Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Rikets Ständer inhemtat, det E. K. M., med fästad uppmärksamhet å de betänkligheter, som uppstått vid tillämpning af E Ii. M:s Nådiga Förordning af den 19 Dec. 1827, angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning och afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, lemnat Rikets jordbrukande invånare tillfälle, att i berörde afseende sig yttra i den Comité, som, enligt E. K. M:s Nådiga Circulairebref till Dess Befallningshafvande af den 26 Oct. 1823, bör inom hvarje Län sammanträda, hafva Rikets Ständer väl funnit sig icke böra ingå i närmare granskning af de jemväl vid denna Riksdag framställde yrkanden om ändring och rättelse i flere delar af högstberörde Författning, helst det bör kunna antagas, att samma anmärkningar varda af ComiteWne anmälda uti de Utlåtanden, som derifrån komma att afgifvas, och således blifva föremål för E. K. M:s Nådiga pröfning; dock hafva Rikets Ständer skolat i underd. anhålla, att, sedan Comiteernes yttranden inkommit, E. K. M. i Nåder täcktes låta utarbeta förslag till de ändringar, förklaringar och Expeclitions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse IV.o 128. 205 tillägg i Kongl. Förordningen den 19 Dec. 1827, som af dessa yttranden kunna föranledas, vare sig i hänseende till hela Riket eller till vissa delar deraf, samt att E. K. M. täcktes i Nåder viel nästkommande Riksdag lemna Rikets Ständer del, så väl af nämnde förslag, som af Gomileernes yttranden, på det Rikets Ständer måtte få tillfälle att då med förnyad t Utlåtande i delta vigtiga ämne inkomma. Rikets Ständer framhärda &c. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Sept. i834- Preste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underd.
Skulle man således gå vidare med detta argument, så borde Wermland otvifvelaktig! också få någon ersättning i denna väg, men Wermland har varit särdeles olyckligt i det fallet. Jag tror således att detta argument tills vidare kan lemnäs alldeles å sido, och att man bör betrakta saken ur helt andra synpunkter. Jag tror mig i det fallet äga åtminstone lika mycken localkännedom, sorn den värde reservanten, Hr Moberg (rån Westervik, oell jag får förklara, att jag icke en utan flera gånger sett ganska svåra Amerikanska skepp ligga på det afstånd fiån jernvägen i Götheborg, som jag sett Amerikanare har ligga från jernvägen i Slockholm. Att utskeppningen till fartygen sker med pråmar från vågen är sålunda något, som val icke bör anses vara ett så särdeles bevekande skäl till anslag i delta fall. Det är väl möjligt, att de svåraste skeppen ej kunna gå så långt in, men jag får förklara, alt jag, under de 20 år jag åtminstone en gång hvarje år varit i Götheborg och haft intresse att skaffa mig underrättelse om skeppningen, funnit alt Amerikanarnes inlöpande till Götheborg icke varit betydligt minskadt för den orsakens skull, utan att det varit dem temmeligen fritt alt directe afhemta det Svenska jernet. Egentliga orsaken till bebofvet i detta fall har uppstått genom den under en längre tid försummade upprensningen af elfven intill staden. Jag tror att denna eif har under en längre tid fått temmeligen oförsvarligt uppgrundas, isynnerhet genom sågspån från Hrr Götheborgares sågar vid Edet och Trollhättan.
«Men hvarför sitta vi inne,» ropade Ebba med en tvär och nervös gest. «Man kan ju inte draga andan härinne! Och det är ju sista kvällen.» Det var redan sent; fru Hjort afrådde. Truls hade redan villigt rest sig; Clara gick stillatigande ut i tamburen och kom tillbaka påklädd till promenad. «En liten stund, mamma,» bad hon. Ebba satt i soffan, het och orolig, nervöst fingrande i bordduken. Truls kom också in med hatt i handen. «Nå, Ebba,» sade modern. «Nej, jag vill inte. Jag vill inte!» «Men Ebba,» förmanade modern, «hvad går då åt dig?» «Ebba beter sig verkligen besynnerligt,» tillrättavisade systern. Den unga flickan hade sprungit upp; hela den starka ungmökroppen skälfde af nervositet; det gnistrade febrilt och vildt inne i de varma rådvilla flickögonen. Så vände hon sig till hälften bort ifrån de andra, stod en stund, gick derpå resolut ut efter sina plagg och kom tillbaka in, lugn och stillsam. De gjorde ett slag i skogen och gingo tidigt till hvila. Det var icke det gamla sommarlifvet, sådant som han mindes det i sin stämning, hvilket Truls nu kom att föra å landtställe vid Ringsjön. Först och främst var sommaren borta, solen sken blekt, luften stillnade, och bladen föllo inne i skogar, som blefvo gula och röda. Och så var der ett tomrum, som de båda, Truls och Clara, gingo rundt om utan att någonsin komma så pass långt ifrån det, att de förlorade detsamma ur sigte i sin förnimmelse: tomrummet efter Ebba. Hon och sommaren hade hört samman; hennes ande och sommarens ande hade varit ett; hennes unga blodfulla kropp hade stått så naturligt in i miliöet, som vore den sjelfva högsommaren förkroppsligad. Nu var sommaren borta, och hon med den; och Truls kunde icke skilja dem åt i sin erinring.
På grund häraf .ordnade .fru A., i samråd med föreståndarinnan för förbundets skånska filial, ett möte i Helsingborg i syfte att bereda förbundets ombud i ' närliggande orter tillfälle för utbyte af tankar i ämnet. - Efter. M g diskussion - enades man om följande punkter: att insamlingen bör ske länsvis; att den bör ordnas efter en fast organiserad, för samtliga länen ' likformig arbetsplan; att vid utdelning af stipendier hvarje särskildt län må tillerkännas sådana i mån af de bidrag samma lan lemnat till fonden; att personligt inflytande och personlig medverkan maste vara drifkraften för arbetet. I enlighet med ofvan uttalade åsigter, franistaldes och antogs ett .förslag till arbetsplan för landsorten. Ett nät af personliga deltagare, utsträckt öfver hela landet Samt kretsvis stiildt under ledning af olika lokalombud, hvilka senare åter inordnas under Z&amp;zso~nbuddetta ar grunddraget i arbetsplanen, hvilken en annan gång skall ineddelas i: sin helhet. Man enades om fördelen af att upprätta en gemensam fond för hela landet under förutsättning, att gåfilor och testamentariska dispositioner, som utan sarskildt förbehåll af gifvareri öfkerlemnades till all: manna stipendiefonden, skulle komma .de i det grundläggande arbetet deltagande lanen till godo. Intresset bland deltagarne - i mötet var Iifligt. Senare på. dagen hade ett större antal inbjudna personer infunnit sig, då ett föredrag af fru Adlersparre öfver anmet a statistiken och Stipendiefondens upplästes, hvilket f8redrag sdsom bilagu menfoöljer detta hayte. De för behofvet af en stipendiefond så kraftigt talande siffrorna gjorde ett lifiigt intryck på de församlade åhörarne. Flera anmälde sig villiga att medverka som insamlare och utdela listor, hvaraf genast 70 utlemnades. Vidare hafva under nigra veckors fortsatt arbete nara 5oo ' listor på begäran litdelats till 2 2 stader och mindre orter. Hvarje lista ar afsedd för 10 bidrag a I kr. årligen i 5 år, .eller inalles 50 kr. Kontanta bidrag hafva redan insandts till belopp af öfver 400 kr. Dessutom hafva ingått gifvor från brukspatron T. L. Bohnstedt 50 kr.
Här är blott fråga om att Rikets Ständer skola besluta, och sedermera begära Kongl. Maj:ts sanction. Ehuru jag redan förklarat, att afgörandet är alldeles likgiltigt i anseende tili mina åsigter, enär det ej kommer att ändra min öfvertygelse derom, röstar jag dock för förslaget, såsom den enda utväg för majoriteten, alt fästa någon generositet vid sitt handlingssätt. Herr von Hartmansdorff', August: Den mening, att Myntbestämniiig bör föregå Stats 4a H. ‘ 3 34 Den 21 September f. m. Regleringen, är i sig sjelf alldeles riklig, och jag instämde derföre med Grefve von Schwerin, då han väckte fråga derom. Men när saken sedermera förekom i StalsUtskotset, der jag under tiden blifvit ledamot, voro redan 3 månader af Riksdagen ytterligare förflutna, och jag fruktade att realisationens vänner skulle genom en längre tidsutdrägt med Statsregleringen blifva ännu glesare än förut, och afstod derföre i StatsUtskottet från denna menings fullföl 5‘ande. Här har denna fråga dessutom redan difvit genom votering afslagen. Nu deremot har Herr Hjerta föreslagit, att realisationens antagande skulle fästas såsom vilkor vid RiksStåndens beslut om Statsregleringensuppgörande. Jag får i detta hänseende yttra samma mening, som Herr Cederschjöld. Vi veta, att dylika hand icke behöfvas för att förmå Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet att vidblifva deras redan lemnade bifall till realisationen. Men deremot befarar jag, att Borgareoch BondeStånden, som varit deremot, skulle genom ett sådant förknippande af begge ämnena, anse sig slippa två onda ting på en gång, nemligen både Skatternas ökning och silfvers utvexling, samt derföre kasta sig på motsatta sidan.
Svar: frihet i jernförädlingen och rättvisa åt bergsmännen: men detta under bibehållande af tvänne stora försigtighetsmått: nemi. att skogarna i Paket må så litet som möjligt förstöras, och att tillverkningen af tackjern må förbehållas åt national-industrien. Att det sed - Den 16 November f. m. nare varit Utsk:s mening vill jag förmoda och kan ej föreställa mig annat. Hvad åter beträffar skogarnes vård , så föreställer jag mig, att man ganska gerna går in derpå, blott det ej alltför mycket strider emot den frihet, som tiden tyckes påkalla. Ilr Lagerhjelm uppläste derefter följande: Återhåll i skogarnes förstöring. — Det författnings-sysleme, hvarunder Svenska stångjerns-smidet uppkommit och utvecklat sig, har lagt mycken vigt härpå. Delta systeme är nu föiåldradt, och conseqvensen leder till det absurda. Men det har haft med sig den stora verkan på Rikets jernhandtering, att denna kunnat tillväxa utan afbrott. Stångjernstillverkningen torde varit vid år 1669 — 100,000, „ „ var , i6g5 — 220,000, „ „ „ „ 1787 — 326,000, , , , , i838 — 525,ooo. Utsk. vill lemna tullfrihet år i85o. Skulle ej derigenom kunna Ilända, att tillverkningen af stångoch ämnesjern Liefve snart 800,000, för att sedan nedgå till hälften? Tillökning i produetion spår jag till följe af det nya fält för speculationen, som man öppnar. Öfverdriften tillhör tiden och den hetsighet, som man velat tillerkänna det Svenska lynnet. Jernels godhet kan dervid lida; ty det lönar sig i början bättre att tillverka mycket, än att göra jernet godt, hvilket minskar beloppet och hvartill dessutom fordras kännedom och tillsyn! Den stora produetionen måste öka svårigheten att afsätta jernet, —deraf ett lägre pris. Efter öfverspänning kommer slapphet! Rikets jerntillverkning aftager.
En vid sistförflutna Riksdag i sådant hänseende väckt enskild motion vann icke framgång, hufvudsakligen på grund af bristande utredning af ärendet; men sedan numera en plan, utvisande hvad som lämpligen kunde och borde göras, blifvit framlagd, hyste Akademien den förhoppning att frågan skulle af Rikets Ständer med lifligare sympathi omfattas; hemställande Akademien underdånigst, det Eders Kongl. Maj:t behagade aflåta nådig proposition om ett extra anslag af 1,500 R:dr årligen under instundande statsregleringsperiod, att i öfverensstämmelse med förenämnda plan och under ledning af någon dertill utsedd lämplig person användas. I sammanhang härmed får jag jemväl i underdånighet anmäla en af Stadsfullmäktige i Wisby gjord framtällning, att Eders Kongl. Maj:t måtte täckas föreslå Rikets Ständer att, för iordningställande och underhåll af ringmuren och kyrkoruinerna i nämnda stad, bevilja ett statsanslag af 5,000 Ridt årligen under nästkommande statsregleringsperiod. Vid öfverlemnandet af denna framställning har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gottlands län derå tillstyrkt nådigt bifall; hvarefter Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien, deröfver hörd, bland annat yttrat, att det förfallna skick, hvari största delen af ifrågavarande ruiner befunne sig, gjorde det öriskligt, att åtgärder till förekommande af deras vidare förstöring måtte kunna skyndsamt utföras; hvilket ändamål onekligen säkrare skulle vinnas, ifall Eders Kongl. Majit funné skäligt att föreslå och Rikets Ständer att anvisa det högre belopp, Stadsfullmäktige begärt, än om anslaget skulle stadna vid den lägre summa, Akademien i dess ofvan anförda underdåniga skrifvelse ifrågasatt.
Jag förnyar sålunda min anhållan om afslag; ty jag kan ej finna hvartill del skulle tjena att, då det i alla fall står församlingarne öppet att låta revidera räkenskaperna, de nu skulle tvingas alt göra det; äfven de, som ej vilja hafva några revisorer. Hr von Hohenhausen: Förordnm om sockenstämmorna gifver redan anledn. dertill, alt revisorer för socknens medel må tillsättas, och de medel, som till en del utgå lill de fattiga och lill en del till kyrkan, blifva samfäldt af revisorer granskade. Jag kan då ej inse någon orsak till, att man skulle önska alt undandraga sig revision i andra delar. Gr. Lagerbjelke: iMed afseende på hvad Hr von Hohenhausen nu anförde, ber jag vördsamt att få fästa uppmärksamheten derå, att kyrkans medel och fattigmedlen redovisas af olika personer; så alt ett stadgande ang:de revisioner af de förra icke kan anses gälla äfven för de sednare, då sådant icke är uttryckligen föreskrifvet. Gr. Sparre, Erik: Det kan visserligen vara temligen likgiltigt, om den ifrågavar. förordnm utfärdas eller ej, enär på sätt Hr von Hohenhausen anmärkt, sockenstämmo-förordnm härtill gifver en slags anledn.; men då jag varit ledamot af de förenade Utskm vid detta besluts fattande, anser jag mig böra nämna, att isynnerhet BondeSt:s ledamöter lade särdeles vigt på della ämne, som ock efter en ganska lång och varm diskussion inom Utskm beslöts med mycket stor pluralitet. Man uppgaf såsom anledn. dertill, alt på somliga orter dylika räkenskaper blott helt hastigt uppläsas på sockenstämmorna, utan att någon grundligare revision äger rum. Det var detta missbruk som man ville förekomma, och derföre sora man önskade en mera detaljerad föreskrift. Se der anlednm till förslaget. Jag har redan sagt att jag ej vill envist vidhålla detsamma, utan blott ansett mig höra tillkännagifva för R. o. Ad., att isynnerhet inom ett RiksSt. finnas starka sympatier för förslaget. Frih. Cederström:
Detta förhållande, som vid flygtigt betraktande tyckes förefalla något besynnerligt, finner sin förklaring, om man betänker, att Othere endast seglade med förlig vind och under ogynsam vind låg stilla. Vanligen tyckes han hafva framseglat 70′ à 80′ på dygnet eller kanske snarare dagen. Kartorna äro tagna ur: Ptolemæi Cosmographia latine reddita a Jac. Angelo, curam mapparum gerente Nicolao Donis Germano, Ulmæ 1482, och ur ofvan angifna arbete af Jacobus Ziegler, tryckt 1532. Den del af detta senare, som rör Skandinaviens geografi, finnes omtryckt i Geografiska Sektionens tidskrift B. I, Stockholm 1878. Dessa voro dansken Erik Valkendorff och norrmannen Olof Engelbrektsson. Äfven svenskarne Johannes Magnus, erkebiskop i Upsala, och Peder Månsson, biskop i Vesterås, lemnade Ziegler vigtiga upplysningar rörande de nordiska länderna. Af dessa mycket omskrifna berättelser angående indier – kanske snarare män från norra Skandinavien, Ryssland eller Norra Amerika, helt säkert icke japaneser, kineser eller indier –, som stormdrifvits till Germaniens kuster, härstammar den första redan från tiden före Kristi födelse. År 62 före Kr. fick nämligen Quintus Metellus Celer, »då han som prokonsul förvaltade Gallien, såsom skänk af Boiernas (Plinius säger Svevernas) konung några indier, och då han frågade huru de kommit till dessa länder, erfor han, att de blifvit stormdrifna från de indiska hafven till Germaniens kuster» (Pomponius Mela, lib. III Cap. 5, efter ett förloradt arbete af Cornelius Nepos. Plinius, Hist. nat., lib. II cap. 67). Om en liknande tilldragelse under medeltiden berättar den lärde Aeneas Sylvius, sedermera påfve under namn af Pius II, i sin Cosmografi: »Sjelf har jag hos Otto (biskop Otto af Freising) läst, att under de tyske kejsarnes tid ett indiskt fartyg och indiska handelsmän blifvit stormdrifna till den germaniska stranden.
N:o 56, får jag äfven taga åt mig den artighet, som innefattas uti det förklarande, att Utsk. icke kunnat finna någon annan anledn. till förebråelserna än den, som synes hafva legat i bristande urskillning hos anmärkarne. Jag har velat nämna denna stroph, för att fästa Utsk:s ordförandes uppmärksamhet pä, huru Utsk. stundom kunna begagna uttryck, som icke passa ett Utsk. mot ståndsledamöter. För öfrigt och med anledn. af den inbjudn., som från BondeSt. inkommit, skulle jag tro, att man kan behandla denna'fråga på tvenne sätt, antingen, med anledn. af inbjuda., upptaga frågan ånyo och afslå förra betänk., eller ock lägga detta memor. till handltna och låta det fattade beslutet stå fast, hvaraf följden likväl blir den, att ingen skrifvelse kommer alt afgå. Gr. von Fersen: Hvad först angår den s. k. artighet, 62 D cn 4 M a j e. m. som det af den siste värde talaren citerade yttrandet af BevilIn.Utskrs förevar, betänk, skulle innehålla för talarens yttrande vid betänk. N:o 56, så får jag nämna, att hans anförande svårligen kunnat vara Bevilln.Utsk. bekant, enär från R. o. Ad. endast ett prot.utdr., med underrättelse att R. o. Åd. bifallit betänk., kommit Bevilln.Utsk. tillhanda. Hvad sedermera vidkommer uppställningen af betänk., hvarpå han synnerligast velat fästa ordförandens i Utsk. uppmärksamhet, får jag upplysa, att Utsk. voterade emellan tvenne förslag, hvaraf delta antogs, då det således icke tillhörde mig såsom ordförande eller någon annan att ändra ett enda ord deruti, emedan det var majoritetens tanke, sorn uttryckte sig.
En ganska betydlig fråga, nemligen sjön Tamnarens sänkning, har under sistlidna år blifvit förberedd och en Komité af jordegare har för 3 ändamålet varit i verksamhet samt, genom ett af Länets Hushållningssällskap till kostnadernas bestridande meddeladt förskott af 550 R:dr Banko, låtit anställa nivellering af vattenhöjden samt uppmätning af den mark inom detta Län, som förmodades blifva odlingsbar eller genom vattensänkningen till odling mera tjenlig, derviddenna mark af förrättningsmannen blifvit bestämd att utgöra inom della Län 4,521 Tunnland 16 Kappland, uppskattade och reducerade till 2,777 Tunnland och nära 23 Kappland; men vid derefter hållna sammankomster hafva intressenterne så väl inora detta, sorn angränsande Upsala Län, inom hvars gräns sjön jemväl sig sträcker och der den har sitt utlopp i Tierpsån, låtit förslaget förfalla, i anseende till de uppdagade svårigheterna och hindren, som icke utan allt för stora kostnader kunnat uudanrödjas, oaktadt påräknadt betydligt bidrag af allmänna medel. §.2. In v unar e. Folkmängden i detta Län utgjorde, efter sista Femårs-Berättelsen, 90,828 personer, men enligt 1843 års Mantalsskrifningar 92,813 personer, på sätt följande Tabeller utvisa: Antalet Närvarande Förökning efter sista eller Berättelsen. antal. förminskning. 3,438 3,428 — 10 Sala Dito 2,963 3,060 4- 97 Arboga Dito 1,900 2,003 4- 103 Köpings Af den här uppgifna folknummern, 92,813 personer, äro: Westerås Stad Sala Dito Arboga Dito Köpings Dito Westerås Fögderi Strömsholms Dito Kungsöhrs Dito Bergslags Dito Sa hl bergs Dito Wäsby Dito Sun ma Mantalspengar betalande. Befriade. Summa. Mankön, Qvinkön. Mankön. (Qvinkön. Mankön.
Förbryter sig någon emot den stadga 48 §. af RiddarhusOrdningen omförmäler, har Fiscalen att de böter, hvilka å sådane förbrytelser äro utsatte, af den felaktige genast uttaga, eller om denne vägrar böterne erlägga, honom för R'ddarhusUtskottet låta uppkalla och der sitt påstående göra. 27 §. RiddarhusFiscalen är derjemte så väl RiddarhusCassans, som de öfrige under Riddarhus - Directionens vård stående Cassors 480 JDen Julii c, m# Ombudsman, hvarföre honom åligger: 1:0 Granska de Låneansökningar jemte Rotulus och anmärk* ningar som Kamereraren enligt 7 §. i dess Ingtruction aflämnar, samt utlåta sig huruvida den erbjudne säkerheten är sådan, att Lånet enligt Författningarne kan bifallas eller hvad dervid kan vara att erindraj samt inom fyra dagar hela den sålunda beredde LåneActen till Secreteraren återlämna, för att sluteligen i Directionen föredraga. 2:0 Sedan Kamereraren till Direction ingifvit Förteckningar på så väl Inteckningsförnyelser som obetalte räntor, åligger Fiscalen, att, efter Lagoch UtlåningsReglementet dem åtgärda, samt med Berättelse och Räkning öfver Ombudsman; hvarföre honom åligger: 1:0 Granska de Låneansökningar jemte Rotalus och anmärkningar, som Kamereraren, enligt 19 §. denna Artikel, aflämnar samt utlåta sig huruvida den erbjudne säkerheten är sådan, att Lånet enligt Författningorne kan bifallas, eller hvad dervid kan vara att erindra, samt inom åtta dagar, efter deraf erhållen del, den sålunda beredde LåneActen, jemte skrifteligt utlåtande, till Secreteraren återlemna. 2:0 Sedan Kamereraren till Direction ingifvit Förteckningar på så väl Inteckningsförnyels^r som obetalte räntor, åligger Fiscalen, att efter Lag och Utlånings-Regi emen tet med dem förfara samt Räkning öfver utgift terne Ben I9 Julii e. m, 48i ofver utgifterne till
Friherre Cederström: ”Sorn öfverlämnandet till Rikets Ständers afgörande af frågan om utbetalande af räntan på Högstsalig Konungens Hemgifts-Capital till nuvarande Konungen, förutsätter att Rikets Ständer skulle äga rätt afslå Utskottets tillstyrkande af denna räntas utbetalande, så kan jag ej annat än emot detta Utskotts beslut protestera, emedan frågan, ifall möjligen tvist skulle uppstå om dessa medels vidare utbetalande, måste af Domaren, ej af Rikets Siänder afgöras. Herr .Professoren Forssell ansåg skrifvelse endast böra afgå till Herrar Fullmäktige i Riksgälds-Contoiret med anmodan om räntans fortfarande utbetalande, emedan frågan icke tillhörde Rikets Ständers pröfning. Herr Öfverste-Lieutenanten Friherre Ahrlin förklarade: ”att efter dess åsigt af detta ämne vore det samma ej af den beskaffenhet att tillhöra Riksens Ständers profning emedan oStridigt vore att räntan å förenämnde Hemgifts-Capital bör utgå till Högstsalig Konun-] gens rätts-innehafvare. Oell skulle dessa serskilda yttranden enligt begäran medfölja Utskottets Utlåtande till Rikets Höglofl. Ständer. Som ofvan. Ex Protocollos L. G. af Silléni Stats-Vtskottéti Betankanden* i297 Litt. A. Utdrag af Sveriges Rikes Ständers Beslut på Allmänna Riksdagen i Stockholm den 26 j'fänuarii i779* i 3 §. 4 mörrii ■*— idare och då Vi tued serdeles fägnad förnUmmit, att Hans KgL Höghet Hertig CaRC af Södermanland sedan Var senaste sammanvaro blifvit förtnäld ined en allmänt Vördad Prinsessa, lika med Hans Kongl. Höghet härstammande af den Storö GUSTAF Vasä, har val den böjelse hos Oss blifvit yppad, att yttra samma fägnad genom utgörande af någon till detta tillfälle lämpad Hemgift 1
Deras öde är således ej afundsvärd!, och ingen lärer kunna neka, alt icke den tillökning, K. M. för deni begärt, är af behofvet påkallad. Men ännu skarpare synes mig förhållandet vara i fänriksgraden, Fänriken har i lön 175 r:dr. Derifrån bör afdragas interesset å medelaccordet 4°° r:dr, hvilket tillsammans med afgifterna till pensionscassan, enkeoch pupillcassan, centonal, bevillning och till reg:tet utgör en summa af minst 45 r:dr; således återstår för fänriken i verklig löneinkomst i3o r:dr. K. M. har derföre hos R. St. begärt för hvarje person inom denna grad en tillökning af 25 till 5o r:dr, hvarigenom fänriken likväl ej skulle komma till det måttliga lönebeloppet af 200 r:dr, hvilken summa StatsUtsk. likväl ansett behöflig för vaktmästare inom Cancelliet. För den knappa lönen i3o r:dr måste fänriken kläda och föda sig, bevista möten, förrätta torpsyner och andra besigtningar, hvarvid han årligen vanligtvis måste resa sammanlagdt 5o mil och kanske derutöfver. Man fordrar, att fänriken är en bildad menniska, och för hans tjenst äro vissa kunskaper, ej särdeles inskränkta, af nödvändighet. Ej en skilling kan han förtjena utöfver sin knappa lön; ty lyckligtvis är ej sportelsystemet kändt bland militären. Ilan ar statens embetsman, och honom tillhör att träda fienden närmast under ögonen, då det gäller fäderneslandets och medborgarens sak. Det är således ej möjligt, att förhållandet, då det blifver rätt upplyst, kan undgå att ådraga sig Utsk:s och R, St:s uppmärksamhet. Af anförda skäl anhåller jag vördsamt om återremiss af betänk., på det Utsk. måtte komma i tillfälle att tillstyrka, hvad K. M. för indelta arme'ens lönereglering begärt, samt att detta anförande måtte få åtfölja återremissen. 2GS Dfn 27 Maj. Hr af Dalström tilläde derefter muntligen: