Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den kom genom bekantskclpei;. med Fredrika Bremer inom den af Bienne i i p s Sildadc föraningen för att bereda vård för viirniösn barn efter i Irolepi ' 111 döda, fattiga: föriildrar. Denna tid rcknade Fredrilra. Limnell sasom ut&amp;ngspunkten för ett nytt skede af sitt lif. Det var icke blott att hon ' vid den adla rnä~iniskoväiiiiei~s sida lärde att göra godt på ett praktiskt sätt - något hvarvid Svedbom var behjälplig genom att organisera och t i l l h p a Fredrika Breiners idéer. Detta var ju mycket, men det var icke allt, icke det biiita, som den nya vänskapen skäpkte den unga frun. Hoii fick i Fredriks Bremer för första gången en vän, till hvilken hon kunde se upp. Hon fick genoni henne en ny syn på världen och lifvet, på Gud och sig själf. Hon vann den tro, som utgjorde lcarnaii i Predrika Brerners lifsåsikt: tron på n Gud i Kristus)), ordet fatta&amp; i dess högsta andliga bemärkelse. Och därmed utvecklades n u hennes naturliga godhet och vähilja till en godhet och kärlek af ny, hö.gre art. Hon fick s&amp;lunda genom Fredrika Bremer den medelpunkt för sitt inre lif, som hon dittills saknat, och kring den kunde hon också, gradvis s d a till ett helt sitt spridda kuiiskapsstoff, så, vidt det var befryndadt med den sanning hon bar inom sig. Freclrilrn förblef samma älslrvärda och intelligenta kvima, s m m a förbindliga värdinna, s m m a alltid inoderim och alltid angenäma världsdam; men hon blef därjämte något mera, hon blef elz jh~uliter och i cleiina Irw ' czkter var goclheten hufvuddraget. Men nu finnas ju många arter af godhet, och när man som hiir till denna ägesskap förliigger tyngdpunkten i en människas personlighet, bör göra sig reda för hvilken art densanlnia, tillhör.
Sven Isacsson. för Ölands Norra Mot; 'genom N. Magnusson, enli ;t fullmakt. L. S. Per Jonsson, för Ölands Södra Mot. L. S. Petter Persson i Kulltorp, för Södra Möre Härad af Calmar Län. L. S. N. Magnusson, för Tunaläns, Sefvedes och Aspolands Härader af Calmare Län. L. S. Måns Månsson, för Norra Möre, Stranda och Handbörds Härader; »enora. Joli. Amu Zetterberg Ö O 0 Lars J. Boethius, för Wester-Bergslagen och Wester-Dalarne. L. S. Joh. Eriohsson, för Kopparbergs Fögderi» L. b, And. Göransson, för Näsgårds läns Fögderi. L. S. Eric Andersson, från Stora Kopparbergs Län och Säthers Fögderi. L. S. Didric Wesström, för Ofvan-Siljans Fögderi» L. S. Anders Olsson i Bäck, för Nedan-Siljans Fögderi. L. S. Henric Andersson, för Grimstens, Hardemo och Kumla Härader. L. S. Anders Ericsson, för Carlskoga, Sundbo, Edsbergs och Lekebergs Härader i Örebro Län. L. S, I 28 Nils Persson, Lars Larsson i Torphyttan, P. Pehrsson i Wässland, för Fellingsbro, Glanshamför Lindes, Ramsbergs och Nya för Nora och Hjulsjö, Grythytte mars, Örebro, Askers och Kopparbergs Härader. ooh Helleforss Bergslagers Härader. Sköllersta Härader af L. S. L. S. Örebro Län. L. S. J. E. Jeansson, från Wermlands Län, för Fernebo och Nyeds Härader. L. S. Magnus Persson, för Wase, Ölme och Wisnums Härader. L. S. Olof Carlsson, för Rilifs och Grums Härader och Carlstads Tingslag. L. S. Magn. Frykberg, för Elfvedahls Öfre och Nedre samt Fryksdahls öfre Tingslag; genom P. Eriksson, enligt fullmakt. L. S. Jonas Kylander, För Nordmarks Härad; genom P. Eriksson, enligt fullmakt. L. S. P.
Ombuds »i Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. lill Kongl, StatsKontoret ankomna Kongl. Bref, och af hvilken, ehvad den hörde till den förflutna tiden eller till den närvarande, en hvar vore tillåtet alt sjelf taga afskrift, eller, om hinder dervid skulle vara, emot lösen erhålla afskrift eller utdrag i de delar som äskades; en rättighet, den StatsKontoret äfven, elter hvad dess utlåtande visade, någon lid i vidsträcktare måLlo låtit ofvanbemälde sökande tillgodonjuta, men sedermera, under i öfrigt oförändrade förhållanden, honom förvägrat. Af det sålunda anförda, vore uppenbart, att Grundlagens lika bestämda, sorn tydliga föreskrift, om ovilkorligen medgifven offentlighet åt alla allmänna mål och ärenden (med vissa undantag, som här icke voro i fråga) skulle i vigtig nion åsidosättas, om, på sätt Kongl.-StatsKontoret, i motsats emot samma föreskrift antagit, inga andra handlingar finge utbekommas, än de, hvilkas innehåll eller ämne förut vore bekant och således kunde specielt uppgifvas; Och så vida något ytterligare bevis emot behörigheten af ett sådant vilkor behöfdes, läge det klart och oemotsägligt i Kongl. StalsKontoreLs eget förklarande af den 14 Augusti 183zJ, att, oaktadt klaganden då begärt del af de ifrån den 1 förutgångna Maj ankomna Kongl. Bref rörande dispositioner å Riks-SLatens tredje och åttonde hufvudtitlar, således angående vissa uppgifne ämnen, denna begäran likväl icke kunde bifallas, emedan ”den ej tillika innefattade speciel uppgift å ämnet för hvarje af de äskade handlingarne”, och emedan, såsom StatsKontoret i dess ofvanliämnde utlåtande tillagt, ”omförmälda dispositioner skedt för en mängd 0- lika föremål, om hvilka alla till det mesta serskilda, olika ämnen afhandlande, Kongl. Bref, tid efter annan och omväxlande med andra handlingar, kommit StatsKontoret tillhanda.”
Jag tror att man knappast skall kunna uppgifva en enda sak, som rörer länet i sin helhet. För att åstadkomma en god anda inom provinsen, anser jag derföre nödvändigt att landstinget, derest det vid ena tillfället lättar ett beslut, som är gynnande lör en del af länet, vid det andra beslutar något, som är nyttigt för en annan del. Derigenom kommer man att vinna enhet och icke splittring. Det är denna enhet, som föresväfvat komitén vid uppgörandet af dess förslag. Jag vill dessutom påminna Hrr:ne, att man bör söka undvika alla sådana steg, som kunna göra den nya inrättningen impopulär; och det skulle den blifva, om en häradsnämnd komme till stånd, som vore beskattande; ty en nämnd utan beskattningsrätt skall icke kunna något uträtta. Jag tror, i likhet med komitén, att om man inför alltför många sådana beskattande myndigheter, så skall man genast från första stund göra hela kommunal-institutionen förhatlig, i stället för att göra den älskad och sådan, alt den skall höja vårt land till en hittills okänd storhet och välmåga. Dessutom kan det väl icke vara skäl att, innan en förfatlning ännu trädt i verkställighet, göra en så stor förändring deruti, som här är i fråga. I samma mån, Mine Hrr, som kommunal-andan utvecklas, i samma mån skola åsigterna i afseende på förev:de lagstiftning blifva bättre och klarare. Det är då bättre att vänta med förändringar tili denna tid. På dessa skäl bifaller jag Utsk:ts Betänk., endast tilläggande, att då det är fråga om upphäfvande af42:dra mom:t, så tror jag att sådant vore nyttigt, och så ansåg också kommunalkomitén. Men icke desto mindre och då man icke bör tumma på författningen, röstar jag bifall. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Ehuru jag vid detta tillfälle, likasom alltid, är Ekon.-Utsk:t tacksamt derföre, att det söker afstyrka sådana förslag, som äro onyttiga eller rent af obehöfliga, måste jag dock anse, att Utsk:t haft fullt skäl att här gå tillväga på helt annat sätt, än som skett.
Men i Underhuset, i det mångå gånger folkrikare England, få ej flere åhörare plats, ån på läktaren hår, så att afven detta argument är af intet värde. Herr von Heijné, Georg: Med smärta har jag mången gång sett mig höra till minoriteten inom Riddarhuset, då jag vetat att jag röstat i enlighet med majoritetens af nationens vilja och önskningar. Detta var älven fallet då jag i förrgårs inlemnade mitt slutne Ja till den af Friherre Åkerhjelm gjorda motion , om publicitet •vid Ridderskapets och Adelns öfveriåggningar. Jag begår derföre att i Protoeollet få reservera min öfvertygelse, att det fattade beslutet innebår lika liten liberalitet som tolerance. Friherre Sprengtporten , TVilhehn’ Afven jag anhåller att mitt namn matte tecknas jemte deras, som reserverat sig mot ifrågavarande beslut, och får jag såsom skäl för denna min önskan tillägga några ord. Det år möjligt, att jag misstagit mig, då jag trott att afgörandet af dehria fråga varit förenad med interessen af långt större vigt: Hade den blifvit affirmatif besvarad , skulle vi med detsamma hafva gjort ett betydligt framsteg mot utvecklingen aLett fullkomligare samliålls-skick. Nu, då den blifvit afslagen, åro vi åtminstone qvarstående, och detta betyder nära n<>g detsamma éotn tiilbakaskridande. Då dert ena hälften af <tår verldsdel ikladt sig de constitutionella for - Ztidd. o. Ad. Prat. d JBand. 55, 5i4 Dm ig Marlit, tnerna, och elen andra hälften våpnadt sig deremot; i ett ögonblick , då den stora afgörande striden, hvars föremål år den Europeiska civilisationen, synes nåra för handen, hade jag trott att Ridderskapets och Adelns beslut i detta ämne ej kunde sakna en högre betydelse. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Lagerheim, Lars Magnus, förenade sig med Friherre Sprengtporten. Friherre Adlerbeth, Jacob: Öfvertygad att ett samhälles bestånd tryggas i den mån sambandet fastare knytes mellan Folket och dess Ombud, har jag alltid insett publicitetens värde.
Det är icke angenämt, att komma leende och gratulera en person och få det tragiska svaret: » Det är slut I » Utan tvifvel kan det finnas många orsaker, som tala för, att en förlofning blir upphäfd i tid, och det är ju en så mycket större lycka, att två människor, som icke passa för hvarandra, skiljas innan äktenskapet, än efter sedan de ingått en förbindelse för lifvet eller kanske ett eller flere barns öde beror af dem. I vissa kretsar i Skandinavien äro skilsmessor nu mera så vanliga, att en dam, som blef introducerad i ett sällskap, tillhörande dessa kretsar, hade riktigt svårt för att finna reda i, hvem som nu var gift med hvilken, och hvilken som hade varit gift med hvem. Alla dessa frånskilda och omgifta personer umgingos med hvarandra på en alldeles förtrolig och ogenerad fot. Man kan väl dock icke tänka sig något mera simpelt och lättsinnigt än detta sätt att anse äktenskapet som en liten affär, som man kan arrangera och upphäfva allt efter stundens tycke, och för att förebygga detta bör just förlofningstiden icke vara allt för flyktig. Under denna väntetid finns ju ännu en möjlighet att godtgöra ett misstag. Det finns personer, som ha den falska he derskänslan, att, om två människor ha lofvat hvarandra äktenskap, böra de hålla detta löfte, om det än är gifvet i ungdomligt oförstånd, eller om det visar sig, att ju mera man lär känna hvarandra, dess mera förstår man, att man skulle göra hvarandra olyckliga. Det vill med andra ord säga, att man vill undvika att erkänna ett misstag för alt kasta sig i en olycka. Om man hos oss som i katolska länder hade den fasta tron på äktenskapets oupplöslighet, skulle man icke vara så rädd att i tid träda tillbaka ur ett förbund, som sedan " afgör hela ens existens. Hos oss har man 1UV A A W t a. • | a 297 nästan den tanken i bakgrunden, att om ett äktenskap icke går, — nå ja, så kan man ju skiljas, det är en enkel sak. Förr i världen firades hos oss en förlofning (trolofning kallade man det då) med stor högtidlighet.
Om så vore, skulle deraf uppkomma, att, till exempel, i den händelse Rikets Ständer någon gång funno sig höjde erbjuda Konungen någon andel i den financiella Lagstiftningen, och uti samma Lagförslag uppställde ett närmare bestämmande af Rikets Ständers andel i den oeconomiska Lagstiftningen, skulle Konungen kunna godkänna den af Rikets Ständer gjorda concessiouen, men, genom afslag å den projecterade motvigten, binda Rikets Ständer under en del af Lagförslaget, då en sådan framställning likväl hade afsedt ett helt; här inträder emellertid en tacksamhetsföi - bindelse till Ministéren, att hafva i tid blottat det äfventyr af vådligare natur, hvaruti Rikets Ständer kunnat falla, och jag föreställer mig, att vi hädanefter ej komma att låta narra oss så lätt. Jag bestrider äfven, att något vigtigt constitutioneit förslag från någondera af de Lagstiftande makterne undergått en sådan behandling, som RiddarhusOrdningen. — Den är ännu egen i sitt slag. —■ Mig vetterligen har hittills ingendera af de begge Slatsmaklerne blifvit blott genom den andra bunden till någon Lag. Maktutöfuingens hela hemlighet, Mine Heirar! består uti att göra lydnaden så litel lung, sorn möjligt. Folken äro icke mera barn i anseende till Styrel - Den 18 November f. m. 12 1 serna. Samhällenas raska framgång på bildningens bana bar jämnat alla fordna afstånd folkklasserne emellan. Det gifves snart icke mera något menniskovett, som hos Styrelserna erkänner en högre grad af insigt eller förmåga, än hos oss sjelfve, att bedömma våra behof, ehuru Styrelserna genom uppdraget, att för ett gemensamt väl utöfva makten, äga många utvägar, att tillfredsställa dessa behof. Tiden, mine Ilerrar! har äfven bos oss sina tecken. För dem, som märka och bedömma dessa tecken, blir det icke svårt, att finna de stora förändringar, som sedan 1801) föregått i Ministerens sätt att behandla Rikets Ständer.
Wid n:le nämndfrägan fanns ej nägok akk erinvra. I2:te frägan, huruvida det skulle göra tillfyllest, att mamalsstrifningen förrättades i någon af Sockneprästernas närvaro, eller om, enligt PcoloevllsUldrag frän Meste och Borgarestånden sa kvida ändamäle af en säkrare conkroll, skttUe genom Prestens inställelse winnås, äfwen Landshöfdingens ombud, derwid borde w«a tillstädes. Grefwe Den 12 Augusti. 637 Grefwe De la 6ar6ie: Dek är gansta wisik, alt det 8:de nwmenlet af det Högwördige Preste ståndets privilegier af 1723 fullkomligen srikallar dem ifrän all annan längdcstrifning än Tionde längderna; äfvenledes fritager dem ifrän att wid manralsstrifningarna wara närwarandcz men dä detze rättigheter äro del Högwördige Ständet tillärkände, bjuder äter ofwannämnde moment gansta bestämdt, att dä sädant af mantals commistaricn bcgärcs, Pastor uti hwarje Församling är owillkorligen skyldig, att lill mantalsstrifningen inlämna kyrkoboken, eller ett fullständigt exkracr derutaf. Dä detta nuäfwen lärer wara ändamälet af Utstottets sörstag, Landshöfdingen derwiv har ett Ombud, och det Högwördiga Ständet ej kan undgå inse den ökade ordning, redighet och säkerhet som härigenom stall winnås, wägar jag till SkändetS kända nit, för allt hwad derlill kan bidraga, hysa det fasta förtroende, att det ej undandrager sig hwad Utskottet af det samma önffal, ehuru förenadt med någor bcswär. Herr von Rosenstein, dliis, anförde:
Dä detta undan ag torut genom Regeringsformen är utkryckeligen stadgad, har Constirunons-Utstoltet trott stg här icke behöfwa det famma upprepa. Zerr porklied, Larl krestric, utbad sig fä föreslä en obetyotig förändring, hvarigenom all twetydrghet more undwiken, nemligen att H sä redigerades: kunnandes likwäl cj genom denna äterförwLSning, de öfriga Irenne Ståndens beflut, ' i oe sall lie S ands röst galler, dergö kraft och werkan till expedition betagaS. Zerr dlvräenllolpo, /rnster8, förmälte, att han eji öswe warit grauikningen af Riksdagsordningen, men önstade för stn del, att alla deri gjorda stadgauden mätte blifwa mycket tydliga i han föresiog att den nu projecterade rättelsen af den tillkommande jämnknings commiteen matte werkfiällas. Zerr potlckieb anmärkte att Ridderstapet och Ädele - vrh de öfriga Ständen härom borde fatta ett b sint, innan någon rcmist till en sädan committé kunde göras. Gref - Den 2 November. 25 Grefwe De la Larste, ssacod förenade sig med Herr Kotblmli rörande sörsiagel lill rättelse, men utbad sig erindra, för präjudicatets stull, att en sadan rättelse wid första uppläsningen af ett förslag, ej, utan genom älerremifl till Constilulions-Uistoltet kunde werkställas. Efter derom gjord proposition, blef detta memorial, ätsöljdt as ofwanstäende anmärkningar, lii. Con. siitutions-U> stöttet äter remitkeradt. Föredrogs ä nyo Riksens Höglofl. Ständers Allmänna ^ swärs och Oeconomiä-Utstotts
Anmärkningsvärdt förekommer, att Stats-Utskottet, under sin nitfull», ehuru ingalunda prisvärda ansträngning för en sak, hvars ostensibla sida är det betryckta jordbrukets sjelf, numera förnämligast fått att göra med en Representant, hvilken, i förening med öfrige af Kongl. Maj:t förordnade Skaltejemknings-Comiterade, efter ali sannolikhet, innehafver materialier, att på naturlig väg, Utan ali rubbning i rättsförhållanden, åstadkomma lindring i modernäringens bördor. Att frukten af SkattejemkningsComiteens arbeten icke blifvit Rikets Ständer bekant, beror utan tvifvel på omständigheter, till hvilkas förklarande fordras en närmare bekantskap med Regeringens åsigter i allmänna angelägenheter. Bland de skäl, som i denna sak inom Stats-Utskottet blifvit emot mig förebragte, är, alt Riksdagens förlängande i flere månader skulle blifva en ofelbar följd af underlåten medgörlighet på Stats-Utskottets sida. Jag lemnar detta skäl i sitt värde. I början af nästl. Januarii yttrade sig en af Styrelsens skriftställare, att Riksdagens afblåsning skulle oförtöfvadt ega rum, i händelse Bonde-Ståndet lemnade sitt bifall till Herr af Billberghs garantie-project. Så snart detta bifall var vunnet, hörde man aldrig vidare talas om den sålunda förespeglade afblåsningen. Det är en sorglig erfarenhet, att vid Riksdagar ofta inträffa händelser, hvaruti de handlande personerne blottställa sig för anmärkningar, som i det enskilda lifvet skulle vara för medborgerligt anseende ganska betänkliga. Statslåne-förslaget och 20 Stcits-TJtslcottets Utlåtande N:o 447' den dermed nu sammanknippade garantie-frågan erbjuda en rik skörd af iakttagelser i denna väg. Stats-Utskottet, som i 6g §.
Jag instämmer uti att begära inbjudningen till handkna, PresteStSs prot.utdr, blef af R. o. Ad. lagdt till handkna, Vid förnyad föredragning af Constit.Utsk:s d. 2 denne* 78 Den 5 Mars f. ra. på bordet lagda inemor. N:o 88, ang:de rättelse af ett tryckfel i 56 § Riksd.Ordn., blef nämnde memor. af R. o. Ad. bifallet. Då nu ånyo föredrogs Constit.Utskts d. 2 dennes på bordet lagda memor. N.‘o 89 i anledn. af återremisserna på memor. N:o 72, rör:de universitetens representation, blefvo de föreslagna voter:spropos:na af R. o. Ad. godkända. Lades till handl:na Constit.Utsk:s d. 2 dennes på bordet lagda memor. N:o 90 till BondeSt., angrde dess begäran om delfående af Constit.Utsk:s prot. i ett anmärkntsmål. Vid förnyad föredragning af Coustit.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda memor.: N:o gr. med förslag till rättelse i 12 mom. 3§ Tryckfr.- förordn., samt JV:o 92. med förslag, att en del af 7 morn. och hela g mom. i 5 § Tryckfr.förordn. måtte uteslutas; blefvo nämnde memor. lemnade utan anmärkn., och skulle altså hvila till nästa riksdag. Ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. 2 dennes på bordet lagda memor. ]M:o g3 till PresteSt., ang:de grundlagsenligheten eller stridigheten af en fråga, hvarå Hr Talmannen vägrat propostn. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då jag af skäl, dem jag ofta utvecklat, anser Utsk:s memor. rakt stridande mot grundlagen, yrkar jag detsammas ogillande. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Vacker var han nog ännu, men litet krokig hade han blifvit och blek, håret var kortklippt, de krusiga lockarne borta och de ärliga, mera än förr vemodiga ögonen voro nästan skygga; han såg ut, som om han ej visste, hvar han skulle göra af sig, som om han fått på sig en främmande rock, hvilken satt illa. Den frimodiga tonen var äfven borta, och det uppskrufvade talet gaf under hans förtviflade bemödanden att undvika » bonddialekt » åt honom en prägel af något löjeväckande. Han blef ytterst generad, då han påmindes om sin forna syssla som trädgårdsgosse, han skämdes öfver minnet att hafva sprungit och lekt på ängen, och att sjunga visan om kung Ring — därtill var han nu alltför fin! Min lekkamrat på ängen, han, som sjöng så vackra visor och skar pilfiöjter, var försvunnen. # * * Och borta hade han sedan dess varit; borta ur mina tankar liksom ur mitt minne. — • Åren, många år hade gått, och nu, nu mötte han mig här i ett främmande land, elegant, högrest, en gentleman i skick och gestalt. Mera minnesgod än jag, hade han genast känt igen mig, och nu satt jag här med hans visitkort i handen. En knackning på dörren hejdade strömmen af mina minnen, och den väntade med de nu så välbekanta dragen inträdde. Jag gick emot honom, och vårt handtag rar som mellan gamla vänner. Ett ögonblick sågo vi på hvarandra under tystnad, och ett liksom fuktigt skimmer glänste i hans ögon, frimodiga som förr, men med det uttryck af klarhet och bestämdhet, som väl använda läroårs erfarenhet gifver en människa. (Forts. o. slut i nästa n:r.) Iduns Mcde och Mönstertidnings januarinummer medföljer Idun nästa vecka till resp. prenumeranter. Svartkrits-porträtt. f barnen inom Lordons alla hospital. Nästa år var antalet 9,000 och år för år har insamlingen så ökats, att den detta år upptog ej mindre än 30,000 leksaker af alla tänkbara slag.
Riddarhusets murar nagoc lagstrldigt icke kunde förestås, och Kongl. Maj:t icke - kunde wara mistuöjd at se Rikets Idepressnraiusr ömma för de rätt heter han dem lem nät; at den ^roje5keraäs Instruesjonsn för Hemliga Ilrstottet endast föreskref hwad detta UistotkS Ledamöter borde enligt grundlagar lata bli at be,akta sig med; at Ridderstapet och Adeln hade rättighet at äei »barers öfwer och afgöra malet. Det war det aret, utom Herr ksbr lbilljeborn, egenkeligen Herrarne Sparrlbiälä, snöman Ler§enstr8Is, Rosenkvist och iVlsr^uarä, hwilke enligt hwad jag ur ds af mig genomlästa krcuaeollsrna minnes, bestridde den förestagna Instruciwnsns nödwandighet och tillatclighet. Korrt derefter och ivid samina Riksdag upkom en wigtig sräga i anledning af Konungens jrroposirion ak updraga Hemliga Uistottec öfwerseenoet af Statswerkec; och det war i anledning deraf som Herr Grefwe ^äolpb lcksmilron ingas et viÄameQ utmärkt af en mängd äfwen för närwaraude tidehwarf, för war efter hand upkomna ^inancs belägenhet, och för de nu i staga warande wigtiga angelägenheter, gansta markeliga och lärorika sanningar.
Denna skicklighet borde hulvudsakligast vinnas på egen hand och genom egen öfning. De fleste Svenska ynglingar bade af naturen en ganska stor håg för jagt och skjutkonst. Man behöfde, enligt motionärens tanke, blott laga så, att de finge tillgång till goda gevär och ammunition och att de några gånger om året erhölle tillfälle till täflingsskjuining inom skyttgillen, så skulle inom få år de fleste män inom landet pä lediga stunder hafva blifvit kunnige i skjutkonslen och en god tillgång finnas på utmärkta skarpskyttar. Sjelfva skjutskickligheten skulle på detta sätt komma in bland sjelfva folket så godt som för intet. Med skjutskicklighet bland folket och derjemte förmåga hos detsamma att hålla sig tillsammans i trupp, bade man vunnit vida mer för krigsbildningen än genom högst betungande och kostsamma årliga ölningsmöten. Desse kunde då upphöra och den tid, som på dem förslösades, besparas åt hvars och ens yrke, samt kostnaderne i stället användas (ill anskaffande af vapen ecb ammunition. Vid beräkningen af den nummerstyrka, sorn vår krigsmakt skulle hafva att tillgå, ifall detta folkbeväpningssyslem blelve införd!, vore del omöjligt för motionären att uppgifva något bestämdt siffertal, men tydligt vore, alt bela vår stridbara befolkning alltid skulle vara tillräcklig alt alvärja hvarje anfall, som kunde göras, det måtte vara huru starkt som helst, om det än vore en ny folkvandring, som alltid måste duka un der för brist på föda och andia förnödenheter. Skulle man nu anse det vara lör tidigt att låta gossen vid 15 års ålder inträda i skyldigheten att försvara fosterlandet och anse beväringsskyldigheten böra vidtaga först vid 18 års ålder, så hade vi dock en manlig befolkning mellan 18 och 50 år af 764,098 personer, i händelse af ett fiendtligt infall vore 18 års ålder för vapenpligtens vidtagande icke för tidig, synnerligen som Gottläoningen vid 17 års ålder inträdde i beväringens leder; men äfven om man ville räkna blott från nuvarande beväringsålder, så utgjorde dock antalet af mankön mellan 20 och 50 år 699,567.