Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lannge måtle på ytterligare trettio års lid, räknadt från den i4 Mars 1846, undfå prolongation af dess innehafvande arrende af Lunda Kronohemman i Färentuna Härad af Stockholms Län, emot skyldighet att derför utgöra nu belöpande arrendeafgift, har, enligt Utskottet tillhandakomne protocolls-uldrag, af Presteoch Bonde-Stånden blifvit bifallet, men af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, på grund af gjorde anmärkningar, lill vidare handläggning återremitteradt. 16 Stals-Utskottets Utlåtande, N.-o i8j. De hufvudsakligaste af dessa anmärkninger äro följande: att det icke tillkomme Rikets Ständer att, i sirid emot de vid 1810 års Riksdag fastställde och uti Kongl. Kungörelserne af den 17 December 1799 oell den 3 December 1810 omförmälde grunder, i öfverensstämmelse hvarmed Kronans hemman och lägenheter borde förvaltas, i speciella fall medgifva förlängning af arrenden å dylika egendomar, utan att föreskrifven arrende-auction derå egt rum, hvilka undantag vore att anse såsom farliga praejudicat och otvifvelagtigt komme att framkalla flere ansökningar i enahanda syftning; att i fall så beskaffade undantag medgåfves, Rikets Ständer jemväl borde uppgöra förslag till de nya arrende-contract, som i detta afseende vore nödige; att då det för Rikets Ständer vore svårt eller omöjligt att ingå i pröfning af sådana detaljfrågor, som den nu förevarande, StatsUtskottet bordt, i händelse skäl förefunnits att understödja arrendatorn Latinges ansökning om förlängd t arrende, föreslå Rikets Ständer att, till Kongl.
Man har sagt, att hela denna anstalt med controll, derigenom att förteckningen insändes till Kammarrätten, icke tjenade till någonting, derföre att chartan kan vara ganska riktigt uträknad för de mål, som på förteckningen finnas uppförda, men att det går an att låta lili att på förteckningen uppföra åtskilliga handlingar, hvarigenom dessa charlor komma att insparas. Afven inom Utsk. har den åsigten gjort sig gällande, att dessa förteckningar icke utgöra en fullständig controll. Utsk. har derföre icke fästat sig vid Kammarrättens förslag i den frågan, utan i stället föreslagit en annan controll, hvarigenom det blir alldeles omöjligt alt några handlingar kunna undgå chartaebeläggning. Slutligen har man sagt, att hela frågan reducerar sig till den lumpna besparingen af sjelfva papperet. Jag ber om ursäkt, att jag mäste bestrida detta argument. Det har icke inom Utsk. varit fråga om en sä ringa omständighet, sorn sjelfva, papperet, utan sjelfva hufvudprincipen, i hvilken Utsk. instämmer med Kammarrätten, är just den, att controllen ligger deruti, att man kan skilja chartan ifrån handlingen. För öfrigt torde det vara så mycket mera öfverflödigt för mig att ingå i något försvar för denna af Kammarrätten yitsordade controllprincip, som Kammarrättens egen chef är närvarande, och då lian i denna del utan reservation biträdt Kammarrättens utlåt., sä torde han icke kunna underlåta att här lemna de upplysningar, som R. o. Ad. af honom kan begära, men hvilka, kommande ifrån mig, sorn mäste vara mindre initierad i ämnet, icke kunna äga deri grundlighet, som R. o. Ad. har rätt att fordra. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Tvenne gånger har jag i detta ämne till K. M. i und. yttrat mig, dels såsom Fullmäktig i Banken, under hvars inseende charlome tillverkas vid Tumba pappersbruk, och dels såsom President i Kammarrätten, hvarest Kronans inkomster controlleras.
Breflådor äro inrättade 1856 i Hämra af Thorsåkers socken och 1857 i Gårdsnäs af Sånga socken. Inom Westernorrlands län finnas tre telegrafstationer, alla till begagnande öppnade under sist slutade qvinqvennium, nemligen Sundsvalls den 2 Oktober 1856, Hernösands den 10 i samma månad och Örnsköldsviks den 21 September 1857. Dessa stationer, som äro i verksamhet hela året, hade vid 1860 års slut hvardera en trådledning, Sundsvall 3 apparater i bruk, deribland en visareapparat, Hernösand, som är hufvudstation, 2 apparater i bruk och 1 i reserv, samt Örnsköldsvik 2 apparater i bruk; och voro vid stationerna anställde i Sundsvall 3, i Hernösand 6 och i Örnsköldsvik 2 tjenstemän, utom en budbärare på hvartdera stället. Linien från Hudiksvall till Sundsvall utgör 13, från Sundsvall till Hernösand 8 och från Hernösand till Örnsköldsvik 16,5 geografiska mil. Om afgångne och ankomne telegrammer samt influtne portoafgifter meddelas ur TelegrafstyrelTab. Litt. e. sens berättelser följande uppgift, tab. Litt, R (å följande sida). Land.sh.-Emb. 34 Westernorrlands län. Sjöfart. Talin N:is 9 o. Litt. s. C) Sjöfart och handel. Antalet och lästetalet af de städerna och köpingen tillhörande fartyg, sorn under qvinqvenniet begagnats till inrikes sjöfart, inhemtas af efterföljande tab. Litt. S, hvaraf synes, att fartygens antal sedan 1857 oupphörligen nedgått, fastän lästetalet sista året blifvit förökadt. *Tab. Litt. t. Förhållandet med ankomne och till utrikes orter afgångne förpassade fartyg inhemtas af nedanstående tab. Litt. T. Tab. Litt. K. Ankomna och af gångna telegrammer. Sundsvall. Hernösand. Ö rnsköldsvik. Afgångne. Ankomne. Porto. K:drR:mt. Afgångne. Ankomne. Porto. R:drR:mt. Afgångne. Ankomne. Portot är endast beräknadt för den del deraf, som tillfallit Sverige.
Den 8 Ju™’ *53 tfak, så att den brottslige icke måtte sakna den näpst, hvartill han enligt Lag gjort sig förtjent, och så att hans exempel må blifva v varnande för andra. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Med anledning af det Högvordiga PrestStåndets nu upplästa ProtocollsUtdrag, 6amt dess underdåniga Skrifvelse, får jag för Höglofl. Ridderskapet och Adeln den äran tillkännagifva, det jag i kraft af mitt Embete hänskjutit detta mål till JustitieCanzleren, hvilken ock töfordnat Actor att deråt gifva den handläggning, som kan finnas vara med våra Lagar öfverensstämmande. Friherre Stael von Hollstein'. Det är högst oväntadt att det Högvordiga PrestStåndet kan till sina MedStänder inkomma med ett inbjudande, som är alldeles stridande emot Grundlagens föreskrift i 90 §. af RegeringsFormen. Det förutsäiter utom dess ett eget slags misstroende till Domaren, att den icke skulle följa Lagens bokstaf, med mindre en sådan åtgärd af Konungen skulle vidtagas som, PrestStåndet i underdånighet anhållit om , och tili hvilken rubbning i personliga säkerheten skulle icke ett sådant prejudicat leda, att Konungen vid vissa tillfällen skulle kunna gifva Domstolen i förväg en rigtning åt dess beslut. För enskildt förföljelse af mägtiga ovänner skulle ingen då mera vara säker. Af dessa skäl anser ;jag följa, att Ridderskapet och Adeln icke kan instämma i det Högvörd. PrestStåndets önskan. 154 Den 8 Juni. Grefve Marner, Carl Stellan: Detta Riks* Stånd har väl ingenting odelt med Herr ÖfverDirecteuren Grevesmöhlen, men då det icke kunnat undfalla någon Riksdagsmans uppmärksamhet, huru som denne Författare till flera utkomna Strö skrifter under närvarande
lägges på att lära laga sådana rätter, som äro billiga, närande, smakliga och brukliga hos oss. Eleverna, hvilka deltaga i inköpet af maten, erhålla kännedora om födoämnenas pris i förhållande till deras näringsvärde, och kostnaden för hvarje rätt uträknas noga. Liksom i Londons folkskolor lagas maten i små portioner, så att hvarje lärjunge själf får lägga hand därvid, och maten skänkes icke bort, utan säljes till lärarinnorna inorn sko ' an, hvilka, på samma gång de sålunda erhålla en billig middag (till 40 öre för 2 rätter), utSfva nödig kontroll öfver anrättningarna. Kostnaderna för ingredienserna blifva på detta sätt gäldade, hvarigenorn det för framtiden viktiga resultat vinnes, att omkostnaden för dylika skolor kan blifva ringa. I bakning undervisas vissa dagar i veckan. Eleverna (ur folkskolans högsta klass) göra noggranna anteckningar och förhöras för att utröna deras insikter. Den teoretiska undervisningen för lärarinnorna är förlagd till särskilda timmar. Under den korta tid den nya anstalten i Maria varit i gång, har föreståndarinnan haft den glädjen, att hennes kamrater inom lärarekåren med största intresse omfattat densamma och varit särdeles belåtna med sina » skolmiddagar ». Eleverna ha varit intresserade och läraktiga, och kostnaden för maten har visat sig förvånande ringa. svåra och maktpåliggande fängelsescenen, hvilken hon återgaf med en fullt själfständig uppfattning, och som just med denna uppfattning satte hennes sångkonst på det svåraste prof, hvilket hon dock med lysande framgång bestod. Maskeringen skulle emellertid kunnat vara. något ungdomligare; vi hafva förut sett, att fru 0. kan åstadkomma det. H r Odman var helt enkelt förträfflig som Faust och hyllades liksom fru Ostberg af publiken med väldiga applåder. I den klassiska valpurgisnatten sekunderades fru O. på ett utmärkt sätt af fröken Wolf som Pantalis. — Operan slutade först en kvart öfver elfva. Den gifves åter i afton. Barnens jultillredelser. Jj&gt;Tj2! \ et är en fullkomligt riktig tanke, att barnen icke skola vara uteslutna från de tillredelser f A a / till julens firande, som nu på allvar börja ^ ' ^ sysselsätta oss.
Ma ji. ordalag förebygger, och är det af alla desea anledningar jag anhåller om ålerremiss af StatsUtskottets Utlåtande. Grefve Horn, Claes Fredrik j anförde skriftligen: Mot ifrågavarande StatsUtskottets Utlåtande N:o ioi, anmärkes: att detsamma på ett högst otillfredsställande sätt behandlar sitt ämne, och lemnar den invecklade frågan om skeppshandeln tämmeligen outredd. Utskottet antar för godt det förhållande, som visat sig uti StatsContorets, till Utskottet afgifne, redogörelse för denna bandel, ehuru samma redogörelse ingalunda öfverensstämmer, hvarken med den till 1827 års StatsRevision öfverlemnade, i Kgl. RänteKammaren upprättade, Räkning öfver de summor i Svenskt B:co, som influtit för de försållde Skeppen, eller med de värderingsinstrument öfver dessa Fartyg, som finnas åberopade i Utskottets Utlåtande pag. 57— 61. Enligt dessa värderingar upptagas Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman med fulla utredningar, inbegripne de Inventariepersedlar, som fordras för en expedition utöfver Nordsjön, till R:dr B:co 488,664: 1, 2; då deremot StatsContorets redogörelse, åberopad pag. 92, upptager värdet till 472,487: 24 eller 16,226: 25, 2 mindre. Enligt Kgl. RänteKammarns räkning bade influtit för de försållde Fartygen 258,987: Brco efter cours utgörande i Sv. B:co 664»53i: 12, hvaremot StatsContorets redogörelse uppgifver denna summa till 677,111: 3, 3, en skillnad uppkommen genom vinst på vexelförsäljning, sona väl icke bordt kunna äga rum, sedan medlen blifvit insatte och redoviste i Räntekammaren.
Sparre: Jag anser också att, på det Utsk. må hafva fria händer vid frågans behandling, äfven denna punkt må blifva återremitterad. Sedan härvid Hr Gr:n o. Landtmm anmärkt, att öfverläggningen var fulländad, och alt således vid afståendet från hvad förut blifvit yrkadt, icke några moliver borde framställas, förklarade Gr. Lagerbjelke, Hr Sparre och Fiih. af Ugglas, att de äfven afstodo från yrkandet om bifall samt instämde i begäran om återremiss af 4:de punkten. Propos. till bifall å 4:de punkten blef nu först framsläld men besvarad med Nej, och då sedermera Hr Gr. o. Landlm:n framstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkme föranleda till återremiss af denna punkt, ropades Ja. Dä härefter Hr Gr:n o. Landtm:n yttrade alt han med an), af Frih. af Ugglas’yrkande om bifall lill K. M:ls Propos., som motsvarades af 2 § af Utsk:s i 6:le punkten afgifna förslag till förordning, nu torde fä förbigå 5:te punkten och först framställa propos. å 1 g af Utsk:s berörde förslag, anmälde sig och yttrade. Frih. af Ugglas: För min del har jag afstått från detta yrkande, och instämmer med dem som begärt återremiss, för att undvika flera voteringar. Den 26 Fcbrnari. 613 Hr Gr. o. Landtm, yltrade, att i sådant fall de återstående 5:te och 6:te punkterne, hvarå numera endast återreniiss blifvit yrkad, torde få afgöras i ett sammanhang; hvarpå desamma, efter först till bifall derå framstäld, men med Nej besvarad propos., på grund af de deremot gjorde anmärkmr, återremitterades.
Kron stod vid tvättbunken i kökskammaren, och hennes syster, jungfru Inga Person, satt vid fönstret med sin sömnad, hade det sakta knackat på dörren. De ropade: »Stig in!» och sågo en medelstor man, iförd en blå kappa utan krage, stå på tröskeln. – När jag gick förbi detta huset och såg balsaminerna blomma i fönstren, tyckte jag, att här såg så vänligt ut, att jag vågade mig in för att förhöra mig, ifall det vore möjligt att här få logis, sade främlingen. Han talade långsamt och med behaglig röst. Hans uppförande var ödmjukt och höfligt, men värdigt. – Vi taga icke in logerande, svarade madam Kron snäft utan att se upp från tvättbunken. Men jungfru Inga, som fäst sig vid den främmandes milda drag, frågade: – Är herrn från Götheborg? Jag tycker mig höra det på målföret. – Ja, det är jag, svarade mannen och gjorde sig beredd att gå. – Det äro vi också, vi flyttade hit anno fem, när min syster gifte sig. Hon är nu enka sedan tio år tillbaka. Madam Kron såg upp från sin bunke och strök såplöddret från de nakna armarne. Främlingens utseende behagade också henne. – Skulle jag taga någon logerande, skulle det bli herrn, som är från Götheborg och som ser beskedlig ut, sade hon dröjande. – Jag hade gärna velat bo här, svarade främlingen med sin sorgsna röst, helst nu när jag hör att fruntimren äro från min födelseort. Men då det ej låter sig göra, så måste jag gå vidare. – Vänta ett ögonblick! Hvad heter herrn? Kanske vi känna till namnet. – Jag heter John Hall. Gumman vid tvättbunken gaf till ett rop. – Herre Gud, är detta rike Hallen? – Ja, ja, så kallas jag alltjämt, fast jag numera inte är mycket rik, som mina vänner väl kunna se – fast får jag min rätt, som jag är här i Stockholm för att söka, så blir jag ägare till åtminstone en half million riksdaler banco. Förlora kan jag intet, ty jag har intet att förlora. God afton, jag måste vidare och söka mig logis för natten. – Nej, det skall herr Hall inte behöfva göra. Vill herr
Jag tror emedlertid, att hvarje gagnande verksamhet i det allmännas tjenst berättigar lika mycket till samhällets erkänsla, och om representationen någonsin skulle vara berättigad att jemväl gifva en gratifikation, så må man erkänna, att den bör gifvas åt enkan efter den man som under många år innehaft det ansvarsfulla förtroendet att såsom medlem af Stats-Utsk:t deltaga i skötandet af landets finanser. Jag tror, att den som, i likhet med mig, under flere riksdagar deltagit i representationens arbeten och derunder lärt Den 9 Maj e. m. 187 känna Berlins verksamhet måste erkänna, att han intog ett framstående rum. På den grund, och då kändt är, att Berlins ho råkat i konkurs, samt då R. o. Ad. nyss beviljat pension åt en prestenka, der dock ganska stor behållning fanns i boet och der följaktligen skälen icke voro lika bevekande, instämmer jag med Hr von Francken i yrkandet, att R. o. Ad. måtte biträda Preste-St:s beslut. Hr Rosensvärd: Det är icke angenämt att begära ordet för att motsätta sig beviljandet af pension åt enkor, men jag kan dock icke annat än anhålla om bifall till Utsk:ts afstyrkande hemställan. Om det å ena sidan är en grundsats, att bevilja pension åt enkan, då mannen haft utmärkta förtjenster om fäderneslandet, är det å andra sidan en grundsats, som hittills gjort sig gällande, att icke bevilja pension åt prestenkor, emedan dessa äro berättigade till nådår, derunder de få uppbära alla inkomsterna oafkortade. Nu har visserligen R. o. Ad. i en föreg:de punkt beviljat pension åt en prestenka, men detta beslut torde hafva föranledts af hennes mans alldeles egendomliga meriter, och i allt fall kan jag icke finna annat, än att Utsk:t med rätta underlåtit att kasta sig in på den banan, att bevilja pensioner åt prestenkor.
Det är en bekant sak, att göromålen i Collegierne, om än icke sjelfva målens antal, är efter år ökat sig i en förvånande progression, hvadan älven klagan icke sällan försports öfver målens långsamma afgörande, i synnerhet inom de Verk, som mest äro öfverhopade. Till någon del skulle väl detta kunna tillskrifvas SollicitationsPlacatets mindre noggranna bandhafvande eller underlätet åläggande af böter för onödig Rättegång m. *n.; men ovedersägligen bör hufvudslsälet sökas uti något fel i sjelfva inrättningen och Författningarnes ökade antal och mångtydighet. Så länge detta fortfar, mäste det öfverklagade onda stiga i ett muitipliceradt förhållande, till dess höla machinen sluteiigen stadnar af sig sjelf. Under tiden och intill dess detta slutliga resultat hunne inträffa, skulle nödvändigt, tid efter annan, piening i Verkens personal blifva nödvändig, för att åtminstone medhinna de angelägnaste göromålen, och, om man således det ena året gjorde en indragning af några Tjänster, hvarigenom Staten bespardes några få tusende Riksdaler, skulle nian d >ck ofelbart ett annat år hnna sig i nödvändighet att skapa nya, med troligen dubbel kostnad emot Serskildta Utskottets BetXnhandeit. den man kort förut velat undvika. Särskilta Utskottet, sorn noga öfvervägt alla härvid förekommande skäl och förhållanden, är fullkomligen öfvertygadt, att det vore ett arbete utan ändamål att uppgöra project till Embetens och Tjensters indragning, så länge Inrikes Administrationssättet är detsamma som hitintills; och att det följakteligen vore i högsta måtto olämpligt, att påkosta medel till erhållande af ett sådant förslag. Försöket är en gång företaget, o h den underdåniga framställning, som af Riksens Ständer vid 1812 års Ri sdag gjordes, utvisar tillräckligt, huru liten anledning man trodde sig äga, att vara tillfreds med verkan deraf. Det återstår således för
Den Väktare öfver Constitution, som Sieyes y-ott sig sakna i Europas hittills varande Stats-Författningar, år således ej heller hvarken nödig eller möjlig att dår införa. För att dömma om värdet af det System Sieyes föreslagit, torde böra undersökas, om äfven den Väktare han åmåt Stats-Författningen, år tillräcklig för sitt ändamål, om den kan förses' med tillräcklig kraft för att upfylla det, utan att sjelf blifva förtryckande, och om de olika göromål han tiliagt hvaije del af Nationens Ombud, åro eller kunna så noga åtskiljas, att ej den ena kan inkräkta på den andras rättigheter? Hvad erfarenheten i detta afseende ådagalagt, talar ej till Systemets fördel; men så måste man också medge, att det ännu aldrig blifvit till sin hela vidd efter Sieyes plan infördt eller försökt, och att så vål de omständigheter, under hvilka man antagit delar deraf, som de förändringar, som med detsamma blifvit gjorda , åro af en beskaffenhet, att göra Systemets ursäkt, om det förfelat sitt ändamål. En jemnförelse emellan detsamma och det så kallade Jemnvigts-Systemet, torde således bättre uplysa saken och närmare svara emot afsigten. Det senare, eller det i England införda Regeringssättet, har till ovillkorlig grund, att fordelningen af Nationens Representanter skall vara grundad i en ärftlig olikhet afStånd, att den ena delen eller Ofverhuset skall hafva ett hufvudsakeligt interesse uti bibehållandet af sakernas närvarande ordning. Onekeligen ligger fördelen af detta Regeringssätt deruti, att den gäng sakerna skola taga, år så lått uträknad, så nära förenad med de Rådandes hufvudsakeligaste fordelar, att då den ena delen af den Lagstiftande Corpsen föreställer Nationens mångfaldiga, men föränderliga och så till sågandes ögonblickliga behof, föreställer den andra dess stadigvarande allmänna ecb oföränderliga interesse för ordning, för allmän säkerhet, för stadga i ärende,nas gång.
Var bara enkel och naturlig det är allt hvad som behöfs. Det knackar på dörren. Entrez! ALLAND kommer in om dörren. VIGGO vänder sig emot honom. Se der! Min sjukling här ligger just och beklagar sig öfver, att hon inte kan föra någon konversation. ALLAND går fram till Louise och räcker henne handen, enkelt och vänligt. Är det för min skull? LOUISE. Ja. Reser sig i sittande ställning. ALLAND. Nej, för all del i verlden! Blif liggande! Ni har varit så sjuk, hör jag. LOUISE. Ja. Och derför kommer ni på sjukbesök. ALLAND till Viggo. Fröken Strandberg kan ju konversera. LOUISE småler. Förhasta er inte i ert omdöme. ALLAND muntert. Det der var ju också en riktig konversationsreplik. Till viggo. Skall ni gå? Är det jag, som skrämmer er? VIGGO. Visst inte. Men jag reser till Berlin med aftontåget och jag har inte packat än. ALLAND. Blir ni länge borta? VIGGO. Troligen. ALLAND. Det blir ju tråkigt för er – hur heter det? – uttalar ordet med svårighet – fostersyster. Leende till Louise. Icke sant? Ni är ju herr Pihls fostersyster? LOUISE. Ja. ALLAND. Det är ett lustigt ord! — Blir det icke tomt för er, när han rest? LOUISE. Jo. Förskräckligt. Men när jag bara får gå ut, så blir det bättre. VIGGO räcker Louise handen. Farväl med dig nu, kära lilla Lisa. LOUISE. Farväl, Viggo! Lycklig resa! Och skrif! VIGGO bugar sig för Alland och går. ALLAND ser på henne småleende och upprepar med Viggos tonfall. Kära lilla Lisa. LOUISE rodnar, förlägen. ALLAND. Det låter så lustigt. Det betyder Ma chère Louise – icke sant? LOUISE. Jo. ALLAND. Det är ett lustigt språk, svenskan. Men jag tycker om det Skall ni icke lägga er ner igen? LOUISE. Nej tack. Jag kan godt sitta. ALLAND. Låt mig nu först se på er riktigt. LOUISE. Det är inte mycket att se på. ALLAND. Ni har varit mycket sjuk.
Desse äro: i;o Ett Förslag till ändringar uti organisationen af TullVerkets styrelse och förvaltning. 2:0 Vissa principers utstakande till ledning för en blifvande närings-frihet. 5;o En mera ändamåls-enlig vettenskaplig bildning och strängare examen för Landtmätare. 4:o Ett allmännare användande af Gymnastiska öfningar vid alla publika Läroverk. 5:o Upphäfvande af alla sådane hinder för den Inrikes handeln, som ej äro oundvikeligen nöd vän di ge att bibehålla. Då dessa 5 motioner såsom önskningsmål, Ren 3 Martil, böra framställas, liar jag nu endast enligt 36 §. Riddarhus-Ordningen velat förvara min rätt att framdeles få utveckla deni. Dessa 5 motioner lades på bordet. Herr Réenstjerna, Nils Svante, hade inJemuat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 2cy), Lades på bordet, Herr Printgenjkjold, Axel, anförde skrif-» {ellgen; (Se Bilagan N:o poJ Lades på bordet, Herr von Hohenhaufen, Michael: Jag anhöll denna förmiddag om ordet för att tala emot Herr Montgommeries motion; ej af tacksamhet mot en inrättning, der jag på Statens bekostnad njutit uppfostran och undervisning, ty jag kanner lifligt, att min tacksamhet bör yttra sig uti ifrandet för Statens väl, sedt i det hela, och i det ständiga bemödandet, att i min ringa mon dertill söka bidraga; mili afsigt är att fästa uppmärksamheten på den väsendtlig® nytta af KrigsAcademieu, sorn Herr Montgont-® Pen 5' Maftii, t)l pierie sjmes mig hafva förbisett. Denna iurätt-^ ning har tvänné ändamål, det ena förvärfvande af kunskaper i krigsmanna-yrket, det andra da-> nipgen af den anda får discipline och sjelfför^ sakelse, sorn är Imfvudyilkoret för krigsmannens duglighet.