Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer ansett sig äfven böra upptaga det stadgandet, att införsel af alla hittills förbudna, men nu till införsel lofgifna samt med bokstafven L. utmärkte varor, hädanefter inskränkes till de ofvannämnde Stapelstäder, hvarest Tulluppbörden, med Lotsoch IBåk-afgifterne inberäknade, vid berörde är« bok. slut uppgått till en summa af 14000 R;dr, likväl under förbehåll, & ena sidan, att om handeln skulle i någon af samma Städer så minskas, att nämnde afgifter ej under gtne fredsår uppginge till meranäronde Summa, borde Staden förlora denna sin inföfselrätt intilldess, att Stadens Tulluppbörd åter inbragte denna summa, äfvensom att, i händelse någon annan af Rikets Städer, skulle så förkofra sin handel, att oftaherorde umgälder upphinna det i detta fall stadgade beloppet, densamma då må komma i åtnjutande a£ denna sålunda utvidgade införselrätt, hvarom anmälan må till E. K. M. i underdånighet, ihgifvas; men som denna fråga eger ett ome-j delbart sammanhang med de öfrige för Tullbevakningen vidtagande anstalter, få Riksens Ständer densamma till E. K. Mas pröfning 1 underdånighet öfverlemna. 1 sammanhang härmed hafva Riksens Ständer' närmare granskat de för TuRbevhlningensutgörande och uppbörd, eller ock lindring deruti, med hvad mera dertill hörer, gtfne föreskrifter, som finnas, vid Tull-Taxorne, hvarefter Sjö-Tullen för inkommande och utgående varor skall beräknas och erläggas, särskildt fogade, under benämning af underrättelser om hvad i öfrigt bör iakttagas.
Jag har trott mig böra yttra, att det tyckes hafva undfallit R. o. Ad. huru stor kostnaden är lör den referering, som R. o. Ad. beslutat. R. o. Ad. har beslutat, att en eller tvänne referenter skulle antagas, hvilka hvardera skulle hafva lika arfvode med de andra prot.-förande, nemi. 4 '"-dr 24 sk. b:co hvardera 0111 dagen, hvilket för dem begge tillsammans skulle göra 9 r:dr om dagen eller 270 r:dr i månaden och således för dessa tvänne månader tillsammans 54o r:dr b:co. Jag har trott mig skyldig aLt lemna denna upplysning, och det är nödvändigt för directionen att veta huruvida denna summa framgent skall utbetalas; men jag, som redan i 17 år haft det smickrande förtroendet af R. o. Ad., att vara en bland deras directeurer, kan icke annat än med ömhet tala om deras cassör, och skulle önska, att denna afgift kunde så vidt möjligt är besparas, och biträder således den af Frih. Cederström framställda åsigt, att denna summa borde utgå af riksdagskostnadsmedlen. Jag vill likväl ej sätta mig emot, att R. o. Ad. beslutar att med refereringen skall fortsättas ännu någon tid, 46o Den 28 November e. m. och att direct:n således kommer i tillfälle all derom tiIIsi!"a referenterna, så att de nästa Tisdag kunna infinna sig här, emedan de blott äro antagne till den 2 December. Gr. Anckarsvärd: Jag anhåller att bloll med några få ord få gifva tillkänna, att jag bestrider fortsättningen af referei ingeri på den grond jag redan haft äran anföra, nemi. alt jag ej vill blottställa mig för att deltaga i beslut om en utgift af en cassa, hvars tillgångar jag ej känner. Här hafva af en Ridd.direct: ns ledamot betänkligheter blifvit anförda, att längre fortfara med denna kostnads utgörande af Riddarhusets medel, till ej mindre äu 270 r:dr i månaden.
Hon kan ej vägra att bevilja min bön. Jag vill ej tro, att jag skall behöfva tvingas att utgifva denna skrift mot mina närmaste. Jag skall skrifva till henne och möjligen till min svåger. Då de för tillfället vistas på Gunnebo hos min moder, kan jag snart få svar på dessa mina skrifvelser, och först när jag fått det, skall jag bestämma mitt vidare handlingssätt. Helst ville jag kasta allt detta på elden eller på sopbacken. John knuffade till pappershögarne – Nu gjorde han sig i ordning att skrifva till systern. Men han satt en lång stund och tuggade på gåspennan och funderade, innan han började. Så skref han: »Götheborg den 2 april 1809. Min kära syster! Vid delningen af förföljelsens ryktbarhet får förtryckaren icke större lott än den förtryckte, och den mäktige skall mot sin vilja genom århundraden draga i spåren med sig den krossades skugga, och aflägsna tidehvarf skola höra hans klagan och i Minnets tempel utkräfva hans rätt. Jag vågar dristigt påstå, att eftervärlden en dag, då jorden gömmer både Hans Excellens’ purpur och mitt stoft John Hall lät pennan falla. Han strök med handen öfver ögonen och tog upp brefvet för att genomläsa, hvad han skrifvit. Han suckade djupt och skref ännu några rader, men plötsligen greps han af andra tankar, ref sönder brefvet och började ett nytt bref, hvilket han skref till slut. Det lydde: »Götheborg den 2 april 1809. Min kära syster! Vid detta tillfälle, då enighet och samdräkt böra hela de blödande sår, hvars smärta under tretton års förvillelser för det allmänna och hvar enskild samhällsmedlem varit mer än kännbar, uppfyller jag med den största tillfredsställelse de skyldigheter, mitt hjärtas känsla för dig och min alltid ömt älskade moder pålägga, då jag anropar ditt biträde för att i godo vänligen kunna uppgöra de stridigheter, som hitintills till ogagn för alla blifvit på ett bittert sätt underhållna mellan min moder, min svåger och mig.
Riksg:s-kont:s medel böra väl förvaltas på ett för kontoret lämpligt sätt, och om några andra penningar ån Riksg:s-kon(:s har fråga icke varit, likasom icke heller, att Fullmäktige i Riksg:s-konl. skulle kunna utlåna Bankens medel eller dem, hvilka varit att hemta från kreditivel t Banken. Hvad åter angår Hr Mannerskanlzs yttrande, så får jag dertill genmäla, att Bankofullmäktige redan nu hafva tillfälle att inlåta sig med Biksg:s-kont. i sådana afhandlingar, som dem den värde talaren åsyftat, emedan kontorets penningar icke annorledes än efter kungörelse i Tidningar utlånas. Hr von Hartmansdorff: Beskaffenheten af det förfaringssätt Gr. Lagerbjelke upgifvit, torde jag få belysa med ett exempel. Vi antaga, att Riksgts-kont. eger på depositions-räkning i Hanken innnesiående 1 mill. r:dr, samt att det tillika barett räntefritl kreditiv å en lika summa, med rättighet att beloppet uttaga. Nu säga Riksg:s-kont:s Fullmäktige: de penningar, vi på deposilionsräkningen ega, äro icke räntebärande och saknas i allmänna rörelsen, alltså låna vi ut dera. Det sker. Riksg:s-konl. saknar sedermera egna medel för bestridandet af de utgifter, som detsamma åligga. Nu kommer Stats-kont. och afTordrar Riksg:skont. någon del af stalsfyllnadssumman, så alt det måste uttaga hela kreditivel, 1 mill. r:dr. Då säga Riksg:s-kont:s Fullmäktige vid sig sjelfva: som vi hafva utlånt Riksg:s-konl:s egna penningar, så återstår för alt tillfredsställa Stats-kont., endast all från Banken uttaga krcditivbeloppet, hvilket verkställes. Naturligtvis 376 Den 8 Februari. är det betungande för Banken, att pä en gång utlemna en sadan sedelmassa. Endast hälften deraf hade behöft ntlemnas, om Riksg:skont. icke utlånat sina deponerade medel, ulan haft dem att gifva åt Stals-kont.
Begärdes på bordet. Frih. af Ugglas, Carl Gustaf, upläste följande motion: Ju större vigt man, med rätta fäster vid Domaremaktens behöriga utöfvande i sista instansen, desto angelägnare är det, att Ledamöterne i Konungens Högste Domstol icke blott innehafva de för deras ansvarsfulla värf nödige egenskaper, utan äfven äro i tillfälle, alt när, vid en upnådd högre ålder, hälsa och krafter svika, kunna lemna tjensten utan äfventyr, alt, i saknad af enskild förmögenhet lida brist för sina oumbärliga lefnadsbehofver. På K. M. ankommer, att till samma värf kalla endast män af bepröfvad skicklighet. För R. St. åter kan det icke vara främmande, att tillse huruvida hvad angående pension för afskedstagande civile embetsman är stadgadt och det egna förhållandet med tjenstgöringen inom Högste Domstolen böra föranleda någon särskild åtgärd i afseende på Just.-Rådens pensionerande. Den klagan har icke sällan blifvit förspord, att då det skick, hvari Civil-Statens Pensions-lnrättning sig befinner, icke f. n. och troligen ej eller inom lång tid medger pensionsbeloppens skäliga förökning, häri ligger ett hinder för en till det allmännas båtnad ländande tidigare afgång af äldre, icke mera fullt arbetsföre civile Tjenstemän. Ofverflyttning på indragningsslat med bibehållande af hela lönen är medgifven först vid 65 års ålder under vilkor tillika af bestyrkt sjuklighet och en viss föreskrifven tillryggalagd längre tid i Statens tjenst. Som det likväl stundom inträffar, att, före denna ålder, förmågan att, såsom sig bör, fullgöra tjenstepligterne aftager, så mäste då, inom Hof - Den 29 December. 218 Räller och andre Embetsverk, den utvägen begagnas att tjenstledighet, tid efter annan, till och med oafbrutet begäres; och del torde vara ulan exempel, att, om skäl dertill äro för hand, sådan ledighet icke beviljas, åtminstone tlå, när en viss andel af lönen afslås till vikarien;. Men denna utväg är Högste Domstolens Ledamöter förment:
De löner, som, fri hostad oberäknad, dervid böra Biskoparne i de särskilda Stiften tilldelas, bestämmas till följande belopp, nemligen: ”Grunder för en reglering af Biskoparnes aflöning. I :o. 2:o. i Upsala Stift R:dr R:ml 16,000. „ , 12,000. „ , 12,000. „ Linköpings „ „ Skara „ „ Strengnäs „ Transport R:dr B:mt 53,000. 328 Expeditions(J Is kolte Is Fältslag till underd. Skrifvelse N:o 206. Transport R:dr Runt 53,000 „ * 12,000. „ 12,000. . „ „ 14,000. „ 10,000. „ , 12,000. Summa R:dr R:mt 150,000. Der Riskopshus ej (innes, erhåller Biskopen hyres-ersätlning, som af Kongl. Majit bestämmes, dock ej öfverstigande 1,500 R:dr. 3:o. Vid Biskops ålgång eller förut, derest Biskop blifvit med förbindelse att underkasta sig löneförändring tillsatt, skall utredning ske af alla de med tjenslen förenade löneförmåners belopp, lör hvilket ändamål boställenas afkastning bör med noggrannhet uppskattas, samt öfriga hemman, lägenheter eller jordar, som icke af Biskopen bebos eller brukas, eller lör boställets skötsel äro behölliga, så snart lagligen ske kan, utarrenderas, hvarje gång för så läng lid, som för utarrendering af Kronans egendomar i allmänhet är eller varder bestämd, allt i den ordning och på det sätt Kongl. Majit täckes närmare föreskrifva. 4:o.
St:r ersatt blifvit, måste anses hafva med fonden, hvaraf den tilldelades, gått förlorad; så och då i följd häraf något större fordringsbelopp, för från Finland förlorade Inkomster, nu mera skäligen icke bör Stockholms Stora Barnhus tillerkännas, än det hvartill Inrättningens vid Krigets slut och Finlands skiljande från Svenska Kronan derstädes innestående, ännu oguldne Spunls-fordringar uppgått; tillstyrker Utskottet, att samma fordringsbelopp tillhopa upptagit i Inrättningens Räkenskaper till 5,898 R:dr 37 sk. Banco , må, såsom ostridigt Inrättningen tilldelas af de nu ifrågavarande medlen, men all vidare ersättning af Kronan, som med icke mindre än omkring 3169 T:r Sp:ml samt 1166 R:dr 32 sk. penningar Be-tänkande-n, N:o 165. 37 , å il igen denna Inrättning understödjer, anser Utskottet icke böra äga rum. Emot godlgörandet af de upptagne Posterne till Wadstena Krigsmanshus för obetalde har Utskottet icke funnit något att erinra. Men då till följd af K. M:ts Nåd. förordnanden den 2t April 1825 och den 25 Maji 1827, Arbetsoch Spinnhus-Fondernej hvilka förut stått under K. skick de då befunnos, till Disposition af Styrelsen öfver Fängelserne och C01 rections-Inrättningarne i Riket , och således nu mera icke utgöra några särskildta fonder , utan ingått i anslagen för nämnde Inrättningar; tror Utskottet det för desse fonder upptagne fordringsbelopp 998: 12. 1., nu mera böra tilläggas öfverskotterne på Statsverkets Inkomster, dit Utskottet anser den af K. M:t upptagne återstod af 34,692 R:dr 38 sk. 3 r. äfven böra ingå. Blifvandes, i händelse af R. St:s bifall till hvad Utskottet sålunda, i afseende på fördelningen af den influtne ersättningsSmnman, tillstyrkt, en tillökning i de nu disponible
J som ä’ gammal kan båd’ dö och lefva på den tiden, och Gud vare alltid med er, både i lif och död! Farväl, käraste mor! Vi råkas säkert snart, det känner jag alldeles på mig. Farväl, Gud vare hos eder! Och härmed tryckte han de knotiga händerne till sitt ansigte och sina bleka läppar. Modren gjorde intet, svarade intet, tryckte blott sonens färglösa kinder med sina magra händer, och sedan hans händer till sina gråtande ögon, men intet hörbart ord gick öfver hennes läppar. När sonen gick, vände sig modern åt väggen, och Gunnar drog åter för gardinerne. – Farväl, Lena! – sade Gunnar. – Tack ska’ du ha’ – tillade han, men orden ville ej ut, det stod för bjert för honom i denna stund, att han egentligen icke kunde tacka Lena, att all hans olycka ändå ursprungligen kom från henne. Men han kände nu dock intet agg till henne, ville icke hafva något sådant, räckte henne äfven vänligt handen, och sade än en gång: – Farväl, kära Lena! Lofva mig, ack! lofva mig att – vara god mot mor nu och i allan tid. – Ja ja men! jag har väl intet annat var’t – menade Lena. Gunnar gick nu bort till lille Gustafs vagga. Han slumrade redan godt, och den leende munnen utvisade, att han drömde om något gladt och förnöjsamt. – God natt med dig, du lille stackare! – sade Gunnar och lutade sig ned mot barnet. – Sof godt, och måtte Guds englar ledsaga dig efter jag — Dig tror jag intet jag kunde hata, tog du än lifvet utaf mig – fortfor han, alldeles för sig sjelf, medan han betraktade det så sött och lugnt slumrande barnet. – Farväl, käre Abraham! – slutade han. – Gör allt som jag sagt ’et, och var flitig och snäll, så går dig allt väl. Åh nej, blif du stilla och lägg dig att sofva, du behöfver alls intet följa med mig; – jag går fort – tillade Gunnar och kastade ännu en lång blick rundtomkring stugan, ännu en våt blick åt den slutna sängen, och försvann sedan genom stugans låga dörr, och skyndade ned till sjöstranden. Under hela vägen dit ned sade han hvarannan gång till sig sjelf: «Hon är der!
Det är på denna grund, jag tillåtit mig föreslå do sista orden, nemi.: »att bevillning må komma att utgöras af hvarje skattskyldig i mån af dess inkomst och med antagande af en lika procent-beräkning för alla.» Hvad första mom. häraf beträffar, utgör det endast en tillämpning af de grunder hvarpå nuvar.de BevillmsFörordn. hvilar, nemi. att man skall så långt man kan beskatta inkomsten. Beträffande det andra mom. eller procentberäkningen, så öfverensstämmer det med de åsigter som vid öfverläggningen af förevarande Betänk, hos R. o. Ad. gjort sig gällande. Jag anhåller alltså vördsamt att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. å det af mig nu framställda förslag. Hr Ribbing, Arvid: Hufvudsakligen instämmande uti de åsigter, som af den siste värde talaren blifvit framställda, skulle jag önska erhålla kännedom om det beslut, som i förevar:de hänseende blifvit af Ilögv. PresteSt. fattadt. Jag tror att dess förslag till underd. skrifvelse är ungefärligen af enahanda lydelse, som Frih. Sprengtporten föreslagit. Frih. Sköldebrand, Knut: Den utredning som Utsk. i afseende på förevar:de punkt föreslagit, att R. St:r skulle hos K. M. i und:het begära, är så vidt omfattande, att den knapt under närvarande generation skulle kunna blifva fullbordad. Hvarförutom då under den långa tidsutdrägt, som skulle för utredningens tillvägabringande erfordras, fastigheternas och jordegendomarnes värden skulle komma att undergå högst betydliga förändringar, vi skulle befinna oss på samma punkt som nu. Då jag alltså icke anser det af Utsk. framställda förslag antagligt, får jag härmedelst vördsamt underställa Ståndets pröfning följande förändrade redaktion till und. skrifvelse: »Att R. St:r hos K. M. i und:het anhålla det K. M. måtte täckas låta uprätta somt förelägga näst sammanträdande R.
Slutligen torde äfven få i underdånighet omnämnas, att vid den utrikes resa, som af undertecknad, Öfver-Direktör, förlidet år företogs till de flesta af kontinentens Myntverk, sorgfälligt efterfrågades, huruvida någon så beskaffad bokföring, som den här omförmäida, ägde rum, men att allestädes förklarades, att någon sådan icke brukades eller ansågs med tillförlitlighet kunna verkställas. Af en på trycket utgifven Parlaments-report för år 1837 inhemtas, att Engelska Mynt-tjenstemännen, uppå en af Parlamentets Kommitterade till dem framställd fråga i ämnet, uttryckligen förklarat, att det bestämdt vöre omöjligt i raken - 324 — skap, hvar för sig, skilja kostnaderna för guld-, silfveroch kopparmyntningen, hvarvid ock fick hero. Öfver-Direktörs-Embetet har, för sin del, ingenting att i underdånighet tillägga till hvad Myntoch Kontroll-Kamreraren i afseende på den vid Kontrollverkets räkenskap gjorda anmärkningen anfört. Med djupaste vördnad framhärdar, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts Stockholm den 21 Februari 1846. tropligtigste, underdånigste tjenare och undersåte, JU* Willi. Almroth Seb. Tham. — 325 — Myntmästarens och Mynt-Kamrer arens Utlåtande } i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse rörande Kongl. Mynt verket, vid granskning af Stats-Verkets räkenskaper och jörvältning för åren 1842 och 184'd.
Tunneland sådan jord för att i successiv ordning kunna till Flottorne årligen aflemna /f,ooo Ekar eller 100,000 Cubik fot fullmoget virke; Men som vid -utläggning af Plantor-Parker icke endast god och full planteringsmässig jord kari påräknas, utan inom dess område äfven finnas sämre och ofta sterila trakter, som, då de ega pVoduetionsförmåga, böra planteras med annan lämplig skog, hvaråt reveniie ti i 1 Parkens .underhåll, kan beredas; Så anser Herr Öfversten vidden af ifrågavarande Planter-Parkcr böra bestämmas, minst lill dubbel areal eller 3o a 3a, qoo Tunnland, Slutligen bär Herr Öfversten anmärkt, alt skogsplanteringar i stort äro de förmånligaste, så väl till skogsväxten, som i anseende till kostnaden för underhåll och bevakning; och om den theoretiska principen i detta fall vore förenlig med vårt Lands •natur och localoniständigheler, hade lian ansett bäst att anlägga, i hvardera af de för Ekväxten mest produetiva Kustprovinserne en eller tvänne Parker af 1 till <),ooo Tunnlands rymd; men då hans befallning i denna del varit inskränkt till besigtning endast å sådane ställen, (som, med undanlag af ett och annat mindre Sta Is-U t sk o-t t ets Betti nian den. 797 arrondissement, kanna af Kongl. Maj:t och Kronan disponeras, har Ilerr Öfversten icke tilltrott sig, att enskildt Behandla denna sak i hela dess vidd, utan föreslagit, att, sedan Kongl, Maj:t i Nåder bestämt grunderne för uppgörandet af förslag till Ekplanterings - Parkers anläggande, flere kunnige män måtte erhålla uppdrag, att ytterligare handlägga detta vigtiga ämne. Efter moget öfvervägande af hvad så väl Herr Öfverste åf Bornemans Berättelse, som Committerades Förslag sålunda innehålla, anser Ekonomi-Utskottet detta ämne böra fördelas och betraktas under följande ,3:ne liufvudpucnter nemligen: 1:0
Grefve von Rosen, Axeli Jag instämmer så mycket häldre i hvad Grefve von Platen anfört, angående omöjligheten för det allmänna, att med vinst göra handel6-speculationer, som jag äger ett talande bevis derpå i expeditionen med hafra till England år 1820, då Allmänna Magazins-Directionen gjorde allt hvad den kunde, för att få goda skepp och lindriga frakter m> m., men ändock betydlig 524 Den 2J Junii c, m. förlust å den exporterade hafran uppstod på samma tid, som Handelshuset Dichson i Götheborg, vid en dylik expedition, vann 4 R:dr Riksgälds-Sedlar på hvarje tunna hafra. Friherre Anckarsvärd-, Till alla delar instämmer jag med Grefve von Platen i afseende på sjelfva principfrågan; men hvad den af StatsLJtskottet anmärkta åtgärden vidkommer, så tror jag verkligen att den princip, hvarpå den stödjer sig, alldeles icke legat till grund för sjelfva Magazinslnrättningen, utan anser tvertom, nämnde åtgärd icke vara i någon mon, sammanhängande med principen för denna inrättning. Herr Munck af Rosenskjöld-, Jag får förena mig med Grefve von Platen, med det tillägg, att det visserligen var Riksens sist församlade Ständers åliggande, att meddela MagazinsDirectionen en sådan föreskrift och instruetion angående creditivets användande, att något misstag i detta hänseende icke kunnat äga rum; och deraf uppstår hos mig den önskan, att man af ifrågavarande förhållande, må lära sig att häldre förekomma än jlraffa fel, och veta att göra skillnad emellan sådane som härflyta af uppsåt att skada och dem, som leda sin grund från bristande sakkännedom. Herr Rosenblad, Bernhard: Jag delar väl den tanka, Friherre Anckarsvärd och flere med honom yttrat, rörande 6kadligheten att använda allmänna medel till handelsföretag, Den 25 Juni i f m.
Hwilket genom Protocolls Utdrag stulle del Hederwaeda Bonde-Ständet samt de öfrige Respective Ständen »vördsammeligen tMännagifwas. Ut supra. Lx krotocollo folr. klolmbsrAsson. Ut - Den 4 November. 219 Utskottets häri afgifna yttrande blef efter derom af Herr Gcetwen och Landl-Marstalken gjord proposition til! alta delar gilladt. Föredrogs följande: Riksens Höglofliga Ständers Lag-Utffotts Betänkande, i anledning af Herr von VVHrrenllorKs hos Höglofliga Ridderffapet och Adelen ingifne och derifrän till Ukfloktet remitterade Memorial, angäen° de fardag ä,8 deiLommist Zaflighet för en afliden innehaswareS Sterbhus Med förutsättning, att ägande ratten till ett Fidei Commitz ivid ögonblicket af Fidei Commitzariens död, tillfaller den'blifwande Fidei-Commitza rien, anser Herr ^Vabrenöoiff li wäl för obilligt, vm företrädarens Sterbhus ej skulle fä afbärga den »växande grödan, eller åtnjuta Laga-Fardag wid Egendomens afträdande. I öfrigt önstas att stiftetferne för fattige Fröknars underhäll kunde tilläggas en witz andel i inkomsten af Fidei-Commitz inom antingen förmögnare Familier, eller inom sädane, der blott en enda Arfwinge finnes. Sist anförde yrkande, om understöd för Stiftelferne lill Fröknars underhäll, har Lag-Utflottet an - 220 Den 4 November. ansedt hira tili de ämnen, derom detta Utstött ej äger att sig utlära. Men angäende det öl'iza, som Utskottet, med de derföre anförd v förmente st .!, i noga ös.oerwäga». de tagit, har U.stot.el i följande tanka derom förenat sig.
Det vill dock med andra ord säga, att utan dessa af Riksens Ständer erhållande medel, kunna de icke utreda sig, kunna de icke göra hvar man rätt , hoc est, måste de göra konkurs eller söka accordI. denna sakernes ställning an-i ser jag för min del , Höglofi. Banko - Utskottet icke kunna annat än tillstyrka Riksens Ständer, upphäfvande af Banko-Fullmägtiges of. vanförmälde prohibitiva åtgärd till förekommana de deraf, att icke Diskonterne sedan hemsöka Banko Styrelsen med ersättnings-fordran för utlaggde och förlorade Revisions-penningar, men tillika för Riksens Ständer ådagalägga nödvändigheten af Diskonternes konkursmässiga be-* handling i afseende på utsättande af Proklama, och Bihang till Riks-St. Brot. 1S17 — fSi S6'te Sami. N:r 7, S. Banko-Utskottets Betänkanden: och för att bereda ett lagligt suspensions-tillstånd i Diskonternes affairer och rörelse, och det allt för att bevara åt Riksens Ständer en obunden frihet 1 tillkommande öfverläggningar, åt Ranken säkerhet för sin fordran, och åt Medborgare, hoppet att få äga lika rätt. Med hvad annan utväg man eljest vill sätta i stället för Banlco-Fullmägtiges upphäfna åtgärd, så har marx följdt den princip, att det som icke är afgjordt, likväl måste anses vara det. Herr Borgmästaren Holm yttrade: I anledning af respektive Riks-Ståndens återremiss, angående Gäldenärernes 1 Diskont-Verken liqvid med Diskont-Sedlar för silia Skulder, finnér jag ej något skäl för Banko-Utskottet att göra ändring uti sitt förra Betänkande, hvarigenom Herrar Banko-Fullmägtiges ifrågavarande Beslut bör upphafvas -och. saken ställas i det skick den var, innan samma Beslut fattades; Men som det är Banko-Utskottets ovillkorliga pligt att vid detta tillfälle iagttaga Bankens rätt och säkerhet, utan afseende på de mått och steg, som Riksens Ständer framdeles kunna vidtaga till