Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Häradet bestar af en enda Socken, blifMr Berednings-OommittLL öfwerfiödig, ulan wälje Församlingen genast 'I^ixerino^-Lommitteen til det antal som för de öfrige Isxei-inzs kommittéer stadgadt är, men efter lika grunder, som wid wal af Berednings-Lommittee. Detsamma galler, om Häradet innefattar et Instorm af 2 eller z smärre Socknar och de förena sig a Sockne-Srämma, at straxt wäljg Ledamöter til 1axcrmA8-Lommitteen. Landshöfdingen, eller den han ä sine wägnar utnämner at biwista lErmgs-Oomnritteen, ware deri Ordförande, men ma ej wid något tilfälle til 'lxixeimF8-Man wäljas eller i sadan egenskap wara röstägande. Kommer ej Landshöfvinge eller hans Ombud wid laxerinZ tilstädes, Utser ^!>xerinZ8-Lnmmitteen en bland sine Ledamöter til Ordförande. 5. klom. Kronofogden sa wäl som Häradsskrifware» ware wid 'cksxermgen tilstädes, för at med nödige uplysningar til handa ga; tilseendes at en hwar warder behörigen enligt 1-ixe riiil-s-Männens bestur, och blifwe derföre, hwad zissran widkommer, behörigen answarige; äfwensom dem är obelagit, at begära til l?rotOLoller anmärkt, Den Zi Mars. izzZ markt, om laxermos-Männen, med förbigäende af deras meddelade uplysningar, ffulle fela emot Vewillnings-Förordningens tydeliga föreffrift, och böra sadane anmärkningar likaledes i l-^xeiinZs-LanLden införas.
Då jag, genom mina motioner, visat, huru mycket nödigt, godt och nyttigt som, med de ifrågav:de 100,000:de R:dr kan åstadkommas, om de, ät Staten bibehållas, sedan den redan påbjudna tullnedsättningen, med är 1854, uphörer; så bör jag ådagalägga hvarföre hennes fortfarande icke kan leda till ändamålet; nedsättning i priset på tvenne nödvändighetsvaror. Stegringen i koksaltets pris, har varit så betydlig, alt man bör, med tacksamhet, erkänna den upmärksamhet, som Konungen derå fästat, serdeles under en lid, då den allmänna dyrheten ä lifsmedel, är känbar för alla, och synnerligast trycker den fattige. Det gröfre, eller bättre, koksaltet, som i hufvudstaden vanligen betalas med 14 sk. rgds kappen, kostade, då tullnedsättningen gjordes, 28 sk. samma mynt eller dubbelt. Det har, efter den K. kungörelsens utfärdande, icke blifvit billigare, och har ej kunnat blifva det, emedan bristen är så stor, att om en eller annan saltladdning sedermera ankommit, har tullnedsättningen endast gifvit större vinst åt köpmannen, utan att sänka priset åt förbrukaren. Det salt man nu säljer i bodarne, är öfver hufvud redan förtulladt, efter den gamla taxan. Först i nästkommande Maj, eller Juni månader skulle någon verkan af detta påbud, kunna förspörjas, i händelse hon ens då vore att hoppas. Men det är icke sannolikt, Nedsättningen af 18 sk. b:ko eller 27 sk. rgds påen 80 Den 4 Januari e. m. tunna salt, gör, i priset på en kappe, (det vanliga beloppet, som icke blott den fattige, utan äfven de flesta hushåll, för att slippa saltets förvaring hemina; hvarje gång köpa i hökareboden); blott en minskning af 10 rst:n rgds. Antingen skall hökaren, genom prisets nedsättning till 27 sk. förlora 2 rst., på hvarje kappe, eller få köparne, hädanefter, såsom hittills, betala 28 sk. Det, sednare är det troliga.
”Men det man oplever, det maa man jo have i hovedet.” ”Somt – ja. Men återigen annat kan man aldrig teckna så korrekt och så ursprungligt, som man kan det då intrycket är nytt.” Han såg fundersam ut. Ola Hansson har gerna för många ord. Han tar gerna två tre bilder för samma sak. Det är goda bilder, men en sådan rikedom tröttar. Jag gör just som han. Det bör rensas bort. En enda bild, fullt genomförd, men med få ord; det är det rätta.238 Hvad jag är en stämningsmenniska! Då Lundegård, efter att ha träffat Brandes239 i Helsingborg, kom hem, sade han vid ett tillfälle: ”Den är inte fin, vår lilla Final. – Den lilla Brandesianska öfverlägsenheten sårade mig; åh, den gjorde mig så ondt! Det var icke sant att jag ej brydde mig om att det i samma vefva lopp genom pressen en notis om ”herr Lundegårds teaterpjes”, vid hvars sammanskrifvande fru Benedictsson varit ”behjelplig”. Den första dagen förargade det mig och jag tänkte: så skall han också sjelf få bära alla bekymmer om den; jag bryr mig inte ett dugg om hvad det blir af. Strax derefter sade han: ”Jag tycker det är som en stöld från mig, när du inte skrifver i stora boken. – Jag blef så glad deröfver, vet knappt hvarför. Det var visst emedan det gaf liksom en känsla af gemensamhet. Axel säger om Ola Hansson att han kan inte konversera. Han har för höga kragar, halsduken är illa knuten. Han har ingen hållning, intet sätt. Axel säger också att målaren Birgers spanska fru var den af alla damerna i Lysekil som såg mest ”chic” ut. Och ändå hade hon icke mer än två drägter med sig, en svart samt en svartoch hvitprickig.240 Hörby d. 27 Okt. 1885. Jag känner mig ondt samvete i dag. Jag känner det som ville jag slå mig fram på hvems bekostnad det vara må. Jag känner det som kunde jag låta Axel taga lejonparten af Final, om den går illa, men som om jag gerna skulle velat dela lika i fall den gått bra. Det är lumpet.
Ad:s förra beslut, rättighet att få betalning för hvad han utborgat på en gång från 1000 kannor eller hur mycket som helst, så snart föryttringen icke skett suptals på kredit. Minuthandlaren deremot skulle aldrig få utborga något bränvin, emedan han aldrig finge föryttra det suptals. Ar ett sådant stagande rimligt? Alltså måste jag uprepa hvad jag förut sagt; det Högh St:t måste, om billighet skall iakttagas, och minuthandeln ej tillintetgöras, antingen godkänna blott det l:sta mom. i Utsk:s förslag, med det andras uteslutande, eller också antaga båda mom. Det sednare synes mig rigtigare, emedan man derigenom icke föranleder minuthandlaren att äfven blifva utskänkare. Gr. Sparre: Det är visserligen djerft af mig att söka med stiftaren af förslaget disputera om tolkning af §:n, men jag måste dock förklara, att jag icke kan vara af samma mening, i fråga om lydelsen af 3lista §:u, som den siste värde talaren. Han har sagt, att utskänkaren af bränvin skulle vara berättigad att få betalning för allt det bränvin han utborgat, om det icke skett genom utskänkning. Jag tror icke detta vara meningen. §:n lyder sålunda: ”Ej vare någon berättigad att utsöka betalning för bränvin, som blifvit vid utskänkning utborgadt.” Då utskänkningen ej gäller högre belopp än 15 kannor, så är det ju klart, att icke heller utskänkaren är berättigad att utsöka betalning, då denna utborgning har skett till det belopp, som kallas utskänkning d. v. s. med mindre än 15 kannor på en gång, och alldeles samma rätt gäller för minuthandlaren, d. v. s. att han icke kan utkräfva betalning för bränvin, som blifvit utborgadt i mindre qvairtitet än 15 kannor på en gång; ty då qvantiteten uppgår till 15 kannor, så är det icke vidare minuthan - 140 Den”7 Oktober f. m. del, utan det kallas då partihandel, och utsökning af betalning för utborgadt bränvin är blott förbjuden för ett sådant parti, sgin är utlemnadt genom utskänkning, eller minuthandel.
När man, utan tillgång till räkenskaper, säger, att MinisterStaten är dyr, så uppstår naturligtvis den frågan, hvad är def, som är dyrt? Jag svarar då, att den Den 28 September f. m, 4? Ordinarie Staten utgör 266,666 R:dr 3a sk. De af extra utgiftsmedlen disponerade summor stiga till 5o,ooo R:dr; båda anslagen tillsammans utgöra således 3i6,666 R:dr 3a sk. Norriges bidrag hade jag endast upptagit till 60,000 R:dr Svenskt B:co, mea anser mig nu, enligt Herr HofCancellerens yttrande', böra upptaga till närmare 100,000 R:dr Sv, B:co. Totalsumman för MinisterStaten uppgår således till mera än 400,000 RrdrSv. B:co, eller till lika med hvad Kongl. Maj:t äger i anslag på i:a HufvudTiteln. Jag kan således icke undertrycka min öfvertygelse, att denna MinisterStat är mycket för dyr för det land, hvars ekonomiska ställning icke medgifver en så kostsam utrikes representation, och som, ifrån ingen synpunkt, kan ställas i jemförelse med de länder, ifrån hvilkas diplomatiska utgifter Herr von Schulzenheim velat leda sig till bevisningen, att det nu omtvistade anslaget hos oss är knappare Leräknadt, än uti andra Stater.— Herr von Schulzenheim har upplyst hvad MinisterStaten kostade före år 1809, men han har icke upplyst, hvarföre den nu är dyrare. Att prisförhållanderne äro ofördelaktigare liu, än då, betviflar jag, emedan ett allmänt 20-årigt krig nödvändigt då skulle verka prisernas stegring. Yid jemföreisen häraf, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att ensamt beskickningen i Petersburg löre 1809 kostade 3o,000 R:dr B:ca af de 100,000, sorn voro anslagna för hela 42 Den 28 September f. m. MinisterStaten.
— Uti sin till Revisorerne afgifna berättelse hafva Fullmäktige, under erinran, att frågan om anskaffande af det för bestridande af kostnaderne för Statens jernvägs-byggnader erforderliga lån i främsta rummet utgjort föremål för Fullmäktiges omsorger, lemnat en omständlig framställning af de svårigheter, Fullmäktige, i afseende på denna frågas bringande till ett önskadt slut, baft att bekämpa; och då ifrågavarande ärende, icke blott i sig sjelft, utan ock med serskildt fästadt afseende på den kritiska tidpunkt, hvarunder detsamma måst handläggas, onekligen är att anse såsom det vigtigaste Fullmäktige haft att behandla, hafva Revisorerne funnit sig böra, dels ur Fullmäktiges berättelse, dels ur de nu granskade protokollerne, här intaga en i möjligaste måtto fullständig redogörelse för lånefrågans behandling och hvad dermed äger gemenskap. Ilen 18 Augusti 1857 allät Högloflige Stats-utskottet till Fullmäktige en skrifvelse, deri Utskottet meddelade underrättelse om Rikets Ständers då fattade beslut i fråga om de för Statens jernvägs-byggnader beviljade anslag samt de dertill erforderliga medels anskaffande genom lån. Denna skrifvelse, hvars hufvudsakliga innehåll igenfinnes uti 124 och 228 §§ af Riksgälds-kontorets reglemente, blef i Fullmäktiges näst derpå följande sammanträde den 20 i samina månad remitterad till Kommissariatets utlåtande, hvilket ock redan påföljde sessionsdag den 27 Augusti afgafs. Uti detta utlåtande yttrade Kommissariatet den åsigt, att, ehuru Kongl. Maj:l då ännu icke till pröfning förehaft de af Rikets Ständer angående upplåningen lättade beslut och stadganden, som, jemlikt Rikets Ständers föreskrift, skulle underställas Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse, borde något hinder icke möta för Fullmäktige att öfverlägga och besluta om de förberedande åtgärder, som, för upplåningens verkställande på förmånligaste sätt, kunde finnas lämplige och af behofvet påkallade.
S. D. öretogs till pröfning och afgörande det af Utskottens samfäldta Beredning afgifna och vid Utskottens sista Plenum pä hordet lagda Betänkande, i anledning af Riksdagsfullmägtiges Jöran Jönssons frän Skåne och Jon Jonssons från Blekinge Memorial, om rättigheten för allmogen i Blekinge, att från alla hamnar derstädes utföra tradvaror; hvarvid Herr Handelsman Holmström, uppläste ett så lydande skrifteiigt anförande till Protocollet: ”Vördsamt Memorial! I anledning af Höglofl. Bagsamt Allmäpna Bes-värsoch Oeconomie - Utskottens Berednings Betänkande, rörande en vidsträcktare seglations och handels frihet för Skånska och Blekingska Allmogen, får jag vördsammeligen förklara, att då man nödvändigt skall passera främmande kust, för att sjövägen komma från Skåne till Blekinge, och de ypperligaste tillfällen till Xjurendrägeri och Tull - försnillning genom utvidgade Seglationsfriheten, på sätt den föreslagen blifvit, skulle beredas, i synnerhet om endast Krono - Betjente, och ej Tullkammare, skulle utfärda Förpassningen, hvilka förre förut Sto öfverhopade med så myckna göromål, att utoch iftlossningen ej af dem möjligen kunde controlleras, anser af dessa med de JOen 39 Juni. de flera af Herr ^Landshöfding Ekorn och Borginästar Höök i deras särskildta meningar upptagne skäl, jag, för min del, ej kunna tillstyrka bifall å hvad Beredningen hemställt, utan förenar mig med hvad nyssnämnde Herrar Eedamöter anfört; och anser denna motion böra helt och hållet, utan alla undantag, till Kongl. Maj:(s Nådiga ompröfvande öfverlemnas.” Och skulle, i anledning af Herr Handelsman Holmströms derom gjorda begäran, dess berörde anförande åtfoU ja Utskottens Betänkande till Respeetive RiksStånden. Stockholm Ut Supra. Ex Protocollo A, J. TVahlstjerna-.
Då således Holland har 75 öres tull pr lispund, Tyskland 47 och Norge 54, kan man med skäl antaga att det icke bör verka tryckande på konsumenten i vårt land, om han får betala en tull af 20 öre per lispund eller ett öre för marken, och derföre vågar jag anhålla att den nu föreslagna tullsatsen måtte bifallas. Frih. von Schwerin, Jules: Afven jag vill en gång upp stå och begära skydd för landet och landtmannaprodukterna, och det sker derigenom att jag anhåller om tullfrihet å denna vara. Jag vill blott nämna huru det gått till i Skåne. För några år sedan var det icke möjligt att der få sälja en väl gödd oxe, emedan man trodde att magert och fett kött var alldeles lika; men nu har man lärt sig skilnaden och den lärdomen hafva vi fått från Danmark. På de sednare åren hafva vi också gått långt framåt, och det hafva vi tullfriheten att tacka lör. Jag anhåller således att R. o. Ad. ville lemna artikeln kött tullfri. Gr. Posse, Arvid: Då R. o. Ad. icke ville med tull be lägga artikeln fläsk, som af alla förklarades vara den vara, som i främsta rummet borde äsättas tull, antager jag att R. o. Ad. icke heller vill lägga tull på kött. R. o. Ad. torde äfven finna en ytterligare anledning härtill uti den omständigheten att Utsk:t icke föreslagit tull på lefvande kreatur, ty det vore väl en inkonseqvens att det lefvande kreaturet skulle gå tullfritt och det slagtades kött vara belagdt med tull, hvartill ytterligare kommer att en sådan nödvändighetsvara vä! icke bör fördyras för konsumenten. Gr. Liljencrants har sagt att Holland åsatt mer än 3 gånger större tull på denna vara, än här är föreslaget. Det kan det rika Holland göra; men vi, som äro fattige, hafva icke råd dertill. Jag yrkar afslag å denna punkt. Frih. af Ugglas: Endast två ord för att meddela R. o. Ad. den upplysningen att R. o. Ad. alltsedan 1856 års riksdag och hvarje efterföljande bibehållit tullfrihet på kött.
Studium af modersmålet skall endast vara föreskrifvet såsom ett underordnade bihang vid det af Latinska Grammatica», Besv. och Ekon. Ut sk. Betankanden. 557 fa förklaradt åndamålslöst. (Anvisningar och råd s. q) Latinska Språket, ehuru Herr Hammarsköld finner dess Grammatik och Litteratur i vissa delar bristfälliga, skall hafva blifvit framstäldt sorn hufvud-föremälet vid all Skolundervisning. Så skola talöfningarne endast i det anställas; och sjelfva Grekiska språket expliceras på Latin, hvilket sednare Herr Hammarsköld i synnerhet ogillar. Det anmärkes såsom brist, att vid Elementar LäroVerken intet tillfälle är be* reddt, att inhemta någon slags underrättelse om Fäderneslandets Allmänna Författningar och Constitution 5 och skall den undervisning, som i Fjerde Classen af Högre Lärdoms Skola meddelas i Sverges Statskunskap, vara otillräcklig. Enligt Herr Hammarskölds förmodan, kan Nationalsinnet ej väckas endast af Nordiska Mythologiens anbefallda läsning. I anseende till Historiens studium, anser Herr Hammarsköld föreskriften i 1 Sect. 6 Cap. 9 § ofullständig, att den från Gymnasinm till Universitetet afgående skall känna gamla Historien, men af medeltidens och den nya tidens endast HufvudEpocherne. Den till användning föreslagne så kallade Fhilosophia definitiva klandras ock, 553 Eesv. ock Ekon. Utsk. Betänkahdeti. emedan det ej stall vara möjligt att förvärfva redigt och klart begrepp om Philosophiens Termer, utan ett fullständigt studium af Vetenskapens hela djup. Såsom bevis på den mindre noggrannhet, med hvilken Lärjungarnes färdigheter blifvit afmatta, anföree, att, under det man fordrat Mathematik och Språk-kunskap (t Sect. 6 Gap. 2 §), tillika föreskrifves, att Lärjungen skall kunna läsa skrifven handstil. * Skolagan, som anbefalles, är icke bestämd till slag, och ingenstädes finnes förklaradt, hvad som bör förstås med en sådan, lindrigare eller strängare.
Förordningen den 19 Maj 1756 medfört, grunden förfallit för den i sistnämnde författning stadgade inskränkning i fordringsägares rätt att å löpande förskrifning åtnjuta ränta för längre tid, än som förflöte sedan han efter förfallotiden sökt, men ej erhållit betalning för sin fordran, det skulle med rätta förståndet af nyssnämnde Kongl. Förordningar instämma, att utgifvare af så beskaffad! skuldebref, efter förloppet af de sex månader, hvarunder den strängare exsecutiva kraften fortfar att gälla, är pligtig att utfäst ränta erlägga. Den ifrågavarande Kongl. Förordningen af den 19 Maj 1756 stadgar, att enär gäldenär* skyldighet är att för ovilkorliga eller löpande förskrifningar hafva penningar i beredskap å förfallodagen, men han i brist af betalning, som efter förfallodagen sökes, ej undgår bysättning, skuldsedelns innehafvare ej borde njuta ränta för längre tid, än den, då han efter förfallodagen betalning sökt, mqn ej erhållit. Då nu denna gäldenärens rättighet att undgå räntas erläggande efter förfallodagen måste vara grundad just på skuldsedelns löpande egenskap, som gör att gäldenären, äfven om han är försedd med penningar, förutsattes icke kunna afbörda sig skulden, emedan han ej vet hvar skuldsedeln finnes, och detta hinder icke hälves derigenom att bysättningstvånget upphörer, kan väl häraf ej annat slutas, än att skyldigheten till räntans erläggande efter förfallodagen icke inträder förr än betalning blifvit fordrad, men ej erhållits. Bysättningstvångets upphörande borttager väl icke skyldigheten att på anfordran betala den förfallna skulden och för fullgörandet häraf är gäldenären fortfarande nödgad att hafva penningar liggande, likaväl som för undgående af bysättning.
De brister, som Utskottet deremot funnit vidhäfta ifrågavarande del af lagstiftningen, äro de, hvilkas afhjelpande åsyftas i Herr Dalmans förslag, hvarmed vissa delar af Herr Sundvallsons ock sammanfalla. Det torde nemligen icke kunna förnekas, att gällande lag är allt för ofullständig i fråga om föreskrifter rörande vård af en afliden persons qvarlåtenskap. Sådana föreskrifter saknas till och med så godt som alldeles, enär de stadganden i omförmäldn Kapitel af Ärfda-Balkey, som möjligen skulle kunna hit hänföras, icke uttryckligen handla om annat än skyldigheten att uppgifva egendomen till uppteckning och riktigheten af denna uppgift besvärja. Saknaden af sådana föreskrifter, som de nu föreslagna, är dock högst vådlig så väl för frånvarande sterbhusdelegares, som för boets borgenärers rätt. Den Kommitté, som, i följd af Rikets sednast församlade Ständers hemställan, varit nedsatt att utarbeta de förslag till ny Konkurslag och förändrad lagstiftning i andra dermed sammanhang egande ämnen, hvilka Utskottet redan genom föregående betänkanden underställt Rikets Ständers pröfning, hade ock utarbetat det af Herr Dalman nu frara/agda författningsförslag. Hufvudsakliga anledningen dertill var den af Kommitterade i fö'rBih. till B. St. 7 Sami. 1 Afd. 22 Höft. 3 18 Lag-Utskottets Betänkande M 42. slaget till förordning om urarfvagörelse intagna grundsats, att niirmaste arfvinge skulle, äfven utan formlig urarfvagörelse, kunna vinna befrielse från den dödes gäld, i det fall att han med dess bo ej tagit befattning. Derigenom blef det nödigt att tillse, det borgenärer egde säkrare garantier, än gällande lag medgaf, mot förskingring af den dödes bo.
Den motion, som hufvudsakligen af Utskottet blifvit följd, är till och med endast framlagd inom Banko-Utskottet och således endast i det fall berättigad, att den blifvit af Utskottet såsom egen upptagen. Men Utskottet har, så vidt jag kan se, icke ens åberopat denna i motiveringen för sitt beslut; den har endast jemte de andra blifvit refererad. Man skall under sådana förhållanden vara begåfvad med en särskild divinationsförmåga för att på grund af dessa motioner, och med den motivering, Utskottet lemnat, kunna fatta hvad Utskottet verkligen åsyftat. Att banko-reglementet, som annars lemnar de mest i detalj gående föreskrifter, skulle, när frågan gäller en ny rörelsegren, hvars möjlighet till och med är beroende af ännu icke fattade beslut af annan myndighet, lemna Banko-fullmägtige utan stöd af alla föreskrifter, kan jag icke anse lämpligt. Enligt min tanke borde Utskottet antingen hafva lemnat bestämda och fullständiga föreskrifter om obligationernas art, vilkoren för deras uppköp och försäljning m. m. äfvensom förhållningsreglor i det fall den disponerade fonden icke kunde för ändamålet användas; eller också, med klart angifvande af det mål man åsyftade, lemnat åt Fullmägtige ett bestämdt bemyndigande, att i alla den nya rörelsen afseende frågor besluta och vidtaga de mått och steg, som för det åsyftade målets vinnande kunde anses erforderliga.» Uti denna reservation hafva Herr Grape och Herr Sundvallson instämt. af Herr Lindström: »Emot Utskottets beslut att föreslå ett tillägg till 4:de mom. § 4 af nu gällande banko-reglemente reserverar jag mig. emedan det föreslagna - Banko-Utskottets Memorial N:o 27. 9 slagna tillägget dels är betydelselöst och svårligen under nuvarande förhållanden torde kunna vinna tillämpning, dels skulle, om det än kunde tillämpas, utsätta banken för faror och olägenheter, hvilkas omfång icke kunna på förhand beräknas men säkerligen antagas menligt inverka ej minst på de näringar, hvilka man i sin välmening vill genom den föreslagna åtgärden stödja och befordra.
ÖPPET KL. vinstor, Nordiska Museels Lotteri Nordiska Museets Lotteri ENEQUIST, DIREKTÖR. AFDELNINGSKONTOR: Biblioteksgatan n:r I3 Träsnidarejärn. därför äfven Nordiska HUFVUDKONTOR FÖR SVERIGE: STRÖMSBORG, STOCKHOLM. LÄRS Hvita laljelökar •JK: utiial Life Prospekt begäran. Stockholm. * Största sevärdhet. * Peruker, Benor, Flätor, äLä bäst, drygast OCH billigast I Nya försäkringar 1898 Kr. 480,000,000 VINSTGIFVANDE: Ökning i vinstfonden 1898 Kr. 33,000,000 Mutual Lifes lifförsäkringsbref äro ytterst LIBERALA öch lämpa sig utmärkt som säkerhet för borgenärer. DETTA UTMÄRKTA MEDEL, HVARIGENOM DE RASTE LIKTORNAR INOM TRENNE DAGAR UPPLÖSAS OCH BORTTAGAS, FÖRSÄLJ ES å 1 KR. PR SATS I STOCKHOLM GÖTEBORG A. E. WALLERIUS &amp; C:O, UPSALA VICTOR SÖDERBERG, KUNGSÄNGS_- GATAN 1, GÄFLE O. A. JOHANSSON &amp; C:O, LULEÅ E. DURANGO, KARLSTAD FRU ALBERTINA HOLM. MOT 1 KR. 20 ÖRE I FRIMÄRKEN EXPEDIERAS MEDLET TILL LANDSORTEN AF AGENTEN M. MALMSTRÖM, UPSALA. UPPTÄCKTEN AF DETTA MEDEL HAR MED FÖRORD ANMÄLTS I SVENSKA LÄKARESÄLLSKAPET AF DESS kar M. I TUSENTAL HOS HERR OCH I DÅVARANDE ORDFÖRANDE HERR MEDICINALRÅDET OCH FÖRSTE STADSLÄKAREN I STOCKHOLM A. G. E.
Det lyder som följer : '"Utkast lill författning, huru med dem, som afvika från den rena evangeliska läran förhållas bör. § 1. Om en villfarande, sedan han, på sätt Kongl. Stadgan den 20 Mars 1735 § 4 innehållet, blifvit af Kyrkoherde, Koutrakts-prost och Domkapitel undervist och lör - 4 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. manad, likväl sin villfarelse vidhåller och bekänner, förelägge honom Domkapitlet viss besinningstid (af 2 lill 6 månader) och förklare honom, örn han derefter sin villfarelse vidblifver, vara från evangeliskt-lulherska kyrkan utesluten. Önskar någon sjelf att från evangeliskt-lulherska kyrkan skiljas, för att i annat tillåtet och erkändt kristligt religions-samfund inträda, anmäle sin önskan hos Kyrkoherden, och förhålles med honom, som i nämnde § stadgadt, är. Dock må, om han uppnått 18 års ålder och enfaldigt men klart och redigt kan redogöra för skillnaden emellan den evangeliska läran och den troslära, till hvilken han vill öfvergå, hvarken Kyrkoherde eller Konlrakls-prost utsträcka förmaningsliden utöfver en månad. § 2. Lärosatser som mot den rena evangeliska läran stridande äro, må icke offentligen förkunnas eller på annat sätt genom tal eller skrift spridas. Gör del någon, straffes med böter från och med 50 lill och med 100 Riksdaler eller med fängelse från och med 2 månader till och med ett år. Gör det någon, som till evangeliskt-lulherska kyrkan hörer, varde tillika från samma kyrka utesluten, så framt han icke efter erhållen allvarlig förmaning och förelagd besinningstid sin villfarelse inför Domkapitlet återkallar. Gör det den, som utrikes född är, eller fremmande makts undersåte varit, varde ur riket förvisad. Beträdes den, som till prest i Svenska kyrkan antagen är. med villfarande lärosatsers predikande eller utspridande och uppå föregången allvarlig förmaning sig icke rättar, miste embetet. § 3.