Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad jag sålunda i underdånighet anfört, och då en noggrann uppgift angående den inkomst, som af Biskoparnes boställen och löningsjord framdeles är att påräkna, först i mån af afgång och skoende uppskattning eller utarrendering . kan erhållas, torde Edors Kongl. Maj:t i nåder täckas finna, att icke holler en till alla sina delar bestämd reglering af Biskoparnes löner för närvarande är möjlig. Endast i afseende på grunderna för en sådan kan beslut nu fattas, och hemställer jag derföre underdånigst, det behagade Eders Maj:t till Rikets Ständer aflåta nådig proposition innehållande följande bestämmelser att, i mån af nuvarande Biskopars afgång från tjensten eller så snart utan förnärmande af löne-innehafvares rätt ske kan, tjena till efterrättelse: l:o. En fullständig reglering af Biskoparnes löner bör, i mån af nuvarande innehafvares afgång eller så snart sådant utan förnärmande af deras rätt ske kan och omständigheterna i öfrigt medgifva, verkställas. 2:o. Kongl. Majda Nåd. Dc löner, som, fri bostad oberäknad, dervid böra Biskoparne i de särskilda stiften tilldelas, bestämmas till följande belopp, nemligen: i Upsala Stift ftidr Runt 16,000. Linköpings „ » » 13,000. Skara „ » » 12,000. Strengnäs „ » » 12,000. Westerås „ » » 12,000. Wexiö „ * « 12,000. Lunds „ » a 15,000. Götheborgs „ » » 14,000. Kalmar „ » » 10,000. Carlstads „ » » 12,000. Hernösands „ » » 12,000. Wisby , „ 10,000. Summa R:dr Runt 150,000.
Stats-kontoret icke böra understödja förevarande förslag, — med upplysning tillika, att, efter hvad Stats-kontoret inhemtat, Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt beslut af den 26 Juli 1856, afslagit en af General-tullstyrelsen gjord underdånig framställning om nådigt tillstånd att i tulluppbörden emottaga vexlar af omförmälta slag. Vidkommande slutligen förslaget, att, genom upptagande i riks-staten af en del extra anslag till utgående direkte från Stats-kontoret, detta embetsverk finge, i likhet med hvad tillförene ägt rum, sig anvisad en stats-fyllnadssumma, synes visserligen denna utväg, hvarigenom Stats-kontoret den tiden af året, då tullinkomsterna ännu ej hunnit att i någon betydligare mån hit inflyta, vore i tillfälle att med större eller mindre del af stats-fyllnadssummau förstärka sin kassa, böra leda till det af Revisorerne afsedda ändamålet att underlätta Stats-kontorets penningerörelse. Enligt förslaget, skulle så stor del af de extra anslagen å riks-staten uppföras, att totalbeloppet af utgifterna komme att öfverskjuta summan af de beräknade inkomsterna med ungefär 2,000,000 R:dr, som ansetts vara det belopp, hvartill stats-fyllnadssumman borde bestämmas. Men, äfven om Rikets Ständer vore benägna att medgifva öfverflyttning till Stats-kontoret af anslag, hvilka ej tillhöra den ordinarie stats-regleringen, utan beviljats endast för tillfälliga behof och derföre, alltsedan den så kallade extra stats-regleringen vid 1823 års riksdag tillkom, an - — 291 — aetts böra från Riksgälds-kontoret utgå, förefinnes dock ett väsentligt hinder för förslagets genomförande.
För att tillfredsställa de kroppsliga behof ven, nödgas man utbilda förståndet, och detta sker ej i betydlig mon, utan till följe af jordens odling. Genom nödvändigheten att sjelfva skaffa sig födan böra de norra Provincernes innevånare tvingas att tänka för sig; och jag fruktar att de skulle qvarhållas i deras dvala, om Staten åtoge sig att mata dem. Jag vill ej yttra inig om sättet, huru den nuvarande Magazinslnrättningen må kunna upphöra. Jag saknar dertill nödig sakkännedom, och det är alltid svårt att någorlunda väl komma ifrån stora inrättningar, som åro oriktiga. Men för min del skulle jag tro grundsatsen böra vara att Staten ej må hålla andra spannmålslager, än dem som erfordras för Arméns och andra löntagares underhåll. Otn man anser oumbärligt, att Regeringen skall kunna lemna understöd åt vissa landskap, så synes mig att Riksens Ständer, hällre ån att hålla Magaziner af säd, borde anslå creditiv å penningar hvarå man förlorar mindre, emedan de hvarken multna eller förtäras af råttfrat. Herr Tham, Wollrath: Jag anhåller om tillstånd att, i anledning af hvad den sista värde talaren anfört, få nämna, det jag alltid trott att man går säkrast, då man tager erfarenheten till hjelp och ej håller sig blott till theoder, Jag frågar således om inan i alla tider Den 17 April f, rit, 393 antagit den theon, Herr von Hartmansdorff upp. ställt, att de norra Provincerne af Riket böra öfverlemnas åt deras egen omtanka att försörja sig; jag frågar, säger jag, om Dalarne i sådan händelse för det närvarande existerat? Något hvar känner, att denna province år oförmögen att föda sina innevånare; och lika vål torde det ej kunna nekas, att de ju åro ganska nyttige för Staten. Samma förhållande inträffar äfven med Jemtland och flere af de norra orterne. Jag skulle aldrig vilja tillstyrka bibehållandet af en Magazins-Inråttning, sådan den för närvarande är-, men månne det vore klokt att * lemna den öfra delen af Sverige utan ali hjelp?
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, del han trott sig finna alt ja öfverrösta t nej. Hr von Hartmansdorff begå'rde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition: Den som bifaller StatsUtsk:s utlåt. N:o 33o, voterar ja; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda utlåt. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer Ja — '2 3. Nej — 20. Deh j November f. m. 169 Under voteringen hade Hr Frih. o. Landtm, bortgått samt öfverlemnat klubban till Gr. Horn, Glaes Fredr. H. It. o. Ad. åtskiljdes kl. 5 till 4 e In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 7 November i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pIeni-prot:n för den 21 sisth October f. och e. m. Ånyo föredrogs StalsUtskts den y och 14 sisth Oct. på bordet lagda utlåt. N:o 33i, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse ang:de de rusthållsnuinmer vid Bohusläns reg:te, hvilka, i följd af vägran alt ingå på hästvacance-afgifts-contractens förlängning, komma att till cavallen återgå. Hr von Hartmansdorff, A11 g.:
22 § i underrällelserne till tulltaxan bestämmer väl i afseende å handelsfartyg, alt ett visst qvantum ijfverhlifne lifsförnödenheter tullfritt må inforas, beräknadl efter besättningens och passagerarnes antal, men ang:de Kronans fartyg finnes icke något stadgande i delta hänseende, hvilket jag dock anser nödigt, ty det händer, alt desse fartyg, kommande från Medelhafvet eller Westindien, medföra en mängd öfverblefne iifsföruödcnheler, hvarmed man icke vet huru förhållas skall. Hr Printzenskjöld, Carl: SlalsUtsk:s tillstyrkande är, som mig synes, ganska oskyldigt., emedan Utsk. försigligtvis låtit inflyta den mellanmening i framställningen: ”så vidt omständigheterna föranleda”. Hela tillstyrkandet har alltså på det hela intet alt betyda och är derföre öfverflödigt. Finner Konungen nyttigt och nödigt att meddela den författning, hvarom här är fråga, så lärer han väl icke underlåta alt den utfärda, utan att. Sländerne påpeka behofvet. Detta sätt att likasom vilja föra Regeringen i ledband anser jag vara alldeles olämpligt och föga låta förena sig med begreppet om den ståndpunkt, på hvilken Regeringen sig befinner, hvarföre jag tillstyrker afslag å punk ten. IIr von Hartmansdorff anhöll alt erhålla upplysning om de öfriga RiksStms beslut i denna fråga; i anleda, hvaraf II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade tillkännagifva, alt PresteSt. bifallit förevar. § och att någon underrättelse om de öfriga Ståndens beslut ännu icke ankommit, Ilr von Hartmansdorff: För min del tror jag det vore skäl att bifalla StatsUtskis hemställan. Denna fråga angår just ett sådant ämne, som kan vara föremål för Rev isorers anmärkmr och som har varit det för Revisionen i K. Kammarrätten. När nu dessutom en af flottans officerare ansett förslaget nödigt, anser jag mig böra tillstyrka, att R. o. Ad. bifaller denna punkt.
Men jag är säker om, att Idun vill, att » Iduns egen Chicagostipendiat » ej skall behöfva allt för ofta vända på hvarje cent, och därför har jag satt kalkylen som jag gjort. Om Idun med vanlig generositet skulle » runda upp » summan till exempelvis 1200 kronor, så kan Iduns blifvande lyckliga prisvinnerska resa som en liten prinsessa. Lycka till! En hemslöjd, som kan blifva industri. allmänna åsikten i våra dagar är, att det i i - blir • mycket billigare att köpa saker, som be&lt; W blir höfves för hemmets behof, än att själf till' SF höf verka dem. Därför är det nu blott undantagsvis, som man får höra spinnrocken surra och väfstolens slag. Förhållandet är härvidlag lika i torparens stuga och herremannens hem. Förr gällde den grundsatsen, » att ju mera man i hemmet kunde tillverka för husets och familjemedlemmarnes behof, dess bättre », och därför florerade i vårt fä- dernesland inom en mängd områden en högt uppdrifven » hemslöjd », som icke obetydligt bidrog att öka såväl det allmännas som den enskildes välstånd. Denna husslöjd höll nästan på ett dö ut, hvilket man till stor del får tillskrifva den mängd billighetsvaror, som fabrikerna nu kasta ut i marknaden. Mycket göres för att åter väcka saken till lif, och är det verkligen glädjande att se, hurn det på många orter » blifvit modernt » att gå i » hemväfda kläder », och detta så väl för mannen som kvinnan. Ännu är det jämförelsevis i blott få hem, som vackra så- dana kunna tillverkas, och är det svårt få dugliga väfverskor. Många äro de kvinnor i den bildade klassen, som nu gå igenom väfskolor och lära sig konsten, men ännu återstår lång tid, innan tjänarinnorna och den arbetande klassens kvinnor åter fått lära sig en sak, som förr ansågs höra till en duglig kvinnas skyldighet att kunna. På många orter inom landet har dock på senaste åren en hemslöjdsindustri åter börjat uppblomstra, hva-till orsaken är att energiska personer föregått med exempel. Ibland kan den lilla hemslöjden utveckla sig till rätt stora dimensioner, om blott företagsamhet finnes och tillverkningen är sådan, att den blir eftersökt.
Och i afs:de på lagfrågor kommer snart att upstå ett sådant behof för LagUtsk:t att en längre tid oafbrutet få fortsätta sina arbeten. Ar det då rimligt eller ens billigt, att R. St:r skola under denna tid gå overksamma? Ettdera, antingen måste R St:r gå overksamma och vänta, eller också måste LagUtsk:t afstå från försöket att arbeta med den mogna pröfning och försigtighet, som är nödvändig. Hr Printzenskölds fruktan, att Utsk. och Stånd icke skulle finna tillgång på behöflig kansli-personal, tror jag vara alldeles öfverflödig; men äfven om den verkligen egde grund, så tror jag att deri icke läge så särdeles stor olägenhet, utan snarare tvertom. Kunde ett sådant förhållande leda till inskränkning uti det oändliga mångskrifveriet, skulle jag för min del anse det för högst lyckligt resultat. Och ännu mer, om bristen på kansli-betjening blefve så stor, att Utskm nödgades sjelfve författa sina betänkanden. Ty det tyckes ju vara helt naturligt, att den, som fattar ett beslut, bäst bör veta hvarpå detta är grundadt, och att denne således äfven borde vara den, som bäst kunde dessa motiver framställa. Lika litet kan jag dela Hr Printzenskölds farhåga för ökade Riksdagskostnader. Underhållet af ett enda Utsk. måste väl vara mindre betungande, än det af hela Riksdagen. En stor och väsentlig fördel skulle onekligen vinnas derigenom, att arbetet under hela Riksdagens lopp kunde fortsättas med oförminskad kraft och ifver. Så icke under nuv:de förhållandet). När Riksdagen fortgått 8 å 9 månader och sommaren inträder, slappas vanligen nitet. En märkbar domning och lojhet låter märka sig. Den ene Riksdagsmannen efter den andre afreser från riks dagsorten för att sköta nöje, helsa eller affärer. Och på det sättet 318 Den 14 December f. m. förspiller, en dyrbar tid. En prorogation inträder de facto, fast icke de jure. Hvarföre då icke så gerna göra det verkliga till lagligt. Jag yrkar bifall till förslaget. Iir Printzensköld:
Äldste uti sitt öfver ämnet afgifna underdåniga utlåtande af den 30 November 1849 erkännt, att föreskrifterna om måltidstimmarne äro blott ordningsstadgar, hvilka det tillkommer polis-myndigheterne att föreskrifva. Vid detta förhållande, och då sålunda anmärkarens påståenden visat sig vara i allo obefogade, har Utskottet förklarat anmärkningen böra förfalla. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 25 lil. Aj Herr G. M. Stjernsvärd, ledamot af Ridder skåpet och Adeln, mot Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet och öfrige rådgifvare. Herr Stjernsvärd har, utom de i det föregående anförda, anmält följande anmärkningar : 1. Angående rådgifvare-åtgärderna i afseende å de regeringsbeslut, genom hvilka General-majoren och Kommendören af Dalström blifvit i nåder förordnad att vara på en gång landshöfding och militär-befälhafvare på Gottland. Ilr Stjernsvärd, som anser dessa beslut strida mot 46 § K. F., hvilken stadgar, att “ingen generaI-guvernörFmå inom riket förordnas", förklarar, det lagstiftarens mening, att den civila och militära myndigheten icke hos en och samma person skall få förenas, genom detta grundlagsbud vore så tydeligen uttalad, att något missförstånd deraf icke kunde ega rum; och då det icke heller kunde bestridas, att en landshöfding, som tillika är militär-befälhafvare, uti sin person förenar så väl den civila, som den militära myndigheten, och alltså egde i sin hand den vådliga magt, grundlagen förbjuder, så vore en uppenbar öfverträdelse af grundlagens bud genom berörde förordnande för Herr af Dalström begången, och hade Herr Stjernsvärd fördenskull icke dragit i betänkande att yrka, det borde föredragande Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet, som kontrasignerat nämnde förordnande, "samt öfrige rådgifvare, som beslutet tillstvrkt, ställas till ansvar enligt 106 Si R. F.
Utdrag af Protocollet, hållet ho9 Högl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 27 Augusti rSaå. S. D. Remitterades till Stastsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: % Herr Montgommeries, Gustaf, Memorial, innefattande svar å Herr von Hohenhausens, Mi» chael, anmärkningar vid Utskottens den 25 dennes eftermiddagen återremitterade Betänkande, • i anledning af väckt motion om upphörande af KrigsAcademien m. m., jemte Herr Hammarskjölds, Lorenzo, rörande samma ämne, denna dag afgifne yttrande. Ut supra. S. D. Remitterades till Allmänna Befvarsoch OeconomieUtjkottet: Herr Thams, Wollrath, den i4 dennes eftermiddagen - Den 27 Augusti e. m. 257 termiddagen på bordet lagde Memorial, angående utvidgade handels-förhållanden emellan Sverige och Norrige; jämte åtskiliige Ledamöters, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 7 dennes under N;o 42 afgifne, samt den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion om upplysningars meddelande i anledning af de vid Utskottets Memorial N;o i5 bifogade Tabeller, rörande BancoVerkets tillstånd; fann Ridderskapet och Adeln att samma Betänkande endast borde läggas till handlingarne. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls BancoUtSkottets den 7 dennes under N:o 43 aflåtne, samt den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, angående uppskof med återbetalning af ett från BancoDiscontVerket år 18x8 utgifvet lån. Ut supra.
Meningen dermed är ingalunda att på något sätt uphäfva det förhållande af makt och rätt, hvari de olika Stånden stå till hvarandra, utan, såsom en ledamot af Konst.Utsk. inom detsamma förklarat, blir derigenom icke det ringaste förändradt i afs. å Ståndens rättigheter. En af de förnämsta olägenheter, som vidlåda vår nuv:de representation, är den splittring mellan personer och beslut, som upkommer derigenom, att diskussionen föres på fyra särskilda rum, så att man på det ena ej har tillfälle att taga kännedom om de ganska goda skäl, som möjligen blifva framställda å det andra, samt att det ena Ståndets medlemmar förblifva ganska obekanta för de öfriga Ståndens. Det nu framställda förslagets syfte tir att, såvidt möjligt, sammanföra Stånden, utan att på något sätt förändra deras förhållanden och rättigheter mot hvarandra. I st. f. att RiksSt:n nu öfverlägga på fyra särskilda rum, skulle denna öfverläggning ske gemensamt. Derigenom åstadkommes naturligtvis ingen förändring i rättigheter, utom att det ena Ståndets ledamöter få rätt att höra äfven de skäl, som framställas af de andra Ståndens, och att ett Stånd, der i vissa frågor uteslutande sakkännedom kan finnas, får tillfälle alt meddela de öfriga alla de uplysningar, som kunna vara nödvändiga för frågornas rätta bedömande. — I afs. å beslutands-rätten är ingen för - 420 Deri 30 September f. ra. ändring gjord. Stånden besluta nu särskildt hvar för sig, och skola äfven efter detta förslag så göra; enda skilnaden är, att dessa beslut skola fattas omedelbart efter den gemensamma öfverläggningen, likasom nu de fattas omedelbart efter hvarje Stånds öfverläggning särskildt. Om då alla fyra Stånden voro ense, utan att votering begärdes, så blefve detta beslut afgörande; yppade sig åter skiljaktighet i meningar, skulle det voteras på samma sätt som nu, så att hvarje Stånd finge afgöra saken för sig. då, alldeles som nu är förhållandet, 3 Stånds beslut gällde som R. St:rs, och frågan förfölie om 2 Stånd stannade mot 2.
<;err Baron och Landt-Marskalken anmodade det fölunda walde Riddarhus-Utskottet att i morgon och öfwermorgon förmiddagarne sammanträda, i afseende pä anteckning af till Staden ankomne Ledamöter, pä det Herrar Electorerne mätte komma i tillständ att bland ett större antal Ledamöter wälja till Utffotten, hwilka samtekige borde enligt Riksdags-Ordningen wara tillsatte innom ätta dagar efter Riksdagens öppnande. Äfwen proponerade Herr Landt-Marffalken att Riddarhusoch Stifts-Directioncrnes Riködags-Berättelser mätte till Riddarhus-Utffottet remitteras. Bifölls. Friherre blannorNeim, Ltusrak, uppläste till Protocollet följande: Till Den i Augusti. Lill Högwälborne Herr Baronen och LandtMarffalkens och Högloft. Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, wägat jag ödmjukeligen hen^ ställa, att Riksens Högloft. Ständer, med en stor Deputation Hans Maj:t Konungen i underdänighet uppwaqtade och beklagade Hans Majus och Rikets förlust genom Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens död. Konungen saknar sin Son, sitt älderdoms stöd. Det är ej wid detta bedröfliga tillfälle, blodsbandets och den blödande naturens öfwerseende, som förstorar förlusten. Sällsynta egenskaper gifwa en mera »varaktig, mera sann rätt till sorg. Pä desia egenskaper, swarande emot widdén af Fäderneslandets behof, »var ock »värt framtida hopp grundadt. Men Du är ej mer ofärgäteliga Furster Din ffugga hwite dä som en wälgörande SkyddsAnde öftver Swea Land! Det war D-g kart. Du »viste huru ett Folks kärlek förwärfwas. Djupheten och uppriktigheten af Wär sorg,^ädas galägqer hrvad en sadan kärlek är wärd. Jag hemställer derföre ödmjukast, att om detta winner Herr Baron och Landt-Marskalkens samt Högloft.
Det förstår du nog, min lilla flicka, att det inte kan komma i fråga medan du går och läser. Gurli. Mamma tror att jag ska bli allvarlig på det viset; men det blir alldeles tvärtom ­ jag kommer att afsky läsningen. Det finns i alla fall ingen af oss, som tror på allt det der som pastorn talar om. Statsrådinnan. Hvad säger du? Gurli. Och han tror nog inte mycket på det sjelf heller. Han dansar sjelf och spelar kort och roar sig på allt sätt. Hvarför skulle då inte vi få göra det med? /gråter och springer in i barnkammaren/. 6te Scen De förra, utom Gurli. Statsrådinnan. Der ser du ­ jag visste att det skulle gå så då du inte ville låta Gurli gå och läsa för en allvarlig prest. Statsrådet. Min kära vän, du vet ju att det inte kunde gå an för mig i min nuvarande ställning att gå ifrån församlingen. Men låt oss nu inte stå här och tala vid hvarandra jag vet ingenting mer borgerligt än när värden och värdinnan gå afsides och hviska. Statsrådinnan. Vi är ju också borgerliga och oöfvade. Fast du blifvit nämd till statsråd, kunna vi väl inte strax... Statsrådet. /vill gå ut i salen, men då hans fru vill följa honom, hviskar han till henne/ Gå andra vägen in, så att vi inte komma tillsammans /går/ Statsrådinnan vänder om och går ut genom barnkammardörren/ 7de Scen Arla. Majoren. /De komma in från balsalen. Majoren hållande ännu armen om Arla's lif som under dansen; hon är yr i hufvudet och stöder sig medvetslöst emot honom. Han för henne till en soffa, hon sjunker ned i den, lutar hufvudet mot ryggstödet och sluter ögonen. Han böjer sig öfver soffkanten och blir ett ögonblick stående och ser på henne. Derefter böjer han sig hastigt ned och kysser hennes arm som hvilar på soffkarmen. Arla spritter till och springer upp./ Majoren. Förlåt mig, jag visste inte hvad jag gjorde; fröken var så blek och jag blef utom mig af förskräckelse, då jag tänkte att ni kanske hade tagit skada af den häftiga dansen.
Hvad således Herr Landshöfdingen föreslagit om Forvagns-Inrättningen imellan Stockholm och Christiania, samt hvad mera, som om Post Jagter eller Sumpar för Sjötransporten imellan Stockholm och Götheborg finnes anfördt, önskar Utskottet äfven hvad den förra vidkommer, niåtte utsträckas till ett Bolag, som efter enahanda grunder ville ombesörja Forvagns-inrättningen imellan Hufvudstaden och Helsingborg genom Jönköping, hvilken Forvagn på denna stora allmänna väg, der en så daglig passage är, bör 2tne gångor i veckan fram och återgå. I anseende till västra vägen ifrån Stockholm till Götheborg, så står väl en blifvande Forvagnsinrättning på densamma i närmare gemenskap med den af Herr Landshöfdingen projecterade åt Orebro och Carlstad, utom det sorn genom Rost Jagter na och Sumparna of vanföre är sagdt; men torde dock, i hänseende till den starka rörelsen, sorn mera jemt derpå inträffar, böra äfven komma i åtanka, antingen under ett särskildt Bolag eller under detsamma, som förden förra vägen blir organiseradt. Om på några mindre , ehuru ej obetydliga ifrån dessa större afgående vägar enskildta inrättningar skulle påtänkas , må det stå vederbörande fritt att härom öfver - Den 20 Juli. öfverenskomma, dock i öfverensstämmelse med de allmännare grunder, som äro eller blifva uppgifne. Och på detta sättet skall med tiden den väntan kunna uppfyllas , att Hällskjutstungan efter hand blifver obetydlig, åtmindstone på de större vägarna , der densamma hittills varit förderflig.
Jngeborg i Hvithella, awita flickan i Djula Grindstug(an), hustru Anna i Gribeckstug(an), ä. Maja i Kaflinge, awita dot(t)ern i Hönsvik, afsk.(edade) Corp.(oralen) Södergren, 2ne wärnlöse Barn i Skuggebol, hwardera 24 sr (sk). Ä. Jngrid i Skyttstug(an), ä. Anna i Rösten, of.(ärdiga) dotter i Pehrstorp, ä. Anna i Bjelkbol, pig.(an) Anna i Qvabben, ä. Anna i Skräptorp, en blind man i Nybygget, ä. Anna i Fäboda, ä. Maja i Karinbo, ä. Maja i Dufholmshagstug(an), ä. Maja i Brenäs, gubben Eric i Narven, hwardera 16 sr (s), utgörande för desse 46 personer tillsammans 26 Rdr, 8 sr (sk). § 12. Slutel(ige)n begärte åboens i Bertilstorp syster, benämnd Sara, att hon med sin man måtte få tillstånd, till att flytta från Simonstorp sochn hit igen till Bertilstorp, men församl(ingen) afslog denna begäran. — Äfwen anhöll sexman i Bålsnnäs rote, det gamla sjukl.(iga) pigan Stina i Espnäs måtte erholla församl.(ingen)s bifall, att få bo i fattig-stugu-kammaren, hwaremot hon wille till fattighuset öfwerlämna sitt arf efter sina föräldrar, men härtill kunde församl.(inge)n nu icke sitt tillstånd gifwa, utan ville denna anhollan närmare öfwerwäga, då något rum i fattighuset framdeles kan blifva ledigt. Jn fidem protocolli Carl Fr. Maneck Upläst och erkändt, betyga Eric Carell And. Blomberg Pehr Olof son i Foglö Sexman År 1805 d.(en) 6. oct.(ober), efter wederbörl.(ig) pålysning, blef allmän Michelsm.(ässo) Sochnstemma med St.