Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme talare har icke försmått att åberopa yttranden af främmande upplysta män. Afven jag har varit utomlands på sednare åren och derunder flera gånger talat om vårt hvilande representationsförslag med utländningar, Fransmän, Engelsmän och Italienare, men af dem icke förnummit något ogillande omdöme mot detsamma, om ej ett klander att vi ej vilja utsträcka valbarheten till andra trosbekännare än dem sorn tillböra Lutherska läran. Alla hafva de deremot uttryckt sin förvåning öfver att ett land, som står på en så hög bildningsgrad som Sverige, kunnat ända tills nu bibehålla den föråldrade fyrdelningen i sin representation. Men medan vi äro på tapeten att åberopa utländningars omdömen, torde det tillåtas mig att, till den kraft och verkan det kan hafva, citera hvad jag läste i tidningen la . France för den 23 Mars detta år. Der omtalades nemi., att Konungen i Honolulu i sitt trontal vid Riksdagens afslutande uttalat siri glädje öfver de förbättringar samhällsskicket der vunnit, och deribland i första rummet den, att Adeln afstått sin för - 252 Dea 5 December. månsrätt och ingått på att öfverlägga gemensamt med de öfriga representanterna. Denne samme värde talare kallade förslaget för en pilt, som 1% i vaggan, men som han ansåg vara missbildad. Om förlåtelse! Annu är det blott ett förslag, således ett foster, som ännu ej kommit till verlden; om det blifvit framfödt i ofullgånget skick, så vore det naturligtvis missbildadt; men först då Adeln och Preste-St. gilvit sitt bifall och K. M. sanktionerat deras beslut, vore pilten kommen till verlden? Nu ligger gamla Svea i förlossningsarbetet, och derifrån härleda sig klagoljuden från nämnde talare och de med honom liktänkande. Men man kan trösta sig med Skriftens ord: »När qvinnan föder barn, häfver hon sorg, ty hennes stund är kommen, men när hon häfver födt barnet, kommer hon icke sin bedröfvelse ihåg, ty hon glades att menniskan är född i verlden. Sammalunda håfven
Rikets Ständer hafva ock, inseende detta, bestämt, att då lärjungarnes antal vid ett högre elementarläroverk öfverstiger 200, utöfver normalantalet af 16 lärare vid detsamma, må antagas för hvarje tillökning i lärjungeantal af 30 tili 40 en ny lärare med samma rättigheter och skyldigheter som de öfriga. Med anledning häraf har Eders Kongl. Maj:t, på grund af derom gjorda framställningar, under nu löpande statsregleringsperiod medgifvit tillsättandet af en adjunkt vid hvartdera af läroverken i Lin köping och Örebro. Till största delen har dock det i bredd med lärjungarnes antal växande behofvet af ökade lärarekrafter blifvit tillgodosedt genom förordnande af extra lärare för en termin eller ett läseår i sender, hvilka extra lärares ersättande med ordinarie lärare på sätt vid förra riksdagen al enahanda orsaker egde rum, är högeligen af behof påkalladt. Dervid torde böra tillika tagas i betraktande, att, då en tillökning sker i lärareantal vid de högre elementarläroverken, denna tillökning bör ega rum med afseende icke blott på den lägre graden af lärare, utan äfven på den högre eller lektorerna. Tillgången på den större undervisningsskicklighet, som för de högre klasserna är afsedd, skulle eljest i förhållande till det hela försvagas. Härtill kommer, att de nyare fullständiga läroverk, som vid 1856 års riksdag inrättades, ärö försedda med ett ringare antal lektorer än de äldre. Läroverken i Norrköping, Wenersborg, Nyköping, Falun, Malmö, Christianstad, Carlskrona, Östersund och Umeå hafva hvartdera endast fyra lektorer, då de öfriga nästan alla hafva hvartdera sju. Orsaken till detta missförhållande måste sökas deri, att, då förstnämnda skolor i sitt fullständiga skick ännu voro jemförelsevis unga, det ännu måste vara ovisst om antalet af lärjungar inom dem skulle blifva lika stort som i de äldre. Erfarenheten har likväl visat, att lärjungeantalet vid dessa läroverk ganska starkt och hastigt till - 30 Bil. N:o 7 till Kongl. Maj-.ts Nåd■ Prop. N:o 1 om Statsverket 1865.
Jag har dock förgäfves i grundlagen eftersökt något stadgande, som förbjuder ledamot i något Utsk. att anmäla sina från majoriteten skiljda åsigter uti hvarje förekommande fråga, och då minoritetens rätt att framkomma med sina från majoriteten skiljaktiga åsigter icke hittills inom något annat Utsk. blifvit bestridd, så kan jag icke finna, hvarföre minoriteten inom Konst.Utsk. skulle vara betagen denna rätt. Då det dessutom är hvarje ledamots inom Utsk. pligt, att framställa de anmrr, hvartill han finner anledn., så kan ej majoriteten hafva rätt att hindra dessa anm r att framkomma till R. St:rs kännedom. Vidare har han såsom det andra skälet anfört: »emedan det kan leda till det eftertånkligaste kränkande af hvad TryckfrihetsFörordn. stadgar i 4:de morn af 2 § rörande allmängörandet af StatsRådets protokoller.» Om det ej skulle vara tillåtet att få genom trycket utgifva eller till någon del allmängöra Stats Ii ädets protokoller, så måste det antingen icke längre vara en pligt för Konst.Utskits ledamöter att granska dessa protokoller och deremot framställa anmr, eller också måste det förbjudas Utsk. att trycka sitt mern. rörande granskningen af samma protokoller. Professor Lindgrens tredje skäl är detta: »emedan det är så till vida fullkomligt ändamålslöst, som någon R. St:rs åtgärd af så beskaffade andraganden aldrig kan föranledas eller ens ifrågasättas.» Härutinnan tror jag Hr Professorn har misstagit sig; ty om R. St:r skulle finna en af reservant framställd anm. vara förtjent af upmärksamhet, så torde det vara 11. St:rs rätt, att genom åtcrremiss ålägga Utsk. att deröfver afgifva yttrande. Det
Jo, ty för att vinna hoppet om kärlek — mera kunde det aldrig bli — måste hon förpanta tvänne lif. Nu begrep hon det: stämpeln som skulle falla på resbiljetten, den var ett smutsigt varumärke på henne själf. Det vore svårt att återge den ton af manlig energi och allvar, hvarmed ordet » helt » uttalades, j a mer än det: den erfarenhet af De hade hunnit fram till luckan, men barkärleksförsakelser, af frestelser och strider, som det lilla ordet omfattade, i ett enda tonnen hade vikit åt sidan, de vågade sig ej fall. Den frågandes ögon hade fyllts af tå- fram: de hade ju icke nog med pengar. Den rar. Det dröjde också en sekund, innan hon unga kvinnan vaknade upp ur sina tankar vid att höra röster omkring sig. Det var kunde beherska rösten med den sorgsna tim emigranterna, hvilka hört samtalet, och nu bren, nu vibrerande varm af rörelse: » Stackars små, men det räcker ju inte mer rådslogo sinsemellan, om de inte skulle kunna än till Rouen! Sedan skall ni till en ny hjälpa barnen. Genast sträcktes där fram stad som heter L e Havre — och så resa från alla håll små besparade summor till armånga, många dagar öfver ett stort, stort haf betskarlen i blus, som först uttalat den tvekande frågan, om man inte kunde » töja lite » för att komma fram till New-York. » på slantarne, så de räckte till åt barnen Barnen bara stirrade på henne, förfärade, med? Och som det j u bara är de riktigt skrämda. Så långt långt — • — utfattiga själfva, som ha råd att vara giftill pappa och mamma? Och for första gånmilda, så gafs där utan knot, hvad som skulle gen efter skilsmässan från föräldrarna, smög användts till att mätta den egna hungern sig en visshet, en smärtans förnimmelse af med. den ofattliga vidden af det hemska, omätliga Den unga kvinnan fattade ögonblickligen afståndet, som skilde dem åt, öfver deras hittills så trohjärtadt sorglösa sinnen. Och situationen och med den sitt beslut.
St. utvälja: ”i sina serskilda plena genom allmän omröstning, till en nämnd, att förstärka det Utsk., till hvars handläggning målet hör, så att ledamöterne blifva 30 af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 § föreskrifver, öfver den tvistiga frågan, och äga alt densamma med R. St:s rätt afgöra”. Ofver hvilken tvistig fråga är det nu, som nämnden eller det förstärkta StatsUtsk. skall rösta? Jo, det är öfver den huruvida man skall rösta eller icke. Således kommer StatsUtsk. till den meningen att man skall rösta om voteras skall eller ej. Nu är likväl detta förbjudet i 53 § Riksd.ordn., der det heter: ”begäres af en eller (lere votering, och han eller de ej vilja derifrån afstå, då skall voter:s-propos. jemte tydlig kontrapropos. genast författas, justeras och anslås, samt vo9 H. 35 546 Den 3 Oktober. teringen straxt derefter försiggå, och må propos. ej göras, om det voteras skall ej eller votering derom tillåtas”. Jag hör min granne bakom mig säga, att detta angår voteringar inom Stånden; men det är klart, att om man icke får vo tera om voteringar inom RiksStm, sä får det icke eller ske i Ulsk., ty det vore en orimlighet. Följden deraf skulle blifva att man i flere generationer skulle kunna ställa upp den voter:spropos:n, om voteras skall. Det är sålunda, såsom jag hoppas, ådagalagdt att StatsUtsk. alldeles formvidrigl förfarit. Men om man likväl skulle vilja antaga att Ulsk. hade haft skäl att göra sin inbjudning, huru har Ulsk. dervid förhållit sig? Det finnas tvä serskilda afdelningar i denna inbjudning. Den ena angår de fyra votensproposme i hvilka PresteSl:s privilegier ansägos komma i fråga, den andra afdelningen rörer alla öfriga voter:s-propos:r, der PresleSt:s privilegier icke komma i fråga.
Det är allom bekant, att mantalslängderna och Tabeilcommissionens uppgifter öfver folkmängden icke öfverensstämma, ty mantalsiängderna innefatta ett vida mindre antal, än som verkligen vistas inom hvarje socken, derföre att socknen icke vill uppgifva dem till mantalsskrifningen, emedan den då i en framtid, när dessa personer blifva orkeslösa, kunde åläggas att underhålla dem. Detta antal skall blifva mångfalldiga gånger fördubbladt, om detta stadgande antages. Jag anser derföre alldeles oundgängligt varn , att detta mom. så förändras, att det endast afser de personer, som tillhöra Kronans manskap, men icke desse personers hustrur och barn. Man bör ihågkomma, att hvarje ort, som har en garnison, drager äfven deraf en icke så obetydlig fördel. Manskapets hustrur äro vanligtvis från samma ort och således förut tillhörande dervar. församlingar. Det torde således icke vara så obilligt, att orten sjelf får vidkännas underhållet för dem, om de blifva fattighjon. Skulle åter alla dessa falla under Kronans fattigvård, lärer väl inom några år en millions förslagsanslag vara det minsta, som erfordras för att betacka kostnaderna. Jag afstyrker derföre att detta stadgande må sträckas längre än till Kronans eget manskap. På grund häraf får jag föreslå följande förändring i morn. att ^:dra punkten må lyda sålunda: ”Den fattigvård, sorn för sådana personer kan erfordras, skall efter behörig pröfning bekostas af K. M. och Kronan, om de icke af annan anledn. tillhöra särskildt samhälle.” De andra orden i denna punkt 2x H. 65 514 D e ii i 5 Mars f. m. äfvensom liela sista punkten böra utgå. Jag anhåller om propos. härom. Hr Ed en hjelm: Som jag tjenstgjort vid ett värfvadt regite från milt fyllda iy:de år till mitt fyllda 56:te lefnadsår, så känner jag temmeligen väl till den värfvade soldatens belägenhet och huru vanlottad . han är i jemförelse ined andra medborgareclasser.
Ex. för R. o. Ad. detta förhållande, och fann R. o. Ad., att sedan Ståndet nu instämt i PresteSt.s beslut, berörde inbjudning icke erfordrade vidare åtgärd. Föredrogs ånyo LagUlsk:s d. 29 och 31 sisth Mars på bordet lagda betänk. N:o 92, i anledn. af väckta motioner om förändring af 17 cap. 2 § Rätleg.bm, ang:de den kraft till bevisning, som bör tillkomma böcker öfver bandel och köpenskap. Frih. Raab, Adam Christian: Emot det förslag, som LagUlsk. här afgifvit till upphäfvande af 2 § i 17 cap. Rätleg.bm samt K. förklar, d. 15 Oct. 1S10, rör.de den bevisning, som tillkommer handlandes och varutillverkares böcker, tillåter jag mig framställa några anmärkmr. Först och främst får jag förklara min öfvertygelse vara, att i allmänhet en bättre hushållning skulle vinnas, om icke det olyckliga system ägde rum, att den ene som den andre lefver på credit det ena äret i beräkning på de inkomster, som han under ett annat hoppas kunna förvärfva, hvarföre jag äfven tror, att man så mycket som möjligt bör söka alt inskränka denna begärelse. Deremot får jag i afseende på 2 § anmärka, att om det är vådligt, att köpmannen äger rättighet att med ed styrka sina fordringsanspråk, kan det ej annat, än vara ännu farligare, att, på sätt denna § innehåller, blottställa en mängd föga upplysta menniskor för frestelsen att, förmedelst ett sä heligt bevisningssätt som eden, sig från samma anspråk frikalla. Jag tror, att Utsk. hade kunnat undvika denna olägenhet, om Utsk., i fråga om motböekers hållande, hade tagit steget fullt ut. Utsk. har föreslagit, att Den 9 April f. m. 107 om ”handlande tillställt den, som varor af honom borgat, motbok, deri fel icke kan visas, galle den bok för fullt bevis, der den, som motbok åberopar, gitter styrka, att han motbok äskat eller emottagit”. Detta förslag godkänner jag fullkomligt.
Vid dylika Fredmans-representationer har man derföre helst plägat välja de stycken, i hvilka tonen af sådan komik är starkast anslagen: såsom t. ex. Telje-visan; der rhapsoderne också alltid gjort sitt bästa att öfverflygla hvarandra i briljanta grymtningar. Och likväl gäller om härmningen af slika läten, äfvensom härmningen – eller till och med verkliga närvaron – af accompagnerande instrumenters flerfaldiga klang, att allt detta är lika litet, som mimiken i anletsdragen, i åtbörderna, i klädseln, något mera än blotta underlaget vid ifrågavarande framställningar. Vore Bellman endast hvad han på slikt vis tyckes vara, så vore han i grunden blott en qvick karikatur-tecknare, till en viss grad jemväl musikalisk, – men utan egentlig poesi. Äfven en verklig rhapsod-förmåga står härmed, på sin höjd, blott vid begynnelsen af uppgiftens lösning. Uppgiften är nämligen, att framställa – just sjelfva poesien; och dymedelst tillvägabringa ett i sanning ästhetiskt slutintryck, der alla de brokiga motsatserna äro fullharmoniskt förmedlade och försonade. Utom andra fördelar, vinnes alltså dermed äfven den särdeles maktpåliggande, att ett sådant föredrag skärar, ja utplånar den råhet, som hos Bellman ej sällan finnes på papperet, och som eljest, genom en för starkt accentuerad mimik, höjes i stället för att mildras. Ju mer man i sången och spelet lägger öfvervigt på det i orden ofta slippriga och stundom plumpa, eller ock på det burleska enkom såsom burleskt, desto mer betager man dessa skapelser deras adel, eller det, som gör deras lek till poetisk. Det är icke nog, att qvickt härma, eller ens (med detsamma) qvickt begabba, rusdryckernas verkningar och dyrkare. Visserligen yttrar sig i Fredmans-dikterna esomoftast en känsla, som efterjagar att bedöfvas genom en grof sinnlighets vilda nöjen; ty detta tillhör den verld, som der målas.
(Samntanbrag öfwer alla, till od) nteb ben 3i 2Cugufii 1835 öeftribba Utgifter t ecb för Sliföbagen dren 1834—1835, upfcrattabt, enligt ben famma bag afgtfhe, behörigen oerificerabe och af 9vemforerne granffabe 9tebcgörelfe+ Sleprcfcnta/ tionéfoflnab. SDIditabéarfroo* ben ocf) bags tracfamcntett. Srpcfmng^ ocf) |>äffnmgös foftitab. ftfubbs fcftnabcr. Sriwrfc Utgifter. Summa 23auco. £ögtoff. Litt. G titt SRtfefé £cgfcff. Sfäntcrö, dr <835, förfctr.fabc SRevifcrcré af Sfafö*, 3? ance* ccf) Kifögdfbö^crfcit 2*crättcffe, nngncrbc Sfifögåft^Cfcnteirct.) utorag af Stafenftaperne öfwer ©otha (Sanal^otagö f+ b* JDifcont^erfö influtne od) utbetalbte Stebel dren 1833 od) 1834, ^njTttftte SKe&cf. Är 1833 „ *834 ©eitont Cagföfnmgav. ©apitaf jofroerränfor <S5cnom Hccorbé bctinfjanbc. Summa. 1 Utbetaföte SDicM. år 1833 „ *834 Fleftttuftouer, Strftooben ocf) anbra omfojtnaber. Dmbubé* manncnö pro&ifTou. Cfwcrffott cl H.
Vid föredragning hos Bonde-Ståndet af Stats-Utskottets under N:o 168 afgifne memorial, med Kongl. Bergs-Collegii Berättelse, angående Löfås silfververksdrift, samt de i afseende derå från och med år 1840 till och med år i843 vidtagne åtgärder, har Riksdagsfullmägtigen Anders Göransson från Stora Kopparbergs Län, med hvilken Lars Olsson från samma Län sig förenat, uti en på grund af 56 §. Riksdags-Ordningen väckt och till Stats-Utskoltet remitterad motion, anfört, att då, enligt hvad ofvannämnde Berättelse utvisade, värdet af de i och för bedrifvandet af berörde silfververk från Stats-Verkets sida utgående förläningar och förmåner kunde uppskattats lill igoo Rdr för året, men den från Verket till Kronan influtne tionde för åren i84o —i843 utgjort allenast 68 Rdr 21 sk. 1 r:st. i silfver, eller i me - Stats-Utskotlels Utlåtande, N.o 285. 3 deltal för äret 17 Rilr 5 sk. 3j r:st. i silfver, motsvarande 4^ 1' 3o sk. j r:st. Banco, häraf vore uppenbart, att Statens inkomster af berörde Verk ingalunda stöde i jemförligt förhållande till de uppoffringar å det allmännas sida, hvilka till understöd för detsamma egde rum. Med afseende å delta förhållande och enär Siats-Verket sannolikt aldrig, eller åtminstone icke på lång tid, kunde påräkna någon emot förläningarne svarande ersättning, har motionären alltså yrkat, alt privilegierna för Löfås silfververk måtte helt och hållet indragas och verket föryttras eller öfverlåtas på den, som ville på egen bekostnad detsamma bedrifva. För den händelse en dylik åtgärd icke skulle finnas lämplig, är derjemte alternativ föreslaget, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det läcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla undersökning om rätta förhållandet med grufvans tillstånd och sedermera till näst sammanträdande Ständer i ämnet aflåta Nådig Proposition.
Enär Utskottets förslag i denna punkt blifvit af Presteoch Bonde-Stånden bifallet, saknar Utskottet skäl att detsamma frånträda; men kommer dock, med anledning af sedermera väckt motion om ersättning lill Bergsfogdarne för dem frångående allöning, att särskildt utlåtande derom afgifva. S:dje punkten, angående förhöjdt anslag till General-Landlmäteri-Kontoret, är af Borgare-Ståndet återremitterad i sin helhet samt utaf Bonde-Ståndet i de delar, som icke afse Öfver-Ingeniören, Ingeniörerne och Landtmäteri-Fiskalen. Vid diskussionen inom dessa Riks-Stånd, har, emot Utskottets yttrande, hufvudsakligen anförts: att de deruti föreslagne löneförhöjningarne, upptagne, i Utlåtandet, till sam - Slats-Ulslcollcls Utlåtande, JW 185.
Dieser Coupon wird ungiiltig, wenn dessen Betrag nicht innerhalh 10 Jahren vom Verfalltage an erhobenwordenist. ^A/WWWVV\/VVWWw\/ Vcrlo OSUIlgS-Plan uber 210,000 Prsemicil-Obligatioiien ZIl Zelin Tlialer, vermittelst 77 anf ehlander folgenden halbjährlichen Ziehungen und 76 halbjährlichen Zahlungen von Tlial. 55.000 und einer 77ten Schlusszahlung von TiiaS. 31,040. 1 November 1860, 1861. 1 Mai 1861,1862. 1 November 1862, 1863, 1864. Numero d.Verloosungen. Obligation. Beträge In Thaler. Saidi. | Aetive. Era £3 te.» t» aa» * W pa H sn Cfc Cfc -S esä Nä Ä 3 o o w> 3 3 CJQ CD 3 OQ CD 3- g 5 g3 6 s acT ö SH B! d CD P cr* ® CD. T o o CD i» ~ O? °* s. S W O: o a> 3- p P °E g '<ä CfQ CD CD EJD ^ CD PT* 0 CO <-*- p 3 1 - zr. cl OQ 3 op . !-• 3 2- OQ CD CD 3 3 CL 3 m < CD 3 o> fRT* P <J P “Ö 3 OQ 3 P 3 CL CD SB KiiMliLHII SCHWED1SCHE STAATS-EISENBAHN-ANLEIHE. liber Eelm Tlmlee des 14 eder 30 Thaler Fusses. -lföniflf. Öfversättning. Innehafvaren af denna obligation äger att af den del utaf det, i öfverensstämmelse med Kongl.
Annu svårare att se, hvad som skulle hjelpa Det kan visst antagas, att menniskans egen dålighet är en af orsakerna, hvarför vår bildning slår så tröstlöst ut * Men kan den vara ensam P Om ett läkemedel användes på millionér sjuka, och det botar ingen eller endast få — visserligen Kan man då säga, att de sjukas konstitutioner vore så elakt beskaffade, att de icke rätt åtnjöto eller med sig införlifvade det gifna botemedlet; men man kan också anmärka, att mycken-fråga &gt;är, huruvida den medicin, som för sjukdomen användes, är den rätta, d&amp; hos ingen eller få helsa uppkommer Afct de sjuka äro dåliga, behöfver icke upprepas: det medgifves öfver allt och är naturligt. Men om till deras sjukdom just hör, att icke kunna behålla och till sin förbättring smälta de hittills nyttjade botemedlen, så måste andra påtänkas, om något skall blifva af. ” ” Eller ”, fortfor Almqvist, ” kanske man vill, att sjukdomen • sjelf skall fortfara P Denna vigtiga fråga kan omöjligt besvaras med ja, när man talar om menniskorna i helt: blott några få kunde hafva intresse i sådant. Men emot dessa få reser sig hela slägte nu, och de måste vika ” ” Europa har inga vigtigare ämnen än dessa; jag är ett ringa grand bland millionerna, men intet hjerta klappar i vår verldsdel nu för annat än detta, intet hufvud tänker på annat. Hvar och en skall förstå mig, ty äfven den som af yttre orsaker säger deremot. med munnen, erkänner dock i själ och sinne, att så är. Europas framtid står hos alla i förstugan och vill in. Den som ej läser upp-sin dörr för den klappande, får dörren inslagen — lycka till sluts, om ej spillrorna flyga honom sjelf i ansigtet. ” Detta yttrades för nära femtio, år sedan, och det finnes kanske-någon, som tycker, att då dörren ännu icke är inslagen, kan det väl ej heller vara så farligt med det ” europeiska ” eller, såsom man nu vill kalla det, ” universella missnöjet ”. Sedan Almqvist första gången » offentliggjorde i fråga varande uppsats, hvilket var 1838 *, liar icke någon riktig dörrsprängning förekommit.
Då, i händelse af underlåten kallelse af Stats-Rådet, de i 10 § nämnde veder börande till Riksdag kalia, äge Ridderskapet och Adeln att nämna Landtmarskalk, och Borgareoch Bonde-Stånden, hvart för sig, sina Talmän. 3.0. ______ 9. I de fall, då Konungen eller Regenten eller Stats-Rådet sammankallar Riksens Ständer, fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter Tretionde och inom Femtionde dagen från den, då kallelsen blifvit i Hufvudstadens Kyrkor kungjord. 10. Om, emot förmodan, i de fall föregående 4, 6 och 7 <§<§ utsätta, Riksens Ständer ej genast sammankallas, åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Dom-Kapitlen i Riket, Magistraten i Hufvudstaden, samt Landshöfdingarne i Länen, att, genom offentliga kungöranden ifrån Predikstolarne, underrättelse härom låta meddela, på det Riksens Ständer må sammankomma, att deras samt Rikets rätt iakttaga och skydda. Sådan Riksdag öppnes å Femtionde dagen efter den, då Regenten eller Stats-Rådet sist bordt kallelse dertill i hufvudstadens kyrkor låta kungöra. 23. l:o. Samma dag, då Riksdagens öppnande kungöres, utnämne Konungen Landtmarskalk för bivistat. Då, i händelse af underlåten kallelse af Regenten eller Stats-Rådet, de i 10 g nämnde vederbörande till Riksdag kalla, äge Ridderskapet och Adeln att nämna Landtmarskalk, och Borgareoch BondeStånden, hvart för sig, sina Talmän. 3:o. ______ 12 Konstituiions-Ulskottels Memorial Jts 2. § 26. Konungen, eller, i de fall 4. 5, 6 Konungen, eller, i de fall 4, S, 6 och 7 §§ omröra, Stats-Rådet, låle geoch 7 §§ omförmäla, Ilegenten eller Stats - nom en Härold Rådet late genom en Härold >1 Zir M .mLSuH T»!
Att, efter de 25 årens förlopp, ArrendeContraotet af år 1743 antingen upphörer, eller sä vida ändras, att Stats - Verke t för de arrenderade Räntorna erhåller full ersättning, efter Bom deras värde kän utgöra; äfvensom Bergslaget, vid den tiden, borde hafva öfverens kommit med Kongl. Majit och Kronan, på hvad sätt Stats-Verket, antingen genom Silfver - afgiften elier annar*, som lämpligast befmnes, må njuta ersättning flir de till Konst-Statens underhåll anslagne Räntor vid 2,900 Rödige Markers tillverkning, så att åtminstone afgiften för en deröfver stigande tillverkning må komma Stats - Verket, såsom en direct Vinst, till godo. 4:0 Att, efter nämnde 25 år, Bergslaget icke till last räknas de uti 1741 års Transports 11 §. up. tagne Allmogens skyldigheter , hvilka Bergslaget Allmogen efterskänkt, och, såsom för Bergslaget Umbärlige, af Kongl. Majit och Kronan kunna vid den nya Regleringen återtagas. 5:0