Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom första alternativet inbjudes såväl R. o. Ad. sorn BondeSt, att förena sig med de 2:ne andra R iksSt:n, En af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. till bifall derå skulle förutsätta möjligheten, att R, o. Ad. kunde afstå densamma. För sådant läll har Utsk. föreslagit, aft R. o. Ad. mätte förena sig med BondeSt, sorn beslutat, att bestämmandet af mynteuheten är ett af båda Statsmagternas afgörande beroende lagstiftningsämne. Derigenom skulle R. o. Ad. komma att fatta ett beslut, sorn står i rak strid med 79 § Reg,F. oell hvad Hr Gr. o. Landtm. Under discussionen öfver nästföregångna mål yttrade såsom sin tanke om grundlagens stadgande i detta fall. Jag kan således ieke finna, att Hr Gr. o. Landtm, lagligen kan på BancoUtsk:s nu 248 Den 21 Augusti. föredragna betänk, göra proposln. Skulle, emot min förmodan och emot livad Hr Gr. o. Landtm, nyss antydde, Hr Gr. o. Landtm, likväl nu finna sig kunna göra pi-opos. på TJtskls jerttnknihgsförslag, får jag till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida icke, i händelse R. o. Ad. instämmer i BondeStrs beslut och således a Stånd stadna emot 2, frågan är af beskaffenhet att böra förfalla och icke sådan, att den nödvändigt fordrar afgörande, i följd hvaraf jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, i alla fall ej skall meddela propos. till bifall å den Votertspropos., som af Litsk. blifvit framställd. Hr Tham, Wolrath: Mycken lärdom har BancoUtsk. i dess nyss upplästa betänk, utkramat för att derigenom vägleda sig till det raisonnement, att Konungen ej äger rätt att begagna, hvad Hart i alla tider haft rättighet till och hvad i Reg.formen uttryckligen omnämnes såsom Konungens rätt.
Vidare tillägger Friherren; ”Den enskildta uppfostran hat dessutom felet af bristande täflan, af veklighet i Föräldrars hus, ochafsaknadt umgänge med jemnårige hvarunder dessa vänskapsband tillknytas, hvilka starkast af alla, lifvande ynglingens glada minnen uti en mognare ålder, gifva stöd åt den på tjenstemannabanan eller i samhällslifvet inträdande ynglingen, och då i synnerhet ärö af vigt för den medellösa och på Faraillerelstioner blottade, sorn eljest flår en/dm och förlorad i den nya krets hvari han inträder.” I sanning, dessa tvenne tankeperioder, tala högt för den offentliga uppfostran, och bevisa huru litet man pä tjenstemannabanan har att hoppas utan Familier elationert då man icke endast kommer att stå enfami mert äfven är förlorad. Huru magtpåliggande blir det icke derföre att dessa lyckliga relationer, söm kamrat/kaperi och vänfkapsbanden åtminstone gifva, Utsträckas, äfven i afseende på Militairer utom KrigsAcademien på Carlberg till de öfriga Academiéfna, och ännu bättre till Gymnasierna och om möjligt ända till ApolögistSkolorna, hvarigenom uppfostran för alla stånd* blefve så allmän och utvidgad, sorn är görligt, på det att dessa band må bli desto större och starkare och dess trådar komma i gemenskap med alla samhällschsser, 6å öfverensstämmande med en Coostituttonel Statsförfattnings anda och kraf, och Så välgörande för hvarje individs framtida lycka, om man icke skall stå ensam och förlorad, Ändå tror Friherren att Universi - 2 o5 2>é« 21 .Mz/i f mi teferne äro olämplige för Cadetter; ”att Gytrimjieierne ej äro tjenlige för andra än de som egna sig till Lärdomsståndet, att
Någon anledning wore wal för närwarande icke att twista, att ju hela detta pappersförräd kan frän Banquens Bruk anskaffas, hälst de Ehartor hwilka nyttjades kill biläggning, skulle för minskning af pappersäkgängen icke utgöra i format mer an ^ ark, men om an icke alt papperet skulle der kunna Åstadkommas, ansägo Utskottet att Åtminstone sä mycket borde erhällas som skulle anwändas till de större Chartor af En Riksdaler och drröfwer samt widare bet papper som erfordrades till de mindre Charlome genom BanquenS försorg inköpas och med något wisil desi märke förses; äfwen som upcagas uti räkenffaperne kill ordentelig redowisning och sörwaras pä enahanda sätt med Banquens öfrige papper. Den kostnad som till äfwenkyrs kan inträffa genom någon tillökning i Banco - 358 Den 5 Zebruarii. Banco-Betjeningen löner för detta besvär, ffulle efter Utskottets tanka blifwa fullkomligen ersatt uti en större säkerhet för Kronans inkomst och tillhörighet samt uti en med mindre papperssörstöring, pä tillsörliteiigare foc stäld utsäljning och redogörelse af Chartor. Och beträffande äter den omförmäld e Hwitstämplingen, förmente Utskottet att densamma lämpeligast skuäe kunna ffe uti Riksgälds Contoirets Deposuions Contoir hwilket, enligt den underrättelse Utskottet blifivii meddelad, dertill torde hafrva ledighet ocb för en dylik inrättning beqwamligaste tillfället. Men emedan Bewillnings-Utskottet för sin del icke agde att »vidtaga någon författning i det ena eller andra häraf eller ait ulan Riksens Högloft. Ständers uttryckelig» bifall inga i öfverläggning och gemensamt räosörande härom med de Utskott, hwilka tillhörer att sig yttra öfwer Banquens och Rikgälds.
St:r funnit så mycket ”mindre betänklighet att till den i Nåder föreslag”ne serskilda författning örn Svenska Ultramarinska Betänkande n, N:o 434- 609 "Beslttningarnes Styrelse, utan sammanhang med Sveriges grundlagar, oell deras DrätselVerks afsöndrande ''från ali gemenskap med Svenska Financerne, lemna "deras bifall, som de inkomster, hvilka från Ön Slt "Barthelemy erhållas, allt för mycket bero af händel"sernes föränderliga skick, för att af Svenska Statsverket kunna med säkerhet påräknas; Öfverlemnan"des derföre detta ämne till K. M:ts egen omedelbara "höga åtgärd, hälst K. M:t i Nåder förklarat dess af“'sigt vara, att dels med de från S:t Barthelemy inbytande inkomster organisera ett serskildt Departe"ment af Pommerska Expeditionens Embetsoch Tjenstemän, dels att vid hvarje Riksdag låta komma till "R. Stms kunskap hvad i denna del af Styrelsen sig "tilldragit, hvad fördel för moderlandet deraf kunnat "vinnas, och i hvad mon överskjutande intrader kun"nat till allmänt nyttiga anstallter i Riket användas. "Då R. St:r vid detta beslut häftat det vilkor, att administrationen af S:t Barthelemy hädanefter icke kan "komma att belasta Svenska StatsVerket, ehvad in"komsterne blifva högre eller lägre, utan sådane anstalter vidtagas, att af öfverskotten, enär de inträffa, "alltid hålles tillhanda hvad, till fyllande af bristerne, "derest sådane skulle uppkomma, erfordras, anse R. "St:r ett sådant stadgande instämma så väl med hvad "i afseende på Pommern alltid blifvit förfarit, som "med hvad i afseende på Svenska kronan framdeles "tillfallande Ultramarinska besittningar är att iakttaga." Och som, i följd häraf Ön S:t Barthelemys administration och drätsel tillhör, enligt K.
Hjerpe hade visserligen icke bestridt den tunga och mödosamma tjensten så långjtid, sorn sin åldriga kamrat, men lian var dock ordi - 748 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 464. narie tjensteman samt hade afbrutit sitt föregående lefnadsyrke på en väg, sorn ofta förer tili en god bergning, blott för vinnande af en ordinarie och sjelfständig plats. Hierpe, sorn är till åren kommen och har 4 barn, lider emellertid nöd, under sträfvandet på en annan bana för de sinas bröd, och del är derföre jag härmed såsom en akt af rättvisa, som Staten bör visa äfven den ringaste af sina tjenare, föreslår: alt Hjerpe, som för öfrigt eger hedrande vitsord att förete, må varda uppförd å allmänna indragningsstaten till åtnjutande af en årlig pension af 700 R:dr Runt, motsvarande rnedelbeloppet af hans löneinkomst såsom ordinäre Jernvräkare. ✓ Bifogande härhos i afskrift de för upplysning i ämnet nödige handlingar, anhåller jag vördsamt om remiss af denna min motion tiil Stats-Utskottet. Stockholm den 50 November 1862. Rob. Fr. Gross, från Calmar län. Af Pehr Byström från Jemtlands län, om förhöjning i del af Kongl. Maj.t vid innevarande riksdag lill anläggning och förbättring af mindre goda vägar äskade anslag. Det år visserligen sannt, att frågor om statsanslag äro i allmänhet, om icke just helt och hållet så till sägandes förhatliga, dock likväl mindre välkomna, men det förekommer ock sådana, som icke allenast förtjena alt mildt bedömas, utan ega ock oemotsägligen anspråk på bifall; och »let är på en sådan jag, uti denna min motion, i korthet tager mig friheten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
Att om wäl ett Befäl icke ofredas/men dock wid en owanligt stor folkstockning befarar oreda, och det, efter gjorda wänliga warnin-gar, beböfwer sätta sig i tillstäNd att bruka mäld, och derefter gifw t de signaler, som antyda hopen att ätffiljas inom en wiss bestämd tid, äro alla de, som en sädan antydan icke hörsamma, ansedde sä som medbrottflige i oredan. Zw Att detta sä Mycket mera är gällande, om den samlade folkhopen werkeligen redan öfwergätt till oordenteliga handlingar; dä likwäl, före de firestrifna signalernas, inga andra än de som gripas i wäldfam gerning kunna anses medbrottflige. - * ' DS Z08 Den 29 September. Dä de fall, hwarwid en Martial-Lag mä knnna anwändas, salunda blifwit bestämda, böra de foi maliteter anföras, hwilka nödvändigt böra föregä dest anwändande. Desta igenfinnas i Förflägets 2 §. — Jag ffulle i allmänhet wara af den tanka, att alla desta beffrifningar om förutgående anstalter ej fördes under form af lagparagrapher, utan endast såsom underrättelser för dem som böra åtlyda Lagen. Endast straffen böra fä denna form. En sadan alldeles ny redachion af denna Lag ffulle bidraga att Aöra densamma klar, och om föreffrifterne da framställdes i korta sattser, ffulle de dels lättare begripas, dels säkrare utrönas om de nog bestämdt och med pastande ord blifwit uttryckte. Hwad sjelfwe de föreflagne föregä - ende anstalterna beträffar, tror jag att hwarje anmaning bör föregäs af ett eller flere skott, och att i stället för en fana alltid en tafla bor nyttjas, pä hwilken wore fästad med stora bokstäfwer och ziffror uppgiften om tiden inom hwilken folkffingringcn bör gä för stg. En sädan tafla kan äfwen cm natten med lycktor upplysas.
— I anledning slutligen af Herr von Hartmansdorffs anförande, får jag yttra, det jag hellre önskat, att den värde Talaren hade besvarat skäl med skäl, än att hålla sig vid min person. Mina motiver hafva endast varit, att vederlägga Herr von Hartmansdorffs reservation. Jag trodde mig dertill äga samma rätt, som han begagnat då lian uppställt den. Långt ifrån att förmoda afsigter hos mig, att yttra något som för honom kunde vara obehagligt, skulle jag snarare hafva väntat, att han bordt finna, i mitt bemödande att vederlägga honom, en gärd af den uppmärksamhet jag skänkt hans skäl, och lika litet som min mening varit att uppstämma någon segersång öfver den seger, hvarom han nu behagat underrätta mig; lika litet har jag trott hans afsigt vara, att, efter det lidna nederlaget, sjunga sin svanesång på de ruiner af vårt Fädernesland, som han så poetiskt skildrat. Herr Tham-, Wolrath: År 1823 afmålades med svarta färgor de olyckor, som skulle träffii Landet i anledning af de beslut, hvarigenom Ständerna då afslogo realisationen. Dessa målningar afskräckte då Den n Februarii e. m. 335 icke Slåndet, och jag förmodar att sådana målningar nu lika litet skola afskräcka Svenske män från alt taga beslut, nyttiga för deras Fädernesland. Man har utkastat den farhåga, att realisationen icke skulle blifva sanctionerad. Huru står väl detta inkast tillsammans med Kongl. Maj:ts första proposition vid denna Riksdag i frågan om penningeverkets ordnande och det förhållande, att först då Ständerna tagit tjenliga åtgärder i afseende härå, Konungen har framställt den proposition, hvilken är grunden till delta StatsUtskottets Betänkande. Jag åtminstone kan icke förmå mig deltaga i den misstankan, att Regeringen sjelf skulle vilja förstöra sitt eget verk. Huruvida det vore möjligt för private att upptaga lån från utländningen, har Herr Rosenblad redan tillräckligt visat.
Jag såg framträda, förd af Ferdinand Prévost, en ung kvinna, hvars åsyn vid första ögonkastet var långt ifrån bländande. Med en växt, något litet under medelmåttan, var hon hvar-ken skön eller vacker, i dessa bägge ords vanliga mening; men på hennes rena panna och i den klara blicken tyckte jag mig återfinna en reflex af den hemlighetsfulla klarhet, hvilken för den yttre verlden uppenbarar en osynlig verld. Hon gjorde på mig effekten af en landsflykting från mina drömmars land, och jag har sedan endast behöft påminna mig denna afton utan morgondag för att förstå Meyerbeers ord om just denna samma kvinna: — » Det är det delikataste uttryck af den aldra mäst jungfruliga konst, som tänkas kan !&gt; Hon sjöng Alcestes aria: tDitnnités du Styxf — Alices romans: » Ta, dit-elle. » — Agathas aria ur Friskytten: La calme se répand ... » Vidare, tillsammans med den redan något åldrade Levasseur, duon ur Hugenotterna » Pour sauver une tête si chère! samt slutligen tillsammans med Duprez den stora duon ur Vestalen. Allt efter som hon fortfor att sjunga, erfor jag en mer och mer egendomlig känsla. Det var något liknande — jag kan ej finna bättre uttryck — en ängels smekning, främmande för all jordisk lusta och till och med för örats njutning, men som småningom genomträngde hela min varelse och ingaf mig en helt ny föreställning om rätta betydelsen af den så ofta hörda frasen: » så måste det sjungas i paradiset! » I denna okända sångerskas stämma blef musiken immateriel såsom bönen, och det föreföll mig, som hade en oemotetåndlig magnetism dragit mig upp till den rena ideal-verlden för att där mötas med henne. Jag betraktade Christen Urhan, hvars magra ansigte upplystes af ljuset från hans notpulpet. En spansk målare skulle ej ha valt annan modell for att uttrycka ett helgons extatiska tillstånd. Tyvärr dröjde jag ej att märka, att hans och mitt intryck icke delades af någon. De få åhörarne, spridda här och där i salongen, visade tvärtom den unga sångerskan den mest afgjorda köld.
Ridr 50 öre, samt alt, enligt af sakkunnige män algifvet intyg, det förstnämnda Slottet, i anseende till sin stora utsträckning, icke är genom den pä St. Nicolai kyrka befintliga ledare i någon mån belryggadt mot åskeld, funnit sig jemväl böra lill E. K. Majits i berörda afseende gjorda framställning lemna bifall; Varande alltså, enligt Rikets Ständers rörande denna och nästföregående punkt fattade beslut, eli belopp af tillsammans 51,650 Ridr Rimt af Rikets Ständer auvisadt att såsom anslag för en gång lill tillfälliga behof under denna Hufvudtitel utgå. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, framhärdande etc. Stockholm den 15 September 1860. 340 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 423. Hos Ridd. och Adeln uppläst och ogilladt den lä Sept. 1860. Uppläst och godkändt hos Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet deri 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majds nådiga Proposition, angående Leckö kungsgårds användande för ekplantering. (Slats-lltskis Utlåtande N:o 74.) S. A. K. Sedan Rikets Sländer, enligt underdånig skrifvelse af den 19 Augusti 1829. åt Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande öfverlåtit att för ekplantering, helst i rikets sydliga delar, använda 25,000 tunnland dertill tjenlig, nära sjö-farled belägen jordegendom, hvartill företrädesvis borde väljas sådane kronoparken kungsgårdar och krono-allmäriningar, som uppfyllde berörde vilkor och vore eller blefve, eller kontrakts eller förläningsrätts tilländalöpande, disponible; samt Kongl.
När krincixavn doge, uphörde vicariat^. Grefwe v okna. Min tanka är ej sa förmäten , at jag stulle wilja wara Landtmarstalk. Men 220 Den 6 Mars. Men nar Landtmarffalken gatt bort, förer äldste Grefwen ordet. Jag försäkrar at det ej är hos mig någon högfärd; men jag tror, at när det warit mig förtrott at föra ordet wid voteringar, ser jag ej hwarföre icke, när Landtmarffalken dödt, innan Konungen constitusrat någon i hans ställe, äldste närwarande Grefwen da ma föra ordet. Grefwe körner förnyade den af Herr käblman yttrade önskan, at hela momemet matte utgå. Herr Lock ropade hertil Nej. Herr Lilverstolpe, I^reäric Lamueli trodde at allas tankar kunde förenas, om i §. insattes: ac när Landtmarffalken dör, afwaktas konungens utnämnande af en ny. Grefwe volin». Jag afstar altför gerna, vm Högloft. Nidderffapet och Adeln sa behagar; mit yrkande kommer ej af högfärd; men jag tycker , at under mellanliden äldste Grefwen bör wara Ordförande. Herr Grefwen och Landtmarskalken bad Nidderffapet och Adeln förena sig om et beslut. Undertecknad silverstolpe,6 u stak ^braks IN, ansag det wara otwifwelaktigt, at wid inträffande Landmarffalks-vacanco, Nidderffapet och Adeln ej kunde famlas innan en ny Landtmarskalk wore utnämnd. Gref - Den 6 Mars. 221 Grefwe körner instämde häruti, tilläggandes, at detta bewisades än mera deraf, at äldsta Grefwen ej wid Riksdagens början kunde sammankalla Ståndet, innan Landtmarskalk more nämnd. Friherre stosenbsue lilstyrkte den af Herr Lilverstolpe, kreäric Lamuel, söreflagne recluätion; hwilken, uppå derom af Herr Grefwen och Landtmarfkalken gjord proposition Bifölls.
Diarium bör insändas, hvaremot verkställigheten af Utslag bör följa inom fjorton dagar i Stad och tre månader på Landet, hafva Riksens Ständer trott, i afseende härpå, det stadgande vara lämpligt, att Magistrat och Kronofogde ovilkorligen böra, genast vid Utslags emottagande till verkställighet, deröfver utan betalning afgifva bevis till fordringsegare; att den borgen, uppbördsman, vid tjenstens tillträdande, skall ställa, bör gifva säkerhet för de enskildte medel, som i tjensteväg uppbäras, närmast efter de allmänna medel, Uppbördsman om händer får; samt att till ersättning för sådane, enligt tjenstpligt uppburne, men derefter förskingrade enskildte medel, vederbörande jemväl skola, närmast efter Staten, i fall af allmänna medels förskingring, ega förmånsrätt till uppbördsinans tillgångar framför andra fordringsegare» 6 Underdåniga Skrifvelser. Hvad Riksens Ständer sålunda föreslagit, fa Riksens Ständer till E. K» M. i underdånighet öfverlemna , med underdånig anhållan, det täcktes E. K. M., i händelse förslagen bifallas, i Nåder låta utfärda allmän Författning i ämnet». Riksens Ständer framhärda etc. N:o 302» Uppl. o godkänd hos Ridd» o. Ad. d. 10 Nov. 1823» Preste-Ståndet d. 13 Borgare-Ståndet d. 1 a —- -— Bonde-Ståndet d.17 Riksejis Ständers underdånige Skrifvelse till' Kongl. Maj:ly angående Tulluppbördens inlefver ering till RiksgäldsContoir et m. nio. S. A. K.
Agda man ock ej att hoppas en förändri ig till det bättre och nyttiga, re hos Tjenstefolket, i samma mott d#t af» Be sv. och Ekon. Etsk. Betänkanclen. 395 lägsnades från det flvfetiga och ostadiga i lynnet, sorn alltid, det må vara med skäl elter oskäl, föreställei: sig någon glädje eller nytta i begagnandet af Lagens bokstaf.” Uti detta yttrande förenade sig Herr Hertzenhjelm. Herr Flanck yttrade sig skrifteligen: ”Jag anser förändring af Tjänstehjons flyttningstid på Landet, och i de Städer, som hafva Jordbruk, vara nödvändig, och får vid förslaget endast göra den anmärkning, att flyttningen borde utsättas till den 25:te, eller slutet af Mars månad, på de grunder att Vinter-arbetet är då gemenligen förrattadt, och något mellanstånd, till utbyte af Tjenstehjon, inträffar, innan Vårarbetet eller så»ingstiden infaller, och ått, enligt min förmodan, de Tjenstehjon, sorn sjelfva måste besörja jordens tillredning, såning, grödans afbergning och utfodring, skulla med mera flit, skicklighet och ansvar förrätta dessa, på hvarannan följande, vigtiga arbeten, då de sjelfva i ena afseendet draga nytta af sitt välförhållande, eller, i det andra, skada af sin vårdslöshet, än om det ena Tjenstehjonet förrättar utsädet, och oftast blott till en del bergningen, samt det tillflyttande ulfoddringen och kreaturens skötsel med det foder, som vårdslöst och illa blifvit bergadt. Henna tid öfverensstämmer äfven med Landtbrukares, Aboers och Torpares stadgade lämpliga flyttningstid. Ut Supra. Iiest), ock Ekon. Ut sk. Betänkanden. 397 N:r 78. M. II. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonamiUtskotts ytterligare Utlåtande oni inrättande af ett Spannemåls-magazin i Borås-.
Herr Grefve Ankarsvärds och Kammar* RättsRådet Stråles sökta befrielse frän ansvarighet för aflidne LandtRentmästarea Sydows Balance. 7:0 Angående anslag af medel till Allmänna Arbets* och Correctionshus. 9 > fl:o I anledning af Grosshandlaren Äb5rg Anderssons och Bådmannen Bagges Memorial om restitution af den Bevillning sorn Uddevalla Stads invånare, enligt 1812 *rs stadga, erlagt utöfver det genom 1810 *rs förordning bestämda förhållande till beloppet, sorn efter sistnämnda Förordning fkolat utgå. JJen 25 Juli e. mf g:o I anledning af Radmannen Ba^* ges Memorial om förvexling af forslitna Bancooch RikSgäldsSedlar. 10:0 I anledning af Harrar Fullmätta tiges i RiksgäldsContoiret Memorial, angå* ende åtskilliga förändringar i Reglementet för General AssistanceContoiret, samt afskrifning af en uti nämnde Contoirs Räkenskaper halancerad Samma af 6ö R:d, 52. sk. Banco. 11:0 Angående aflöningen vid General AssistanceContoiret, Företogs till afgörande StatsUtskottets Sedan den 23 dennes på Rordet hvilande Betänkande, i anledning af några utaf Riksens Ständrs Revisorer, år 1815, väckta frågor, rörande redovisningen för StatsVerkets medel. Friherre Stael vort Hollstein, Corfitz Ludvig: Vid i3i2 års
Rikets Ständer anse alltså, att man, för vinnande af månadtliga ting eller rättegångsdagar, på säll Lagkomiléen föreslagit, icke bör vidtaga en så genomgripande åtgärd sorn domsagornas styckning och reglering efter det år 1847 af dåvarande Justitiestatsminislern framlagda förslag, utan att samma ändamål lättare bör vinnas genom en successiv reglering och sammansmältning af de många härader och tingslag, i hvilka domsagorna nu äro sönderstyckade, och att menigheternas beredvillighet för en sådan reglering desto säkrare bör kunna påräknas, om lagen på förhand undergår en sådan förändring i afseende på Häradsrätternas arbetsordning, att tingslagens sammanslutning ovilkorligen måste föranleda ökade rättegängstillfällen. Det är emellertid svårt alt beräkna, huru långt man, äfven på den väg som Rikets Ständer sålunda antydt, för närvarande befinner sig från uppnåendet af nyssnämnda önskningsmål. Enligt de upplysningar, Rikets Ständer kunnat inhemta, finnas för närvarande endast nitton domsagor med en för hela domsagan gemensam tingsstad; och för dessa finnes intet hinder alt genast införa månadtliga ting, på sätt Lagkomitéen föreslagit. Rikets Ständer anse, alt man, för ett kraftigare befordrande af reformens genomförande, kunde utan lära gå ett steg längre än Lagkomiléen föreslagit, och föreskrifva månadtliga ting äfven lör de domsagor, som hafva två tingsstäder. Om domaren t. ex. på den första måndagen i månaden håller ting på den ena tingsstaden, så bör han ganska väl kunna på den andra eller tredje måndagen i samma månad infinna sig å den andra. Detta skulle blifva förhållandet med trettio af Rikets domsagor. Att bland dessa fvrationio domsagor, i hvilka sålunda månadslingen efter Rikets Ständers omdöme genast kunde införas, några bestå af flera härader och tinslag, än tingsstäder, torde icke utgöra något hinder för den föreslagna anordningen, emedan följden deraf endast blefve att två särskilda nämnder finge vara på samma dag tillstädes, och just delta förhållande skulle sannolikt verka dertill, att härader och tingslag med gemensam tingsstad snart förklarade sig villiga att äfven sammansluta sig lill gemensamt tingslag.