Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hatten hade han tagit i hand, som man gör ute i naturen, när det som är ikring en, griper en, och solen lyste på hans bruna hår, som var lockigt, litet yfvigt, just som gjordt att rufsas till af en fin qvinnohand. De gående kommo närmare. Inez kunde redan uppfånga hans friska, spelande blick. Hon nästan hoppade till, det flöt en varm blodström genom hennes ådror, omedvetet tryckte hon handen mot bröstet och så sprang hon fram, som pådrifven af en osynlig kraft, räckte fram båda händerna mot de kommande och ropade så det gaf eko i bergen: »Välkommen!» Gustaf tryckte hennes hand utan att svara något, men gubben Hellman gaf till ett flatskratt, och gjorde åt Inez en sådan serie af clowngrimacer, att hon sjelf måste skratta med. Hon kände sig så lycklig, helst skulle hon velat stå qvar der på gången med hans hand i sin; hon nästan fruktade, att hennes fötter icke skulle föra henne framåt, hon kände sig så yr, nästan en smula vimmelkantig. Det kom väl af våren, men det var ju också den dag, då anemonerna spricka ut och vårsafven stiger upp i träden. NÄR PLATANERNA LÖFVAS AF. Hon gick tyst utan att säga ett enda ord vid sidan af hans mor och syster, insvept i en lång grå regnkappa. Och märkvärdigt var det, hvad hon såg gammal ut i den, så gammal, så lifstrött; ingen skulle kunnat ana, att hon några veckor förut fylt sitt tjugotredje år. Den grå kapuschongen, som omslöt hennes hufvud så att blott en kant af det dunkelröda håret syntes, missklädde henne tydligen; hon behöfde starka kulörer för att icke det snipiga, färglösa ansigtet skulle blifva altför blekt, altför sjukligt, elfenbenshvitt. Illa gick hon också med tunga, släpande steg utan all elasticitet, men det kom kanske af det dåliga väglaget, och för hvarje steg hon tog, blickade hon ihärdigt på den uppblötta marken för att undvika regnpussarne – eller för att slippa se uppåt.
Men jag var närvar, i hu fvudstaden under Juli och en del af Augusti månad; jag kan ej inse någon den ringaste skada för Riket, att en tidningspress ryktes ur sin verksamhet, som, för att låna orden af en bland Const. Utskts egna ledamöter, ”framställde dagens händelser så, sorn kände, den ej forsin villkor el för laglig ordningDet är en sanning att samma tidningspress syntes, ej långt efter dessa mest oroande uppträden, börja förstå att den satt krafter i rörelse, som den ej sedan mäktade hämma — en anmärkn., så ofta gjord och återigen omgjord, att dess vigt ej hade bort undfalla författaren; och hvilken tidningsredacteur vill icke, äfven i Sverige, anses vara en författares vederlike ? — Om 1111 äfven tidningspressen haft i sin förmåga att, ulan truppers mellankomst, dämpa oredan; så stod likväl detta både ordningens och oordningens redskap icke till den verkställande maktens disposition, ännu mindre hade denna press visat sig vara Styrelsen tillgifven. Huruvida den sednare hade skäl att förtro sig till den förras goda vilja, kunnen J, mine herrar! lätt bedömma deraf, att en af Den 3 Juli f. ra. 2o5 de stora tidningarna, jag tror den största, förklarat konungamakten vara ett malum nccessarium. Likväl klandrar Utsk. förstärkandet af hufvudstadens garnison ! Jag tänker likväl, att den verkställande makten handlar i den lagsliftandes anda, då den utkräfver lydnad inför lagen; och fastän jag, lika med en bland reservanterna, Gr. Spens, ville öfverlemna minnet af de sorgliga händelser, som framkallat åtgärden, ensamt åt historien, kan jag dock, sjelf ett vittne, ej undgå vid detta tillfälle att, för sanningens skull, omtala de intryck, de reflexioner, hvilka af omständigheterna framkallades hos mig. Det är vanskligt att, på afstånd från skådeplatsen, bedomina bvad som kunnat ske af hvad som skett. Det fordras dessutom både skarpsinne och lugn att taga sanningen utur invecklade händelser, efter berättelser. Jag bedöinmer ingen annans sätt att se!
Det är dock gifvet att ett så storartadt företag icke på en gång kan nå sin fullbordan, ty dels skulle tillgångar härtill brista, dels saknaden af tillräckligt bildade lärarekrafter förspörjas. Men alt båda dessa hinder böra och kunna undanrödjas, det visar sig af erfarenheten. Den ort jag tillhör kan visserligen icke klaga öfver brist på läroanstalter; men det ilar redan visat sig att de nu aflägset befintliga äro mer än vanligt ölverhopade af lärjungar, ty inom samma ort råder den lifligaste täflan ali tillgodogöra barnen den undervisning, som tidens kraf fordrar. Sedan numera Skenninge skola, trots mine och länskamraternes rättvisa påyrkande om samma skolas bibehållande uti dess fordna skick, ändock blifvit till enkiassig pedagogi nedsatt, och det i Linköping varande fullständiga elementarläroverk, ehuru aflägse från Wadstena dock i högrejgrad öfverhopats af skolungdom; har behofvet att utvidga Wadstena skola, från lietill femkiassig, framlrädt i öppen dag. — Det är icke allenast städerna Wadstena och Skenninge samt Motala köping — utan fastmera den tätbefolkade landsbygden deromkring, med sina 45,000 invånare, som närmast känna behofvet al en sådan läroanstalts utvidgning, isynnerhet som den på stadens bekostnad underhållna skollokal, lemnar utrymme för en sådan tillökning i läroklassernas antal. I anledning häraf, och då den tid icke torde vara aflägsen, då man skall få skolstadgan sålunda lörändrad, att första och andra klassernes kunskapsmål! blifva barnen bibringade i de fasta folkskolorna, hvarigenom en femkiassig läroanstalt skulle iylla sitt ändamål, på samma gång det öfverflödiga lärareantalet vid de fullständiga 478 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 310. läroverken lemnade tillfälle alt få behöfligt antal skicklige lärare till öfrige skolor; tager jag mig friheten föreslå: alt Rikets Höglolliga Ständer ville anslå två nya lärarelöner för Wadstena skola, som dymedelst kunde förvandlas från tretill femklassig läroanstalt.
Och nu, hvad töfvar du? Statt upp, och låt dig döpa, och två af dina synder, åkallandes Herrans Namn. Då hände sig, att när jag var kommen igen till Jerusalem, och bad i templet, att jag vardt tagen uti ena syn; Och såg honom, sägandes till mig: Låt lida dig, och gack snarliga utu Jerusalem; ty de varda icke anammande ditt vittnesbörd om mig. Och jag sade: Herre, de veta sjelfve att jag drog i häktelse, och hudflängde allestäds i Synagogorna dem som trodde på dig. Och då dins vittnes Stephani blod utgjutet vardt, var jag ock med, och samtyckte hans död, och vaktade deras kläder som dråpo honom. Och han sade till mig: Gack, ty jag vill sända dig fjerran bort till Hedningarna. Men de hörde honom allt intill detta ordet. Då upphofvo de sina röst, och sade: Tag bort sådana mennisko af jordene; ty det är icke tillbörligit att han skall lefva. Och då de så ropade, och kastade sin kläder af, och hofvo stoft upp i vädret; Lät höfvitsmannen leda honom in i lägret, och böd att han skulle huflängas och ransakas, att han måtte få veta, för hvad sak de hade så ropat på honom. Och då han honom bundit hade med tåg, sade Paulus till underhöfvitsmannen, som när stod: Mågen I ock hudflänga någon Romersk man, och odömdan? Då underhöfvitsmannen det hörde, gick han till öfversta höfvitsmannen, och bådade honom, sägandes: Hvad vill du göra; ty denne mannen är en Romare? Då gick öfverste höfvitsmannen till honom, och sade: Säg mig, äst du ock en Romare? Då sade han: Ja. Då svarade höfvitsmannen: Jag hafver köpt detta borgerskapet med en stor summo. Då sade Paulus: Jag är ock födder ([en Romare]). Och straxt gingo de ifrå honom, som skulle hafva ransakat honom; och höfvitsmannen begynte frukta, sedan han fick veta att han var en Romare, och att han hade bundit honom.
Men man får icke förgäta 89 §, som föreskrifver sättet för ändring och föt klaring af lagar och författningar rörande rikets allmänna hushållning. Jag frågar, huruvida en sak, sådan som denna, icke rörer rikets allmänna hushållning? Dessutom frågar jag, finnas ej flera författningar än de, som kunna begripas under civil-, kriminaloch kyrkolag samt önskningsmäl, hvilka utgöra föremål för Konungs och Ständers lagstiftning? Jag vill, mine Hrr, åberopa endast 80 § Reg.F., som rörer indelningsverket. Ar detta ett önskningsmäl eller ett lagsliftningsmåls-ärende? Hr Gripenstedt har vidare sagt, att de ordinarie räntorna höra lill statsregleringen derföre, alt denna upplager en rubrik, innehållande Statens inkomster. Det är sant, att en sådan rubrik finnes i statsregleringen, men till henne hörer silfverbeloppet och icke föreskrifterna om lagstiftningen om inkomsternas utgörande i form af skatter. Det har äfven blifvit sagdt, alt det vore stor skada om R. St. skulle åtskiljas utan att denna fråga blifvit slutligen afgjord. Detta erkänner jag, men tror derjemte, att ännu större Den 23 September f. m. 399 skada vållades om man tillerkände förstärkt StatsUlsk. rättigheten alt stifta lagar. Hr Stuart förmenar mig hafva yttrat, att de ordinarie skatlerne icke vore ämnen för R. Sl:s beslut. Det har jag icke sagt, men väl att jag ansåge lagstiftningen om de ordinarie skalterne icke böra komma noder omröstning i förstärkt StatsUtsk. Denna skillnad förmodade jag Hr Stuart skulle inse, enär lian en längre tid tjenstgjort inom StatsUtsk. och dessutom är van vid våra ärenders behandling. Hr Stuart har vidare yttrat, att frågan om skatteförenklingen icke förekom vid 1815 års riksdag, utan att det var en hell annan fråga, som då behandlades af Ekon.Utsk. Till vederläggning häraf måste jag förnya den uppläsning jag redan gjort: ”alt Utsk. för sin del trott” etc. Detta rörer uppsägningsrälten. Hvad annat är väl det, som vi för närvar.-de afhandla.
Men ehuru alltså önskligast hade varit, att tillräckliga medel till den föreslagna ångfregattens färdigbyggande hade kunnat vid nu stundande Riksmöte oafkortade beviljas, har jag likväl, i anseende till såväl den betydliga byggnadskostnaden, som de till så mycket annat nödvändigt påräknade tillgångarne, funnit mig nödsakad föreslå, att den erforderliga summan måtte delas på Iva statsregleringsperioder sålunda, att ^:del af densamma äskades att utgå hvartdera af åren 1862 och 1865, men deremot de återstående -|:delarne blefve för arbetets fullbordan framställda till beviljande vid Riksmötet näst efter det nu instundande.» »Förutsatt, att förslaget om skeppsdockornas i Carlskrona förlängning godkännes och medlen för dess utförande beviljas, skulle dockan N:o 2 vid 1862 års början vara så nära färdig, att kölen till ångfregatten der skulle kunna sträc kas och fartygets såväl som dockans färdigbyggande derefter bedi ifvås samtidigt utan hinder af hvarandra.» »Derjemte har jag, instämmande i den numera allmänblifna mening, att Sveriges sjöförsvar, beroende af vårt lands kringflutna läge och våra kusters egendomliga beskaffenhet, bör afse så vä! skärgårdarnes, som de yttre kusternas värn, och att följaktligen Rikets Flotta bör bestå af både smärre fartyg, särskildt egnade för skärgården, och af sjögående krigsskepp, till skärgårdsflottans förstärkande och dess materiels utveckling i tidsenlig riktning, med tillämpning af ånga såsom drifkraft, i stället för det allt mer såsom olämpligt ansedda, för fartygsbesättningarne onödigtvis ansträngande fortkomstsättet med åran, trott mig böra i underdånighet föreslå nybyggnad af ytterligare 4 kanonångslupar af samma klass, som 20 Bil. M 3 till Kongl. Maj;ls Nåd. Prop. M /, om Statsverket 1859. de redan befintliga, af hvilka sex dels äro bygdå och dels byggas med dertill af Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag beviljade medel. Skärgårds-flottan komme dä att, tillsammans med de 8, som redan äro eller snart blifva färdiga, räkna inalles 12 sådana kanonångslupar.» »Den för Eders Kongl.
Jag känner icke hvilka de åtgärder äro, som Hofrätterne i omförmälde ändamål må hafva vidtagit, men jag betviflar möjligheten för dem, att i detta fall kunna utveckla någon serdeles verksamhet, med mindre än alt de äga advokat-fiskaler med det nit, den drift och arbetsförmåga, som erfordras för ett så vidt omfattande, så tidsödande arbete, som det, att genomgå Härads-rätternes prohlför att emot försumlige domare göra anmärkn. Under andra vilkor, är det enl. min åsigt, för Hof-rätterne omöjligt, att vinna kännedom om tillståndet uti Härads-rätts-archiverne. Nu kan likväl hända, att Hof-rätterne icke äro nog lycklige att äga Advokatfiskal^-, som sträcka sin upmärksamhet till denna del af domstolsväsendet, och då förblifva ju Härads-rätts-archiverne i samma ofullständiga och oordnade skick, hvari de under sekler befunnits. Hvad åter Just.-ombudsmm beträffar, sä förefaller det mig i sanning eget att se hans verksamhet af LagUtsk. åberopad, då under loppet af 40 år R. St. haft Just.-ombudsmän, hvilkas verksamhet varit fullkomligt hvilande för att omsider på det 41 :a året låta sig förmärka, sedan det lyckats en viss fraktion af Ständerna, att tili Just.-ombudsm. insätta en person, som vetat att i alla hänseenden fullgöra sina skyldigheter. Men äger man väl visshet derom, att den nuvar:de Just.-ombudsmm, hvars lifstid icke kan blifva evig, och hvars framgena bibehållande vid det honom lemnade förtroendet, ankommer på den majoritet, som vid hvarje riksdag är rådande, erhåller en efterträdare, som visar lika nit och upmärksamhet med honom. Sådant kan vara sannolikt, men motsatsen kan äfven inträffa, och Den 5 Mars e. ni. 187 tlä faller lill intet det skäl, LagUtsk. velat hämta från den tillsyn öfver Härads-rälts-archivcrne, som af Just.-omlnidsmin utöfvas. Deremot har man den sekler gamla erfarenheten, att Ofver-rätternes arehivcr alltid hållits i den fullständigaste ordning.
Strafflagarna, angående förändring i; Lag Utskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 684. af Presteståndet, s. 693. af Borgareståndet, s. 705. återrem. af Bondeståndet, s. 712. Ytterligare! Utlåtande, lagt till Handlingarne af A. deln, s. 1:155. Strandsittare, om tillåtelse förj visse inom Malmöhus boende, att med sina båtar föra varor mellan Svenska och Danska kusterne. Bevillningsoch Ekonomi - i6i Ekonomi Utskottens betänkande bif. af Presteståndet, s. 4o7. af Borgareståndet, s. 4i4. af Bondeståndet, s. 43*- Srandväg, om utvidgad rättighet att begagna; EkonomiUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 137, af Presteståndet, s. i48. af Bondeståndet, s. »54. af borgareståndet, s. 163» Strömmingsfisken om förlängning i tiden a arrenden af; StatsUtskottets betänkande bif. af Presteståndet, s. 623. af Bondeståndet, s. 628. af Borgareståndet, s. 657- af Adein, s. 662. Strömrensning, angående förvaltning af de till, anslag* ne medel; StatsUtskottets betänkande, bif. af A« deln, s. 1139. af Presteståndet, s. n47* af Bondeståndet, s. ii5?- om anslaget för; Statsoch EkonomiUtskottenS betänkande återrem. af Adeln, s. III. s. 34. bif. af Presteståndet, III. s. 81. af Borgareståndet, lil. s. 85. återtem. af Bondeståndet, III. s. 91. Ytterligare Utlåtande bif. af Adeln, III. s. 289. af Presteståndet, III. s. 295. af Borgareståndet, III. s. 308, Strömsholms och Kungsöhrs
» Nej, visst inte, jag har bara litet svart att sofva om nätterna. D e t är så bullersamt på gatan, » svarade hon med sitt vanliga, lugna, undergifna uttryck. Aja satt midt emot oss. J a g märkte mycket väl, att hon såg upp vid min fråga och att det var med en förvånad blick, hon betraktade Emma. Aja tycktes förut alls inte ha märkt, hur tärd och blek Emma var. Hon rodnade. Sedan var hon förströdd under hela middagen, åt föga och lät vinet stå så godt som orördt, och när Edvard föreslog en promenad, ville hon inte följa med. Hon följde ändå, och som vanligt fingo han och hon försprång framför oss andra. H » n hade alltid svårt för att gå långsamt — vid hvarje gathörn måste de stanna och invänta oss, och när vi alla hunnit öfver gatan, så voro de före igen. » Hvart vill ni helst gå? » frågade jag fru Asp, dä vi alla samlats i ett hörn för att öfverlägga. » Åh, jag vill ingenting — jag har ingen talan bland de här människorna, det har ni väl märkt, » svarade hon. Nu var det hon och jag, som blefvo efter de andra. Och utan någon inledning och utan att se på mig fortfor hon: » Jag är en nolla ibland dem, jag har alls ingenting här att göra. Det är så olycklig., att Edvard fått mig till hustru. Jag kan inte vara för honom, hvad han begär af den, som skall följa honom ät. » » Flvarför det? » sade jag. » Det där är en viljans sak. » Hon skakade på hufvudet och fortfor lugnt och kallt: » Nej, det beror på olika lynnen. Jag vet mycket väl, att det som upptar hans tankar är främmande för mig, och det är inte till mig han talar om hvad han känner. Jag vill göra allt för honom, men jag kan ju inte göra något. J a g är bara ett hinder för hon^m, jag gör det svårt för honom, och jag kan inte hjälpa det. » Hvad skulle jag svara? Jag kunde inte säga henne hvad jag tänkte. Det var inte heller tröst eller råd hon begärde, hon måste endast för en gång säga ut det som var hennes dagliga tanke. Åter hade de föregående inväntat oss. Hon hviskade till mig:
Så tillgår det i England, Frankrike, Norrige och, som jag tror, nästan uti alla representativa statsförfattningar. Här åter tillsätter man vid början af riksdagen Utskott för hela riksdagstiden. Att första dagen välja en ordför. inom Utskott har man befarat måhända ofta slå lika osäkert ut, som nu börden bestämmer det. Deremot har man trott, att om det öfverlemnades åt electorer att bestämma valet, skulle de jure ingenting annat inträda, *66 Den 5 Juli f. m. än hvad som redan sker de facto, eller nemi., att electorerna, innan de välja, bestämma hvilken är så qvalificerad, att lian kan vara ordför. Detta är hvad jag trott mig böra anföra för att göra R. o. Ad. redo för ämnet. Ehuru jag ej gerna ingår i att yttra mig om hvad inom Gonstit.-Utsk. passerat, anser jag mig likväl böra nämna, att från de ofrälse Ståndens sida den största opposition mot förslaget ägt rum. Ingen enda har ansett ett allmänt val böra äga rum. Deremot har en ledamot varit af den mening, att det borde återgå till hvad sorn var tillåtet före 1772, att nemi. hela Utsk. skulle få välja ordför. inom R. o. Ad:s ledamöter. Ingen enda har önskat allmänt val, och skälet dertill har varit den erfarenhet, man ägt, att valen af secreterare och cancellietinom Utsktn ej alltid lyckats så väl. Vid ett sådant förhållande, och då det torde vara svårt alt etablera en ordning, som vore kanske den rationellaste, att nemi. alla fyra Ståndens electorer sammanträdde för att välja ordförande, bekänner jag, att för mig intet bättre återstår, än det motionären föreslagit och Ridd.-Utsk. tillstyrkt, nemL att electorerna skola utse ordför-. Jag tror ej heller, att det finues något sårande häruti för den högre Adeln, då den medgifvit classificationens borttagande och derigenom också godkänt, att ingen annan distinction finnes emellan Ståndets ledamöter, än den en längre erfarenhet och vana vid affärer kunnat gifva en eller annan ledamot. Jag anhåller på dessa grunder att få förena mig i tillstyrkan lill bifall åt Utskts förslag.
4:o, angående en agrikulturkemisk försöks-anstalt vid Landtbruksakademiens experimentalfält m. m., 26:te punkten; mom. 5:o, angående anslag för uppförande af byggnader för Ultuna Landtbruks-institut, 17:de och 18:de punkterna samt Stats-Utskottets Memorial N:o 140, 3:dje punkten; mom. 6:o, angående anslag till Alnarps Landtbruks-institut, Utlåtandet N:o 99, 19:de punkten litt. c) och d). 4 Stais-Utskottets Memorial N:o 220. moni. 7:o, angående prisbelöningar vid landtbruksmöte^ 3l:sta punkten; mom. 8:0, angående införskaffande af afvelsdjur af utmärktare boskapsracer, 33:dje punkten; mom.
Manne icke delta bliswer likasä nödigt under heiss Riksdagen, häldst uti RiddarhusOrdningcn i flera fall, och,synnerligen om dödsfall inträffar, sörcfläs att Altemannen sielf, eller genom Fuilmägtig stall Ättens rum fa inlaga. 18. §. -Zerr diorZenstolxe. I denna § talas om bitvis ur Kyrkoböckerne. Detta kan hafwa stna olägenheter. Kyrkoböcker kunna wara i konfusion, eller orten där de finnas sä aflägsen, att vefla betyg tan, jke aldeles icke kunna erhällas. Om jag, till exempel more född i Finland, skulle kan handa en Attest ur Kyrkobok bliswa gansta swär att nu anskaffa. Ämbetsmanna bclvg äter, hwilka dä i stället föresläs, lara ofta blif-va ej mindre svära alt bekomma. Huru stall en Ämbetsman som i sednare tider kommit lill syfllan, kanhända uri en främmande ort, kunna intyga om en Adelsmans, födelse kanske hela 24 L 25 ar sönik, Manne icke de wid Riddarhuset wa, rande Tabester, det böra upplysa, och dä de saknas, tromärvige mans, ja till och med Slägringars betyg fä gälla? Också tyckes det wara orättrådig! om Huswudmannens, försummelse att gifwa upplysningar hörande lil! ÄkteTaflorne, stall betaga en annan af Famillm Riksdagsmanna rätt. Omsider hwad angar - Den rr November. 6ir gär stadgandes i flutet af T rörande dem, som blifwit ställde under Förmyndare, ställe jag ödmjukast hemställa, om ej hos Kongl. Maj:t kunde i underdänighet anhällas om befallning lill alla Domstolar mt derom tilfl RiddarhusDireetionen insända underrättelser. 19. §. Herr ^Otblied, Larl kreäric.
Att på förhand derom stadga något, torde ingalunda erfordras, och jag yrkar på denna grund afslag å det 1111 föredragna mom:t. Frih. Gederström: Då det nu föredragna mom:t underkastades Riddarh.-Direktms pröfning, fann Direktm inga betänkligheter vid att tillstyrka detsamma. Hr Anrep har visserligen ansett lämpligt, att motionstiden utsträcktes, och Frih. Tersmeden har för sin del funnit tjenligt, att ordföranden föresloge en viss tid, inom hvilken motionerna borde vara aflemnade; jag ber dock att i anledning at dessa förslag få fästa uppmärksamheten derpå, att då menniskan har, riddersman såsom alla andra, en viss benägenhet att procrastinera, att skjuta upp, det skulle kunna hända, att med motioner af ganska framstående vigt dröjdes så länge, att de i följd af tidens knapphet ej blefve underkastade någon fullständig granskning. Hvad särskildt Frih. Tersmedens förslag vidkommer, så lider detta enl. mitt begrepp af den brist, att ordförandens framställning om tiden för motioners afgilvande lätt kan blifva ett trätofrö inom mötet, och jag hemställer då, om det icke är bättre att hafva frågan härom på förhand afgjord. Med Frih. Leuhusen anser jag den föreslagna tiden vara fullt tillräcklig. På dessa af mig vördsamt framställda skäl vågar jag lika vördsamt anhålla om bifall till det nu föredragna morn., likväl med iakttagande af den af Frih. Klinckowström föreslagna lilla redaktions-förändring, hvilken betingas af det beslut, R. 0. Ad. förut fattat. Frih. Alströmer, Oscar: R. 0. Ad. har visseriigen återremitterat 4:de mom. af 7:de §:n, hvilket afsåg, att hvarje Riddarh.-ledamot skulle vara berättigad att deltaga i R. o.
I afseende å sättet för bestämmande af kronofogdarnes löner synes det visserligen lämpligare, att de extra inkornsterne, hvilka, bestående af provisioner m. m., uppgå, enligt deröfver lemnade uppgifter, till i allmänhet ringa belopp, icke intagas i beräkningen af löneförmånerna, enär desse sportler äro beroende af ökade göromål och såsom uppmuntran och vedergällning för dem tillkommit, men ehuru Rikets Ständer således ense rikligare, att lönerna bestämmas oberoende af sportlerne, hafva dock Rikets Ständer, i betraktande af svårigheten ali, med tillämpning af denna princip, nu bestämma de nya löne-beloppen, funnit sig för närvarande böra följa den grund E. K. M.t antagit. Rikets Ständer hysa dessutom den öfvertygelse, att en förnyad, efter samma method och samma grunder verkställd, noggrann värdering af kronofogdarnes boställen böra ega rum, innan desse tjenstemäns löne-förmåner, uti hvilka de boställena åsatte uppskaltningsvärden äro inberäknade, kunna definitivt regleras. Beträffande åter behofvet af löne-förbätlring för kronofogdarna, är ostridigt, att de närvarande lönerne, hvarifrån betydliga belopp måste afgå, i synnerhet för skrifvarebiträde och resor i allmänna ärenden, icke kunna anses tillräckliga för innehafvarnes bergning, ulan synes en förhöjning deraf billigtvis böra ega rum och den nya minimi-aflöningen skäligen kunna bestämmas lill det belopp af 2,500 R:dr, som E. K. M:t föreslagit. Hvad derefter angår det äskade vederlaget åt de 29 kronofogdar, hvilka ej äro med boställen försedda, hafva Rikets Ständer äfven funnit billigheten af en dylik ersättning, men anse den ifrågasatta summan af 150 R:dr vara alltför knapp och lämpligen böra ökas till dubbla beloppet eller 300 R.dr.