Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den vanliga ordningen vid framställande af propos. på utsk:s-betänk:n vore, 16 H. 45 354 Den n November e. m. att först framställdes propos. till bifall derpå, och om denna icke af R. o. Ad. besvarades med ja, framställdes sedan den propos., hvartill discussionen gifvit anledn., eller som blifvit begärd. [Ivad först beträffade bifall till Utsk:s förslag, så hade Hr Landtm, redan vid början af discussionen förklarat, att sedan Borgareoch BondeSttns prot.ntdr. upplyst derom, att dessa Stånd icke instämt i den voter:s-propos., som StatsUtsk. föreslagit, så kunde den icke framställas till gillande af R. o. Ad. Deremot ansåg Hr Landtm, sin pligt vara att framställa propos. på den inbjudning, som af ett Stånd blifvit formligen gjord till R. o. Ad., nemi. afPresteStåndet. BorgareSt. hade visserligen på sätt och vis äfven gjort en hemställan, men den var i så obestämda uttryck till R. o. Ad., att Hr Landtm, icke kunde anse den vara en formlig inbjudning. Skulle R. o. Ad. förkasta eller icke antaga PresteSt:s, så torde då propos. få framställas på instämmande i det beslut, som BorgareSt. fattat; skulle R. o. Ad. icke heller antaga eller instämma i detta beslut, torde R. o. Ad. då pröfva, huruvida Ståndet ville, på satt Hr von Hartmansdorff föreslagit, förklara sig vidblifva sin mening att afslå alla förslag till voterts-propos. rörtde denna punkt; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. ansåg denna ordning för propostna vara den rätta. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott för min del reservera mig emot ett sådant behandlingssätt. Jag tror att min rätt varit att först hade blifvit Ståndet understäldt att vidblifva sitt beslut.
Motionstiden är f. n. 30 dagar; afsändandet till Utsk. m. m. upptager en tid af ungefär 10 dagar. Detta allt gör, efter den beräkning af tid jag nu framställt, 55 dagar, innan motionerna kunna företagas till handläggning i Utskm. Antages åter detta förslag, skall riksdagen öppnas på 5:te dagen och motionstiden upptaga 10 dagar. För motionernas afsändande till Utsk. kommer troligen att åtgå 10 dagar eller ungefär lika lång tid, sorn under nuvarande förhållanden. Detta allt gör tillsammans 25 dagar, och på 3 år 75 dagar, eller 20 dagar längre tid än nu erfordras. K. M:s Propos. skall öfverlemnas på öde dagen, en tid, inom hvilken man knappt kari vänta att den skall vara tryckt, och vi veta alla, att, innan den kommit R. St:r tillhanda, är det svårt för enskilda motionärer att formulera sina framställningar och för Utskm att börja sina arbeten. Då nu dessa 20 å 25 dagar bortgått till ofvannämnde förberedelser, återstå högst 3^ månad för riksdagsarbetenas afslutande, och på den tiden torde icke en statsreglering låta sig göra, och äfven om den kunde hinna afslutas, får Stats-Utsk:t åsidosätta alla andra ärenden. De öfriga Utskm torde icke heller hinna genomgå och handlägga ärenden af större vidlyftighet. Vidare föreställer jag mig, att man icke under en riksdag, med 3^ månaders arbetstid, skall binna framlägga förslag till ändringar i civillagen, hvarom vid hvarje riksdag göras en mängd framställningar, eller besluta i frågor, som 362 Den 6 December e. m. icke tåla uppskof och äro af ett större omfång, såsom t. ex. en ny sjölag och ny strafflag eller dylikt. Man har väl uppgifvit åtskilliga åtgärder för att lugna dem, som anse förslaget overkställbar. I 49:de §:n R. O. är föreslaget, att alla vid en motion afgifne yttranden skola inom 3 dagar vara skriftligen aflemnade, vid äfventyr att eljest icke få åtfölja motionen till vederbörligt Utsk. I förbigående vill jag nämna, att jag anser detta olämpligt med vår representations sammansättning.
För dem som, lika med mig, ej blott i nationens utan äfven i konungamaktens välförstådda intresse, af uppriktig öfvertygelse och fosterländskt sinne, insett nödvändigheten och af själ och hjerta önskat verkställigheten, icke af en lannstöpareomstörtning, utan af en varsam och sansad representationsförbättring, är detta i sanning ett af de bedröfligaste fenomener bland de hvarjehanda abnormala förhållanden, som sig under denna riksdag företett. Det oförklarligaste af allt är, att Utsk., hvars nit för den goda saken icke bör betviflas, och åt hvars ihärdighet oell frimod jag i öfrigt icke tvekar att i detta afseende hembära en tacksamhetsgärd, kunnat äga nog sjelfförtroende, att, emot 3:ne Riks - Den ig April f. m, ai3 Stånds sammanstämmande beslut i en af de väsendtlignste hufvudfrågorna, och efter att hafva tvingat dessa RiksStånd att, i trots af de sönderrifna bitarna af deras beslut, till grundlagsenlig behandling antaga ett rakt deremot stridande, och likväl förmoda möjligheten, att vid en kommande riksdag slutligen genomdrifva sin egen stridiga mening. I stället att vårdande omhägna det nationella representalionsträdet, som, utveckladt ur vårt lands egen jordmån och införlifvadt med dess minnen, under skakande, både yttre och inre stormar lemnat säkert stöd och fredande skygd åt detta gamla Sverige, i stället att med försigtig och noga afvägande hand endast afskära de qvistar och utväxter, som föryngrade tidsförhållanden visat vara till mehn för trädets friska lifssaft och till hinder för dem, som ägde att der söka skugga, har Const.Utsk. uppryckt detta urgamla träd med rötterna, och på dess plats utsått frön till för oss främmande växter, hvars frukters nytta, i de länder, der de redan förut linnas, ännu är problematisk och opröfvad, och som hos oss blott framställer den ' ödsliga utsigten af en okänd och oberäknelig framtid.
Sparre har äfven yttrat, att ett sakrament icke får handhafvas af andra än vigde händer. Jag får fästa upmärksamheten deruppå, alt sakramentens förvaltande icke omnämnes i de heliga skrifterna, icke ens ordet sakrament, lika litet vigning och ordination i nu gällande bemärkelse. Hvad åter beträffar Melanchtons yttrande om de s. k. vite vocati, så är detta ett ganska sväfvande och obestämt uttryck, hvarföre ock Katholikerna lämpade detsamma på sig och sina prester. Det vittnar föröfrigt om den hos reformatorerna, synnerligen Melanchton, rådande benägenhet att göra koncessioner ät allmänna opinionen, äfven der de sjelfva hyllade friare åsigter. Det är en gammal domare-regel, att man heldre bör fria än fälla. Jag hemställer, huruvida icke denna vackra regel ännu mera bör göra sig gällande i lagstiftningen. Hvad läsarne vidkommer, så må man kalla dem fanatici eller hvad annat som helst, men man har väl temligen svårt att påstå, det deras förvillelse härflyter från lättsinnighet. Gr. Sparre har ganska riktigt yttrat, att enda säkra sättet att återföra läsarne uti kyrkans sköte, är att presterskapet på öfvertygelsens väg söker hos dem inverka; men detta innebär något helt annat, än polismagtens omvändelseinstrumenter. Då jag sålunda hvarken i den Heliga Skrift eller i Reformatorernas skrifter förmått uptäcka något, som kan berättiga till ett sådant lagstadgande, som det här föreslagna, har jag ansett mig böra motsätta mig detsamma, helst följderna af dess införande i lagen kunna, eill. min åsigt, blifva af den mest betänkliga art. Då Gr. Sparre slutligen yttrat, det han i detta fall helst skulle ha velat följa sin känslas ingifvelse, som opponerat sig emot den nya straffbestämmelsen, så vågar jag hemställa, huruvida ej denna känsla är en rättskänsla, och huruvida icke den ädle Gr:ns humanitet och aktning för medmenniskors öfvertygelse borde beveka honom att icke så strängt yrka på antagandet af ett stadgande, sådant som det här föreslagna. 30 Den 14 November. Frih. Rehbinder:
Maj: t i dess första Nådiga Skrifvelse yttrat, har Utskottet från Kongl. Stats Contoiret skrifte!igen begärt uppgift, till hvad belopp de tillgångar för dessa skulders betalande kunde påräknas , sorn , enligt hvad Kongl. Maj:t i Nåder yttrat, skulle finnas af behållningarna på de, till förra Krigsskulderna och betalning af de administrerande Verkens skulder till 1812 års slut, utaf Riksens Ständer afsatta medel; hvarå Kongl. StatsContoiret, i Protocolls-Utdrag den 13 nästlidne Juni, meddelt den upplysning, att af de 73 1,798 R:dr 30 sk. 8 r. Banco, som Riksens Ständer den il April 1810 anslogö till godtgörande och ersättning af de StatsVerkets medel, som i .Landt-Renterierna blifvit uttagne för Krigs-behof, jemte 1809 års Stats-brist m. tn., har, under loppet af åren 1810 till och med 1814 , blifvi.t anordnade 725,682 R:dr 7 r. , så att endast 6,116 R:dr 30 sk. 1 r. häraf finnas öfriga, och hvilka icke för annat ändamål kunna disponeras, emedan sådana utgifter ännu torde förekomma, hvar i9*z fJpn g. o Jidit hyartill de böra användas; men att af de 599,68$ Ktdr sk. 9 t., sorn 1 1813 års RiksSiat äro, afsaHe för dg förvaltande Militaire Verkens skuldet;, deremot finnas i behåll 225,397 R:dr 42 gk. it t., hvilka lyong!, Stads Contoiret ansåge kunna användas till liqviderande af ifrågavarande Krigs-skulder; hvarförutan, örn RiksgäldsContoirets, tillgång medgafve utbetalning af åte st od en på förlidet åts, samt någon leverering af detta års Statsbrist-summor tili Stats-Verket, derifrån, kunde förskottsvis utgå, emot framdeles; Ersättning, det belopp af omkring 300,000 R:drs som fordrades för en Contant afbetalning å dessa skul er af 500,000 R:dr.
Enahanda förslag är ock framställdt af Riksdags-fullmäktigen Johannes Nilsson från Malmöhus län, som tillika yrkat, att nämnde tull, efter 5 års förlopp, måtte nedsättas till en fjerdedel och efter ytterligare 5 år alldeles försvinna. Utom för Anjovis, Sardelleroch Thunfisk, hafva Hr Schwan och Riksdags-fullmäktigen Bengt Gudmundsson från Hallandslän jemväl föreslagittullnedsättningtill hälften, Bengt Gudmundsson likväl med den ytterligare skiljaktighet, att han för saltad eller inlagd Sill upptagit endast en rekognilions-afgift af 4 sk. per tunna. Riksdags-fullmäktigen Johan Peter Danielsson från Kalmar län har yrkat tullfri införsel för Norrsk Sill samt alla slag torr lisk; och har Riksdags-fullmäktigen Jöns Persson från .Blekinge län framställt enahanda yrkande i afseende å sill. Då det icke tillkommer Bevillnings-Utskottet att utlåta sig eller Rikets Ständer att besluta, angående tullsatserna för längre tid, än intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen varder vid nästkommande riksdag fastställd, finner Utskottet Riksdags-fullmäktigen Johannes Nilssons förslag, angående tullbestämmelser för en aflägsnare tid, icke påkalla vidare yttrande. Hvad åter angår de tullsatser å ifrågavarande artikel, som nu böra bestämmas, så och enär anjovis, sardeller och thonfisk utgöra sådana dyrbara fiskslag, hvilka endast af förmögnare samhällsklasserna förbrukas, anser Utskottet någon nedsättning i införsels-tullen derå icke böra medgifvas. Och ehuru ett motsatt förhållande eger rum i afseende å öfrige, uti tulltaxan specificerade, fisksorter och deribland synnerligast sill samt vissa slag torr fisk, samt det af sådan anledning vore önskligt, att dessa kunde från all tullafgift befrias, vågar Utskottet likväl icke, med fästad uppmärksamhet å den betydliga statsinkomst, som i sådant fall ginge förlorad, tillstyrka vidtagandet på en gång af en sådan åtgärd, och icke heller att för sill föreslå den af Riksdags-fullmäktigen Bengt Gudmundsson förordade betydliga nedsättning.
Det i Utskottets Betänkande N:o 146 tillstyrkte bidrag af Statsverket till AmiralitetsKrigsmansCassan blef af Ridderskapet och Adeln bifallit. Friherre af Nordin, Carl Johan: Det torde tillåtas mig att, i afseende på fördelningen af den så kallade per-mille-afgiften, få uppläsa några ord utur Konungens Nådiga Proposition i denna fråga. Den lyder sålunda: I afseende åter å Amirals Stater nes vid samma tillfälle gjorda anhållan, att den vid fastighetsköp ålagda, och till Wadstena Krigsmanshus nu ingående, en permille-afgift måtte vid alla köp af roterade Båtsmanshemman i Riket, samt husköp i Carlskrona, tillfalla AmiralitetsCassan, kar Kongl. Maj:t velat inhemta Rikets Ständers yttrande i detina del. StatsUtskottet, då det 78 Den i2 O c tobe r e. m. besvarar denna proposition, som afRidderskapet och Adeln samt de öfrige RiksStånden blifvit till Utskottet remitterad, slutar sin i första Betänkandet framstäldte mening sålunda: Så och då denna fråga synes innefatta en fördelning Cassorne emellan af dit ingående af gifter, som icke äger inflytande på StatsVerkets tillstånds har Utskottet ej i detta ämne något att erinra eller anföra. Af Konungens proposition synes tydligen, att Konungen önskat inhämta , huruvida Rikets Ständer skulle bifalla fördelningen. StatsUtskottet säger, att det ej har något att erinra eller anföra. Jag frågar, om detta är svar på tal? Rikets Ständer böra svara, om de bifalla fördelningen, eller, om de hafva något att deremot erindra. Jag anhåller, att Konungens proposition i denna del mätte blifva framställd till bifall, med uteslutande af den ordställning Utskottet begagnat. Grefve Cronstedt, Claes: "Vid den fråga, som nu af Friherre af Nordin blifvit omnämnd, tog jag mig friheten göra anmärkning, då målet första gången förevar. Utskottet har i dess senare Utlåtande svarat:
D, Efter föredragning af Stats-Utskottets Memorial N:o ip5, med anmälan af anmärknings-anledniug emot Föredraganden för Handelsoch Fi nance-Ärendena, beviljades den uti samma Memorial begärde remiss lill Constitutions Utskottet. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions Utskottets Memorial N:o 11, i anledning af återremiss ifrån Höglotlige Ridderskapet och Adeln af Expeditions Utskottets Förslag till underdånig skrifvelse N:o 53. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 171, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmälan, rörande tvännc i Convoij-Cassans räkenskaper afskrifnc, lill Cabinetts-Cassan utbeta bie summor; Bifölls. N:o 172, i fråga om vissa grunders bestämmande för Hof-Stals-personalens pensionering; Återremitterades. N:o 174, i fråga om anslag till Ortliopediska Institutet; Återremitterades. N:o 175, i anledning af väckt motion, om undersöknings anställande, Fröt. Ut dr. d. n Julii i83% rörande beskaffenheten af de vid hufvudsladen befintlige Corrections-an~ stalter; Bifölls. Nro 176, i anledning af väckt motion, om straff-fangelsers inrättande för arbetsfångar m. m.; Bifölls. Nio 177, i anledning af motion, angående understöd af allmänna medel till fullbordande af Ystads hamnbyggnad; Bifölls. Nro 178, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förlängning 1 ytterligare 10 år af de för en pant-låninrättning i lmfvudstaden beviljade förmoner; Bifölls; och N:o 179, i anledning af åtskillige f. d. Tjenstemäns vid f. d. General-Assistance-Contoret underdåniga ansökning om Kongl. 'Majrts
Arboga å är visserligen ett längre vattendrag, Arboga ligger längre från Mälaren än Köping, ty emellan Arboga och Mälaren är 54,000 fot, men emellan Köping och Mälaren endast 12,000 och just derföre kommer Arboga icke att blifva för trafiken och rörelsen så vigtig, som Köping. Reservanten har äfven sagt, att folkmängden i Arboga är större än i Köping, men då man vill antaga detta såsom skäl, så tager jag mig friheten att anmärka, alt den stad, som har en större folkmängd i detta fall skulle hafva bättre tillfälle, att sjelf bekosta hvad som behöfdes, än den som har en mindre. Här är för öfrigt icke fråga om stadens nuvar:de seglation, ulan om dess läge. Om Köping icke ens vore en stad, men blefve ändpunkten för en jernväg, så vore det ändock oundgängligen nödigt, att gifva anslaget till arbetets fullbordande. Samme värde reservant har äfven yttrat, att genom jernvägens fortsättande i en framtid mot östern, så blefve denna farled mindre begagnad. Dervid får jag först och främst anmärka, att i alla fall, troligtvis en del tunga varor komma att gå på sjön, enär deras transport på jernväg alltid kommer att blifva för dyr, och således blifver segelfarteu på Köpings å i allt fall ganska behöflig äfven om man får jernbanan utsträckt till Stockholm. En annan fråga är, att man icke kan undgå, att anse dylika kommunikationer som denna, såsom nödvändiga vilkor för jernvägens bestånd, och att sålunda derigenom tyngden af Statens garanti förminskas. Fiih. af Ugglas har nämnt, att den emellan Köping och Arboga gjorda jeroförelsen är obehörig, och att man bör se hvarje sak för sig. Jag går ännu längre, och påstår, att jag äfven vill anse motionärerne vara fristående. De äro hvar och en, såsom man vet, Borgmästarne för hvar sitt samhälle. De önska att utvidga dessa samhällen, och att öka vattnets djup i de ifrågavar:de aarne. De äro fria i sina yrkanden, och hafva i delta fall samma reformerande rigtning. Pä dessa skål får jag förena mig i yrkandet af bifall till Stats Ulskts Utlåt. Hr Ribbing:
Detta bekräftas äfven hos oss, så väl af Friherre Skjöldebrands på bordet liggande memorial, rörande brottslingars ovanliga tilltagande, sorn af de Tabelluppgifter Herr Grefve Mörner åberopat enligt hvilka 860 brottslingar funnos i riket år 1815, men 1481 år 1820. Det är troligt, att deras antal sedermera progressivt tilltagit i samma förhållande som allmänna fattigdomen. En exclusif tillökning af jordbrukare lärer väl ej heller böra Önskas j ty åkerbruket måste stå i ett visst förhållande till handel och andra näringar, så vida det skall kunna trifvas och äga bestånd. Då en person genom sitt arbete vid jordbruket kan frambringa föda för 4, så följer deraf, att om icke handeln och industrien emottager jordbrukarens öfverskott så måste allmän sysslolöshet och fattigdom blifva resultatet Dessutom vittna alla tiders historia och alla länders erfarenhet, att de nationer, sorn grunda sin uppkomst påhandel och industri, säkrare och fortare komma till målet, ände blott jordbrukande folken—Då man omtalar ett lands rikedom och allmänt spridda förmögenhet, så har man dermed bevisat Den io Fehruarii. >41 mera, an då man anför dess befolkning. En nation, som är rik måste nödvändigt vara mägtig och stark. Massorne betyda föga; kraf-” terne, som lifva dem och sätta dem i rörelse, äro af större vigt. Desse krafter äro föjlder af goda lagar, vårdad uppfostran , vettenskapernas allmänt spridda ljus, medborgarnes patriotism , en väl organiserad Statsförvaltning och goda fjnancer. Alla åtgärder som bidraga att åstadkomma eller föröka dessa verkningsmedel, skola äfven bidraga till det allmänna välståndet, hvarförutan ingen sällhet intet oberoende i framtiden kan tänkas. Det är sannt, att mannamod och kraft alltid utmärkt Svensken, och att desse dyger utgöra den redbaraste återstående delen af det arf, väre förfäder lemnat oss; men i det 19 seklet fordras något mer för att komma i åtnjutande af civilisationens fördelar, för att bibehålla anseende och sjelfständighet.
Men just när kaffebrickan hämtades in, och ett par af sällskapet redan fått starkt i sina glas, hördes en klämtning från klockstapeln. Herr Edvard var den första, som hann till gatfönstret och lyfte gardinen. Da syntes ett brandrödt sken på himmeln i sydväst. Alla rusade till sina öfverplagg — detvar icke långt ifrån att Behr råkat i gräl med Sedegren om galoscherna, trots brådskan, och handelsman Jurjeff blef med ens rektangulär igen. Doktorn betalade på stående fot, konsuln fordrade enständigt att bli insläpt efteråt. Tullförvaltarn trodde för sin del, att det var telegrafstationen, som brann — hvilket så när hade besannats. I farstun häjdade sig herr Edvard med ett själfförebråelsens utrop, hvarpå han sprang in och tömde ett glas konjak, som han alldeles af misstag lämnat fullt bredvid kaffekoppen. Sedan störtade han ut ånyo, efter att i förbifarten ha klappat Hanna i ryggen, lopp i galopp rundt närmaste kvarter, som han alarmerade med trumhvirflar mot fönsterrutorna, och så vidare till hjälp, till hjälp! Ack, han var riktigt i ekstas — nästan som om han hela hösten gått och endast väntat på ett tillfälle, sådant som detta. Men bagarmästaren Väppling, som tillika var brandmästare, marscherade midt på gatan, där det ännu var alldeles folktomt, svängde med armarna i mörkret, som om han pumpat, och skrek: »ur vägen, godt folk, ur vägen!» Stationshuset stod högt uppe på en murad stenfot; endast en smal gata skilde det från åbranten. En mindre byggnad, inne på gården, hade fattat eld — där bodde en lappskräddare — och nu gälde det att rädda »själfva telegrafen». Vid brandstället samlades snart representanter för alla tänkbara småstadsklasser. Klockorna i stapeln klämtade. Fyra hästar, två kar och fyra såar — Gardberg svor och himlade sig; doktorn sufflerade: »Mera vatten, sa Göthe!» — Den olärda menigheten kastade snö i lågorna, som just slogo ut genom taket. Stadens två sprutor anlände för sent, och det skulle fanden ha reda på, hvar slangarna borde fastskrufvas.
Om remiss till LagUtsk. af denna min vördsamma motion får jag ödmjukast anhålla. Rem itterades till LagUtsk. Frih. Hjerta, Fredr Philip, upläste följande motion: Vid sist.l. Riksdag behagade StatsUtsk. på min och fleres hemställan föreslå för R. St. anvisandet af ett belopp utaf 800 R:dr b:ko årligen, att under åren 1855, 56 och 57, i mån af behof utaf Riksg.kont. utgå, för bestridandet af kostnaden för de resor Hr Gr. Thorsten Rudenskiöld komme att företaga, i ändamål att inom vissa Socknar i Riket, på deras reqvisition, biträda vid ordnandet af folkskoleväsendet, efter den af honom utarbetade folkundervisningsplan; och blef detta StatsUtsk:s förslag af R. St. enhälligt godkändt. Till följd häraf har Hr Gr. Rudensköld i och för sagde ändamål varit kallad från många flera håll än han haft tillfälle och kunnat medhinna att besöka; hvilket melan allt annat vittnar om det allmänt insedda behofvet af att, om dessa skolor i någon mån skola upfylla sitt ändamål, de, på de flesta ställen i vårt glest bebodda land, måste ordnas efter omnämnde method. Då nu sådant bevisligen bäst sker genom Hr Gr. Rudenskjölds personliga biträde härvid, men förstnämnde anslag ej är anvisadt för längre tid än t. o. m. år 1857, så torde jag härmedelst få hemställa, att anslag för samma ändamål, ehuru på grund af numera inträdda förhållanden förhöjdt till 1,000 R:dr b:ko, eller 1,500 R:dr r:mt, måtte för den tid, som Statsregleringen vid innevar.-de Riksdag omfattar, anvisas att af Riksg.Kont., på samma sätt som vid sista Riksdagen bestämdes, fortfarande utgå; hvilken min motion jag får anhålla varder till StatsUtsk. remitterad. Remitterades till LagUtsk. Gr. Posse, Arvid, upläste 2:ne motioner af följande innehåll : 1:0.
Efter at först hafwa aberopat de §. §. i Regeringsformen och Riksdags-Ordningen, som bestämma de för chiLtlti-v-Ombudsmannen nödige egensiaper, yttras okunnighet om de Personers Lagkunskap, som af Riksens Ständers Lleckorer blifwit walde, men likwäl protestera högtideligen emot detta wal, intil desi de 'restatg. blifwit xresterÄLle, som Grundlagarne föreffrifwa. Hwilka äro da dessa lestatL? Lagkunsiap och Utmärkt känd redlighet; och jag förmodar, at om desse egenssapers wärdiga upfyllande wid detta tilfälle intet möjligt twifwelsmal kan upsta. Jag har, för at Återkomma til sjelfwa veinilmions-ämnet, hört af flere wärde Ledamöter wäckas fräga om en tillämpning pa närwarande fall af 78 H. Riksdags-Ordningen, men efter min öfwertygelse kan denne §:s föresirifter ej i något afseende nu anwändas. Deremot hemställer jag til Högloft. Riddersiapets och Adelns ompröfwande, huruwida icke, i öfwerensstämmelse med hwad Herr Grefwe körner redan anfört, §. i samma Riksdags-Ordning rörande en tjenlig föreställning kan bestämma Riddersiapets och Adelns besim. Härefter upstod et starktZoch langwarigt ror pande om kroposjtion; Fri - §6 Den 2 Mars. Friherre 8 ta el von wolstein, som fler re ganger af desse rop afbröts, erhöll dock simellgen ljud och yttrade, at efter hwad Friherre ak Wetterstedt nu anfördt, syntes det honom wara tydligt at Herr (Hllensvaan ej sjelf förstått beskaffenheten af sin motion. Han hade sjelf sagt, at han icke kunde dömma om de walda Personernes egenffaper. Detta syntes Friherre 8mel wara en tilracklig ursäkt.