Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilket allt Utskottet skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 2 Octobcr i833. Ankom ilen 4 Oct. 1833. Memorial, angående verkstäld granskning af redogörelsen för 1817 och 1818 års Riksdagskostnader. Stats-Utskottet, som erhållit del af den redogörelse Herr Stats-Commisarien och Riddaren af Kongl. Majrts Nordstjerneorden Georg D. af Wåhlberg afgifvit för uppbnrne och uthetaldte medel till omkostnaders bestridande för Riks-Ståndens och Riksens Ständers Utskott vid Riksdagen åren 1817 och 18x8, har deraf företagit den granskning, Utskottet ansett sig tillhöra, hvarvid inhemtats, att, i följd $ t a t s-Uts k o t te ts Betänkan de n. a3 af Kongl. Majrts och Riksens Ständers beslut, 184,000 R:dr B:co blifvit, under Riksdagens lopp, från Riksgälds-Contoiret successive till Herr Stuls-Comm i.- ? r«iien anordnade oell uthetaide, hvaraf Herr StutsCojninissarien ulgifvil: För Herr Landtmarskalkens Bords underhållande, hyra för rum, ved och kol m. ro. 23,597: 47 För underhållet af Högvördige Preste - Ståndets Talmans Bord, hushyror och expenser. 9^49’ "* För Yäliofl. Borgare-Ståndets Talmans Bords underhållande, kluhhomkostnader och expenser. c>, 155: Till Hedervärda Bondeståndets Talmans Bords underhållande, hushyra, reseoch tractamentspenningar samt expenser 10,933: 2: Arfvodenoch Dag-Tractamenten för Riks-Ståndens och Utskottens Cancelli-Betjening, Skrifmaterialier, med flere nödige utgifter 81,732: 10. 8, Omkostnader vid tryckning af RiksStåndens
Preste-Ståndet bar, utan alt egentligen framställa någon anmärkning mot Utskottets förslag i denna punkt, återremitterat så väl densamma som den nästföljande punkten, i sammanhang med den beslutade återremissen af Betänkandets 7:de punkt. Uti den sålunda af Preste-Ståndet samt jemväl af de öfriga Riks-Stånden återremitterade S:te punkten, hade Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, vid nästkommande Riksdags början, täcktes aflåta Nådig Proposition, angående Sveriges jernvägssystem samt verkställigheten af de större jernvägs-anläggningar, hvilka af allmänna medel borde bekostas och genom Statens försorg utföras, äfvensom angående öfriga härmed sammanhang eller gemenskap egande frågor. Hos Ridderskapet och Adeln, hvarest denna punkt först blifvit föredragen, sedan bemälde Riks-Stånd fattat beslut i afseende å 6:te och 7:de punkterna, har densamma ansetts dels kunna förfalla, dels, efter erhållen förändrad redaktion, böra sammanslås med den 4:de, till hvilken den egentligen utgjorde ett »corollarium»; och inom Borgare-Ståndet har återremissen blifvit yrkad, för alt Utskottet mätte tillse, det medel för jernvägars snara anläggande kunde beredas och något uppskof till en oviss framtid med verkställigheten af dessa anläggningar icke ega rum. En ledamot af Ridderskapet och Adeln har Stals-Ulskottels Utlåtande, M 33.3. 3 derjemte erinrat, att det under den korta liden intill nästa Riksdag svårligen vore möjligt att, jemte verkställandet af de noggranna och fullständiga undersökningar, som erfordrades för de jernvägs-anläggningar, dertill statsbidrag af Rikets nu församlade Ständer kunde anvisas, medhinna dylika undersökningar i afseende på alla öfriga till ett ordnadt jernvägs-system för hela landet hörande anläggningar. Då den af Utskottet föreslagna förhöjning i det anslag, Kongl.
Till 2 Emerili-löncrs höjande frän 2,239 R:dr 3 sk. till ett belopp al 2,666 R:rir 32 sk. R:ko, 855 R:dr 10 sk. Till 2 Professorsoch 2 E meri t i-Irine rs höjande från 2,200 R:dr lill 2,666 R:dr 32 sk. B:ko, 1,866 R:dr 32 sk. R:ko. eller 2,800: — Till 2 Professorslöners höjande fran 2000 R:dr till 2,666 R;dr 32 sk. B:ko, 1,333 R:dr 16 sk. B:ko, eller 2.000: — Summa R.dr Runt 16,710: 92. Hvad an”inf^e löriförbällring ål Adjunkterna inom de verldsliga fakulteterna, 1 Språklärare och Vice-Bibliothekarien, har E. K. M:l, sorn ansett den andre språkiäraretjensten kunna indragas och dennes lön, 813 R:dr 1 sk. B:ko, inberäknas såsom tillgång för aflöning åt en Professor i nveuropeisk lingvistik, begärt nedannämnda anslag, då spanmålen ulföres efter 9 R:dr 3 sk. tunnan, medeltalet af nflöningspriset vid Universitetet under de sisla 20 åren: 1 Adjunktslön 995 R:dr 30 sk. B:ko, fyllnad — Summa B:ko R:dr 8,439: 18. — Härifrån borde dock afräknas de lill löuetillökning ål de 10 äldste Adjunklerne förut anslagna „ „ 1,000: då således uppkommer ett behof af B:ko II:dr 7,439: 18. — motsvarande i Riksmynt 11,159 R:dr 6 öre. Beträffande Akademiens tjenstemän, för hvilka löneförbättring äfven vore billig, bar E. K. M:t äskat i Riksmynt 2,528 R.dr 59 öre, nemligen för Nuvarande lön.
HäradsKätterna i allmänhet fällde till det yrkade ansvaret, men Svea HofRiitt åter ansåg icke den åtalade åtgärden uti sig innefatta något gäckeri, hvarföre HofR-.n friade. Högsta Domstolen, under hvars pröfning flere dylika frågor drogos, dömde de tilltalade till ansvar för gäckeri med sacramenten. Domstolar nes stridiga åsigter uti denna fråga väckte förargelse, till häfvande hvaraf man vid förra Riksdagen antog den lag, hvars uphäfvande Hr Ribbing nu motionerat. Sedan jag lemnat dessa uplysningar, skulle jag förmoda, att läsarnes omnämnande vid detta tillfälle icke kan vidare anses alldeles opåkalladt. Frih. Creutz har klagat öfver benämningen läsare, såsom alldeles olämplig. I ani. häraf får jag fästa Frihms upmärksamliet derå, att jag ingalunda yttrat mig om benämningens större eller mindre lämplighet. Jag är icke auctor till densamma och har således icke eller någon skyldighet att derför ansvara. För min del har jag snarare ansett, att de s. k. läsarne läsa för litet och icke för mycket, enär de läsa endast hvad sorn skrifves å ena sidan, men icke vilja taga kännedom om hvad som anföres å motsidan. Äfvenledes har jag, ofta vid samtal ined 248 Dea 19 November. med personer, tillhörande sekten, framhållit motsägelsen emellan deras föreburnä nit för religiös uplysning och den verkliga liknöjdhet de ådagalade derigenom, att de icke förskaffade sig förmåga att läsa Nya Testamentet på grundspråket, utan åtnöjdes med en ganska bristfällig öfversättning, Då härtill icke kunde erfordras mer än några månaders allvarsam läsning, trodde jag att de, sorn icke kunde förmå sig härtill, icke eller rimligen kunde anses läsa för mycket. "Frih. Schulzenheim:
Skrifvelse N:o l4. ersättning tili statsverket för deri förlust, detsamma genom hans förvållande tillskyndats, vara med rättvisa förenligt, enär beslutet härom blifvit i laga ordning meddeladt samt grundat sig på gällande författningar och det afslulade arrende-kontraktets imtchAll ; men •— sedan Rikets Ständer vid flera föregående tillfällen, uti liknande fall, föranlåtits ali eftergifva statsverkets lagliga anspråk, när deras fullföljande ansetts stridande emot billighetens fordringar—nu tillika tagit i öfvervägande de härutinnan förekomna bevekande omständigheter, dels att, kort efter del Landtbrukaren Skårman emot ett ulfästadt arrendebelopp, som, efter hvad vederbörande i orten upplyst, var, i förhållande till hemmanets godhet och beskaffenhet, alltför öfverdrifvet, inropade ifrågavarande arrende, en ny författning, nemligen Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, utfärdades, angående sättet för krono-egendornars utarrendering, åsyftande all förekomma en sådan arrendenas uppstegring, hvarigenom, lill förlust för Slaten, arrendatorn blefve oförmögen att arrendevilkoren, i förening med lägenhetens behöriga bruk och skötsel, i föreskri fren ordning fullgöra och att således, om arrende-auktionen inträffat något sednare, ett så högt arrende-anbud, som del af Skårman gjorda, säkerligen ej kunnat komma att afgifvas, dels ock att
syster furstinnan af Wied är till mötes. Sedan för att, sedan jag fått bevis för mina missfrån att ett par veckor senare förnya sitt anh. m:t här stannat öfver en dag, fortsattes resan tankar, hämnas. Under tiden hade man på allt sätt beJag utforskade mina vänbud. till Paris, der som bekant prins Eugen för närvaner, för att af dem få höra några af doktorns arbetat mig för att få mig att taga mitt förrande vistas, och der h. m:t antagligen kommer att stanna några dagar. Från Paris går vägen omdömen om mig. Det enda jag lyckades fd nuft till fånga och icke släppa den lycka, som öfver Calais och Dover till London samt efter ett reda på var, att han vid ett tillfälle kallat erbjöds mig, ur händerna. Och jag tog mitt förkortare uppehåll derstädes till Bournemouth. nuft till fånga! Förlofningen eklaterades oförtöfmig: en inbilsk liten kokett. Kokett, hvad det Som förut meddelats, åtföljes drottningen af ordet retade mig. Jag beslöt att än en gång vadt, och derefter började tillredelserna för brölprins Oscar och fröken Ebba Munck, äfvensom af lägga doktorn för mina fötter och sedan kallt lopet. Sedan doktorn genom ett bref från min mor fröken Eketrä o c h kammarherren v o n Stockentriumfera öfver mitt offer. Han skulle sjelf erhållit underrättelse om den förändrade situaström. fä erfara innebörden af den förolämpning han tion, som inträdt, hade jag ej återsett honom Kronprinsparet kommer i år liksom i fjor att gifva tvänne större baler, hvilka båda lära ega rum i riktat mot mig. Jag måste dock ha förstått och längtade ej heller att göra det. Dagen februari månad. att göra bra svårt bruk af det raffinerade tyför bröllopet utsattes, utan att jag förnam något Prins Oscars trolofning med fröken Ebba Munck ranni, i hvilket jag sedermera, enligt hvad det från min förre tillbedjare. Jag förskräcktes lär nu vara bestämd att ega rum nästkommande påstås, excellerat för att söka förströelse och öfver denna tystnad och lugnades endast, sedan söndag, sålunda dagen före deras afresa med bestraffa narrarne bland männen.
Han är ej heller förgäfves Gustave Flauberts adoptivson. Författaren till “ Madame Bovary “ lärde honom naturligtvis alt bygga på sin «gen personlighet, att skrifva hänsynslöst, utan att fråga efter de smakens vindkast, som för dagen äro rådande. Och så gjorde lärjungen. Han såg förhållandet de olika könen emellan såsom det mest framträdande och det mest beaktansvärda i lifvet, # och så skref han om det. Den ena boken efter den andra. Började med “ Boule de suif “, en historia, hvars innehåll svårligen kan relateras, lika litet som flere af hans öfriga arbetens. Någon gång kan det ligga något humoristiskt groteskt i hans skildringar från sådana ställen, dit dikten aldrig borde tränga in (såsom i den outsägligt motbjudande “ Maison Tellier “), och det fins nog också åtskillig sanning i sådana pariserbilder som “ La femme de Claude “. Men hvilket slag af dikter! Claude dränker sig under en fest vid Bougival af harm öfver att hans “ femme “ hängifver sig åt en last, sådan att till och med Maupassant endast an-tydningsvis kunnat nämna den. Och det som ej ens han vill nämna__________• ' Det är rent af löjligt, att den novellsamling, som innehåller dessa båda berättelser jämte ett par till af samma ull, är af författaren tillegnad åt — Turgeniev! Det fins många författare af oblyga böcker i Frankrike. De flesta förstå att taga sin sak på fullaste allvkr. Intet koketteri med lasten, ingen förgyllning af det låga, endast det allra lägsta valdt till fotografiering och afbildadt med vetenskaplig noggranhet. Det_ är derför som de ej kunna kallas osedliga utan endast oanständiga, “ hvilket är en helt annan sak “. Maupassant bör dock ej ställas i led med massan af snuskförfattare. Och han skulle aldrig fått sitt rykte, om hans diktning ej hade verkligt goda egenskaper. I synnerhet i stilen. Maupassants stil tyckes oss, främlingal *, alls ej •utomordentlig. Särskildt äro hans ofta förekommande liknelser rätt ofta löjligt misslyckade — exempel finnas många i början af Ett lif.
Med iakttagande af den i 69 och föregående §§ stadgade ränteberäkning och med enahanda påföljd, då det förfallna beloppet icke å bestämd tid inbetalas, skola Sex procent årligen återbetalas utaf det lån å Etthundrafemtio tusen R:dr, som under 1853 och 1854 års riksdag beviljades och år 1856 utbetaldes för slussanläggningar i Clara eif vid Dejefors och Forshaga inom Nedra Ulleruds och Grafva socknar i Wermland. § 73. Återbetalningen af det, för anläggningen af jernvägen mellan Christinehamn och Sjöändan, under 1847 och 1848 års riksdag beviljade samt år 1849 från Riksgäldskontoret utbetalda lån skall fortfarande verkställas medelst erläggande af Sex procent årligen å detta låns hela belopp, Etthundra tusen R:dr; hvarvid Fyra procent årlig ränta godtgöres för det vid hvarje liqvid återstående kapital och den öfverskjutande inbetalnings-summan kommer att å samma kapital afgå; börande dessutom, i fall denna inbetalning icke varder inom föreskrifven tid fullgjord, å det till liqvid förfallna beloppet erläggas Fem procent årlig ränta, intilldess detsamma varder inbetaldt. § 74.
Hans Excellence hemställde derföre ånyo, att BondeStåndet endast måtte underrättas derom, att Ridderskapet och Adeln icke fann lämpligt, att uti denna del af BondeStåndels beslut sig förena. Herr Hjerta: Jag nödgas begära proposition, hvilken likväl icke torde böra framställas förr än de punkter äro afgjorde, sorn angå tiden, i händelse vi skulle få en votering För min del erkänner jag visserligen, på sätt Herr Grefven och LandtMarskalken erinrat, att den likhet förefinnes, i följd hvaraf Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut i vissa delar är oss hinderligt; men jag anhåller, att RiddarhusSecreteraren måtte upplysa, om ordalydelsen är lika uti Friherre Anckarswärds motion och BondeStåndets beslut. Jag tror åtminstone icke, att Ridderskapet och Adeln redan fattat något beslut öfver Friherre Anckarswärds motion. Att anse förhållandet vara sådant, vore med andra ord detsamma , som att ej upptaga BondeStåndets beslut till öfverläggning, i anseende tillden likhet, som det kunde hafva med ett redan afhandladt ämne, ehuru ordalydelsen i många delar är olika. Jag anser det åtminstone vara vår skyldighet att öfverlag - Ben 26 Januarii f. ra. 307 ga i ämnet. Skulle Herr Grefven och LandtMarskalken ej vilja meddela proposition å Grefve Horns förslag, tror jag framtiden dock skall bevisa, af huru stor vigt detta förslag varit. Herr Lefrén: Jag vill blott föra Ridderskapet oell Adeln till minnes, alt Friherre Anckarswärd sjelf förklarat, det han tagit sin motion sådan, som den var gjord i BondeStåndet. Hans Excellence Herr Grefven ock Landt Marskalken yttrade, att sedan Hans Excellence förklarat sig icke kunna meddela proposition å instämmande uti ifrågavarande del af BondeStåndets beslut, men proposition derå likväl blifvit begärd, ansåg Hans Excellence denna fråga icke kunna vidare uppskjutas, utan trodde Hans Excellence, i anledning deraf, sig nu böra fråga, om Ridderskapet och Adeln yrkade Proposition till instämmande i BondeStåndets beslut. Ropades Ja och Nej.
Då R. o. Ad. grundar sin representationsrätt på den aktning Ståndet åtnjuter, kan jag ej annat än beklaga, att densamma så småningom undergräfves genom sådana besluts fattande som detta; och jag tror att R. o. Adms värste fiende icke har annat att göra än att önska, det Adeln måtte fortgå på denna bana, hvarigenom dess redan osäkia grundvalar slutligen skola bringas till fall. Den härefter förekommande 2:dra punkten af Sammansatta Utsk:s Mern. lades till handlingarne. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt, och Betanien, nemi. från Lag Ulskollet: N:o 81, i ani. af gjorde anmärkmr emot Utsk:s Betänk. N:o 28, öfver väckt fråga om förändring af 10§:n 10 Kap. HandelsBm; N:o 82, i ani. af väckt motion om förändring af K. Förordmn d. 4 Maj 1855, ang:de Handelsböcker och Handelsräkningar; N:o 83, i ani. af väckt motion om åtgärders vidtagande för befordrande af skyndsamhet i lagskipningen; N:o 84, i ani. af väckt motion om utfärdande af en författn. i afs:de på utmätnings-auktion af fastighet, deri inteckning för undantag är meddelad; N:o 85, i ani. af väckt motion, ang:de skyldighet för egare af hund att under viss tid hålla den bunden; Sam - Den 27 Febru&rt. 417 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv - o.
Äfven sjelfva bostället med sin gammalmodiga snitt tog sig derigenom ganska bra ut för en, som ifrån sjösidan betraktade detsamma. I det så kallade förmaket sutto prostens båda döttrar vid ett litet mahognybord och sydde. Länge hade de suttit så utan att tala med hvarann; slutligen sade den ena: Kors, Helena, hvad du arbetar ojemt, ibland så ifrigt, som om det vore dagen före julafton, ibland åter så långsamt och afbrutet, som om du hade ganska vigtiga tankar. Hvad är det, om man får lof att fråga? Jag har så grufligen ledsamt, vet du Clara; derföre arbetar jag så ojemt. Hur kan du ha ledsamt; jag för min del är nu så glad och har det så innerligen bra. Tänk, efter några dagar ha vi Maj, vi få grönt och varmt och vackert. Vi få ja, men vi ha det inte ännu. Den första våren är en bra obehaglig årstid, se på gräset, huru fult, se på björkarna. Tacka vill jag vintern, som med sin hvita likdrägt täcker öfver det onda, som hösten den härjaren gjort; vintern är bra, men våren, som är nog obarmhertig att kasta bort täcket och visa naturen, sådan hösten lemnade den, ja ännu rysligare, ett fem månader gammalt lik! Nu talar du så "lättsinnigt", Helena, som eljest låss vara så gammal och klok och rättänkande och så ofta corrigerar mig i sådana fall. Är icke våren hoppets årstid? Hoppets årstid, än sen! Hösten är minnets årstid; hoppet kan bedraga, minnet bedrar aldrig. Men naturen bedrar oss icke. Sommaren håller säkert hvad våren lofvade. Och hvad lofvar inte våren, äfven den första våren; hon har ju lärkor, vackert solsken, vacker blå himmel, träden ha små knoppar hvad kan man mera begära! Aldrig är jag så glad som om våren, jag tycker mig då vara en hel karl. Så har äfven jag tyckt hittills; jag har aldrig ens märkt, att den första våren är ful, hela min håg har stått åt den andra våren och sommarn. Men i år, nu trycker mig något, som jag inte vet hvad det är; jag ser i våren blott höst; jag är liksom rädd för hvad sommaren skall gifva.
Utan att på ringaste sätt vilja förneka eller ens draga i tvifvelsmål alla de fördelar, som onekligen äro förenade med och härflyta af grundsatsen om frihandel, vill det likväl synas för mig såsom skulle det här i riket finnas en handelsrörelse, som ingalunda förtjenar att helsås med namnet nyttig, utan snarare med benämningen skadlig. Denna näring är den så kallade gårdfarihandel^ hvilken, enligt hvad sjelfva namnet tillkännagifver, beslår deruti, att iökaren af dylik handel reser ifrån gård och till gård för alt utmångla sina varor. Om dessa varor utgjordes endast af bär i landet tillverkade produkter, skulle mången törbända öfverse med de skadliga följder, som alltid pläga beledsaga ett slikt kringirrande lefnadssätt. Men sådant är förbållandet på långt när icke, enär dessa vandrande handelsmän så godt som alltid medföra stora partier utländskt kram, hvilket de vanligtvis försälja på kredit för att desto lättare kunna locka de enfaldiga, att köpa dessa öfverflödsvaror. Då dessa varor merändels hafva en grann och förledande yta och då en köpare, som får varor på kredit, oftast förglömmer alt de cn gång skola betalas och att bans inkomster borde förbjuda honom att tillegna sig dem, så blir följden af allt detta, alt allmogens drängar och pigor, utsatta såsom de äro för gårdfarihandlandens öfvertalningsförmåga och lockande förespeglingar, förledas lill att köpa så mycket af detta kramgods, alt hela deras årslön knappt vill förslå att betäcka gälden, hvarefter husbonden blir den, som mest får sitta emellan på denna kommers, alldenstund hans tjenstefolk alltid taga sin tillflykt till hans kassa, då de nödgas 532 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 341. förskaffa sig nödvändiga kläder och skodon. Dä alla de nied gårdfarihandel förbundna olägenheter äro allt för väl kända, anser jag mig icke höra vidare orda derom, utan vågar vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer matie besluta, att all gårdfarihandel hädanefter skall upphöra. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukast. Stockholm den 29 November 1362.
Statens rätt att under vissa omständigheter taga befattning äfven med enskilda skogar, ej heller blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagen, hvadan också det af Komiterade afsedda fältet för en Skogs-styrelses verksamhet blifvit i ej obetydlig mån förminskadt, och då härtill komme, att den talrika skogspersonal inom länen, hvilken Komitéen, under nyssnämnde förutsättningar, föreslagit, kunde åtminstone tillsvidare utan skada betydligen inskränkas, fann Kongl. Majit den nya Skogs-styrelsen till en början kunna och böra organiseras efter en mindre måttstock än Komitéen afsett. Men då hela denna omfattande angelägenhet ännu befann sig i ett fullkomligt oord - Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekön.-Utsk. Betänkande N:o 50. 5 nadt skick, och Kqmitéens betänkande i ämnet, ehuru upplysande och förtjenstfullt i öfrigt, likväl endast kunde betraktas såsom ett förarbete till frågans slutliga lösning i alla dess delar, helst åtskilliga väsendtliga omständigheter dervid, Såsom t. ex. en efter förändrade förhållanden lämpad instruktion för Skogs-staten och nya stadgar för skogsundervisningen, alldeles icke blifvit af Komitéen vidrörda, ansåg Kongl. Maj:t den naturligaste ordningen äfvensom den lämpligaste utvägen för att bringa allt detta till ett önskadt slut vara den, som jemväl af Komitéen blifvit antydd, eller att åt Chefen för Skogs-styrelsen uppdroges utarbetande af förslag i dessa hänseenden, hvilka sedermera jemte de utlåtanden, som det kunde finnas nödigt att deröfver från vederbörande inhemta, måtte kunna framläggas till Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande. Kongl. Majd fann alltså för godt att för det då närvarande icke fatta definitivt beslut angående den nya Styrelsens sammansättning och att endast till sina hufvudgrunder bestämma dess verksamhet, samt uppdrog åt den emellertid förordnade General-direktören och Chefen för Skogs-styrelsen, att, på de angifna grunderna, utarbeta förslag till Instruktion för nämnda Styrelse, hvilket förslag, efter vederbörandes hörande, skulle Kongl. Majds nådiga pröfning underställas.
I dess ställe får jag vördsamt föreslå följande bestämda och tydliga redaclion: alla släta Sidentyger, såsom Taft, Sattin, Levantin, eller med hvilken annan benämning, som helst, enfärgade, skiftade, jrutiga eller randiga, hvaruti någon inväfd blomma eller figur icke befinnes, (Uti nu gällande Tulltaxa till införsel förbudne.) Alla andra slag, genom inväfda figurer eller blommor fasonerade. Shawlar, Shawletter, Halsdukar och Näsdukar: af gaze eller annan florsväfnad. Genom tryckning fasonerade. Alla andra slag, ej mindre släta, enfärgade och flerfärgade, rutiga eller randiga, än genom inväfda eller broderade Bil. till Bevillnings-Jjtskottets Utlåtande, N:o 3o. blommor eller figurer, mer eller mindre fasonerade. (Uti nu gällande Tulltaxa till införsel förbudne.) Jag reserverar mig äfven emot besluten att tillstyrka afskaffandefc af hittills existerande förbud emot införsel af Garn, Karolis, ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt, af färdiggjorda kläder, spelkort, porcellain och slöjdvaror, äfvensom mot tull-afgiftens nedsättning å hvitt omåladt porcei laine frän 6 till 5 sk. skålp. och emot tullnedsättningen vid utförsel af oarbetade ben, äfvensom emot beslutet att ej tillåta, det Sprit, för Luktvattens beredande, må i likhet med nu gällande Tulltaxas stadgande införas för 8 sk, tull p:r kanna. Jag reserverar mig emot majoritetens beslut att frångå Utskottets tillstyrkanden i dess första Betänkande, angående hittills förbjudne Manufactur-varors införsel endast uti tre hamnar och med seglande fartyg, ioke under 3o lästers drägtighet, samt blott med Ångfartyg af 6o hästars kraft och deröfver. Det rika England, som kan göra och som gör så stora uppoffringar för sin tullbevakning, har ej ansett sig kunna umbära sådane ccntroller, och då lära de i Sverige så mycket mindre böra anses umbärlige.