Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Land ifrån äldre tider tillbaka emellan Tionde-tagare och Tionde-gifvare varit stridigheter, hvilka sluteligen under Drottning Christinas tid genom Regeringens bemedling blifvit pä sitt sätt bilagde eller rättare sagdt tills vidare döfvade, medelst en upprättad afhandling dier så kallad ConventionsStadga, sorn dock icke vunnit sanction för evärdejiga tider, utan sedan Kongl. Maj:ts och Kronans andel i Tionden jemväl blifvit till Gottlands Presterskap öfverlåten , har presterskapet vid hvarje Regementsförändring sökt oell vunnit ytterligare prolongation af förberörde ConventionsStadga och Donation. Men vid Högstsalig Hans Maj:t Konung CARL XlII:s , Glorvördigst i åminnelse , upphöjelse på Svenska Throneri är en sådan prolongation Den 24 Martil, /. mi 31? Presterskapet icke förunnad, af orsak, att på Gottland, såsom å flera ställen i Rikers öfrige Prövincer, fråga uppstått om en bestämd, mera lämpelig Tiondesättning, och i anseende tili åtskilliga obehagliga stridigheter derom, så väl Högvördige PresteStåndet, som öfrige Respective RiksStånden vid sednare Riksmöten, i underdånighet begäft Konungens Nådiga bemedling } äfvensom angående ofvanberörde ConventionsStadgas kraft och verkan uppstått tvist , hvilken, j mte serskildt förslag till en lämpelig och billig utväg att Presterskapet på Gottland må hädanefter åtnjuta cn tillräcklig utkomst, utan att Tionde-gifvare allt för mycket emot deras likar å Svenska sidan varda betungade, b lil vit i underdånighet till Konungens Nådiga skärskådande och afgörande, efter derom hällne Socknestämmor, ölveriemnadt. En närmare Historisk teckning om ^allt , hvad lill beredande a! Tiondesättning på Gottland, tid efter annan 'förelöpa, hörer icke egenteiigen till förevarande fråga j hvarföre jag deri samma med allt skäl nu förbigår.
Jag medgifver visserligen, att Regeringens moraliska ansvarighet är af hufvudsaklig vigt; men denna ansvarighet hvarken har varit, är eller blir tillräcklig, — en sanning, som erfarenheten vitsordat och sorn de män, hvilka stiftat våra grundlagar, jemväl erkänt. Att, såsom den åberopade talaren yttrat, kunna trygga sig till Konungens moraliska känsla är visserligen lyckligt, och det folk, som icke ägde anledn. härtill, skulle jag anse högst beklagansvärd!; men äfven denna öfvertygelse om Monarkens redliga tänkesätt och rättskänsla kan jag icke, lika med samma talare, finna ensamt vara tillfyllestgörande, ty i sådant fall vöre ju al| reg form och alla ansvarighetsbestämmelser för Konungens rådgifvare helt och hållet öfverflödiga. Då man, på sätt förhållandet vid våra riksdagar enoch annan gång varit, funnit anmärkta regeringsåtgärder, som väckt allmänt missnöje, icke kunna leda till någon ansvarspåföljd för rådgifvarepersonalen, emedan den, såsom protm skola utvisa, reserverat sig emot de fattade besluten, bär ju Den 7 Ocfober. pä detta sätt RegentenS person blifvit förvandlad till ensam skott-tafla för allt klander. Härigenom skulle, åtminstone efter min åsigt, en statshvälfning snarare kunna förberedas och åstadkommas, än, på sätt en vard talare förespeglat, genom rådgifvarnes nu fordrade ökade ansvarighet. Afsigten är visserligen icke att nu hos oss införa en fullkomlig ministerial - styrelse enligt detta ords egentliga mening. Jag inser oell erkänner val fördelarna af en sådan styrelse; men jag anser densamma under nuvar. förhållanden icke utan äfventyr kunna i vårt fädernesland framkallas, så länge Representationen, sådan den nu är sammansatt, fullkomligen saknar den styrka och kraft, som erfordras, för att kunna hälla herrsklystna ministrar inom skrankorna. För min del skall jag derföre ej nu yrka pä införandet af denna ministerial-styrelse, som utgör så mångas förskräckelse. Den magtutvidgning, som nu är ifråga, inskränker sig till rättigheten att icke blott expediera, utan äfven vaka öfver verkställigheten af Regeringens beslut.
Men när mamma nu började förfasa sig öfver detta oförstånd samt förmana, gjorde Olga en hastig reverens för sällskapet, tog ett ljus och sprang till sitt eget, på andra sidan vinden belägna rum. » Nå, hvad säger du, Ville? Kanske det vore tid på, att äfven vi droge oss tillbaka? » undrade fru Hallberg. » För min del, är jag alls inte sömnig, » förklarade Ville, men reste sig likväl för att aflägsna sig på samma gång som modern. » Men det var fasligt, så du plitar på denna kudde, Ebba. Det skulle göra mig riktigt ondt, om du öfveranstränger dig för min skull. » » Var du lugn! » sade Ebba högdraget. — » Den otäckingen har ändå snusat upp, att jag ämnar ge honom en kudde i julklapp. Men den skall minsann bli af en annan kaliber, » hviskade hon till Gerda och sydde vidare på sin kudde, hvars ljusa elegans onekligen motsade hvarje förmodan om att vara afsedd för herreller rökrum. Mamma nickade till flickorna och ämnade nu draga sig tillbaka, men Ville gick omkring och tog i hand. Så tog mamma sonen under armen och begaf sig, nöjd och lätt om hjärtat, ut ur flickornas rum. Hela hennes besök hade endast varit en förevändning för att få höra, om Ville var hemkommen, orolig som hon alltid kände sig, då hennes gosse var ute och roade sig tillsammans med löjtnant Berling. Men flickornas arbetsflit ville icke komma i samma goda fart som under början af natten. Man sydde galet, sprättade upp och blef läns på silke och garner. Och det rådde en ifrig, febril stämning, som tog sig uttryck i en forcerad munterhet och mer eller mindre motiverade, nervösa skratt. Den bleksiktiga Mimmi Malm orkade Utaf flickor och barn Höras plarldra och skratta och » fnissa ». Huru äro de band Och de böljande veck, Som ses pryda de unga? Hur heta Dessa systrarna två, Hvilka uti en vrå Med sin danslust och skrattlust ses streta? Se en fin kavaljer Gör just nu sin entré; Säg hans namn. Och hvad heter notarien? Med ett hår såsom —? Och hans brända mustasch Är af kvällsluften — hvad?
Under åberopande af hvad jag förut anfört om indragning af det värfvade eller indelta cavalleriet, får jag, i anseende till den föreslagna minskningen i hästantalet vid hvarje sqvadron till 75, här ytterligare tillägga , att icke blott ekonomiska, utan äfven taktiska skäl böra läggas till grund vid bestämmandet af sqvadronernas styrka. Att här uppgifva dessa grunder, vore så mycket mera öfverflödigt, som sakkunnige personer icke saknas inom det H. StatsUtsk. T förbigående torde jag likväl böra nämna , att sqvadronernas styrka är bestämd i Norrige till 100 man, i Preussen till :6a, i Österrike för dragoner och carabinierer till i35, för husarerna lill 212 och för ulanerna till 160 man; i Ryssland, enl. organisationsplanen, till 190, men effective till i5o man. i Frankrike på fredsfot till [33 och krigsfot till 171 hästar med ett något större antal manskap. Äfven i Sverige hafva sqvadronerne fordom varit vida större än nu. Under Gustaf II Adolphs tid vexlade förhållandet mellan 1 25 och 200 man, Don 7 Maj c. m. man , eril. planen, ehuru de visserligen stundom sammansmälte lill 60 å 70. År i634 fastställdes de Svenska sqvadronernns styrka till 115 man, men ökades år 163b till i5o, på del, såsom orden lyda i mönstrings-instructionen, ”i5 ”man skulle blifva hemma, såsom en stam, då de öfriga ut''commenderades;’' en inrättning, som jag anser äfven nu förtjena efterföljd, och hvilken jag derföre tagit mig friheten hur omnämna till det afseende StatsUlsk. möjligen kan anse sig dervid böra fästa. Härmed har jag ingalunda sagt, att sqvadronernas styrka ovillkorligen borde bestämmas till i5o man, utan blott, att man vid fastställandet deraf bör afse möjligheten af en stamtrupps qvarlemnande i hemorten, utan att derföre sqvadronen blifver alltför svag på stridsfältet.
Kloberg 17S Nortelje Fabriques Jnrre» Henker . , . 3520 borelius 150 ^ I^LucK L Son - . - 2099 7- ^sl»n6er > 476 Norra Segelduks-Fabri» ques Jntere§en'er Z202 k. W. v. 6er Öken öc c° iz6d OQikston 4266 L. kOläendur^ 985 7- ?oukett ...°. 62 k. krintrenlkölä 1222 L. k. kistman 5 22 7 kykell 128 41 12 4KL Estils Tuna Fristads För.H laggare 36252 kl ke^is 3429 c. v. kotenberZ 40 I I k. ken. Den 28 Februari!. ?. kenltröm ...» '5oo L. L. kickarö/ yoo ^s. vickter Zvoc> L. katti i66i V. I). kömertr: 2Z6 ^V. kackov 5436 L. 6. kickman. Hölieät »234Z ?- 8änetoli - 722 L/i. 8ct,mer - !28yl ^ 8ckmer ^ . 2ZZ4 O. 8^'ölterlt ZD k. 8ö6erder§ 820 L8pLnZber§ Läderberg 7. Lundgren 7. lunderg (!!. lornerb^elm 7. liliander ikl. lörnekom 0. l^den H. L. lörn^uili . läcb.!ir»m 1. k. loMoi-p k. bl^pliröm L 6 Willebrand 7an Wellin 7. 7. VuZt 8 r ... 7. 7. Vagt ):r 7- Ll Weilandt 6. kl Weikman Wedewägs Manufaktur Wrrks Jntresieuter O. Wingaberg ll I. Wellman 7. Weijlandt 7° Walkllröm Wiberg
Den är otillfredsställande derföre, att i 92:dra §:n stadgas, att »utan hinder af den ed, som borgenär gått, eger rätten att pröfva giltigheten af hvarje fordran, hvaremot jäf i laga ordning gjordt är», och dess verkan är ofullständig derföre att den med afs:de på nyss anförde stadgande icke har egenskapen af sådan fyllnadsed, som gör slut på vidare tvister och bestämmer fordringsanspråkets giltighet. Jag beklagar, att jag icke var närvarande, då de föregrde §§:ne antogos; ty jag hade då kunnat yika återremiss å dem, i hvad de afse edgång; men då i den nu föredragna g:n är fråga om en person, som innehar pant eller inteckning, och som, enligt Gr. Sparres förmenande, således är i sin goda rätt, anser jag mig, oberoende af hvad som förut blifvit beslutadt rör:de edgång, kunna motsätta mig förslaget. Antingen böra nemligen alla aflägga ed, eller också bör den icke utan laga skäl kunna affordras någon. I hvilketdera fallet sora helst, bör §:n återremitteras, hvarom jag således auhåller. Hr Estenberg, Karl Kristian: I likhet med Hr Dal man har jag icke stor kärlek till de många ederna, hvarken de s. k. lofliga eller olofliga. Men för ingen del förenar jag mig deruti, att, derföre att vi redan hafva så många eder, sala på högen och i denna författning upnå en fullkomlig råga. Jag skulle tro att i samma mån som sträfvandet att ställa lagen i öfverensstämmelse med Evangelii fordringar blifvit allvarligt, i samma mån spårar man också hos lagstiftaren ett bemödande att, så vidt möjligt är, söka förminska den stora högen af eder. Detta sträfvande att ställa lagen i öfverensstämmelse med Evangelii läror, måste visserl. af hvarje sannskyldig Guds ords vän anses vara riktigt. Evangelium säger icke på ett utan flere ställen: »J skolén icke svärja», och man ser tydligen att detta rör icke blott de olofliga, utan äfven de lofliga ederna.
Hvad för indelda infanteriet blifvit föreslaget, angående spel och gevärshandverkare, har ansetts böra tillämpas äfven på det värfvade, endast med det undantag att fältmusikanterne vid fotgardesregementena och gevärshandverkaren vid Vermlands fältjägarecorps, likasom hittills, icke stå i nummer. (Bil. P). De förslag till ordnandet af nummerstyrkan, såväl vid enskilda regementen och corpser, som vid infanteriet i allmänhet, hvilka nu blifvit i underdånighet afgifna, innehållas till sina mindre delar i de åberopade bilagorna, och hvaraf bil. J, K, L och P lemna en allmän öf - i 87 versigt af nummerstyrkan och dess användande vid såväl de indelda, som värfvade infanteritrupperne. Infanteriets stamtrupper skulle, enligt kommitterades förslag, erhålla följande antal verkliga soldatnummer, nemligen: indelda nummer 23,815 värfvade » 2,072 25,887 för närvarande finnas: indelda nummer 20,239 värfvade » 2,144 22,383 således skulle soldatnumren ökas med 3,504 n:r. (Bil. Q). Befälets antal vid bataljoner och kompanier måste i viss mon rättas efter deras styrka. Manöver-reglementet bestämmer visserligen antalet plutonseller afdelningschefer, flygel eller riktbefäl m. fl., men befälets moraliska inflytande blifver mindre ju talrikare truppen är i förhållande till befälet, och befälsbrist kan tvinga till manöver på större afdelningar, än reglementet förutsätter. Det är äfven af vigt att reservbefäl i någorlunda tillräckligt antal finnes, på det att oförmåga att manövrera icke alltför snart må inträda. Fransyska arméen har 3 officerare och 4 underofficerare på kompanier af omkring 100 man. Preussiska arméen har 4 till 5 officerare och 13 underofficerare på kompanier af omkring 240 man, Österrikiska arméen har 4 officerare och 6 underofficerare på kompani af 140 till 146 man. Således finnas i Frankrike 1 officer på 33 och 1 underofficer på 25 man.
– Om M. N. Herre icke sett dessa tvenne Memorialer: så skall jag från Upsala skicka dem i afskrift. Jag har hvarken denna ungdom eller denna hetsighet, som M. N. Herre misstänker. Jag är nu tjuguåtta år. Mitt hela lif har varit enfaldigt; utan roman; monotont. Det jag vill, är en något långsam och ganska hel decision. Och detta är det enda egentliga, hvari jag funnit mig olik andra: att vilja en sak rent och helt. Derför tycker jag ock, att hela menskliga systemet, för närvarande, är icke annat, än stymparverk och gyckleri. – En sådan ren och hel vilja, är min resa till England. Och om i min nation funnes en gnista af en sådan, hade jag kunnat vara här. ”Det är då för att upplysa England, ni vill resa dit”? – Ack, M. N. Herre, låt oss icke snärja hvarannans själar Det bästa en dödlig kan göra, är hans förbindelse af Naturen, hans lag, som han måste följa. Hvilket är detta bästa? höjden af det han förmår? Det kan endast dess verkan visa. Jag tror icke, att Alexander började med att tänka: ”jag skall intaga hela verlden” – Hvad gör Geniet? Naturen? Det kan icke besvaras. Men jag svarar: att jag hellre är en dagakarl bland ett fritt folk, än minister i en monarki. – Af den förre kan ett ord göra varaktig verkan på menniskor och bröder. För den sednare utplånas ett helt lifs stora gerningar, af den förste nye dåre på thronen. Intet annat är stort och evigt, än ett Folk, verkande på andra. Konungar och Ministrar äro ett spel. Jag ville hafva Engländarne till verldens herrar, i det sanna Stora; liksom Romarne voro det i det falska. Och om tidens nu herrskande art är ett halft vett: så kan vägen derifrån till ett helt icke vara mindre naturlig, än från intet till detta halfva. Allt är att hoppas, på ett rätt ställe: i England, bland menniskor; icke i Sverige, bland djur. Hvar är en philosophs fädernesland? Der Sanningen är hemma. Huru ofta har det ej varit bedröfligt för de Vise, att lefva bland sina landsmän?
Uti förmågan att lefvande framställa de historiska bilderna, uti språkets enkelhet och klarhet, uti forskningens allvar är han öfverträffad af Den 15 Januari. 125 ganska få. Värdet af hans skrifter har förskaffat honom en popularitet i ordets vackraste bemärkelse, som han visserligen sjelf aldrig sökt, men som är en naturlig följd af hans förtjenst. Hvad han sökt är sanningen och om han funnit den, så ligger deruti en belöning som öfvergår hvarje annan. Jag hade derföre önskat, att motionen icke blifvit väckt; men då sådant en gång skett och Ridd.- Utsk. tillstyrkt dess bifallande, instämmer jag deruti och jag ber att de, som i fråga om motionen tänka lika med mig, icke mätte hänföra sig till ett afslag å betänk, eller att de åtminstone uti detta fall icke drifva saken till det yttersta. Man har sagt, att bifall till Utsk:s förslag vore en hofmanna-courtoisie för prof. Fryxell på Gei jers bekostnad. Jag har varit hofman och vill således upptaga delta yttrande såsom hade det varit rigtadt emot mig, i hvilket afseende jag får förklara, att jag icke ledes af någon courtoisie för prof. Fryxell, med mindre man såsom sådan vill anse erkännandet af hans stora förtjenster. Sådant behöfver ej ske på Geijers bekostnad. Den talare, som fällde yttrandet, känner sannolikt i hvilka förbindelser jag står till Geijer, men jag glömmer också icke, att, då jag röstar för en belöning åt prof. Fryxell, jag gör det åt den man, som Geijer ansåg såsom sin utmärktaste lärjunge. Jag kände icke blott Geijers snille, utan äfven hans hjerta, och jag röstar i förevar, fall sä, som jag tror, att han skulle hafva rädt mig. För prof.
Skrifvelse i fråga om eftergift af det f. d Landshöfdin i Götheborgs och Bohus län, GeneralMajoren Gillis Edenhjelm ådömda ersättnings-ansvar för Kronans förlust till följd af LänsBokhållaren Caspar Långlots bedrägliga förhållande. Hr Olivecrona, August: Sedan R. o. Ad. förut på f. m. vid pröfning af Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.- (Ttslcs Utlåt. N:o 39, i anledn. af väckt motion ang:de bildande af en stam för Örlogsflottans matroser medelst enrollecing af skärgårds-folk, för sin del beslutat en underd. hemställan till I{. M. i ämnet, anhåller jag att de öfrige RiksStin måtte inbjudas att förena sig uti ifrågavide beslut. Uppå i anledn. häraf framstäld propos. biföll R. o. Ad. att de öfrige RiksStin genom utdrag af Prot. skulle inbjudas att förena sig uti R. o. Ad. denna dag i afs-.de på Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utskis Utlåt. Nio 39 fattade beslut. Hr Frih. o. Ordfiden yttrade att, sedan nu föredragningslistan blifvit genomgången, R. o. Ad. torde finna, det borde plenum för eftermiddagen inställas samt det derom utfärdade anslag nedtagas, och ropades härvid Ja; hvarefter H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Muncle. 360 Don 21 Docombor. Måndagen den 21 December 1857. Plenum kl. | 2 e. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, som fortfor att i Hr Gr. o. Landtm:s ställe föra ordet, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt. till fortsättande af plenum kl. 6 e. m., samt att han ansåg sig böra derom erinra med anledn. deraf att införandet i tidningarne af annons om detta sammanträde af en händelse blifvit försummadt.
Med föranledande häraf och då det icke vore billigt att Laurell, som i 14 år med nit och duglighet bestridt den alldeles lönlösa Landsfiskalsljensten i Stockholms län, skulle förlora sin lagliga och af Kongl. Majit i domstolsväg honom tilldömda rätt, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt Laurell, af allmänna medel, anslå en gratifikation, motsvarande åtminstone hans andel af de bötesmedel, som honom fiångått eller, etter afdrag af de 200 ridr som Schmiedte blifvit ålagd att utgifva, 1,800 ndr banko eller någon del deraf. Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, anser så mycket större betänkligheter möta för statsmedels anvisande till ifrågavarande ändamål, som det torde kunna antagas, att en sådan åtgärd skulle framkalla enahanda anspråk af flere andra personer; på grund hvaraf och då en, med motionärens ifrågavarande framställning, likartad begäran blifvit af Laurell i underdånighet gjord, men af Kongl. Majit i nåder afslagen, har Utskottet funnit sig icke kunna till motionen tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 7 Februari 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Febr. 1851 kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om Landshöfdingesälets i Götheborgs och Bohus län förflyttande tdl Uddevalla. (V. A.) Med föranledande af de många och isynnerhet för allmogen särdeles ogynsamma förhållanden som uppkomme deraf att sätet för Länsstyrelsen i Götheborgs och Bohus län % StatsUtskottets Utlåtande N:o 34. >oro förlagdt utom länet och hvarigenom inträffade att de i länets noidligaste delar besatt» personer, hvilka behöfde kommunicera sig med Länsstyrelsen, måste färdas ända tilt 18 i 19 mil, äfvensom att
Huruvida Sverige vinner på det, att, Finska Individuer hitsända våra Sedlar, för att köpa Silfver af Guld-Smederne och Vexlar på Beursen, när Cours för dem är fördelagtig, tyckes ej behöfva någon Förklaring; hvad Sveriges vinst nu är och framdeles kan blifva på Handeln med Finland är ett ämne, jag helt och hållit öfverlemnar åt den mer upplyste, åt den mer i Politiquen kunnige och erfarne mannen att bedömma, endast en ren känsla för mitt nya Fosterland, förenadt med min öfvertygelse, hafva här förmått mig framlägga sanningen , sådan jag den funnit och fått den genom andra förnimma. Herr von Fieandt, Daniel Wilhelm, anförde skrifteligen: I likhet med hvad en värd Ledamot i sista Pleno behagade yttra, erkänner jag väl, det i visst afseende medföra någon förmån, att Banquens Sedlar emottagas såsom betalning för de Producter, som liitföras från Finland, hellst i motsatt förhållande denna för närvarande oundgängelige Handelsgren skulle hafva ett mindre fördelagtigt inflytande på Vexel-Coursen och möjeligen öka Penninge-Vingleriet; men kan dock icke annat än instämma deruti: Att Banco-Sedlarues utförande till detta Land är skadeligt för Penninge-väsendet och verkar Den 3o December. 677 Penninge-brist; hvaraf en närmare Detaille torde tillåtas mig. Utom den Sedel-massa, som vid Krigets Utbrott 1808 var löpande i Finland, blefvo under berörde Krig betydliga Summor der utspridde.
Så vida icke någotdera af sistbemälde Riks-stånd skulle finna för godt att i de öfriga båda Riks-ståndens beslut instämma, får Utskottet, som anser denna på statens reglering inverkande fråga böra afgöras genom omröstning i förstärkt Statsutskott, föreslå följande voterings-proposition: „Den, som vill, att dessa till hvardera af 4 ordinerade skollärare, som afstå från sin Slats-Vlskollels Memorial, JV:o 2IT. 9 (fin förhöjda tjenstårsbcräkning beviljade ersättning af 166 r:dr 32 sk. skall årligen från allmänna indragningsstateu utgå, så länge desamma vid nyssberörde befattningar qvarstå, voterar _ ** Ja den, det ej vill, voterar Nejj vinner Nej, „hafva Rikets Ständer beslutat, att ifrågavarande ersättningsbelopp skall på femte kufvudtitelns ordinarie stat uppföras. Sjette Hufvuilliteln.
O-nekeligera, mäste i allmänhet den gäldenär anses beträdd med, uppenbar vanvård, sorn icke kan visa redo förs användningen af de försträckningar i penni rigat-: eller varor , sorn lian af sina borgenärer erhållit % Men, då gäldenären, sedan han funnit sig i verkligt obestånd, och beslutat att afstå, sin egendom; till Borgenärernas förnöjande, i synnerhet kunde vara frestad att missbruka det förtroende, han. ännu kan äga, för att åtkomma penningar eller varor, och de sarpma fördölja, för att såmedelst äga en framtida tillgång för egna behof, tror Ufc~ skottet, att, till förekommande af sådane missbruk, en uttrycklig antydan örn straffbarheten. af det förhållande, att kort före Cessionert upptaga försträckningar, för kvifka Gäldenären ej karr redovisa, mäste vara af nödvändighet, samt att den härom från Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815 upptagne föreskrift bör i Lagförslaget bibehållas. Utaf Redactionen inhemtas jemväl, det Utskottet ej eller fästat afseende vid anmärkningarne» att ibland vårdslösa Gäldenärer jemväl borde uppräknas, dels den, som uppå motförbindelser bi - Lag-TJtskottets Bet ärik ari den, 569 tradt andra med sina skuldebref, och dels den,' som, efter iråkadt obestånd, an vandt sina Borgenärers egendom uppå äfventyrliga företag. Utskottet har nemligen förutsatt, att en, utan beräkning af egna tillgångar, visad hjelpsamhet att biträda andre med sine "skuldförbindelser, lage inbegripen under Caracteren af slöseri, och att , enär den sarpma ledde till uppoffring af egne Creditorers rätt, den rätteligen borde benämnas såsom en uppenbar vanvård; äfvensom att sistnämde benämning inträffade på den gäldenär, som med kännedom af sitt obestånd afventyrade Borgenärernes egendom uppå vågsamma företag; Och, då berörde handlingssätt följakteligen böra anses ibland dem, sorn Lagförslaget redan utmärkt, hafva de ej eller utur sådan grund behöft att särskilt upptagas.