Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den större förargelse, sorn. förorsakas genom missbruk af starka drycker vid sådane tillfällen, då en större folkmängd är samlad, utgör tillräckligt skäl för den i 2 mom. föreslagne bötesförhöjning; men Utskottet finner ej giltig anledning förekomma att för fylleri vid läsförhör föreslå samma stränga straff, som för fylleri i kyrka, eller der Gudstjenst hålles; äfvensom Utskottet hvarken instämmer i hvad, som blifvit anfördt till stöd för ifrågasatt tillökning af böterne i 4* ocb 5. momenten, eller inser behofvet af de öfrige, mindre vigtiga, förändringar, som i samma moment blifvit påyrkade. 2. §. a. mom. Det för embetsman utom Presteståndet här utsatta straff af dubbla böter för fylleri under tjenster.s utöfning, då någon dermed första och andra gången beträdes, har ansetts böra än förändras till likhet med den i 1. mom. för dylikt brott af prestman stadgade påföljd af embetets förlust, emedan det ena embelet vöre lika heligt, som det andra, — än förhöjas lill böter från 10 till 33 B:dr 16 sk. för första och dubbelt för andra resan, — än bestå endast i en varning af vederbörande förman; men i betraktande deraf, dels att brottet i förstnämnde fall är vida mindre förargelse väckande, än i det senare, dels alt varning vore en allt för ringa påföljd, finnér Utskottet sig ej kunna biträda någotdera af dessa förslag. 5. och 6. §. §. Det bar blifvit erinradt, att stadgander. af den beskaffenhet, som dessa §.
Län brukliga stängsel af tång uppå jordvall och diken att hädaneftert inbegripas och med samma höjd såsom laggild anses; 4:o Tratten graf eller icke, som bör ega minst en och en fjerdedels alns djup, samt tre alnars bredd upptill, och invid graf vens ena kant en jordvall af en och en half alns höjd deröfver, med enahanda bredd i botten; 5:o Lefvande häck, som bör ega den för gärdesgård bestämda täthet och höjd, samt, intill dess den hunnit denna stadga, genom annan stängsel förstärkas. I öfrigt må de flera stängnings sätt, hvllka, efter tillgång af stängselämnen och andra loca/a förhållanden, kunna i olika landsorter vara användbara, eller genom serskilda Författningar antagne, jemväl för laggilcle anses, såframt de ega den höjd, bredd, fasthet och täthet, att de ej kunna af kreatur öfverstigas, stötas omkull eller genomträngas; och thj må så kallade rishag eller brottgårcl afl sammanhopude rishögar eller nedfällda oqvislade trän, som på några orter i Riket såsom stängsel brukas, icke för laggild hägnad anses. Vid stängsels upprättande i rågång eller annan egoskillnad må en hvar, af nu gillade stängningssätt, nyttja det, som han för sig lindrigast finner. 13 §. Vill någon, då laga skifte icke är under verkställighet, antingen erhålla rättelse i stängseldelning, som, efter hvad ofvan stadgadt är, får rubbas eller jemkas, eller ock att ny stängsel, der den förut icke funnits, må uppsättas; dä säge han angränsande delegare derom till. I ilja de stängseln uppdela, bör sådant genast ske, och delnings-instrumentet, deri tiden för verkställigheten af stängseln jemväl utsattes, af alla delegarne och två 19 Lagsamt Allm. Hest.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. gode män, såsom vittnen underskrifvas, och guile sedan till efterrättelse, der ej fel i sjelfva uppmätningen af stängseln kan finnas hafva tillkommit.
Äfven sedan dramat lemnat kyrkan, bibehöll det en tid samma karakter; det fortfor att vara en dialogiserad berättelse, uppburen af en djup religiös grundstämning. Huru gripande sådana skådespel i all deras enkelhet kunde vara, derpå har man ett exempel i den 1322 i Eisenach uppförda parablen om de kloka och fåvitska jungfrurna. Landtgrefven af Thüringen, Friedrich der Freudige, öfvervar representationen, men då han såg, huru i stycket Maria och alla helgonen förgäfves bådo Herran för de fåvitska jungfrurna, då blef han svårliga vred och sade: ”Hvad är de kristnas tro, om Gud ej förbarmar sig öfver oss, när Maria och alla helgonen bedja för oss;” och han gick till Wartburg och de lärde kunde ej tala honom till rätta, så att han förstod evangeliet; och så fick han slaget af den långa vreden och vardt sängliggande i tre år till sin död78. Men i den mån mysteriet vidgade sig och upptog ett rikare stoff, blef en sådan stämningens enhet svårare att åvägabringa, ty den räckte ej längre till för att omfatta det hela. Snart nöjde man sig icke med mindre än en cykel af handlingar, och stundom sammanfördes i samma stycke några från gamla, andra från nya testamentet. Då sålunda all enhet i handlingen omöjliggjordes, kunde ej heller finnas någon enhet i tid och rum. Tidsoch rumsenheten är också fullkomligt främmande för medeltidsskådespelet. Sjelfva skådebanan bestod af flera skilda delar, och än spelades på den ena, än på den andra, ja stundom, såsom i några franska mysterier, spelades samtidigt på två ställen, hvarvid det naturligtvis blott talades på ett ställe, under det att ett stumt spel egde rum på det andra. Lokalen växlade oupphörligt, och de spelande förflyttade sig från en del af banan till en annan, allt efter som olika orter skulle antydas. På samma sätt behandlades tiden; i en handvändning förflöto långa tidrymder; vägen emellan Rom och Jerusalem tillryggalades på några sekunder, och det barn, som man nyss sett födas på scenen, kunde om några minuter vara flera år gammalt79. I franska mysterier gå dessa friheter längre än i tyska, liksom i de yngre längre än i de äldre.
Nådig pröfning företogs, till Fullmägtige framställt behofvet för nämnde Inrättning att provisionell, till kommande Riksdag, få utbyta omförmälde f. d. såkallade Hessensteinska huset emot General-Assistance-Contorets nu begagnade local, samt derjemte äskat Fullmägtiges yttrande, huruvida Fullmägtige funné sig kunna till berörde utbyte, emot tillika föreslagna vilkor, samtycka; äfvensom Kongl. Majit, i sammanhang dermed, uppå Stridsbergs derom gjorda underdåniga hemställan, till Fullmägtiges öfvervägande och besvarande i Nåder hemställt åtskiflige af honom, i afseende på verkställigheten af omförmälde Inrättning väckte frågor, i följd hvaraf Fullmägtige, uti underdånigt utlåtande af den 7 Mars förlidet år, förklarat sig kunna, på de af Fullmägtige tillika uppgifne vilkor, samtycka till det af Drätsel-Commisionen, å Stadens vägnar, i underdånighet tillstyrkta provisoriska utbytet af merbemälde egendomar, äfvensom Fullmägtige, rörande de af Häradshöfdingen Stridsberg framställde frågor, underdånigt yttrande meddelat. Då Fullmägtige i Riksgälds-Contoret således, under vissa föreskrifne vilkor, samtyckt till det föreslagne utbytet af Hessensteinska huset emot gamla Assistance-Contorels hus, till provisionelt begagnande, intill förstblifvande Riksdag, af Entrepreneuren för den nya Pantlåne-inrättningen, och Kongl. Majit följaktligen icke funnit något hinder för ifrågavarande
Stol från Carl J o h a n s tid (empire), Fig. 16. perioder och dock vara stilenligt. Detta är tvifvelsutau en synnerligen vanlig stilenlighet, men vi skola se, att icke ens denna alltid är så riktig. Tager man nämligen dem att » gå ihop » med det öfriga, en vandalism så mycket ledsammare som den gick under en missförstådd stilenlighets namn. Ett tredje exempel och som litet hvar har haft erfarenhet af är det tilltaget hos många, som ha till yrke att » restaurera » antika möbler, att å dylika spika fast så många beslag som få rum, om de också aldrig så IDUN 94 litet passa där, aldrig kunnat sitta där. Publiken vill så ha det, förklarade mig en gång en dylik » antikfabrikör », men jag vå- gar tro, att det i detta fall är publiken, som låter sig ledas och får en dålig ledning. Tycka vi om » antika saker » för deras egen skull, så låt oss behandla dem såsom konstverk — i de flesta fall ha de större konstvärde än en modern oljefärgstafla — låt oss äga några få af dem såsom ögonfägnad, men låt oss icke förvandla våra hem till museer och för den kära stilenlighetens skull själfva gå omkring där såsom lefvande anakronismer. Krona frän Carl J o h a n s tid (empire). Någon egen möbelstil har vårt århundrade icke haft. De förgångna tiders stilar ha tjänat oss till mönster och såsom sådana efterföljt hvarandra med den hastighet, som alltid kännetecknat modets ombytliga regemente. Men äfven midt under denna imitation har det moderna lifvets behof gjort sig gällande. Den eftergjorda renässansen, rococon, empiren ha användts för ändamål, okända för deras egna tider, och det moderna har mer och mer slagit igenom. Detta moderna, som säkert skall resultera i en ny stil, om ej i detta så i det kommande århundradet, kännetecknas af en sträfvan efter enkelhet, praktiskhet och bekvämlighet, och dessa egenskaper äro visserligen ej de sämsta i fråga om våra hems möbler.
Detta anser jag vara så mycket mera riktigt, som det tydligen står i §., att det är Utskottet, som skall börja med anmärkningen. Frågan kan derföre icke anses annorlunda, än såsom en ny motion, hvilken bör hvila på bordet. Herr Rosenqvist: Jag tror alldeles icke, att Utskottet behöfver höras, ty det har ganska fullständigt förklarat, att det icke vill sätta Grefve Cederström under 3o §. Rikets Ständer mätte likväl äga rätt att ändra hvad Utskottet gör, och säga, att en sådan anmälan skall göras. Derföre anhåller jag ytterligare om proposition härpå. Om Staten icke ägde rätt, att af dess högste Embetsmän utkräfva ansvar, så vore i sanning Staten alltför mycket att beklaga, men deremot de högsta Embetsmännen att gratulera, och då kunde Herr GeneralAmiralen nästa gång bortsälja hela Svenska Flottan. Herr Crusenstolpe: Jag delar Herrarne Cederschjölds och Rosenqvists åsigt; men hemställer, sedan 3 Stånd redan fattat deras beslut, hvartill ett sådant hos oss skall tjena. Annorlunda förhåller det sig med afskrifningen, i afseende hvarå ett Stånd stannat i olika beslut med de tvänne öfriga. Deraf kunde dock blifva något resultat; men icke af det, som fattas isoleradt härstädes; och Gud vet, om det då lönar mödan att dermed borttaga liden. Den 6 November f. tn. 3o3 Herr Rosenqvist: Jag kan icke frångå den proposition jag begärt. Herr Cederschjöld: Så vidt jag kunnat fatta, är detta den vigtigaste punkt, af hela skeppshandeln, ibland deni, som kunna komma under Rikets Ständers pröfning. Jag finner derföre, att Ridderskapet och Adeln hör uttala en bestämd opinion, om också de öfrige Stånden voro af en annan; nemligen den, att få reda på förhållandet, och lemna den oskyldige tillfälle att justifiera sig. Hans Excellence Herr Grefve af TVeU terstedt_, Gustaf: Jag kan icke annat än instämma i Herr Grefvens och LandtMarskalkens åsigt, samt i hvad Herr Tham vidare omnämnt.
Praescriptionsförfaltning bestämda tiderymd, och under förutsättning atl det 1111 tillstyrkta heslutet varder under innevarande års lopp vederbörligen kungjordt, anser sig böra hemställa, att slutet af nästkommande år 1845 måtte bestämmas såsom den lid, inom hvilken ifrågavarande fordringsanspråk vid föreslagen påföljd, böra anmälas och styrkas; lärande, i händelse af bifall lili hvad nu är tillstyrkt och hemsläldt, Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest Kongl. Maj:t jemväl för Dess del gillar den ifrågaställa praescriptionstidens bestämmande, Nådig Kungörelse härom mätte till allmän el ter rättelse varda utfärdad. Stockholm den 3 September 1844. M 13 Ank. till Exp. Utsk. den 3 Sept. 1844, kl. 6 e. m. Memorial, angående godtgörandet af kostnaderna för Riks-Stårukns Klubbar. (Rgs Afd.) Uti en inom Borgare-Ståndet väckt och till Stals-Ulskotlet remitterad motion, bar Herr J. F. Eklund hemställt, att de lör Riks-Slåndeus StatsUtskottets Memorial, N:o 14. 3 klubbinrättningar belöpande kostnader, hvilka svntes böra inskränkas till byra för ruin oell nödiga möbler, samt utgifter för lyshållning, eldning och uppassning jemte anskaffning af tidningar, jemväl under innevarande Riksmöte, mätte varda godtgjorda af de för andra Riksdagskostnaders bestridande anvisade medel.
Alla äro ' de bundna, Bettina af sin lidelsefulla natur, Wmmi af sin bittra lifsåskådning, Lena af sin viljeslapphet, och det vore synnerligen bedröfligt oni förf: s afsikt varit att teckna dessa som typer, icke som livad de verkligen äro, abnormiteter, Minst glller kanske detta Mimmi Lainb, hvilken nog har många systrar vid pulpeten ined smh löner och stor friluftslangtaii. Men den krassa realisiilen i uttrycken och kanske ändå mera i uppfattningen, t. ex. i fråga om hennes förhillande till principalen, den omoraliska grosshandlaren, tillsammans ined de erotiska funderingarne och de, karakteristiskt nog, mest under ferietiden påkommande sentimentala känslostämningarna - allt gifrer icke bilden af den vanliga ogifta kvinnan, arbetande för sin utkomst inom liknande områden. Så karfva ocli hårda, så utan allt behag, all mildhet, s&amp; ur stånd att väcka sympati eller att sjalfva hysa medkänsla för andra, äro icke flertalet. I trots af alla vulgära, cyniska uttryck (nar en inor ammar sitt barn kallas det ~djurgöraw), ar dock Miinmis dagbok kand, icke gjord, den ä r käckt skrifven med en viss själfironisk liumor, som verkar uppfriskande som motvikt till den kvalmiga luften i Lenas boudoir. Hos Bettina ar ett ständigt blåsväder och vindarna konima friii alla håll, kasta o u med otrolig snabbhet. Hon borde liafva sydländskt blod i sina .ådror, och man tmr lienne icke, db. hon. talar om att hon utgått frilii den burgna medelklassen; men and % mindre d&amp; hon talar om sig och sin man såsom tillhörande bildningsaristokratien. E n fru som svar, som ljuger, som håller sig undan för fordringsagarne, som iir förtjust åt sin - obetalda - röda sammetssoffa, och med. Dagny (Eftertryck förbjudes.) Prinsessan Eugenie. " Jag ar c h lyckligaste kvinna i hela cårt land. " Sk yttrade sig Prinsessan för några år ' sedan i ett bref till en af sina vänner.
Det ligger icke så liten sanning i dessa påståenden, ty flertalet af qvinnor har ej ännu insett nödvändigheten af, att äfven vid de ordskiften, som dagligen - — i all vänlighet förstås — förefalla i hemmet, ordna sina tankar så, att man håller sig strängt till saken, dels aktar på, att man ej i ett ordalag försvarar en åsigt, som man i nästa minut med något annat talesätt förkastar. Ingenting är mera retsamt och tålamodsprövande för en logisk menniska än sådant prat hit och dit om en sak, och denna osed förderfvar lätt sjelfva förmågan att tänka redigt. Vi kunna iakttaga detta senare, då sådana män som i dagligt tal nämnas pratmakare, uppträda och försöka tala offentligt. Det förekommer en då, som om tankarna leka titt-ut med en dylik talare, medan orden leka tag-fast med hvarandra. Ack, som man kan sitta och pinas under ett dylikt anförande och blott önska, att hela ordflocken på en gång ville försvinna för honom. Många qvinnor föreställa sig, att man, vid ett anförande på något sammanträde, måste tala som en bok » i väl valda ordalag », och dock verkar en dylik förkonstling frånstötande på åhörarne, när det ej rent af höres löjligt. Har man i hemmet vänjt sig vid ett hyfsadt talspråk och att på ett vänligt, lugnt sätt uttala sina tankar och åsigter samt kan motsäga en olika tänkande utan att bli het eller gå från sak, så bör man blott föreställa sig, att man talar till vänner för att öfvervinna det obehag, som föregår det ögonblick, då man beslutat stiga upp och säga sitt: » herr ordförande! » Det är ej sällan männens högtidliga uppträdande, äfven vid ett anförande af enklaste slag, deras cirklade talesätt och konstmessiga Tidningen utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — 8lsta numret 1 omsägningar, som verka afkylande på vår lust att helt rätt framsäga vår mening.
— Nio 69. angående restitution af lönebevillning vid Westmanlands och Jönköpings Regementen samt Wermlands FältjägareRegemente. IX. 126. ( 65 ) Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers. .— N:o 70. angående pensionsrätt å Allmänna Indragnings-Staten för Guvernören å ön S:l Barthelemy, Öfversten J. H. Haasum. IX. 126. — N:o 71. i fråga om Calmar Läns fördelning uti 2:ne län. IX. 126. — N:o 72. angående förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å Allmänna Indraguings-Slaten. IX. 126. —_N:o 73. angående anslag till uppbyggande af ett kapell inom Öfver-Torneå sockeD, m. m. IX. 126. — N:o 74. angående förändradt användande af den till stads-skolor inom Lunds Stift och Provinsen Halland utgående Helgonskyld. IX. 256. — N:o 75. rörande låne-understöds beviljande för verkställande af tomt-reglering inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping. — N:o 76. angående förändrade beskatlningsgrnnder för mjöloch sågqvarnar, samt ödesqvarnars befriande från grundskatt. — N:o 77. angående ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser. IX. 256. — N:o 78. angående allmänna stadganden för erhållandet af statsbidrag till allmänt och enskildt nyttiga arbetsföretag. — N:o 79. angående beviljadt lån för åstadkommande af en båtled emellan Asunden och Jernlunden m. fl. sjöar i Östergöthland, m. m. IX. 256. ■— N:o 80. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga hemställan till Rikets Ständer, rörande Folkskole-lärares pensionering. IX. 256. — N:o 81. angående iransilo-hande! mellan Sverige och Norrige.
I följd kärgf oolr för den liLndel86 att Kongl. Naj:L, efter närmare uildet-sökning om de till eapell-predikants-koställe i lindenäs församling uppgifna kemmansdelarnes keskalfenket oell sedan vederkörandes yttranden i Linnet ldikvit afgifna, skulle linna skäligt i Käder kesluta, att okvannämnde mantal i kronoskatte-kemmanet 8tora Iläggeko eller någon annan med detsamma jemnloriig lägenket mä till l>o8täl1e ät kemälde eapell-prediliant inköpas; föreslär Kongl. Naj:t nn i Kader, det kikets 8tänder mätts för detta kekof ä allmänna medel anvisa en snmma af ^kvätusen sexkundra sextiosex lliksdaler d^rettiotvä skillingar Lsneo. Kongl. Naj:t, som i Käder kelallt, att de till detta ärende körande kandkngar skola tillställas det Kikets 8tänders Utskott, som kommer att fräsan kekandla, förklilver Ilikets 8tänder med ali Kongl. Käd oell önnest städse välkevägen. Datum nt supra. O 8 c V k 20 /'/o/ior/t/o/r, -5L. rr/ /^/'otoco?/er ö/ve?' ^cc/erEk/^-^/'6/cc/e» > r>i/'6> //a»r r /x? Lon8i8toi'ii 1 8kigra uNclerclämAa 8lcrifv6l86 «f civil 11 inne vg millie mällocl, cleruti till loljcl si erllälieil ^äcliA IrefallilinA std lill Xou^I.
Motionären har tydligen autydt den förändring i inteckningslagen han åsyftar, och han har dervid jemväl utpekat en lagparagraf, men förgätit att till rättelse eller undanrödjande framställa de åtskilliga författningar och lagparagrafer, som hänga tillsammans med ifrågavar. stadgande i inteckningslagen. Det är måhända ett förlåtligt förbiseende af en motionär, att icke kunna intränga i en hel massa af lagsladganden, som stå i sammanhang med den lagstiftning han afser. Jag tror det vara LagUtskts rättighet och till följe deraf äfven dess åliggande att se till, att den åsyftade lagförändringen kan åstadkom - D c n i3 Juni f. m. kominas, äfven om motionären ej gittat vägleda sig genom alla lagstiftningens irrgångar, för alt lunna till det resultat hail önskat. Utsk. har ansett ifrågavar. förändring nyttig, och jag delar äfven denna åsigt, men tror att grannlagenheten hos Utsk. galt för långt, då det ansett sig hindradt föreslå en ändring i anledn. af motionärens ensidighet i framställningen. Jag anser således att, på sätt Hr Cederschjöld isin reservation framställt, det varit en rättighet lör Utsk., som R. St. förmodligen ej hade underkänt, att i anledn. af motionen sträcka sin uppmärksamhet lill alla de författningar, som dermed äga sammanhang, och på grund deraf önskar jag, att detta betänk, måtte återremitteras, på det att Utsk., oberoende af sin varsamhet, ina till R. St. inkomma med ett fullständigt förslag till afhjelpande of de brister, som motionären öfverklagat, och hvilka igenfinnas ej hlott i det stadgande, lian åberopat, ulan äfven i åtskilliga dermed sammanhängande lagbud. Jag förenar mig i den emot beslutet afgifna reservation och anhåller om återremiss af Utskrs betänk., för att detsamma i en mer omfattande, fullständig skepnad må återkomma. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Den (anken, sr>m Utsk. baft, eller dess blygsamhet att icke vilja göra någon förändring eller tillägg i det förslag motionären afgifvit, kan jag ej biträda.
N:o Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Okt. 1863. Preste-Ståndet den 28 Borgare-Slåndet den 30 Bonde-Slåndet den 31 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvudtitel. (Stals-Utskoltets Utlåtande N:o 81 och Mern. N:ris 130, 140 och 143 samt Sammans.- Stats.- och Ekon.-Ulskottets Belänkanden N:ris 8 och 12.) S. A. K. Vid granskning al' Riks-statens Femte Hufvudtitel, som innefattar anslagen till Sjöförsvars-Departement et, hafva, dels med anledning af E. K. Majrts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof och dels i öfrigt, ifrågakommit de förändringar, hvilka här nedan om förmälas. Härvid har E. K. Maj:t, med hänvisning till den af Departements-chefen uti den nådiga Propositionen bilagdt Slatsräds-protokoll af den 14 Oktober näsllidel år lemnade fullständiga utredning öfver sjöförsvarets särskilda behof, tillkännagifvit, alt, om än af der anförda skal ännu svårligen något kunde närmare bestämmas om beskaffenheten af den nja sjökrigsmateriel, sorn för rikets sjöförsvar borde i stället för den befintliga och (ill stor del numera för krigsbruk oljerdiga anskaffas, kunde dock redan med säkerhet antagas, att den nva materielens dyrhet måste löranleda till minskning i krigslärtjgens antal och följaktligen till en deraf samt af lärlvgens blifvande beskaffenBih. till B. St.
Frihet – mot Tyranni, Jemnlikhet – mot Förnedring, Contract – mot Nödtvång, Allas Vilja – mot Någras Nyck; – det är: de äro alla gjorda mot Ondt, men icke för Godt. Derföre också, då Nationer funnit sig så illa handterade å en sida, att de icke tyckt sig kunna hvarken nog häftigt eller nog långt rusa till den andra, så hafva de i sitt nya tillstånd blifvit så villrådiga om positiva principer, att de ofta snart nog icke sett något att välja – emellan en orolig Vildhet och ett oroligt Tyranni”. De tre orden: Sjelfständighet, Harmoni, Helsa, äro förkortade titlar på tre af hans från Tyskland hemsända skrifter; om hvilka snart mera. Får man taga efter bokstafven, att den nämnde Expeditions-Secreteraren äfven var ”Censor”: så torde man deraf kunna ledas på spåren att upptäcka hans namn. Har afseende på det bekanta (mera välmenta än välbetänkta) Wöllnerska Religions-Edictet af d. Troligen ”Anteckningar under och i anledning af en Resa ifrån Vestergötland till Stockholm, gjord 1796 och 1797.” Stockholm 1797. Med plancher. Af en Disputation, om hvilken strax mera. Sannolikt ett åtagande för någon Tysk tidskrift. Om och hvar det gick i fullbordan, känner jag icke. Thorilds första i Greifswald utgifna Disputation; försvarad i Juli 1797 af en Wennersten (Vestrogothia-Suecus). Den afhandlar frågan: Quis verè sit Eruditus? Tham gissade naturligtvis genast, att den var författad af Thorild sjelf. Dedicationen – som dock förmodligen var icke blott handskrifven – finnes ej i mitt exemplar. Gustaf IV Adolfs gemål, Fredrika Dorothea Wilhelmina; som, då nyss förmäld, hade genomrest Pommern till Sverige. Så kallar sig Rudbeck sjelf på titelbladen till sin Atlantica. D. v. s.