Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna föreskrift skulle vara tydlig, om ej ett tillägg blifvit sedan flere riksdagar tillbaka, insatt, nemligen att samma stadgande gäller äfven för stämpladt papper, hvarmed skuldsedlar vid inteckningar till låns erhållande ur Rikets Ständers Bank eller publika kassor varit bilagda, då låne-ansökuingnrne blifvit afslagne; men som härvid icke säges något om huru förfaras bör, när inteckningar för lån hos enskilde personer afslås och den skuldsedeln åsätta karta således icke blifvit för ändamålet begagnad, får jag, på det icke någon tvetydighet må uppstå, och då enskild man skulle gå i mistning af en ganska ofta betydlig, för den inköpta kartan erlagd, penninge summa, derest han icke finge utbyta densamma emot nytt stämpladt papper, öd mjukligen hemställa, att berörda tillägg måtte ur blifvande Karta—Sigillata-förordning uteslutas, eller ock att samma tillägg måtte förtydligas så, att stadgandet gäller ej allenast för stämpladt' papper för inteckningar till lån ur publika kassor, utan ock för sådana, som hos enskild man erhållits. Om detta sednare alternativ godkännes, skulle redaktionen blifva: Rikets Ständers Bank, publika kassor eller enskilda personer, 16 §. Då det ej bör tillkomma tjenstemän inom Kollegier eller underordnade Embetsverk att tillse, det de från Kongl. Maj:ts Kansli eller högre instanser utgående handlingar äro rigtigt karterade, så bör denna punkt ändras i öfverensstämmelse med hvad ofvan föreslagits uti 8 § 9 punkten. Om remiss till Bevillnings-Utskottet anhålles. Stockholm den 28 November 1862. G. W. af Donner. Motioner hos Ridderskapel och Adeln 1862. Af Herr af Wetterstedt, Alfred, angående lönetillökningar åt Kammar skri [värne i Kongl. Stats-kontoret och åt Kamereraren i nämnda Verks Kammar-kontor. Vid den reglering af Kongl. Stats-kontorets personal, sora omförraäles uti Kongl.
Och torde sådant böra ske på det sät t, att äfven andra förmåner, som städerna nu ensamt åt njöte, meddelades äfven åt landsbygden och en del af landsbygdens förmåner åt städerna, så att allt deltagande i lika skyldigheter gåfve lika rättigheter, eller, med ett ord, att land och städer blefve gemensamma samfälligheter; och tänkte sig motionären hufvuddragen i ett dylikt samhällstillstånd sålunda, att rikets samtliga städer, köpingar och landsbygd, indelades i hvad han ville kalla landkretsar; att, likasom det nya representations-förslaget antoge omkring 175 ledamöter i den ena kammaren, landkretsarne borde utgöras af ett lika antal, då med nuvarande folkmängd komme tjugo till tjugofem tusen personer på hvarje landkrets; att städer mod större folkmängd indelades i två eller flera kretsar; att hvarje landkrets egde en för stad och land gemensam civildomstol, likasom äfven en gemensam brottmålseller 'polisdomstol, den sednare såsom en underafdelning af den förra; att hvarje landkrets egde gemensam fattigvård ; likaledes gemensamt arbetshus för lösdrifvare, lättingar och andra, som borde till allmänt arbete hållas; gemensam högre eller lägre lärdomsskola; gemensamt fängelse, som af landkretsen underhölles; Yidare gemensamhet i hvad som anginge skattskrifning, uppbörd, läkareoch sjukvård, sparbank, välgörenhetsanstalter m. m.; hvaremot alla sådana angelägenheter, hvilka endast anginge en särskild stad, socken eller församling inom landkretsen, borde ordnas, underhållas och bekostas af denna enskildt och ej blifva föremål för landkretseus handläggning eller bekostnad. Till vinnande af ofvan antydda ändamål har motionären föreslagit: att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. May.t med underdånig anhållan om nedsättande af en komité till utarbetande af ett förslag, att föreläggas nästkommande Ständer, om sammanslående af landsbygd och stad till gemensamma samfälligheter med lika rättigheter och skyldigheter för båda i alla landets gemensamma angelägenheter. 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 128.
A. 40. XVIII. B. 162. A. 274. XIX. E. 216, 246. — N:o 104. i anledning af återremiss å N:o 60. XIII. — N:o io5. i anledning af väckt motion, om åtskillige förändringar och rättelser i afseende å allmänna Undervisningsväsendet, m. m. XIII. — N:o 106. i anledning af väckt fråga 0111 upphäfvande af allt tvång i afseende på skyldigheten att till vissa Bruk försälja eller leverera kol. XIII. B. 3o. A. 59. —- N:o 107. i anledning af väckt motion om behofvet af förändrade stadganden, i afseende på Tuflafgifterne å från Finland och Ryssland till Sverige inkommande varor. XIII. — N:o 108. i anledning af väckt fråga om inrättande af en Skola i staden Borgholm. XIII. B. 3o. A. 5g. E. 181. — N:o 10g. i anledning af väckt motion, om inrättande af en Apologistskola i Borås. XIII. B. 3o. A. 5g. — N:o no. i anledning af återremiss å N:o 18. XIII. — N:o ni. i anledning af återremiss å N:o 81. XIII. B. 3o. A59‘ — N:o 112. i anledning af väckt motion om belånings-rätt, uti publika fonder, å torkad spannemål. XIII. B. 3o. A. 5g. — N:o 113. angående återlernnande af remitterade motioner om prorogation af innevarande Riksdag. XII. B. 290. A. 075. XIII. B. 179. A. 207. — N:o 114- i anledning af väckt motion, om förklaring af stadgandet i 2 Sect. 1 Cap. 1 jj. af Kongl. SkolOrdningen den 16 December 1820, i fråga om skyldighet alt bygga och underhålla skolhus i städerne. XIII. B. 126. A. i85.
Frih. Boye: Efter att hafva hört hvad Hr Cederschjöld och Frih. Ehrenborgh anfört, är jag glad, att jag haft den försigtigheten i mitt yttrande, att jag ej. kan sägas hafva erhållit någon direct dementi. Jag vill då medgifva, att förhållandet varit sådant, som dessa Hrr framställa det; men detta verkar ej mycket på min öfvertygelse. Hr Cederschjöld har gjort en erinran, vid hvilken jag tror, att han begått ett misstag. Han har sagt, att en grefve någon gåug blir utesluten derföre, att en af yngre ätt måste blifva ordför., och att man då ej ägde någon utväg att göra honom till utsk:sledamot. En hufvudman behöfver ej mer än att vara frånvar. till dessatt någon anmält sig för hans ätt, så kan han sedan sitta för fullmagt, och jag skulle kunna anföra flera exempel på ett sådant förhållande. Hr Lagerhjelm har talat förträffligt och öfvertygande samt med så mycken rättvisa, att han bragt mig till mitt sista skäl. I parenthes får jag förklara, alt jag ej dräger i betänk., när fråga blir att försvara mitt fädernesland i större frågor än denna och mitt Stånds rättighet i denna, alt kläda hvilka skott som helst; det egentliga skälet är då samma skäl, sam jag finner, att Hr Lagerhjelm gillar, nemi, att jag förutser, huru detta blir ett förberedande steg till det beslut, som snart skall Den 7 Juli f. ra. 1G7 inträffa, att Ståndet förlorar äfven denna rättighet. Frih. Ehrenborgh har upplyst mig derom, att det varit de ofrälse ledamöterna, som främst yrkat på R. o. Ad:s rätt. Jag hör det med tacksamhet för dessa ledamöter, men det försäkrar mig ej, att alltid så skall ske. Vi äro i ett frameller til 1— bakagående, hurti man vill anse det, på den s. k. liberalitetens bana. Ingen här vet, när den slutar; men det vet jag, att Hr Lagerhjelm och jag, om vi nu medgifva det framställda förslaget, skola vid en kommande riksdag få svårt att hindra ett allmänt val inom Utsk:n.
Der har mer än en gång svenskt blod flutit uppå och utanför dess nu snart grusade vallar. Vid tiden för Sten Stures ryska krig har sagan hit förlagt Knut Posses "Wiborgska smäll", en händelse hvarom dock alla samtida källor tiga. Sin militäriska betydelse har slottet numera helt och hållet förlorat, ja, till och med sjelfva staden såsom fästning är af ringa vigt. Wiborg är ju icke mera nyckeln till Finland, nordens tröskel, detta i århundraden omtvistade, blodbestänkta land! Stadens största historiska märkvärdighet är också detta dess gamla slott. Tidens tand och vanvårdnad ha småningom verkat en hel mängd förändringar i dess yttre utseende. Den egentliga hufvudbyggnaden har nämligen icke på länge varit bebodd, utan begagnades i senare tider blott till förvaringsrum för det i Wiborg förlagda ingeniörkommandots arkiv. Fångarnes dystra boningar befinna sig å andra borggårdens norra sida. Men slottet har dessutom i senare tider undergått tvenne större eldsvådor. Den 30 april år 1834 nedslog åskan i det 150 fot höga tornet och antände detsamma. Den skada, som den gamla vördnadsvärda byggnaden då led botades dock i viss mån några år derefter, hvarvid det stora tornet försågs med ett hvälfdt tak af jern. Trätrappor leddes genom de skilda våningarna upp till tornets spets, hvilken försågs med en tornhuf. Denna huf hade åtta fönster och erbjöd en vidsträckt och vacker utsigt öfver hela den kringliggande nejden. Men den 7 sept. 1856, vid tillfället af festen för Saima kanals invigning, hade man illuminerat den nämnda tornhufvens fönster med spetspelare af lampor, hvilket hade en ny eldsvåda till följd. Tornets innanrede förstördes, men murarne höllo äfven denna gång profvet. Slottet stod fordom äfven på underjordisk väg i förbindelse med staden. Det var genom en murad gång som från ett hvalf i slottets östra flygel sträckte sig under sjelfva den nuvarande kanalen till ett på andra sidan om densamma inom stadens ringmur beläget dominikanerkloster, sedermera högre elementarskolans lokal, ett afstånd af måhända 1,200 fot.
Hr Printzensköld har yrkat att frågan rörande de räntor som tillkomma kyrkor och fromma stiftelser icke skulle afgöras förr, än PresleSt. fattat sitt beslut, grundande han sin åsigt derom på den omständigheten, att denna fråga rörde nämnde Stånds privilegier: jag ber med anledn. häraf, alt få lugna den värde ledamotens farhågor med den förklaring, att, undantagande Lektor Wallman, som mot Irsta punkten reserverat sig och i öfrigt haft åtskilliga invändningar att framställa, hafva PresteSt:s samtlige ledamöter inom StatsUtsk. varit ense att bifalla såväl den första punkten som alla mom:n af den ifrågavar. och jag hoppas, jag uptepar det, alt hans farhågor häraf måtte lugnas, ty han torde, likasom hvar och en annan, kunna taga för afgjordt, att dessa i StatsUtsk. sittande ledamöter af det Högv. Ståndet, ingalunda skulle hafva förbisett frågan om den i ringaste mån vidrört deras privilegier. Hvad Hr Printzensköld i öfrigt behagat orda, skulle visserligen kunna af mig temmeligen vidlyftigt besvaras; men jag anser mig böra vara så kort som möjligt, derföre att talarens skäl hvila på tvenne falska praemisser. Till en början har han åberopat Konung Carl XI, som skulle hafva varit så noggrann att iakttaga vederbörandes rättigheter att Han icke ålade, hvarken Rusteller Rotehållareskyldigheten att rusta eller hålla soldat, utan efter förut upgjorda kontraktet': härpå svarar jag alt hvad roteringen beträffar eger upgiften sin riktighet; men att deremot ingenstädes i Svea rike rustningen grundar sig på kon - Den 5 Juli f. m. 331 trakt. Nyssbemälte Konung legaliserade endast den form hvarunder delta besvär de facto utgått och utbildat sig ända från 1500:talet. Han fann likväl att ruslnings-skyldigheten, sådan som han vid sitt anträde lill regeringen befann den, var för de rustande nog tryckande. Han ordnade densamma derföre på ett åndamålsenligare säll och tilldelade Augmentsräntor åt större delen af rustningsstammarna på det dessa derigenom skulle sättas i tillfälle alt bättre fullgöra sina skyldigheter.
Med Fjerde Bandet 25, Z86 Dm 7 December. Med Högloft. Ridderstapet och Adelns gunst» benägna tillstånd, anhäller jag ödmjukast att fä delta mitt Memorial til! Trycket befordrad. Herr carleton, Lävarä upläste ett Dietamen sa lydande : T'll Prokocollct Med bekymmer bryter jaq den tystnad, som sak» nåd taleaäfwa bjuder mig behälla, men dä Högloft. Stats Ulskottet, uki sitt afgifne betänkande öfwer För» walmingen af Riksens Ständers Riksgälds - Comoic sedan senaste Riksdag, behagat göra Åtskilliga anmärkningar , nödgas jag till personligt förlwar anföra. det jag är i8c>O emotkoq förtroendet att wara Fnllmägtig i detta Contoir och stutade mitt Fullmägtigskap wiv 18O7 ars Revision. Inom detta bröst bär jag, mine Herrar! ett o» jäfwigl wittus, att jag sä, som det egnar en redlig och nitisk man sökt fullgöra de pligter miälegak. Com» Missionen har ganska osta warit brydsam, swäriqheterne blefwo dock lyckligen öswerwundne. Nu äterstar att wördsamr fästa Högloft. Ridoerskapet och Adelns owäldiga upmärksamhet rä det misitaa, som antingen Herrar Revisorer eller St as-Utskottet begätt, dä de förre Uti deras tift Allmänheten utgifne Revisions berättelser sagt; Att Fullmäguge lill alla delar swarat emot Riesens Ständers dem lämnede wigtiga förtroen» de. Men Högloft. Stats-Uljkoitct funnit åtskilligt klanderwärdt. För mitt begrepp framställer sig denna enkla fräga; Hwilka af detza Herrar har med mästa tid och urffilltting ägt Mjälle bedöma Fullmägtiges 6y. Den 7 December. 387 telse? Af Högloft.
N:o 3oi, med förslag till sammanjemkning eller voterts-propostr, i anleda, af skiljaktiga beslut, angtde statsreglertn. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag anhåller, alt detta Stats Utsk:s mein. N:o 3oi måtte få ytterligare hvila på bordet till nästa plenum, och då blifva R. o. Ad:s första öfverläggningsämne. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., förenade sig med Hr Lagerhjelm. R. o. Ad. beslöt att detta mål skulle blifva det första på föredraga.listan i nästa plenum. Vid förnyad föredragning af StatsUtskls den g dennes på bordet lagda memorialet' och utlåt:n : N:o 3o2, med förslag till sammanjemkning och votertspropos:r i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, i fråga 0111 beräkningen af statsverkets inkomster; N:o 3o3, med förslag lill voter:s-propos. för omröstning, i3 H, 3g 3o6 Den 12 September f. m. j anledn. af skiljaktiga beslut, i fråga om löne-ersättning lill adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt; och N:o 3o4, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o ig5; blefvo de ånyo på bordet lagda af Hrr Lagerhjelm, Pehr, och Bråkenhjelm, Axel Georg; hvarjemte, på hemställan af den förre, R. o. Ad. beslöt, att dessa Irenne memorialer och utlåt, skulle i den ordning de här ofvan finnas upptagna, uppföras på föredragn.listan för nästa plenum näst efter mein. Upplästes och lades på bordet StatsUlskts mein. N:o 321 med en rättelse uti mein. N:o 3ot. R. o. Ad. beslöt att detta mein. skulle till pröfning företagas i sammanhang med och på samma gång som mern. Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 2 och 9 dennes på bordet lagda mern. N:o 29, i anledn. af tre Stånds återremisser på mern.
» * I denna D:r Tatzels erfarenhet öfverensstämma de flesta, s o m undergått hypnotisk behandling. Uppvaknandet sker på det lättaste o c h enklaste sätt i världen, lä- karen säger blott » v a k n a », o c h med ens slår den sjuke upp ögonen o c h återkommer så att säga ögonblickligen styrkt o c h upplifvad till sig själf äfven ur den djupaste hypnotiska sömn. I c k e det minsta obehag erfar man, o c h allt tal o m motsatsen vittnar o m fullkomlig obekantskap med frågan. M e n visserligen måste läkaren förstå sin sak, o c h det beror j u på den sjuke själf, om han vill öfverlämna sig i oerfarna eller rent af okunniga händer. Liksom en slarfvigt utförd kirurgisk operation kan för den sjuke medföra fara eller liksom ett oförsiktigt handterande af giftiga, starkt verkande medel kan förorsaka skada till o c h med af allvarsam natur, så kunna också rått utförda, af okvalificerade personer iscensatta hypnotiseringsförsök åstadkomma skada, ehuru sällan af allvarsam natur. A t t charlataner o c h okunniga, oerfarna personer kunna orsaka obehag och skada, när de vilja använda denna fina själsbehandling, kan j u icke berättiga till att förkasta en af sakkunnig hand utförd sådan, lika litet som man ansett det nödigt att förkasta bruket af alkohol o c h morfin, ehuru detta senare väl vore på sin plats. För den, som närmare intresserar sig härför, hänvisas till Grossmanns arbete * *. bota sig med tillhjälp af sin energiska tankekraft. Till denna kategori af människor hörde också G o e t h e. Då läkaren en gång lärt den sjuke att taga i sin tjänst en disciplinerad tanke o c h då den senare blifvit öfvertygad o m styrkan af sin moraliska kraft, skall han också blifva herre öfver sin organism. D e t är den sjukes vilja att lida, som med suggestionen ahgripes, men på denna vilja lägger han ej så synnerligen stor vikt.
Ostberg, som deruti anmärker, att, enligt författningarne, kan val en lös person, utan företeddt prestbetyg ej vistas i en församling öfver 10 månader, utan att i sjelfva verket tillhöra densamma; men, då ingen författning bestämmer, huru länge en sådan person får vistas utom församlingen, och erfarenheten ofta visat, huru nödvändigt det vore, till vinnande af god ordning och undvikande af ganska betungande olägenheter, attfåen bestämd föreskrift äfven i detta sednare afseende, enär det ofta skall hända, att personer, efter ett sexårigt vistande på andra orter i riket, slutligen blifvit hemskickade sjuklige och bräcklige, samt falla församlingen till last, hemställes, att en viss tid måtte bestämmas, utom hvilken Pastor eger rättighet utstryka en lös Besvi och Ekorit Utsh. Betatikamlen. 1487 bortvandrande person utur husförhörslängden och således ej vidare anse honom för församlingens medlem.
Borax» Borstar. 24:0. (i) Den, som vill, att införselstullen å Bokstafsstämplar etc., för slitne och obrukbare eller stilskrot, skall, enligt Utskottets förslag, bestämmas lill 9 rist. W, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, ani a ges införselstullen å förslitne och obrukbare Bokstafsstärnplar eller stilskrot till 1 sk. Tt; samt 25:o. b') Den, som lika med Utskottet, anser Bokstaf sstämplar etc., förslitne och obrukbare eller stilskrot böra vid utförsel draga 4 r:st* Per voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, komma förslitne och obrukbare Bokstaf sstämplar eller stilskrot att vid utförsel åtnjuta tullfrihet. Trenne Riks-Stånd hafva godkänt Utskottets förslag till värde och införselstull å Boras; men som BorgareStåndet bestämt det förra till 20 sk. och den senare till 2 sk. per %, så, och i händelse sistnämnde beslut vid hålles, föranledes deraf votering efter följande proposition: 26:0. Den, som instämmer i Utskottets förslag, att tullväd’- det å Borax bör utsättas till 24 sk. och införselstullen till 2 sk. 6 r:st. %, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, bestämmes värdet till 20 sk. per % och införsels-afgiften till 2 sk. Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 3o, att Borstar borde i Taxa specifikt upptagas, med bibehållande af den derå i i835 års Tulltaxa åsatte införselstull af 33* R:dr för xoo R:drs varuvärde, har af två Stånd blifvit gilladt.
Dyrbara skolhus hyggdes, lärarelöner anslogos, undervisningsmateriel anskaffades, 184 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 127. allt af kommunernas egna medel jemte elen erhållna andelen i skyddsalgiften, och det vore ett brott emot sanningen att förneka, det många församlingar verkligen bragt sitt skolväsende i ganska godt skick, och att folkskolan inom dessa redan burit goda och glädjande frukter. Många församlingar hafva deremot gjort föga eller intet, icke ens användt hela skyddsalgiften till skolväsendets befrämjande, utan, efter hvad jag tror mig veta, år efter år kapitaliserat större eller mindre belopp deraf och låtit undervisningen bestridas af lätllegda, oexaminerade personer, hvilka på månget ställe varit långt oskickligare för ändamålet, än de byskollärare, som redan vid 1840 års riksdag utdömdes såsom odugliga. Till dessa skolors vidmagthållande har Statsverket ändå bidraget med rika anslag. Att denna samhällsangelägenhet icke i längden kan fortgå på delta sätt, torde väl ligga för öppen dag. Sednare tiders lagstiftning förutsätter hos samhällsmedlemmarne kunskaper, som omöjligen kunna inhemtas i rotskolan, och att den högre folkskolan, med sina akademiskt bildade lärare och studier af främmande lefvande språk såsom obligatoriska läroämnen, skulle blifva så allmän, alt alla blifvande husfäder i denna kunna inhemta de kunskaper, som erfordras för fullgörande af de medborgerliga pligterna efter vår tids kommunallagstiftning, lärer väl ingen på allvar föreställa sig. Folkskolan, sådan den finnes till sina grunddrag tecknad i 1842 års nådiga Skolstadga, är den institution, som säkrast och ändamålsenligast kan befordra våra lagar om sjelfstyrelse till verkställighet och göra dem till en sanning.
Jag anhåller såsom förut, om bifall å StatsUtsk:s hemställan i detta mål. Gr. Sparre: Hr Bildt har redan uplyst Frih. Cederström om anlednin, hvarföre någon Kongl. Propos. i detta ämne, icke blifvit till R. St. afgifven. Konungen kan icke gerna till R. St. framkomma med en sådan Propos., utan dertill af vederbör:de gifven anledn., och då dessa vederbör:de sjelfve erkänt, att de försummat, att i lid hos K. M. anmäla ärendet, så ligger häruti den enkla förklaringsgrunden, hvarföre icke någon Propos. i detta ämne blifvit allåten. Ang:de den åsigt, som af Profme vid Carolinska Institutet i denna fråga blifvit uttalad, har jag redan haft äran ur K. M:s Nåd. Skrifvelse den 10 Jan. 1837 upläsa en del ur reciten, innchållan - U 2 Den 22 Juni. de, att ”tomten vore jemte derå upförda smedja för Institutets behof umbärlig, och derföre hittills varit åt enskild mau ut-arrenderad, samt icke eller för framliden syntes för Institutet ega annat värde, än genom dea årliga inkomsten, hvarföre det vore för Institutet likgiltigt, antingen platsen till evärdelig ego eller endast för 50 år öfverläles. ” Någon vidare utredning af Institutets åsigt i detta ämne, kan väl icke vara behöflig, än detta icke enskildt, utan officiell afgifne utlåt. Frågan är nu, huruvida de ifrägavarrde bygguads-arbetena skola företagas eller icke, och då vi ej hafva så serdeles långt qvar af Riksdagen, tror jag, att det f. n. vore omöjligt, att af Konungen få någon Propos. i ämnet afgifven. Ett af oss alla önskadt slut på denna fråga, lärer således icke på annat sätt kunna vinnas, än derigenom, alt R. St. lemna sill bifall lill denna hemställan, hvilken, enl. min tanke är fullkomligt utredd. Jag fortsätter således mitt yrkande om återremiss. Frih. Cederström: Jag anhåller om det Höglofl.
Och detta gäller icke minst i afseende på hennes utförande af titelrollen i den synnerligen mustiga, men roliga farsen » Bébé ». Der som alltid förnekade sig emellertid ej hennes kända förmåga att halka öfver de s. k. vågade pointerna, så att de ej blefvo råa och stötande. Hrr Grunder och Hirsch sekunderade henne ganska förtjenstfullt.Våren brukar ju alltid i teaterverlden spela en viss betydelsefull roll, äfven om man inte vill precis tro på det påståendet, en gammal teaterdirektör — pessimist af natur och erfarenhet — en gång falde till mig: om vårarne äro alla teatermenniskor galna, och 3åsom inbiten ungkarl ville han i synnerhet betona att det gälde i fråga om den kvinliga delen. Förra årets vår var ju ganska märklig och äfven denna vår synes så blifva, om man ock icke tager i betraktande planerna med operahus-premieobligationerna eller funderingarna inom den i ett haf af guld simmande Dramatiska teaterns association att omorganisera sig och välbehöfligt nog gallra och rekrytera sig, hvilket senare jag i min stilla tanke tror komma att stanna vid de många orden. Det är ju for öfrigt en mängd andra förändringar som skett i teaterverlden. Gamla och unga direktörer nedlägga spiran, sedan de genom bekymmer och mödor fått lära sig att ett direktörs-skap icke är precis så lätt eller inbringande, som de i sin oskuld förmenat Men nya komma altjämt, lockade af teaterrörelsens hasardspel. Och är teaterverksamheten alltid till en del beroende på hasard, så pläga minsann ock våra teaterdirektörer icke genom sina handlingar forsumma framhållandet af den sidan af saken, ty någon verklig » dessein » har man ibland mycket svårt att skymta. Går det, så är det bra; går det icke, ja, då är det konjunkturerna, dessa alltid åtkomliga an-svaringar för mensklig dumhet, som förvållat altsammans. Krachen vid Södra teatern var ju länge att motse, trots alla den exakte och objektive C. L: s nitiska och fantasirika puffar för den skådebanan och berodde väl ytterst på oförmågan att rätta mun efter matsäcken hvad truppens storlek, löner, repertoar, iscensättningar etc. beträffar.