Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ändamål för jernvägar uti vårt land, som kan och bör med slatsuppoffringar sökas, är underlättandet af våra export-varors forslande till inlastningsställena och öppnandet af möjligheter att åstadkomma ett betydligare tillgodogörande af våra rika, i vissa afseenden outtömliga tillgångar derutaf. Stats-ekonomens blick bör fästa sig vid detta ändamål och ej låta förvilla sig af skimrande förespeglingar, hvarigenom de medel förspillas, hvilka, väl använde, kunde befordra en sådan, samhällskrafternas framtida utveckling påskyndande och national-välståndet allmänt omfattande, ytterst vigtig åtgärd. Någon början dertill är gjord genom mindre, men lyckade, jernvägsanläggningar uti Wärmland och genom tillämnade arbeten uti Westmanland; och det anslag, R. S. vid denna Riksdag gjort för jernbanan emellan Nora och Örebro, går uti samma syftning. Kostnaderne för sådane arbeten äro jemförelsevis ganska måttlige, roen de uppfylla sitt ändamål. Hvarföre icke fortsätta på samma sätt? Skalan kan ökas, utan att derföre inleda Staten uti öfverdrifna utgifter, som skola bestridas utan afseende på Statsverkets en annan tid blifvande tillgångar, och målet småningom vinnas utan skuldsättning. Det vinnes i alla fall ej brådstörtande; ty grufvedrift, tackjernsblåsning och stångjernssmide improviseras ej. Men, ville man i sådan afsigt årligen använda 250,000 R:dr och i denna rigtning framgå under en tid af 40 år, skulle uti våra bergslager kunna verkas ojemförligt mera i verkliga förbättringar, än som af ifrågavarande projekt någonsin kan åstadkommas. Slats-Utskotlets Utlåtande, Jtä 540. 13 Genom den af Stats-Ulskottet nu föreslagne garanti af 230,000 R:dr årligen uti 40 år, inledes Statsverket uti en ansvarighet, sorn blir tung att bära. Utrymmet utaf en reservation kan ej medgifva intagandet af de beräkningar, hvilka utvisa att en jernväg från Köping lill Hult svårligen kan inbringa hvad som erfordras för dagliga driften, årliga underhållet samt inträffande ombyggnad.
Nu är i allmänhet all misshandel i gällande lag belagd med bötesansvar, och derföre bär jemväl Utskottet tagit ledning af nyssb^rörde stadgande, då Utskottet föreslagit, att om skada tillfogas med lifsfarligt vapen, skall den brottslige bota för skadan serskildt enligt lag, samt der förutan straffas med antingen böter, eller arbete å fästning eller koriektioi simäitning till högst sex månader, i hvilken sednare omständighet Utskottets förslag således helt och hållet öfverensstämmer med förslaget till ny Strafflag. En fullkomlig öfverensstämmelse kan icke ega rum, utan en mera vidsträckt och omfattande förändring i lagstiftningen, hvarom dock nu ej är fråga. Det nu anförda torde emedlertid innefatta tillfyllestgörande anledning till Utskottets åtgärd att till förnyad pröfning af Rikets Ständer oföiändradt återlemna ifrågavarande Betänkande. Stockholm den 21 April i845. STOCKHOLM TRYCKT H03 W. F. SAfcMAH 1845.’ Jjag-Utskotteta Utlåtande, N:o 107. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 April, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 91 öfver väckt motion om förmånsrätt för förskott, lemnadt på varor, som blifvit till försäljning emottagna m. m. Emot nämnde Belänkande, hvilket Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallit, men öfrige Riks-Stånden till Lag-Utskottet återremitterat, har blifvit anmärkt, att Utskottet saknat fullt giltiga grunder att afstyrka den ifrågaställda förmånsrätten för förskott, lemnadt på konnässement öfver skeppade varor. Om nemligen varorna ännu icke blifvit till förskottsgifvaren uttryckligen öfverlemnade, så voro de likväl i sjelfva verket ställda till hans förfogande. Skepparen tecknade icke konnässement förr, än han fått varorna ombord; men ifrån detta ögonblick stod han i ansvar derför, och vore egentligen att anse såsom ombud åt den, till hvilken konnässementet blifvit stäldt.
Då han kom hem, var han den Vilhelm Hjort, jag skildrat, denne skygge, tillbakadragne unge man på tjugu-åtta år, som alla familjer, der det fans giftasvuxna döttrar, ville ta emot med öppna armar, men som föredrog att lefva sitt eget lif — ensam, trist och grubblande. Man sökte naturligtvis gissa orsaken, men ingen lyckades upptäcka den. Och Hjort var hemlighetsfull och sluten som en sfinx. Och till honom var jag uu bjuden » på någonting alldeles särskildt » julafton. Och i frack! Min förvåning var berättigad. Då jag senare på qvällen stannade utanför hans bostad vid Sturegatan, fann jag hela våningen upplyst. » Det måtte vara mycket folk », tänkte jag. Och så gick jag upp. Jag mötte värden sjelf i tamburen. Han var också i frack, men några gäster syntes inte till. » Nå, det var då hyggligt, att du kom! » » Men jag kommer visst för tidigt? » » Visst inte stig in bara och gör dig hemmastadd. Det står punsch och cigarrer i mitt arbetsrum. Jag kommer strax. » Jag gick in i salen. Der stod bordet redan dukadt. Jag räkuade tretton kuvert. » Tretton! — Han är då inte vidskeplig af sig! » Öfverallt voro ljus och lampor tända; i salen stod en väldig julgran med vaxljus och flaggor; här och der på småbord funnos förfriskningar, och i de eleganta cheminé-erna brunno präktiga björk vedsbrasor.En festlig stämning låg öfver det hela — hade bara inte bordet varit der med de tretton kuverten! Jag slog mig ner i soffan inne i hans arbetsrum, tände en cigarr och började röka. Det var ett stort, smakfullt möbleradt rum med tjocka mattor, tunga, veckrika portiérer och ett par utsökta dukar af Wahlberg på väggarna. Bokskåpet innehöll gedigna saker, mest vetenskapliga arbeten. På skrifbordet midt ibland en massa konstsaker reste sig ett fotografiställ af brons, som uppbar porträttet af en qvinna — en ung och mycket vacker qvinna. Jag kunde icke påminna mig ha sett henne förr. Kortet var taget i Paris — hos van Bosch. Jag satt just och funderade öfver, hvem det kunde vara, då Vilhelm Hjort trädde in i rummet. iNu böija mina gäster komma.
Detta allt, med hvad mera under frågans behandling! inom RiksStånden blifvit anfördt och påmint, har Utskottet noga öfvervägat; och enär, efter Utskottets tanka, enda och rätta grunden för bedömandet af de ifrågavarande arne egendomarnes relativa värde ovedersägligen måste hemtas från den besigtning och värdering, sorn, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, blifvit förrättad utaf en af Dess Öfver-Intendents-Embete behörigen tillförordnad tjensteman, i närvaro af ej mindre Deputerade ifrån Riksgälds-Couloret, an ock Ledamöter af de serskilde Embetsoch IJandtverks-classer inom Uufvudstaden, hvilkas yttrande kunnat tjena till ledning vid samma förrättnings noggranna verkställande, så har Utskottet häraf ansett blifva en rättsenlig följd, att Stats-Verket, i händelse af det föreslagna bytets bestånd, borde tili Stockholms Stad utbetala skillnaden emellan värdet af Assistance-Contorets hus, och det högre värde, hvartill inii essen stei lis k a egendomen blifvit uppskattad.
När det V i svepte in oss i våra själar och kröpo ihop på vagnssätena, oeh så sjöngo vi. V i sjöngo nästan hela vägen; kämpavisor, folksånger och andra sånger, som Susette tyckte om, medan den ena vagnen efter den andra rullade oss förbi, fulla af folk, som också hade varit i skogen, och som nu skulle hem. Småningom upphörde sången, då vi kommo närmare staden, de minsta sofvo och vaknade först, då vagnarne dånade under hvalfvet i Österport, och så var man hemma i staden igen, och sommardagen var förbi. — (Forts. o. slut i nästa n:r.) Den stona pristiflingefi. På fleres begäran har redaktionen beslut it utsträcka inlemningstiden för tåflingsskrifterna till och med den 15 instundande augusti. Obs.! Ett pris om 500 kr., tre om resp. 75 kr. och ett om 25 kr. Se utförligare härom i n:r 17 och 23 af Idun. Hemlif. Af I / lsseg. rosshandlar Xs dotter, en vacker elegant, ung dam på en aderton, tjugu år, kom smågnolande och leende in från en promenad i staden. Ah, se både Rose och Minna, » utropade hon gladt öfVerraskad och kysste sina båda kusiner. Kammarjungfrun fick hastigt befria henne från hatt, parasoll m. m. o c h så slog hon sig ned för att riktigt få spraka med dem. E o s e var nog ofta hos henne; hennes far var kapitalist, bodde vid Esplanaden o c h förde ett fullt lika stort hus som hans svåger grosshandlaren gjorde, där han bodde vid Strandgatan. Minnas far var död, modern o c h hon bodde långt upp i Vasastaden i knappa omständigheter. Minna gaf musiklektioner, broderade m. m., men det var mycket svårt att bli af med något arbete. Sina rika kusiner brukade hon ej ofta helsa på, men nu hade Stefanie bedt henne så vänligt att komma snart, och därför tyckte hon, att hon måste gå dit. » Det var då riktigt hyggligt af er, flickor små, till o c h med Minna gör mig den äran, » hon nöp henne skälmaktigt i kinden.
Maj:t i nådig Skrifvelse till Rikets Ständer den 13 Januari innevarande år, jemte det de hulvudsakliga åsigler, hvaruti Kommittéen stadnat till grund för sitt förslag, af Kongl. Maj:t gillades och hänfördes under fem olika punkter, utmärkte med Litt. a. b. c. d. och e., för öfrigt i nåder andragit, att bland dessa hufvudgrunder vore den, alt de författningsenligt skjuts-skyldige, men nu icke till gästgifverihåll eller reservskjuts indelade hemman skulle, lika med deni, som nu utgöra detta besvär, bidraga till skjutsningens uppehållande, både i och för sig riktigast och innefattade tillika det nödvändiga vilkoret för verkstälibarheten af de förslag till skjutsningsbesvärets ordnande, som Kommittéen i öfrigt framställt, Pä flere i den nådiga Skrifvelsen anförda skäl, och då derigenom ordnandet af hela den vigtiga angelägenheten, enligt den af Kommitterade uppgjorda plan. och särskildt möjligheten att bereda postföringens förening med anstalterne för resandes befordran skulle hufvudsakligen underlättas; ansåge sig Kongl. Maj:t böra föreslå Rikets Ständer, att, ehvad Kommiltéens åsigter i Öfriga ämnen vunne Rikets Ständers godkännande eller icke, antaga Kommittéens förslag i omförmälde del och, i sammanhang dermed, bifalla att, under vilkor Kommittéen föreslagit och i den mån sådant finnes lämpligt, postföringen må frän posthemmanen skiljas. Då, till iahemtande af Rikets Ständers beslut härutinnan, äfvensom i öfrigt till ledning vid de vidare åtgärder, som i ärendet blefve erforderlige, Kongl.
Slutligen hafva vi i vårt eget land de närmaste bevis på huru långt den osedliga sliteraturen och dess följder kunna gå. Vi hafva sett författare sådana som Strindberg och hans manliga efterföljare öppet uppmana ungdomen till otukt, samt skolgossar anda f r h tolf års ålder förfalla till sådana laster, Ilvartill denna literatur gifvit klaven. Vi hafva vidare sett en helt ung qvinlig författare välja till sitt älsklingsämne den urartade sinligheten samt blifva försvarad till och med af qvinnor. Vi hafva sett annonseras offentliga föredrag till framjan och spridning af laster och brott. Men å andra sidan ha vi också sett en del af dessa företeelser bemötas, visserligen allt för lent af den dagliga pressen, men så mycket kraftigare af sådana motskrifter som lektor Personnes dräpande kritik af Strindbergsliteraturen l, Franks » Våra barns farorrs2, prof. Rudins gensvar på ett af de ofvanriamda föredragen, m. fl. Och vi ha derjämte hört sägas, att vid Lunds universitet den studerande ungdomen, samlad kring en älskad och ansedd lärare och läkare, fått lyssna till allvarliga och gripande meddelanden rörande förutsättningarna för och vigten af ett sedligt lif. St) - inddcrgs-literatt~rcn och osedIighetcn bland 21 ngdornen. Till föräldrar och uppfostrare samt till de styrande, af John Personnc. Carl Deleen 6r. C: o. Pris 1.25. * ' ~ &amp; a barns faror. En bok för mödrar och unge mgn, af C. J. Frank. Andra uppl. Pris 50 öre. C Under förhållanden, sådana som de har ofvan antydda, d i det icke längre ar möjligt, ens för mödrarna, att blunda för osedligheten och dess följder, ja, då det vore ett brott att göra det, synes det vara hög tid att ocksi qvinnoverlden rustar sig till försvar mot den anstormande fienden.
Cederström numera ändrat sitt förslag så, att ingen otydlighet deri vidare förefinnes, förenar jag mig äfven derom till alla delar; men då jag ej höll någon ledamot fästa uppmärksamheten på en annan otydlighet som i denna § förekommer/är det egentligen derföre som jag nu begärt ordet. Del heter nemi. på esta raden: ”Skulle Statsi ådsledamot tillstyrka Konungen att vigtaga etc.; deraf skulle man kunna draga den slutsats, att, då Statsrådet sjelf förer regeringen, det vore dem obetaget all vidtaga sådana lagstridigheter, hvilkas begående i §:n förbjudes, men hvilket De n 7 April. naturligtvis icke kan vara meningen. Sorn hvarje lag holvard tydlig, tillstyrker jag att ordet ”Konungen’! ilar på i:a raden bor utgå, och §;n erhålla följande lydelse: ”Skulle Slatsrådsledamot tillstyrka vidtagandet af sådant steg’’ etc. Äfvenledes önskade jag att orden ”uppsålligl och bevislig t,” framför ordet ”fördöljande,” måtte utgå, emedan det år naturligt, att hvarje fördöljande är uppsåtligl, och att livad sorn icke är bevisligt, derå kan ej heller något ansvar löija. Dessa ordens utgående utur (j:ri lärer likväl numera ej kunna äga rum, sedan, efter hvad jag hört sägas, R. o. Ad. lärer hafva bifallit den t §:u der samma ord förekomma, hvarföre jag också nu begagnar tillfället att reser vera mig emot beslutet i afseende å nyssnämnda §, hvilken efter mitt omdöme är så oriktig och felaktig, att den ingalunda bort bifallas. Då fråga första gången förevar om antagandet af ifrågavar. förslag, fästade så väl jag som Ur von Hartmansdorff uppmärksamheten derpå, att i i §:n stadgades ansvar för Statsrådsledamot, då han söker öfverändakasta regeringssättet, endast i det fall då det sker våldsain ligen, men icke genom list, äfvensom att ansvaret drabbade, endast då Statsrådet förde regeringen, men icke då Konungen förde den. Jag får alltså, som jag förut haft äran namna, anmäla min reservation emot R. o.
Hof-Canzleren Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Secreteraren Grefve Mörner.) S. D. Uppläste Stats-Secreteraren i under» dänighet till justering ett fötfattadt förslag till Nådig Proposition till Riksens Ständers Statsutskott, angående Rikets' utländska Gäld; hvilket förslag, sådant detsamma härhos finnes Protocollet bilagdt, Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets enhälliga underdåniga tillstyrkande, behagade i Nåder gilla , med Nådig befallning att Proposition skulle, i enlighet härmed, pä vanligt sätt, till Riksens Ständers Stats*Utskott expedieras. Ex Protocollo S. A. Munthe:’ Denna Nådiga Proposition hade visserligen föranledt till brydsamma öfverläggningar, så framt icke Kongl. Majit uti en annan till S:ats Ut - Den 2 o Juli. *94? Utskottet aflåten Nådig Skrifvelse, äfven daterad den 6 dennes, behagat framställa en utväg till utländska Gäldens liqviderande, som ej allenast för det närvarande, utan ock för framtiden bereder en ganska betydlig lättnad uti den börda, Nationen, i och för denna Gäld, skolat vidkännas, och på grund hvaraf S ats-Utskottet uti dess förnyade Fjnance-plan äfven föreslagit en nedsättning uti den Bevillning, sorn till Statens upprätthållande af landets invånare måste utgöras. Och då Stats-Utskottet, i anledning af högstberörde Nådiga Skrifvelse, afgifvit Under denna dag särskildt Betänkande, så to: de Utskottet tillåtas, att få vördsamligen åberopa sam ma Betänkande, såsom det der äfven innefattar Utlåtande öfver Kongl. Majus nu ifrågavarande Nådiga Proposition; hvilket Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande vördsammeligen underställes. Stockholm den 18 Juli 1815. På Högl. Riddersk. På Högv. Prest-Stånuch Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer. Carl von Rosenstein.
3. öfmerjipttabe från 5:te 4?ufnmbtitcln ocf? allmänna tnbragningS;ftaten 8,508: 16. — tiHÖfningar i förfTagswis beräfnabe fumtnor, mot; fmarabe af förfjöjbe infomfl;beräfningar 230,000: 286,188; 28. 2tfrån benna fumma afgå: l:o <£n rnib <£ommerce;£oUegii npa orga; ttifation uppfommeit befparing emot förra flaten för betta Smbetsmerf af ... 3,526: 27. 4. meb 283 tunnor fpanmål. 3:o 3)e rnib regleringen af Äongl. 9Jiaj:ts (£anjli uppf omne besparingar, imber förutfätt; ning att Diifets ©tänber bemilja bet bertill fjär ofroan uppförba anfTag: ntgöranbe närnbe befpa; ringar tilsammans 2,497: 14. 3. meb berunbcr inbegripne 230 tunnor fpanmål. 4:o £>et på ©tmbf)etS;(£ollegii flat nu upp; förba anfTag till ftnittfamma fjufbomars botanbe, f>tt)ilfet, berefl Ovifets ©tänber finna bet böra fafom en allmän utgift fortfara, Äongl. 9)laj:t fbreflår till öfmerflpttning på 8:be Jjkfroubti; teln, bit bet egentligen ljöter 9,000: Wong!. 55t«j:tä 9?ä». t>rop. till 31. 6t., * 1834.) 2 17,876: 24. hvarefter tillöfningen på 2:bra Jjmfmubtiteln blir 268,312:
Ständer aflåtna nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof tillkännagifvit, att, i anseende till den ringa lön, som vore anslagen berörde maktpåliggande, med Revisions-sekreterare-embete förenade Byrå-chels-befattning, svårighet mött att finna lämplig person, som varit villig att samma befattning emottaga, hvarför ock de dertill hörande göromål måst genom annan tjensteman bestridas, samt Kongl. Maj:t uti den nådiga propositionen i sådant afseende gjort framställning i sammanhang med föreslagen ny lönereglering för Revisions-sekreterare-embetena; så och då således ifrågavarande lön för det dermed afsedda ändamålet väl varit behöflig, men icke tillräcklig, får Utskottet, som framdeles vid Stats-regleringens uppgörande skal! taga berörde förhållande i öfvervägande, hemställa, att Revisorernes förevarande anmärkning må fä förfalla. Stats-Utskottets Utlåtande, Jtf 21. 3 § (Rev.-ber. pag. 19. Förkl. pag. 242.) Revisorerne hafva anmält, att, utöfver det å Riks-statens 2:dra hufvudtitel med 6,270 R:dr 16 sk. uppförda anslag för Kongl. Krigs-hof-rätten, hade under hvarje af de båda år, revisionen omfattade, anordnats ett belopp af 3 R:dr 24 sk. såsom lönefvllnad åt Väbeln vid Hof-rätten C. E. Fröléen, hvilken utgift blifvit af nämnde hufvudtitels besparingar godtgjord.
Våra klimatiska förhållanden voro dock icke af den beskaffenhet, att någon serdeles vigt ligger derpå, om fardag å landet inträffar den 14 Mars eller den sista i samma månad; och det är på grund häraf, som Herr Grefven föreslagit; ”att dagen för afflyttning från jord och hemman å landet bestämmes till den sista dagen i Mars månad eller ock till någon annan lämplig dag om våren, samt att, i sistnämnde händelse, flyttningsdagarne i stad förändras till samma dag örn våren, som för flyttningen på landet varder bestämd, samt till den dag om hösten, som sex månader derefter infaller.” Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, har Utskottet tagit i öfvervägande. Och ehuru ostridigt är, att en del of de yrken och näringar, som tillförene uteslut Lag-Utskottets Betänkande, Jt? 49. 5 tande bedrifvits i städerna, nu mera ofta utöfvas på landsbygden, ligger likväl, efter Utskottets omdöme, icke deruti någon grundad anledning att vidtaga den ifrågaställde lagförändringen. Fardagstiderna å land och i stad må vara ordnade under andra förhållanden; men ordnandet har dock egt rum med hänsigt till hufvudnäringarne; och derutinnan förblifver alltid en olikhet emellan stad och land. Då i städerna handel och slöjder måste anses såsom de hufvudsakligaste näringsmedlen, är deremot jordbruket iandtmannens förnämsta yrke; och med afseende derå har tiden för jords afträdande blifvit bestämd. Möjligtvis skulle dock våra klimatiska förhållanden medgifva någon förändring af denna tidsbestämmelse; men då i betraktande tages: att omförmälde tid i allmänhet anses vara för ändamålet väl afpassad, samt att förhållandena å landet för närvarande äro derefter lämpade; så och enär man ej utan serdeles trängande anledning bör förändra lag, och de anmärkte olägenheterna, efter hvad Utskottet redan antydt, icke innefatta en dylik anledning, föranlåles Utskottet vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motion ej måtte bifallas. Stockholm d. 12 Augusti 1851.
I anledn. af H11 Stuarts yttrande har jag närmare granskat PresteStts prot.utdr., hvilket, såsom jag nämnt, icke innehåller någonting särskildt rörande 24 §, men hvaraf jag finner, att Hr Stuarts an märkn. förmodligen afser PresteSt:s beslut vid 26 §, hvarom prot.utdr. lyder sålunda: ”§ 26 sista mom. skulle erhålla föl”jande förändring och tillägg: Kostnaden för den allm. förseglingen efter slutet af April månad hvarje år, äfvensom ”för den försegling, som måste verkställas, då brännvinsbränningen varder genom särskildt förbud inställd, kom"mer att af Kronans medel m. m Kostnaden åter för ”den försegling, som vid Mars och Dec. månaders utgång ”bör verkställas å deras bränn vinsredskap, som begagna ”endast endera brännvinsbränningsterminen, ersättes krono”betjeningen af redskapens ägare med 2 r:st. på kannerum, ”om brännvinspannorna äro lösa, och med 3 r:st. prkanne”rum, om de äro inmurade, i hvilken ersättning reseoch ”tractamentspenningar äfven anses inbegripna. Frih. Boye: Om också icke PresteSt. ingått på den meningen, hade jag, oberoende af andras opinion, alltid skolat godkänna Hr af Ekenstams åsigt uti förevar, fall. Det är nemi. icke billigt, att då en enskild person, sig till fördel, får göra undanlag från allm. bruket, staten vidkännes någon särskild kostnad derför; hvaremot det är i högsta måtto billigt, att den, som erhåller fördelen, äfven vidkännes kostnaden. Jag anhåller derföre om propos. till bifall å Hr af Ekenstams förslag. Den 26 J a n u a r i. Hr af Ekenstam: Ehuru, såsom reservationen utvisar, tillägget varit afsedt vid 24 §, vill jag likväl, då af PresteSt:s prot.utdr. inhemtas, att samma Stånd funnit lämpligast att göra detta tillägg vid 26 §, afstå från mitt yrkande, att tillägget måtte göras vid 24 §, under förbehåll att fä iakttaga detsamma, när 26 § till afgörande förekommer. Hr Hjärne:
Län gjord nnderd. framställning, att på Länets spanmåls-skulder en eftergift af omkring so.eoo fi;dr skulle beviljas, med vilkor, att delta belopp användes till förstärkande af socknemagasins-förråd, der de redan finnas, eller till inrättande af sådane Magasin, der de ännu saknas, hvilket senare vore händelsen på de flesta ställen inom Länet, och kunde, enligt E. K. M:s Befallningshafvaudes tanka, beloppet antingen fördelas i praemier, lämpade efter folkmängden, för att tillgodokomma Länets alla socknar, och deribland äfven de få, som icke begagnat undsättning efter i83o års missväxt, eller ock tillfalla endast de socknar, som upptagit undsättningslån, i mon af deras skuldsummor eller annorledes. Ehuru den med berörde eftergift åsyftade inrättning af Socknemagasin synes för vissa locaier vara af vigt, serdeles som derigenom undsättning utan Statens mellankomst eller uppoffring skulle kunna lemnäs under svårare år, hafva Rikets Ständer likväl, i betraktande deraf, att Staten, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, icke för sådane inrättningars tili vägabringande bör vidkännas någon utgift vid andra tillfällen, än då locala förhållanden, såsom händelsen är i Norroch Westerbotten, göra det omöjligt att i behofvels stund på annat sätt anskaffa erforderlig tillgång å spanmål, och då i öfrigt en så beskaffad eftergift, som den förevarande, skulle föranleda till likartade anspråk från andra Rikets orter, som häfta för undsältningsskulder, ansett sig icke kunnapfrågavarande eftergift bevilja. Jemte det Rikets Ständer sålunda i underd. sig utlåtit i anledning af E. K.