Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Märkbart är, att han äfven i afseende på sin rimmade vers hyste andra föreställningar om correcthet, än de, som sedermera blefvo rådande. Det ser ofta ut, som hade han (liksom hos Tyskarne Weckherlin, i motsats till Opitz) ansett sig gifva den ett ledigare, vexelrikare, själfullare skick, genom att göra dess gång mera sväfvande, mindre bestämd, eller genom att icke iakttaga en strängare rhythmisk likmätighet i takter och afskärningar. Måhända tyckte han sig finna en vink härom i Fransmännens och Italienarnes verskonst. Den största techniska fullkomligheten af hans rimverser har den korta, masculint par-rimmade jambiska, i det lifliga och täcka skämtstycket ”Harmskrift öfver den upphängde Astrild” (ett namn, hvars uppfinnare Stjernhjelm är). Detta stycke är ock såsom composition, bland hans rimmade dikter, det lyckligaste. Så mycket till ett allmänt omdöme öfver hans poetiska skrifter. Till närmare bekräftelse, vilja vi fägna särdeles dem af våra läsare, som ej haft lägenhet till egen kännedom af dessa gamla qväden, med några prof af Stjernhjelms skaldekonst. Och under det vi se dessa stycken afspegla en stor och glad svensk själ, i midten af ett för Sverige ärorikt tidehvarf, föreställa vi oss tillika lätteligen, hvilket intryck verser, sådana som de följande, skulle göra på den tidens Svenskar och Svenskor; då de, liksom genom ett underverk (och är icke hvarje sann snillebragd detta?), fingo med ens höra sitt råa, barbariserade, af dem sjelfva dittills föraktade tungomål kunna sålunda tilltala eller tillsjunga dem! UR LÄRODIKTEN HERCULES. Slutet af Fru Lustas tal; och Dygdens uppträdande. ”Tag dina gåfvor i akt, medan åren och dagarne lida; Sätt dina krafter i bruk, förr än åldren och gråhåren yppas! Tänk! här är intet bestånd i verlden, och allt är i loppet. Såsom en eld, en ström, ett glas, ett gräs och en blomma, Brinner, och rinner, och skin’, och grönskas och blomstras, om
Tager han, i sådan afsigt, gåfva eller förläning af främmande makt; dömes, ändå att skada deraf ej kom, till straffarbete från och med sex till och med tio år. 16 §. Tager annan, än den, som i 15 § sägs, gåfva eller förläning af främmande makt, för att dess fördel emot riket främja eller riket eljest skada; dömes till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. 17 §. Hvad den, som mot 15 eller 16 § sig förbrutit, af främmande makt tagit, vare till Kronan förverkadt. 18 §. Har den, sorn betrodd är att veta hemliga underhandlingar, rådslag eller slut i ärende, derå rikets säkerhet eller rätt emot främmande makt ligger, Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 185. 29 dem uppenbarat, eller handling, som han i ty mål lönlig hålla bort, utan lof utgifvit eller kungjort; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Skedde brottet utan uppsåt att skada göra, och var faran ringa; då må tiden för strafiiirbetet till två år nedsättas. 19 §. Nu hafva sådana hemligheter eller handlingar, som i 18 § sägas, kommit till annan persons kunskap eller i hans harid, och är honom veterligt, att de böra lönliga hållas: uppenbarar, utgifver eller kungör han dem, i uppsåt att skada göra; varde dömd till straffarbete från och med fyra till och med sex år. Sker det utan dylikt uppsåt; vare straffet fängelse eller, der faran ringa var, böter. 20 §. Hvar sorn, i uppsåt att riket skada, förfalskar, undanhåller, förstörer eller förderfvar handling, som innefattar bevis för rikets säkerhet eller rättigheter emot annan stat; varde dömd till straffarbete från och med åtta till och med tio år eller på lifstid. 21 §. Den som, utan sådant uppsåt, som i 20 § sägs, men med kännedom om vigten af handling, som der omtalas, den med vilja undanhåller, förstörer eller förderfvar, dömes till fängelse eller till straffarbete i högst två år. 22 §.
Summa R;dr 306,917: 2: 10, Varande af R. St, följande nya anslags-summor beviljade, nemligen: 1:0 För högtsalig H. K. H. Prinsessan Sophia Albertinas Hofstats och Betjenings pensionerande, enligt R. St:s derom aflåtna underdåniga Skrifvelse af den 9 December 1829, , R:dr 14,000. 3:0 Lieutenanterne ff, H. och J. F. Du Rietz samt Capitainen Friherre J3. v, Liewen hafva, såsom pensioner, blifvit tillagda det belopp af j 5o R;dr, som hvardera å högstsalig Konung Gustaf III:» Hofstat, i egenskap af Pager åtnjutit, med tillhopa R:dr 4^0. Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrif v. N:0 299. 21 3:o Löne-ersättning för Hans Excellence, nu mera Justitias Stats-Ministern m. m. Hr Grefve M. Rosenblad, såsom Ordförande i f. d. General-Tull-Directionen, R:dr 1600. 4:o Pension för nu varande Ståthållaren på Stockholms Slolt, Friherre Fr. Klingspor R:dr 800, att af bemälde Friherre personelt åtnjutas, så länge befattningen med inseendet af arbetet vid Kongl. Slottet med tillhörande byggnader af honom besörjes, 5:o Öfverflyttning på denna Stat, ifrån och med år i83o, af de utaf Magazins-fonden hittills utgående ordinarie Löner, Arfvoden och Pensioner, som på förslag och med hänseende dels till den placering till andra tjenster, som med personalen kan ega rum, dels lill möjligen inträffande afgång, endast beräknas till , R:dr 20,000, under tillämpning af de grunder R. St* vid senaste Riksdagen i detta hänseende framställde uti underdånig Skrifvelse den 10 Dec. i8a3; och få hos E. K. M. R.
December hållna protokoll väl i allmänhet innehåller, att Sveriges alla öfriga fordringar blifvit godkända, men några af dessa fordringar, såsom om lika behandling vid den indirekta farten med den mest gynnade nation, samt om nationel behandling i afseende på andra umgälder än lästafgifterna i den sedermera förekommande specifikationen icke finnas omförmälda, anse komiterade sig böra underdånigst erinra om angelägenheten deraf, att de gjorda medgifvandena varda i traktaten med all nödig fullständighet upptagna. Vid öfvergående dernäst till frågan om den internationela handeln, har först ociTsprit. till behandling företagits artikeln bränvin. Angående tullen härå är genom den Nådiga instruktionen föreskrifvet, att den skulle bestämmas till hvad den inhemska tillverkningsafgiften utgör med tillägg af så stor surtaxe, att den inhemska industrien icke blottställdes för någon obehörig täflan med det importerade bränvinet, och hvilken i sådant afseende ansetts böra för Sverige föreslås till 30 öre pr kanna bränvin af 50 procents styrka, samt om ännu lägre afgift skulle å Fankrikes sida enständigt yrkas, kunna få medgifvas till belopp al 25 öre kannan; men då, innan någon närmare underhandling om sjelfva tullsatsen för denna artikel egt rum, de Franske fullmäktige begärt att erhålla upplysningar angående de inhemska afgifterna i Sverige och Norge, samt sättet för deras utgörande, — om beloppet af de enligt de allmänna tarifferna för denna vara stadgade tullafgifter vid dess införsel från utlandet, — samt rörande den särskilta bestämmelse, som genom den ifrågaställda konventionen 5 vore erbjuden att blifva tillämpad vid Fransk varuexport, hafva komiterade, under afvaktan att dessa upplysningar varda af de Svenske och Norske komissarierne, enligt deras vid tillfället gjorda erbjudande, åstadkomne, och att förhandlingarne om denna artikel vid förnyadt sammanträde blifva bragta till ett mera positivt resultat, bort till dess med vidare yttrande, derest sådant då finnes erforderligt, låta anstå. Jemte det att, i afseende å
Hvad åter beträffar embetsverken, äfvensom samma utsk.ledamots yttrande, att något förslag till deras reorganisation ej blifvit afgifvet, så misstager jag mig mycket, om icke den värde ledamoten motsagt sig sjelf; ty denna reorganisation begärdes redan vid 1823 års riksdag, börjades då genast att af Regeringen verkställas i afseende på flera embetsverk och har sedermera så fortgått, att densamma, åtminstone enligt hvad mig är sagdt, i det närmaste är slutad. Hvad Ständerne nu skulle begära är öfverensstämmande med af Regeringen vidtagna åtgärder; ty för Statscontoret samt 1 eller 3 andra embetsverk är stadgadt, att sedan embetsmännen blifvit inskränkta till det nödvändiga antalet och derigenom lönerna fixerade till det belopp, att embetsmännen anses kunna lefva derpå, skall ingen tjensteman derstädes få innehafva 2tne löner. Det var på denna grund Utsk. trodde, att just i följd af den reorganisation, som redan är nära fulländad, det vore möjligt att utsträcka en sådan föreskrift äfven till öfriga embetsverk, i den mån reorganisationerna blifva färdiga och det öfverflödiga antalet af tjenstemän afgår, så att lönerna för de återstående blifva tillräckliga för D c u 13 J u ii i f. ra. deras bergning. Jag erkänner visserligen hvad bär blifvit anfördt, att det är gagneligt, alt en person sysselsätter sig nied olika värf i lifvet, hvarigenom lian inhenitur en mång-* sidigare och idkare erfarenhet; men då det var fråga 0111 Statens tjenst, så liar Utsk. trott, och jag delar den tanken, att detta bör egentligen ske i yngre år, men att, så snart en ordinarie tjenst tillträdes, bör den skötas såsom hufvudsak, och innehafvaren deraf icke vara inskrifven på 6 å 7 ställen, för att, i följd af fautiva inrättningar, åtnjuta litet ljuspenningar och arfvode på hvarje ställe, och sålunda få ihop hvad han behöfver för sin bergning. Det är vid sådant förhållande omöjligt, att han på något ställe kan inhemta en grundlig erfarenhet, utan den blir löslig på alla ställen.
De hittills varande bestämmelser i detta hänseende grunda sig helt och hållet på äldre, förut brukliga, från hvarandra skarpt åtskiljda tillverkningssätt, då man utan svårighet kunde skilja tackjernet, som borde draga utförsel-tull, från den förädlade produkten, som derifrån bör vara befriad; men de passa icke — dessa bestämmelser — för produkterna af den nya arbetsmethod, som jag härofvan haft nåden omnämna, och hvilken, enligt min öfvertygelse, om inga konstlade hinder få lägga sig i vägen, lofvar åt vår jernhandtering stora, oberäkneliga fördelar. Lika öfvertygad är jag också, att den rätta tidpunkten nu är inne för att vidtaga den förändring i afseende på tullbestämmelserna rörande jernmalm och tackjern, sorn jag här ofvan haft nåden förorda, och genom hvilken nämnde vigtiga artiklar skulle blifva från hittills varande utförsel-afgifter befriade. För denna min underdåniga mening hemtar jag ett icke ringa stöd af hvad som bland annat yttras i den redan förut af mig åberopade, till Kongl. Maj.t den 5 Maj 1859 gjorda, underdåniga framställning af Fullmägtige i Jernkontoret, hvilka icke torde kunna misstänkas hafva medgifvit något, som för jernhandteringens framtid kunde medföra vådor. Efter hvad nämnda underdåniga framställning gifver vid handen, ansågo visserligen Fullmägtige då, att tiden ännu icke vore inne att borttaga utförsel-tullen på malm och tackjern, innan näringen med hänseende till beskattning och andra af Staten beroende förhållanden kommit i sådan ställning, att den, så vidt dess naturliga hjelpkällor medgåfve, kunde utveckla sig lika obehindradt som andra länders jern-industri; men Fullmäktige uttala dock tillika och i sammanhang härmed den öfvertygelse, att, mär den inhemska jernhandteringen blifvit befriad från återstående så kallade privilegier och deraf följande grundoch kommunalskatter, samt alltså komme att lyda inder samma lagar och med samma beskattningssätt som all annan fabriksrörelse i landet, den äfven måste underkastas fullständig konkurrens med andra länders jernproduktion på verldsmarlcnaden, och att följaktligen nuvarande af gifter för export af tackjern och Kongl. Maj:ts Nåd.
Bör mitt lif då; detta enda, sätta hinder deremot? Vore detta väl det rätta? ha vi något svar härpå? Nu en annan sak: Akhilleus bör ej gifva sig i strid Emot samtliga Argeier, för en qvinnas skull; och dö. Mer än tiotusen qvinnor är en man att lefva värd. Har nu Artemis beslutit, att mitt lif beröfva mig, Mot gudinnan skulle strida jag; en dödlig, rimligen? Det omöjligt är: åt Hellas jag uppoffrar min person. Offren mig, förstören Troia! detta blir min minnesvård I lång framtid, blir mitt bröllop, mina barn och min triumph. Att Hellenerne barbarers herrar varda, det är rätt; Men motsatsen ej, min moder: slaf är ej friboren man. KHOREN. Du unga mö, hur skönt är ej ditt tankesätt! Men hela felet slumpens och gudinnans är. AKHILLEUS. Agamemnons dotter, någon ibland gudarna Mig salig gjorde, om jag kunde få din hand. Jag Hellas prisar för din skull, för Hellas dig; Du detta rätt, och fosterlandet värdigt talt; Afstående att strida mot en mäktig gud, Du pröfvat har, att hvad nödvändigt är, är godt. Dess mera, att din bädd få dela, längtar jag, Då jag ditt sinne skådat, aktningsvärda mö. Betänk, jag önskar blifva din välgörare, Och hem dig taga; ledsen, vete det Thetis! Om jag i strid mot Danaïderne, dig ej Kan rädda; tänk dock: stor olycka döden är. IPHIGENEIA. Jag detta säger, ingen nämd och ingen känd. Nog Tyndaridskan gitter med sin skönhets makt. Uppväcka kämpars trid och död, du, fremling, ej För min skull någon döda bör, ej heller dö, Tillåt mig dock, att Hellas rädda, om jag kan. AKHILLEUS. Hvad herrlig föresats! Jag har ej deremot Invändning, då dig synes så; ty ädel är Slik tanke; bör man icke tala sanningen? Kanhända du förändrat tankesätt likväl. Att derför riktigt du må fatta mina ord Jag dessa vapen lägger vid altaret ned, Tillåtande dig ej att dö, men hindrande.
Då således ifrågavarande angelägenhet helt nyligen varit föremål för Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, torde det ej vara lämpligt att, af allenast enahanda anledning som den då skärskådade, upprepa en underdånig framställning i ämnet Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3. 5 ämnet, och det desto mindre, som inga omständigheter inträffat, hvilka synas påkalla en förnyad ompröfning af ärendet, samt hvarken motionären angifvit eller Utskottet eljest är i tillfälle att till aflägsnande af sådan fara, sorn den ifrågakomna, föreslå, några andra utvägar, än som kunna antagas hafva, vid ärendets behandling hos vederbörande myndigheter varit kända och tagna, i öfvervägande. Utskottet förmodar ock, att i anseende till olika lokala förhållanden med särskilda orter, det måste möta svårighet att meddela allmänt tillämpliga föreskrifter i det ämne, motionen innefattar; hvadan det torde böra ankomma på städerna sjelfva att, hvar för sig, efter sig företeende omständigheter, söka utverka de åtgärder, som för hvarje särskildt fall kunna för ifrågavarande ändamål finnas tjenliga; hemställande fördenskull Utskottet, att Heiv Witte berörda motion icke till någon Rikets Ständers åtgärd må föranleda. Stockholm den 23 November 1865. Reservationer: af Herr Bergman: Emot Utskottets ofvanstående Betänkande får jag anmäla min reservation. Utskottet hänvisar de städer, som äro blottställda för fara afkrutmagasiners exploderande, att hvar för sig åstadkomma de åtgärder, som i detta fall kunna blifva betryggande. Men då, såsom ock i Betänkandet, är omnämndt, tvänne stadskommuner redan, hvar för sig, hos Kongl. Maj:t i denna sak gjort underdåniga framställningar, så frågas i ödmjukhet, hvilka mått, och steg det för dessa kommuner väl kan återstå att vidtaga, annat än att försöka att genom Rikets Ständers kollektiva röst få i underdånighet utverkadt, hvad alltför svaga, enstaka yttringar från särskilda städer hittills icke hafva förmått? Liksom motionären, anser jag denna sak för de städer, inom och bredvid hvilka stora krutförråder finnas, vara af största vigt.
Torsdagen den 16 Juli 1857. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot.-utdrag för d. 15 dennes e. m. Anmäldes oell lades på bordet nedannämnde från Const.Utsk:s inkomne Mern.: N:o 13, med förslag till ändring i 12 § Reg:sF:n ang:de StatsBådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter; N:o 14, ang:de det tillägg till 12 g Reg:sF:n, att Konungen icke må utan R. St:rs samtycke blifva regerande Furste af utländsk stat; N:o 15, med förslag till ändring i 72 § Reg:sF:n, ang;de inlösen af B. St:rs Banko-sedlar; N:o 16, med förslag till tillägg i 109 § Beg:sF:n och 80 § Riksd:sOrdn:n, ang:de upskof i Riksdag; N:o 17, med förslag till ändring uti 27 § 1 mom. och 28 § Eiksd:sOrdn:n samt 53 § Reg:sF:n, ang:de tiden dels för öfverlemnande af K. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, dels för Utskottsval; N:o 18, med förslag till ändring i 66 § Biksd:sOrdnm, ang:de den af StatsUådet för dess åtgärder vunna decharge; N:o 19, med förslag till ett tillägg i 59 § Reg:sF:n och 27 g 1 mom. Riksd:sOrdn:n rörande proposm om Statsverkets tillstånd och behof; samt N:o 20, med förslag till tillägg vid 28 § Reg:sF:n, angtde utländsk undersåtes rätt att i Riket förvärfva och besitta fastighet. Föredrogos ånyo och biföllos BankoUtsk:s nedannämnde d. 4 och 13 dennes på bordet lagda Mern. och Utlåt.; 378 Den 16 Juli.
Ett annat sätt att minska antalet af mina anmärkningar rörande meranämnda remisser hade äfven blifvit tillämpadt och bestått deri, att hvarje anmärkning, som varit föranledd af sådan anteckning i fånglistan, som Förklarandena uppgifvit såsom skriffel, betraktats i och med detsamma förfallen; hvarvid mig tilldelats en ganska omild tillrättavisning derföre, att jag icke »vårdat mig» genom efterfrågningar hos Ofverståthållare-embetet göra mig bättre underrättad om rätta förhållandet i dessa anmärkningsfall. Denna förklaring kunde jag icke godkänna och än mindre tillrättavisningen, utan lade Ofverståthållare-embetet till last, såsom en ytterligare försummelse, att hafva underlåtit nödig och föreskrifven kontroll öfver nämnda förteckningars tillförlitlighet; hvilken försummelse jag ansåge tillräckligen styrkt genom de af Förklarandena sjelfva uppräknade skriffel. De »reflexioner,» med hvilka Herrar Polismästare funnit sig kunna och böra öka omfånget af deras förklaringar, finge, såsom till saken icke hörande, stå obesvarade. De sålunda granskade förklaringarna hade satt mig i tillfälle att närmare, än förut kunnat ske, bestämma omfånget och riktningen af min talan. Jag funne mig sålunda äga anledning att tilltala Herr Öfverstdthållaren, för det han, genom åsidosättande af förmanskapets pligt, gjort sig skyldig 77 till delaktighet i de under hans embetstid inträffade försummelser — dels med de s. k. Polisremissernas expedierande till domstol inom rätt tid, helst dessa försummelser ägt rum icke en och annan gång, men tidt och ofta upprepade gånger, utan ens uppgifvet, än mindre styrkt förfall, hvarvid utom dess ej mindre lagens bud än ock Herr Ofverståthållarens egna föreskrifter blifvit öfverträdda, — dels i förutnämnda fångförteckningars ingifvande inom föreskrifven tid samt i behörigen kontrolleradt och tillförlitligt skick, — dels ock slutligen i besvarandet af min ofvanberörda skrifvelse den 22 Augusti 1862; samt Herrar
Nej, jag måste hålla dem vid lif sålänge, och gömma dem för att skrämma honom med dem.' Och så gick hon in i kammarn, der de båda barnen sofde i deras silkessängar, och hoffröken, som skulle vaka öfver dem, hade ock somnat, och hon smorde deras tinningar med litet olja, men hon måste litet skjuta undan kronan på Velis hufvud, ty den hade skrunnit ned öfver ena tinningen. "Men den oljan var sådan, att båda barnen somnade deraf i en dödlik sömn, och när deras fröken vaknade, så trodde hon att de båda voro döda, och så trodde kungen och drottningen och hela hofvet med. Och alla gräto och jemrade sig att den sköne konungasonen Veli hade dött. Och de båda barnen sveptes och lades i silfverlikkistor. Men om natten stal giftblanderskan bort dem, och lade två döda tiggarbarn i kistorna i stället, och så blefvo de begrafna i konungens graf. "Men giftblanderskan förde de båda barnen i ett mörkt torn i skogen, dit satte hon mat och kläder åt dem, men lemnade dem helt ensamna i mörkret. "Och när barnen vaknade, då undrade de och trodde att de voro döda och begrafna; ty de hade hört allt hvad deras fader och moder hade talat, och hvad hoffolket talat; men de hade icke kunnat röra sig eller säga ett ord. "Och så suto de och sörjde och undrade huru detta var. Och Veli grät och jemrade sig och sade: 'hvad båtar mig nu mina gyllne lockar ochmina fagra ögon, när jag är död och sitter här i mörkret.' "Men systern lade vänligt sin arm om hans hals och sade: 'Veli, Veli, om än det är mörkt, nog ser jag ändå i mitt hjerta huru fager du är.' Och så började hon sjunga en visa om en vissnad ros, och hon sjöng så vackert, att Veli glömde sin sorg och sade: 'aldrig visste jag att du kunde sjunga så vackert.'" Och systern svarade: "du hade stora sångare och sångerskor vid hofvet, hvad skulle du då höra din lilla systers sång." Och de trefvade omkring i rummet och märkte att det fanns mat, och undrade att de ville äta fast de voro döda.
Blott för din skull ville jag, att det ljufva måtte vara öfvervägande, och din målning af vår framtid ger mig föga hopp dertill. Du ser genom ett brandgult färgadt glas, som visar föremålen hvarken sannt eller rent. Jag skall alltid säga dig sanningen, Axel. Anna till Axel, en dag sednare. Emedlertid ... vore det en möjlighet och om din Farbror och min Faster tillåta ... skulle jag visst icke säga nej. Vi äro ju unga, vi kunna arbeta. Endast vi ur din räkning få stryka ut den alltid hvita klädseln, musiken, spektaklet, och den så angenäma, så välgörande, men, i så fatta omständigheter, för mycket tidsödande läsningen. Anna till Axel. Verkligen smakar hafversoppa ej så illa, och ölost drack jag i går aftons friskt. Det smakar väl ej godt, men det gör kanske godt. Axel till Anna. Min engla-goda Anna, du skall aldrig smaka eller göra det aldra, aldraminsta, som du ej har en alldeles afgjord lust för. På vatten och bröd förtjente jag att sitta, om jag ville annorlunda. Ser du, himmelska flicka, så alldeles tjocka allvaret var det väl just icke, med träsoffan, och den enda rätten och den enda pigan Jag har, ser du, spekulation på min Farbror. Han skall väl för skams skull biträda oss något, då vi så capitalt hjelpa oss sjelfva. Min Farbror är långt ifrån att vara hårdhjertad; han håller dessutom rätt mycket af mig, det vet jag. Anna till Axel. Min Tante är visst äfven stundom god, och älskar mig ömt på sitt vis, det vet jag; hon har gifvit mig flera prof derpå. Möjligtvis skulle hon äfven göra något för oss. Axel till Anna Anna, vi skola tala vid de kära slägtingarne, är det icke så? Vi skola säga allt. Skulle de säga nej, så Anna, jag har din tro ... du är redan min inför Gud ... och min blir du; menniskor skola ej skilja oss! Försöka böra vi likväl, att få menniskor att ... vara menniskor. Anna till Axel.
Ledamöter enhälligt tillstyrkt densamma. Det är således icke någon enskildts tanka, sorn gjort sig gällande inför Konungen, utan Skrifvelsen är ett uttryck af hela Conseillens enstämmiga åsigt. Jag skulle hafva Önskat, att denna skrifvelse jemte den granna taflan af landets financiella tillstånd, äfven innefattat beskrifning på vår ekonomiska ställning, hvarigenom det för Folket möjligen kunnat göras begripligt(hvad Ilian med Största skäl betviflar), huru landet i financielt afseende kan kallas blomstrande, under det den ekonomiska ställningen är så betryckt eller rättare sagdt förtryckt, att landets modernäring, såsom 53 H. 9+ l32 Den i5 December f. m. den Kongl. Skrifvelsen antyder, förgäfves sträfvar att draga ali must ur jorden för sitt bestånd. Jag finnér visserligen den grundidéen riktig, att bereda en Credilrörelse för jordbruket, men jag anser del oriktigt, att derföre anlita Statens tillgångar eller credit, hvilka efter min tanka böra reserveras för ändamål af belt annan natur; och det är endast till bildandet af ett hypotheks-system, genom privata associationer, som det allmänna bör bidraga genom ändamålsenliga författningar, hvilka lemna utrymme för den fria speculaLionen. Jag afstyrker således den Kongl. Skrifvelsen; men skulle det Utskott, till hvars handläggning den kommer alt remitteras, eller Rikets Ständer anse ett understöd å Statens sida behöfligt för jordbruket, som den Kongl. Skrifvelsen synes antyda vara ohjelpligen undergräft, så skulle jag vilja fästa uppmärksamheten på hvilken del af jorden i Riket befinner sig mest lidande; och det visar sig då, att det är den mindre jordegendomen eller Kronoskatte-jorden, hvilken i synnerhet vore i behof af denua undsättnings-anstalt, såsom jag måste kalla den, i stället för credit-anstalt; hvadan jag alltså yrkar, att Kronoskatte-jorden måtte i främsta rummet tillerkännas den rättighet till understöd af Staten, som åsyftas med den Kongl. Skrifvelsen.