Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag wara den som nogast bestämmer alla händelser, och det efter min tanka icke är eller blifwer nägon omöjlighet att i framtiden en sädaa warlse kunde uppstä, som wore ensidig, hade egna afstgtcr eller af hwad annan orsak som hälst, kunde företaga stg att personalisera, samt wisa partiskhet och mannamohn, och säledrs missbruka sin rättighet atk vtkräfwa böter, som kunde wäcka och föranleda till allmän och enskild förargelse, sä borde ocksä derföre» om penninge - böter blifwa nödwändige, en sädan answarighct som oswannämndt är Riddarhus - Fiscalen bestämt äläggas. Det lätcr slutligen godt och bcwckande att de antagne pligt penningar anfläs till torftige Änkor af Adcls-Ständet, atk de utan restlängd pä stället uttagas, och framför Landt - Marskalken och Högloft. Ridder - 4733 Den ZO October. bcrskapet och AdelnS egna ögon i Sparbössan ncdläg, gas, och det städar ej eller en sä god sak, om wöx, ling eller samtal derutaf uppkommer, som mä hända under en angelägen öfwerläggning, hwilket icke i annat än detta fall more sä att önsta; men vä man detta allt oagkat tillika eftcrsinnar till detta barmhertighetss wärk för att uppfyldt warda, grundar sig pä att en mängd oordningar stola begäS, och dem man annari § sökt förekomma och utrota, sä kunde det bekymmer uppstä, sä kunde den fräga göras: Skall man under, läta wara Välgörande, och enwist föresätta sig att iakttaga strängaste ordning? Eller är det icke fast bättre, ^»tt ben som kunde hafwa räd att pligta nägra Schilling, till och med nägra Riksdaler, hwilka tillfalla torftig! Änkor, föresätter sig att störa ordning, Zn mera jv bättre endast för tillfredsställelsen att pligta och sätta Riddarhus - Fiscalen i jämn rörelse, att dest» böter uttaga?
Icke destomindre förekommer, att vid den södra sträckningen, »hvarest», enligt Utskottets yttrande, »en blifvande jernbana kommer att utgöra det allmänna fortskaffniogsrnedlet för både personoch varu-trafiken i alla riktningar, och hvarest alla föremål för både produktion och konsumtion skola samlas på jernbanan under hida året», likväl bland 93,000 menniskor ett antal of 64,000 hafva mindre än 2 mil lil! lastageplats, i händelse de vid hvarje företagande resa eller transport skulle välja denna utväg; endast 29,000 menniskor skulle således återslå, hvilka måste söka begagna sig af jernbanan. Utskottet hjelper sig här, bland annat, med det antagandet, »att under vintertiden den södra jernbanan till en del kan vänta passagerare från båda sidor utaf den landsbygd af 2 mils bredd, som ofvan intagna beräkning afser», men detta förhållande antages blott vid den södra banan, ulan att Utskottet synes vilja medgifva den norra jernbanans närboende att äfvenledes under vintertiden göra sig till godo samma förmåner. Men dessa prof på den bevisande kraften af Utskottets motivering äro redan kanhända alltför mångå. För den, som vill granska och öfverväga, skall denna motivering knapt synas öfverlygande, och för den som gjort bekantskap med det sätt, hvarpå i andra länder, närmast i Norge, dylika framställningar blifvit med stödjande upplysningar beledsagade, skall den synas af sakförhållanden utreda alltför litel. Påståendet, att en besparing i Statens jernvägsanläggning öfverhufvud skulle uppslå genom vestra banans dragande söder om Mälaren, lärer väl få anses hafva förfallit, då man närmare beräknat så väl de besparingar för Staten, som å norra sidan uppkomma som äfven i synnerhet den sammanlagda summan af kostnader, hvilken efter hvartdera systemet skulle komma att på jernvägar nedläggas, och Utskottet medgifver sjelft delta (sid. 40).
Larles till handlingarne, 2:dra pupkten, ang:de aflöningsförhöjning för Under-Offlccrs-korporaler och förhöjning af gage för manskapet vid Marin-Reg:tel. Gr. von Platen, Baltzar: Jag inser visserligen att då man uti en tid, sådan som den närvar:de, icke har den lyckan alt fullt öfverensstämma uti, ulan klandrar de åsigter, som af Regeringen uttalas. i afseende på någon del af landets försvar, så utsätter man sig folden beskyllning alt icke förstå att taga sin tid i akt. Likväl hyser jag den öfvertygelsen att ett beslut uti en så vigtig fråga sorn dea nu förevar:de, uti hvarje ordnadt samhälle fatladt, först efter en öppen och med lugn förd discussion, är af långt mera värde, än det som under en intetsägande tystnad, så att säga, blindt bifalles, likasom hade man icke rättighet att yttra sig deröfver. Då dessutom R. o. Ad. torde tillåta mig icke anse fullkomligt likgiltigt, huru dessa ärenden, som icke äro mig så aldeles främmande, på sednare tider hafva blifvit behandlade, så torde deruti för mig ligga en ursäkt, för att icke säga rättighet, att nu begära ordet. Det ligger naturligtvis alltid ett obehag uti att upträda med klander emot åtgärder, vidtagne af en i conslitutionelt afseende ansvarig person,' då denne icke är i tillfälle att genmäla de anmärkmr, som uttalas, ehuru detta mildras derigenom, att jag förut enskildt varit i tillfälle meddela honom desamma, och då jag icke kan undgå att göra några anmärkmr vid StatsUtskrs behandling af denna hufvudtitel, behöfver jag dessutom icke befara att icke på della runi svar skall blifva lemnadt på de anmärkmr, som här af mig komma att framställas, äfven om ingen nu skulle vara till hands egentligen för alt föra den frånvarandes talan. Om jag nu fäster mig vid den brist på uplysningar, som förefinnas i afseende på användandet af de anslag man här föreslagit R.
Utskottet att härmed föreslå de jemkningar af skiljaktiga besluten och de voterings-propositioner, som för tullsatsernas bestämmande linnas af nöden. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva för aila nu till införsel förBränvin och bjudna slag bränvin och sprit af till och med 10 graders styrka bestämt eventuela sPritinförselstullen till 32 sk. kannan, hvilken tull för hvarje öfverskjutande grad skulle ökas med 2 sk. per kanna; Borgare-Ståndet har, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, för dessa slag bränvin och sprit »af till och med 12 graders styrka» 92 Bcvillnings-Ulskoltets Memorial, M 14 Jern. bestämt införselstallon till 32 sk. och för »deröfver» till 1 R:dr per kanna; och Bonde-Ståndet har antagit samma tull till 33'/;; procent af 2 R:dr tullvärde, eller 32 sk. kannan. Utskottet inbjuder Ridder skåpet och Adeln, samt Preste och Bonde-Stånden att förena sig med Borgare-Ståndet om bifall till Utskottets förslag. I annat fal! måste följande omröstningar anställas: a) om kontra-propositionen. 156:o. Den, som till kontra proposition i hufvudsakliga voteringen, angående evenluela införselsafgiften å bränvin och sprit, antager Ridderskapels och Adelns samt PresteStåndets beslut att bestämma denna tull till »af tili och med 10 graders styrka» 32 sk. kannan, hvilken tull för hvarje överskjutande grad ökas med 2 sk. kannan, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut att bestämma denna tull till 32 sk. kannan. b) i hufvudsaken. 137:o. Den, som vill antaga evenluela införselstullen å nu till införsel förbjudna slag bränvin och sprit »för till och med 12 graders styrka» lill 32 sk., och »deröfver» till 1 R:dr per kanna, röstar Ja; den, det ej vill, röstar
Med anledning af dessa och med en särdeles utförlig, för Institutet högeligen hedrande, motivering, föreslog Allmänna Resvärsoch Ekonomi-Utskottet, »att Rikets Ständer »hos Kongl. Majit mätte i underdånighet anhålla om åtgärders vidtagande till beredande af den vid universitetet i Upsala nuvarande medicinska fakultets förening med »Karolinska Medico-kirurgiska institutet till ett medicinskt undervisningsverk i Stoek»holm, » samt likaledes i underdånighet anhålla, »att intilldess denna föreslagna före»ning blifvit verkställd, de personer, hvilka vid institutet genomgått fullständig exa»men, må på grund af denna förklaras för medicine och kirurgie doktorer med »samma rätt till anställning i Statens tjenst, som åtnjutes af de från universiteternas »fakulteter utgångne medicine doktorer, hvilka tillika äro kirurgie magistrar.” (Den 26 Juni 1857.) Rikets Ständer, som ansågo det vara af vigt, att en så fullständig läkarebildning som möjligt måtte kunna åvägabringas, men icke voro i tillfälle att föreslå sättet härför, anhöllo (den 10 December 1857) i underdånighet »att Kongl. Majit måtte »täckas, genom en Kommitté af sakkunnige män, låta uppgöra förslag till den medi»cinska undervisningens ordnande samt, efter nådig pröfning deraf, vidtaga de åtgär»der, som för vinnande af detta ändamål finnas lämpligast.» »1 sammahang härmed och då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, de läkare, »som genomgått lärokursen vid Karolinska Institutet, icke äro tillerkände enahanda »kompetens till läkaretjenster, som de, hvilka vid universiteten blifvit examinerade, »få Rikets Ständer, enär den vid bemälde
Sålunda anmäler jag mig till en tillverkning af 300 k:r i dygnet, men afverkär 3000 i stället, och då lärer kronan blifva föga belåten med att taga detta bränvin. §, sådan den är, synes mig nyttig och nödig, hvarföre jag anhåller om bifall till densamma. Hr Hjärne: Del korrektiv, som Hr von Harmansdorff fram ställt mot en så vidstr äckt tillåtelse, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle bestå deruti, att man erlade 4 sk. b:ko för hvarje k:a utöfver den förut bestämda; men då man betänker alt 4 sk. b:kos högre skatt skulle möjligen blifva en fördel, enär jag deremot erhåller rättighet alt tillverka ett obegränsadt qvantum bränvin, skall man finna att bränvin, tillverkadt i en sådan fabrik, kostar producenten mindre, och att den högre afverkningen alltså lemnar behållning. På grund af dessa och af föregående talare anförde skäl anser jag Hr von Hartmansdorffs förslag innebära eli uprifvande af Ståndets redan fattade beslut om maximum, och anhåller alltså om bifall till §. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, (ramslålt alt Hr von Hartmansdorff yrkat återremiss oell öfrige talare bifall, blef förevarande § af R. o. Ad. bifallen. § 44. Hr von Hartmansdorff: Del synes obilligt, att ålägga bränvinsbrännare, som tillverka mindre, än hvartill han anmält sig, att likväl betala skatt för högre belopp, än han afverkat. Enligt urin åsigt bör lian i alla hänseenden återfå så stor del af skatten, som mot minskningen i hans tillverkning svarar. Jag anhåller pä denna grund om §:s återremitterande. Hr Braunerhjelm: Likasom Hr von Hartmansdorffs förra förslag skulle uphäfva det af Ståndet antagna maximum, skall det af honom nu framstålda tillintetgöra Ståndets beslut om minimum, hvarföre jag anhåller om bifall till §. Frih. Raab: Jag får förklara alt jag äfven i fråga om denna § är af Hr von Hartmansdorffs mening.
Skollärare, som antingen hafva egna skolor eller biträda vid sådane inrättningar, se Informatorer. Spisqvarters-, Värdshusoch dylike Närings-hållare, se Krögare. Spisqvarter, der jemte mat, endast porter, öl och svagdricka hålles tillhanda, fria från bevillning. Spanmäls-Handlande, som icke äro Borgare, taxeras efter deras rörelse, lika med Slädemes öfrige Handlande §. 10. Språkmästare, oberäknad lön på stat, taxeras med afseende på deras biinkomst af information; dock ej under R:dr 2: •— Stadstjenare eller Polisb et jente, se Städernes Betjente, §. 2. Syjungjrur bos Nipperhandlare, Hattstofferare, Bundtmakare, Skräddare och andre Handtverkare, lika med Gesäller. Tidnings skrifvare taxeras till Bevillning efter Fem procent af den inkomst de njuta. Timmeroch Brädhandlande, se Handlande, §. 10. Timmeroch Murgesäller, lika med Gesäller. Tjäru-Vräkare . * R:dr 2: •—. Tobaksplanterare oell Plantage-egare taxeras till afgift efter deras jordlägenheters värden. Tractörer, se Krögare. Trädgårdsmästare, som ej äro Borgare, i Fem Classer: Första Classen R:dr 15: ■—.
Jag får alltså tillstyrka bifall till Utslcs förslag utan förändring. Hr Gripenstedt, J o h. August: Detta ämne torde lämpligast kunna sammanföras och betraktas under tvenne hufvudfrågor: den ena, huruvida i den nuv:de organisationen någon förändring är behöflig och nyttig; den andra, huruvida en sådan organisation, som man vid flera tillfällen påyrkat, står i öfverensstämmelse med 12G Den i April e. m. våra lagar och institutioner, samt huruvida den är möjlig att verkställa. I afseende å den första frågan, huruvida förändringen är önskvärd och nödig, har jag redan för längre tid tillbaka, Vid 3844—45 årens Riksdag sökt att någorlunda fullständigt framlägga skälen för min åsigt om behöfligheten af en förändring i detta afseende, och den erfarenhet som jag sedermera, under en längre lid ställd invid medelpunkten af Statsförvaltningen, varit i tillfälle att inhämta, har icke föranledt mig att frångå denna min åsigt. Jag vill så mycket hellre utan omsvep och förbehåll afgifva denna förklaring, som jag vid flera tillfällen funnit att man missförstått det yttrande, som jag d. 11 Oct. sisth år i sammanhang med löneregleringsfrågan till Statsråds-protok-.t afgaf, och af hvilket man velat draga den slutsats, som skulle jag anse allting i afseende på inrättningen af vårt statsmaschineri vara f. n. väl bestäldt, och ingen förändring häruti af behofvet påkallad. Så har icke varit min mening. Jag har blott velat uttrycka den åsigt,' att icke någon väsendtlig förändring i detta hänseende kunde verkställas på det sätt, att man borttoge vissa delar af det hela, eller indroge vissa embeten; utan att all förändring häruti bör ske i ett sammanhang och efter en fullständig plan; hvarjemte jag yttrade, att, då denna fråga vore så ingripande och behöfde så lång lid till förberedelser, det enl. min tanka icke kunde vara skäl att under afvaktan af dess lösning upskjula den nödvändigt påträngande löneregleringsfrågan. Man har äfven velat lägga Regeringen till last, att densamma icke i sammanhang med denna sistnämnda fråga framställt förslag om en nödig reorganisation af hela Statsförvaltningen.
Söken derför glädjen endast och allenast uti att, efter Skaparens mening och uttryckliga bud, under svett och möda, dag för dag och utan anspråk på penningeersättning, offra eder för mensklighetens fortbestånd. » Meningen är alltså den att hos arbetaren söka kufva hvarje missnöje med det bestående. Här att värna sig sjelf. Skribenten i » En samhällsförbättrare », den Qne Karl Kar-ling, sitter i sitt arbetsrum, der taflor i förgylda ramar, mjuka fåtöljer och brysselmattor vittna om, att han eger, hvad mången skulle afundas. Han skrifver på en artikel om arbetarens nöd, hurit kapitalet förtrycker honom, utan att^han blir delaktigaf kapitalets njutningar, hur det är han, som skapar det, medan arbetsgifvaren sjelf, som ingenting uträttar, förvandlar det i brysselmattor, i fåtöljer och dyra taflor, och kläder sin hustru i siden och sammet En vän besöker honom och yttrar under samtalet, att all denna radikalism är falsk och förderflig. Gör sjelf, hvad du vill, att andra skola uträtta! Lef, som du predikar! Lef forst och lär sedan! Karling blir eftertänksam. Han finner, att striden mellan konservative och radikale icke ror sig kring ideer, men har ett köttstycke till mål. Och han sjelf, hvad stred han för? Endast af äregirighet, ty folket var honom likgiltigt. Alltså af egoism. Den unge herrn, » fru Bergs son », erkänner helt öppet, att han, liksom skribenten, var radikal af egoism; men han öfver-ger det sedan, ty han kommer till det resultatet, att » lifvet är ett slagsmål, hvarvid det naturliga är, att den starke eller kne-pige skall komma ofvanpå. Kan nu radikalismen hindra lifvet från att vara ett slagsmål? Nej, ty radikalismen är sjelf endast en slagskämpe. Radikalismen är alltså bara bosch. » Den svage måste gå under, och arbetaren är visst icke den svagaste i lifskampen.
Förteckning å Rikets Ständers vid Iliksdagarne 1850 och 1851, 1853 och 1854 samt 1856 och 1858 till Kongl, Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelser, hvilka i Just.- Ombudsmannens Embetsberättelser till de tre sistförflutna Riksdagarne finnas upptagna, såsom, i deras helhet eller till någon del, oafgjorda, äfvensom uppgift å de åtgärder, som vid dessa sedermera ägt rum 47. Tabell öfver förstberörda uppgifter 68. Berättelse af Kommitterade till Tryckfrihetens vård 69. Till Rikets Höglofl. Ständer. I3en embetsberättelse, jag nu går att afgifva, omfattar tiden från 1861 års början till denna dag. Af nämnda tid har jag under endast fjorton månader förvaltat Justitie-Ombudsmans-embetet. Vid tillträdandet deraf blef min första omsorg, att utgifva min företrädares berättelse för år 1860, ett arbete, som, ehuru underlättadt genom tillvaron af ett i det närmaste uppsatt koncept, likväl medförde icke ringa uppoffring af tid och möda, enär nämnda koncepts slutliga granskning, som af författaren kunnat med lätthet verkställas, nu skulle af en med de begagnade källorna och R. St. Just-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1862 års Riksdag. 1 2 materialierna mindre hemmastadd efterträdare utföras. När derjemte de löpande göromålen af den öfriga tiden uttagit sin goda del, har deraf föga återstått att använda till de förarbeten, som skulle hafva varit af nöden för att kunna, enligt Instruktionens föreskrift, till Rikets Ständer aflemna en allmän redogörelse för embetets förvaltning, och deruti utreda lagskipningens tillstånd i Riket, anmärka bristerna i lagar, författningar och allmänna hushållningen, samt uppgifva förslag till deras förbättring.
min pligt akt söka gagna i den mohn min Den 2i Aprilsi min förmåga tilläter, önilkar och anhäller jag, det Högloft. Ridderstapet och Adeln mätte, sä fort sig -göra koler, till Hans Mastt Konungen inkomma med underdånig begäran akt Branwins-bränningen genast blir inställd uti hela Riket. Rysliga äro de berättelser om en tilltagande sädesbrist, som daaeligen, bäve skrifteligt och mnntcligk meddelas. Wihcrligen är sednaste årets mihwäxt dertill mycket wällande, men det till högsta grad ukwidgade bränwtnsbrännandet torde likwäl i synnerhet dertill wara största orsaken. Der tillhör icke mig, att i denna wäg gä Högloft. Ridderskapet och Adeln tillhanda med nägra råd, tn jag känner ringheter af min förmåga häruti, äfwen sä wäk som mitt aoda upsäk; men jag har ej trott mig böra, ä detta ställ? förtiga mina tankar i detta ämne. De händelser, som i detta är kunna tilldraga sig i politiskt hänseende till, ma handa, fullkomligt hinder af tillförsel utaf spanuemäl frän de ställe»; der den finnes; de oyndwikllga grymma följderne af en hungersnöd; billigt befarande för utdöendet af boskapskreatur, under en fortfarande winter med knappaste tillgång pä foder, för egen del ett lefwande wittne till, huru i den ort jag har mili bostad, flere redan för en mänad sedan icke ägt nägon spannemäl, sedan de förwandlal den till bränwin; kan jag icke utan största bekymmer tänka pä hwad oh högst sannolikt förestår, i följd hwaraf jag ansett min skyldighet wara, att Högloft. Ridderfkapet och Adeln härom erhindra.
Jag vet väl, att mångenanser dem för kortsynta, hvilka befara en dylik återgång; men det påminner mig berättelsen om en främling, som, gående öfver Norrbro, undrade öfver Stockholmarnes enfaldighet, hvilka ej anlagt vattenverk i den strida Norrström. Det dröjde dock icke länge, innan det hlef oppsjö. Främlingen såg, att verldshafvets vatten verkligen kunde inströmma i Mälaren, och han undrade icke mera. — Det 348 Den 3o December f. m. är för oppsjö i vära näringar, härrörande af verldshandelns ohämmade tryckning pä vår inhemska rörelse, som jag rädes. Herr Lagerhjelmj Pehr: Utan att ingå i sjelfva liufvudsaken, anhåller jag blott att få fästa mig vid några anmärkningar af Herr Tham, dem den siste värde Talarenej besvarat. Herr Tham har yttrat, att konsten uppkommer, då behofvet påkallar den. Så tänkte ej den Store Gustaf Adolf, då han inkallade utländska Masmästare till blåsningens upphjelpande. Herr Tham har äfven påstått, att England ej uppblomstrat i följd af konst eller vettenskap; men jag tror, att alla de, som studerat Englands Näringshistoria, skola med mig intyga, att der äro konster och vettenskaper så införlifvade med sjelfva näringarne, att de förra kunna sägas vara lefvande i de sednare. Vidare har blifvit sagdt, att Prohibitiv -författningarne grundades 1727, men Svenska Bergs-författningarne förete långt äldre prohibitioner; såsom exempel hvarpå må anföras 1604 års förbud emot utförsel af osmundsjern. Det gifves en bok, som kallas Samling af Bergs-författningarne, och som förtjenar närmare bekantskap, såsom varande rik på uppgifter i detta hänseende. Jag ville önska, att man gjorde sig närmare bekant med den. Betraktar man sednare tiders händelser, skall man finna Den 3o December f. m. 349 samma proliibitiva anda, oaktadt tiden sjelf kallar sig liberal.
Jag har begärt ordet för att göra de tvänne sista talarne, Hrr Cederschjöld och Hjerta, uppmärksamma på den vederläggning de äga i §:ns ordalydelse, del* orden äro sådana ''dock äge det ej å upprorsmän vapen föl l* bruka, än den civila myndigheten låtit höja ett åtvarningstecken, och, efter det ljud’’ etc. Varningen består då icke blott i de lie uppläsningarna. Den består, och det märkbarast, i flaggan, som skall höjas. Jag frågar: hvartill behöfves den långa omgången af lie uppläsningar, då flaggan är höjd? Då mätte väl en uppläsning vara tillräcklig, och om den icke är nog, så måste flera sådana ej tjena till något. Känner allmänheten ali den flaggan aldrig höjes oftare, än vid uppror, och att nar den höjes, så inträder det förhållande, hvarom lagen nu underrättar allmänheten; så är i del ögonblick, då flaggan höjes, all vidare varning alldeles öfverflödig. Likväl står bär att varningen skall tre gånger uppläsas. Jag förenar mig med Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff derom, att den ena uppläsningen är alldeles tillräcklig. Frih. Cederström, Jacob: Man borde förvänta, alt inom samhället man borde för den offentliga makten hafva den aktning, att, då den uppträder och vill hafva ljud, den äfven fick ljud och blef hörd. Blir den det icke, så Den 14 April f. m. 3?9 iir det I ili g i 111 i s t om det är trummor eller trumpeter som äska det, ty den höres icke bättre för det. Har offentliga makten förlorat den aktning hos allmänheten, att hon af den icke höres då lion yttrar sig, så må man fåfängt vänta någon verkan af musikaliska instrumenter. Jag skulle dessutom förmoda, alt här icke kan blifva fråga om en lagstiftning, som skulle leda från det mål man söker, nemi. att kunna skingra upprorsmän innan våldet tager öfverhand. Hr Hjerta har Vttrat, att det vore till förekommande af att menniskolif spillas i onödan. Spilla menniskolif i onödan är att låta upprorsmän få tillfälle att spilla medborgares lif.