Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jesusbarnet öfver ett vatten i ett landskap, belyst af den uppgående solen, allt utmärkt skönt och lifligt. Man behöfver blott gå vidare, för att se, huru litet intagande i bredd med dessa äro så väl Nederländarne: Quentin Messis, Schooral, Coxcie, Hemskerk och den otäcka Mabuse; hvilka lefde öfver ett halft sekel sednare, som den Öfvertyska skolan (slutet af 15:de seklet), Schön, Holbein d. ä., och de yngre (i början och medlet af 16:de seklet) från Ulm, Zeitbloom, Schaffner, Asper Amberger. Ur den förra skolan förtjena att nämnas såsom landskapsmålare Bles (k. 90) och Patenier (k. 94). Hos dessa alla synes redan det rena och sköna uttryck gått förloradt, hvilket Eyckska skolan lånat från Byzantinerna, jemte det den tillika mildrade dess stelhet. Holbein d. y., (i Augsburg), tillhörande öfvertyska skolan, för hvilken hufvudsakligen borde göras ett undantag, har här endast porträtt, ett berömdt (77 i 2:dra salen). Albr. Dürer (1528), af hvilken tyska konstens heros öfverhufvud icke alltför många målningar finnas, har här sina berömda «Apostlar» (71, 76), sitt eget «porträtt» (k. 124), sin lärares (k. 139), samt för öfrigt «riddare» (1, 3), verkliga riddare af den bedröfliga skepnaden, en stel «Lucretia» (93) o. s. v. Det kan vara förmätet att yttra något sådant om en Dürers verk, i händelse de verkligen äro hans, men jemför man det nämnda fint målade porträttet, de starkt modellerade apostlarna och de förunderligt tecknade riddarne, så skulle man tro sig här hafva trenne skilda målare. Af hans lärare Mich. Wohlgemuth (från Nürnberg) finnas flera stycken.
Preste-Ståndet har, den 9 i samma månad, gillat Utskottets yttrade opinion, rörande Fullmugtiges åtgärder vid upplåningen i Svenskt Bancomynt, och — i anledning af Utskottets Utlåtande, rörande lånet af högst två millioner Riksdaler i silfver, af innehåll, att Utskottet icke kunnat undgå, att yttra den öfvertygelse, att Fullmägtige, vid detta tillfälle, väl uppfyllt ordalydelsen af de föreskrifter Rikets Ständer dem gifvit, men ändock icke befordrat Rikets Ständers afsigter, med det nit och den omtanka, sorn af Fullmägtige kunnat förväntas, — beslutat, att denna Utskottets opinions-yttring borde förfalla, samt bifallit den af Utskottet tillstyrkta decharge för Fullmägtiges förvaltning. Bonde-Ståndet har funnit för godt att bifalla hvad Utskottet uti Berättelsen tillstyrkt. Från Borgare-Ståndet är Berättelsen återremitterad med anmärkningar, hvilka, uteslutande, hafva till föremål Utskottets förenämnde yttrande, i afseende på lånet af två millioner Riksdaler i silfver. Af en Ledamot, Herr Petré, är anmärkt, att ifrågavarande yttrande står i strid med Utskottets nästföregående yttrande, att nemligen Fullmägtige uppfyllt ordalydelsen af dem gifne föreskrifter; uti hvilken anmärkning Herr Holm instämt, med tillägg, att han icke kan göra för sig begripligt, att ombud; ehuru de medgifvas hafva ställt sig erhållna föreskrifter, efter ordalydelsen, till efterrättelse, ändock ej anses hafva handlat så väl, att de icke kunnat handla bättre. Det är sannt, att ordalydelsen af föreskriften kan vara en, samt andan och meningen en annan, men talaren föreställer sig, att föreskrifter till ett Embetsverk böra vara så tydliga, att de mäste, efter ordalydelsen, förstås och tillämpas; hvarföre ej heller, då ett bokstaflig! fullgörande skett, något klander bort ega rum. Om det skulle Bihang till R, St.
— Å, den Mazèrska balen, tänkte Wanda med ett styng i hjärtat. Hon hade alldeles glömt den. Hon borde ej bedt Agda hem till sig. Nu hade hon festligheten midt för ögonen, i stället för att ha varit så undan från den därborta på andra Långgatan. Att hon kunnat vara så tanklös! Wanda kastade en hastig blick på sin följeslagerskas ansikte. Det var blekt som förut men utan något uttryck, som förrådde att hon lagt märke till omgifningen. Wanda skyndade före henne uppför trapporna. — Är herrn inte hemma? Gick han på klubben! Men ni visste ju, att jag snart skulle komma igen, hade jag inte sagt det? Då får du nöja dig med mig så länge, Agda lilla. Vänta härute ett ögonblick, tills jag tändt ljus. Redan i tamburen hade Wanda med en hastig blick öfvertygat sig om att man kunde se den Mazèrska våningen stråla i full festskrud, att man till och med kunde igenkänna några af de förbi fönstren skymtande skuggorna. Wandas våning låg en trappa högre än Claras. Hon tände lamporna i atelieren och drog fram förhänget, som fullkomligt dolde all utsikt. — Kom in nu, nu ha vi det hemtrefligt. Men Agda kom inte. Wanda gick och sökte henne i Wilhelms rum. Där var fullständigt mörkt, och det dröjde ett ögonblick, innan hon skymtade sin gäst vid det bortersta fönstret. Agda satt med armbågarne stödda mot fönsterbrädet och hade dolt ansiktet i sina båda händer. Wanda märkte, hur hela hennes kropp genombäfvades af undertryckta snyftningar. Tvärs öfver gatan hörde man tid efter annan enstaka toner af dansmusiken. Clara hade anskaffat en hel orkester. Wanda gick ej fram till Agda utan ställde sig vid det andra fönstret och såg, äfven hon, öfver till den motsatta sidan. Man hade börjat dansen därinne, och hon kunde se paren svänga förbi, fast hon ej kunde urskilja, hvilka de voro. Ibland tyckte hon sig från andra ändan af rummet höra en undertryckt klagande suck som från ett litet barn, man stängt ute i mörkret.
Kanske jag inte som frivillig ärligt tjänat på de svenskes armé, ja, här i fångenskapen till och med antagit deras af påfven förbannade troslära. Hvad säger du till det, giovane mio? – Jag tiger och garfvar oxläder, – svarade Kræmer. – Ja, du tiger och garfvar oxläder, du, men jag veta ett oxläder, som vi utländare fått att garfva, och det vara det svenska sinne. Jag nyss ha tagit vackra löjtnant Rothlieb med mig ut på berget och sagt med handen på hans bröst: Rothlieb, böj här på detta rum sina knän och tacka den gode himmel att Rothlieb blifvit så fagert skapad och så behaglig inför alla kvinnor! Skäms han inte att gå och stura midt i leken ... Santa Maria! Hvad tror du karlen gjorde? Stora karlen begynte sucka, och jag kände hur tomt det hjärta skramlade i bröstet hans. Jag gick då till löjtnant Becks fru. Fast hon är ett helgon och en gammal granrisviska, där barret sticker ju torrare det sitter, hon i alla fall vara en kvinna. Jag uppvaktat henne i timmar. Näsan vara litet prickig och ögonen två klarblå vattendroppar, en riktigt sval dag i månad septembris. När jag berätta, hur jag i västanvädrens sus på blomsterplanen hör den gode gudens alla änglar sjunga, hon svara med att kalla löjtnant Rothlieb en dålig människa. Hon sedan blir snurrig och obstinat och lillförnäm, men lärer det platt intet annat betyda än förlägenhet. När jag först svor den svenska fanan tro, då smattrade domsbasunen som bäst mot den bordsgaffel och den fontang, och det, som urskuldade den peruk, var att den skylde. Nu eldas ugnen het för de stackars fångar med kvickt hufvud, som spela commedia. Ack, kamrat, jag hafva sett i mitt land heliga systrar, doftande af ljuflig ödmjukhet och himmelsk kärlek. De tala om Guds godhet, men icke om människors ondska. Ack, kamrat, kom och se kvinnorna i mitt land, när de omfamna sina barn eller sitta med sina vaxljus och gråta på grafvarna! Det är att se hjärtan brinna. Hvad säger du därtill?
Serveringen var allt annat än fin: groft bondporslin, tennskedar och en liten blankskurad kaffekittel, som gick under det förtroliga namnet »Petter». Men kaffet var godt och rykande varmt, brasan susade doft, och allting var nymorgnadt och friskt. Det var ett förträffligt kamratskap, och Selma kallade det att lefva på ungkarlsmanér, men Richard skrattade och sade: »Jo, pytt ock! Det kan du inbilla dig.» Då han icke läste, hjelptes de den första tiden åt att möblera salen med allt dugligt, som fans att tillgå i de andra rummen. Det var deras stora nöje; de profvade och ändrade beständigt och måste skratta åt sin barnslighet, men det var icke mindre roligt för det. Till slut kommo de öfverens om, att nu hade de salen riktigt »genomstilig». Sanningen var åtminstone, att de trifdes der, och att den nu syntes bebodd. Kandidaten skref ofta till sin fästmö. En qväll, då Selma kom in från sjukrummet, visade han henne tre fullskrifna ark. »Se så långt», sade han och skrattade, »nu har jag ritat af både uggleboet och dig med.» »Bevara mig väl, hvad kan du hitta på att skrifva, som kan bli till sådana plakat?» »Vill du läsa?» »Inte skulle du vilja det?» »Jo visst. Hvarför inte?» »Sådana bref trodde jag aldrig att man visade», svarade Selma en smula skyggt. Hans erbjudande sårade henne, både för fästmöns skull och hans egen. »Naturligtvis ska du och Elvira bli vänner, derför kan du gerna läsa brefvet, och så sjelf skrifva en helsning. Jag har redan nämnt att du kommer att göra det. Du är redan presenterad i brefvet. Seså.» Han satt i skrifbordet, borta i ett hörn, der lampan stod tänd. Alla gardiner voro nedfälda, der var så varmt och hemtrefligt i det stora skumma rummet med sina gammaldags bugtiga möbler, och det enda ljus, som fans der, föll samladt öfver hans mörka ansigte, öfver det svarta, stubbiga håret och hans breda axlar.
Riksdagsordningen, fattade beslut, att, såsom medel till befordrande af en önskad skyndsamhet vid målens bearbetande i Utskotten, med undantag af de mål, hvilkas handläggning af flere Utskott från början, genom målens beskaffenhet, vore nödvändig, remittera hvarje mål endast till ett enda Utskott, hvilket det skulle åligga att, efter ämnets ompröfvande och utveckling, med annat eller andre Utskott sammanträda, för att ett gemensamt yttrande deröfver afgifva; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PresteStåndet förena. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställde proposition till instämmande i PresteStåndets nyssnämnde beslut. Bifölls. Den 5 Januari i. 6i Föredrogs till remitterande Herr von Qvantens, Carl, den 15 sistlidne December e. m. på bordet lagde Motion, om uppliäfvande af Invalidlnrättningen på Ulriksdahl. Herr Kafle j Lars Davida anförde skriftligen: Då jag icke kan dela de åsigter, som föranledt Herr von Qvantens Motion, om upphäfvande af Invalid-Inrättningen, anhåller jag, att deremot få framställa några anmärkningar, inskränkande mig dervid, för alt ej uppehålla tiden, endast lill de omständigheter, som främst synas fordra vederläggning. Den värde Motionairen yttrar således till en början: alt han anser Invalid-Inrättningen numera öfverflödig; men sådant vederlägges af det betydliga antal sökande gamle Krigsmän, hvilka anse för den största välgerning, att på sin ålderdom njuta en fristad, der de äro försedde med snart sagdt alla lifvets behof, såsom föda, kläder, boningsrum samt Läkarevård och nödig skötsel m. m.
Ätskillige hördes förklara sig häremot» Herkvtzn Rossnlkein hemställde ^ dm ej de «f Friherre I-amiligsksusen gjorda förbehåll borde LS7 intagas i ?roposi,ionen til bifall, och önskade ak Ridderssapet och Adeln uppå dem wilie fästa sm upmärkjamhct. Herr LkrZis, Larl Willielm. Wid frä» gan om viseo m.Werks undantagande, får jag den aran tilkannagiswa, at vvmmercL-Loiiegii Discont har si.i vo nä ifrån Riksens Ständers kwgus, och at, om den ej får sin rätt, sä kan den ej gora Län<;oeri rätt. Herr 2iber, vbriliopber voZirlaur» Om be kil äfwentyrs grundade anmärkningar, som siere warde Ledamöter gjort wid Hemliga UlskottetS Bekä.ckande, skulle alla inflyta i kropolnionen, ftuktar jag, at den blefwe ganska jnwecklad. Tre SiändS Bestut, som redan bifallit Betänkandet, kan wiste icke bllfwa någon regel och rättesnöre för det, som Ridderskapet och Adeln skall taga, men det utgör likwäl Riksens Ständers Beslut, och lara således alia förändringar, som af Ridderskapct och Adeln förefläS, icke kunna fa annat afseende, än dek Kongl. Mqj:t derä behagar göra. Jag hemställer derföre ödmjuke, lizen, om icke der skulle anses tilsyllestgörande, at kropolirionen blefwe helt enkel til bifall eller asslag ä Betänkandet, och at sedermera alla de tillägg, som af flera wärda Ledamöter här blifwit gjorda, ur krokocollet uttagas och Konungens höga pröfning underställas. De kunna först genom Kongl. Mastts
Februari! blifvit beslutit till Kongl. Majus Befallningshafvande i Gefleborgs Län, rörande upplysning om Sältdahla Allmänning. Stats-Utskottets Bettini anderi: 1459 9:0 Ätt General Landtmäteri-Contoiret blif vit erindradt, alt till Kongl. Collegium inkomma ined inTordradt Utlåtande angående den i Vesterbottens Län belägne och Olofsforss Bruk ansiagne ReCognitions-Skog. 10:0 Att, af den anledning, ätt Kongb Kämmaroch Bergs-Collegierne, stadnat i skiljl actige meningar om rätta förståndet af Kongl' Kungörelsen den 4 Februarii i3n rörande tilldelnings-sättet af Skog åt skattlagde Henrnitm och Lägenheter, följande mål, i afbidan på Kongl. Majus Nådigste förordnande och föreskrift i denna omständighet icke kunnat till pröfning företagas, nemi. angående Forssvik* Bruks och Granviks Masugns Recognitions-Skov i Skaraborgs Län; angående Hellsjö Recognitions-Skog i Kopparbergs Län; angående Re_ cognitions-Skogen under Folkströms Bruk i östergöthlands Län; angående Recognitions - SJco-^ garne under Helleforss Och Smedstorps Bruk i Södermanlands Län; angående Willingsberg#
M:ts nådiga proposition i öfrigt innehåller, hafva Rikets Ständer beslutat: l:o att af den genom det utländska lånet eller krediti vet beredda tillgång bildas en särskild diskonteringsoch utlånings-fond, hvilken i Bankens räkenskaper särskildt upptages och redovisas under benämning af "Statslåne-fonden”; 2:o ali för de från denna fond beviljade först räck n ingar erlägges ränta och provision, som med tillsammans högst två procent för året må öfverstiga hvad som i ränta och provision för det utländska lånet eller krediti vet skall, efter år räknadt, betalas; börande räntan och provisionen, som vid försträckningarnes meddelande förskottsvis afdragas, af Fullmäktige lämpas och bestämmas med hänsigt till penninge-eflerfrågan, statens skyddande mot förlust i och för upplånings-, indragningsoch förvallninps-omkoslnader samt i öfrigt sig företeende omständigheter. 3:o ali åt Fullmäktige öfverlemnas att, under ett samvelsgrannt afvägande af de olika orternes och näringarnes billiga anspråk och behof, mellan Bankens olika lånedistrikler fördela fondens tillgångar. 4:o att Fullmäktige härvid böra hufvudsakligen afse icke allenast att medlen må, så vidt ske kan, varda spridda till alla delar af landet, för att underlätta och befordra den inre rörelsen och komma landets samtliga hufvudnäringar till godo, utan äfven att, genom den allmänna kreditens upprätthållande, lör hela riket eller vissa landsorter vådliga rubbningar i penninge-cirkulationens jemna gång må lörekotnmas; egande Fullmäktige, då de finna sådant vara för det angifna syftemålets vinnande nyttigt eller behöfligt, att anvisa någon del af fondens tillgångar såsom omedelbar försträckning till så - 198 Expeditions-Ulskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 203. dana inom riket befintliga penninge-förvaltande verk och inrättningar samt större bolag och föreningar, som af Fullmäktige anses erbjuda fullkomlig säkerhet.
Beslöt Ståndet, genom Utdrag af Protokollet, meddela de öfrige Riksstånden, att den för Presteståndet uti huset n:o 1 vid Nedra Munkbron inrättade Klubb stöde öppen alla aftnar, då Plenum i Ståndet ej inträffade, och att Presteståndet med synnerligt nöje skulle se, att densamma af respektive Medståndens Ledamöter besöktes. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Kongl. Maj.ts, denna dag meddelade, nådiga skrifvelse: l:o 1 anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutna Riksmöte föreslagna lagförändringar; och 2:o Om förordnande af en Statsråds-Ledamot i afseende på handläggningen af vissa i Riksdags-Ordningens 36 och 42 §§ omförmälda Riksdagsärenden. Från Vällofl. Borgareståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Memorial, N:o 1, angående tillökning i Utskottets Kansli-betjening. S. D. Föredrogs Stats-Utskottets Memorial, N:o 2, med öfverlemnande af ett exemplar af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof. 14 Prot.-Utdrag den 5 November i856. Memorialet lades till handlingarne, och den Kongl. Propositionen blef lagd å Ståndets bord, för att vara för Ståndets Ledamöter tillgänglig. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch, Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 1, angående tillökning af tjenstemanna-personalen vid Utskottet.
BorgareStåndet och Hederv. BondeStåndet blifvit återremitteradt, till följe af inom dessa Stånd dervid gjorde anmärkningar, hvilka innefatta: 1:0 Att Utskottet förnämligast framställt det reglementariska, men icke grunderna, åtminstone dessa ej med den fullständighet, som vederbordt. 2:0 Att munderingens slitningstid blifvit beräknad i likhet med den vid de värfvade regementerna, hvilket gör kostnaden, dubbelt större, än på det sätt, som Friherre Mannerheim uppgifvit. 5:0 Att Utskottet föreslagit, det Directionen skulle bestå af Landshöfdingen, Regementschefen, 2:ne Ryttmästare och 4 Rusthållare; men, då Ruäthållarne jemte Landshöf - 1174 Besv. och Ekon. JJtsk. Betänkanden. bingen utgöra fem, men befälet endast 3:ne personer, blifver vid omröstningarna förhållandet olika mot hvad som är antaget vid Infanteriernas Beklädnads Directioner, der Rotehållarnes ombud ära lika många, som Regementets. 4:0 Att den edsvurne djurläkare, som Utskottet föreslagit, icke i annan egenskap måtte användas, än för att lemna upplysningar, emedan det måste tillkomma mönsterherren, att afgöra om hästar; äfvensom det blifvit yrkadt, att, då endast 2:ne Veterinairinrättningar finnas, och det således blir svårt att derifrån få en Djurläkare, hvilken, såsom Utskottet föreslagit, skulle afgifva trovärdiga yttranden, om hästars tjenstbarhet, den förändring borde antagas, att en ifrån nämnde inrättningar utgången elev vid dylika tillfällen finge tillkallas. 5:0 Att det icke kan förenas med kronans tjenst och Rusthållarnes bästa, om mönstring, såsom Utskottet tillstyrkt, endast får hållas hvart 5:dje år; hvilket dock af andra blifvit bestriddt. 6:0
Nu låg det emellertid i Dinas natur, att det, som hon helst af allt hade lust till, var att se till höger och venster, ja, vrida nacken alldeles ur led för att se sig om, i fall hon kunde komma åt det, och både hon sjelf och de andra gjorde stora ansträngningar, för att hon skulle passa in i det hem, hon hade kommit till. Ibland lyckades det henne också, men det var mera en roll, hon tvang sig att spela. Hon gick då med nedslagna ögon och sade till sig sjelf: »En ung flicka med ett vackert ansigte, men en sträng, nästan klosterlik hållning, gick vid sina föräldrars sida till kyrkan.» Eller också tänkte hon för sig sjelf, som om hon skulle läsa upp ur en roman: »Då hon ännu blott var femton år gammal, tillbragte hon icke sina aftnar som andra unga flickor med att deltaga i baler eller andra tomma förströelser, utan stilla, för det mesta alldeles tyst, satt hon vid sin fostermors sida och klippte väf till små barnskjortor åt de fattiga, eller hörde med andakt de äldres samtal om allvarliga ämnen.» Hon fann behag i den snäfva mörka klädningen, man hade gifvit henne, kammade håret slätt och trippade omkring med små, bestämda steg. — Men så kunde hon plötsligt en qväll försöka att sätta upp sitt hår högt i nacken med lockar, när hon hade blifvit ensam, och hänga sin mors ametistörhängen i silkestrådar kring öronen. Det klädde henne utmärkt! Hon satte sig med bar hals framför spegeln och profvade olika ställningar. »Hertiginnan af Némours», sade hon, snörpte på munnen och kastade hufvudet tillbaka. »Grefvinnan af Poitiers», — och hon intog en ny ställning. Plötsligt fick hon riktig afsky för den gamla, fula klädning hon var tvungen att gå med. Hon kom i håg sin mor, som mycket tyckte om vackra toaletter och hade utmärkt god smak, och hon tänkte på »sin söta lilla mamma», som hon alltid i tankarna kallade henne, med sorg och längtan. — Den ’söta lilla mamman’ hade också varit en intagande dam, men blott haft det lilla felet att icke bry sig det ringaste om sin man och sina barn.
Sill ttnbmifanbc af förnyabe framflältningar om öfabe anflag i bena hanfeenbett, ber anfpråfen på bibrag ftänbigt tilltoge, och ber Fontröllén more fwår att hålla, få länge han ej utöfwabcb inom hwarje £än, lifafoitt öfwer Gurhtibsnteblen; habe ©unbhetb-Gollegium wib filia Slifbcag förcilagit, att, meö nnbantag af en wip funtuta, font ffttlle förbehålfab till foftnabers na för be refor, ölong!. SDiajct funbe anbefalla Väfare, att för ltienniffos och frcnturb SOfen font Slifetb ©täns ber ilie gillat bettna tttwäg, habe Gollegiitm nu anfett fig böra blott till wipa betar förnya fattima förflag och falebro hemilällt: l:o Sitt bet arfwobc, font ^rooincialsGbirttrgen i ©tocfholmb llän hittilfb åtnjutit af anflaget till farfoterb och fmittofamma fjufboutarb botanbe och f>mi(s fet framgent erforbrabeb, måtte berifrått afförab, och i ffället upptagab på Wcbidnalflaten meb 9?:br 150: — 2:o Sitt fofinabenta för Säfared refor till 83encriffa fjufboutarb ttpptäcfans be och förefomtitanbe borbe af Gurhubuteblen i hmarje Sätt befiribab, odh fålebeb funna från förettämbe anflag flfförab ttteb berab årliga mebeltal af 732: 16. 3’.o Sitt foftnabcrna för mebifainenter åt fattiga fjufa borbe tillhöra gafs tigroårben iitont hmarje
Talmän föreslagna godtgörelse för omförmälda korrekturläsning grundar sig på anställd jemförelse emellan de särskilda Ståndens protokoller; och då denna beräkningsgrund, hvilken vid ifrågavarande ersättnings bestämmande under de föregående riksdagarne varit tillämpad, äfven nu synes böra iakt tagas, får Utskottet 1:0 tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget, eller att, såsom ersättning för besörjandet af korrekturläsningen m. m. i och för den vid nuvarande riksdags slut återstående tryckning af Riks-Ståndens protokoller, jemte dertill hörande register, må till vederbörande utbetalas, för hvarje, sedan riksdagen är a£- slutad, tryckt ark af Ridderskapet och Adelns äfvensom PresteStåndets protokoller 2 R:dr 25 öre, och af Borgareoch Bonde Ståndens 1 R:dr 75 öre R:mt. I fråga om godtgörelsen för upprättandet af registren öfver meranämnde protokoller, torde samma bestämningsgrund, eller papperets storlek och tryckets beskaffenhet, äfvenledes böra tillämpas; hvadan Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Herr Landtcnarskalken och Herrar Talmän föreslagit, hemställer 2:0 att denna godtgörelse må bestämmas till 36 R:dr för hvarje tryckt ark af registren öfver Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets protokoller, och till 27 R:dr, allt Rmt, för hvarje sådant ark af registren öfver Borgareoch B onde-Ståndens protokoller.
"Siså, om frun der nere i stugan slipper lös och alldrig så litet är arg och smäller i dörrarna när hon går in här, så tänker jag båd hon och andra i hennes följe ska få tak på hufvudet". "Visst borde man tutta på" föreslog någon, men en och annan af grannarne, som slutit sig till klubbehären, började mena på, att Fru Metta ändå varit mången till råd och hjelp och mättat mången fattig, och man borde nu ändå ej så rent förderfva henne. "Nå, så skall man väl då laga sällskap hit", ropade skrattande en ung dräng, hvars glada blå ögon tydde på ett lätt sinne, ehuru han nu var gripen af den allmänna yrseln och lika vild som de andra. Derpå tog han de slagtade kreaturens hufvuden, spetade upp deras munnar med stickor och ställde sådana i alla fönster, liksom om de skådat utåt. "Siså, nu ser här folklikt ut", ropade han gycklande, och ett stort skratt och buller uppstod under det skaran började tåga från gården. En hög rodnad uppsteg på fru Mettas kind, då hon hörde rösten af sina kära kreatur, när de utsläpades och fälldes. Dessa föremål för hennes dagliga omvårdnad, hon kände dem hvar och en särskildt på rösten, och tårarna trillade en och en utför hennes kinder. Ofrivilligt utsade hon för sig sjelf några af de mest älskade kornas namn, när hon hörde deras nödrop. Många och långa voro de timmar, som sålunda tillbringades af henne, och lättare är att tänka sig än beskrifva hvad hon led, då hon måste sitta här fängslad, och visste att nu förstördes hennes ståtliga bo, detta hennes tankars mål, hennes hjertas stolthet och hennes ögons fröjd. "Siså, farväl nu, kära fru", sade Jöns, "frun behöfver nog hvila sig nu, när frun haft så mycket fremmande. Sitt stilla, var så god, icke behöfver frun ha besvär att följa oss, sådana ringa gäster frun i dag haft. Skall jag helsa till herr Erik Liljeholm på Åbohus?"