Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r redan i sin underdåniga skrifvelse den 10 Dec. 1857 anförde, att »den medicinska undervisningens fördelning på flera läroverk vore af vigt, till förekommande af ensidighet och för undervisningens fullkomnande genom täflan emellan flera lärare i samma vetenskap, hvarigenom ock med säkerhet kunde påräknas att, om, af en eller annan orsak, vid någotdera af läroverken en undervisningsgren vore mindre väl upprätthållen, densamma likväl, genom de öfriga iärarnes i samma ämne verksamhet, icke h. o. h. råkade i förfall;» men att, »en ändamålsenligare samverkan mellan dessa läroverk borde tillvägabringas för vinnande af deras gemensamma syftemål: en så fullständig läkarebildning som möjligt.» Härefter, heter det, förordnade K. M. en komité, som afgaf ett Betänk., »hufvudsakligen af innehåll, att med indragning af såväl de vid Upsala och Lunds universitet befintliga medicinska fakulteter, som af K. Carolinska medico-kirurgiska Institutet, ett enda medicinskt läroverk borde inrättas i Stockholm, för hvars behof således alla de vid omnämnda undervisningsanstalter befintliga irrrättningar och materiella hjelpmedel, så vidt möjligt vore, skulle komma att användas.» Åtskilliga auktoriteter blefvo i ärendet hörde, men deras utlåtrn finnas icke införda. Jag ber att få komplettera hvad som saknas. Komiterade sjelfva ansågo att svårigheter skulle möta mot genomförandet af ofvanskrifne förslag, och framställde derföre ett annat, om hvilket de yttra, att det, »lätt verkställbar^ för den närmaste framtiden afhjelper de mest kännbara och öfverklagade bristerne i den närv:de medicinska undervisningen, och, så godt sig göra låter, om ock ofullkomligt, genom att förena de tre nu befintliga medicinska läroverken till enig och ordnad samverkan, söker att uppfylla de nödvändiga villkor för en fullständig och god undervisning, hvilka af komiterade enhälligt äro i den förut framlagda allmänna planen uttryckta.
Beträffande slutligen den af Advocat-Fiscalen gjorde anmärkning, att, af ett uti enskiftesmål utaf Konungens Befallningshafvande den 17 Mars 1828 gifvet Utslag, sex exemplar blifvit expedierade att af vederbörande lösas; så, enär Konungens Befallningshafvande, medelst ett Utslag, afgjort de besvär, som emot berörde enskifte sex serskilda personer, hvar för sig, anfört, fann Kongl. Hof-Rätten väl, att, i fall besvären endast haft till föremål ett och samma klagoämne, lika många eller sex exemplar af Utslaget icke bort, utan att sådant blifvit begärdt, expedieras och lösen derföre fordras, hvarigenom skulle inträffa, att en hvar af klaganderne måst lösa Utslag äfven öfver de fem öfriges serskilda besvär; men då någon afskrift af expeditionen icke blifvit till Kongl. Hof-Rätten ingifven, för att deraf kunna inhemtas, huruvida mer än ett för dem alla gemensamt Utslag behöft meddelas, samt om detsamma, genom .det anmärkta sältet, blifvit till vidden i någon mera betydlig måtto, än blott uppräknandet af samtlige klagandernes namn, ökadt, fann Kongl. Hof-Rätten skäligt låta bero vid Advocat-Fiscalens yrkande, att Konungens Befallningshafvande blefve erinrad att icke betunga parter med expeditionslösen , der den icke lag - R. St. Just.-Omb. Eml>.~Ber. den i5 Januarii iS34• 27 ligen eger rum, samt Koungens Befallningshafvande tillika påmint, att för framtiden rätta hvad dessutan härofvan blifvit, såsom felaktigt, anmärkt och ansedt.
Den ena, uttalad i tvenne röster, innehöll, att emedan fadren, enligt inbördes testamentet imellan honom och hans hustru, varit efter hennes död berättigad att under sin lifstid förblifva orubbad i boets lästa och lösa egendom, oin han icke godvilligt annorlunda förordnade, samt han följaktligen, såsom ock genom den imellan honom och förmyndaren å sonens vägnar slutade förening blifvit ytterligare bekräftadt, ägt att till sin död behålla äfven den andel af boet, hvilken sonen i mödernearf tillkom och uti nämnde förening hade blifvit bestämd att skola utgöra 400 R:dr banko; ty hade för detta på berörde grund hos fadren qvarstående hans sons mödernearf den säkerhet fortfarit att vara gällande, som i 17 kap. 8 § Handelsbaden är stadgad för barnaarf hos föräldrar; och pröfvades alltså rättvist fastställa det slut, hvaruti domstolarne rörande omtvistade förmånsrätten för nyss omförmälte medel stadnat. Den andra meningen, genom tre röster utgörande majoritet, innehöll, att enär den omyndiges fordran 400 R:dr banko, ehuru den först genom skriftliga föreningen imellan fadren och sonens då mera tillförordnade förmyndare blifvit till beloppet bestämd, likväl redan förut varit innestående hos fadren såsom sådan och såsom förmyndare, hvilken ock genom inbördes testamente imellan honom och den omy ndiges moder blifvit förklarad berättigad att medlen till sin död innehafva, samt fordringen vid sådant förhållande ej borde annorlunda, än såsom outtaget barnaarf efter 17 kap. 8 § Handels-balken bedömas; pröfvades rättvist alt i fråga om en fordringsägares rätt till betalning framför den omyndige, fastställa Hofrättens dom; (hvaremot andre inteckningsägare, som befunnits hafva äldre rätt erhöllo företräde}.
Jag erkänner fullkomligen, alt Utsk:ns förklarande, att detta tillägg förfallit, icke är så väsendtligt formvidrig!, som när så skett med tillägg i sjelfva §§:na, men jag tror ätt, likasom vid det af mig förut citerade förhållandet af jemkningsförslag i privatbanklagen, i afseende på formen, det är rättast, alt äfven denna sak afgöres genom votering i förstärkt Ekon.Utsk. Något skadligt i detta stadgande, såsom en ledamot nyss förklarat sig deri se, kan jag deri alldeles icke finna, då der endast omtalas mindre jordlotter, hvilket ej betyder detsamma som hemman eller större hemmansdelar; att ej sådana mindre jordlotter skulle få anslås till byggnadsplats eller underhåll för ett skoleller fattighus eller till en kyrka och kyrkogård, vore högst orätt. I öfrigt behöfver man ej befara, efter hvad jag tror, på grund af sednare tiders erfarenhet, att någon särdeles förminskning i den skattskyldiga jorden deraf skall uppstå; ty våra tider äro, min sann, icke så frikostige af sig. Vida hellre än att gifva något till kyrkor, lazarettet' och hospitaler, har jag funnit att man ty värr söker tillegna sig derifrån allt hvad man möjligtvis kan. Frih. Gederström: Jag anhåller att få fästa den si ste värde talarens samt Ståndets uppmärksamhet på följden af sådana der öfverlåtelse!’ i forntiden, eller på behofvet af den reduclion, som Gnstaf I gjorde, hvarigenom allt hvad till kyrkor och kloster skänkt varit för själamässor och aflat återlades under Kronan, och vi böra väl ej nu lägga grund dertill alt en dylik reduction i framtiden skall blifva nödvändig. Hr Rosenblad: Då nu fråga icke är, hvilket beslut, som vore bäst, utan hvilket beslut af de respeclive Stånden, som enligt grundlagen äger rätt alt göra sig gällande, så vill jag ej upptaga tiden med besvarandet af ett sådant påstående som det, att små donationer, såsom de hvarom nu är fråga, skulle kunna gifva anleda, till ett sådant papistisk t andeligt V» Den 8 Maj e. ra. välde, som föranledde Konung Gustaf I:s bekanta reduction.
Det är detta jag icke anser nog välbetänkt, att företaga denna organisation nu, emedan jag anser att om embetsverken skola organiseras i ett sammanhang, så bör det också ske på en gång och efter ett system. Den andra delen af frågan var, huruvida det står i öfverensstämmelse med vårt statsskick att göra denna förändring. Vi veta att fordom sorterade embetsverken under 5 RiksRåder, som voro 100 Den i April e. m. Presidenter på samma gång de suto vid rådsbordet, och genom dem utgingo alla befallningar öfver hela Riket. Men tillika voro dessa embetsman underkastade stranga kontroller, och med hänseende till juridiskt ansvar äro dessa kontroller bevarade i vårt nuvande statsskick, genom den säkerhet, som tjenstemannen i vårt land äger, att icke kunna afsättas utan laga dom och ransakning. När man vet, att den första förändring af Landsh.-embetet på sednare tider ägde rum under Carl Johans regering, och undersöker följden af de förändringar Han vidtog i detta afseende, finnér man att derigenom Landtstaten utvecklat sig till en mera direkt centralisationsstvrelse. och det är en följd af de konstitutionella idéerna, att man söker gifva åt Styrelsen mera centralisation, för att gifva den mera kraft och styrka. En sådan organisation måste med embetsverken vidtagas, till dess vi få våra kommunala institutioner och våra representativa former mera ställda på konstitutionel grund. Orsaken till den allmänna opinionens rop öfver den nya instrukt:n har också, efter min tanke, icke så mycket gällt de deri meddelade föreskrifter, ulan fastmera att Regeringen utfärdat denna instrukt. utan att deröfver böra R. St:r. Man kan nemi. föreställa sig, alt Regeringen ville ännu en gång förändra densamma och ännu mera centralisera makten, och man kan äfven föreställa sig, att den kunde centralisera äfven de öfriga embetsverken, utan att R. St:r deri finge taga del; och då hemställer jag till Eder, mine Hrr, om vi icke snart stöde på en helt annan basis för vårt statsskick än vi nu göra, och dit ingen af oss önskar komma. På denna grund begär jag återremiss af Retänk. Erih. Åkerhjelm, J o h. Carl:
Mom. 5 af berörda § stadgar huruledes tjenslemännen vid Banko-diskont-verket antagas och kunna entledigas; men innehåller ej någon föreskrift om sättet för Vaktbetjeningens vid nämnda verk tillsättning och förafskedande; hvarföre och då rättigheten att lilloch afsätta Vaktbetjeningen hädanefter, som hittills, bör tillkomma Direktionen, föreskrift derom torde fä i slutet af detta mom. införas. 1 § 15 af deras vid riksdagens början till Utskottet afgifna berättelse, hafva Fullmäktige, rörande den genom § 76, mom. 11 Läne-kontoren medgifna rättighet att utlärda assignationer på Banken föreslagit, att, med afseende ä det nya räknesätt, som från och med 1858 års början skall tillämpas, assignetionernas valörer, hvilka nu äro 100 R:dr, 150 R:dr, 500 R:dr och 1,000 R:dr Banko, måtte förändras till Ett hundra R-.dr, Fem hundra R:dr och Ett tusen R:dr Riksmynt; hvarjemte, lill undvikande af de olägenheter lör Låne-kontorens Direktioner och de kostnader för Banken, som skulle uppslå i händelse, med sträng tolkning af' ifrågavarande föreskrift i Reglementet, vid öfverflytlningar från en till annan Låne-kontorets räkning i Bankens Depositions-afdelDing eller från Låne-kontors till någon Bankens räkning i nämnde afdelning, assignationer endast å de stadgade valörerne finge af Låne-kontors-direktion begagnas, Fullmäktige hemställt, huruvida icke vid detta mom. borde fogas något tillägg i den syftning, att Låne-kontoren vid dylika tillfällen må få använda handskrifven assignation. Instämmande uti hvad Fullmäktige härutinnan yttrat och hemställt har Utskottet åt della morn. gifvit en derefter förändrad uppställning.
Då Stats-Utskottet utaf de ifrån KongL Kammaroch Bergs-Collegierne meddeldte uppgifter inhämtat, att någon allmännare verkst»!1-/ Stuts Utskottets Bttiinkanden. lighet hittills icke kunnat följa å Riksens Stan* ders beslut vid 1809 års Riksdag, angående Recognitions-Skogarnes användande, i anseende till de flere åtgärder, som fordrats för Skogarnes afmätande och undersökningar om Brukens behof in. m.: samt enär fråga om Skatteköp icke kunnat uppkomma förrän alla dessa förberedande anstalter föregått, och de hinder och svårigheter, som härvid möttj icke berott pu Biuksägarne att undanrödja; Så har StatsUtskottet icke ansett sig kunna tillstyrka, att Bruksägarne skulle nu sa aldeles utan eget förvållande gå förlorade af den rätt, Riksens Högloft. Ständer dem år 180g tillerkänt. Stafs Utskottet har äfven trott, att ett ytterligare fortfarande för Bruks-ägare, att i den föreskrifne ordningen få sig af skatte-köps-rät•igheten begagna, icke vöre i stridighet med Riksens Högloft. Ständers beslut vid 1809 år» Riksdag, enär Riksens Högloft. Ständer uti 7:de punkten förklarat, att rättigheten för Bruksägare till Skatteköps erhållande vöre endast till en början inskränkt till en tid af 6 år, och det nu således vöre Riksens Högloft. Ständers rätt, att bestämma de ytterligare åtgärder, sorn för eu fullkomlig verkställighet af Riksens Ständer* Beslut kunna ärfordras. Att fortskynda eller fördröja en sådan ver•tällighet beror icke af Bruksägaren; det visar i8ti års Kongl. Kungörelse, som stadgar i hvad ordning och genom hvilka åtgärder alt detta, bör ske, nemligen att Kongl. Alajrts Befallrringshafvande skall åligga:
Ur Stellers beskrifning af detta numera mycket menniskoskygga djurs lefnadsvanor må här anföras följande: »I afseende på lekfullhet öfverträffar det alla andra af de djurslag, som kunna lefva så väl i hafvet som på land. När det går upp ur sjön, skakar det som en hund vattnet bort från sin pels och putsar derpå som en katt sitt hufvud med framlabbarne, stryker kroppen, bringar håren i ordning, kastar hufvudet af och an, betraktande sig sjelf och sin vackra pels med synbart välbehag. Djuret är så ifrigt sysselsatt med denna putsning, att man derunder lätt kan nalkas och döda det. Om man slår en hafsutter tjugu gånger öfver ryggen, så fördrager han det med tålamod, men om man slår till hans stora praktfulla svans, så vänder han genast hufvudet mot förföljaren, liksom erbjudande det till mål för dennes klubba i stället för svansen. Undgår han ett anfall, så gör han de löjligaste åtbörder mot jägaren. Han ser på honom och lägger dervid ena foten öfver hufvudet, liksom för att skydda ögonen mot solljuset, kastar sig på ryggen och skrapar sig, vänd mot sin fiende liksom hånande, på buken och låren. Hanen och honan äro hvarandra mycket tillgifna, omfamna och kyssa hvarandra som menniskor. Honan är ock mycket kär i sin unge. Anfallen lemnar hon den aldrig i sticket, och när fara ej är å färde, leker hon med den på tusen sätt, nästan som en barnkär moder med sitt barn, kastar den ibland upp i luften och tager emot den med framfötterna som en boll, simmar omkring med den i sin famn, kastar då och då ut den för att låta den öfva sig i simkonsten, men tager den till sig under kyssar och smekningar, då den blir trött.» Enligt nyare undersökningar är hafsuttern, sjöbäfvern eller kamtschatka-bäfvern (Enhydris lutris Lin.) hvarken någon uttereller bäfverart, utan tillhör ett eget genus, i viss mån beslägtadt med hvalrossarne.
Såsom en följd af denna förklaring anser jag för min skyldighet att upptaga och närmare söka uplysa vissa uppgifter i detta Cesv. och Ekon. Utsk. Betankanden. 6ij amne, hvilkas beskaffenhet och förhållanden ännu icke synas vara för allmänna omdömet tillräckeligen utvecklade. Man åberopar såsom ett skäl mot handelsfriheten saknad reciprocitet i förmoner emellan Sverige och andra nationer, i synnerhet England. Detta ämne kan i allmänhet betraktas med hänseende till följande gne frågor, 1:0 Hvaruti beståren sådan reciprocitet? 2:0 Uti hvilka fall är den iakttagen eller försummad? 3:0 Vore en fullkomlig reciprocitet oss nyttig? I allmänhet består reeiprociteten emellan 2 handlande nationer uti följande omständigheter; iro Ömsesidigt tillstånd att låta den andra nationens produkter hos sig införas, och sina produkter af den andra afhämtas. 2:0 Jetnlikhet i dels utgående dels inkommande afgifter i dessa fall. 3:0 Jemlikhet uti Skeppsoch Dästumgälder för bägge nationernas Skepp i hvarandras hamnar. — Under omöjligheten att vid detta tillfälle ingå uti detaljerad pröfning af alla dessa omständigheter, får jag blott i allmänhet anmärka, att nästan alla Engelska produkter och bland dem stenkolen äro i England tillåtne att utföras af främmande, som det åstunda, då våra trädvaror äro här dels alldeles förb adna att utföras, dels endast aj; CiQ Besv. och Ekon, Utsk, Betei nkanåen. vissa slag, och till viss qvantitet samt dimension tillåtne för främmande att afhämta. Hvad införandet ä ömse sidor angår, så tillåter England införandet af Sveriges förnämsta produkter, såsom jern, trädvaror, tjära, beck, limrök, pottaska, koppar, färgmossor m. m., men Englands förnämsta produkter utom Stenkolen, nemligen Manufacturvaror af alla slag, äro i Sverige med fä undantag förbjuder att införas. Utgående Tullen i England på de produkter, som derifrån utföras med Engelska skepp, varierar från \ till 6 å 7 procent af värdet, utom för stenkolen, sorn erlägga omkring 25 procent. — Utgående Tullen för Svenska varor med egna skepp varierar ifrån till 20 å 25 procent af värdet. Fremmande
Sannolikt kommer så att blifva fallet i framtiden, men icke är det så ännu, ty dels är ej ännu den minskning, som kameralexamens borttagande förorsakade vid universitetet, på långt när ersatt, dels visar det sig, att vid elementarläroverken lärjungarnes antal är störst i de 5 lägre klasserna, men deremot betydligt mindre i de två mot gymnasium svarande klasserna, från hvilka universiteterna hemta sina alumner. När befolkningen i landet så ökats, att ett nytt universitet behöfves, bör staten bekosta detsamma, men är det endast en viss kommun, som har behof af en ny bildningsanstalt, bör denna kommun, i likhet med hvad Edinburgh och Briissel redan gjort, börja arbetet derför, och sedan är det tid nog för staten att understödja företaget, när det visar sig, att kommunen på fullt allvar tagit initiativet. För min del tror jag ock, att så nyttigt det än må vara att anlägga ett tredje universitet, då ett sådant verkligen behöfves, d. v. s. då lärjungarnes antal så ökats, att de gamla universiteten böra delas, så skadligt är det att i förtid inrätta ett nytt universitet, som icke skulle kunna erhålla lärjungar annorlunda än på de äldre universitetens bekostnad med den påföljd, att antingen desse eller det nya af brist på lärjungar komme att lora ett tynande lif. Hvad åter angår frågan om läget för ett blifvande universitet, så har jag inom Utsk:t yrkat att något yttrande derom icke skulle meddelas, då Utsk:t ansåg ett tredje universitet ej behöfligl, men sedan saken kommit på tal, beder jag att få säga, det jag anser att hufvudstadens anspråk på ett universitet verkligen äro så stora, och fördelarna af ett universitets förläggande i hufvudstaden så öfvervägande olägenheterna, att, när en gång den naturliga utvecklingen fordrar anläggandet af ett nytt dylikt, detta, så vidt man nu kan bedöma saken, måste förläggas i hufvudstaden. Jag yrkar bifall till UtskUs Betänk. 24 Den 3 Januari, Hr Nordenfalk:
Underlåter någon, utan anmäldt laga förfall, att perfonligen, frifteligen eller genom Ombud, vid Mantals* och ©fattf liftingen fig infälla, famt alla nödige uppgifter meddela, bote, till tvegifte emellan bagaren och ©ocfenö fattige, £n 0\:dr, od) vare famma bot för den, forn underlåter att anmäla de på egorne tnf>pfeS boende perfoner, fulle de än för afgift böra befriaé. åi)var* emot den, forn antingen feif beträde* med oriktig uppgift, eller bidrager dertill, att någon utan fät från fatt utejluteS, fall betala den fattfpldi* ge» afgift och böta dej} dubbla belopp; folande dejje böter, forn äro defatn* ma, hroifa uti ferfild Äongl. förordning, angående Mantals* och ©fatt* frifning, äfven fimta* utfatta, tillfalla §attig*€aj3an i den ©tad, ©oden ehler förfamling, ^roartill den pliftfällde hörer; med iafttagande lifväl, att alla uti denna författning fadgade böter ide utgå förr, än konungen* befall* ningöhafvande derom förordnat. före Mantals* och ©fattffrifningen* fttt upprätta* å hvarje fälle en förtedning öfver defje böter, f>tr>ilfen, till riftigl;eten fprft af $>afor, eller den 49 den i de§ fälle närvarande och t vänne ©ocf neman, tiU konungens befall* ningShafvande öfverfändeö, forn h^ö den förfumlige låter uttaga böterne, få vida giltige fät till hän* befrtelfe ej företes. Mantals* och ©fattfrifvaren åligger, att bevisligen underrätta den, forn för utebtifvande är till böter fälld, få väl om dera* belopp, font att honom åligger, inom fjorton dagar, vid fördubblad bot och förluf af vidare talan, å ort, forn utfätteS, de brifande uppgifterne aflemna.
Jag anser omöjligt för både Konung och Riksens Ständer att nu genast kunna afhjelpa landtmannens förlägenhet, men jag anser lätt att uppfinna säkra medel tili framdeles hjelp, bidragande till mindre beroende af omväxlande conjunctur. Dessa medel äro flere som böra åtföljas, och böra efter min tanka upptagas och utarbetas af ett särskildt Utskott, hvars tillsättande jag tillstyrker. Att nu uppehålla Ridderskapets och Adelns tid med uppräknande af botemedlen för landtmannens iråkade förlägenhet vore orätt; 258 Den lo Februarii, meri för att visa det serskilta Utskottet får i denna sak ensamt mera göromål än vi böra pålägga de andre förut nog sysselsatte Utskotten, vill jag endast omnämna, men ej nu motionera 3;ne lör landtbrukareos framtida väl nödige åtgärder, hvilka ehuru olika, ändock ledande till samma stora ändamål, jag anser mig endast berättigad att här omnämna såsom fordraude handläggning af ett serkildt Utskott. Det ena är afskaffandet af den olika natur egendomar nu hafva; alla de, knappast af andra än af dem det rör påtänkta dryga onera, som nu endast en del hårdt vidkännas, skola då i bndrigare mån drabba hvar och en, och denna lika fördelning skall onekeligen i längden !ör alla medföra samma goda verkan. Det skall ej allenast blifva efterverlden , utan äfven samtiden srim kommer att erfara förmånen häraf, då efter min tanka allt bör kunna vara arang-radt inom 8 å to års förlopp, om den af kungsgårdars försäljning inflytande köpeskilling och öfrige härtill passande inkomster blifva använde lill en billig ersättning åt dem, scm få Säteri och Frälsehemman nedsatte till en mer ontrerad natur. Den andra nödvändiga åtgärden, som äfven bör tillkomma särskildta Ut6kottei att projectvis uppgöra, år en helt ny grund för fastigheters taxering. Hvad många hafva yt« trat om den dryga Bevillningen, såsom en hufvudor6ak till landfmannens förlägenhet, kan Den lo Februarii. jag ej medgifva.
Skulle antingen förste Låntagaren, eller ock den, sora, genom köp, arf eller testamente, kommer att inträda uti hans rättigheter och skyldigheter, afstå sin Egendom till Borgenärers förnöjande, eller ock, i anledning af Årsproclama, fatalier skola bevakas, innan ännu den för lånet utgifne förbindelsen till RiksgäldsContoiret inkommit, höra Comiterade opåminde, vid ansvar, till Fullmäktige uppgifva det uppå lånet upptagne belopp, som skall bevakas. 17:0 Hvarje gång en, för RiksgäldsContoirets räkning, intecknad tomt ombyter ägare, åligger det Magistraten att till Commissarierne i RiksgäldsContoiret uppgifva namnet på den nye ägaren, på det anteckning härom må kunna göras uti RiksgäldsContoiret; äfvensom skeende ombyten bland Stadens Äldste och Comiterade likaledes Commissarierne tillkännagifvas. §• 55. Utom det i nästföregående §. omförmäldte lånebilräde, hafva R. St:r förunnat Staden Borås ett ytterligare låne-undcrstöd af Ittatiofem Tusen (85,000) R:dr Banco tilt följande fördelning: A) Utaf hela Lånesumman 85,000 R:dr anslås Tio Tusen (10,000) R:dr till utförande af Stadens nya planläggning jemte tomtoch gatu-reglering, efter den plan K. M:t i Nåder fastställt, och Femton Tusen (i5,ooo) R:dr till uppbyggande af Stadens afbrände, allmänna byggnader, hvilka böra vara fullbordade sednast ar i8j4> och under följande vilkor: ( 35 ) j:o Lånesumman ställes under förvaltning af Stadens Äldste, på hvilkas Reqvisitioner och Fullmakter, penningarne komma att från RiksgäldsContoiret utgifvas; Börande Reqvisitioner och fullmakter varda undefskrifne af minst en öfver halfva antalet af Stadens äldste, så framt de såsom gällande skola kunna antagas; 2:0