Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen har man sökt anslå våra känslor och sagt att vid denna nu sista riksdag, då R. o. Ad. som Stånd uppträder, borde vi se till, att intet för fosterlandet skadligt beslut fattas. Ja, Mine Hrr! det är just detta jag vill, och just derföre röstar jag obetingadt bifall till traktaten. Talrika rop på propos. hördes ånyo. Hr Ehrenborg, Richard: Jag ber Eder, Mine Hrr! att icke söka nedtysta den, som blott gör anspråk på 5 minuter, och det synes mig äfven att hvarje representant bör ega full rätt att i protokollet nedlägga sitt vittnesböril om luiru han aflemnar sitt votum. Min afsigt är icke heller att ingå i någon bevisning, utan blott att tillkännagifva min öfvertygelse. Jag får då tillkännagifva, att jag tillhör den mängd obemärkta privatman, som icke haft tillfälle att helt och hållet sätta Den 9 Februari. 517 sig in i denna fråga, men som dock efter bästa förmåga sökt bilda sig en öfvertygelse härom. Ett alltför häftigt framskridande på denna bana synes mig olyckligt, och vådligt torde äf ven vara att antaga en traktat, som föreslår nedsättning af tullsatser för 10 år, under hvilken tid kommande representationer vore alldeles bundne i denna fråga. Meri å andra sidan är traktaten fastställd, och har redan varit tillämpad 10 månader, hvarföre det vore betänkligt alt alslå densamma. Under sådana förhållanden tror jag att Gr. Mörners förslag i möjligaste måtto förenar omsorgen om R. St:rs värdighet med landets ära, hvarföre jag ämnar biträda detsamma med min röst. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag vet ganska väl att R. o. Ad längtar till afgörandets stund, och jag delar sjelf denna känsla. Men, då man här nyss har framställt satser angående jordbrukets ställning och denna närings behof att genom skyddsafgifter bevaras för utländsk medtäflan, hvilka ännu icke blifvit bemötta — och då nu föredragna fråga, synnerligast med afseende på den form hvari lJtsk:t föreslagit, att R.
— N:o 342. i anledning af väckt motion om en ändring i Rikets Ständers beslut, i fråga om ett tillökadt anslag för afvittringarnes forlskyndande i Rikets 3:ne nordligaste Län. XV. B. lil. A. 114. ■— N:o 343. i anledning af väckt motion om tillägg uti Rikets Ständers beslut, angående eftergift lill förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt lill ett efter Näringsidkerska^ Johanna •Emilia Hollander fallet dana-arf. XV. B. lil. A. 114. — N:o 344. med förslag till voterings-proposition, i fråga om särskildt uppbörds-arfvodes beviljande åt Skeppsombudsmannen vid Stockholms Sjömanshus för de sedan år 1848 derstädes debiterade och redovisade krono-utskylder. XV. B. lil. A. 115. U. 207. — N:o 345. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om förhöjning i kreditivet för Arméens pensions-kassa. XV. B. 112, 115. A. 123. — N:o 346. i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 308, angående dels ett byggnadslån åt staden Jönköping, dels anslag och lån för ny tomtreglering derstädes. XV. B. 121, 145, 147. A. 158. E. 228. — N:o 347. med förslag till stadganden i Reglementet för Riksgälds-Kontoret, angående de under innevarande Riksdag beviljade och till utgående från detta verk anvisade stats-ulgifter. XV. B. 121, 145, 158. A. 159. U. 240. ■— N:o 348. angående aflöningen för den hos Hemliga Utskottet anstälda Kansli-personal och Vaklbeljening. XV. B. 60. A. 89. ( 196 ) Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden.
Med afslag af hvad Utskotten i denria del yttrat, beslöt Ridderskapet och Adeln, att 1 och 2 §§. i i3 Cap. borde förblifva oförändrade. Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid i3 Capitlet 3 och 7 S.Ä Utskottens hemställanden i desse delar blefvo af Ridderskapet och Adeln bifallne. Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid i/j Cap. 2 2 Momentet. Herr Danckwardt: I fall Ridderskapet och Adeln skulle finna det af Utskotten föreslagne tillägg till 2 Momentet i 2 §. af i4 Capitlet nödigt, får jag deri föreslå följande r edac tions-för ä nd r ing: Är o skogsskiftena af inskränkt område och mänga, samt skillnadslinierne korria, må desse linier genom utstening utmärkas, dock så , att rålinierne derigenom tydligt utvisas. Härigenom undvek man det i min tanka icke lämpliga uttryck: ”derest ändamålsenliga skiljolinier derigenom kunna uppgöras;” äfvensom föreskriften om blekning för råskillnadens utvisande, hvilket icke uppfyller ändamålet. I anledning häraf förenade sig Ridderskapet och Adeln om följande redaction af ifrågavarande Moment: Den 27 Augusti e. m. 195 I skog skola derjemte skillnads!inierne lill 2 eller 3 alnars bredd upphuggas, dock icke förr, än skiftet fastställdt blifvit, så vida icke delägarne enhälligt det begära. Äro skogsskiftena af - inskränkt område och många, samt skillnads!inierne korrta, må desse linier genom ulstén ing utmärkas, dock så, att rålinierne derigenom tydligt utvisas. Angående de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid i5 Capitlet 3 §. Hvad Utskotten i denna del yttrat, blef af Piidderskapet och Adeln godkändt. Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde .vid 16 Capitlet 2 Herr Boij, Johan Fredrik:
Dessa tycker jag hade kunnat qvitta mot hvarandra; men då Hr Gr. o, Landtm:s förklaring gifvit det förra öfvervigt, vill jag emedlertid icke uppehålla med votering, utan åtnöjer mig med alt i prot. nedlägga min reservation emot det fattade beslutet, Hr Stuart, Carl Gust., reserverade sig äfven emot det nu fattade beslutet. Utsk:s förslag i utlåt. N:o »48, angsde förnyad tryckning af förslagen till civiloch crimi na lia g en. Hr von Hartmansdorff: Jag har ingenting emot sjelfva saken, men önskade blott, att dä Ständerna besluta så vidlyftiga tryckningsarbeten, de jemväl måtte anslå medel till bestridande deraf. Sådana torde eljest blifva svåra att finna, sedan besparingarna numera troligen blifva så inskränkta, Utsk:s förslag bifölls, R. o. Ad. biföll äfven i allt öfrigt utlåt. N:o 8t med don förändring, sorn i utlåt. Pite <48 blifvit tillstyrkt. Den 17 November f. m. l5; Till pröfning företogs LagTJtsk:s d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o i4g i anledn. af anmärkningar vid Utsk:s betänk. N:o 92 öfver motion af Hr G. G. Uggla om förtydligande af föreskrifterna, rör:de beliofvet af fullmagt vid besvärsskrifters och ansökningars ingifvande till K. M. samt Hofoch Öfverrätter, och om upprättande af formulär till besvärshänvisningar. Hr Stuart, Carl Gust.; Jag vill gerna medgifva bebofvet af en förklaring öfver 1812 års förordning i fråga om skyldigheten för den, som inlernnar annans besvärshandling;}!', att vara försedd med fullmagt; men jag bestrider en sådan förklaring i den riktning, Utsk. nu föreslagit.
Sedan öfverliiggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt antagande af ett tillägg vid §:ns slut af följande lydelse: »likasom förbjudet att annorstädes eller annorledes i och för handelns befrämjande utdela bränvin», blef propos. på bifall till Utsk:ts hemställan framställd och med ja besvarad. §§:na 33 och 34 anmäldtes vara oförändrade. §§:na 35 oell 37. Sedan R. o. Ad., uppå Hr Gr:s o. Landtnr.s framställning, beslutat att dessa §§ skulle särskildt pröfvas, föredrogs §:n 41. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att i 3:dje mom:t blifvit genom tryckfel uteslutet ordet »af» emellan orden »vare» och »det», samt hemställde att detta fel finge rättas, hvilket bifölls. Frih. Armfelt: I den nu gällande lagen om bränvinsförsäljning stadgas i lista mom:t af 4lista §:n: »Den som fjerde gån gen eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, dömes till fängelse med arbete från och med två månader till och med ett år.» Det i denna § förekommande straff »fängelse med arbete» har Utsk-.t på goda skäl ansett böra utbytas mot någon af de i nyare tiders författningar förekommande tvenne straffarter: straffarbete eller fängelse. Utsk:t fortfar likväl sedermera: »Med afseende derå, att den i 41:sta §:n af nu gällande förordning stadgade straffbestämmelse af fängelse med arbete icke får ådömas förrän H. V. 22 33* Den 4 Juli c. m. någon fjerde gången eller oftare med den i nämnda § omförtnälda förbrytelse beträdes, har Utsk:t föreslagit, att denna straffbestämmelse derstädes må ändras till straffarbete.»
INGA, hans dotter. KOL TYNNESON, Bengts stallare. BJÖRN, Knuts gamle väpnare. RIDDARE. TÄRNOR. SMÅSVENNER. KNECKTAR. ALLMOGE. ______ Handlingen föregår i Östergöthland, dels på Bjelbo, dels på och omkring Ulfåsa. FÖRSTA AKTEN. Dagligstugan på Knut Algotsons gård, med väggar af timmer och tak med grofva tvärbjelkar. Till venster en med klumpiga sniderier utsirad trappa, leder en dörr vid tredje kulissen leder till Sigrids kammare. Utefter hela loftet löper ett alnshögt dande till ett öfver venstra långsidan utbyggdt loft, bröstvärn med samma sniderier som på trappan. Under loftet på venstra väggen ett fönster med små rutor. Till höger en stor spisel med en flammande brasa. I fonden utgångsdörr, som då den öppnas visar en förstugusvale, samt derutanför gården. Midt för spiseln ett stort bord; omkring bordet låga bänkar, samt midt för åskådaren en högsätes-stol med Vapen på väggarne. utskuren karm. Till höger, bortom spiseln, sidodörr. Första scenen. KNUT ALGOTSON, INGRID, SIGRID, BENGT, (Vid ridåns uppgång sitter Knut i högsätes-stolen, hållande i handen ett gammalt svärd som han skurar. Ingrid till höger om honom på bänken, vid sin slända. Björn, skurande en gammal rostig hjelm, sitter vid nedersta bordsändan åt spiseln till, och Inga, också spinnande, bredvid honom. Sigrid sitter blyg, med hennes slända obegagnad. Bengt, klädd som väpnare, står till de han ett svar.) BJÖRN och INGA. nedslagna ögon, till venster om fadren, och framför henne ligger venster om Sigrid, i orolig och afvaktande ställning, som väntaKNUT Nå vid S:t Erik! det var stor en nyhet! blick ömsom på Sigrid och Bengt). (med förvånad och vredgad Guds död! har då mitt gamla vapenmärke
Vidare har det blifvit medgifvet, att i de städer, der skjutsningsskyldigheten varit för mycket tryckande för Borgerskapet, så att det ansetts icke skäligen böra ensamt ombésörja henne, omkringliggande landsbygd skalle härutinnan biträda Borgerskapet. Hvad Fahlu stad beträffar, så är ett serskildt förhållande orsaken dertill, att staden icke fått åtnjuta denna fördel. Fahlu stad har nemi. upstått egentligen såsom ett appendix till Fahlu grufva och der idkad bergsrörelse, så att bergslaget, som dragit egentliga fördelen af denna rörelse, värit hufvudsak och staden samt dess näringar bisak. Staden har icke eller erhållit någon donationsjord, utan all jord deromkring har blifvit bergslaget tillagd för upfyllande af de skyldigheter, som med bergslaget äro förenade. Staden och bergslaget hafva förut varit förenade, men de hafva sedermera blifvit åtskiljde i de flesta afseenden. Bergslaget bar fordom med Borgerskapet deltagit i skjuts-skyldigheten, men hafva i äldre tider löst sig derifrån mot en ringa ersättning, som numera icke lärer kunna räknas högre än till underhållet af en enda skjutshäst. Vid sådant förhållande har denna skyldighet naturligtvis fallit så mycket tyngre på Borgerskapet i Fahlun, och det har varit betänkt, att på ett eller annat sätt förskaffa sig lindring deruti. Borgerskapet har ansett sig ega skäl dertill i de concessioner, som år 1810 gjordes, hvarvid Borgerskapet frånsade sig rättigheten alt inlösa hus och jord i städerne, emot skyldighet för hvarje innevånare, att deltaga i de borgerliga onera.
För min del anser jag det vara skäl, att i närv:de vigtiga stund antaga den mening, som delas af hela folket, icke den, som funnit sitt uttryck i reformadresser, som visat sig i dessa deputationer, hvilka strömmat hit till hufvudstaden, utan den mening, som hvar och en vet finnes inom hela landet, åtminstone hvar och en, som i likhet med mig har lelvat på landet och vistats ibland skiljda samhällsklasser. Yi höra antaga denna mening medan tid är, så att vi kunna sätta oss i spetsen för tidsandan, och min öfvertygelse är, att B. o. Ad. kan göra det utan försakelse, ty det Svenska folket, som älskar sina stora minnen, som älskar de stora namn, som blifvit frejdade, vare sig genom krigiska bedrifter eller statsmannaegenskaper eller andra medborgerliga dygder, skall icke vid sina val förbise den Svenska Adeln, denna Adel, hvars anor sträcka sig långt upp i sagans natt, och hvars företräde framför hvarje annan Adel i verlden uti fosterlandskärlek och intelligens så många talare segrande framhållit. Frih. von Paykull, Johan Gustaf: Då fråga är om att förkasta ett gammalt oell antaga ett nytt i dess ställe, bör man vara fullt öfvertygad om att det nya är bättre än det gamla. Jag bekänner, att en sådan öfvertygelse har ännu icke kunnat komma mig till del. Sveriges nuv:de representation har icke försummat sig. Den har tvärtom i betydlig mån bidragit till landets bästa och dess stora utveckling i nästan alla rigtningar. Den har således uppfyllt sitt ändamål. Men en institution, som uppfyller sitt ändamål, kastar man icke vanligen handlöst öfverända, och gör man det, så sker det icke ostraffadt. Och likväl, 11. I. 22 338 Den 6 December. midt under denna från alla håll erkända glädjande verksamhet, utkastades ibland oss en bomb, beräknad på att spränga hela den seklersgamla statsbyggnaden i luften. Detta förstörelsemedel, det nu diskuterade reformförslaget, innebär, lik en ny Pandoras ask, en mängd onda andar, som skulle utflyga ibland oss, om vi öppnade locket.
Anseende mig i ett sådant fall, som det ifrågavarande, böra framlägga en redogörelse för det hufvudsakliga af de vid undersökningen använda förfaringssätten, torde jag fä nämna, att jag först pröfvat de ifrågavarande silfvermynten på närvaro af sådane metaller, som på ett eller annat sätt försvåra ett noggrannt bestämmande af silfverhalten. Af sådane metaller, bly, qvicksilfver, vismut, tenn och antimon, har jag emellertid endast anträffat den förstnämnda, men i så ringa mängd, att den icke kunnat utöfva något menligt inflytande. För silfverhaltens bestämning har silfret i Specierna förvandlats i chlorsilfver. Men för att bättre kunna kontrollera de vunna resultaternas riktighet, har chlorsilfrets mängd, hvarur silfrets sedan beräknats, blifvit bestämd efter tre olika metoder, hvilka jag i det följande kommer att beteckna med I. II. lil. I. Efter den ena af dem har chlorsilfret blifvit vågdt, efter förutgången upphettning till partiel smältning. I några försök har äfven det vägda chlorsilfret sedermera reducerats till metalliskt silfver, soni äfven blifvit vägdt, för att finna, om vigten deraf öfverensstämde med den ur chlorsilfret beräknade och sålunda erhålla ökad visshet derom, att det vägda chlorsilfret icke innehållit något annat än silfver och chlor. II. Efter den andra metoden har chlorsilfrets och deraf silfrets mängd blifvit bestämd genom titrering med lösningar af chlornatrium utaf olika, med noggrannhet bestämd halt. Jag har vid utförandet af denna metod, som är den vid silfverprobering allmänt begagnade, tagit ledning af den erfarenhet, som Mulder *) i ett öfver silfverprobering utgifvet arbete offentliggjort, och får derjemte nämna, att jag vid afläsningen af de vid försöken begagnade klännnar-byretterna användt den af Erdmann i Leipzig för detta ändamål konstruerade flottör.
Bewillning för bättre eller sämre abyggnad synes mig högst obillig; dä lagen alägger mig byggnads styldigher ä säterier, da min rakt deraf genom annar förhällande förwerkas. fär jgg fräga om det nägonsin kan blifwa en billighet, att för det jag, anstngen till besparing af stog, kill byggnadens waraltighe, eller sill säkerhet mot slvswäda, bygger af stm, jag derföre stall erlägga en drygare afgist an min granne, hwilken mera klok och töruiseende, lärer nedröta sitt hus, men utsätter derigenom sparre capitaser sitt inrättningar, som mä hända gift wa honom »8 a 2» procent inkomst om äxet. Man stulle till och med mäst falla pä den tankan, att en mindre sainwetsgrann husägare, hwilken kils hetydeligare summa assecurerat sitt hus, ffulle finnq en lönande förman alt dera sätta eld, för att bespara bewillningen, utsä asiecurance summan, vH Len till mera lönande ändamål . anmanda. z6 Mom. Redan i8-y yrkade jag i Utstottet, att jprdsgaren borde answara för bewilsnjngen af alla q dest ägor Den z 2lugusif. 48? -ägor boende; men pluraliteten stadgade ett annar beslut: hä ert efter min ranka dylikt fe! nu aler förestås, magar jag göra Ridderstapet och Aoeln upmärlsam ä den förlust som stalén deraf tider. Da spannemäleii ett eller annat är want i lag! pris, skynda ofta en mängd frista unga mennijkor akt som inhyseshjon bygga kojor, och nedsätta stq med jordägaxens tillstånd
Det lemnade fiskrättsegaren alltför litet skydd i sin rätt och inverkade demoraliserande på befolkningen i det att detsamma snarare innefattade lockelse och inbjudning till en hvar, som vore tillräckligt skicklig fiskare och disponerade öfver en summa, motsvarande det ringa bötesbeloppet, att försöka sin lycka i annans fiskevatten, än det kunde anses afskräcka derifrån, synnerligast som den s. k. olofliga handlingen hänfördes under Byggningaoch ej under Missgerningsbalken och den olofliga fångstens förverkande eller återgäldande icke vore i alla särskilda fall föreskrifven. — Detta i moraliskt och juridiskt hänseende. — I naturalhistoriskt afseende lemnade Fiskeri-stadgan jemväl mycket att önska. Sätten att handhafva fiskvatten kunna, säger motionären, lämpligen hänföras till tre sins emellan skiljaktiga system, nemligen: l:o) det, som afser fiskodling; 2:o) det, som afser anlitandet af naturens sjelfverksamhet och passiva skyddsåtgärder, samt 3:o) det, som afser en så idkelig fångst, som omständigheterna medgifva. Alla dessa system hafva hvar för sig, när de åtföljdes af upplyst'rekogno Bih. lill 11. Si. Betänkande N:o 10. sering och tillbörlig försigtighet, anspråk att få tillämpas: odlingssystemet i tätt befolkade, skyddssystemet i medelmåttigt befolkade och fångningssystemet i svagt befolkade, men fiskrika orter, äfvensom på djupet ute i sjöarne och håfven. Fiskeri-stadga funnes likväl blott det passiva skyddssystemet antaget. Vidare borde lagstiftningen fästa hufvudsakligt afseende dervid, att vattenområdena såväl i floder, sjöar och fjärdar, som i håfven, bestode af sinsemellan sammanhängande bassiner eller fiskdammar, hvilka likväl, antingen genom naturens egen eller konstens åtgärder vore, oftast på ett ganska märkbart sätt, från hvarandra skilda genom i ett eller annat hänseende egendomliga förhållanden. Deråt hade Stadgan icke lemnat någon uppmärksamhet, likasom inga åtgärder blifvit föreskrifna för den vid lekarne afsatta rommens skyddande, hvarigenom lagliga hinder saknades mot densammas ohejdade förstöring.
Kan viii detta för promenerande kännas angenämt och vara nyttigt? Jag har i förbigående yttrat mig om förmånen af en vinterträdgårds-anlägguing, desto hellre som de 3:ne till K. M. inkomna förslagen till platsens förskönande alsågo sådan anläggning. Den kan utan särdeles stor kostnad åstadkommas. Göres torgets öfriga vida rymd till en park, med eller utan springbrunnar, så skall den både erhålla ett prydligare utseende och under den starkare sommarvärmen skänka besökande en angenäm svalka. Jag förnyar mitt anhållan om bifall till min i ämnet afgifna hemställan. Hr Printzensköld, Carl: Sedan muren å norra ändan af Carl XIII:s torg blifvit borttagen och platsen utjemnad, är mitt skönhetssinne icke intaget af motvilja för platsen, hvarföre jag icke heller vill upläta det åt enskilda, Under de sednare åren har ock erfarenheten visat, att DrätselDirektionen varit i förlägenhet i och för stadens försköning, emedan tomter, belägna invid öpna platser, varit försålda till enskilde. Tider kunna komma, då Staten skulle vilja upoffra betydliga summor för att återfå denna plats, i händelse den uplåtes åt enskilde, och detta är för mig tillräckligt skäl att bifalla Utsk:s förslag. Frih. Stjernstedt: Jag skall ieke blifva vidlyftig. Platsen kan på många sätt förskönas; men af alla anser jag trädplantering ega företräde. Utom det att den är för ögat angenäm, skänker den en välgörande skugga. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr Cederschiöld, Fredr. Au g.: I sednare tider har man såsom ett hygieniskt vilkor antagit, att sundheten inom större städer beror deraf, att här och der hafva grön beväxta platser, hvarest menniskor kunna inandas frisk luft, i utbyte mot de skadliga ångor de insupa på mer eller mindre trånga gator. Man har också kallat dessa öpna platser för städernas lungor.
Den i Mars f. m. om propos:n borde omfatta betänk, i sin helhet, eller om hvarje § borde för sig framställas till antagande eller förkastande, så får jag nu, för att i min ringa man bidraga till att framkalla det förhållande, som jag anser vara det rättaste, fortfarande yrka pä §§:nes punktvisa föredragning. Jag anser det nemi. vara af största vigt att 1 och 2 §§ blifva antagne, sådane som de så väl i K. M:s nåd. propos., som i Utsk:s betänk, finnas uppställde. Hvad Hr Ehrenborg emot dessa §§ anmärkt, tror jag bäst vederlägges af Lag-Utsk:s motivering af sitt betänk., hvaraf det synes att Etsk., till förekommande af de missbruk utaf edgången, som å ena eller andra sidan skulle kunna, äga rum, föranledde af vinningslystnad eller andra orsaker, stadgat en bestämd rättighet för domaremakten att i hvarje särskildt fall pröfva, till hvem edgången må öfverlåtas. Hvad åter den 3 § angår, synes mig den af Hr Oxehufvud nu föreslagna lydelse deraf vara lämpligare, än den af K. M. proponerade, och af Utsk. understödda redaktion. Som de af Hr Oxehufvud till stöd för hans förslag anförde skäl synas mig vara fullt nöjaktiga, torde tiden ej böra upptagas med deras upprepande eller ytterligare utläggning. Slutligen kan jag icke instämma med Utsk. uti dess åsigt om obehöfligheten och olämpligheten af ett i författningen inryckt stadgande om handelsboks vitsord. K. M:s förslag till 4 § hade efter min åsigt icke bordt ur författningen utgå; jag äskar alltså dess återinförande, helst med det tillägg Hr Oxehufvud dervid ansett tjenligt. Hvad så väl Utsk. i dess betänk., som en ledamot af detsamma nu här muntligen anfört om det olämpliga af att i lag bestämma om de särskilda sätt, hvarpå uppgörelser emellan handlande och köpare kunna ske, synes mig icke öfvertygande. Hvad motbok beträffar, är det alldeles icke något nytt sätt, som nu blifvit föreslaget, utan det är tvertom ett arrangement, som länge och allmänt varit i bruk.
Det är ett fel af Revisorerne, om de sä inlåta sig i granskning af kyrkoräkenskaperue, alt hvad angeläget är, dymedelst försummas; men befrielse från dem kan, enligt min förmening, dem ej medgifvas, ty Riksd.Ordn. och in 4 II. 68 t 538 Den 27 November e. m. structionen för R. Sl:s Revisorer mäste gälla intill dess de i laga ordning förändras. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Dä Hr von Hartmans dorff måhända med rälta linner, alt hinder i någon män kan anses ligga lili grundlagarne för ett sådant tillstyrkande, sorn det StatsUisk. i nu föredragne § gjort; så får jag till 11. Ståndet hemställa, del Ståndet måtte besluta, alt R. St. måtte tillåta sine hädanefter sammanträdande Revisorer att först i sisla rummet verkställa granskning af kyrkans räkenskaper. Hr von Hartmansdorff: R. St. hafva aldrig i deras inslructioner föreskri fv i t i hvad ordning räkenskapernc skola af R. St:s Revisorer granskas, utan har detta latt bero på dessas eget omdöme. Således torde icke eller nu något sådant undantag behöfvas, som det Frih. Palmstjerna omförmält. Hr Rääf: R. St. hafva sjelfva under d. 15 Dec. 1834 förklarat, att åtskilliga cassör, som då voro i fråga, icke erfordrade någon granskning af deras Revisorer, och R. St. hafva sålunda gifvit ett préjudicat, att inskränka Revisorcrnes redan då allt för vidt utsträkta granskningsbeslyr. Dessutom hafva äfven 1832 års Revisorer förklarat, att, utom stalsräkenskaperna, då åtcrslodo åtskilliga, som redovisade anslag utaf statsmedel, hvilka mera specificerade detaljer, än de kunde äga inflytande pä grunderne för statsmedlens disposition, såsom t. ex. anslaget för de sköna konsterna, för bergsskolan i Fahlun och för det Gymnastiska Centralinstitutet, hvadan äfven samme Revisorer icke ingått i granskning af desse räkenskaper.