Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall hålla mina känslor alldeles utanför och yttra mig endast i min egenskap af läkare Det enda som kan rädda din systers lif, är ett energiskt inskridande. Orsakerna till sjukdomen måste undanrödjas. Orsakerna äro striden emellan hennes känsla för sitt barn och hennes kärlek till en man Jag förstår mycket väl alla de betänkligheter, som komma att möta från din mors sida. Men jag ber dig eftertryckligt framhålla, att det gäller lifvet. Hvad dig själf beträffar ...» Nils Wiede hade tårar i ögonen. Han räckte fram sin hand: »På mig kan du räkna. Det vet du.» »Tack.» — Alfred Johnson stred mot sin rörelse. Han ville icke låta den bli herre. Han måste ju tala lugnt och objektivt. Och han fortfor: »Se här hur jag tänkt mig allt ordnadt. Maria bör snarast möjligt lämna hemmet. Det måste ju ändå ha skett om ett års tid; nu har det blifvit en tvingande nödvändighet, nu, då hennes mor är oförmögen att handleda hennes uppfostran. Det finns en pension i närheten af Lausanne i Schweiz; anstalten är renommerad och klimatet är godt. Den passar också därför, att flickans bröst under flere år efter den sjukdom hon nyss genomgått, kommer att ha disposition för lungsot. Redan innan allt detta kom på, hade jag tänkt säga, att ett ombyte af luftstreck antagligen skulle bli nödvändigt.» I september reste Maria, ledsagad af tant Sofie, till pensionen i Lausanne. Hennes mor var då ännu sängliggande sjuk. Doktorn besökte henne hvarje dag. Nils Wiede hade framställt allt för gamla grefvinnan så hänsynsfullt, men på samma gång så allvarligt, som situationens allvar kräfde. Och gamla grefvinnan svarade den fordne informatorn att för henne gällde dotterns lif mer än alla ståndslärdomar. Alfred Johnson kysste hennes hand, när hon sade det; det sades så enkelt, så hjärtevarmt och så själfullt fint. Själf visste Alfhild Lindenow ingenting härom. Hon hade underkastat sig skilsmässan från sitt barn, men att denna skilsmässa endast var förspelet till någonting annat, som skulle hända, anade hon icke. Hennes kärlek hade så småningom återgått till det omedvetenhetens stadium, hvarur han väckt den genom sin halfva bekännelse.
R:dr» och såsom skäl för denna sin mening åberopade den sänkning i spanmålspriserna, som ofelbart blefve en följd dels af förestående förändring i bränvinsbrännings-lagsliltningen och dess inverkan å jordbruket och ladugårdsskötsel, dels af en förändrad nedsättning af spanmålstullen samt en deraf uppkommande friare spanmålshandel. af herr Bildt, D. G., som instämde i herr von Troils reservation, med tillägg, att tidpunkten för en prisförhöjning vid spanmålsinkomsternas beräkning nu vöre desto mera olämplig, som öfverskotten å Stats-verkets inkomster alltid till hufvudsakiigaste delen uppkommit å tullmedlen, hvilkas beräknande vore under närvarande politiska förhållanden svårare än eljest, och hvarå således lätt kunde uppstå brist, till betäckande hvaraf möjligen uppkommande öfverskott å andra inkomst-titlar blefve väl behöfliga. af herr af Wirsén, C. T., herr Fahr arns, O. /., Riskoparne Heurlin och Annerstedt samt prostarne Schram, Forssell, Tellbom, Berlin och Hohnberg. Mot l:a punkten: af Riksdagsfullmäktigen Måns Månsson från Kalmar län: »Emot det beslut Höglofliga Stats-Utskottet fattat, angående upphörandet af Landtogsgärden, får jag mig reservera. Utskottet har, såsom skäl för afsiag, anfört, 16 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o Si. att lindringen icke skulle så jemnt träffa de skatlskyldige provinserna, som ske borde. Verkliga förhållandet är likväl det, att rättvisan af denna lindring skulle utfalla mycket tillfredsställande, och att de skattehemman, som hitintills genom godtyckets tvång måst betala denna gärd, verkligen äro i behof att nu blifva den qvitte, hvarken hör eller kan förnekas. Enligt skattejemknings-komiténs uträkning efter 10 års markegångs-medelpris ut - går Landtogsgärden sålunda af helt skattehemman: Upsala län R:dr B:ko 27: 11. — Stockholms län „ „ 28: 36. 3. Södermanlands län „ „ 20: 39.
Jag erkänner således gerna denna dikt för en rätt brilliant fantasmagori, men jag hade, i styckets närvarande skick, nästan hellre sett, att alltsammans varit idel colorit, idel musik utan text, ty i orden finner jag så godt som ingen mening och i planen ingen rimlighet: hvilket allt för min enfaldiga konstnjutning alltid är en svår pröfvosten ... Jag får nästa gång försvara mig emot dig, Julianus, ty jag vet att du också är en stor vän af den fantastiske spanska riddarn. Men hvad var det för en pjes, som förekom derefter på din ProMemoria? Isidorus; tror jag. Denne är utan tvifvel en ganska lycklig composition, och de brister, jag dervid skulle kunna anmärka, beträffa blott detailler af föga vigt, särdeles en viss för långt drifren förspänning. För att likväl slippa ingå i sådana småsaker, vill jag gerna låta mina små betänkligheter fara, och är således icke obenägen att sätta Isidorus bland de verkligt fulländade rosorna i denna bouquet ... Men apropos, Richard måtte väl, i Herrans namn, lydt vårt råd, och i sednare afdelningen, i Marjam, före tryckningen strukit ut de galenskaper, han låter Aposteln Paulus tala. Jag förkättrar ingen, och har ingenting emot, att man äfven på denna heliga man använder hans eget råd, att pröfva allt och behålla det bästa. Men att på scenen framdraga denne Apostel, som, äfven i verldsligt hänseende, väl ändock (med min brorsons Juliani tillåtelse) var något djupare tänkare, än sjelfve vår vän Richard Furumo, – att, säger jag, draga fram en sådan man, enkom för att förlöjliga honom och låta honom tala idel vanvett och Danviks-språk: detta är för min känsla högst vidrigt. Nu återstår Signora Luna. Då jag först hörde denna dikt föreläsas af en skön, klangrik röst (det var dock ej Richard sjelf, ty han läser icke så särdeles väl), så blef jag deraf i hög grad betagen.
Man kan likväl af förslaget sluta, att detta skulle ske på enahanda sätt, eller med 1 proc. årligen, så att obligationerna skulle löpa med högst 5 procls ränta; men då det tillika säges, att dessa obligationer skulle vara ouppsägbara, hvarmed förmodligen menas, att de såsom i andra länder blifva ouppsägbara för både långifvare och låntagare, samt de således icke kunna inlösas annorlunda än genom köp, så skulle amorteringsfonden icke räcka till, om obligationerna i värde stege öfver pari. 1 andra sidan visar erfarenheten, att det icke är möjligt att hos oss erhålla ouppsägbara lån mot 5 proc:s ränta; ty Riksg.cont. har icke kunnat få något lån på dessa vilkor, och Armeens Pensionscassas utfärdade obligationer gå med förlust; men om räntan måste höjas till 6 proc., återstår intet för amortissementet. Den andra omständigheten, hvarå jag anhåller att få fasta uppmärksamheten, angår förslaget, att de af Riksg.cont. upplånade medlen skulle användas för sådana industriella företag, som icke återgifva ränta. Bland dessa företag, som äro föremål för g:de hufvudtiteln, finnas nemi. flera, som icke ens kunna återgifva capitalet, såsom hamnbyggnader, väganläggningar, afvittringar och dylikt, och om således medlen användas för sådana ändamål, skulle väl efter de 37 årens förlopp, om ouppsägbara lån eller obligationer med 5 proc:s ränta erhållits och 1 proc. blifvit tillräcklig för deras amortering, titelns utlåningar vara återbetalda och Riksg.conlis obligationer amorterade, men intet öfverskott finnas såsom vinst för titeln; staten skulle hafva inlåtit sig i ett äfventyrligt lånsystem utan någon behållning ens för administrationskostnad och oundvikliga förluster. Utaf de tvenne förslag till användande af gide hufvudtitelns anslag, sorn under discussionen öfver denna titel här framställdes dels af Frih. Ehrenborgh och dels af Frih. Cederström, hvilken sistnämndes förslag åsyftade, att titelns anslag skulle utlemnas såsom räntefria lån med årlig afbetalningsskyldighet till visst belopp, som skulle öka titelns tillgångar, kan jag således ej finna annat, än att det sednare förslaget har stort företräde i afseende på säkerheten, jemte det Frih.
N.-o /o(jt va förverkat all rätt till talan i berörde hänseende, förmoda Utskotten likväl, att, i händelse giltiga anspråk på rättelse i öfrigt finnas för handen, tillfälle för en ytterligare undersökning bor beredas. Vid sådant förhållande, och då härvid slutligen förekommer, att någon profning af de utmarks-lotterna åsätta räntor icke förevarit i Kongl. Kammar Collegium, hvars åtgärd, enligt dess, i anledning af Nådig Remiss uppå Fullmågtiges vid senaste Riksdag underderdåniga ansökning, afgifna 5Utlåtande, varit inskränkt till anstalts fogande om de bestämda räntornas påförande, uppbärande och redovisande; hafva Utskotten funnit skåligt vordsamligen tillstyrka Rikets Hoglofl. Ständer, att Lös Kongl. Majit i underdånighet begära, det undersåkning mätte, uppå Nådig Befallning, varda af Kammar-Collegiunt och vederbörande Konungens Befallningshafvande, i närvaro af Hemmans egarne eller deras befullxnågtigade Ombud, föranstaltad, till utredande huruvida, på sått Motionairerne uppgifvit, ifrågavarande allmånnings-marker verkligen blifvit på aine serskilda sått, och vid olika tillfällen, skattlaggde, eller Hemmans-egar - Bil. t. Statss. Allm. Besv.- o. Oec.-TJlsk. Bet. N o 106. 11 nes lagliga rått i annat a/seende får nära trådd, i hvilket fall Kongl. Maja tåcktcs om rättelse derutinnan i Kader förordna; men att, i händelse denna undersökning skulle med kostnad blifva förenad, och Hemmansregarne, deröfver i Nåder hårde, skulle undandraga sig att densamma af egna medel bestrida, den redan förrättade och i laga ordning kraftvunna skattläggningen da malte , i orubbadt skick, förblifva. En Ledamots Reservation bifogas. Slockholm den 16 November 1829. Reservation af Herr Friherre Cederström, Jacob: ”Ifrän det-?
När nu härtill lägges, att de förhållanden, som voro för handen, då Bruksegarne åtogo sig den högre beskattningen, äro äfven genom Lagstiftningen väsendtligen förändrade, medelst medgifvande af utvidgad smidesfriliet och anläggning af nya Bruk emot lägre skatt, samt att en ännu vidsträcktare förändring i samma rigtning nu är föreslagen, hvilket allt, oag^ tadt den stora fördel, som åt näringen på det hela dermed är beredd och än ytterligare åsyftas, onekligen innebär en rubbning af de vilkor, under hvilka deri högre beskattningen tillkommit, och möjligen kan verka menligt för en och annan Bruksegare enskildt, så torde det vara fullkomligt uppenbart, att den ifrågasatte skatte-nedsältningen ingalunda utgör någon skänk, utan endast är en eftergift för rättvisans och billighetens kraf och ett återställande af den jemnlikhet i beskattning, som idkare af samma näring ega en obestridlig rätt att fordra, dervid någon godtgörelse till de lägre beskattade Bruken så mycket mindre kan komma i fråga, som dessa icke lida något förfång eller få vidkännas någon ökad tunga lill följd af förändringen. Redan vid sista Riksdagen erkändes, alt beskattningen efter i8o3 års Författning var för hög och hvilande på en obillig grund t under förhållanden, som inträffat, sedan den bestämdes, till följd hvaraf också den derigenom påbudne recognilions-afgiflen redan är afskafiad, och Rikets Ständer ut - 4 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande> N.o 1S4• tryckte derjemte den åsigt, alt, i förening med en utvidgad smidesfrihet, skatten borde ytterligare nedsättas, i den raon det kunde låta sig göra utan rubbning af den för Stals-verket påräknade inkomsten.
Markegångsprisen på sådant sätt skulle tjena till en rättelse äfven för de enskilta liqvider och rättsförhållanden vid hvilka de ofta hitintills måst tjena och hädanefter än oftare borde tjena till rättesnöre. Det erfordras dock för att än vidare fullkomna ordnandet af Statens inkomster och utgifter, att söka skilja alla enskildta interessen ifrån den inflytelse, som dessa för det närvarande icke sällan utöfvat, och såmedelst återföra ruarkegångsprisen till deras rätta ändamål, eller ett rigtigt beräknadt värde i penningar af jordskatterne, med tillagd rättighet för de skattskyldigc af en bestämd lösningsrätt; att de lill Militaireoch CivilStaternc i Landet upplåtne Indelningar io S t a t s - U t s k o 11 e t s till Staten indragas, samt att Löneanslagen till ErnbetsmannaStaterne utgå i Contant ifrån Statens Cassa, och det är efter Utskottets tanka, med införande på samma gång af dessa bägge hufvudsakeliga förändringar, som en reduction af räntepersedlarne blifver af mera vidsträckt nyttiga följder: På grund häraf anser sig Utskottet vördsamt böra underställa R. II. St:r, att hos K. M:t göra underd, hemställan derom, att vid nästa Riksdag en Nåd. Proposition måtte meddelas ej mindre om en förändrad method för Markegångssättningarne, än om indragning af de till Militaireoch CivilStaterne samt till SeholseStaten och andra allmänna ändamål indelte räntor, och alt K. M:t emedlertid låter verkställigheten af Räntepersedlarnas reduction i allmänhet hvila, men skulle K. M:t i Nåder finna densamma för någon ort så nödvändig, än att icke bör uppskjutas, anser Utskottet att R. II. St:r till K. M:t böra i underd:het framställa ; att verkställigheten icke annorlunda än efter de Skattdragandes hörande vidtages, samt att till vinnande af enhet och likstämmighet, hela åtgärden öfverlemnas åt visse af K. M:t i Nåder utnämnde Comitterade. Sluteligen får Utskottet hos R. 11.
Hvcarför bepeka strida ' heme rättighet att söka det arbetsfalt, där hon f&amp; den basta pekuniära ersättningen - detta m&amp; nu också ligga i banker eller kontor 3 Den obevekliga nödvändigheten bjuder så,val den meddellösa kvinnan som den medellösa mannen ratt skaffa sig ett arbete, hvilket gifver de bästa existensvillkoren. Det &amp; r ofantligt mycket arbete i denna värld, pil hvilket man kan tillämpa det engelska, uttrycket sdrudge1.y~ - för hvilket ej torde finnas bättre försvenskning än shvardagssläp)) - och det visst icke främmande för moderskallet. Obestridligt är, att endast ett fåtal priviligierade, män som kvinnor, kan vlilja det arbete, som bast passar för deras anlag och böjelser. Den stora massan måste med eller mot sin vilja förrätta u drudgery-work n. Detta bör dock ej betraktas sasom nilgon olycka, ty ett omsorgsfullt ' och sainvetsgrannt förrättande af af ven det enklaste och enformigaste arbete kan gifva en inre tillfredsställelse, hvilken este tikern ofta srsknar. Månne det ej ligger en motsägelse däri, att fröken K., på samma gång hon förordar samskolor, dock vill inskränka kvinnme uppfostran till utvecklingen af de egenskaper, som tillhöra hennes köns egendomlighet? Om samuppfostran således kan vara fullt lämplig i skolans Zligre klasser, bör den val åtskiljas i de högre, där gossens studiemål vanligen är studentexmen? Och d&amp; fröken K. i föredraget öfver naturenliga arbetsområden för kvinnan, uttalat som sin mening, att 2 studentexamens olycksaliga inflytande iir uppenbart på det manliga släktet, bifogar hon varningen, satt d a borde motarbeta, att äfven det kvinliga släktet drifves in under samma o k ~ l. - ' # Missbrukad kvinnokrafts sid. 73. Likväl synes fröken K. ej hafva n&amp;got emot, att kvinnan väljer läkarinnans eller juristens kall. Men huru skall hon blifva legitimerad läkare eller jurist utan studentexamen? Kan hon tillerkännas rätt att konkurrera med inannen på nämnda banor, dar trängseln redan är stor nog?
Befäl, samt för verkställigheten häraf framställt 2:ne alternativ, af hvilka det första upptager kostnaden, slitningspenningar för munderingsutredningsoch gevärspersedlar derunder inberäknade, för 3/j Exercice-Compagnier Med sex månaders öfning, till . 118,000: fyra d:o 88,000; — och med tre d:o d:o 61,000: —- hvaremot kostnaden, enligt det senare alternativet, ulan beräknande af berörde slitningspenningar, skulle uppgå för 6 månader, till . 100,292: — 4 d:o • • • ■ • • . • • 68, r i)4" ■ »arnt för 3 d:o 5a, 146: — och har Herr General-Adjutanten, med hänsigt å lillgångarne, ansett det andra förslaget i det senare alternativet, eller det, som innehåller 4 månader, lämpligast, åtminstone för det närvarande, och alltså, till ofvanberörde Exercice-Compagniers och dermed gemenskap egande etablissementers inom .Stats-Viskoitets U 1. N;o 81. ladelia Infanterie-Regementena ,ocli Corpserne tillvägäbringande, uppgifvit ett årligt behof af 68,000 R:dr.
Sedan den synbara förmögenheten blifvit lagd till grund för bevillningens utgörande, har egendomars försäljningspris utgjort denna måttstock, likväl med den skiljaktighet, att då 1812 års Eevillnings-Sladga omförmäler , att det sista försäljningspriset bör tjena Taxerings-Committéen till rättelse vid värdets utsättande, och 1815 års författning inne. håller, att detsamma må lända till föreskrift, ålägger 1618 års Förordning Berednings-Compmtéerne, att utröna egendomar» jjeskaffea* 3?o BevMnlngs-Utsköttets Betänkande?!. het till utrymme, jordman, åbyggnad, bela» genhet , afsättnings-tillfällen , förmåner och emera, jemte de i orten gångbara pris, samt derefter med ali möjlig noggrannhet bestämma dess värde, hvarvid sista försäljningspriset bör tjena till grund. Emot denna Beskattningsgrund hafva icke allenast anmärkningar blifvit gjorde uti särskildte, till BeviilningsUtskottet remitterade, Memorialer hos Höglofl. Ridderska per och Adeln af Herr von Heyne, Georg, samt hos Hedervärda BondeStåndet af Riksdags - Fullntägtige Erik Pålsson och Erik Ahlgren från Elfsborgs Län, samt Anders Pålsson från Jonköpings Län; utan ock, i anledning af Utskottets Betänkande angående grunderne för den blifvande Bevillrringen, flere erinringar framstälde. Alia dessa motioner och anmärkningar sammanstämma deruti , att den föreslagne utvägen för Hemmansvärdets bestämmande efter sista försäljningsprisen snarare aflägsnar än närmar Berednings och Taxering* Cornmi» téerne från det åsyftade ändamålet, eller jemnhet i fördelningen och yrkas såsom en följd deraf, att andre grunder måtte uppsökas och antagas. Vid ett närmare öfvervägande af detta ämne, har äfven BeviilningsUtskottet funnit det härigenom på Taxeringsmännen lagde band oförenligt med deras pligt, att efter ed och samvete samt efter öfvertygelse åsätta förekommande hemman och lägenheter det värde* sos» Bevillnings-Utskotters Betäniänden.
Om provinsens egna stridskrafter dertill äro otillräckliga, om hjelpsändning hehöfves ifrån det medlersta Sverige, inser en hvar vigten af att hastigt kunna till krigsskådeplatsen förflytta de trupper som ifrån Vetterprovin - Den 28 December i', m. 133 serna kunna inora kort tid samlas till Jönköping. Med ett ord, huru man än betraktar denna fråga, skall man alltid bomma lill den slutföljd, att en jernväg emellan Skånes kuststäder och Vettern är en ibland de angelägnaste i vårt fädernesland och en af dem som i första rummet förtjena att af R. St. behjerlas. Med anledn. af det ofvan anförda, får jag vördsamt föreslå: a) Att R. St. för deras del besluta om anläggningen af jernbana från den eller de kuststäder inom Malmöhus län, som K. M. anser dertill mest lämplige, till tjenligt ställe vid Vetterns södra strand. b) Att jernvägsbyggnaden må börja i Skåne och fortsättas emot Vettern. c) Att nödige medel måtte för ändamålet anslås, på grund af de utförliga planer och kostnadsförslag, hvilka jag innan kort skall till R. St. eller till deras StatsUtsk. aflemna. d) Att som desse planer icke sträcka sig längre än till Traheryd, R. St., derest de icke anse sig för hela den i mom. c föreslagna våglängd kunna bevilja nödige medel, åtminstone måtte nu anslå den summa, som erfordras för banans utförande till Laga-dalen. e) Att desse medel af Riksdiskont, uplånas, genom lifgifvande af räntebärande obligationer, och enl. amorteringsgrunder, som af StatsUtsk. böra föreslås. f) Att åt K. M. må öfverlemna.?, att, inom den af R.
”Min bästa syster!” skrifver på flera ställen ”syster” och till slut: ”jag förblifver evigt din hulda syster, ”hvad tycker du Emelie? Brefvet innehåller dock ingenting annat än att hon skall gifta sig, att hon är förtjust öfver sitt val, emedan hon tror sig bli lycklig, och att hon ber mig komma hem, ty hon längtar att visa mig fästmannen. Således är då min syster förlofvad med Häradshöfdingen R ... Din spådom gick i fullbordan förr än någon kunde tro. Det skall emellertid bli roligt att se den herrn. Jag är mycket nyfiken emedan du skildrat honom som en Apollo, och jag har ändå den tron att din Apollo på långt när ej är så vacker som Notarien från Nyköping. En besynnerlig aning har fattat mig. Du vet att jag i mitt förra bref skref, det jag gerna skulle resa hem till pappa om min syster gifte sig; men nu, ju närmare afresans ögonblick nalkas, ju ängsligare blir jag. Det förefaller mig ibland, som skulle jag icke bli länge hemma, och när jag i morgons uppvaknade, öfverfölls jag af en sådan ångest, att jag darrade, och det var som hade en röst hviskat till mig att någon olycka väntade mig i Stockholm. Nästan detsamma föll mig in i middags vid bordet. Vid sådana tillfällen flyr jag alltid till Gud i en brinnande bön och då blir jag lugn, ja, så lugn, att jag några ögonblick derefter, ler åt mig sjelf och åt min besynnerliga oro. Emellertid när jag ser min gamla mormors tårar och sorg, blir jag åter nedstämd, och huru innerligt har jag icke många gånger önskat att jag redan sute i åkdonet, och hade vändt ryggen åt Hernösand, ty jag föreställer mig att skiljsmässan från mormor måste bli bra påkostande. Af alla scener inom det menskliga lifvet äro skiljsmässor och afskedstaganden de svåraste; hvad skall då denna bli? – Kanske ser jag aldrig mer min goda mormor. O! denna tanke fyller mina ögon med tårar. Det var jag som skulle skrifva några rader blott, och nu har jag fullklottrat ett halft ark postpapper med fin styl. Farväl älskade, goda Emelie!
» Ska vi spela tillsammans en stund, » återtog jag hastigt och följde honom. » Är du bjuden till Vinbergs i kväll? » Jag satte mig vid pianot. » Ja, men jag vet inte om jag går. » Hans stämma lät så besynnerlig. » Är du kär i Ella och vill undfly henne, för att hon inte är blind? » började jag åter mitt skämt. » Vill du bli af med mig, så säg ifrån det genast. » » Jaså, du blir snarstucken. Det kan jag också bli. » Jag började spela en vals utan den ringaste ordning. Han hejdade mig plötsligt och sade, under det han fingrade på strängarna som om han strök bort dammet från dem: » Vore jag inte så ful, skulle jag vara egenkär nog att tro, att du ville kokettera för mig, Astrid. » Med dessa ord hämtade han sin hatt som om han ämnade gå. » Kokettera 1 » — utropade jag och mitt hjärta började häftigt klappa. » Kokettera för dig, för min bror! Du skämtar väl? » » Ja, visst skämtar jag » — svarade han. — » Jag ville bara gifva dig en vink gent emot andra manner. Det finns damer, som kokettera på det sättet att. » » Att. ? » » Att de inte tro sig kokettera alls, utan endast låta männen förstå, att ingen kan fånga dem. Det slag af koketteri skall du akta dig för, Astrid. Du har stora tendenser åt det hållet. Var inte så slagfärdig, då någon gifver dig en mer eller mindre lämplig komplimang. Det är för ditt eget bästa jag talar. Du får aldrig en fästman på sådant sätt. Den, som söker närma sig dig, blir genast afkväst. Narrar och balhjältar finna glädje i att söka göra dig brydd med artigheter, men om en allvarlig man ger dig en komplimang för t. ex. din dans, ty du dansar ju bra, blir han genast slagen med ett genmäle. » » Jag vill inte ha några komplimanger. Jag tycker icke om sådana, ty jag tror aldrig på deras äkthet. Jag kan inte skilja narrars artigheter från de klokes. Du t. ex. komplimenterar aldrig.