Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall jag väl derföre kallas efterskickad, såsom den der lägger sin voteringssedel efter ordres? Jag begär härvid Ståndets urskillning af de krafter, man använder till stöd för sina satser, ty det är uppenbart partisinnet, man bär tager till hjelp; men lagarna böra icke upptaga eller utgå ifrån partiåsigter, utan tvärtom tillse, alt alla verkningar deraf undanrödjas. Hr Cederschjöld har med sin vanliga aktningsvärda moderation sagt sig respectera majoriteten, och vi skilja oss således blott i begreppet om majoriteten, för hvars utrönande jag begär den rättvisan, att hvarje ledamot får tillfälle att votera, icke blott de ledamöter, som passa på ögonblicket; ty då maitriserar minoriteten den verkliga majoriteten. Hr Printzenskjöld har åberopat rättsbegreppet. Jag trodde mig i sanning utgå från det strängaste rättsbegrepp, då jag yrkat, att inga tillställningar må äga rum, hvarigenom representanten skulle betagas sin rösträttighet; ty den enskilda rätten består just i denna rösträttighet. Hvad slutligen angår det förslag, som Gr. Spens framställt, gillar jag detsamma, och hvarföre? Jo, emedan tiden, då ett val inträffar, alltid är känd förut; men sä är icke förhållandet med liden, då öfriga ärender före - u^4 Deli 13 Juni. komma, och billigheten fordrar, att jag aldrig genom surprise betages min rätt. Jag begär till följd härafåterremiss i denna del af Utsk:s betänkande. Gr. Cronhjelm: Ehuru halten af alla de skäl, sorn mina motståndare anfört, i sjelfva grunden är af enahanda beskaffenhet och blott går derpå ut att bevisa nödvändigheten för enskilda ledamöter bland R. o. Ad. af stohre tidsutdrägt vid voteringar, anhåller jag likväl att punktvis få till besvarande upptaga de gjorda anmärkningarna. Frih. Cederström har sagt, att om en ledamot kom blott ett ögonblick, sedan hans namn blifvit uppropadt, skulle, i händelse blott ett upprop fanns, han hafva förlorat sin rösträttighet, och att derföre andra uppropet behöfdes.
Justerades 4 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 29 dennes f. m. i öfrigt fattade beslut. Justerades tvenne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 29 dennes e. m. fattade beslut. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf j anförde skrifteligen: Af det arbete, som Hans ExcelI. Herr Grefve Fleming i sin i går förmiddagen till 264 Den 3o.December f. m. StatsUtskottet remitterade motion, angående aldre Riksdagshandlingars ytgifvande, omförmäler, nemligen Riksdagen i Stockholm år 171g med Bihang, utbeder jag mig att få aflemna ett Exemplar, med vördsam anhållan, att det mätte få åtfölja Motionen till Utskottet. Hvarjemte Herr Cederschjöld till Prolocollet aflemnade ofvanberörde tryckta arbete, Remitterades till StatsUtskottet. Föredrogs å nyo Herr von Hartmansdorff^, August, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående Tull för inhemska jordproducter, samt att så höga Tullafgifter måtte läggas på införseln af sådane varor, hvilka kunna i Riket tillverkas, och sådane BeslagsFörfattningar emot deras införande och försäljning vidtagas, att den inhemske slöjdeidkaren må vara tillräckligt skyddad och uppmuntrad att tillverka dem och att utvidga sin rörelse. Herr von Harmansdorff\ J ugust: Det torde nu tillåtas mig, att fortsätta uppläsningen af det anförande, hvilket den i5 dennes e. m. icke blef fulländadt. Hvarefter Herr von Hartmansdorff förde skrifteligen: 2:0 Näringar, hvilkas rdkareförtära landtb mannens varorj utan att sjelfve arbeta pä Den 3o December f. m. deras framalstring j äro, inom värt land förnämligast Bergsliandteringen och slöjderna eller Stadsmanna-näringarne i allmänhet.
Yid detta ärendes föredragning den 27 Maj 1864 hade Kongl. Maj:t den af Ronneby köpings innevånare vid hållen kommunalstämma enhälligt antagna, af Länsstyrelsen förordade plan till utvidgande och reglering af köpingens afbrända byggnadstomter, dess gator och allmänna platser, sådan denna plan å den upprättade kartan funnes upptagen, i nåder fastställt, att bringas till verkställighet i den mån sådant utan förnärmande af enskilds rätt kunde ega rum, hvarjemte, med afseende å de stora och kännbara förluster, som drabbat köpingens innevånare samt svårigheten för dem att under dåvarande förhållanden bekosta hela den för regleringen erforderliga summa, och då Ronneby köping i folkmängd och rörelse vore fullt jemförlig med flera bland rikets städer, hvilka vid inträffade större eldsvådor blifvit med bidrag af allmänna medel hugnade, Kongl. Maj:t beslöt att till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om anvisande af ett bidrag utan återbetalningsskyldighet för nämnda ändamål till belopp af 30,000 Riksdaler, med vilkor att den ifrågasatta vattenledningen blefve utförd på ett för dess framtida vidmagthållande betryggande sätt genom användande dervid af jernrör samt att utläggning och planering af gator och allmänna platser verkställdes under ledning af sakkunnig person. Tillika och på det köpingens reglering måtte kunna så skyndsamt som möjligt bringas till stånd, anbefallde Kongl. Maj:t Statskontoret att, efter reqvisition af Läns-styrelsen i Blekinge län, inom förenämnda belopp af 30,000 R:dr, i mån af behof, förskjuta dertill erforderliga medel, så framt köpingens innevånare på kommunalstämma åtogo sig att, för den händelse Rikets Ständer skulle föreskrifva återbetalning af större eller mindre del af det sålunda förskjutna beloppet, kommunen - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. 65 munen då, skulle detsamma återgälda å de tider, Rikets Ständer kunde finna skäligt bestämma. Enligt i Statskontoret erhållen upplysning har, efter det så beskaffad förbindelse blifvit af köpingens innevånare vid kommunalstämma ingången och till Kongl.
Hr Cederschjöld har sagt, att Hr Lefren nyttjat sophismer, och att det vore tydligt, att om intet nu åtgöres, skulle det förra stadgandet införas i det nya bjeoreglementet. Det vöre i sanning roligt att veta, hvar det står, att ett stadgande, som är gifvet för en viss lid under vissa omständigheter, skall kunna öfverföras i en ny lag. Om Constit.Utsk. derpå gifver ett sådant svar, som Hr Cederschjöld föreställt sig, så är det blott ett bevis, att med Constit.Utsk;s ledamöter, som, äfven med förbiseende af grundlagens föreskrift, äro beredvilliga att gå ett eller annat RiksSt:s önskningar till mötes, ingenting är omöjligt; men att påstå, att ett särskildt stadgande i i83o års reglemente bör efterlefvas såsom ett allmänt stadgande, det anser jag vara sophisteri, om något förtjenar en sådan benämning. :mnförelsen mellan Constit. — och BancoUtskrn vill jag ei besvara, utan beklagar dem, sorn af förkärlek till egna åsigter ej kunna se klart. För att en gång få ett slut, yrkar jag propos. på PresteSt:s första inbjudn. Hr Dalman: En ledamot har trott, att okunnighet hos BancoUtsk. om Ständernas beslut vid förra riksdagen föranledt Utsk. till dess sednaste beslut. Jag ber dock att få fästa uppmärksamheten på 10 § i instruetionen för BancoUtsk. som stadgar, att Utsk. ej må hemställa till Ständerna andra stadganden än dem, som innefatta ändringar ? det förra reglementet. Om således frågan är förfallen, så frågar jag, om ej deraf klart följer, att det gamla stadgandet i reglementet qvarstår? Om åter detta är förhållandet, förstår jag ej den tvetydighet, man velat finna vid orden detta reglemente; ty då stadgandet införes i i835 års b:coreglemente, måste ju dessa ord hänföras dit och ej till det gamla reglementet.
I en beqvämt inrättad matsal har man vid sidan af matbordet ett med duk försedt serveringsbord, på hvilket brödkorgen, en korg för knifvar, gafflar o c h skedar o. s. v. stå, o c b på hvilket man kan ställa ifrån sig bricka och andra begagnade saker. Man låter först tjenarinnan här ställa brickan och derefter, o m husmodern sjelf öser för soppan, placera soppskålen med slef o c h de i hvar andra stälda djupa tallrikarne framför hennes plats. När busmodern fyllt en tallrik, tar tjenstflickan den samma i den högra handen, sätter den efter den ordning, husmodern bestämt, på högra sidan o m den, s o m passas upp, o c h fortsätter så, till dess alla äro försedda, då hon går till baka till serveFörst när tjenstflickan verkställer bordets dukringsbordet. ning efter önskan, utan fel, o c h har vant sig vid Om man ej tycker om den uppassandes ständiga den största ordning, börjar man lära henne att närvaro, kan man skicka ut henne med befallning passa upp vid bordet. Till en början inprentar att komma igen o m en stund, eller ock kallar man hos henne följande allmänna regler: man henne till baka med bordsklockan. Hon har då, för så vidt icke soppa bjudes två gånger, att 1. En tjenarinna, som skall passa upp vid borsätta skål o c h slef tili baka på serveringsbordet det, bör bära ett rent, hvitt förkläde, ett par lätta skor, som ej göra väsen af sig, när hon går, o c h och borttaga tallrikarne. Detta sker sålunda: flickan tar den begagnade tallriken jemte skeden med en ren servett, med hvilken hon kan taga varma fat. höger hand från höger sida af den, hon beljenar, 2. Tjenarinnan b ö r beflita sig om den största derefter flyttar hon den öfver i venstra handen, möjliga ljudlöshet. Passar hon till en början upp tar nästa tallrik o c h sätter den i den första, sedan något långsamt, men utan buller, får man ha hon tagit ur skeden o c h lagt den i den öfversta, tålamod.
Jag nagelfar hvarje period af domslutet och tillser om jag icke kan upptäcka någon länk deri, som kan sakna logiskt sammanhang —Förgäfves — Jag bläddrar i Lagen och Tryck fr i hets-F öror d 11 i ngen och jemför med hvarannan de åberopade lagrummen. Allt äger sin rigtighet, och jag finner att 3 § och 11 moment, ålägger domaren att fästa sig mera vid syftningen än uttrycken. Besynnerlig lag, tänker jag, hur kan någon annan domare än den allvetande, dömma efter min hemliga syftning. Jag erinrar mig nu Friherre Lagerbjelkes måtto på sin skrift: ”Menniska» har två ögon” står der. ”Domaren skåde med det ena på jus (rätt), med det andra på asquum (billighet.) Annars blir högsta Rätt, högsta orätt.” — Skulle jag Lii tvungen erkänna rigtigbeten af denna gamla sägen, genom egen hjertfrätande erfarenhet? Jag sora i flere år, innerligen grämt mig och högeligen protesterat emot den allt mer och mer, i mitt tycke, öfverlianden tagande praxis hos domare att icke hålla sig stricte efter lagen? Jag som, då jag, ty värr! råkat ut för så kallade billigbets-domare, de der, vikande från bestämd lag och sunda tolknings-principen, göra mera afseende på skenfagra suppositioner, kalkuler samt egna analogiska Den 27 Ja nu ar i i f. tn. slutsatser, än på laga skäl och klart uttryckta ord, så bittert tadladt dessas okunnighet eller väld; jag — skulle omsider blifva ett offer för den stricta tillämpningen af lagens bud, utan att jag ens hade den tillfredsställelse att kunna öfvertyga mig sjelf, mindre andra, att de domare, som fält mig, advocerat med sitt samvete. Jag kan nu mycket väl tänka mig såsom möjligt, att mine domare af upprigtigt bjerta beklagat, att de måste döma mig så; men likväl anse sin pligt alt tillämpa lagen, under det de blunda för det lidande de åstadkommit.
Kommers-kollegii kreditiv h) dito å fonden till utlåning med omsättningsrätt i) af de 1,300,000 R:dr Banko eller 1,950,000 R:dr Riksmynt, hvilka, vid 1853 —1854 årens Riksdag afsatta till försträckning åt Filial-banker, som kunde bildas i ändamål att ersätta upphörd Privat-Bank, blifvit vid innevarande Riksmöte såsom tillfällig förstärkning till fonden för diskontering och utlåning i och för handel och näringar samt. till kassa-kreditiv åt enskilda personer öfverlemnade, böra från Handelsoch Närings-diskontfonden, efter hand och i den mån allmänna rörelsen det medgifver, återtagas 1,875,000: — R:dr Runt 7,959,988: 57; så komma de af dessa summor, som redan äro tillgängliga, och de öfriga i den mån, de till Banken ingå, att sammanföras till en gemensam fond, benämnd Bankens reserv-fond. Till denna fond skola derjemte öfverföras de belopp af tillsammans 1,131,000 R:dr, som för närvarande äro såsom kreditiv åt Filial-Banker anvisade, äfvensom ali från och med 1857 års början influten och vidare inflytande vinst å Bankens rörelse; hvarförutan Fullmäktige berättigas att, då någon del af fästighetslåne-fonden, Handelsoch Närings-diskont-fonden samt Allmänna Diskont-fonden befinnes obegagnad, öfverflytta de icke använda medlen till ifrågavarande reserv-fond, med förbindelse för Fullmäktige att dessa medel återställa, då de varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga. 352,995: 77. 120,000: — 300,000: — 975,000: — 150,000: — 450,000: — 900,000: — 14 Banko-Utskottets Utlåtande N:o 4 8.
Alla de beslägtade minnena af sommarmiddagstimmar, sålunda njutna i forna dagar på gräsmattan under åldriga, knotiga äppleträd i fädernegården, i hövålmar eller sädesskylar, på pilvallar eller på brinken vid fiskdammarne, medan metspöet hvilade vid sidan och blicken allt mera hypnotiserades af det hvita pennskaftet i den flytande korken, – alla dessa minnen manades med ens fram, icke det ena för sig och det andra för sig, utan alla i ett, såsom ett enda minne, såsom en enda känsla, såsom en enda stämning, erinringsstämningen, sjelfva detta som var sommarmiddagsron. Och associationen grep vidare omkring sig, vidare och vidare, liksom ringarne i vattnet kring den utkastade stenen, – ur denna enskilda erinringsstämning från gångna tider, från barndom och ungdom, löste sig ut hela detta förflutna, och han fyldes med denna smärtsamma sötma, som det eger, hvilket oåterkalleligt är försvunnet, och med den våldsamma, sugande längtan, som det väcker; och bild på bild drog förbi hans inre öga, utan ordning eller sammanhang och utan anseende till den betydelse de haft i hans lif, men hvarje särskild tydlig ända in i de minsta enskildheter, ända ut till de mest perifera omständigheter, hvilka icke förvittrat under de många åren och dermed röjt sin karaktär af hufvudsaker, arten af ett leende, eller nyansen af en blick, eller den obestämbara innebörden i en gest, eller den hittills icke genomskådade meningen i ett tonfall, hvilken nu först med ens låg inför honom fullständigt genomskinlig. Så begynte det slappna, slockna; der kom grumsning och oro; bilderna kommo icke längre glidande, tyst och mjukt, den ena efter den andra, den ena ut ur den andra, utan trängdes och kastades om hvarandra, försvunno för att dyka upp igen eller visade sig alltför kortvarigt för att bli fullt synliga; det gångna och det närvarande grepo in i hvartannat; och svaga förkårar började förmärkas af den olustighet, hvilken beledsagar uppvaknandet ur en erinringsstämning.
Huru skulle då en suppleant, sålunda vald, kunna äga nog kännedom af ärendena, för att kunna på ett fördelaktigt sätt föredraga dem. Hr von Hartmansdorff har föreslagit, till undvikande häraf, att Electorerna ovillkorligen skulle välja sådane, som icke kunde komma i fråga att blifva ordf.; men delta anser jag omöjligt, ty huru skulle Electorerna kunna veta, hvilken som vid hvarje tillfälle blir ordf. Det skulle kunna hända, att det stundom blef en vald suppleant. Till följd af allt detta yrkar jag afslag å motionen. Hr Prytz: Åberopande hvad Frih. Hamilton och Frih. Cederström sednast anfört ang:de de värda talares yttranden, som tillstyrkt motionen, får jag blott göra ett par tillägg. Man har åberopat de öfriga Ståndens åtgärder att välja suppleanter och sagt, att det vore nödvändigt, att Adeln, för att motväga deras öfverlägsenhet, gjorde detsamma. Efter hvad mig är bekant, är det endast BondeSt. som gjort ett sådant suppleanlval, och hvad detta Stånd beträffar, är ett undantag gjordt i 2S § Riksd.- Ordn., der det står bestämdt huru de öfriga Stånden skola välja sina Utsk:s-ledamöter, men att BondeSt. väljer dem efter särskild öfverenskommelse. I PresteSt. har vid denna riksdag ett dylikt beslut blifvit faltadt; men till styrka för mitt påstående, om det mindre grundlagsenliga i ett sådant beslut, får jag åberopa, att 2:ne inom PresteSt. högt aktade ledamöter, nemi. Biskop Agardh och Prosten Sandberg, reserverat sig emot detta beslut, såsom varande grundlagsvidrigt. Såsom Frih. Hamilton redan anfört, tror jag det beror på Utsk:s ordf. att förekomma det missbruk, alt suppleanter skulle göra de andra Stånden mera fulltaliga än R. o. Ad.
1 sammanhang härmed erinrade Deparlements-Chefen i underdånighet, hurusom, uti underdånig skrifvelse den 28 Januari 1862, dåvarande Ofverslålbållaron, Herr Grefve J. E. Hamilton, fästat uppmärksamheten på otillräckligheten af 01 v ersta thå I - larens dittills varande aflöning, hvilken, utgående dels från Statsverket, och dels af Stockholms stads kassa, då utgjordes, så kallade ljuspenningar oberäknade, af lön Bih. lill R. St. N:o 5 lill Kongl. Maj.ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862 från Statsverket, enligt Kongl, brefvet den 23 Februari 1858 utförd till Riksdaler Riksmynt 6,682: 45 taffelpenningar från Stadskassa» 4,500: samt anslag lill ved, likaledes utgående från Stadskassa» 1,500: eller tillsammans Riksdaler Riksmynt 12,682: 45; dervid Herr Grefven bland annat anfört, att den allmänna stegring, lefnadskostnaderna under sednare årtionden varit underkastade, föranledi beviljande af betydliga tillökningar uti ej mindre Statens än Stockholms stads embetsoch tjenstemäns lönevilkor, men att, vid de tillfällen, då förslag till sådane löneförbättringar för öfrige embetsoch tjenstemän hos Öfverståthållare-Embetet eller för ledamöter och tjenstemän vid Stockholms Magistrat, hvars preses Öfverståthållaren vore, blifvit framställde eller förordade, någon dylik förmån icke, lill följd af särskilda omständigheter, blifvit ifrågasatt för Öfverståthållare», hvadan hans löneförmåner ännu väsendtligen vore desamma sorn för längre tider tillbaka.
Jag anhåller om remiss till vederbörligt Utskott. Stockholm den 27 November 1862. F. Rooth. JW 121?. Af Herr Rootli: Angående en särskild national-belöning för Öfversten m. m. Friherre Nils Ericson, i egenskap af Chef för Statens jernvägshyggnader . Nyligen hafva vi varit vittnen till den betydelsefulla och för vårt lands framtid vigtiga stund, då rikets hufvudstad biel' med Götheborg genom jernväg förenad. Vid hvarje tillfälle, dä en storartad handling ser sin. fullbordan, är det naturligt, att tanken företrädesvis hvilar hos den, under hvars öfverinseende och ledning handlingen eller iöretaget blifvit utförd t, och säkerligen linnes ingen ibland o.ss, som ej med taeksamhet inser och villigt erkänner de stora förtjenst er och det oegennyttiga - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 130» 257 nyttig»! nit, som Chefen för Statens jernvägsbyggnnder, Herr Öfversten, Baronen och Kommendören Ericson alltifrån första stunden, då han tillträdde utöfningen af sitt lika vigtiga som ansvarsfulla kall ådagalagt, och de vackra minnen af rastlös verksamhet, han ät framtiden lemnar efter sig, äro minnen, vid hvilka hvarje fosterlandsvän ined glädje fäster sig, och som skola göra hans namn odödligt i våra häfder. Herr Öfverste Ericson har frän Hans Majit Konungens sida erhållit en lika vacker som välförtjent utmärkelse, och det synes mig, som skulle det vara representationen värdigt, att äfven å sin sida på något lämpligt sätt visa sin erk inslå åt den man, som egnat fosterlandet så stora tjenster. Utan att för min ringa del vilja tillåta mig framlemna något bestämdt förslag, huruledes min vördsamma framställning skulle pä det mest passande sätt kunna bringas till utförande, hvilket jag i första rummet öfverlernnar att föreslås af det Utskott, som kommer att behandladenna angelägenhet, får jag emellertid hos Rikets nu församlade Ständer anhålla: att Rikets Ständer mätte såsom en gärd af tacksamhet för det lika förtjenstfulla.
Enär likväl, efter Rikets Ständers tanka, förhållandet, dels fatt vid hvarje Riksdag statsbidrag mäste beviljas för upprätthållande af den Arméens Pensionskassa, elter gällande Stat, åliggande pensionering, dels att nu äfven behöfde särskildt anvisas medel för pensionernas ökande, nogsamt ådagalade behofvet af en ny och omfattande reglering af pensionsväsendet för Arméen, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, det Eders Kongl. Majit täcktes låta upprätta och vid nästa Riksdag framlägga förslag tili fullständigt ordnande af pensioneringen tor Arméens befäl och tjenstemän samt, till beredande af nödig förenkling i förvaltningen. Eders Kongl. Majit, som under den 9 Februari 1858 i Nåder fastställt de salunda af Rikets Ständer godkända nya pensionsstaterna för Arméens och Gottlands Landt-Bevärings befäl och tjenstemän, för att under föreskrifna vilkor tills - Bil. JYs 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. 13 vidaremtillämpas, meddelade tillika Direktionen öfver Arméens Pensions-kassa befallningatt, i anledning af Rikets Ständers anhållan om förslag till pensioneringens ordnande och förvaltningens förenkling, sig i underdånighet yttra och dervid föreslå de åtgärder, hvarigenom de af Rikets Ständer åsyftade ändamål lämpligen kunde vinnas. Uti det till följd häraf afgifna utlåtande har af Direktionen blifvit anfördt, hurusom Arméens befäl, jemte fullgörande, efter förmåga, af den Staten åliggande pensioneringen, tillika genom en sparsam och noga kontrollerad förvaltning af de till största delen genom afdrag å egna knappa löner hopsamlade tillgångar sökt betrygga kassans framtida bestånd; men att då flera på kassans kapital-förkofran och dess ärliga inkomster menligt inverkande omständigheter motverkat dessa sträfvanden, och slutligen förändrade tidsförhållanden gjort en-betydlig förhöjning af pensionerna oundviklig, äfven i Statens eget intresse, det slutligen inträffat, att inkomsterna, hvilka icke'"i samma män kunde tillvexa, blifvit otillräckliga för uppfyllande af kassans ökade förbindelser.
Hur går din syssla i da; /? » Hon log och kastade till mig En drufoa med skälmskt behag. Du stolla, harliga flicka, Jag gärna din gå / ca lar; Men säij mig, hoem tänker du gifta Ditt strålande ögonpar? De ör / on så falla af kärlek, Som drufvan af saft är röd. Ack; hoem kan den Igcklige eara, Som, lä nät de ögonens glöd? Om frågare o c h frågor. A f Ave. 3 | \ Iand de regler, som i vår tid uppställas för barns uppfostran, finnes vanligen också den, att man alltid skall vara villig och redo till att svara barnet på alla de frå- gor, som det framställer. Meningen med denna regel är nog god, ty den förestafvas otvifvelaktigt af den åsikten, att barn alltid spörja af idel vetgirighet och kunskapsbegär samt följaktligen ha kraf på att få svar på alla sina frågor. Men i ifvern att bibringa de små så mycken kunskap som möjligt, kommer man lätt att förbise det sakförhållande, att ett barn, som aldrig hejdas i sin frågvishet, lätt råkar in i en obehaglig, stundom rent af sjuklig vana att oupphörligt fråga och fråga blott för att frampressa något slags svar, stor sak hvilket, ty en dylik spörjare bryr sig sällan om att få någon upplysning. Vår landtallmoge, som för ett hälft sekel sedan knappast anade, att man skref och tryckte böcker öfver barnuppfostran, hade dock ett säkert öga för barnens själslif. Jag antager, att fäder och mödrar i den tiden, då lifvet var mindre jäktande än nu, hade bättre minne för sin egen barndoms och ungdoms tankar och föreställningar, och bland denna kroppsoeh själsfrisk.a samhällsklass hördes månget ordspråk och ordstäf, vittnande om skarp inblick i barnets inre värld. » Den som frågar efter sitt eget vett (efter det som man redan vet), blir aldrig klokare än han är », lydde det ordstäf, hvarmed frågvisheten antingen hejdades eller tvangs att pröfva orsaken till att en fråga framställdes.