Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Se nu, Thilda”, ropade Helena skrattande,”skall du få se oss dansa – jag dansar nu för sista gången: du vet att vi bli ett allvarsamt folk, jag och min löjtnant, som icke alls komma att deltaga i sådana förströelser ... Se ... se på min sista dans! Och min syster såg dem dansa allt längre och längre bort. Det blå vattnet, bepurpradt af de lysande solstrålarne, skummade allt högre upp kring de lätta hvita gestalterna, som icke alls tycktes tänka på de stupande djupen inunder dem, den förrädiska sandbottnen. ”Kom tillbaka Helena – för guds skull kom tillbaka båda två!” ropade min syster, som nu tydligt såg huru madam Anna Katrina ville tillbaka, liksom hon nyss sjelf, men hur hon af svaghet syntes ge efter för Helenas envisa öfvertalande. Hastigt skar ett dubbelt skrik genom luften. Djupet hade öppnat sig – och i ett nu voro den unga hustrun och den unga bruden, hon, som dansat för sista gången, bägge försvunna. I skräckfull häpnad såg den tredje unga qvinnan detta upprörande skådespel. Men hennes starka nerver besegrade fasan: hon flög öfver klipporna lik fågeln i luften, högt ropande på hjelp. Innan hjelpen hann ankomma, var det dock redan för sent, ty alla försök, sedan de bägge qvinnorna blifvit uppförda i närmaste sjöbod, voro fruktlösa: de återkallades icke till lifvet .. Under tiden hade löjtnant Borgman varit ute på farvägar och kom hem emot natten. Jag vet icke hvem som gaf honom den första underrättelsen, men just som doktorn uttalade de tröstlösa orden: ”Här förmår menniskohjelp ingenting – de fingo vara alltför länge i vattnet” – inträdde en man, om möjligt ännu blekare än den döda bruden. Stum, utan tårar, utan klagan, utan knot och utan frågor, såg han på henne med en djup, full blick. Slutligen sade han: ”Intet hopp, hörde jag ... Nåväl, då kan hon genast flyttas.” ”Stackars vän”, svarade doktorn, ”hennes fostermor har redan ställt i ordning åt henne.”
Då motioner icke, såsom hittills, skulle väckas samtidigt i de fyra Stånden, utan successive af ledamöter ur alla fyra Stånden i den s. k. RiksNämnden, och samma förhållande skulle ega rum med alla deraf föranledda, remiss till vederbörligt Utsk. föregtde, öfverläggningar, äfvensom med diskussionerna i alla ekonomiska frågor: så är klart, att detta skulle bidraga till våra redan allt för långa Riksdagars ytterligare förlängning.» Denna anmärkn. är visserligen redan besvarad af Gr. Lagerbjelke, men jag får dock lof att göra några tillägg. Jag tror, lika med honom, att derigenom Riksdagen ingalunda skall förlängas, utan tvertom månget omoget förslag komma att undertryckas just derigenom att större sakkännedom finnes samlad. Jag minnes med afs. härå en händelse sedan 1854 års Riksdag. I PresteSt. föredrogs Konst.Utskis förslag om Slyrelsens omorganisation. Dä PresteSt. kom till punkten om Just.SlatsMinistern, upslod der en lång diskussion om hvad som med justitiemål borde förstås. Sedan diskussionen varat flere timmar, kom dåvide Presid. Poppius, som var ledamot af Ståndet, upp, fick ordet och uplyste dem om hvad justitiemål var, och då begärdes allmänt att hela diskussionen skulle utgå ur prot., sedan man funnit att densamma endast var ett bevis på okunnighet. Der ser man ett exempel, som visar att Riksdagen ej komrne att förlängas. — För det tredje säger reservanten: Den 30 September f. m. 423 »Sorn den s. k. RiksNämnden skulle hafva sitt eget kansli och sin egen betjening, att icke tala om en egen lokal, med ett större gemensamt samlingsrum och fyra för omröstningarna ståndsvis behöfliga sidorum; så skulle, om förslaget antoges, de redan förut tillräckligt dryga riksdagskostnaderna komma att ytterligare ökas.» Han har såsom ett hinder framställt en småsak, som icke lönar mödan att mycket tala om. Här är dessutom ett misstag begånget. Att Stånden skulle förskaffa sig ett särskildt samlingsrum, har länge varit tal om, men hvarföre det dessutom skulle behöfvas 4 särskilda rum för omröstningarna, kan jag icke inse.
Nödsakad att för längre tid afresa från Eiksdagen, får jag vördsammeligen afsäga mig den befattning, hvarmed jag varit hedrad, att vara ledamot i Allmänna Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, under anhållan att det oaktadt blifva bibehållen vid min Riksdagsmanna-rätt. R. o. Ad. lemnade härtill bifall. Som jag, till bevakande af enskilda angelägenheter, måste lemna hufvudstaden, så får jag, med anhållan om bibehållande af min Riksdagsmanna-rätt, afsäga mig att vara suppleant i Bev:s-Utsk:t. Den 18 Maj f, m. 197 Afven denna anhållan bifölls; Och anmodade H, Exc. Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att icke allenast utse en ledamot i Allmänna Besv.- o. Ekon. Utsk:t efter Hr Silfverstolpe, samt en suppleant i Bev:s-Utsk:t efter Hr v. Krusenstjerna, utan äfven återbesätta följande suppleant-platser, ledigblifna genom innehafvarnes inväljande till Utsfcs-ledamöter, nemi. tva i Stats-Utsk:t efter Hrr Leijonancker och Gripensvärd, en i Banko-Utsk:t efter Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir, samt tva i ltiddarhus-Utsk:t efter Hr Breitholtz, Claes Gustafj och Erih. Falkenberg, Carl Melcher. Fortsattes pröfningen af Bev:s-Utsk:ts Betänk. K:o 20, ang;de Allmänna Bevilln:n. § 41. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Beträffande detafUtskst i den nu föredragna § afgifne förslag till bötes-bestämmelser finner man, att desamma upptagits till dubbelt belopp emot hvad för uteblifvande från tax;s-komitéer blifvit föreslaget.
Secreteraren 1,200: Revisorn 5oo: till Skrifvare-biträde i5o: Arfvode åt en Vaktmästare roo: expencer 5 00: Men då det inskränkta utrymme, som erfordras för TabellCorn missionens Archi v, bör kunna beredas i något kronans hus, hvarest handlingarne äfven mera äro i säkerhet, än om de förblifva i enskild vård, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka beviljande af det till hushyres-ersättning äskade serskildta anslag af 200 R:dr. 2:0 Kongl. Gener alLandtmäter i-Contoret : a) För upprättande af Sockne-chartor och beskrifningar, har Kongl. Maj:t äskat ett årligt anslag å detta Contors Stat af 3ooo R:dr; och då nödigt är, att föreskriften i 1827 års Landtmäteri-instruction, angående upprättande af geografiska Chartor med beskrifningar öfver alla socknar inom hvarje Län, sättes i verkställighet, samt fullständiga upplysningar om landets beskaffenhet i geografiskt, statistiskt och ekonomiskt afseende utgöra ett oundgängligt villkor för utveckling af dess iudustriella krafter, får Utskottet, på de skäl och till det ändamål, som omförmälas uti det Kongl. Maj:ts Proposition bilagde Stats-Råds-Protocoll för den 10 Juli detta år (pag. 19 & 20) föreslå Rikets Ständer att för ifrågavarande Char tors upprättande bevilja ett reservationsanslag å General-Landtmäteri-Contorets Stat af 3ooo R:dr årligen. b) Till Utskottet har, från Hederv. Bonde-Ståndet, remitterats en motion af Lars Johan Gezelius, som begärt, att, för fortskyndande af Storskiftet inom Kopparbergs
S. D. I^ti Memorial af förledne gärdaq hade Stats-Utskottet afgifwit sitt Utlätande öfwer de hos Irenne Riks. Ständ förekomne anmärkningar wid UtffottetS Betänkande angäende Kungs, och Kungs. Ladugärdarnes förwaltning; och fann Borgare Ständet ffäl att med godkännande bär. af till alla delar bifalla hwad Utskottet i detta ämne föreslagit och hemstäldt.' Or supra. » Lx Lrotocollo O. Valerius. Utdrag af BorgareStändetS Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den 14 October i8io. S D c6eflöt Borgare Ständet uppä Högloft. Ridderskapets och Adelns inbjudande, att, till minne af Högtsalig Hans Kongl. Höghet Kron. prinsen Carl August, en Medaille af lika stor. lek med den som slogs öfwer Desi utwäljande till Thronföljare, skulle pä Bankens bekostnad präglaS. supra. Lx ?rotocollo L). Valerius. Utdrag Den 14 October. LIZ Utdrag af Borgare.StändetS Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den 14 Oktober i8io. S. D. ^^odkändes Expeditions-Utskottets uti Memorial af den iz dennes föreslagna förändrade Rcdaction af de §. §. i Riksdags-Beflutet, som röra den i Regerings-Formens ioz Z. forcssrifna Nämndens omröstning och Instruktivnen för Fullmägtige i Riksgälds - Contoiret. supra. Lx ?rotocollo v. Valerius. Utdrag af Borgare.StändetS Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den 14 October 1810. S. D. (§edan Högloft. Ridderskapet och Adeln i dag meddelat Borgare Ständet sitt beslut, att all ätgärd wid Lag. Utskottets förändrade project till Upplopps.
Sparre har åter uplyst, att detta ord inkommit i Utskms Betänk, eller tillstyrkande af den orsak, att det står såsom en motsats till den medelbara vård, som Kronan anses äga öfver boställsskogar, vid hvilket förhållande Grins försvar för Utskrns tillstyrkande i detta afseende äfven får gälla för mitt förslag och det deri begagnade ordet omedelbara. Frih. Palmstjerna har vidare sagt, att jag ur mitt förslag uteglömt ecklesiastike boställen. Jag föreställer mig, att dessa boställen icke kunna hänföras till andra än de, som äro nplålne till ecklesiastik-staten, och de böra således komma under dem, som stå under Kronans vård. Så har jag tänkt mig saken. I fråga om inställandet af afvittringarna har man anmärkt, att en sådan åtgärd vore alltför rask, alltför djerf. Häremot får jag anmärka, alt alla inkomna förslag i delta hänseende tyda derpå, att afvittringarna tillskynda en allt för stor förmån för den enskilde, men deremot allt för stora förluster för Kronan, och derföre har jag trott det vara nödigt att inställa dessa förrättningar, intilldess en revision af författningarna försiggått, i hvilket afseende jag förenar mig med Hr von Koch. Hvad angår 3:dje punkten, deri föreslås, att K. M., såvidt möjligt är, ville lemna upgift på Kronans skogar, så bör jag nämna, att en sådan upgift alltid äger samma värde för Staten i fråga om dess hushållning, som den enskildtes kännedom om sin areal, vare sig i åker eller skog, för ho nom har. Naturligtvis är det af stor vigt att känna ungefärliga arealen, och omöjligt är det ingalunda att i de flesta fall komma, i afseende på skogens vidd, det rätta ganska nära. Frih. Palmstjerna har jemväl sagt, att milt förslag skulle kunna tydas derhän, att Kronan skulle åtkomma inkomsterne af de till fromma stiftelser hörande hemmansskogar.
Emot intekningar eller reverser med säkerhet utstälde på längre tider, hvarmed jordbrukare endast kunna vara belåtne, kunna PrivatBankerne enligt sin plan ej lemtia lånebiträden; således finner jag för deni derigenom alldeles icke någon lättnad beredd» Förhållandet för det närvarande är dessutom, att för solide låntagare och goda hypotheker penningar icke saknas, hvilket i ett motsatt fall nu och hädanefter alltid skall inträffa med eller utan PrivatBanker. Slutligen får jag tillägga, hvad den sökte rättigheten för desse PrivatBanker vidkom-i mer att få sig tillerkänd växelrätt för belånte accepterade invisningar, att jag anser dea orättvis och,' skadlig, orättvis om den skulle blifva en uteslutande rättighet för PrivatBankeroe, ty icke bör någon fordringsägare äga Den 7 Martii, 64? mindre rätt till sin gäldenär derföre, att han ej är i behof att belåna dess accept; en följd af denna rättighet utsträckt till alla accepterade in visningar, blefve otvifvelagtigt, att desse skulle intaga reversernes stäile, hvilka derigenom skulle försvinna. Det syne* dessutom vara en högst besynnerlig motsägelse, att på en tid då allmän förlägenhet medgifves, sorn väl ej annat kan betyda, än svårighet för gäldenärer att vid förfsllotiden uppfylla ingång-' ne förbindelser, vilja yrka vexelrätt för accepterade) invisningar, grundade på Varuhandel, och hvilket blefve högst skadligt och ruinerande för alla Näringsidkare och minuthandlande, som utan någon betydligare förmögenhet, genom arbetssamhet, flit och redlighet kunna aga sin bergning, genom det hittills gällande mera vidsträckta Creditsystem man Och man emellan. Möjligheten för desse att på förfaUodagen betala beloppet af handlade Varor, beror dels på mera eller mindre afsättning, dels på den omständigheten att af sine debitorer kunna få sine fordringar i rattan tid inbetalte, till hvilka de ej äga samma vexelrätt, som de sjelfve skulle blifva underkastade. Dessa mina anmärkningar underställas Höglofl.
lika så väl som de värde talare, hvilka här yttrat sig, hafva insett vigten och angelägenheten af den inrättning, som här är i fråga. Jag tror derföre, alt StatsUtsk. har sett saken från en annan synpunkt än den rätta. K. M. har begärt det ifrågavar. anslaget såsom en billig ersättning för fördelar, hvilka academien förlorat. StatsUtsk. deremot har ansett detta anslag vara hegardt endast för att förvandlas till jettoner; men denna åsigt har icke jag af förhållandet. Det är väl så i andra academier, men inom Svenska Academien anses jettonerna utgöra en fördel för de ledamöter, som arbeta, d. v. s. de som infinna sig och bevista academiens sammankomster. Denna ersättning, då man betraktar den såsom ett ränteanslag för academien, torde väl icke kunna bestridas, enär detta anslag från äldre tider ägt rum. Det tyckes då, som billigheten fordrade, att delta anslag skal! fortfara, enär Svenska Academien förtjenar ett anslag, så väl som andra inrättningar. Men det är icke blott denna billiga rättvisa, som kräfver dessa anslag; jag är öfvertygad, att StatsUtsk. äfven inser den stora nyttan deraf. Det är sannt; denna inrättning tillhör en annan genre af litteratur, än den som är direct använbar för näringarna och konsterna, men denna är derföre icke af mindre vigtfördeu humanistiska bildningen i allmänhet. Då jag är öfvertygad om, att StatsUtsk., lika med mig, inser vigten af denna sanning; så hoppas jag, att Utsk. betraktar saken, icke såsom ett anslag för att bestrida jetton-ntdelningen, utan såsom ett anslag i allmänhet, för att understödja academien i dess verksamhet och förekomma afbrott deruti, och att StatsUtsk. vid förnyad föredragning af detta ärende, finner både billigt och angeläget att bevilja det anslag, som af K. M. för detta ändamål blifvit begärdt; hvarföre jag, för min del, önskar återremiss af betänkandet. Hr von Hauswolff, Carl Ulrik, uppropades och började att yttra sig, men blef af illamående förhindrad att fortfara. 11. Ex.
Ridderskapet och Adeln, att den af StatsUtskottet till ett be - Den 22 Juni 525 lopp af två och en half million Riksdaler föreslagna Beviiinings summan skulle, såsom provisorisk, meddelas BevillningsUtskottet, för att tjena Utskottet till grund vid det förslag till Bevillningens fördelning, hvarmed detsamma anmodas att till Riksens Ständers Plena skyndsamt inkomma. Ut supra. Å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch. OeconomieUtskottets, dt-i 19 Juni på bordet lagda, Memorial, angående Allmogens på Gottland skyldighet att underhålla StrandridareBoställen m. m. Friherre Cederström, Jocob'. För min del kan jag ej instämma med OeconomieUtskottet deri, att anse frågan af den beskaffenhet, att den bör öfverlemnas till BondeStåndets enskildta Besvärs Utskott. Det finnes ingen landsort i Sverige, der Allmogen är så tryckt, sora på Gottland; den betalar der full tionde till Presterna, nödgas dessutom förrätta en mängd arbeten vid Prestgårdarna, tyngder som äro på andra ställen okände. Intill dess Allmogen vid 1809 och 1810 årens Riksdag erhöll rättighet att få begagna däckade båtar och fartyg till sina produeters transport^ ande öfver hafvet, kunde köpmän efter godtycko bestämma priset på alla de effecter landtmännen kunde aflåta : som exempel må det tillåtas mig att få anföra, att skeppsvirke af ek betaltes, då jag var på Gottland, med 2 R:dr per lass, ut - 525 Den 22 Juni. an afseende på transportens längd, hvarigenom ofta knappast forlön var betald. Byggnadsskyldigheten af StrandridareBoställen, samt af lastagebryggor i hamnarna, anser jag icke Jeunna utan obillighet åläggas landtboerna ensamt, utan bör öns handlande, som begagna dessa lastagebryggor, efter min tanke äfven i byggnadsskyldigheten deltaga.
Härmed får jag vördsamt, under anhållan om bibehållen Riksdagsmannarätt, afsäga mig förtroendet att vara Elektor, hvarmed R. o. Ad. mig hedrat under innevarande Riksdag. Bifölls. Fortsattes pröfningen af Bevilln:sITtsk:ts Betänkide N:o 20, ang:de Allmänna Bevillningen. § 7. Hr von Koch, Nils Samuel: Som R. o. Ad. åter remitterat den föregående 6:te punkten, som handlar om ”Bevillning för inkomst af kapital eller arbete», tager jag för gifvet, att R. o. Ad. fattar enahanda beslut i afseende på den nu föredragna 7:de punkten, som angår »grunder för inkomsternas beräknande.» Jag upprepar, hvad jag redan vid 6:te punkten an - Deli 15 Maj. 121 märkt, att det för tydlighets skull borde insättas något i denna 7 §, som motsvarar det stadgande, som finnes i 7 §:n 3 mom. af komiterades förslag, ty, enligt det nu af Utskit framställda förslag, skulle intet afdrag få ske för ränta, som utbetalts af den skattskyldige å upplånadt kapital, när nemligen inkomsten beräknas af ränta å utlånadt kapital. Jag skulle således för min del önska, att ett särskildt mom. infördes under lista mom. af ifrågavarande §, som stöde i öfverensstämmelse med det, som finnes i 7 § 3 mom. af Komitébetänkidet. Införes detta, tror jag ingen ändring sedermera beböfves förr än man kommer till den punkt, som lyder: »Näringsidkare, som under året näst före det, för hvilket bevillning påföres, gjort sådana förluster etc. etc.” Detta morn., som det nu är uppstäldt, förefaller mig stötande, emedan det kan tolkas så, som skulle man betala bevillning äfven på hvad man hade förlorat. Ordalydelsen är alltför obestämd, och jag tror, att man lätt skulle kunna visa, att TJtskits Betide kunde förstås så, att den, som gjort mindre förluster, skulle få betala mindre i bevillning, än den som gjort större.
M:t ansett lämpligen kunna komma i fråga att såsom särskilde skatte-titlar bibehållas: spanmål, smör, ved, ku och dagsverken samt dessutom penningar, med tillägg, att räntegifvarnes yttrande skulle inhemtas, huruvida de ansågo, att ved-räntan borde lill spanmål omflyttas. I länet valde deputerade hade trott lämpligast vara, att endast spanmål och smör bibehöllos såsom hufvudräntor, men ved och dagsverken förvandlades till spanmål, bestående af en tredjedel råg, en tredjedel korn och en tredjedel hafra, samt hö till smör; och hade E. K. Mås Befallningshafvande i länet förordat detta deputerades förslag. På grund häraf och i öfverensstämmelse med E. K. Mås nu aflåtna Nådiga Proposition, utom hvad beträffar dagsverks-räntan, som E. K. Må ansett fortfarande böra såsom hufvudränte-persedel qvarstå, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att: l:o. Såsom hufvudränte-persedlar uti Hallands län bestämmas: spanmål och smur; Expedilions-Ulskotlels Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o i OS. 219 2:o. Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmål och smör bibehållas med blott de förändringar, som kunna blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter. Ved förvandlas till spanmål, hvaraf en tredjedel blifver råg, en tredjedel korn och en tredjedel bafra. Ilo förvandlas till smör; 3:o. Alla öfriga nuvarande uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas till bestämd penninge-ränta, att, jemte de lill penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skatte-liteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Götheborgs och Bohus lini. E. K. M:t hade ansett, att, af nuvarande hufvudränte-persedlarne, spanmål, smör och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunde komma i fråga att såsom särskilda skalte-titiar bibehållas.
Också är det kändt, hurusom frågan att införskrifva indiska kulis varit flere gånger på tal så väl i England som i Amerika. Hittills har det dock stannat vid hot, och fråga är, om ens ett dylikt experiment skall låta verkställa sig utan de allra allvarsammaste faror för den inre ordningen i de land, som tilltrodde sig våga försöket. Meu medan de europeiska, och amerikanska arbetarne ännu lyckats undgå faran af konkurrensen från nyssnämnda håll, finna vi, hur en i sig själf så stor och rättvis sak som kvinnofrigörelsen skapat svårigheter af liknande art, i det att kvinnorna i flere yrkesgrenar hota att öfverflygla d. v. s. underbjuda männen på arbetsmarknaden. Easamma fruntimmer ha ju i regeln så små behof. De skatta ej som männen åt dyrbara ovanor. De kunna följaktligen nöja sig med mindre löner både än familjefadren, som har hustru och barn att försörja, och den ogifte arbetaren, hvars lif ställer sig dyrare. Helt visst har konkurrensen på detta håll bidragit att försämra villkoren för en del yrkesarbetare. Jag tror dock icke, att kvinnans framträ- dande på arbetsmarknaden har haft eller skall få så fördärfliga följder för det manliga arbetet som många föreställa sig. Jag tror det icke af flere skäl, som här skulle bli för vidlyftigt att utveckla. En alldeles obestridlig fara — och en fara för kvinnorna själfva — ligger däremot i hvad jag dristat mig kalla kulikonkurrensen kvinnorna emellan. Det finns som bekant arbetsområden, hvilka tillhöra kvinnan så uteslutande, att det aldrig fallit en man in att söka sticka sin näsa dit. Eller har man väl hört talas om karlar, som » gått frun tillhanda » eller » sett om barnen »? Detta slags anställningar utbjudas ofta på ett sätt och i ordalag, att man måste häpna. Det låter nämligen ofta, som om den, hvilken utbjuder platsen, gjorde en barmhärtighetsgärning, och som om unga flickor borde vara tacksamma att få arbeta åt andra för ingen annan lön än maten och tak öfver hufvudet.
Glada och skälmska jagade tonerna hvarandra, gäckande smygande sig undan och åter ilande fram som lekande melodier. Hvad gjorde det att ett drag af vemod låg på bottnen: hvilken glädje gömmer icke någon liten sorg? Då han slutat ljödo ifriga bifallsrop från terrassen, han greps åter af blygsel, och höll just på att smyga sig bort, men omringades i det samma af villans vänliga invånare. Frågor och svar följde snabbt och otvunget på hvarandra; snart var man bekant med den unge konstnärens lefnadshistoria och som en oväntad men kär gäst infördes han i triumf af sitt värdfolk. Hela fjorton dagar stannade han qvar, men vandringslusten och hågen för äfventyr hade vaknat i hans sextonåriga sinne, och försedd med många rekommendationsbref och följd af varma lyckönskningar begaf han sig åter åstad. Så genomströfvade han en stor del af Italien, södra Tyskland och Ungarn, liksom en medeltidens trubadur vandrande från slott till slott, öfver allt firad och med glädje mottagen. Då vintern gjorde ett slut på dessa färder, anstäldes han af en impressario och företog en konsertresa, i sällskap med några framstående artister. Derefter kom ett års vistande i Paris och så ännu en konstresa med en ny impressario. Under denna hände det sig att han i en af Rysslands större städer för första gången på många år hörde nämnas det välbekanta namnet Pierre d’Auglars. Han anstälde efterfrågningar och fick veta att en fransman med detta namn bott der i staden, men åter flyttat bort, man visste icke hvart. Då Heloin efter ett par månaders förlopp skildes ifrån sin impressario, beslöt han att söka upp sin far. Genom otrolig ihärdighet lyckades han ändtligen komma på rätta spåret, han hade följt det stad från stad, med stor möda och icke ringa kostnad, och nu hade han då slutligen hamnat på den skånska gästgifvaregården och nästa dag skulle han för första gången skåda sin fader, om hvilken han likväl hört så mycket berättas att han tyckte sig känna honom. Hur stolt, hur glad ville han icke träda inför honom.