Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederströms begäran, att hans reservation mätte få åtfölja den af R. o. Ad. beslutade und. skrifvelse, enär det väl icke kunde förvägras Frih. Cederström alt lill K. M. ingifva hvilken framställning han behagade, men det tillhörde R. o. Ad. att afgöra huruvida en sådan framställning må få åtfölja den skrifvelse, som af Ståndet blifvit beslutad. Frih. Kantzow, Joh. Albert, anmälde till protocollet sin reservation emot R. o. Ad:s beslut. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag anser det vara en oform7 H. 32 250 Den 8 Februari e m. likhet, om en reservation af Ståndets minoritet skulle åtfölja den und. skrifvelsen, sorn R. o. Ad. nu beslulit, och jag anhåller således, ali Frih. Cederslröms anhållan malte varda afslagen. Frih. Palmstjerna, Carl Otto; För min del måste jag bestrida Frih. Cederslröms begäran. Jag anser del icke vara lämpligt, att en sådan und. skrifvelse, som R. o. Ad. nu beslutit att till K. M. afgifva, blifver åtföljd af en särskild mening eller reservation. Grundlagen gifver icke anledn. till någonting sådant, och vi hafva icke, såvidt jag känner, under föregående riksdagar haft något exempel på, alt Ständernas beslut ingått till Konungen, åtföljda af några reservationer, ehuruväl det icke kan bestridas att sådana reservationer få medfölja eli Slånds beslut då det meddelas de öfriga. Då emedlertid Frih. Cederströms anhållan beror på R. o. Ad:s beslut, anhåller jag, att densamma mätte afslås. Hr Stråle, Wilh.-: Då jag ansett mig icke böra deltaga i discussionen öfver ifrågavar. ämne, anhåller jag endast att till protocollel få förklara, alt jag voterat nej; hufvudsakligen på den grund, att det nu antagna skrifvelseförslaget åberopar den olika arfsrätlen såsom ett privilegium, hvartill jag finnér densamma icke på fullt lagliga grunder kunna hänföras. Hr Lagerhjelm:
En 6f de mest tryckande bördor, som åligga wista (llL88er af Joroagarc uti wart Fädernesland, är otwifwelaktigt skyldigheten, at upflälla de sä kallade indelte Regementerna til häst och fot, samt at förse deste Trvupper medMondering och Bewäring. Det torde wara öfwerflödigt, at nämna den tunga, Rust och Notställare under krig känna af denna skyldighet; men äfwen uti lugnare tider bar densamma warit för dem af icke ringa betydenhet. Hwad til Soldatens och Ryttarens underhäll ätgär, dä han är hemma pä Roten, är wisterligen för dest Rote - Bonde eller Rusthällare mindre swart at utgifwa, dä sädant utgöres -f bwad han sjelf pnocwicerar; men et annat förställande är äter med hwad til utrustningen erfordras. Med Den 19 Iunik. 8Zg Med anledning af sä wäl förr warcmde som nu gällande Grundlagar äger Konungen, såsom högste Befälhafware öfwer Krigsmagten, rättighet, at efter omständigheterna 'bestämma den un i t orm eller moncisriu^, hwarje corp^ stall bära, och det har således blifwit deste jordägares äliggande, at de i Regementernas monctLriu^Lr anbefallts förändringar werkställa. Under förslutne tider och i synnerhet sednare ären af f. d. Konungens Regering, har en til äfwentyrs icke obillig klagan försports, at flere af de indeldte Regementernas monllerin tidt och ofta undergått förändringar, hwilkas werkställande warit för Rust - och Rothällarne betungande, och hwrlkas werkeliga nytta för Staten torde wara swär at bestämma.
Jag högaktar mycket de religieusa tänkesätt, som föranledt Utskottets Förslag, men hemställer likväl, om någon annan Författning i ämnet, än den redan gällande, må kunna behöfvas, samt om icke denna fråga, hvilken icke egentligen synes tillhöra den Lagstiftande Magten, bör till Kongl. Maj:t öfverlemnas, för att efter serskildte sig företeende omständigheter derutinnan förordna. Det vore visserligen vackert öm man, 1 stället för att bivista Spectaclerne om Söndagarne, använde hela dessa dagar till Gudliga betraktelser och sysslosättningar; men man torde äfven böra eftersinna, om tillfälle gifves för Tjenstefolk och Handtverks-Classerne, hvilka endast om Söndagarne hafva ledighet, att erhålla några andra, mera lämpeliga och anständiga tidsfördrif än Spectaclerne. Om tillfälle härtill saknas, men Spectaclerne likväl afskaffas på Söndagarne, kunde Den 24 Februarii. 627 ilian derigenom lätteligen bereda anledning för nyssnämnde Folk-Classer att förstöra dessa dagar på några nöjen och lustbarheter, vida sämre och skadligare an Spectaclerne. Af sådan anledning anser jag för min del Spectaclerne å Söndagaine bora tills vidare bibehållas. Friherr e Anckar swärd, Carl Hinric.: Jag tror för min del att vi lika litet i denna, sorn. uti hvarje annan fråga, böra afstå vår rättighet att sjelfve pröfva; och med anledning häraf får jag anhålla om Proposition till bifall af Utskottets Betänkande. Herr Grefvert och LandtMar skalk en gjorde Proposition till bifall af Oecöhomiae-Utskottets ifrågavarande Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomias-Utskottets den 10 dennes afgifne, samt den 17 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, rörande Väckt fråga, om upphörande af Dykeriets befattning med Skepp och Gods, då Skeppet i Lotsmans farvatten af Lotsen sättes på grund. Herr Blomstedt, HanSj uppläste följande: Med tillfredsställelse erfor jag vid föredragningen af de till
Uti utfärdad anmärkning vid i83o års PosLHufvudBok yrkade dock ÖfverRevisionen, att en fullständig Persedeloch InventariiHufvudBok måtte, för så många år tillbaka, som KammarRätten kunde finna för godt bestämma, upprättas och aflemnas, men vid pröfningen af delta anmärkningsmål fanni KammarRätten genom Skrifvelse af den 3o Maji 1833 allenast godt förordna, att då med god ordning och Kronans säkerhet öfverensstämde, att de för Kronans medel upphandlade elFecter behörigen redovisades, (hvilket KammarRätten likväl ansåg kunna verkställas utan serskildt Bokslut, endast genom upprättandet af en Persedelräkning, som åtföljde den contanta redogörelsen såsom verification och uti hvilken räkning hvarje persedel af hvad slag den vara kunde, redovisades,) det skulle åligga PostKammarContoiret alt från och med år i83a och allt derefter årligen upprätta samt med IlufvudBöckerne insända en så beskaffad persedel-räkning, åtföljd såsom verificationer af dylika från hvarje Postförvaltare. En så beskaffad Persedel-räkning, som förbemäldt är, har ock från och med år i83?. från HufvudPersedelFörrådet i Slockholm blifvit upprättad, dervid dylika räkningar för samtlige PoslConloiren i Riket blifvit fogade, och till KammarRätten aflemnad. Att den hittills uppfyllt ändamålet, såsom redovisning för så väl belialIningarne som upphandlingarne af Inventariioch andra persedlar torde vara otvifvelaktigt, enär KammarRätten icke allenast föreskrifvit densammas omfång, utan äfven, då vidare anmärkningar dervid sedermera uteblifvit, synes hafva den gillat.
Jag har till en början ansatt mig skyldig förnya, hvad jag i min reservation nämnt, att den icke är mitt eget förslag, utan den Afdelnings af Utskotten, som först utarbetat frågan, och från hvilket jag ej skiljt mig i mer än en enda punkt, den nemligen, att jag trott den gamla Arrendatorn vid blifvande arrenden böra ha optionsrätt. Jag utber mig, att få vid detta tillfälle besvara några yttranden, som åsyfta ändring i mitt förslag. Alan har ansett det vara orätt, att lemna en anståndstid af två år, inom hvilken städjan borde betalas, med vederbörandes tillstånd; och man har trott det vara nyttigare, att städjan erlades inom tre månader. Afdelningen gillade detta förslag af den orsak, att man först bör afse allmänna rättsförhållanden, och sedermera de grunder, sorn förut varit gällande för enskillda credit-systemet. Dervid förekommer först det gamla bruket af lån på långa uppsägningar. Jag vet, att det fins familjer, som ännu hafva sina penningar utställda på 2 till 3 års uppsägning och jag tror, att det vore möjligt, att denna gamla credit-sed återkom, örn sudane Documenter kunde begagnas. Det är för att öppna utväg dertill, som jag tillstyrkt, att längre tid må lemnäs den klass, som vill bli Arrendatorer* att verkställa betalningarne. Den 6 November f. m. io3 Friherre Björnstjerna, som i öfrigt ansett förslaget lämpligt, har likväl trott, att arrendesumman för indelta Befälet derigenom skulle minskas. Jag medger, att första inkomsten möjligen kunde minskas för nuvarande indelningshafvare; men den skulle deremot nödvändigt ökas för de blifvande. Att emedlertid skillnaden ej skulle blifva särdeles betydlig, bevises bäst deraf, att de närvarande arrenden ej äro öfverdrifna, sedan Concurser m. m. befriat dem, hvilka hade ingått i sådane, som med svårighet utgjordes. Jag har derföre trott, att då man förutsätter nödig kännedom af kunnige män, som ärna blifva arrendatorer, både om närvarande förhållanden och möjliga förbättringar, borde man ej föreslå en förhöjning af arrendesumman, utan att blott ett överskjutande belopp af städjan borde vid auctioner komma i fråga.
Sekreta Utskottet, som fortfarande anser »det fredslugn vi njuta, för en af »de dyraste välsignelser för land och rike, och önskar med hvar redlig svensk »medborgare att det måtte blifva beständigt», yttrar derefter: »en beständig fred »vinnes dock icke igenom önskan allena, det är ett kändt och för god sanning »erkändt talesätt: att ingen har fred, längre än granne vill; och aldrig är ett folk, »ett rike, mer och snarare utsatt för andras vilja, intrång och på sistone uppen»bara våld, än om det under fredslugnet kan förgäta att skicka sig till att möta »en uppkommande ofredsslorm.» »Det är således under vårt välsignade fredslugn, som Svea Ständer, ömme »om sig sjelfve och Riket, dess sjelfständighet och väl, likt förläder, grannar och »främmande, äfven böra vara omtänkte, huru riket vid åkommande krig må kunna »hafva den tjenst utaf dess Armée, för hvilken den i fred hålles» »Att hafva och hålla en hop folk under namn af Armée, utan öfning, det »är att samla och förvara de bästa af landets barn, för att förr eller sednare, allt »som freden mer eller mindre räcker, antingen blifva slagen af en öfvad Armée, »eller, af ovana både vid fatigue och lefnadssätt, dö, under det de i fält skola »lära att blifva soldater; och att af arbetsdrängar göra dugliga soldater och en ööfvad Armée, dertill äro väl de värfvade Regementernes exercis-månader, och de Hill. lill R. st. Prot. 1836 & 1837. t Samf. I Afd. 3 Haft. 14 106 Bil. JM 5 lill Kongl. Maj.ts fräd. Pmp. JM 1, om Statsverket I8S6. »af Sekreta Utskottet uti ofvanberörde dess betänkande, Tor de indelta Regementer »tillstyrkte längre Regements-möten oundgänglige, men alldeles otillräcklige.»
Vid granskning af Riks-statens Femte Hufvudtitel, som innefatlar anslagen till Sjöförsvars-Departementet, hafva, dels med anledning af E. K. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels i öfrigt ifrågakommit de förändringar, hvilka här nedan omförmälas. Sjöförsvars-Departementet. l:o. Departementets Kansli-expedition. 1 anslaget lör denna Expedition har ej förekommit annan förändring än att Rikets Ständer beslulit att för den vid Expeditionen anställde Kopist uppföra eli lönebelopp af 1,000 R:dr, men att deremot nu utgående särskilda anslag ”för kopistgöromålens bestridande” böra upphöra. *) angående ett sedermera gjordt, här nedan iakttaget tillägg, se Riks-stånden sprolokoller den 20 Oktober s. å. Expediiions-Vtskottcts Förslag till underd. Förvaltningen af Sjö-ärendena samt aflönings-staterna vid Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt depöt i Göteborg. a) Uti det anslag Riks-staten under ofvanstående benämning upptager till belopp af 1,076,325 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 STOCKHOLMS HÖGSKOLAS JURIDISKA BIBLIOTEK BIHANG TILL umviHQo lama^åaiDSHS PROTOKOLL VID Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 1856 och 1857. I ' NIONDE SAMIjIUfftEW. Riks-Standens Protokolls-Utdrag, som innefatta Remisser och Res lut. Utdrag af Protokollet, hållet hos Högloft Ridderskapet och Adeln den 20 Oktober 1856. S. ]). Beslöt Högloft, llidderskapet och Adeln, att läktaren i Riddarhussalen må under innevarande Riksdag blifva upplåten för främmande åhörare, som önska bevista Ståndets öfverläggningar, samt att med utdelningen af biljetter dertill Aiå förhållas såsom hittills varit vanligt. Ut supra. Ex protokollo. Albert Munck. S. D. Beslöt Högloft. Ridderskapet och Adeln att bibehålla den nu likasom vid de sednaste Riksdagarne för det Högloft.
Men ingen brydde sig om lilla Mea, och det var då också ej underligt, ty hon såg blott missnöjd och mulen ut, under det Märtha låg der så blid och glad och leende. Meas styfmor delade sina omsorger lika mellan de båda barnen; ja hon var till och med oftare vid lilla Meas bädd och sysselsatte sig mest med henne, ty hon var sjukare än Märtha. Men denna omvårdnad värmde ej lilla Meas hjerta till tacksamhet; ty hon hade märkt, att då styfmodren kom till Märthas bädd, fick hennes röst ett helt annat tonfall, hennes ansigte ett helt annat uttryck. Men hvem kunde säga annat, än att doktorinnan var en exemplarisk styfmor! Om hon hört någon tvifla derpå, skulle hon ej endast kännt sig djupt sårad, hon skulle äfven blifvit i hög grad förvånad. “Jag har aldrig sett ett så fullkomligt kallt och hårdhjertadt barn, som Mea“, sade en dag doktorinnan till sin man. “Då jag kommer till Märthas bädd, slår hon armarna om min hals, kysser mig och tackar mig för min vård om henne. Men då jag kommer till Mea, vänder hon sig vanligen bort och låtsar sofva, för att slippa tala, och på mina frågor hur hon mår och om hon önskar något, svarar hon alltid så kort och ovänligt, som möjligt. Och dock vet Gud, att jag har vårdat henne med den största ömhet och samvetsgrannhet, att jag till och med vakat ett par nätter vid hennes bädd och ej sparat mig sjelf någon ansträngning för hennes skull. Det är bra hårdt att på detta sätt blott röna otack för sin möda, det är bra hårdt, att jag ej skall vara i stånd att vinna detta barns hjerta!“ Doktorinnan ville verkligen stå på god fot till sin styfdotter, men hon förstod ej det rätta sättet att vinna detta mål. Hon fordrade kärlek, i stället för att gifva kärlek. “Det der är verkligen mycket ledsamt“, sade doktorn, tankfullt, “mycket ledsamt och högst oförklarligt och besynnerligt tillika, ty lilla Mea är ej kall till sin natur, långt derifrån“.
När Ruffen några minuter senare kom igen med det infångade olycksbarnet flämtande inom rocken, hade han den stora äran att i förbifarten af vår måg bli presangterad för herr landshöfding, som var så nådig och komplimenterade honom för hans säregna förmåga, både som regissör och direktör! Gustaf bli komplimenterad som direktör! Gustaf! Medan jag satt där, bortglömd och föraktad som själfva Carl den Tolfte, jag, som lidit allt — presis allt — från a ända till o — om inte till ö! Det föll helt enkelt aldrig landsens fader in, att en kvinna kunde stå i spetsen för så lyckade fiaskon som våra, och Gustaf han bara bockade och höll till godo, han! Nu säger han, förstås, att han inte kunnat få fram ett enda ljud, om man så tuttat eld i nacken på honom — och det tror jag, men han borde ha talat ändå! »Hm — hm —», sa Ruffen hastigt, när han väl kom fram till mig — »jag tror — det blir så godt — att jag går hem med Pepita. Hon darrar så!» »Åh!» sa jag mildt, »hur ska det då gå med tablån? Du är ju direktör du, Ruffen lilla.» »Buh!» Gustaf försvann så kvickt, som om han på något outransakligt sätt fått en spruta vatten i ansiktet på sig. De applåder, som de döfva fick, var ett intet mot de, som dånade, när ridån föll öfver aporna. »Aporna, aporna!» skrek publiken som i ett rus. Jag bakom ridån som en pil. »Hör ni inte!» skrek jag. »Publiken vill se aporna! I detsamma rycktes ridån upp, och skrifvar Svensson, som spelat Apans ägare, steg in och bockade sig åt alla håll och kanter. Skratt, tjut och bravorop. »Herre Gud!» sa jag gråtfärdig, när han väl kom ut igen. »Inte visste jag, att herr Svensson hörde till apsläktet! — Men det kan ju alltid vara bra att veta — till en annan gång», tillade jag hämdlystet. För öfrigt måtte människor kunna bli hvad som hälst när det gäller applåder — till och med tigrar!
Hr von Troil, Samuel Gust.t^De skäl, Hr von Hartmansdorff anfört för afslag å ifrågavar. betänk., kunna visserligen för en och annan synas vara af icke oväsendtlig vigt, men jag tror dock dessa skäl icke böra komma i öfvervägande vid delta tillfälle, ty i händelse frågan af II. St. bifalles, skall den ytterligare pröfvas af Konungen i Statsrådet. Hvad mig beträffar, anser jag så giltiga skäl blifvit af Hr von Hartmansdorffs motståndare framdragne, alt jag hoppas, det R. o. Ad. lätteligen behagar inse, att icke mindre klokheten, än äfven rättvisan och granlagenhenlcn, emot ett MedSlånd fordra, ali R. o. Ad. icke afslår en af BondeSlis lilligastc önskningar, och på grund häraf röstar jag för bifall lill betänk. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. förslag lill ändring af 52 § R.F. och 24 § Riksd.- Ordn., besvarades denna propos. med starka ja, blandade med många nej, hvarjemte begärdes votering. I anledn. häraf upsaltes och justerades följande förslag lill volerrs-propos. Den som bifaller det uti Const.Utskis mern. N:o 4 till R. St. öfverlentnade hvilande förslag lill ändring af 52 § R.F. och 24 § Riksd.Ordn., ang:de tillförordnande af BondeSl:s Sekret., voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde förslag icke af R. o. Ad. antaget. Sedan härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifvit, alt plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., företogs voteringen, och befunnos, vid dess slut, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 136. Nej — 62.
Det föreföll mig nämligen, som om jag hörtr Lessing lifslefvande sjunga vinets lof, ehuru han nu — jag medger det * gerna — vid sin återuppståndelse efter den öfver 105-åriga hvilan tycktes mig en smula lurfvig. Men kanske jag bara tyckte så. Emellertid ber jag läsaren sjelf döma i denna saken, ty (inom parentes sagdt) dröjde det icke länge, förr än jag kom i tillfälle att göra en jemförelse mellan Gotthold Ephraim Lessing och F. Barthelson — Zéro, särskildt hvad beträffar denna dikten i fråga. Dikterna lyda, som följer: Leasings: Die Türken. Die Türken haben schöne Töchter, Und diese scharfe Keuschbeitswäch-ter; Wer will, kann mehr als eine frei ’ n: Ich möchte schon ein Türke sein. Wie wollt " ich mich der Lieb * ergeben! Wie wollt * ich liebend ruhig leben, Und. doch sie trinken keinen Wein; Nein, nein, ich mag kein Türke sein. Zéros: Herr Peterssons tankar om turkarne. De skönaste döttrar dock turkarne ha ’, Eunucker dem vakta så säkert och bra; Man fnar, får harem med dussinet i, Ack, acky huru gerna jag turk ville bli! Hvad jag skulle skämta den hela Guds da ’ n Med mina turkinnor som turk på divan! Och allt, de med guldtoffeln pekade på, Det skulle de söta » turkoserna » få. Vid Offenbachs toner, i lättaste gaz, Mig bägarn de skulle kredensa med grace ... Men turkarne få ju knappt smutta på vin Ne pass! Att bli turk, nej, det måtte väl hin !Les&amp;ings dikt har visserligen inte mer än tv&amp; strofer, då deremot Zéro anslagit tre sädane &amp; t sin » Petersson ».
Det kan ju ha kommit hinder i vägen, främmande eller något annat. Lyssnar. Med ett qväfdt skri: Ett åkdon stannade vid trappan. Det är hon det är hon. FRU VÖRSKY kommer in. Här är jag ändtligen. Jag dröjde så länge i garnboden, då jag inte riktigt visste hvad jag skulle ta till inslag. Ty olika måste vi nödvändigt ha det. Ni sa' ju att ni hade tjugufem alnar färdiga? Det blir just lagom åt mig och lilla Alma. Mer behöfs det inte. Här har jag några nya proflappar. Hvad säger ni om det där mönstret till exempel? Johanna tar maskinmessigt emot lappen. Fru Vörsky ger henne en annan lapp. Än det där? Det är heller inte fult. Där är visserligen litet olika ränning, men inte gör det något. Kanske det till och med blir ännu vackrare med den ränning vi ha. Eller hvad tror ni? JOHANNA. Kanske. FRU VÖRSKY. Väf en liten bit till prof, så får vi se. Jag sätter mig ner här så länge. Tar af sig ytterplaggen och sätter sig. Se så, och nu kan jag berätta er något roligt. I garnboden träffade jag fru Hanhinen, som är ordförande i fruntimmersföreningen, och hon lofvade att ge er arbete för hela vintern. Inte just väfning, men sömnad, och det är väl detsamma eller hur? Ni kan naturligtvis sy? Ja, det behöfver jag väl inte fråga om heller. Fruntimmersföreningen, ser ni, har fått stora beställningar från en kasern, och därför behöfver de skickliga och ärliga sömmerskor. Nå ni svarar ingenting? Jag trodde mig göra er en stor glädje, när jag så snart uppfylde er begäran. JOHANNA. Goda fru Vörsky, om ni blott först ville höra Om jag skulle våga FRU VÖRSKY. Lita på det? Visserligen, när fru Hanhinen har lofvat. JOHANNA. Nej, nej, hvad bryr jag mig om det nu? Om jag skulle våga tala om för er FRU VÖRSKY. Tala om? Hvad då? Hvad fattas er, Johanna? Har någonting händt? JOHANNA. Ja. FRU VÖRSKY. Någon skada? Med väfven? Det kan jag väl aldrig tro.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställde derefter följande Voterings-proposilion; Den, som bifaller SlatsUtskottets ytterligare Utlåtande, angående användande af den till Ädelforss Guldverk lydande egendom med tillhörigheter, likväl med den förändring, att orden: efter Jordeboksvärde böra utur Utskottets tillstyrkande utgå, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Den 7 Januarii e. ni. * 71 Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln besluta, att Herrar Adlerbrandt och af Wetterstedt böra för sine godkände fordringar erhålla ersättning efter Jordeboksvärde, uträknadt efter Markegångsprisen Länen emellan, i de af dem dertill uppgifne hemman under Ädelforss, till så stor del, som efter denna stadgade grund mot fordringarne belöper; och att i händelse vid liqviden en mindre brist, som dock icke får öfverstiga nio Daler silfvermynt, skulle uppstå, samma brist må på lika sätt med andre Skatterältsfordringar fyllas, samt alt underdånig skrifvelse härom från Rikets Ständer till Kongl. Maj;t må afgå, med underdånig anhållan, att KammarCollegium må erhålla Nådig befallning att låta verkställigheten häraf skyndsamt besörja, Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapetoch Adeln godkändes, samt anslogs, Voteringen börjades klockan half till jo e, m.; och befunnos, efter voteringens slut, klockan en qvart till ii e, ni, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som föijer; Ja — 18. Nej — l6. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Gref ven och 17* Den 7 J an u a v i i e. m.
Ank. till Exp. Utsk. dea 3 Dec. kl. 2 e, n». Memorial, med förslag till voterings-propositioner > i anledning af ski/jagtiga beslut öfver Utlåtandena N-ris n5j och 36j. Enligt till Stats-Utskottet ankomne protocolls-utdrag, liar Utskottets Utlåtande N:o 257, hvaruti bifall lill Kongl. Majrts Nådiga Proposition om pensioner till f. d. Stats-Råden Herr Friherre Åkerhjelm och Herr Grefve Härd, af 4>5oo R:dr för den förre, och 4»°oo R:dr för den senarej afstjrkes, blifvit gilladt af Borgareoch Bonde-Stånden, hvilka vid pröfning af Utskottets förnyade Utlåtande i ämnet, N:o 367, samma beslut vidhållit, hvaremot Ridderskapet och Adeln bifallit Kongl. Majrts omförmälde Nådiga Proposition, och Preste-Ståndet beviljat förutnämnde Herrar f. d. Siats-Råd halfva Stats-Råds-lönen hvardera, att å Allmänna Indragnings-Slaten uppföras och af dem tillgodonjutas med vanliga vilkor af pensionernes minskning eller upphörande, i mon af framdeles erhållande löner å Stat; och har Preste-Ståndet inbjudit Med-Stånden att i detta beslut sig förena.