl skall, enligt Kongl. Brefvet den 20 September 1786, fällas till de i 24 Cap. 8. §.
Ständer hafva väl funnit denna Revisorernes åtgärd instämmande med deras i 30 §, 3f Riksdags-Ordningen den i0 Februari 1810 och Instruktionen for Revisorerne den 10 Juli agra utstakade, åliggande; meri, beträffande sjelfva förhållandet med öfver-assigneringen på anslaget , hafva Riksens Ständer gjort afseende på de skäl, och orsaker som dertill föranledt ; Och, då Eder Kongl. Majit, likmätigt Riksens Ständers begifvande vid 1812 års Riksdag , egt till och med för 1815 disponera Öfverskotten på Statsverkets Inkomster, jemte Besparingarne å Utgifterne, samt den härigenom uppkomne extra-; ordinarie tillgång för Tredje IIufvud-Titelns föj-emål medgifvit, i följd af förut inträffade Besparingar å samina 'litlar, de åren 1814 och 1 8 1 5 utöfver Anslags-Suinmorne erforderlige Utgiftshelopps bestridande äfven af berörde extraordinaT;e tillgång , och detta omföringssätt under Tit. larne vid sådane Omständigheter desto mindre är stridande emot ändamålet med de för Stats-förvahningen till grund liggande föreskrifter, "'som biisternes fyllande, på sätt nu skett, ledt till en Underdåniga Skrifvelser. besparing pä det hela, och förekommit Statens belastande med förskott, sorn kråft nya anslag, finna Riksens Ständer, ur dessa skäl samt hvad: Stats-Kontoret för öfrigt upplyst, förevarande fråga af den beskaffenhet, att vidare' afseende å den anmärkte dispositionen icke eger rum , och få endast hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den af Stats Kontoret för den sednare tiden vidtagne ordning med Bokföringen, att Böckerna lika som Bankens, löpa för dagen och tillslutas på dag, må följas såsom ledande dertill, att hädanefter anotdningatne å Utgifts-titlarnes Anslags-summor icke i något fall dö samma öfverskrida. 2.
skriftliga upplysningar och uträkningar, äfvensom genom sina embetsoch tjenstemän alla de mundtliga uppgifter han kan, uti de departementet tillhörande regeringsärenden, äska; utan ock att iakttaga departements-chefens föreskrifter angående omfattningen af från kollegium infordrade yttranden, hvilka omständigheter eller förhållanden deruti böra utredas samt tiderna, inom hvilka såväl samma yttranden böra afgifvas som anbefallda verkställighetsåtgärder vidtagas»; 45 att kollegium anser dessa i regeringsformen meddelade föreskrifter medföra allt det samband, stats-departementet och kollegium emellan, som grundlagen åsyftar och med stats-förvaltningens inrättning är öfverensstämmande; att kollegium med komitén instämmer om nyttan deraf att embetsexamina ordnas så, att befordringar och transporter från departementets kansli-expedition till plats inom underordnade förvaltningsverk, eller derifrån till tjenst inom expeditionen må utan kompetens-hinder kunna ega rum; att komiténs hemställan om ölverflyttande till kammarkollegium af åtskilliga ärenden rörande den indelda arméens boställen, soldattorpens byggande och vidmakthållande m. m. deremot icke kan af kollegium biträdas, enär, enligt kollegii föreställning, »enhet och ordning i krigs-administrationen fordra, att den af ett särskildt inrättadt embetsverk utöfvas så, att sammanhanget emellan de särskilda grenarne deraf ej måtte upplösas eller gå förloradt»; att kollegium tillstyrker bifall till komiténs förslag att regements-skrifvare må, uppå underdånig anmälan af chefsembetet, af Kongl. Maj:t i nåder utnämnas, äfvensom att tillsättning af regements kommissarier varder åt regements-chef eller befälhafvare öfverlemnad, i de fall sådant ej förut eger rum; att kollegium ej kan tillstyrka att till en afdelning af styrelseverket sammanföra de flere kassor och fonder, som nu på särskilda afdelningar förvaltas och redovisas; att, då grundlagen erkänner kollegierna såsom »sjelfständiga», för styrelsen behöfliga myndigheter och, så länge förvaltnings-lagstiftningen icke förändras derhän, att förvaltnings-myndigheterna blifva »af ministerielt godtfinnande beroende», del blefve i kollegii tanke äfventyrligt för både styrelsens bästa och den enskildes rätt, om kollegierne, ett eller flera, upphäfdes, eller om, genom nedsättning af den värdighet dessa nu innehafva, det inflytande de böra ega, »för att kunna rätt utöfva sitt kall», förlamades; att kollegierna vore ett stöd för styrelsen och att det klander, de för sina åtgärder få uppbära, söker, i fall i deras ställe endast finnas afsättliga chefer, ett högre föremål, hvaraf styrelsens anseende lider; att kollegierna, i sitt förhållande till enskilde,
Conseriptivnen instämde uti Grefwe astold törners tilstyrkande, anhöll endast af Herr 8-rron och Landtmarffalken om et bestämt swar pä den enkla frägan, huruwida detta ämnet finge företagas och afgöras, efter Constitutions-frägän, med samina kraft och werkan, som hade det förut bliftvck afgjordt? o§, 66. Gref - 5i4 Dcn Z Iunir. Grefwe Ds la 6arcl is, sacob, förnyade sin redan gjorda erindran om upffof med sräga om conscription intil desi Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren sjelf någon önffan i afseende derpä yttrat. Friherre von kloten, förmalande sig ej hafwa warit närwarande wid detta beflut, utbad sig at fä provocera Riddarhus-Seereteraren, säsom Protocollist, at uplysa om Le bestämda ordalagen af detsamma. Undertecknad RiddarehuS-Secreterare tilkännagaf uplysningswis, at hos Ridderffapet och Adeln twänne olika frägor rörande conscriptionen förewarit: den ena äsyftade uprättandet af conscriptionsmanffap, at tilgä genast under Rikets närwarande wada: förslag derom hade blifwit gjort af Herr ^-siversten von 8ckult2enNeim och andra Ridderffapets och Adelns Ledamöter, och det wore denna fräga, som enligt Herr Landtmarffalkens, uppä Grefwe Do la Larlllea motion, gjorda och af Ridderffapet och Adeln bifallna proposition, skulle komma at hwila, intil desi Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren sjelf deröfwer uttryckt sin önffan: den andra frägan äsyftade en conscriptions inrättande för alltid och i följe af en uti Conftitutionen nedlagd grundsatts: denna fräga hade af Herr Laron von platon blifwit i Constitutions-Utffottet framstäld, ätföljdt Utffottets Betänkande och wore ännu hittils oafgjord.
Det är icke något synnerligen ovanligt i lifvet, att personer, hvilka hafva en djup känsla af sympati för hvarandra, i längden hafva svårt att verkligen trifvas tillsammans. Själfva denna sympati innebär nämligen en själsfrändskap, så djup, att den liksom tröttar upp individerna genom att oupphörligt drifva dem in på områden, där man endast undantagsvis liksom står ut att uppehålla sig. Hvardagslifvet har nämligen sina kraf, och den människa, hvilken genom sin blotta närvaro väcker inom oss allt, som heter fantasi, ande, storhetssträfvan och lyckotörst, stör vårt hvardagslif. Och därför frukta vi honom, som det sägs, att Antonius fruktade Cesar. Det är besynnerligt, att jag kan tänka härpå nu. Men med sådana människor fira vi i ungdomen lifvets högtidsstunder. Som jag sitter här, kan jag minnas den tid i Upsala, då jag första gången såg denne man. Vi hade i början sökt hvarandra under sådana aftnar, då man känner hela lifvets fullhet eller tomhet fylla ens själ, och vi hade båda vetat, att vi sökte hvarandra just då, när människan fruktar att vara ensam med sig själf, eller när hon i öfverströmmande lifskänsla icke kan vara det. Jag har öfver hufvud alltid haft svårt för att söka andra, och därför var det oftast han, som sökte mig. Jag minns, att han berättade, hur ofta han gått den kända vägen uppför Karolinabacken för att sedan från en bestämd punkt på Slottsgatan se efter, om det lyste i mitt lilla gafvelfönster, hvarifrån man om dagen kunde se en flik af slottsbackens träd, ofvanför hvilka reste sig den mörka skuggan af det gamla slottet. Han påstod, att han nästan darrade af oro, att ljuset icke skulle brinna däruppe, ordentligt gick och fruktade, att se den lilla rutan mörk, som denna händelse för honom skulle ha inneburit den svåraste af alla olyckor. När han berättade detta, minns jag, att jag stundom lyssnade på honom med en känsla, som gränsade till afund. Att kunna känna så lifligt, kunna gå upp så helt i en annan, glädja sig så helt åt en annans sällskap! Jag visste ju, att detta var mig en hemlighet, och att det alltid skulle förblifva så. Hans tillgifvenhet smickrade mig därför icke.
M. K. med »mindre Guldmedaljen för medborgerlig förtjenst att bäras på bröstet», samt erhöll slutligen, på grund af IL St:s vid förb Riksdag fattade beslut, en årlig pension, f. o, m. 1855 räknadt, af 700 Rdr Rint. Af denna fick han likväl ej upbära mera än 3 qvartalet-, förr än döden bortryckte den 73-årige, i statens tjenst åldrig blifne, mannen från en familj, till hvars bergning han, oaktadt alla bemödanden, ej lyckats att af ganska knappa inkomster kunna efterlemna någon besparad penning. Aktningsvärd som tjensteman, var Dr Andersson det äfven i sina husliga förhållanden och ett godt namn som menniska och medborgare är det enda arf han åt sörjande enka och barn kunnat efterlemna. Denna fattiga, fullkomligt medellösa, men genom hedrande vandel utmärkta familj skulle således nu se sig nödsakad att anlita den enskilda välgörenheten, såvida ej Staten kommer emellan; må det derföre ej anses vara förmätet om jag, ehuru sjelf i en underordnad samhällsställning som tjensteman, likväl vågar här upträda såsom målsman för dessa, en aktad och värderad kamrats efterlemnade närmaste, och, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, vördsammast föreslå: »att 11. St. ville åt afl. Dr Anderssons i Malmö boende efler »lemnade hustru fru Christina Andersson samt oförsörjda dotter »Lovisa Dorothea, hvilka, den förra genom hög ålder, den sednare »genom mångårig sjuklighet, äro urståndsätta att sig sjelfva genom »arbete tillräckligen underhålla, anslå en lämplig årlig pension, »förslagsvis 600 RdrRmt, att utgå fr. o. m. 1857 års början och »allt framgent så länge någon af dessa personer lefva.» Om remiss af denna min vördsamma motion till Högh StatsUtsk:t, får jag slutligen ej mindre vördsamt anhålla. Remitterades till StatsUtsk. 248 Den 4 December f. m. Gr. Anckarsvärd, Carl Henric, upläste 2:ne motioner, så lydande: l.o.
Posses framställning måtte blifva anlagen till contra propos. Den 4 November f. m. propos., till hvilken jag förklarar att jag då ämnar gifva min röst. Frih. Sprengtporten: Jag förmodar, att Gr. Frölich ej med noggrannhet har attenderal till hvad jag hade äran anföra; ty om R. o. Ad. skalle behaga alt antaga mitt förslag, så kan ej deraf inträffa, att denna fråga kan fördröjas i flera veckor, då jag helt enkelt föreslagit, att R. o. Ad. nu måtte i vanlig ordning bordlägga frågan; men att besluta, att den ovillkorligen skall förekomma nästa Onsdag, eller i dag åtta dagar till, och åt Hr Landtm, uppdraga att i Talmans-conferencen .gifva Borgareoch Iionde-St:ns talmän tillkänna, att R. o. Ad. då önskar, innan detta mål pä Riddarhuset företages, om möjligt erhålla kännedom af dessa begge Stånds beslut i frågan, samt att, i händelse ett sådant beslut icka vore fattadt af nämnda Stånd, R. o. Ad. hade för sin del beslutat att företaga5 frågan till definitivt afgörande nästa Onsdag. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle ej hafva varit obenägen att antaga det förslag, Gr. Posse gjort, om jag icke befarade, att saken derigenom fördröjdes längre än genom milt förslag; ty då vi på vår bordlista hafva så val brännvins-betänk., som många andra af större vigt, så kan man ej så noga beräkna när denna fråga skulle förekomma, i händelse vi antoge Grefvens förslag. Om deremot det beslut fattades, hvilket jag tagit mig friheten föreslå, så vore det gifvet, att denna fråga förekommer, så snart vi erhållit prot.utdr. ifrån de öfriga Stånden. Att R. o. Ad. skulle anmoda Hr Jjandtm. att till de öfriga Siånden genom deras Talmän framföra önskningar om föredragningssättet hos dem, kan jag desto mindre tillstyrka, som det lätteligen kunde hända, att när dessa våra önskningar framfördes, hade de tvänne Stånden redan afgjort saken. Jag vidblifver alltså min begäran om propos. på min framställning. H. Ex. Hr Gr.