Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 14 Oktober. 83 blifvit afskaffade; så skulle livar och en till svar på de bevis, som Hr Hjerta härifrån velat hemta för odugligheten af 1734 års lag, förklara, att denna bevisning alldeles icke hör till saken. När man vill stifta en ny lag, plägar man hålla sig till de delar af den gamla lagen som äro gällande, men alldeles icke tala om föråldrade sladganden, som redan blifvit uphäfda. Följaktligen måste Hr Hjerta liksom Frih. Creutz tro, att K. o. Ad:s ledamöter äro så okunniga, att de icke känna till detta förhållande, utan anse de gamla stadganderne gällande derföre att de råka ännu qvarstå i krigslagen. Slår man upp den sista uplagan af nu gällande allmänna lag, skall man finna att de stadganden, som för 100 år sedan afskaffades, ännu der qvarstå, emedan de icke kunna uteslutas, förrän alla de nya lagstadganden, som blifvit antagne i stället, hunnit kodifieras. När man klandrar en lag, skall man göra det med sådana skäl, som inför det allmänna vettets domstol gälla, men icke använda sådana, som äro baserade på förmodan att den krassaste okunnighet skall hos åhörarne förefinnas. Vidkommande sjelfva saken så synes det besynnerligt att man är så angelägen om aflåtandet af denna skrifvelse. Det ser ut som ansåge man Regeringen vara till den grad liknöjd i lagstiftningsväg, alt man, efter hvad Hr Hjerta insinuerat, behöfver påstöta densamma, för att bringa den i verksamhet. Mig deremot synes det, efter de uplysningar, Frih. Klinkowström meddelat, som hade i alla de delar vare sig af krigsförvaltningen eller krigslagstiftningen, hvarom man nu önskar att en skrifvelse till K. M. skulle afgå, åtgärder redan blifvit vidtagne, så att arbetena äro, till och med i alla deras grenar, i det närmaste fullbordade. Derföre borde man åtnöja sig härmed och icke jägta Regeringen med ständiga skrifvelser i saker hvarom den redan fogat anstalter.
Hans sporrar klinga sakta med detta säregna, fina ljud af små silfverklockor, som man alltid hör, när en rysk officer rör sig. Han har gått fram till senatorernas ordförande, senator Tudeer, tar honom i hand och tillhviskar honom några ord, hugnar äfven några af de andra senatorerna med handtryckningar, men hans ansikte är nela tiden stereotypt lugnt och glatt. Kammarjunkarne i sina röda frackar och adjutanterna med silfversnöret om armen följa tätt efter generalguvernören, när han långsamt går stora gången framåt. GENERAL BOBRIKOFF. Hans ryska betjänt med det Bobrikoffska vapnet på de stora silfverknapparna väntar honom vid utgången med den vida zobelpälsen. Han sveper den hastigt om sig. Kyrkporten öppnar sig och faller igen efter honom. Ett efter ett lämnar stånden kyrkan — hvart och ett anfördt af sin ordförande eller talman. Före stånden komma senatorerna. Det är oftast ett fint modelleradt gubbhufvud, som möter en öfver pälsens mörka bräm. Det är statens stödjepelare. Och när de långsamt stiganedför den röda mattan i sina hvita benkläder, sträckas åskådarnes halsar och man nämner deras namn. Landf marskalken baron von Troil stöter afmätt sin hvita staf mot golfvet, där han tågar fram i spetsen för ridderskapet och adeln. Den blå adelsuniformen med sin gyllene krage skymtar under den uppknäppta pälsen. Prästeståndet, borgarståndet och bondeståndet följa i täta fyrkanter. Snedt öfver Senats torget går tåget till kejserliga palatset — förbi Alexander II:s staty går det. Och ovillkorligt vändas mångas blickar mot kejsarens bronsgestalt, där han står med högra ALEXA-NDER-STÄTYEN. handen framsträckt, liksom tagen just i det ögonblick, då han sanktionerade Finlands lagar och rättigheter — dessa lagar och rättigheter, som nu på många håll anses sväfva i fara. Kejserliga palatset! — Detta bruna, trevåningsstenhus, som afslutar hamnens huslänga, har intet kejserligt imponerande i sig. Man kan gå där förbi många gånger, utan att ens lägga märke till det. Två små flyglar flankera borggården.
"stöde i oskiljaktigt sammanhang;’’ — ”Att "det i synnerhet varit för Herrar Banco"Fullmagtige lika oväntadt sorn obehagligt, ”att Ledamöter i Canal-Directionen, hvil”kas nit för Canal-Verkets framgång och "verkliga fördel ej borde betviflas, och sorn "voro närmast i tillfälle att känna Banco"Styrelsens af Ständerne erhållna uppdrag, ”likväl kunnat, icke allenast biträda, utan "ock tillstyrka Bolagets ofvannämnde be"lutll!” Denna af Ständerne åt Banco-Styrelsen meddelte föreskrift lyder sålunda : "Att anmärka allt som syntes stridande e"mot de vilkor, hvarunder Bolaget erhållit "allmänt understöd, eller hvaruti misshushållning kunde förspörjas, med rättighet "att innehålla anslagen till dess förklaring, "som af Bairco-Styrelsen godkännes, blifvit "aflemnad, eller nödigt afseende gjordt å det, som till rättelse är uppgifvit!!” Jag får nu hemställa till Kidderskapet och Adeln, huruvida här varit fråga om något, som kan anses för misshushållning, äfvensom jag visat, om framtida tillgång och säkerhet är för en sådan utgift. Jag får vidare förklara, att jag i allt, som förer mig enskilt, gerna skall rälta mig efter andras nöje eller missnöje, men der mina pligter tala, kan J‘ag ej göra afseende på dessa känslor uti lerrar BancoFullmägtiges yttrande. Jag tror, att något högre åligger mig, än ait söka andras nöje eller missnöje, vare dessa hvilka som helst, och med alla fel jag ka» bafra begått, har det likväl varit, jag vågar Den 17 November f. m. 53 säga, utan någon annan ledare, än känslan af min pligt, som måste följas, vare påföljden hvilken sorn helst. Jag står alltid får' dig på den punct, sorn i en Constitutionei Styrelse tillkommer en hvar, som har någon befattning; men mitt samvete och min öfvertygelse måste i allt annat styra mig. Uppå dessa skäl var det ock, som
H^rr Crusenstolpe, Magnus Jacob. Den 5 September e, m. 269 Herr Grefutn och Landt Marskalken artmodade Herrar Electorer att, iDnan nästa Plenum, sammanträda, för att, sedan Herrarne Törneblad, Carl Petter; Gyllenkrook, Göran; von Seth, Johan; Grefve Hård, Carl Gustaf och Hallenborg, Carl Johan, afsagt sig de dem såsom Ledamöter uti Constitutions-, Stats-, Banco', Lag och RiddarhusUtskotten uppdragne befattningar, efter bemälte Herrar utvälja en Ledamot i hvarje af nyssnämnde Utskott. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 8 sistledne Augusti under N:o 396 afgifne samt den 14 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion om Fonds anvisande till pensioner för StatsRådets Ledamöter. Herr Montgommerie3 Gufiaf, anförde skrift teligen: (Se Bilagan N;o 1.) Herr Grefven och LandtMarjkalkcii gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets förevarande Utlåtande; hvilken proposition medja besvarades. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 12 sistledne Augusti under N;o 421 afgifne 270 Den 5 September e. m'. samt den 20 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande i fråga om Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne, Blekinge oell Bohus Län. Herr Hjerta, Gitftaft Detta ämne synes visserligen vara af mindre vigtig beskaffenhet, då det angår endast några få orter; men jag tror dock för min del, att detsamma förtjenar en ganska stor uppmärksamhet. Jag skall derföre utbedja mig att få framställa de åsigter, jag har af vårt Skatteväsende och att derifrån få deducera den öfvertygelse, jag hyser om origtigheten deraf, att genom undersökningar och efterräkningar i denna del oroa de orter, som tillfälligtvis åtnjuta någon lindring.
Stockholm och de norra orterna skall ledas vester om sjön Wettern; att likaledes för den betydliga industri, som bedrifves inom Norrköpings samhälle, den under byggnad varande sträckningen till Katrineholm visserligen är af stort gagn, för så vidt densamma underlättar kommunikationen med Stockholm och de norra orterna samt Nerike och i allmänhet de trakter, som ligga utefter vestra stambanan, men att deremot hela den. öfriga delen af Östergötland och Småland samt i allmänhet de södra orter, hvars naturliga afsättningsplats är Norrköping, icke hafva något gagn af jernvägen till Katrineholm, då väglängden från Norrköping till Nässjö öfver Katrineholm utgör 30,1 mil, men vägen från Norrköping öfver Linköping och Mjölby till Nässjö icke uppgår till fullt 15 mil, hvadan afståndet mellan Norrköping och alla orter söder om Nässjö är 15 mil längre än det blir, sedan Östra banan blifvit fullbordad; att Staten genom afbrott af arbetena å Östra stambanan — ett arbete, derom meningarne väl torde vara eniga, att det snart åter kommer att vidtaga — sjelf skulle tillskyndas en icke oväsendtlig förlust. För att nu återkomma till frågan om Nordvestra och Norra stambanornas fullbordande, så lära väl undersökningarne i afseende på den förra banans sträckning antingen redan vara verkställda eller hinna afslutas så tidigt, att Rikets Ständer i fråga om denna bana kunna fatta sitt beslut. Men hvad åter angår Norra stambanans fortsättande från Upsala, så synas meningarne om jernvägskommunika - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 191 tionernas lämpligaste riglning norr om Stockholm ännu vara så delade och frågan derom så outredd, att något annat beslut I detta afseende vid innevarande riksdag svårligen torde kunna fattas, än att anvisa nödiga medel för en fullständig undersökning till utredande af alla dermed sammanhängande och på beslutet derom inverkande omständigheter.
Derför hade också allt artat sig så smått! Ty smått var det, hvad de uträttat! Hvad hade de väl uträttat, dessa begge generationer? Hvilken insats hade de väl gjort i kulturen? De unge? En literatur, som visade sig vara en abort. Och de gamle? Ja, de hade haft en stor och ny tanke, det var sannt. Det var folkhögskolan. Den var generationens stordåd och evighetsgerning! Men – hur hade de utfört den tanken? – Truls kom att tänka på sommarfesten i Bökeberg. Hvad var vordet af det hela annat än en institution, hvarest under protektion af borgerliga honoratiores och under ledning af mestadels ur de landtliga prestgårdarne framgångna män och kvinnor bonden emanciperades till – bourgeois! Och voro icke just dessa institutioner landet rundt vordna till härdar för just den såkallade frisinthet, hvilken i «Morgontidningen» hade sin typiska representant, – en frisinthet, hvilken sjelf ville beteckna framåtskridandets sista stadium och derför partout, äfven mot bättre vetande, måste förhålla sig allramest intolerant emot det nya, som gick ut öfver deras nya! Hade icke de hätskaste, simplaste, dummaste angreppen mot honom sjelf, Truls, utgått just från dessa härdar! – Och det hade varit denna literatur, som han, Truls, icke velat vara med om; och det var detta arbete på bondeståndets «utveckling», mot hvilket han, bondsonen, från begynnelsen instinktlikt hyst misstroende ...! Han stod på högsta toppen af åsen. I en öppning i den sig utför sidsluttningen sträckande skogen framskymtade ett vackert och vidsträckt vinterpanorama, – södra viken af Börringesjön och Markiehageskogarne. Han kände sig så lätt och glad i hågen som aldrig förr så långt han kunde minnas tillbaka. Det var just så fritt och vidt, så ljust och stilla inom honom som öfver vyn inunder honom. Han hade gått sig helt varm; han blef stående med öfverrocken slagen tillbaka och hatten i handen; och med häfdt bröst och vidgade näsborrar drog han ett djupt andedrag, ett befrielsens andedrag
Utskottet kan icke eller inse, att motionären anfört några nya eller bättre skäl för den förändring lian föreslagit än dem som så ■ ofta utgjort föremål för Ridd. o. Adelns öfverläggningar, men blifvit af Ståndet underkände. Motionären synes föreställa sig, att de direkta valen skulle säkrare återgifva Ståndets verkliga opinion än de indirekta, men erfarenheten har ofta, i motsats härtill, visat att i synnerhet inora talrikare församlingar der majoriteten, utan att tänka på följderna, delat eller splittrat sig, en strängt sammanhållande minoritet kunnat bestämma valets utgång. Enahanda förhållande kan visserligen inträffa äfven med nuvarande valsätt; men de skäl som i öfrigt tala för dess bibehållande äro dock i Utskottets tanka vida öfvervägande dem motionären åberopat för sitt förslag. Utskottet går att antyda de förra. Yid Riksdagens början äro vanligen 4 å 500 af Adelns medlemmar samlade. Det torde då ej vara lätt för alla dessa att nogare kunna bedömma egenskaperna hos de personer, hvilka må anses lämpliga att såsom elektorer välja Utskotts-Ledamöter; hvaremot det ej bör vara svårt för ledamöterna inom hvarje bänkmans-afdelning att urskilja, hvilka inom samma afdelning förtjena att företrädesvis väljas till afdelningens bänkmiin. Afven går det vida lättare vid inträffande ledighet inom någon bänkmans-afdelning att fylla platsen, än att, när ledighet bland Elektorerna uppkommer, taga hela Ståndets dyrbara tid i anspråk för hvarje gång en Elektor skulle behöfva utväljas. Eör att ådagalägga den tidsutdrägt, som blifver en följd af det direkta valet till Ridd. o. Adelns Elektorer kan äfven anföras att, med antagande af minst 5 secunder för uppläsning och anteckning af hvarje namn, omkring timma skulle erfordras för utväljande af 25 Elektorer inom Ridd. o. Adeln samfäldt med beräkning att 500 ledamöter vid Riksdagens början deltaga i valet och att således 12,500 namn skulle vid valförrättningen uppräknas.
»Så är den också dyr», sa Ene bittert. »Åh, hustrun min! Åh, hustrun min!» Läpparna darrade i kapp med hennes. Så lade han Annas hufvud till sitt bröst, strök henne ömt och lätt öfver håret som om hon varit en fågelunge, kysste henne innerligt och gick lika hastigt som han kommit, fortfarande utan att ens se mig. Det blef tyst i rummet bra länge —. »Dina respängar?» frågade jag, för hvilken det gått upp ett ljus, slutligen sakta. Anna nickade »Tant Lova vet ju hur vi har haft det –. Kappa och mössa — har ju varit nog — hittills; det har aldrig’ velat räcka till — till mer — nu måste han naturligtvis ha uniform jag är så glad vi hade pängarna — han telegraferade genast mått och sådant det var ju en riktig välgärning att vi kunde — hade — det var ju alldeles nödvändigt —.» Jag var proppad ända till brädden med invändningar, men jag sväljde dem. Hade han tagit de pängarna, så visst var det alldeles nödvändigt, han, som väl tusen gånger hällre klippt en bit af sin egen hud och klädt sig med, om det bara varit möjligt! Så kysste jag henne ömt till adjö och gick utan att säga ett ord om min stora nyhet — —. På middagen var jag ovanligt knarrig — ingenting var mig i lag, och när Pepita försökte muntra upp mig genom att kasta nötter i hufvudet på mig, så gaf jag henne dask, ja, det gjorde jag. Men så ångrade jag mig, tog henne i famn och gret — ja, stormgret. Visst var det för daskets skull? Nej, det var för någonting helt och hållet annat! Aldrig kan man få vara glad tvärs igenom, häller! Stå i det mest strålande solsken bäst man vill, så är det alltid någon sida som träffas af skuggan, af en iskall, otäck skugga. Jag telegraferar återbud om Kungssängen i morgon bittida! Majestätet får bo just hvar han vill! Det känns som om jag aldrig, aldrig skulle kunna bli glad mera! Dagen därpå: Det är en välsignad sak med det där sofvandet!
Innehållen bevillning. 18: Utgifter år 1854. Utgifter år 1855. Pensioner Extra utgifter — 36 — Arfvoden 100: 600 36 — Balans till år 1856. Credit. Balans från år 1852. Fondens kontanta tillgångar och fordringar 7,901: 14. 1. Inkomster år 1853. Inkomster år 1854. Arrende för Mellby 1,960: D:o för Schaserud 320: Frälseränta _• 80: 2,758: — 6. Inkomster år 1855. Räntor • • 375: Arrende för Mellby 1,519: D:o för Schaserud ♦ 218: Frälseränta • ■ 80: 2,222: Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856 J. L. Bogeman. Credit. Balans från år 1852. Inkomster år 1853. Räntor 660: Inkomster år 1854. Räntor 660: Inkomster år 1855. — Summa 14,898: 3, 2 Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856. J. L. Bogeman. 38 Sammandrag af Wadstena Adliga Jungfru-Stifts - D e b et. Balans från år 1852. Skulder •. Friherre G. J. v. Grefve C. E. — Landshöfdingen F. von Stenhagens gåfvofönd 8 16. — Ryttmästaren D. Hildebrands gåfvofond 3,140: 8. — Öfver-Jägmästaren 0. Utgifter år 1853. Extra utgifter 56:37. — Friherre von Knorrings gåfvofond . 80: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 23 Mars f. m. 301 sökes och knappast kan förvägras på grund af läkareattest, då likväl förhållanderne icke äro sådana, att det läge någon obillighet uti att ett lämpligt afdrag af lönen ålades dem som vilja begagna tjenstledighet.
Betänkandet!, N:o 275. 335 mån, oell jag tror derföre att Tullgarnsfordringar icke böra nekas till oell med förmånsrätt till betalning i jord, der sådan ersättning äger rum, framför vanliga skalterättsfordringar.” ”Återstår att tillse huruvida RegeringsFormcns 77 §. lägger hinder i vägen för nu ifrågavarande hemmans användande till den fordrade betalningen. Sedan der Blifvit med sine serskilde tittlar uppräknade flere Kronans Egendomar, som icke få Kronan afhändas titan R. Sl!rs samtycke, bland hvilka alla sådana hemman icke upptoges, står der äfven såsom inbegripne i förbudet orden öfrige Kronans Lägenheter. Om det är riktigt, som jag ofvanföre sökt visa, att Författningarna icke innehålla i allmänhet förbud att använda så beskaffade hemman lika med andre Kronohemman till betalning af Kronans skuld i jord: om erfarenheten äfven visat, att äfven efter 1809 Kronohemman, som också äro Kronans Lägenheter, på delta sättopåtaldt af Ständer begagnats, utan att Ständerne hvarje gång som fordom under en viss tid af 1720 års Regeringsform, dertill gifvit sitt bifall, och om det måste vara i sig sjelf en stor skillnad i behandlingssätt imellan sådane Egendomar och Domainer, som af ålder tillhört Kronan samt för Dess räkning varit administrerade, å ena sidan, och å den andre sådane, hvilka i administrativ väg vid ett uppkommet serskildt behof blifvit från enskilde köpte för Kronans räkning; så kan jag icke tyda 77 §. så vidsträckt, att icke K. M:t utan anmälan hos R.
Sedan så många talare, både af med mig lika och olika politiska tänkesätt, uttalat deras förkastelsedom öfver det nu föredragna, hvilande representationsförslaget; så skall det till äfventyrs synas mer än öfverflödigt att i ämnet yttra några tankar, dä utgången är så afgjord, att den icke kan betviflas. Då likväl andra framlagt motiverne för deras blifvande röst, så har äfven jag, af kanske ändå flere skäl, ansett mig föranlåten att förfara på samma sätt. En värd talare, för hvars insigter och personlighet jag hyser den största aktning, har här, till försvar för ståndsrepresenta tionen inom vår riksförsamling, yttrat, alt den inom vårt land upprätthållit friheten och varit ett stöd för nationens utveckling till styrka, anseende och trefnad. Jag har från Sveriges häfder trott mig komma till helt andra slutsatser, och anser mig böra såsom en nödvändig förutsättning för mina blifvande yttranden anföra, det jag kommit till den slutsatsen, alt vår ståndsförfatlning, med sina fyra sländskamrar, i väsendtlig mån, sedan tidernas tider, bidragit lill den underordnade ställning inom det Europeiska statsförbundet, hvartill Sverige under tidernas längd blifvit nedtryckt. Jag tror mig, från historien om skatternas uppkomst och fortgång inom värt land, hafva kommit lill den slutsats, att det är vära ståndsförhållanden, sorn skat tejorden har alt tillskrifva det förtryck, hvarunder dess innehafvare sedan sekler suckat och måhända äfven den låga ståndpunkt i industriell hänseende, hvarutöfver Sverige ännu aldrig mäktat höja sig. När man, såsom jag, ifrån vår riksdagshisloria trott sig finna, huru illa och med huru litet sammanhang landets angelägenheter genom våra fyra Stånd blifvit vårdade, huru under dem friheten understundom blifvit bortbytt emot enväldet, för att åter ur fäderneslandets ruiner uppstiga lill en sjelfsvåldig utöfning af (nångväldet, under de nesligaste företeelser af låg egennytta, af maktmissbruk, af oförstånd, af medgörlighet äfven för utländskt
Jerfeller Filfras-skinn ... 1 skålp. — 12 sk. d:o Lo-skinn 1 skålp. — 16 sk. d:o Mårdskimi och Mårdsvansar 1 skålp. — 1 r:dr 32 sk. d:o Nerlzeller Menuckerskinn 1 skålp. — 32 sk. d:o Renskinn 1 skålp. -—• 10 sk. d:o Räfskinn 1 skålp. — 18 sk. d:o Sjuppskinn 1 skålp. — 20 sk. d:o Skjäl-skinn 1 skålp. — 3 sk. d:o Sobelskinn oell Sobelsvansar 1 skålp. — 6 r:dr d:o Utterskinn 1 skålp. — 24 sk. d:o aila andra slag 1 skålp. — 32 sk. d:o röstar Jit y deri, det ej vill, röstar Nej ; Vinner nej, antagas för oberedda Pelsverk följande indelning och lulla Lif t er: ö Getskinnn 1 skålp. — 3 sk. införsels-tull. Får och Lamskinn: Grå Krimska saint svarta 1 skålp. -—- 16 sk. d:o andra slag 1 skålp. — 4 sk. d:o Jerfeller Filfras-, Lo-, Ren-, och Räfskinn 1 skålp. 10 sk. d:o Skjälskinn 1 skålp. •— 3 sk. d:o andra slag 1 skålp. — 24 sk. d:o Borgareståndet har bifallit, men de öfriga Stånden under bibehållande af gällande taxa, ogillat Utskottets förslag att nedsätta införselsafgiflen å lnicktor, hakar och hyskjor från 1 r:dr till 16 sk. per skålpund. Utskottet inbjuder
Laves pä botdet - Zere loll, (äustakz uplästo kill protocollet följande: OdinjukL Dicramen, Dä fäderneslandets brhofwer nödwändrqt före dra ökade ntjstylder eller en i proportion af dessa stadgad bewilluing, är det hwarje redelig medborgares pligt, att efter dest yttersta förmåga, gä desta fosterlandets kraf tillhanda. I Swerige fattas icke miljan —> man kanner ännu minten och lycksaligheten uti oberoendet af främmande inflytelse och Ofrverhe-tens grundsatser i denna del aro mördade och »välgörande. Äe fran är stiga priser a förnödenheter m. M. till mer än lirrakningsbar högd tyngden af Atjstylder'tännes härdare may inser för framtiden behosirer lif hela tanders större moijener, och det är pä destas Uphjelrande, enligt min öfwertygelse grunden hwi>ar för större b.-istad »ing. l!:om möjligheten alt stima uiwäiar i pköhokion af be h öfwer ne, winnes ingen möjlighet l"i rätta Utgörandet af ökade avgifter, fkatier och utstkylder men ater med medel r händerna för den ar, bekfamme och idoge ark förmera hwad Han äger, arr wara werkst,» och »ytlig bär nied alla jstäl och säkerligen allman tillfredsställelse alltid följa ven Estlksrliga skyldighet, att i samma mohn gagn» sta" 2Z6 Den 2? jl7ajs» stakett genom luhöeiae och högre stetter da Kstven Landers v.ölingar och förbättringar mi allt siur.lizen wisp' den lyck! gesie winst i urrvägax härtill.
Ifrån nämnde år afstannade alla introductioner, intill 1762, då blott tvenne Friherrar intogos på Riddarhuset; Men under den 21 December samma år, utfärdades, på RiddarhusDirectionéns anhållan* och såsom bihang till RiddarhusÖrdningen en Kongl. Kungörelse ef innehåll: att om man, utan en obehaglig trängsel, skadlig och mindre vårdig vid en så betydande samling, som Ridderskapets Och Adelns, skulle kunna på Riddarhussalen sammankomma och rådpläga, tålde icke dess utrymme att flera familier intogos, utan fordrade oundbårligen att dermed bidades, till dess de dåvarande introducerade Åtter blefvo till ett antal af 800 förminskade, hvadan inga flera Ädeliga Atter, under hvad anledning af introduction, naturalisation, eller adoption det vara måtte, fingo intagas, förr ån de redan röstägande blifvit så förminskade, att de ej öfverstego 800. Eho, det vare sig LandtMarskalken eller någon annan af Adeln, som, emot detta beslut, fördristadtf Den 5 Martii, sig att proponera någon till säte och stämmas erhållande på Riddarhuset, skulle sjelf förlora bägge tlelarne. Ehuru ett annat parti den följande Riksdagen fick öfvervigten, introducerades ingen Adelsman , och endast tvenne Grefvar samt Irenne Friherrar, förrän 1772.