Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att på de större s. k. stråkvägarna, der i olika riktningar ändamålsenliga samt af K. M. i Nåder godkända och på vissa år octroyerade diligence-inrättningar till resandes fortskalFande efter en lämplig taxa redan äro eller blifva inrättade af enskilda personer eller bolag, samt diligencerna minst en gång i veckan gå fram och en gång tillbaka, K. M. ville, genom Sina Befihtde i dessa Län, låta diligenceinrättningarna tillgodonjuta den förmån, att för det antal resande, som calctilationsvis kan inom Länet derigenom fortskallas, ingå accord och uppbära medlen af de skjutsskyldige, till ett ungefärligt belopp af en häst för hvarje fortskaffad resande beräknadt, som borde fördelas, så vidt möjligt vore, på hvarje dag. Då hållskjutsen i allmänhet anses och utan tvifvel är den jordbruket mest betungande och skadliga, i anseende till de skjutsandes vanligtvis betydliga aflägsenhet från gästgifvaregårdarna, osäkerheten att der linna skjutsningsförtjenst och förbindelsen att å stationen qvarblifva dygnet om, för att afvakta resandes ankomst, sy-, nes det blifva lämpligast, att accördet för diligencerna finge ingås med hållskjutslagen; men der sådan skjutsning redan är afskalfad eller till ett ringa antal hästar ännu i behåll, att accord linge träffas och betalningen uppbäras af reservoch gästgifvare-skjutslagen efter den beräkning, som, efter locala förhållanden, kunde finnas billig. Ingående af sådana 3 II. t 7 5o Den i Mar* f. m. accord skulle naturligtvis bero på de skjutsskyldiges eget fria val. Såsom en motsvarande förbindelse skulle diligence-inrättningarna åläggas att ovilkorligt på de uppgifna dagarna gå fram till resandes förskaffande efter taxan, samt att fraktningen skedde med egna eller frivilligt anskaffade hästar, utan att skjutslagen dermed i någon måtto kunde besväras på de gästgifvaregårdar, der accord blifvit ingångna. Likaledes borde ock diligencerna stå under den allmänna Polismagtens uppsigt. Om R.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, då han för R. o. Ad. föreslagit ett sätt att tillvägagå, naturligtvis först Deri i5 Augusti e. ra. sökt att göra för sig klart, huruvida det stöde i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Ridd.Ordn.; och hade Hr Landtm, trott sig finna alt Ridd.Ordn. ej deremot lade något hinder, då den i 33 §:n gjorde undantag för de val, som i 35 §:n äro nämnda, och Hr Landtm, trott att directeurer i lånecontoren uti Götheborg och Malmö, hvilka icke i grundlagen äro nämnde, måste anses vara i samma cathegori , som fullmäktige i Banken och Riksg.cont., hvarföre med val af dessa directeurer skulle kunna tillgå på sätt R. o. Ad. funne lämpligt att besluta, R. o. Ad. torde finna det vara otvifvelaktigt, att om för lånecontoren i Götheborg och Malmö två namn för hvartdera utsattes, hvaraf den som erhölle de flesta rösterna blefve directeur, och den andra suppleant, kunde lätt hända, att den, som pluraliteten önskade till suppleant, blefve directeur, och tvertom. Hr Landtm, trodde det ej vara lämpligt att låta sådant bero af en lyckträff, och hade detta varit orsaken till hans framställning. Hvad anginge svårigheten att vid valet föra prof., så trodde Hr Landtm, visserligen att inom R. o. Ad. funnes tillräckligt antal personer, sorn med tillförlitlighet skulle kunna föra det, beroende det naturligtvis af R. o. Ad., sedan tiden vore utsatt, att bestämma huru Ståndet funne valet böra förrättas. Hr Bråkenhjelm:
Då Konungen noga pröfvat behofven och icke gifvit större löner, än dessa ovilkorligen erfordrat, borde Han desto hellre vänta, att R. St. skulle godkänna de vidtagna åtgärderna, som dessa voro i fullkomlig öfverensstämmelse med både grundlag och R. St:s egen önskan. Hade tillfälle gifvits att på indragningsstat uppföra alla ålderstigna tjenstemän, som knappt kunna sköta de gamla färre göromålen, ännu mindre de ökade nya, så hade saken lätteligen låtit sig göra utan nya anslag; men då en sådan indragningsstat icke fanns, och dessa gamla tjenstemän icke kunde lemnäs åt sitt öde, utan måste tills vidare bibehållas, kan jag åtminstone icke inse, att någon annan utväg för den nya organisationens verk - Den S Augnsti e. ra. 271 ställande gifvits, än att på besparingarna anvisa erforderliga medel. Detta är hvad som skett. Likväl synes Utsk:s förslag åsyfta att upphäfva den nya organisationen genom medels vagrande till hennes fortgång. Då man besinnar, att den är verkställd efter långt och moget betänk , synes det väl orimligt att upphäfva densamma strast efter det dea blifvit färdig. Det går ej an att låta Rikets tjenst stå efter; Konungen kan icke lemna derhän, huru de allmänna göromålen blifva skötta. Hvad återstår då annat, än att taga medel af besparingarna. R. St. böra åtminstone ieke sätta sig deremot, om de ej vilja gifva nya anslag. För min del skulle jag tro, att genom det beslut, R. o. Ad. fattat vid första moni. af denna punkt, äro detta andra oell derefter följande mom. öfverflödiga, såsom Frih. Ehrenborgh ock visat; ty om R. o. Ad. velat säga, att besparingarna hädanefter icke finge användas som hittills, hade det bort heta: hädanefter uppkommande besparingar. Så lyda likväl icke orden, endast, så att besparingar hädanefter icke må anvisas till några bestämda löneanslag på stat De nu ifrågavar. anvisningarna äro redan gjorda. Ett godkännande deraf är genom beslutet i förra mom. af R. o. Ad. förutsatt. Detta beslut måste bestå, och då blifva begge de efterföljande morn. öfverflödiga.
Myndighet för en lagenlig utöfning af det vigtu ga kall, sorn blifvit Justitiae-Ombudsmannen uppdraget. 5:0 Herr Contracts-Prosten Svedelius: att den afsigt, i hvilken Justitioe-Ombudsmannens Diarier, Registratur och KmbetsBerättelser hänvisas till vederbörliga Utskott, icke kunde vara någon annan, än att ifrån dessa Utskott erhålla ett generelt utlåtande öfver Just ilise-Ombud smannens Em betsförvaltning, till ledning för Rikets Ständers omdöme och för den Opinions-Nämnd, som eger tillsätta denne deras egen Embetsman; att Constitutions-Utskottet äfven, vid hvarje Riks. dag, i anledning af Justi t i ne Ombudsmannens dit remitterade Diarier och Registratur, afgifvit ett sådant utlåtande, hvilken åtgärd de« stomindre kunde anses grundlagsvidrig, som den, allt ifrån Grundlagens stiftande, varit »f nyssnämnde Utskott utöfvad och af Ri - LagUtskottets Vdiiande Nio t53. 5 kets Ständer sanctionerad; och att, om än Lag-Utskottets yttrande, som icke borde åsyfta åtal af Justitise Ombudsmannens speciela Beslut, Resolutioner och Utslag, utan endast innefatta ett allmänt omdöme, till stöd för Rikets Ständers opinion, möjligen kunde blifva stridande mot Constitutions-Utskottets Utlåtande, sådant ingenting betydde, enär hvartdera Utskottet bedömer endast den del af Ju-’ stitiae-Ombudsmannens åtgärder, som till hvart-] dera Utskottets granskning blifvit öfverlemnad. 6:0 Herr Kyrkoherden Lyth', att, om icke ett generelt omdöme öfver Justitiae-Ombudsmannens Embetsförvaltning af Lag-Utskottet meddelas, hvarken han eller hans Principaler skola kunna njuta rättvisa; och att Utskottet, genom ett motsatt förhållande, skulle hafva undvikit tillvitelsen att hafva handlat i stridighet med Grundlagen, 7:0 Herr Prosten Broome: att, då ändamålet med ifrågavarande
Då nämligen ingendera antager motsatsen mellan förnuft och natur såsom fenomenell, utan såsom ursprunglig, kan den religiösa känslan icke för att vara förnuftig äga en natursida, passivitet, utan att denna fullständigt bestämmer förnuftssidan, aktiviteten, och tvärtom, så att den senare endast innebär ett själfverksamt upptagande af det passivt gifna och den förra ett afficieradtvara af det egna väsendet. Då sålunda ståndpunkten i Jakobis och Schleiermachers system i det hela — åtminstone på det här föreliggande undersökningsområdet — är identisk, men den förre icke utfört den samma till en sådan fulländning som den senare, torde det vara tillräckligt, om kritiken utföres med hänsyn till dennes system. Det är särskildt hans lära om den religiösa känslan såsom möjliggörande förnuftets konkretion och individualitet i etiskt hänseende, d. v. s. såsom fullständig relationsgrund för relationen mellan förnuft och natur och såsom individualitetens eviga mått, på hvilken denna kritik bör riktas. Det kritiska i denna lära ligger först och främst i känslans egenskap att vara känsla af förnuftets och naturens absoluta identitetet i deras motsats, och konsekvenserna häraf böra undersökas. Det är tydligt, att af denna känslans karakter följer, att hvilkendera som helst af dess båda sidor — förnuftsoch natursidan — kan sättas såsom den principiella och den andra därefter bestämmas. Om natursidan sättes såsom den principiella, är känslan väsendtligen känsla af individens naturbestämdhet öfverhufvud eller af hans förhållande till naturen öfverhufvud, då fönuftssidan såsom bestämd däraf har en blott formell betydelse, i det den involverar känsla af själfmedveten aktivitet i denna naturbestämdhet. Om åter förnuftssidan sättes såsom den principiella, är känslan väsendtligen en känsla af förnuftet i och för sig, d. v. s. af den i det sedliga handlandet ingående själfverksamheten med bortseende från det densamma bestämmande naturmaterialet. Då denna själfverksamhet är absolut, och motsatsen mellan förnuft och natur i den religiösa känslan likaledes är absolut, emedan identiteten är absolut, och det sålunda icke såsom hos Fichte kan komma ifråga en ömsesidig inskränkning, måste den mot den samma stående naturen betraktas såsom intig — icke-jaget såsom motsatt det absoluta jaget är intet.
Lagerbjelkes upmärksamhet, att om förslaget delades i tvenne, så erfordrades, derest den förra delen afsloges och den sednare bifölles, ali den sednare delen, som hänvisade till den förra, erhölle en ny redaktion. Gr. Lagerbjelk e: Om R. o. Ad. skulle afslå den första delen af mitt förslag så faller det af sig sjelft att när den andra delen förekommer till afgörande, den icke föranleder någon annan åtgärd än att lägga den till handlingarne. Bifaller R. o. Ad. åter den första delen, så kommer den sednare under serskild pröfning. Då härvid Hr Gr. o. Ordf:n anmärkte, att R. o. Ad. kunde vilja afslå hvad i förra och bifalla hvad i sednare delen af förslaget blifvit ifiågastäldt, samt att derföre en ny redaktion kunde erfordras, anmälde sig och yttrade Frih. Cederström: Jag får hemställa om, sedan öfverlägguingen är förklarad fulländad, det är formenlig! alt propos. framställe? på något annat än hvad som under besagde öfverläggning blifvit hegardt. Vill man dela frågan, så lärer det icke kunna förvägras; men det får då ske på ett sätt, som öfverensstämroer med ordalagen i förslaget. Man klyfver barnet i tu, efter behag, uppå yrkande af dem, hvilka vilja delningen; men man är så god och icke tillägger, ej heller förändrar något. Hr Gr. o. Ordf:n yttrade att han nu, i ani. af Hr Printzenskölds begäran om delning af Gr.
Att göra dett2 hopp förtroligt hos nationen, är att i första hand befrämja dess moraliska förädling och tillika minska en af dess mest tryckande allmänna omsorger: den om fattigförsörj ningen. Med dessa åsigter har Utskottet icke kunnat annat än erkänna värdet och vigten af Herr Vestins framstäldta förslag, så mycket mer, som flera enskilda i ‘dylikt ändamål, ehuru med olika plan, i Fäderneslandet inrättade små föreningar och cassör till understöd för behöfvande personer, grundade på egna sammanskott, redan visat en välgörande verkan, bland hvilka exempelvis må nämnas en af ägaren till Arnäs Glasbruk inrättad Besparingsoch Pensions-fond för arbetarne vid samma Verk. Den nu föreslagne inrättning skiljer sig från de ofvannämnda egenteiigen derigenom, att densamma icke är inskränkt inom någon viss association eller bestämd Class af deltagare, utan öppen för hvilken som heldst, samt derjemte, att insatserne icke eller äro, §5* Besv.och Ekoiu Utsk. Ect&nkandcn« hvarken till tid eller storlek bestämde utan bero af hvar och ens behag och tillfälliga öfverskott vid ögonblicket. Således, då inrättningar med sådana vilkor kunna anses såsom nya eller åtminstone föga kände i Fäderneslandet, har Utskottet ansett ännu vara för tidigt, att om deras organisation föreslå några reglementariska föreskrifter, innan allmänna omdömet om deras nytta och .sättet till deras användande hunnit stadga en öfvertygelse. Utskottet anser dertill mycket bidraga, om hos Kongl. Maj:t den underdåniga önskan blefve anmäld, att någon skicklig person, emot lämpligt arfvode, linge sig uppdraget att genom öfversättning i sammandrag aftryckta Skrifter öfver detta ämne, gifva allmänheten fullständigt begrepp om dessa inrättningars organisation utrikes och den verkan de visat på de lägra Classernas arbatsflit, sedlighet och trefnad.
Uti denna § förekommer, såsom jag skulle tro, ett tryckfel, ty pionomen relativum ”densamma, ” som lärer hafva afseende på mantalsoch skattskrifningarna, är singuiaris, och här bör stå desamma eller pluralis, efter mantalsoch skattskrifningarna äro pluralis. §:n innehåller i öfrigt åtskilliga otydligheter, föranledda just af dessa pronomina relativa, som alltid af Utsk. illa användas. Här slår nemi.: "Konungens Bef:h:de skall om mantalsoch skattskrifningarna tidigt utfärda sådana kungörel”ser, som för landet utsätta uti hvilken ordning densamma ”hvarje dag på föreller eftermiddagen förrättas.” Den som läser denna strof vet icke så noga om ordet densamma eller desamma, som det förmodligen varit Utskts mening att begagna, har afseende på kungörelserna eller mantalsoch skattskrifningarna. Man kan visserligen sluta dertill, men Svenska är det icke. Vidare står det i slutet af §:n: "hvarförutan kungörelsen bör innehålla tydliga föreskrifter för dé skattskyldige om de uppgifter till mantals"och skattskrifning, som, enligt författningarna och denna ”bevilln stadga, af dem böra aflemnas." Här förekomma icke mindre än tre nomina substantiva, nemi. uppgifter, mantalsoch skattskrifning samt författningarne, innan orden af dem inflyta i meningen, och man vet ej hvarpå dessa ord skola hafva sfseende. Alla dessa otydligheter tror jag skulle i88 Den 10 October f. m. kunna undanrödjas, om man försvenskade §:n, och dertill får jag framställa följande förslag: ”Om mantalsoch skattskrifningarna later Konungens Bef:h:de tidigt utfärda kungörelser, som för landel utsätta den ordning, uti hvilka dessa förrättningar hvarje dag på föreller eftermiddagen skola ske, samt att den, som inom tredje timmen från det förrättningen, enligt kungörelsen, skall börjas, sig icke inställer, är till böter förfallen; hvarförutan kungörelsen bör innehålla tydliga föreskrifter om beskaffenheten af de uppgifter till mantalsoch skattskrifning, som de skattskyldige, enl. författningarna och denna bevilln.stadga, skola aflemna.”
Hr v on T roi 1, Sa m. G ust.: Jag var såsom sjuk frånvarande vid det tillfälle då Ståndet vägrade Hr Stiernsvärd alt få sin reservation' införd. Jag har således icke deltagit i beslutet vid delta tillfälle, och kan derföre nu med full opartiskhet yttra mig i frågan, och erkänner öppet att jag hyser den öfvertygelse, alt R. o. Ad. skulle bära sig ytterst illiberalt åt, om R. o. Ad. förvägrade Gr. af Ugglas att få sin reservation införd i prot. Gr. af Ugglas kom hit i plenum i går vid det ögonblick då Landtnäs klubba sanktionerade R. o. Ad:s beslut i fråga om hans motion. Såsom motionär reserverade han i ett föregående plenum sin rätt att vid detta tillfälle få afgifva sin reservation. Ingen ledamot bestridde denna rättighet och derföre anhåller jag på det högsta, alt R. o. Ad. måtte medgifva densammas införande i Ståndets prot. Hr Rosensvärd, Joh. Henr.: Jag kan icke annat än på det högsta förena mig med hvad Hr von Hartmansdorff anfört, då R. o. Ad. uti ett föreg:de plenum funnit för godt alt neka intagande i prot. af Hr Stiernsvärds reservation, på den grund alt Hr Stiernsvärd icke var närvarande vid beslutets fattande, och då, på sätt anmärkt blifvit, Gr. af Ugglas icke eller var närvarande vid det beslut, hvaremot han sig nu reserverat. Jag hemställer således alt R. o. Ad. nu ville fatta samma beslut, som vid föreg:de tillfälle, och hvilket nu varit i fråga. När Hr Stiernsvärd afgaf sin reservation, tog jag mig friheten att bestrida åtskilliga af de upgifter Hr Stiernsvärd deri gjorde, men ehuru jag var af olika tanka med Hr Stiernsvärd, ansåg jag likväl att man icke borde neka införandet af hans reservation. Nu deremot nödgas jag påpeka att samma förfarande följes i fråga om en annan person, som blifvit iakttaget i fråga om honom. Frih. Cederström:
Man har vidare talat om svårigheten för utöfvandet af kallet, som Konungens rådgifvare: sådant kan icke nekas. En hvar inser lätt, att det är ett af d^t svåraste af alla uppdrag. Man har visserligen med skäl anfört, att ett säkert bedömmande af hvad rikets sannskyldiga nytta fordrar, är vida svårare än omdömen öfver grundlagen och rikets allmänna lag: sådant kan icke eller bestridas. Vore förhållandet så, alt endast nyssnämnde tvenne lagar hehöfde afses, så vore enhvar, som är behörig att sitta såsom domare, äfven värdig att vara en af Konungens rådgifvare. Men detta kall fordrar vida högre kunskaper, vida större insigter, vida större omdömesförmåga, just för att kunna i hvarje särskildt fall afgöra hvad rikets sannskyldiga nytta kräfver. Att opionerna om rådgifvarnes förfarande vid fyllandet af deras grannlaga värf stundom kan komma pä afvägar, är en sanning, som beklagligen icke kan bestridas och de äro visserligen utsatte för den händelsen, att blifva orätt bedömde. I sådant fall tror jag, lika med Hr Cederschjöld, att de måste finna sig i sitt öde och hoppas rättvisa af framtiden ; men ehuru vådligt rådgifvarekallet än må vara, kan jag likväl icke för min del inse, att deruti sker den ringaste förändring genom antagande eller förkastande af den nu föredragna lag-§. 9 § Reg.F., sådan den nu lyder, föreskrifver: ”Uti i alla mål, som hos Konungen i Statsrådet förekomma, skall prot. föras. Statsrådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd hvarom i 106 och 107 §§ vidare stadgas, ovillkorligen lill prot. sina meningar yttra och förklara.” De kunna således icke söka skydd bakom tystnaden; det är deras bestämda åliggande, att de skola yttra sig om hvarje förekommande ämne. För mera tydlighets skull slutar § med dessa ord: ”Den, som ej särskild mening till prot. anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.” Nu komma härefter 106 och 107 §§■
Utan ar wi ännu känna hwad afseende wära förut afglfne afsägelse:' förtjent hos Bonde-Ståndet, skynda wi ändä med ej allenast stora, men äfwen snabba steg til at icke allenast brådstörta ost stelfwa, utan äfwen den-, sonr pa god tro och i förtröstan pa Privilegiers helgd, dyrköpt tilhandlat sig Säteri jord. Dä almatina säkerheten förtjenar et säkert stöd af Riksens Ständer, sä synes billigt at de franwarandeö ägendomsratt winner dest skygd och förswar. Ju mera den almänna och cnstilta säkerheten blifwer störd: ju starre vsäkerbet för Rikets sjelfständighet. - Ju flera tilgängar som franiltällas, ju flerfaldigare bllfwa behofwcn. — Pa desta anledningar 5nffar jag at Säterierna afstä alla Propositioner om ätagandet af all stags ffiu-snings beswar, mer, deremot endast under knasuder för dem förbinda sig til inquarteringsjkyldighet i likhet med Skattehemmanen. 2:0) Anskar jag såsom en billighet at Haglöfs, Ridderssapet och Adeln behagar för frälsehemmanet: medgifwa et med Skattehemmanen lika Kronffjutsningsbeswär, dock endast : krigstider; men til hälften i fredstider, samt för det 5:dje) At Rä - och Rörs och Insockne hemman allenast under krigstider fullaöra Kronost':utsmngar til hälften emot Skattehemmanen, i synner - Den 88 Iunik. 93i i synnerhet som största delen af Ra - och Rörsbemmanen kunna i godhet knapt til hälften jämföras' med Skattehemmanen. Friherre I.i 1 i encrantr, sobrn Mjkl^im, anförde til Prvtocollet:
För den händelse emellertid att Rikets Ständer skulle, med ogillande af Kommitterades förslag till kassaoch depositions-afdelningarnes sammanförande i gemensam lokal, förordna att nämnde afdelningar skola organiseras i enlighet med hvad Fullmäktige föreslagit, komme den sålunda uppgjorda staten, 113,133: 16. alt ökas med löne-inkomsterna för: 1 bokhållare och 1 kontors-skrifvare i deposilions-afdelningen, samt 1 bokhållare i revisionsoch ekonomi-afdelningen eller för tillhopa: 2 bokhållare, lön å 1,000 . tjenstgörings-penningar å 200 . 1 kontors-skrifvare, lön 500 . tjenstgörings-penningar 100 . med ... 2,000: — 400: — 600: — 3,000: — B:ko R:dr 116,133: 16. Éanko-Utskoltets Betänkande, M 61. fi Skulle åter särskild kassör för Banko-diskont-verket icke varda anställd; så följer deraf ovilkorligen behofvet af ökadl tjenstemanna-biträde i såväl kassasom depositions-afdelningen, utgörande, om Kommilterades förslag till ordnande afkassaoch depositions-rörelsen antages, 1 kassör och 2 kassa-skrifvare samt 1 kamererare och 1 kontors-skrifvare i depositions-afdelningen, men om
Jag nödgas tvärtom deremot mig reservera, under förbehåll att, då tiden för det nu justerade Betänkandets öfverlemnande till Expeditions-Utskottet icke medgifver att författa en fullständig reservation emot förslaget i sin helhet, få inom det stånd jag tillhör utveckla skälen för mitt ogillande deraf.” Herr Lake: ”Jag förenar mig uti den reservation, sorn Herr Biskopen Hedrén anfört, med den förändring Herr Professor Grubbe uttalat och ber endast få tillägga, det jag icke anser nödigt vara, att en Actie-Bank, såsom vilkor för sin tillkomst, hör ega såsom grundfond fyra millioner. Jag önskade dess bildande kunna bestämmas med grundfond af 2 millioner och Adier vara stälda endast på 1000 R:dr Courant stycket. Jag tror icke Actie-Banker kunna uppstå med 4 millioner fond, och om detta kan ske, lära de blifva, kanske endast å en eller ett par puneter i Riket och således ej tillfyllest göra den lättnad man med dem velat åse. Jag tror det vara lättare att bilda 2:ne Actie-Banker å 2 millioner än en å 4 millioner. Mig synes äfven att actierne höra blifva å 1000 R:dr stycket derföre, att'den, som icke kan afse 4000 R:dr, likväl icke hör vara förhindrad att ingå för 1000. Jag föreställer mig äfven, att måhända en Actie-egare dör, en annan cederar, då blifva väl actierne i båda fallen mer användbara i förra fallet, emellan arfvingar att dela, och i senare, att kunna för en Concoursmassa försälja. Den rika mannen har ju ingenting förlorat, det är honom öppet att ingå för så stor summa han behagar, enär Bankens maximi-summa blir obestämd, och alt han innehar flere Actiebref, fast mindre synes mig för honom ieke blifva besvärande. Mot förenade Utskottens beslut rörande solidariske Bankers grundfond nödgas jag äfven reservera mig. Vill man med allvar det goda, som åsyftas, bör icke försvårande föreskrifter läggas till hinder för möjligheten af det godas uppkomst. Carlstads Bank uppkom med grundfond af icke 1 million.