Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkandes behandling fattade beslut och inbjudning till Med-Stånden alt i samma beslut sig förena; blef Betänkandet, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utskottet ålerremitteradt; och ansågs vid denna frågas utgång, oTvanberörda protokolls-utdrag ej föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Vtskotlets den 11 dennes bordlagda Utlåtande N.o 15, i anledning af eli till Utskottet aflemnadt prof på nytt sedel-papper. Frän Uögv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos meddelade Utdrag af dels Höglotliga Ridderskapet och Adelns, dels Vällofliga Borgare-Ståndets protokoll, det förra af den 15 dennes, innehållande, bland annat, en lill Preste-Ståndet ställd inbjudning att lorena sig uti Ridderskapet och Adelns, vid pröfning af Ståts-Utskottets Betänkande Nio 51, 3:dje punkten, fattade beslut, hvarigenom Utskottets i sagde punkt framställda förslag blifvit bifallet, med de ändringar, alt orden, ”på sätt Kongl. Majit i nåder föreslagit, ” uteslötos samt ordet ”Tjugo” utbyttes emot ordet ”Tjugofem”, det sednare af denna dag, innefattande en inbjudning till Preste-Ståndet i samma syftning. Med bifall till de gjorda inbjudningarne och frånträdande sitt i ofvan omförmälda fråga lättade beslut, beslöt Preste-Ståndet lemna sitt bifall lill Stals-Utskoltels förslag i 3:dje punkten af dess Betänkande N:o 51, med de af Ridderskapet och Adeln deri beslutade förändringar. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Ulskottets Utlåtande
Den anmärkning torde äfwen äga rum att Bruksägare, som begagnat länerättigheten emot de wilkor Författningarne utstaka, icke kunna wara berättigade att begära bibehälla sina erhällna län under andra wilkor än Längifwaren will eller kan medgifwa, hälst dä han redan wälwilligt gätt Lantagaren sä längt till mete, att han, sä widt länkan hjelpa, bör wara hulpen. Jag önskar och anhäller derföre att Banco-Utffottets betänkande bifalles utan förändringar eller tillägg, sä mycket häldre som om Bruksägare sträcka sin begära i nan co-Utffottet pä sick answar kan bifalla, det kunde grfwa anledning till inskränkning i den beredwillighet Bruksbandteringen hitintill bufwit wisad, hwilken händelse säkert medförde för de fleste desi Idkare, de bekymmersammaste olägenheter, och torde hända undergäng för mänga. Friherre Lk Ulan att äga den kännedom som bör erfordras, för att med säkerhet kunna yttra sig i förewarande ämne, har jag likwäl trott mig finna i Herr Zer8tam8 nu upplästa Memorial, en tillräcklig ledning för min enskilta öfwertygelie, att, i öfwensstämmelse med hwad denne wgrde. Ledamot yttrat, begära äterremisi till Banco-Utskottet af desi afgifne utlätande, i anledning af Konungens Nädiga proposition, rörande förän * * drin - 4L0 Den 11 October. dringar i wilkoren för Metall-Effecters beläning i Banquen.
Vid 13 §. a) Att classificalion af redskapen vöre felaktig; bj) att andra och tredje classerne böra sammanslås till en class, med följande definition: ”Enkel redskap med mäskvärmare, utan rectifieationsapparat, eller med reetifications-apparat utan mäskvärmaresamt att stadgandet i slutet af i3 §., rörande losa halsar, vore obestämdt, och att hänvisning borde lemnäs till slutet af 16 §., hvarest lösa rör tyckas vara tillåtna.. Vid 15 §. a) Att stadgandet i senare momentet af denna §. måtte ändras så, att äfven andra personer än landtmätare och magislratspersoner må kunna till justerare i städerne förordnas. Vid 16 §. a) Att denna §. må förtydligas och den mening derigenom blifva uttryckt, att hatt och panna skola uppmätas på en gång, och tillsammans, endast så framt å hatten finnes någon lucka eller öppning för pannans påfyllande, efter det hatten blifvit påsatt. Vid 19 §. ' Att efter ordet ”synligt,” tillägges ”vid äfventyr, att stämpeln uppsökes genom bortrifning af hvad, som döljer densamma,’’ 8 Bevillningssamt Allm. Besv.- och Elon.-UcsRottens Utlåtande, N:o 5. Vid 20 och 21 §§. a) Att stadgande saknas, angående ansvars-skyldighelen för innehafvare af branvins-brännings-redskap, olika med juslerarens betyg; b~) att jordegare, som anmäler sig ti!l brätivins-brännirig, ensam bör ansvara för origtig uppgift onr redskapens beskaffenhet.
Fkollon; se Knapergall. Elfenben; se Ben. Enbärsmos, hänföres under Apoteksvaror. Enbärsolja; se Oljor. Essence; se Oljor. Estamper, hänföras under Kopparstick. Etuis, med tillbehör, af sammansatta eller ej specificerade ämnen; se Slöjdevaror. Fabriksvaror, ej specificerade; se Slöjdevaror. Fayence; sc Porcellaine. Felb; se Väfnader. Qvantitet föl’ lilliInförselstull. Banko. beräkningen. Banko. R:dr sk. r.st R.dr sk. r:st 8 * Fenkol 1 skålp. 2 — i 12 —- Fernissa . 1 skålp. —■— 6 8 * Fikon 1 skålp. 2 36 — Filar 1 skålp. 4 — Fingeborgar och sy ringar af andra ämi nen än guld och silfver 1 skålp. 12 — Fisk: saltad eller inlagd: 30 anchovis, sardeller och t honfisk 1 skålp. 5 — 15 — kabeljo, långor och torsk 1 tunna 2 12 — 30 — lax . 1 tunna 2 32 — 8 16 — sill . , • • 1 tunna 30 — 10 — strömming . 1 tunna 30 — 20 — all annan 1 tunna 1 42 — torr eller rökt: 1 12 * gråsidor eller sey 1 lisp. 10 — 6 12 * lax och ål 1 lisp. 1 12 — 1 32 * långor och torsk, med derunder inbegripne rotschel', samt klipp-, stockoch platteller bredfisk . 1 lisp. 16 — 3 16 * andra slag 1 lisp. 20 — 32 * Fiskskinn, beredda 1 skålp. —•— 4 — 10 —• — * Fjäderj spritad 1 skålp. 2 _ 12 * Flintorp huggna, utom Agat 100 st. 1 — * Flyttsaker, bestående af gamla och Filtar •, se Väfnader. Filtrcr-stenar; se Sten. Fiskben; se Ben. Fjädrar, ur-; se delar af Ur, ej specificerade. andra, ej specificera de; se Slojdevaror.
Ofvan dessa rum är det lilla kapellet, rymmande 2 k 300 personer. Här hållas gudstjänster om söndagar för » systrar » o c h en del af barnen — andra gå till någon af missionerna — och dit allmänheten också har tillträde Den mest artistiska dekoration, de vackraste glasmålade fönster och den stämningsfulla verkan af det hela göra detta lilla kapell till en juvel i sitt slag. Juldagen hafva barnen sin egen julfest, o c h vi ha fått en vänlig bjudning att närvara. Vid inträdet på gården se vi framför oss de upplysta skolsalarne, dit dörrarna stå på vid gafvel. Afdelningsväggarne mellan klassrummen äro så inrättade, att de kunna sammanskjutas o c h så- ledes, vid ett tillfälle s o m detta, förvandla det hela till ett enda stort rum. Här har just nyss julteet intagits af alla tillhörande detta hem, därvid doktor Stevensen o c h hans fru presiderat, och man är i färd med att duka af de stora långbord, som fylla salen. En del af barnen springer omkring o c h leker på gården i den ljumma vinteraftonen, medan andra äro inomhus hos sina nyförvärfvade julklappar. Vi föras in i ett af flickornas hus. Dockor och andra leksaker handteras ifrigt af småbarnen, som varit uppe redan kl. 6 på morgonen, för att taga reda på hvad St. Claus (julgnbben) fyllt deras strumpor med. De se alla så st ålande o c h glada ut, dessa små, hvaraf många kans! : e tillbragt sin sista jul på Londons gator, utan hem, skydd eller vård. Här äro de omgifna af allt som kan glädja ett barnahjärta, kärlek och omvårdnad få de i fullaste mått. Smekande luta sig barnen mot » systrarna », o c h i allt synes förhållandet vara idealiskt mellan dessa och deras kära små. Nu tändas de kinesiska lyktorna o c h » fairy lamps » i den stora samlingssalen, och snart skall festen börja, så låtom oss gå o c h intaga våra platser framme vid sidan nära den upphöjda scenen. Första föreställningen är en liten pjäs, där handlingen försiggår hos en barberare med starkt utpräglade nykterhetsprinciper.
Thryseus reservation innehåller: ”att ingen obelåtenhet har försports för bibehållandet af en sådan, förr än Lagcomite'en återfunnit en uråldrig, af vära förfäder förkastad deluingsgrnnd, som borde, undangömd af liera generationers rättvisa ogillande, fått hvila, såsom nu mindre än någonsin tillämplig, sedan slängselvitsordet blifvit utsträckt till skog och utmark”. Och hvad den åberopade enkelheten angår, så säger han: ”1 de åberopade motiverne synes stor vigt vara lagd på den enkla delningsgrund, som skulle uppkomma genom bälftendelning; och man kan frestas tro, då alla skäl sammanläggas, att Lagcomitefcn ansett den hufvudsakligast verka till återtagande af hälftenprincipen, hvarigenom jordbrukaren, utan främmande biträde skulle kunna fördela stängseln med sin granne. Den nu varande delningsgrunden är verkligen i tlesta fall så enkel, att hvar och en, äfven den enfaldigare, kan reda sig dermed; så vida icke allt för stora skiljaktigheter af markens beskaffenhet i skiljelinien gör en gradering nödvändig; och detta det svåraste hindret är på intet sätt undanröjd! genom den af Utskm tillstyrkte förändring, utan qvarstår lika hinderlig! vid en sämjedelning. Hälftendelningen kan således icke ens i detta fall äga något företräde, och litslen hafva, för alt göra antagandet mindre afskräekande, redan sett sig nödsakade i sä målto föreslå icke allenast modificatiön i sjelfva principen, nemi. att der skog och utmark möter åker och äng, slänger ägaren af den förra blott |; utan derjemte tillstyrka, att den blifvande stängselstadgan endast skulle tillämpas vid blifvande skiften och icke inverka pä stängselförhållanden. Redan i dessa förändringar synas
Denna författning börjat tillämpad, ffall, Då Den mtD SDomfiol eller annan kmbetönttmDighet företeö, mara förfeDD meD meDerbörltgt fidntplaDt papper. fPåffrift å fyanDlingar, angåenDe merfftallD chartering, Då charta fafnaé, galle roiD intet tillfälle, få framt icfe lagligen ftgtfaö fan, att behörigen annulleraDt fTäniplaDt papper marit bilagDt, men förfomntit. 6:0 21 beläggnittg&charta, dfmenfom å el)arta på helt arf, Då driften å Denna feDnare ej öfmergår på anDra ftDan och öfmertdefer ftampeln, ffall part, font Den begagnar, på fjelfma flämpeln antecfna hanDlingenö Datum, jemte en fort anmiéning på hmaD Den angår. Dm controll hårmiD, fe u §. 3 mom. 7:o 5lfI>anDlingar och kontracter emellan eiijfilDe anfeö behörigen charteraDe meD Den Derå befintliga ftampeln, få framt De blifmit DernreD förfeDDe, enligt Den, miD Deraö utfarDanDe, till efterlefnaD ftaDgaDe författning. 8:0 khartering af contract gäde enDaft emellan famina kontrahenter, men om contractet feDermera förnpaö och betmgaDe finnman DerroiD förböjeö, ffall Det, i mån Deraf, meD beldggningö<d)arta förfeö. 9:o Dm, miD h^nDlingarö eller dftenffapölpöningarö fanering, högre charta, dit föreffrifmen dr, af enffilD perfon frimifligt begagnaö, ege åtal Derå ej rum. §• 4.
Gångstigen, i början tydlig, förlorade sig snart mellan mosstufvor och dungar af ormbunkar eller enris, för att åter blifva märkbar på andra sidan om ett snår eller en bergklack. Hon borde icke vara långt från Björnsnäs, och ännu visade sig intet spår af människoboningar, icke ett gärde, icke en lada, icke en koskälla. Några hvitnade ben lågo vid sidan af gångstigen. Var det djurs eller mördade människors ben? Ryttarinnan skrattade åter hon skrattade ofta. Axelson hade lyssnat på löjliga folksägner. Hon kände sig icke det minsta rädd, men hon öfvertygade sig, att där var krut i fängpannan på hennes gevär. Då hördes på afstånd ett hundskall. Det var Bella, som åter uppdrifvit en hare. Axelson måste ha uppnått jagtsällskapet. Man jagade icke mer, man sökte henne, död eller lefvande. Om den dumme knekten dock förstått att uppskrämma jägarne, såsom hans order lydde! I alla händelser skulle de ej finna henne utan hatt och sko, de skulle darra för hennes lif och för sina egna. Hon påskyndade ridten. Skogen blef åter tätare, snåren ogenomträngligare, gångstigen var förlorad. Hon nödgades stiga af och leda sin häst mellan trädstammarna med solen till vägvisare. Nu kom hon till en å, som var för bred för ett hästsprång. Ingen bro; stranden var sumpig. På åns andra strand stod en trasig pojke, metande foreller. Hon tillropade honom att anskaffa en båt. Han förstod henne icke; han betraktade henne förvånad och stum. Hästtramp och röster hördes ej långt bakom henne i skogen. Hon framsökte en liten börs ur sin kjolsäck och kastade öfver ån en silfverdaler, som nedföll vid gossens fötter. Nu förstod han henne, sprang ett stycke långs stranden och tecknade, att hon borde följa honom. Hon red efter anvisningen, kom till ett vadställe och var snart öfver på andra sidan. Här öppnade sig en smal körväg; hon följde vägen och nalkades en kolmila. Kolaren stod vid milan och betraktade henne, lika förvånad som gossen. Hon hann icke fråga honom, förföljarne voro redan vid ån.
Men Erk han ble altmer sur i syna å rätt hva dä va så spôtt’en ut hel illänne å skrek: »tvi hällvätt, d’ä sôpp!» »Ä dä sôpp,» sa ja å känd mä int varst tefress. Ja tog ut skröppliheta mä näfven å spôtt fler ganger för te bli å mä den uttäcke smaka. »Vesst sjöttan ä dä sôpp,» sa Erk»tocker där små fnaschel ä dä fullt bål mä hulta. Tock ä ôt svina,» töckt Erk han å spark te svampinjonbôrken. »Ja tock kan var ôt svin å herrskap,» sa ja. »D’ä sist gangen ja äter svampinjoner!» Å dä va dä, för alt sen den gangen ha ja allri ät ann än fôlkmat. Den främmate jänta. Dä kom e jänt te sockna, di kall’a Julia, ho va så fin, satt tockna finns knafft i Kallsta sta. Ho svängd å ho fansér sä på mang finuli sätt å geck å promenér sä å rök på segarrätt. Ho pek mä fingre ôt mä å sa: »nä, se på den!» Satt ja ble Gu förlôt mä för flat te pek igän. Å medt i skogen skrek ho »säj, får ja bröllôp snart!» Å jaggu svarte eko på stunn: »ja bröllôp snart"» Å den sôm allt ble stôlli tå allt dä här va ja, för dä va skrömt å trôll i den härna Julia. Men ja ä bar en bonnsôn å ho ä långe fäst ve en di kaller Jonsson, sôm läser te bli präst. Fleck-Fredrek. Allri ha ja hört nô ann navn på’n än FleckFredrek. Dä feck han hett för dä han hadd så möa kälek te all flecker han såg.
Riksdag bestämde understöd af 6 sk. per Tunna Stenkol, för de qvantiteter, som under åren 1819 till och med 1822 blifvit afyttrade; såoeh enär afseende visserligen bör göras derå, att Bolaget sökt fullgöra dess åtagande af omförmäldte arbetes utförande, samt utan eget vållande blifvit utur stånd att det fullfölja, och Riksens Ständers underdåniga skrifvelse den 6 Junii 1818 jemnväl föranleder, att det berott af Bolaget, att, derest så funnes tjenligare, i stället för det då beviljade bestämda beloppet, begagna den förut anslagne förmånen af praemierne, 6 sk per Tunna, Stenkol, som kunde afsättsas; liar Utskottet ansett desse förhållanden skäligen berättiga Bolaget dertill, att få beräkna desse prsemier å den qvantitet Stenkol, sorn, enligt de afgifne räkningarne, blifvit under de sedan sista Riksdacr förflutne åren försålde, och hvilke prsemier till ofvanupptagne belopp af 28,794 R:dr Stats-Ulskottets Betänkandén. i6^5 18 sk alltså måga afräknas på den lyftade summan. Angående åter de nu förslagne bidrag af Staten för Verkets framtida fortsättning; har Utskottet, i följd af dess redan yttrade öfvertygelse, om allmänna gagneligheten af Inrättningen, samt då lämpligast synes , att ett understöd i detta hänseende utgår efter den vid 1815 års Riksdag stadgade grund , funnit sig böra tillstyrka, att Riksens Högloft. Ständer måtte bevilja Bolaget, att, från och med nästa år, åter uppbära 6 sk.
Städerna undfingo tidigt tili Konunga-balken af Magnus Erikssons stadslag en organisk stadga för sin domstols-inrätluing och förvaltning, hvilken lag i vissa delar Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 211. 221 ändrades och tillöktes genom Stadgan om städernas administration af den 26 December 1619 samt de särskilda privilegier, som påföljande året blelvo några städer för länade. Elnira det numera antages vara utredt, att nämnda stadga icke blifvit lill efterlefnad kungjord, är det likafullt upplyst, att densamma åtminstone frän 1670 talet tillämpats och sålunda läkliskt blifvit lag. Tillvaron af dessa för städerna gällande förvaltningsformer, hvilka lemnade stadsmenigheterna tillfälle, att på rådhuset rådpläga örn kommunens angelägenheter, gjorde derstädes sockenstämman öfverflödig, utom för sådana ärenden, som ursprungligen hörde dit, eller de rent kyrkliga. Kongl. Stadgan angående sockenstämmor och kyrkoråd af den 26 Februari '1817, hvilken gällde ända lill 1843, innehåller också derföre det förklarande, alt i de städer, der sockenstämmor förut varit, brukliga, finge de ack pä lika satt derefter hällas. Ofvannämnda lagar, hvilka ordnade förvaltningen i städerna, voro, enligt bokstafven, gällande endast för borgerskapel; men kunde det oaktadt tillfredsställa dessa samhällens behof i äldre tider, då städernas innevånare med få undantag voro borgare. Detta förhållande började dock redan under förra hälften af 17:de århundradet förändra sig genom vissa industriela yrkens efter hand skedda befrielse från burskaps-lvånget samt den gradvis skeende tillväxten af en utom de borgerliga yrkena stående befolkning. Uppkomsten i städerna af en sådan oberättigad samhällsklass kunde ej undgå att der alstra förvecklingar, hvilka ådagalade otillräckligheten i de former, uti hvilka del kommunala lifvet rörde sig, särdeles som någon grund för omröstning på allmän rådstuga icke var och ännu icke är fastställd.
Allmänna Magazinsjnrättningens verksamhet har i de sednare åren fått en dubbel rigtning, att göra upphandlingar af spannrmål till spannemälsprisets upprätthållande, samt att afsätta och till behöfvande såsom lån utdela denna spannemål. Utan tvifvel ligger orsaken till inrättningens undergång inom någondera af dessa linier, eller kanske säkrare inom båda, och det hade säkerligen för Riksens Ständer varit ganska nyttigt, att genom sine Herrar Revisorer fått sig en framställning förelagd om upphandlingarnes, så väl som om undsättningarnes historia under de sista åren; 436 Den 11 Febi uarii. Riksens Ständer skulle derigenom säkrare kommit att sjelfve inse orimligheten af inrättningens sålunda, under de sednare åren vidgade verkningskrets, sorn blifvit att tillfredsställa 2;ne hvarandra rakt motsatta interessen; det ena, som är dea större span nema Isproducentens, possessionatens; och det 3ndra, som är den mindre bemedlade allmogens, såsom spannemålsköpsnde; för att tillfredsställa det förra, måste inrättningen uppköpa spannemål till det högjta ivöiiiga pris: och för att kunna gå det sednare till mötes, måste denna spannemål till de behöfvande undsättningstagare kunna lämnas till det möjligt IcigJJa pris. En jämförelsetabell öfver upphandlingsprisen i 8 18» 1819, 18:0 och 1821 med de priser till hvilka undsättningstagare fått liqvidera sina spannemålsskulder åren isjo, 1821, 1S22, skulle utan tvifvel ådagalagt huru man också ömsom sökt att gynna producent och consument intresset: om uti en sådan tabell äfven blifvit uppfört, så väl beloppet af den för hvarje år upphandlade, som den utborgade spannemålen, eä skulle man troligen uti det deraf härflytande slutförfeållandet funnit anledning att framvisa orsaken till den största af de förluster, som drabbat inrättningen.
"gamle hedningar vid grafvens rand, frälsen edra själar från fördömmelsen. Unga qvinna, sex söners mor, fräls dina söners själar, antagen det heliga dopet och den Korsfästes tecken. Hafven J icke sett huru förbannelsen förföljer eder? Edra män hafva stupat, endast gubbar och barn återstå; böjen eder inför Herrans straffande hand!" Då knotade gubbarne vid ugnen, och opp steg Ylpytar och sade: "Foga dig hädan man! icke malar din trolldom Ylpytars hjerta till mjöl, mäktigare skulle den då vara. Gå, att ej Saivos små barn bära dig hädan". Och korsets man gick, men hans ord voro icke mildhetens, de voro vredens och förbannelsens. Ännu bodde spridda i skogarnes djup, bakom moar och sjöar, män som icke underkastat sig det fremmande väldet. Stundom, när de icke förmådde mera, då låtsade de vara underkufvade, men reste sig åter, än här, än der. Men Saivo sade: "icke rår den ensamme lätt på björnen heller, än mindre på fienden. Många kunna vinna, der en och en faller". Och han lemnade hemmet i Ylpytars vård och barnens och gick genom ödemark och skog uppmanande alla, som ännu stodo qvar af Suomifolken, vare sig Hämeläiset eller Karjalaiset, eller män af hans egen stam, att bryta opp mot den gemensamma fienden. Men Svenskarne grepo Saivo och sade att han var en förrädare, och dödade honom. Och Ylpytar utsände sin äldsta son och sade: "Gå till Svenskarne, lär dig deras konster, att du må kunna öfvervinna dem och fullfölja din faders verk. Lär dig att blifva ditt fäderneslands befriare och att hämnas din far". Sonen gick, men ett år förlopp, och han hördes ej af. Och Ylpytar sade till sin andre son: "Gå till Svenskarne lär dig deras konster, att du må kunna öfvervinna dem och fullfölja din faders verk. Lär dig att blifva ditt fäderneslands befriare och att hämnas din far".
Resolution eller fullmakt på tjenstbyte eller transport från en Korps till en annan belägges, utom för sigillpenningar, 1 R:dr50 öre, med stämpladt papper lill 10 procent (derunder inbegripen Kansli-gebuhr å 1\ procent) efter samma beräkning, som för fullmakter. I stället för de hittills till Wadstena Krigsmans-huskassa samt Amiralitets-krigsmans-kassan, vid befordringar, transporter och löneförhöjningar, erlagde så kallade avancements-penningar eller befordrings-afgifter, skall en emot dessa afgifter, sådana de genom särskilda författningar blifvit för olika stater bestämda, svarande förhöjning i den för fullmakter, konslitutoriaier och förordnanden inom samma stater härofvan stadgade karta-sigillata-afgift hädanefter ega rum. Afsked, då den afskedstagande hugnas med förhöjning å karakteren, förses med stämpladt papper till det belopp, här ofvan för karaklers-fullmakter stadgadt är. Tillåter Kongl. Maj:t, af särskilda förekommande omständigheter, den afskedstagande att bibehålla antingen hela eller någon del af dess innehafvande lön, förses afskedet med stämpladt papper till fem för hundrade af den lön och inkomst, som bibehålles och efter hvilken bevillning beräknas, samt dessutom, i stället för Kansli-gebuhr och sigill-penningar, 6 R:dr. Öppet bref eller Resolution uppå pension (inbegripen Kansli gebuhr å 4 R:dr 50 öre) 6: — Juslitie-kanslerens fullmakter .- för Lands-fiskaler (inbegripen Kansli-gebuhr å 7: 50. 9: Stads-fiskaler i Götheborg samt !:sta klassens städer (inbegripen Kansli-gebuhr ä 7: 50.) 9: Stads-fiskaler i 2:dra och 3:dje klassens städer (inbegripen Kansli-gebuhr å 4: 50.) 6: — Bih. till R. St. Skrifvelse N:o 136. R:dr öre.
Medan hon bad, kände hon sig viss om att don Ferrante redan i detta ögonblick ändrade mening. Då hon kom hem, skulle han komma emot henne och säga henne, att hon finge behålla sin far Det var en morgon tre veckor senare. Donna Micaela kom ut ur sommarpalatset för att gå till morgonmässan, men innan hon begaf sig till kyrkan, gick hon in i donna Elisas bod för att köpa ett vaxljus. Det var ännu så tidigt, att hon fruktat, att ej boden skulle vara öppen, men det var den, och hon blef glad, att hon skulle få med sig en gåfva till den svarta madonnan. Boden stod tom, då donna Micaela kom in, och hon sköt dörren fram och tillbaka, för att klockan skulle pingla och kalla in donna Elisa. Ändtligen kom någon, men det var ej donna Elisa, utan en ung man. Denne unge man var Gaetano, som donna Micaela nätt och jämt kände. Ty Gaetano hade hört så mycket om henne, att han var rädd för att möta henne, och hvarje gång hon kommit öfver till donna Elisa, hade han stängt sig inne på sin verkstad. Donna Micaela visste ej mer om honom, än att han skulle resa från Diamante och att han ständigt snidade heliga bilder, så att donna Elisa skulle hafva något att sälja härhemma, medan han förtjänade stora rikedomar borta i Argentina. Då hon nu såg Gaetano, fann hon honom så vacker, att hon erfor glädje af att se honom. Hon var då så uppfylld af oro, som ett jagadt djur, men ingen sorg i världen kunde hindra henne från att erfara glädje, så snart hon såg något skönt. Hon frågade sig hvar hon sett honom förr, och hon kom ihåg, att hon sett hans ansikte i sin fars härliga tafvelsamling i palatset i Catania. Där hade han ej varit i arbetsblus, utan haft svart felbhatt med lång, sviktande, hvit plym och bred spetskrage öfver sammetsrocken. Och han hade varit målad af den store mästaren van Dyck. Donna Micaela bad Gaetano om ett vaxljus, och han började söka efter ett sådant. Och nu hände det besynnerliga, att Gaetano, som hvar dag såg den lilla boden, tycktes vara alldeles främmande där.