Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remitterades till Bevillnings-Utskottet följande i Ståndet väckta motioner: l:o Kyrkoherden Ternströms, JM 88, om förändrad lydelse of 1 mom. 28 § i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 7 December 1860, angående vilkoret! för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker; 2:o Doktor Sandbergs, JM 99, om nedsättning af den nu utgående personliga skyddsafgiften till 20 öre för man och 10 öre för qvilina; samt 3:o samme ledamots, JM 100, angående en tillökning i folkskole—afgiften af 20 öre för man och 10 öre för qvinna. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottet remitterades nedan nämnda i Ståndet väckta motioner: 1 to af Doktor Forssell, JM 89, angående underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, om vidtagande af förberedande undersökningar för till väga bringande af en homöopatisk kuranstalt i hufvudstaden; 2:o af Doktor Falc/c, JM 92, angående åtgärder till förekommande af försummad skolgång; 3:o af Prosten Sondén, JM 97, om behofvet af en författning angående försäljning af maltdrycker, kaffe och thé samt andra icke sprithaltiga drycker; och 4:o af Domprosten Björling, JM 106, om normalritnings upprättande för folkskole-bygguader. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades en af Doktor Falck afgifven motion, JM 93, angående bestämmande af fyrktalet såsom omröstningsgrund vid prestval. 70 Prot.-Uldrag den 28 November 1862. S. D.
I följd häraf anser jag omöjligt uppfatta de rättvisaste grunder för allmänna bevillningens utgörande, förr än man genom Myntväsendets reglerande någon gång återgifvit 3i8 Den 3o Mars f. m. näringarne ett förloradt lif, samt hvar* je enskilt man den högst efterlängtade säkerhet, att veta precist hvad han äger, för att kunna bevilja hvad han bör. För ett fattigt land är ettordnadt, och uti allmän Lag grundadt, CreditSyste,m (afskildt från mynt-bestyret) en i min tanka icke olämplig utväg att undgå den högsta orättvisa i beskattningsväg, nemligen att påbörda sin egen tid alla tyngder, utan att vilja lemna något åt den kommande, som egentligast uppbär frugterna af den närvarandes alla ansträngningar, der sådane äro att se. Jag förenar mig, på ofvannämnde skäl, uti anhållan om återremiss, med varmaste önskan, att Utskottet behagade taga myntväsendets reglerande i beräkning i afseende på möjligheten att utgöra den contanta Be viHningen. Uppå derefter af Hans Excellenc Herr Grefven och Landt Marskalken framställd proposition fann Ridderskapet och Adeln för godt, att BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera. Justerades ett ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i plenum den 26 dennes e. m. fattade beslut. Den 3o Mars e, m. 319 Hogloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ^ till 3 eftermiddagen tn fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Måndagen den 3o Mars 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Föredrogos å nyo och remitterades till Statsoch BancoUtskotten: Kongl.
Län erhålla förlängning af trettio års tid, räknad från midfastan år 1846 emot skyldighet att fullgöra de, enligt nu gällande eontract, arrendatorn åliggande förbindelser, har af Presteoch Bonde-Stånden blifvit gilladt, men af 4 Stats-Utskottets Utlåtandej N:o 18g. de tvänne Öfriga Riks-Stånden, i följd af gjorde anmärkningar återremitteradt. De fleste af berörde anmärkningar angå sådane allmänna frågor, beträffande bandläggningen af ansökningar om förlängde Krono-arrenden, hvilka af Utskottet blifvit upptagne och besvarade uti dess förut afgifne Betänkande, JNT:o 187, hvartill Utskottet följaktligen får hänvisa. Dessutom är af någre Ledamöter-af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet yrkadt, dels att Utskottet mätte föreslå Rikets Ständer att åt Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna pröfningen af frågan, huruvida det för Kronan må anses fördelaktigt att medgifva den sökte förlängningen af omförmälde arrende, dels att Riks-Stånden måtte erhålla kännedom om innehållet af Kongl. Kammar-Collegii i målet afgifne underdåniga utlåtande. Jemväl har blifvit antydt, hurusom det svårligen syntes kunna på förhand bestämmas, att,1 på sätt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms Län i dess ytlrande uppgifvit, vid arrende-tidens utgång år 1846 högre arrende-belopp än det nu utgående icke vore att af någon annan pålitlig arrendator påräkna. Kongl.
Jernmalmsbrytningen inom länet förser masugnarne endast med en mindre del af deras malmbehof; dock har under ifrågavarande quinquennium uppbrutits tillsammans 204,568 Skepp:d bergsvigt malm, hvaraf inom Gestrikland erhållits 166,073 Skepp:d och inom Helsingland 38,495 Skepp:d, eller i medeltal för året 33,215 Skepp:d i det förra och 7,699 Skepp:d i det sednare landskapet. Grufverörelsen har inom Gestrikland nästan uteslutande bedrifvits i Thorsåkers socken, och inom Helsingland varit, sedan arbetet i Magmyrefältet i Skogs socken år från år aftagit samt under sednaste år alldeles upphört, inskränkt till de malmtillgångar, som det inom Woxna 12 socken belägne Gymåsberget innehåller. Sistnämnde malmtillgångar äro ymniga, men deras begagnande begränsas deraf, att ägarne till Woxna och Dalfors bruk äro de enda afnämare af denna, icke rikhaltiga, malm; hvaremot ansträngda bemödanden erfordrats för att vid Thorsåkers grufvor åstadkomma den malmvinst, som erhållits. Grufdriften inom Gestrikland under sistförllutna quinquennium kan likväl anses så till vida tillfredsställande, som medelbeloppet af den årliga malmuppfordringen med nära 10,000 Skepp:d öfverstiger den uppfordring, som per medium om året erhölls under nästföregående fem år och hvilken sednare utgjorde blott 23,364^ Skepp:d, en skillnad som icke allenast betäcker utan betydligt öfverskjuter skillnaden i uppfordringsbeloppen vid grufvorne i Helsingland under dessa bägge tiderymder. Under ifrågagavarande fem år hafva inom länet 69 nya jernmalmsanledningar och förr arbetade ställen blifvit för erhållande af vederbörliga tillståndsbref hos Bergmästare-Embetet anmälde. Tackjernsblåsning bar varit anställd vid alla inom länet belägne 27 masugnar, med undantag allenast af Forsbacka masugn, der den sista blåsningen verkställdes år 4838.
Detta kunde låta sig göra i en gammal lag; men då en lagförändring är i fråga, erkänner jag att, isynnerhet med stöd af de åsigter, som uttalades inom de tre Stånden, jag med glädje gick in på en förändring, hvilken jag fann konseqvensen fordra och för hvilken jemväl billigheten talade. Utsk. har fördenskull i denna 3:dje § sammanfört den 5;te §:n i förra 140 Den 30 Oktober. Betänk., hvilken talade om tillgrepp af frukt ur trädgård, rofvegård etc., samt l:sla mom:t i 6:le §:n, hvilket handlade om tillgrepp af säd, skuren eller oskuren, hö etc., och har Utsk. medgifvit att dessa håda slags tillgrepp må, då de understiga 10 dalers värde, betraktas såsom snatteri. För alt likväl motverka en alltför lindrig bestraffning, äfvensom för att i möjligaste måtto statuera ett straff för dessa tillgrepp, som skulle anses tillräckligt afskräckande, har Utsk. ökat böterna från och med tio till och med femtio daler, hvarigenom ett dylikt snatteri-brolt, der tillgång till böternas erläggande saknas, hvilket vanligen är händelsen, drabbas af ett icke obetydligt och med nu gällande stadgande nära nog jemförligt straff, då böterne förvandlas till straffarbete. Dessa äro orsakerna till de förändringar, hvilka i denna § blifvit vidtagne. Hr von Hartmansdorff, Aug.: §:n har enl. min tanke vunnit på Utsk:s behandling derigenom, all han blifvit fullständigare än förut. Då Utsk. jemväl bibehållit en svårare bestraffning för den, som tillgriper saker, hvilka stå under Guds lås eller ute å marken, der egaren sjelf icke kan vårda dem, så har jag ingenting väsendtligt att mot §:n erinra. Jag vill derföre blott fästa mig vid ett ord, som torde vara tryckfel. I förra förslaget stod nemi. ”katsor”, hvilket lärer vara den råtta pluralis-formen i st. f. ”kalsar”, som här står. Jag anhåller fördenskull, alt rättelse derutinnan måtte göras. Gr. Sparre:
Befallningshafvande dels hos Fångvårdsstyrelsen föreslagit, att byggnaden, som befunnes i mycket bristfälligt skick samt, enligt deröfver upprättadt besigtningsinstrument, ansetts, äfven om den finge på sin nuvarande plats qvarstå, icke kunna jamte tillhörande uthus och plank värderas högre än 948 R:dr R:mt, måtte å auktion försäljas, med skyldighet för kolaren att bortflytta byggnaden, äfvensom att tomten, enär någon utredning om eganderätten till densamma icke kunnat vinnas, måtte återfalla till staden, af hvars mark den vore omgifven, dels ock hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att, som Westerbottens läns innevånare bidragit med mer än halfva kostnaden till uppförande af ifrågavarande gamla häkte, den blifvande köpeskillingen, i händelse byggnaden komme att försäljas, måtte varda öfverlemnad till och få användas af länets hushållningssällskap för ändamål, som med dess verksamhet vore afsedda. Bih. till R. St. Med anledning häraf hade Kongl. Fångvårdsstyrelsen upplyst dels, i afseende på egande-rätten till sjelfva tomten, att den år 1840 upprättade och från Kongl. Kammar-kollegium till Styrelsen öfverlemnade s. k. liggare öfver Kongl.
Länet har sex städer, nemligen Nyköping, Strengnäs, Thorshälla, Eskilstuna, Mariefred och Trosa, och en köping, Malmköping, samt 4 fögderier, hvaraf det första utgöres af Jönåkers, Rönö och Hölebo härader, det andra af Oppunda och Willåttinge, det tredje af Österoch Wester-Rekarnes samt det fjerde af Åkers, Daga och Selebo. Det är indelad t i 2:ne domsagor, nemligen Kongadömet, som består af de 2:ne förra, och Lif-Gedinget af de 2:ne sistnämnde fögderierna. Hvarje härad utgör ett länsmansdistrikt, med un - 4 dantag af det vidsträcktare och folkrikare Oppunda, som är fördelad t i 3:ne sådane distrikt. Utom de talrika vikar afÖstersjön, Mälaren och Hjelmaren, som till någon del eller helt och hållet omgifva betydligare landsträckor, finnes inom Länet en mängd större och mindre strömmar och insjöar, af hvilka särskildt må nämnas, af de förra: Nyköpingsän, som upptager flere af de i midten af Länet belägna betydligaste insjöar, och utfaller här vid staden i en vik af Östersjön. Trosa-ån, som har sin upprinnelse i Daga härad och utfaller i Östersjön vid Trosa stad. Eskilstuna-än, Hjelmarens utlopp i Mälaren; och af de sednare: Båfven, den största insjön, belägen mellan Rönö, Daga och "Willåttinge härader, af hvilken liufvuddelen har 2 mils längd och ^ lill \ mils bredd, hvarförutan icke mindre än 5 långsträckta vikar genom mera eller mindre breda sund äro förenade med denna sjö. Långhalsen, angränsande Oppunda, Willåttinge, Rönö och Jonåkers härader, är till figuren högst oregelbunden, och bestående af flere åt olika håll gående vikar, från 2 till ^ och 1 mil långa. Yngarn, mellan Oppunda och Jönåkers härader, 1 \ mil lång och £ till \ mil bred. Sillen, 1 mil lång, på gränsen emellan Stockholms Län, Rönö, Hölebo och Daga härader.
Oaktadt en hvass, både knif och sax, gick läsningen eller denna passage öfvermåttan trögt; såg jag händelsevis upp ifrån mitt arbete, så öfverraskades merändels R s ögon sväfvade öfver boken, och hvilande på den under sin förlägenhet outsägligt täcka Rosa; men, lyckligtvis afbröts nu dessa mystiska tvångfulla timmar, genom Hofrådets ankomst, hvilken, oveten om hela tilldragelsen, snart nog, ställde allt på sin gamla fot. Då efter slutad aftonmåltid, man ändtligen sagdt hvarandra, "god natt", samt Rosa och jag uppe i det lilla rummet, invid vårt trefliga fönster åter intagit våra platser, kastade plötsligt, under hög gråt, Rosa sina mjella armar kring min hals, under det hon med häftighet tryckte mig intill sig. "Hvad nu Rosa!" frågade jag, "jag tror minsann du gråter, hvad har väl händt?" Rosa teg, men fortfor att allt högljuddare gråta. Att hon sjelf ej förmådde ut med den bekännelse, hvaraf hennes vänskapsfulla hjerta ville lemna mig förtroende, fann jag tydligt, ty, ännu hade ej ett ord, ej en enda bokstaf någonsin oss emellan förrådt hennes tankar eller känslor för R. "Hör min Rosa", sade jag efter ett ögnablicks tystnad, "får jag öppna för dig sjelf och mig ditt unga oerfarna hjertas förlåt? får jag säga dig, huru djupt och innerligt jag deri läst? du älskar R.?" Rosa skälfde i mina armar. "Förskräcks ej min älskade, min dyraste Rosa öfver den heligaste och lyckligaste af alla känslor, den rena, oskuldsfulla kärleken. Hon utgör såsom sådan vårt högsta mål, den största ljufhet och salighet vi kunna tänka. Frukta henne ej, ty hon är mild som ett huldt barn, och för dig min älskvärda oskyldiga Rosa, bör hon ju evigt förblifva sådan. Men, då du nu sjelf forrådt mig ditt hjerta, ty, det har du dock egenteligen gjort, så besvara nu äfven min fråga: ligger det väl någon sanning i min förmodan, eller känner du intet, alls intet för denna R.?"
»Jag mins nog, hur du sjelf är, när du är kär», fortfor Maria. »Kommer du i håg, då du svärmade för Erikson, eller då du ville rymma bort med jokeyryttaren, eller då du låg på knä och vred dina händer, för att löjtnant Spohr hade förlofvat sig?» Dina rodnade djupt. »Det var ju skolflicksgriller! — Du vill väl inte, att Shakspeares Julia skall bära sig åt som en skolflicka?» »Hon var inte stort annat», svarade Maria, »bara mera bevakad och mera ifrig att få sin vilja fram. — Jag försäkrar dig, att den der dagen du satt och slet dig i håret och försäkrade, att det bland Guds skapade varelser inte fans en så förtjusande figur som jokeyryttarens, när han med ett språng hoppade upp på hästen, liknade du mycket mer Julia, såsom jag föreställer mig henne, än då du stod i treqvarts profil med den lilla flaskan i handen och sade med tillgjord röst: Din skål, Romeo!» Hon lyfte handen för att visa Dina, huru hon hade gjort, men det var den unga debutanten för starkt. Hon slog förargad till Marias hand och sade: »Skäms du inte att göra narr af mig!» Dina var så förargad öfver Marias kritik, att hon icke alls sökte upp henne efter sitt andra uppträdande, som Sigrid i »Bröllopet på Ulfåsa». I detta stycke gjorde hon mera lycka, då vigten ligger så starkt på, att skön Sigrids person verkligen verkar bländande, och intet kunde vara vackrare, än då hon första gången visade sig. Man förstod, att en man kunde offra något för en sådan qvinna. Annars var hennes spel i samma stil som vid hennes första debut. Hon hade nu en gång kommit in i predikotonen och kunde icke komma ut ur den igen. Sedan hon ännu en gång uppträdt, började man vid teatern få den åsigten, att hon var en mycket medelmåttig talang, men att hon på grund af sin stora skönhet och sin förmåga att röra sig kunde användas i sådana stycken, der en dam skall verka hufvudsakligen genom sitt utseende och der rollen icke fordrar något särskildt karakteristiskt.
Deras löner till gratialSfonDen, famt Denna fonDS till# gångar fåDant meDguma, få fommaöetill enfor ocf) oförförjDa barn ut# gåenDe gratialcr, fymilfa för De Dertill berättigaDe !)ittil!S utfallit rneD en femteDel af mannens eller fäDrens penfton, att för Dem, l>tx>ilfaSmän eller faDer feDan 1848 årS början afliDit eller härefter afliDa, att utgå meD en fjerDeDel af mannens ellet faDrenS pcn)louS#be!opp gpr od) båt 2lf m)bt)aanaDcr och förbättringar mtD för# och båfmäfenDet roafenbet. „ torDc böra namnaS få jorn fullborDaDc, blanD De förra, De mtD UnDer# fren, på tofter ocf) miD f)läsfubben, jamt af De feDnare Den på Offer# ggrnSl)Dlmc odj ©roartflubbcn, fymarjemte början till npbpggnaD blif# mit gjorD på gjäDerägget od) SHalörn; od) l)ar fojlttaDen för alla of# man omförmälDa fprbpggnaDSmrbeten äfmenfom för lpöningS#apparater m. nu, blifmit bejlriDD af befparaDe lots# od) bafmeDel, utan något färjfilDt biDrag. föejlut bär
Fullmäktige inkomma med förslag till såväl instruktion som aflöningsstat. För Låne-kontoret i Wisby är ny aflöningsstat fastställd, sedan anslaget för Kontorets förvaltning, enligt 142 § i reglementet, blifvit bestämdt till 6,000 R:dr och sålunda af Rikets sist församlade Ständer förhöjdt med 1,500 R:dr; dock hafva Fullmäktige härvid fästat det vilkor, att Låne-kontorets Styrelse skall afgifva förslag till ny arbetsordning för Kontoret. Anordningar utom stat. § 70. Outtagna aukJemlikt föreskriften i M9 §§ 2 mom. i Banko-reglementet, hafva de auktionsöf tions-ufrenkott. verskott å försålda guldoch silfverpanter, som den 31 December 1863 i Banken inne - — 57 — stått utöfver 10 år, blifvit å Fullmäktiges dispositions-räkning i Depositions-kontoret insatta med 324 R:dr 78 öre. § 71. Metalliska värdet af de i Bankens Mynt-kabinett förvarade mynt och medaljer, som vid 1862 års utgång beräknades till R:mt R:dr 23,034: 84 Munthén under år 1863, genom verkställda inköp, ökats med » » 124: 71. kabinettet så att omförmälda värde vid årets slut utgjorde R:mt R:dr 28,159: 55. Angående Tumba pappersbruk. § 72. Det speciella inseendet öfver Tumba bruk har fortfarande utöfvats af Herr Dok tor J. Nordlund. bruk. g 73. , 0 . Sammandrag Af brukets räkenskaper för är 1863 fa Kevisorerne meddela följande sammandrag: af brukets räkenskaper - Ingående Balans-konto. Debet. Skuld för hö och klorkalk Summa Kredit. Tumba bruk med jordegendom och byggnader Inventarier % Kassa-behållning
Min förmodan är, den må kallas gammalmodig eller ensidig, att man bör hafva det förtroende till presterskapet, att församlingens pastor i främsta rummet bör vara ordför» uti allt hvad sorn rörer eommunalväsendets inre angelägenheter; hvilket jag icke betraktar såsom en rättighet för presterskapet, utan såsom ett åliggande för dem, derföre att det ligger i deras tjenstebefalt - Den 29 Augusti f. m. 4o3 ning alt intressera sig derför; ty preslerskapet liar folkbildningen i sina liander ifrån barnets spädaste ålder till mannens sista dagar. Man invänder alt pastor åldras, blir slö och oförmögen att fullgöra en ordför.befattning. Delta gäller oin alla andia embetsman; ty åren kräfva sin rätt. Händer så att en kyrkoherde blifver öfverårig, så är han icke heller mera verksam i de öfriga tjenstedelaljerna , och då inträder i hans ställe en vice pastor, som det förmodligen icke finnes skäl att neka ordförandeskapet inom communabväsendet. Jag tror äfven, att om man positivt slänger vägen för pastor alt vara ordför., så har man hejdat den kraft, sorn jag fordrar af presterskapet i detta fall. Jag befarar att om man går för strängt till väga i detta fall, kunde följden blifva den, att en eller annan kyrkoherde kunde fatta ovilja mot denna institution och motarbeta comnimial-vasendel; äfven kunde del hända, alt genom intriger en väl qvalificerad pastor blefve utesluten från ordför. -befattningen, och hvarje gång lian blefve utesluten, måste han anse det såsom bevis på bristande förtroende, och bär han icke nog förtroende alt kunna medverka inom dessa communal-bestyr, så befarar jag, alt hans förtroende icke slår på hög punkt i religionsvården. Om flere ordförande!’ skulle finnas i afseende på särskildta bestyr, på sätt Hiskin föreslagit, så skulle sådantendast föranleda till g o lii sion dem emellan, och lill oreda inom bokföringen m. m. Icke heller passar det, alt den ene ord förin vore vald, och den andre sjelfskrifven. Begge skulle med liknöjdhet betrakta inrättningen, hvars ändamål derigenom skulle motarbetas.
Men hur allmogen på landet » syltar » lingon, finnes ingen beskrifnii.g på i några kokböcker, det skulle kanske därför roa mången höra något därom. Det bänder endast sällan, att allmogen kokar d e m m e d socker, m e n oftast, de bästa, m e d sirap. De allra fattigaste koka d e m hvarken m e d sirap eller socker, de äro glada, o m de ha råd få behålla några kannor h e m m a o c h koka till » krösam o s », det de sedan äta s o m efterrätt, eller i stället för till potatisen. Merändels äfven på förmögnare bondstaden äta de i hvardagslag, då o c h då o m de ha godt o m lingon, sådana i form af » krösamos » till potatis, o c h anses det s o m en riktig raritet. Se här några beskrifningar, hämtade från allmoge: » gavel » Krösamos: Lingouen rensas o c h sköljas (ibland icke ens det), sättas, sedan de blifvit behörigen instufvade i en stor kittel m e d tillbörligt vatten till hvarje » skäppa », på elden, där de få koka i flere timmar, under flitig omröring och stötning, s å att de bli riktigt sönderkokade. När de kokt till mos, äro de färdiga, af tagas, hällas i stora krukor o c h ätas till mjölk eller potatis s o m den största läckerhet. » Krösamos med äpplen uti »: Lingonen rensas, sköljas, sättas på elden, få koka, tills de mosa sig, då skalade äpplebitar iläggas jämte sirap o c h litet kanel — allt » efter råd o c h lägenhet ». Får så koka en g o d stund igen, äpplebitarna få d o c k ej sönderkoka, de skola ligga hela i moset; hvarefter det aftages o c h är färdigt. Användes liksom » krösamoset », m e n är det endast förmögnare bondfolk, s o m har råd använda sådant. Krösamos med sirup: Liksom föregående, men till 1 kanna ( stilarter. IDUN 262 fjärdedels kanna sirap, kokas icke så länge, ej heller sönderstötas som de föregående.
Jag khn ej heller inse någon fara uti antagandet af tredje punkten, och får således tillstyrka bifall äfven derå, Friherre Wrangel, FlenningFör min del anser jag, att vi äro skyldige Grefve von Schwerin och Herr Tham tacksamhet för de upplysningar de lemnat oss om Betänkandets innehåll. Jag tviflar ej att Utskoticfls mening varit att på tyd. ligaste sätt framställa sin tanka, men för mig har Betänkandet synts som en slags kortblandning, hvilken är svår att utreda. I öfrigt har Herr Hedrén i Utskottet så väl ut-yecklat sam. ma tankar som jag hyser i detta ämne, att jag i de flästa åsigter hans yttrande framställer, delar hans öfvertygelse. Det enda hvaruti jag icke med honom inståmmer , är, att, enligt' min tanka, framläggandet af Bankens ställning, icke bör ske allenast vid hvarje Riksdag, utan här, som x andra länder årligen. Äf - Den 7 Maji J. rn, 101 ven får jag tillägga, i afseende på in nelia 1 let af Betänkandet, att de deruti yrkade tysthetsinstruetioner kunna få äga rum, ty endast ställningen är känd, så är det likgiltigt hvilka instruetioner man för öfrigt vill hålla hemliga. Utskottet yttrar det erfarenheten visat, att icke åt alla allmänna ärender utan fara kan lemnäs offentlighet. Detta kan jag icke medgifva, ty offentlighet förekommer vinningsbegäret, och allt hvad som bär stämpel af största offentlighet, ingifver förtroende. Här har blifvit uppgifvit, att derigenom, att Bankens tillstånd varit okändt, hafva Ständerne kunnat medgifva fyllande af tillfälliga behof genom Bankens anlitande. Men just detta anlitande liar varit orsaken till misscrediten. Bankens verksamhet blir helt olika då publicitet finnes och då den icke finnes. Det angelägna är att handla till Statens förmon. I öfrigt anhåller jag att proposition måtte göras på sätt Herr Tham yrkat, j Friherre Cederftråm, Jacob : Då BancoUtskottets