Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uli förvaltarens berättelse förekommer följande framställning af papperstillverkningen under sednaste 5 åren: 1838 1839 1840 1841 1842 Formningsdagar <W <mT sTT ésTT 7981 Förlust ... 9,121: 40. 667: 12. 9,033: 4. hvarvid han förklarar att Bruket åren 1838 och 1839 gick med betydlig vinst, emedan det fick tillverka mera vinstgifvande papperssorter, men dessa voro ingenting annat än ett reservförråd af Bancosedlar med nya stämpeln, sorn då erfordrades och kunde upptagas till snart sagdt huru högt tillverkningsvärde man behagade, och dessutom lärer väl en så forcerad tillverkning af sedelpapper icke ofta vara att påräkna såsom en ”vinstgifvande sysselsättning. Det synes obestridligt att alla sådana papperssorter, uti hvars tillverkning andra Bruk kunna concurrera, äro från Tumba upptagna till så högt pris att de icke kunna afsättas, hvarigenom räkenskaperne, efter mitt förme - 91 ilande, icke blott angifva ett falskt resultat af bruksrörelsen utan ock att tillverkningarne synas såsom tillgångar till vida större belopp än deras verkliga värde och ligga Banken till last uti dess pappersmagasin, hvars vård kostar ytterligare 100 R:dr utan någon afkastning. Vid inventeringen befunnos också stora packor af bättre skrifpapper till 10 R:dr B:co per ris, postpapper till 16 R:dr 32 sk. B:co med mycket mera, hvilka varor väl svårligen ligga sig lill någon förmån i hvalfvén. Denna anmärkning att papperet från Tumba upptages för högt i värde synes mig ingalunda vederläggas utan snarare bestyrkas af Förvaltarens förklaring, att Chartae-Sigillatas-papperet, som utgjort en betydlig del af 1842 års tillverkning, icke kunnat gifva någon vinst genom concurrensen vid en entreprenad-auction; ty det är ju ingenting annat än concurrensen, sorn bestämmer det naturliga priset; sättes det högre så blir varan osåld.
Och då Lag får gälla, äfventyras icke eller att en nyck , eller servila tankar, skola tillintetgöra det åsyftade ändamålet. Friherre Boije: Jag hade trott mig kunna uppskjuta med vidare yttrande i ämnet, lill dess det, efter Bordläggningen, i hela sin vidd förekom; roen ett ord har undfallit Grefve Frölich, hvilket jag erkänner har skakat upp mig. Han hav åberopat Folkets rätt. Blott för detta ord, och missförstådda begrepp derom, blodade verlden i 3o år; och jag tror då angelägit vara, att vi icke falla i sådana missförstånd. Ja, jag frågar, kan man vä! erkänna ioo personer ur Mobben utgöra Svenska Folket; och ligger det ingen förvillelse i ett sådant begrepp. Jag ber om förlåtelse, om känslan fört mig för långt; men kan väl hela det vördnadsvärda Svenska Folket, för hvars väl vi handla, och inför hvilket vi redovisa i våra Protocoller; kan begreppet om detsamma så bortblandas, alt vi skulle anse Läktarens Ledamöter verkligen utgöra Svenska Folket. Jag är den värde Motionären ♦ I) e ii ?.r> j\'o v em b« r. i iZ7 serskildt förbunden, för det lian utpekat tillfället, dS Talaren kan komma i strid nied Läktaren. Har. liar nemligen föreslagit, att åliörarne ej knnde utvisas, utan efter föregången Discussion och Proposition af LandtMarskalken; men jag frågar, vore väl delta ett tillräckligt, beskydd för den Talare af minoriteten, som hade både Läcklaren, och Pluraliteten inom Ståndet emot sig, eller hvad beskydd hade han att vania, då han hånades af Läktaren, och skulle begära beskyddet af Läktarens Medhållare, Pluraliteten? Nej. Blifva garantierne icke sådane, alt hvarje Ledamot kan gifva sig beskyddet sjelf, så blifva de också inga. Jag reserverar mitt vidare yttrande i liufvudsaken, till dess den förekommer till afgörande, dag har alldrig ämnat förolämpa Grefve Frölich. Jag har kändt honom ifrån dess ungdom, som en hederlig karl, fast vi nu äro af olika meningar. Herr Rothlieb, Carl Fredric:
Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. SD. Reinitterades till ConstitulionsUtskottet : En , i den form , 29 §. RiksdagsOrdnin - ProtokollsUtdrag d. I4 Mars 1818. 5 39 gen föreskrifver, anmäld anledning lill anmärk» ning emot StaisRådet samt Konungens Föredra* gande för Handelsoch FinansArender. Från Vällofl. BorgareStåndet. S. D, Remitterades till Riksens Ständers Sta'sUtskott: ett den 12 uti innevarande månad ingifva Anförande af Herr C. J.Ornberg, angående Roserbergs Kungsgårds upplåtande till Hans Majit Konungens Disposition , i händelse af Hennes Mäjtt EnkeDrottningens dodeliga afgång före nästinstundande Riksdag, Den 17 Mars 1818. F rån Högloft. Ridder skåpet och Adeln. S. D, Remitterades till Statsoch BancoUtskotten , yttranden af Herrar Heijkensköld , Deltlof, von Heijne, Georg, och Moos, Carl Adam , angående Götha Canal. Den 19 Mars 1818. S, D. Beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmoda ConstitutionsUtskottet, att, så fort sig göra later , till RiksStånden inkomma med Utlåtanden öfver de flere från samtelige RiksStånden till Utskottet remitterade Anmärk»ingsMål. S. D. Remitterades Till Statsoch BancoUtskottet • Ett Memorial af Grefve v. Platen , Baltzar Bogislaus, angående nödige förskott till Götha 54f> FrotobollsTJtdrag d, 24 Mars 1818. CanalArbetes fortsästande under instundande sommar. Den <24 Mars 1818. S. D. Remitterades till Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Ett Memerial af Herr von Greiff, Johan Ludvig, angående Skallgångar.
Att den som inte har tillgång på bättre griper till den fläckiga, det kan jag deremot förstå. – ”Ah, ni menar att jag kunnat välja!” – ”Ja. – Det glimtade till i hans ögon; han tyckte om det. – ”Vet ni hvilken artighet ni der säger mig?” – ”Ja. Men ni sade att jag skulle vara uppriktig.” – ”Egentlig vælger man ikke; man blifver valgt.” – ”Jag inser icke att det gör någon förändring i sjelfva saken. – Han såg upp. ”Nej, det gör det icke.” Och han log. Så började han tala om sin ungdom. Jag trodde visst att han mycket tidigt börjat ha kärleksförbindelser? – Ja, det trodde jag. Nej, han hade varit så förskräckligt romantisk. Hans kärlek hade på den tiden varit utomordentligt svärmisk. Och så var han anspråkslös, han trodde icke att han egde något för qvinnor tilldragande, ty han var icke vacker. Och ingen qvinna hade af sig sjelf närmat sig honom. Och så hade det stannat vid förälskelser. Han hade också hört sig led på hur dumma och fula karlar skrutit med sin tur hos damerna, han hade fått afsmak för att vandra i deras fotspår, och derför hade han icke uttydt hvarje ord och hvarje blick i hela dess utsträckning. Kunde jag tro det, att han var 25 år innan han fullständigt egt någon qvinna? – Nej, det skulle jag icke ha gissat. Men så var det ändå. Han kunde ju icke ha något skäl att sitta och narra mig. Så talade han om att han den gången han var i Paris hos Costanza T. varit förtjust i – tror jag det var spanska gesandtens dotter, en alldeles strålande skönhet, som lyste öfver allt dit hon kom. I sin blygsamhet tänkte han icke på att hans känsla kunde vara besvarad, först efteråt hade han kommit till klarhet om att hon verkligen tänkt på att bli hans hustru. Han kunde aldrig glömma deras afsked. Han talade ideligen om sina koffertar och dylikt för att icke komma fram med hvad han verkligen tänkte och hur det kostade på. Hon hade med en nervös liten bitterhet anmärkt att det var märkvärdigt att ett så purt ungt Menneske kunde ha så många koffertar att draga försorg om.
För Stockholms Stads Bränwins-behof har man häremot, under Krono-Brännerierneö gäng, manligen paräknat En Million Kannor, äfwen derntöfwer: Lat wara, ar, såsom förr berörd! ar, halsten deraf eller något mera frän Landet införes, sä ffulle dock en tillverkning, wid Kronans Werk, erfordras af minst 420,000 kannor, eller utaf 20,002 brann-tunnor, samt myckel deröstver, wid winstad tilförsel frän andre orter, /lvancen harä bör och kan jag ingalunda uptaga mindre an til 2 R:d. kanco pa Bränntunnan, eller pä sagde 20,000 tunnor til 42,000 N.d. Lanco, hwartil kommer, at, genom Branwins-Distilleringens uplätelse under Arrende, säsom förut stedt til private personer, en särskildt betydelig inkomst bör päraknas; och i betraktande af hwilket allt, jag kror mig kunna göra den säkra slutsats, at, genom Branwins-bränningens utöfning i Stockholm för Kongl. Maj:r och Kronans räkning, Statens inkomst stall blifwa fullt upp g gänger större, än Bränwins-Bewillnings-afgiften, i händelse af Bränwins-bränningens uplätande ät Stadens samtelige Jnnewänare. Wid Götheborgs Krono - Bränneri hafwa manligen emellan io ä 15 runnor säd blifwit afwerkade, kanske äfwen mera, och detzutom har Arrendatorn ägt rättighet at begagna Krono-Brannerierne wid Brinkebergs Kulle och Strömstad. Detta oaktadt, har dock icke altid warit erforderlig Bränwins-tilgäng wid Götheborgs Lagerkällare, ty, utom Sradens behof, har mängdubbelr mera erfordrats för Skärgärden, hälst under Fiste-tiden, Dä, säsom i Orten allmänt kändt ar, det icke warit ' i Den 15 Mars. 719 rit staga vm prisets höjd, utan endast hwar det erforderliga behofwet matte erhallas.
De häremot afgifna reservationer vidfogas VördSamt. Stockholm den 13 Februarii 1830. Reservationers af Herr Fiiherre Cederström, ^facob: Dä vid flera serskilda tillfällen klagomål, dels hos Kongl. Majit, och dtls hos Rikets Ständer, blifvit framställda öfver de olägenheter, Sorn åtfölja den nu varande skattläggningen lör Sågqvarnar, Valkoch Stampverk, samt afhjelpandet af dessa olägenheter varit ändamålet med Kongl. Majrts Kådiga Proposition i ämnet, anser jag Utskotten hafva bordt, såsom tjänligaste medlet härtill, tillstyrka bifall å hvad Kongl. Majit i högstberörde Proposition föreslagit, att nemligen, med de undantag, som deri omförinälås, all grundränta å Sågqvarnar, Valkoch Stampverk, må afskaffa®, och dessa Verk betraktas endast såsom a4 Bil, t, SlatsBev.- Lag-s. Oec,-UtsA.ZJtL! S:o 12g, Fabriksin rättningar * deraf en ärlig bevillning borde utgå, sorn motsvarade ej mindre den nu -varande grundräntan än den eganderätts-bevillning, som af egendomsvärdet erlägges, eller framdeles kan till erläggande varda bestämd. Häruti förenade sig Herrar Lefrin och von Hartmansdorff, samt Riksdags-Eullmägtige Nils Matisson från Malmöhus Län och Tufve Larsson fran Christianstads Län, Herr af Billbergh, J. P.: Emot detta Ut-* skottens Utlåtande, sorn lemnar utan afseende de vid Betänkandet Nio 78, angående förändra» de grunder för Legooch Salusågars samt Valkoch Stampverks-beskattningen m m., gjorda an» märkningar, nödgas jäg reservera mig, så vidt det angår Sågar, Valkoch Stampverk.
Enahanda skyldigheter åligga under all tjenstgöring jemväl bevärings-eliterna, hvilka derjemte utom tjensten äro förbundne att visa förmän heder och aktning; brister bevärings-elit deruti eller uteblifver han utan anmäldt eller giltigt hinder längre eller kortare tid från öfningsmöte, ansvare han jemväl derför enligt krigslagarne. § 44. i afsigt att undan - Om någon beväringsskyldig eller legokarl, draga sig beväringspligten, rymmer eller afstympar sig någon lem, skall han med vanära anses och dessutom straffas enligt krigslagarne; börande tillika, i fall han eger nog förmögenhet, så stor del deraf, som nödig blifver, användas till erläggande af den för befrielses vinnande under fredstid stadgade afgift till allmänna beväringsfonden, eller då sådan afgift icke får erläggas, till legande af duglig ersättningskarl i den beväringsskyldiges ställe. Oni Beväringsmanskapets underhåll, utredning och öfriga förmåner. § 45. Då beväringsmanskapet till vapenöfning eller tjenstgöring uppbådas, skall detsamma af Kongl. Majit och Kronan med erforderlig beklädnad, beväring och annan utrustning förses, samt jemväl dess underhåll besörjas; allt på sätt i gällande författningar derom är bestämdt. Sammalunda skall ock beväringsmanskapets elit-corps under ali tjenstgöring af Kongl. Maj:t och Kronan beklädas, utrustas och underhållas samt derjemte erhålla lämpliga arfvoden i enlighet med hvad derom särskildt stadgadt är. Det i 3 § omnämnda sjöfolk af handelsflottan erhåller derjemte under tjenstgöringstiden af Kronan den månadshvra, som i enrollerings-orten är gångbar. ra ra g Motiverna till förändrin - 44 £ s se ►-* 5 Ocrq t* crq ^ O: t» P i £ Jj; i ps P: 1—1 | os: - c—- £-j c/.'
R:dr skulle slällas till K. M:s förfogande i och för anställandet af ifragavar:de - undersökningar. Jag ansåg nemi. för min del, alt innan man företog sig att verkställa så dyrbara anläggningar som jernvägar, borde alla möjliga nödiga undersökningar förut anställas. R. o. Ad. biföll äfven 4:de och 5:te punkierna af Utsk:s förra förslag, hvilka punkter innehöllo alldeles detsamma, som den nu föredragna punkten, endast med den skiljaktighet, att Utsk. nedsatt summan från 100,000 till 60,000 R:dr. Då detta Ulsk:s tillstyrkande grundar sig på den opinion, som inom 3:ne RiksStånd gjort sig i frågan gällande, vill icke heller jag för min del motsätta mig punktens godkännande, ehuru jag beklagar, alt man här ansett sig böra hushålla med medel, hvilkas anvisande otvifvelaktig! skulle i en framtid åstadkomma betydliga besparingar. Propos. till bifall å Utsk:s förevande förslag blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det iian funnit Ja öfvervägande. 3:o. Ulsk:s yttrande, JVs 273. Bifölls. 4:o. Utsk:s i fråga om 7:de punkten af Betcmk-.l 273 nfotfna förslag. Sedan, på begäran af Hr von Hartmansdorff, den af Biskop Annerstedt vid Utsk:s Utlåt, fogade reservation blifvit upläst, yttrade Hr von Hartmansdorff: Först anhåller jag att få yttra mig om den förra saken af de 2:ne, sorn i denna punkt förekomma, emedan jag förmodar, att meningarne inom Ståndet äro delade i afseende på dessa frågor, hvarföre de icke böra sammanblandas. Jag får då till en början förklara, att jag hufvudsakligen instämmer med Biskop Annerstedt. Lika med honora befarar jag, att vår mening icke kommer att inom Stånden göra sig gällande.
Banken hade knappt varit i rörelse ett år, förrän bankens egna delägare mera blefvo låntagare ä'n lagstiftare. De yrkade då, att reglementet borde förändras så, att omsättning skulle få äga rum; och det var svårt för den mera upplysta delen af delägärne att förekomma en sådan förändring af den princip, som vid bankens stiftande blifvit uttalad. Jag kan derföre icke annat än yrka, att en tids bestämmelse för utlåningen må stadgas/ hvil - Den 19 Mars e. m. 4„g hvilken jag anser snarare böra förkortas än förlängas. Jag anhåller om propos. derå, att utlåningstideil icke må utsträckas utöfver 6 mårtadei'. Frih. Klingspor, Maur.: Jag är till det mesta förekommen af Hr JVordehanCkar; jäg vill likväl icke gå längre än att yrka, att lån icke må beviljas på längre tid än 9 månader utan omsättning; Ändamålet med bankinrättningar är att göra penningar rörliga. Beviljar man omsättning, Sa konimer man att fortfarande få Vidkännas olägenheten af de stående lånen, hvaraf Sverige så länge Varit besväradt. Jag har visserligen hort och fruktar nog för, att ett förbud mot omsättning endast kummer att stå på papperet; men dä man gör upp en lag, som skall gälla för långliga tider; bör man i lagen antyda principens riktighet; Lika med Hr Stråle artser jag det vära en Vinst att draga discontrörelsen Från Banken; men jag skulle anse för en större vinst, om deh rörelsen helt Och hållet Upphörde, ty den har aldrig varit af nytta för det allmänna. Jag tillstyrker, att lån icke må beviljas på iängre tid; än g månader och att omsättning må förbjudas; Hr von Troil; Emil: Den värde talare, sorn öppnade denna disciissihn, har till en del rätt; Han har nemi. rätt deruti, att det stadgande, sorn han klandrar, verkligen är af reglementarisk natur; Orti R. ö. Ad; eller R.
Bevillnings-Utskottet, sorn, under denna dag, afgifvit särskildt Utlåtande rörande de i Utskottets Betänkande N:o 3, angående Tull-bevillningen, förekommande ämnen, hvilka blifvit af ett eller flera Stånd till Utskottets vidare behandling återremitterade, bar ansett sig, för påskyndande af de till Utskottets handläggning hörande ärenders gång, böra, oberoende deraf att, på sätt nämndt är, vissa hithörande frågor ännu icke blifvit af samtlige Biks-Slåndcn defiuitift afgjorde, i afseende å de delar, der sådant afgörande egt ruin, härmed afgifva förslag till sammanjemkning af de Riks-ståndens beslut, hvarvid skiljaktighet förefinnes, samt till de propositioner, hvaröfver, för den händelse sammanjemkning i eli eller flera fall ej annorlunda kan vinnas, omröstning lärer böra i Förstärkt Utskott anställas; och lår Utskottet derjemte anmäla, att Utskottets förslag i öfrige här nedan samt i berörde särskilda utlåtande, i anledning af återremisser, ej omförmälde delar blifvit af samtlige Riks-stånden godkände. Hvad särskildt beträffar de af Utskottet föreslagna tullvärden, så hafva dessa i allmänhet blifvit af samtliga Riks-stånden fastställda, och de skiljaktigheter, som förefinnas, hafva, med få undantag, varit beroende af vidtagne förändringar i rubrikernes indelning och redaktion lör vissa artiklar.
Här har blifvit sagdt, att det vore ändamålslöst att ingå i någon vidare diskussion i detta ämne, sedan frågan redan af ett Stånd vore afgjord: jag medgifver alt man så tillvida har rätt deruti, att det numera vore, icke allenast ändamålslöst, utan äfven icke grannlaga att ingå i ytterligare detalj-granskning af det nu hvilande förslaget; men då sjelfva den vigtiga hufvudfrågan icke maru fean Jalla (alldeles icke derföre att en Konungens numera all. minister haft detta uttryck) utan derföre, att det nuvar. representations-sättet är behäftadt med så stora brister, att de ovilkoi ligen måste afhjelpas, så tror jag äfven det vara en pligt för hvarje representant, som någon gång yttrat sig uti förekommande frågor, att icke heller nu iakttaga tystnad uti denna, som otvifvelaktigt är den vigtigaste af alla. Jag skall likväl iakttaga den största möjliga fåordighet och hoppas, då jag icke ingår i några detaljer, vinna 11. o. Ad:s öfverseende för det jag, ehuru tiden redan är långt framskriden, under några ögonblick vågar taga upmärksamheten i anspråk. Det finnes säkerligen ingen inom detta hus, sorn icke inser att det nuvar. representations-sättet är bristfälligt. Vi hehöfva endast se på denna kammares sammansättning för alt öfvertyga oss derom. I dag t. ex. äro vi här samlade ända till flere hundrade, för alf deltaga i det beslut, som innan kort skall fattas; vid andra tillfällen, då till afgörande företagas för samhället vigtiga lagar, på hvilkas beskaffenhet medborgares väl eller ve för kommande tider kan vara beroende, upgår de i besluten deltagande ledamöternas antal knappast till mer än 20 eller 30; och jag tror mig icke begå någon öfverdrift, om jag påstår, alt i allmänhet är det antal, som, ifrån början till slut, följer öfver]äggningame inom delta hus icke serdeles mycket större. — Detta framställer jag dock ingalunda såsom någon anmärkn. mot ledamöterne af denna kammare, ty anmärkn:n skulle då äfven drabba mig sjelf.
S 117 Yägrar den, till hvilken lasten enligt konnossementet ställd är, att, vid fartygets ankomst till lossningsort, lasten emottaga, eller vistas han ej å den ort och har ej ställt ombud för sig, eller uppehåller han eljest fartyget med godsets lossning utöfver den liggetid, som i denna lag stadgad eller vid fraktaftalet öfverenskommen är, eller förekommer anledning till osäkerhet för gäldande af frakt och andra omkostnader, eller har lasten blifvit nedsatt, såsom i § 100 sägs, då anmäle befälhafvaren förhållandet genom protest hos notarius publicus eller annan behörig tjensteman på stället och ege sedan, efter klarering af tull och andra afgifter, att, der ej lossning redan skett, godset lossa, och genom offentligt utrop låta försälja så stor del deraf, som till allmänna umgälder, frakt, ersättning för öfverliggedagar, haveribidrag samt ytterligare uppehåll och nödiga kostnader fordras; besörje ock, der egaren ej på stället är, det öfriga godsets uppläggande under säker vård för hans räkning, och kungöre det honom på det i orten brukliga sätt. Ar, efter försäljning af gods, köpeskillingen otillräcklig att betäcka derå betingad frakt; vare befraktaren för bristen ansvarig. § H8. Befraktaren vare berättigad att öfverlåta de rättigheter, fraktaftalet innehåller, å annan man, men är fortfarande förpligtad att ansvara för de förbindelser, det ålägger. § 119. Leger man ut sitt fartyg till annan för viss tid eller för viss resa, anses den sednare såsom fartygets redare, och häftar detsamma således för de förbindelser till tredje man han i denna egenskap ingår. § 120.
Att annonsera F r y ' s c o n c e n t r e r a d e C a c a o vara den » bästa », såvom andra göra med sin Cacao, vilja icke vi, men att den i alla afseenden är fullt lika, god som den bästa, framhålla vi deremoi på det bestämdaste. Den är otvifvelaktigt den billigaste i afseende på sin kvalitet, och skälet dertill är, att vi såsom firman J. S. Fry &amp; Son ' s enda agenter för Sverige sälja varan direkt till allmänheten. Fry ' s concentrerade Cacao behöfver sålunda icke passera genom händerna på flere personer, som skola hafva sin provision, innan den når förbrukaren. Ännu en fördel vid begagnande af Fry ' s concentrerade Cacao ligger deri, att den genom ett sådant försäljningssätt alltid kan erhållas fullkomligt färsk. - Ett lätt sätt att öfvertyga sig om sanningen af vårt påstående om varans godhet och billighet är att göra en jemförelse. Hvad beträffar Herrar J. Fry &amp; Son ' s fabrik i Bristol, vilja vi nämna såsom en ytterligare garanti, att den grundades år 1726, bar sedan dess fortgått från far till son och sysselsätter cirka 3,000 arbetare. Tillagningssättet är tryckt på hvarje burk. Denna liksom våra öfriga varor expedieras till landsorten endast mot tfterkraf. ^ p e r c y p &amp; Hufvuddepöt • H u s m ö d r a r Försöken Th. Winborg dt i Stockholm tillverkningar af Innehållsförteckning: Det gamla året; poem af Charlotte Lindholm. — H e n n e s arbetsfält; ber. för Idun af Amanda Leffler (Forts. o. slut). Förslag till matordning för veckan 23 d e c. — 3 j a n. — Soppor. — Svar. — Breflåda. A T V • förordad af professorerna C. E. Bergstrand och Olof Hammarsten; H • T f i mm di » Lactoserin-Cacao, s 1 8 Jakobsg-atan. W e l l a n d e r, mångårig elev af madame Marchesi i Paris, har åter börjat sin sångundervisning den 1 oktober.
Inte ett skapande grand i henne bar vittne om att hon hade Jan Persa till far, om inte möjligen det, att hon var snartänkt. Annars hade hon kropp som själ efter modern modern, som varit död sedan hennes tolfte år. Det år hon läste sig fram, fick hon bli’ både matmor och piga själf på gården, och utom drängen vankades det sällan lejd hjälp i göromålen, inte ens vid ann’tiderna. Jan Persa glänte int’ gärna i onödan på storkistlocket. En kunde bli’ hjärteglad vid att se Rundelidens-Anna, när hon om sommarmorgnarne och kvällarne med rodde uppåt älfven för att mjölka och se till kräkena. De hade sommarföjset uppe i ett utänge, dit det var dryga kvartsmilen roddvägs. Motström var det nästan strycka på en del ställen men Anna skötte årorna, så det slog hvit fradga kring båten, och barmen höjde sig lugnt och jämnt, när hon lade upp vid utänget. Endast på den starkare ansigtsfärgen märktes det, att slik rodd var tungarbete. Se, det var ett kvinnfolk det! Det bästa fjällvindarne förde med sig hade hon supit in’, och därför gick hon så svingande lätt uppför brantaste stig. Kådstark och full af barrdoft slog luften emot henne från skogarne, och därför ljödo skratt och visor så klingande friska, när hon bar fyllda spann och tog karlatag i grofarbetet. Hon var som en ung gran med solglans öfver kraftig och fager. Älfven gick djup och bred nedanför Rundeliden, och såg man Anna i ögonen, var det som att skåda ned i ett djupt vatten ett vatten med starka strömdrag. Ingen hade väl ändå sett ner i det vattnet så noga som Per, gårdsdrängen på Rundeliden. Och hur han såg, blef han så yr och från sig, att han glömde både, hvilken fattiglapp han själf var, och huru Jan Persa var hopkommen och att han, Per, allra minst blefve utsparkad, gjorde han friareslag där i gården. Men nu var att lägga märke till det, att när Per såg såg Anna tillbaks. Han var lika så styf karl som hon var kvinnfolk, och rädder af sig det var han inte heller.