Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
687 ined derunder lydande Embetsoch Tjenstemän, som Utskottet beslutat att Ridderskapets och Adelns pröfning underställa, yttrade Grefve Spens, Jacob Melcher: ”Uti förslaget till det stadgande som i 3:dje Art2 §. af den fdögloflige Riddersk pets och Adelns pröfning underställde förändrade Instruction för RiddarhusDirectionen, och de under densamma stående Tjenstemän, förekommer, att nemligen RiddarhusSecreteraren icke skulle äga. att under Riksdagarne sin representationsrätt utöfva, kan jag för rnin del icke instämmaj utan anhåller, att få särskilt i denna del framställa mina tankar, hvi ka torde få Betänkandet tili Högloflige Ridderskapet och Adeln åtfölja Jag vill icke vidlyftigt uppehålla mig vid den frågan, om Ridderskapet och Adeln, genom sitt enskilta beslut derom, kan betaga cå gon Svensk Adelsman utöfningen af hans ärfda, ej förverkade, representationsrätt vid Riksdagar, om icke till det minsta dertill skulle fordras Konungens bifall, likasom till RiddarhusOrdningen, och öfrige Stadgar rörande Ståndets sammansättning. Man kan kanske Undvika detta genom den förklaring, att det af RiddarhusSecreteraren sjelf be oende hvilandet af hans representations-rätt såsom Adelsman är honom affordradt såsom vilkor, hvarförutan han ej kan till sysslan admitteras; att en afsägelse från denna rätt endast kan förskaffa honom sysslan, och att om han skulle vilja återkalla denna afsägelse hvartill han, likasom alla, hvilka på orimliga pretentioner 688 Den 30 Maji. aflagt inalienabla rättigheter, ostridigt är be^ rättiga cl, det hetor på Ridderskapet och Adeln, att anse honom i och med detsamma frän sysslan skiljd.
Om nu exporten blir tullfri, men jernpriset bibehåller sig på den utländska marknaden, är det således gifvet, att utländningen kommer att betala lika mycket som nu för jernet, och att den nedsatta tullen blir en vinst för vår industri och vår handelsvåg. Jäg tillstyrker en utförseltull af 16 sk. pr Skåf, Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag har begärt ordet för att besvara Hr Lefre'ns yttrande, att en tullnedsättning blott skulle komma utländningen till godo; jag är dock numera förekommen af Hr Dalman och kan ej finna annat, än att Hr Lefre'ns sats förutsätter, att utländningen icke skulle kunna räkna, om han ej vid prisets bestämmande tager i beräkning verkan af 16 sk, till eller frän i tullen. Hvad sjelfva saken för öfrigt angår, är jag af den tanka, att alla exportvaror böra vara tullfria; men som påyrkandet af denna sats troligen ej skulle leda till något resultat, förenar jag mig med dem, som här yrkat en tull - bestämmelse af 16 sk, Hr Lefre'n: Visserligen är förhållandet sådant, alt saken i sjelfva verket beror vid prisets bestämmande på en addition eller subtraclion af skillnaden i tullen; men jag tror, att den följd, som jag framställt, ändock icke skulle Uteblifva. Jag åberopar härom Frih, Kantzou’s erfarenhet, och hemställer, örn det ej är förhållandet med de flesta jernköp, att när utländningen här har en commissionär, förfrå - Oen 16 Decomber f. m. gar lian sig först, huru stor tullen nu är, och då coromissionären härtill svarar, att den blifvit nedsatt 20 sk., säger utländningen: som omkostnaderna nu äro 20 sk. mindre, påräknar jag att få jernet för 20 sk. bättre pris; och det är gifvet, att bruksidkaren ej får mer än förr och alt vinsten blir utländningens. Frih. Rantzou:
Något afseende å anmärkningen i den delen äger således, efter Utskottets tanka, ej rum; men, som §. efter dess nu varande uppställning icke synes undanrödja det missbruk, att de större fordringsägarne, efter utverkadt bifall af Gäldenären, skulle kunna, till Medborgenärernas skada, för egen vinning åtkomma egendom till underpris, och undantag från den allmänna föreskriften om egendomens försäljning Lag-ZJtsiotlets BeVånkandenl 547 vid allmänt utrop icke bör medgifvas, der någon af Borgenärerne ett sådant försaljningssätt yrkar; så föreslår Utskottet att förenämnde 18 §. må sålunda rättas: Ej må Egendom annorledes än genom offentligt utrop Säljas , der ej alla vid sammankomst närvarande Borgenärer i sä ock Gäldenär dertill bifallas ej heller må, myt någons vilja 8Cc. I afseende å 19 §. är anmärkt, att närmare borde uttryckas, att Sysslomannen ej annorlunda an på eget ansvar må kunna utan Borgenärernas hörande och bifall Utlemna boets medel: att föreskrift saknades huruvida Syssloman, Utan Borgenärernes särskilda tillstånd, ägde lyft^ inflytande Auctions eller andra medel: Att Sysslomän bordt förbjudas, att utan säkerhets ställande sjelfve innehafva Massans penningar; samt att, då Sysslomannen erhållit tillstånd af Borgenärerne, att emot säkerhet utlemna penningar, utan att Borgenärerne tillika bestämdt utsatt Låntagare eller Summa, det i sådant fall tillhörde Syssloinännen att pröfva den lernnade säkerheten och att derföre ansvara, hvaremot Borgenärerne, om de i berörde afseenden gifvit speciela föreskrifter, borde fylla den skada, som frånvarande Borgenärer deraf tillskyndats. Om Sysslomannen utan Borgenärernas hörande och bifall utlemna massans penningar, så är det en följd af sakens natur, att de derföre miste ansvara, och något förordnande i denna del kan således ej vara af nöden.
nemligen: l:o af Johnn Persson från Upsala län, om anslag till frivilliga skarpskytteföreningarne i riket samt indragning af andra årets beväringsmöte; '2:o af Johannes Magnus Lundahl från Skaraborgs län, angående vissa grunder lör närmare ordnande af skarpskytteväsendet och anslag dertill, jemte vid remissen algifna yttranden; 3:o af Olof Nilsson från Westerbottens län, om anslag af allmänna medel till myrutdikningar i nämnda län; 4:o af samme ledamot, om anslag al allmänna medel till aflöning åt en landtbruksingeniör i Westerbottens län; 5:o af samme ledamot, om anslag af allmänna medel för rensning af Ume eif; 6:o af Jöns Andersson från Malmöhus län, med hvilken Anders Persson från samma län sig förenade, om lindring af rustningsskyldigheten i Skåne; 7:o af Sven Hansson från Ostergötlands län, angående vissa grunder för skarpskytteväsendets ordnande, m m.; 8:o af Anders Söderholtz från Södermanlands län, om ersättning af allmänna medel till åtskilliga personer i Wåhla by, Björklunda socken, för liden brandskada; samt 9:o af Carl Isah Bengtsson från Kronobergs län, om anslag för väganlägg ning emellan sjön Bolmen och Wieslanda station i Sunnerbo härad, jemte vid re missen afgifvet yttrande. S. D. Föredrogs Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer med tillkännagivande. att Kongl. Majit i nåder förordnat Statsrådet. Kommendören a! Kongl Nordstjerne-orden, Henrik Wilhelm Bredberg, att under innevarande riksdag utöfva den befattning med riksdags-ärenden, som, enligt 36 och 42 §<§ Riksdagsordningen. en ledamot af Stats-Rådet tillkommer; och beslöts, att denna nådiga Skrifvelse skulle läggas till handlingarne, samt, med anledning af sistnämnda grundlagsrum. Utskotten genom utdrag af protokollet underrättas om samma Skrilvelses innehåll S. D. Föredrogs och skulle Lag-Utskottet meddelas Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid sistförtlutna riksmöte beslutade lagförändringar.
Huru skulle hon också ha fått den, i det på oordning, fattigdom och flärd rika hemmet, i hvilket hon tillbringat största delen af sitt lif. Hennes far var borgmästare i Uddevalla; hennes mor dog under första året af dotterns lif. En faster kom då i huset. Hon skötte hushållet och sina kaffesystrar, och lemnade sin bror att roa sig på klubben och barnet att sköta sig sjelf. Den lilla Susannas uppfostran bestod uti att hon lärde sig nödtorftigt läsa, samt att man, när hon var ond, sade åt henne: «Är nu Barbra framme igen? fy skam åt Barbra! Ut med Barbra!« samt då hon åter blef god: «Se nu är Sanna åter här! Välkommen snälla Sanna!« En metod, som visst innefattade mycken god lärdom, endast den blifvit litet förnuftigare använd. Men ofta tilltalades den lilla som Barbra, när detta alls icke behöfdes, och det hade den verkan, att allt oftare framkalla den sagda personen. Emedlertid vandes dock barnet att gå ut som Barbra och komma igen som Sanna, och detta gaf henne tidigt begrepp om de tvenne naturer, som funnos i henne, såsom de finnas i hvar och en menniska. Denna kunskap utbildades till fullkomlig klarhet vid Susannas religiösa undervisning, enda bildning, som stackars Sanna sedan fick. Men huru oändligt mycket är ej denna för ett öppet sinne, när den rätt bibringas af en god lärare! Susanna var lycklig nog att erhålla en sådan, och hon lärde nu i Barbra känna jord-trollet, som skulle bekämpas, och uti Sanna himlabarnet, som skulle befrias och förklaras, och från denna stund började emellan Barbra och Sanna en öppen strid, som dageligen pågick, och i hvilken merendels den sednare behöll öfvervigten, när icke Susanna alltför hastigt öfverraskades af ett naturligen stolt och häftigt sinne. När Susanna var i sitt tolfte år, gifte sig hennes far för andra gången, men blef åter enkling, i det hans hustru gaf honom en dotter. Två månader derefter dog äfven han. Nära slägtingar togo de faderoch moderlösa barnen till sig. I detta nya hem lärde Susanna sig – slita ondt. Ty som hon var stark och stor och dertill hjelpsam och varmhjertad, gjorde man henne snart till hela husets tjenarinna.
Som Herr Kslksrvvvvcks K/Ismorisl asyftar krvpostrion L ämnet rörande Riksgälds - Llonrorets xubliciter, sä kä» pplasning deraf ej killätas. Herr Grefwe» och Landt - Marstalke» föreställde, stm Kongl. Maj:t i »ader lofwar emottaga Riksens Ständers Deputation i nrorgon eftermiddag klocka» fyra, sä more nödigt at densamma pä Riddarhuset församlades en half timma förur, och xa det hwar och ey skulle kunna wara til denna Os^mannn beredd sump». usraäs Hanö LxesIIoncs at Riddcrjlapctö och Adelns Ledamöter deras nu marce upropas. Bifölls och upropet werkställdes af RiddarehuZi kilcalen. Föredrogs RiddarhuS-Ulskotteks Betänkande af den Ll). Marrit öfwer z:dje §. af Riddarhus - virssiumLiis RirsdagS-Berättelfe, rörande angelägenheten af Riddar, husets OeneckoAiers Lom^lLirersnäs; uti hwirfec Betänkande föresläs ak någon witz rid mak e ucsattaö, inom hwilken samkelige Herrar Zftkemän bör föreläggas at til Riddarhus-^rcliivum inlemna de för hwarje Att uti <isneaIogiernL ännu betznteliga bristande upgifcer. LadeS pa Bordet. Justeracles kroroco!!er af den 26. sistledne Martil; hwarefter Högloflige Ridderffapcc och Adeln arffilldes klockan half Tu. In stäom ?rokncc>IIi 6. Lilvsrliol^s. Thvrödagen dcn z. April.
Men nu vet hvar och en, som känner verkliga förhållandet, att dessa inteckningar, till följd af vårt nuvar. trassliga inteckningsväsende, äro af beskaffenhet alt gifva så liten säkerhet, eller alt åtminstone föranleda till så många invecklade förhållanden, alt de fordringar för hvilka man åtnöjt sig med dylika inteckningar, höra, icke lill den slående och på lång lids upsägning ställda skuld, hvarmed landels fastigheter äro behäftade, utan helt och hållet till den fluktuerande skulden, hvilken i de flesta fall, om ej i afla, är ställd på några få månaders, högst ett års upsägning; hvadan ett rådrum af 5 år också måste vara fullt tillräckligt för att omsätta eller indrifva sådana fordringar. Mot dessa skäl, som lala för bifall till den K. proposm, har LagUtsk. nu upställt det enda inkast, alt ingen ny lag får medföra relroactif verkan. Utsk. medgifver till och med, som jag vill minnas, alt det vore ganska väl och nyttigt om ett sådant stadgande som den K. proposm innehåller kunde antagas, men det är omöjligt, säger Utsk., emedan den generella satsen, alt en ny lag icke får medföra retroactif verkan, aldrig får lederas; och Utsk. går i tillämpningen af denna sats till och med längre än man vid förra riksdagen ansåg sig behöfva göra; ty då öfverlemnades, såsom förut är sagdt, omsorgen härom lill lagskipningen, och man lemnade derigenom åtminstone utrymme för möjlighelen af en framtida rättelse i händelse domstolarne vid lagens tillämpning skulle råka in på någon skadlig afväg, under det man deremot svårligen någonsin skulle kunna vinna en sådan rättelse, om ett bestämdt stadgande i motsatt syftning, såsom Utsk. vill, nu skulle antagas. Hvad för öf rigt sjelfva det af Utsk. begagnade argumentet beträffar, så erkänner jag visserligen satsens riktighet i allmänhet, men måste erinra, att det förhåller sig med denna sats likasom med afla andra allmänna satser, alt den kan missbrukas och sträckas för vida.
I87 har äfven hört, att, under öfverläggning angående förbättring i nu varande Representations-rätt, det Riksstånd, som närmast varit beroende af förändringen, inom sig sjelft, uppgjort framställningen, om, med antagandet af förslaget, det kunnat anses af förutnämnde egenskap ; oell på grund af allt detta, har jag, som önskat likhet i princip och handlingssätt, ansett Frelseegarens rätt obehöiigt utsträckt, genom en ny tillstyrkt representationsrätt på Skatte» mannens lagligt besfästade område; hvarföre jag äfven ansett mig pligtig att, såsom Representant af BondeStåndet, protestera emot Utskottets förslag, och får der» jemte ödmjukeligen anhålla, att denna min reservation må få åtfölja Utskottets betänkande till Rikets Höglofl. Ständer.” Och skulle denna särskildta mening, hvari jemväl Riksdagsmännen Olof Olofsson och Nils Håkansson samt Bancofullmägtigen Johan Olsson Longberg instämde, Memorialet, genom ProtocollsUtdrag, åtfölja. Ex 1’rotocollo J. D. Valerius. 188 C?s>qstituiighs^tJtskottets bttänKanden, fJjO 36. Ankora d. 16 Julö 1823. Memorial till Riksens Ständer, med förslag till en ändring i 23 §. Riksdags*■ Ordningen, Såsom nyttig och med RiddarhusOrdningen instämmande, får ConstitutionsUtskottet, för behandling enligt 56 §. RegeringsFormen, vördsamligen underställa Riksens Höglofl. Ständer den hos Utskottet föreslagna ändring, i 23 §. Riksdagsordningen, att i stället för Orden : ”den efter Matrikeln första närvarande Grefven,” må ditsättas: ”den främste närvarande Ledamot ten enligt RiddarhusOrdningen.” Stockholm den go Junii 1823. Ankom d. 13 Julii 1325. Memorial till Riksens Ständer, med förslag till upphäfvande af ett tillägg i 6 morn. I Tryckfrihets För ordningen. Stadgandet i 6 mom. 1 §.
Denna min åsigt vidhåller jag fortfarande, och ber att, till bemötande af den föreg:de värde talarens anmärkning, att lagstiftaren icke borde befatta sig med stadganden, som kunde anses endast såsom råd, få erinra derom, att 1734 års lag på flere ställen innehåller dylika för den stora allmänheten högst nyttiga föreskrifter om hvad vid aftals upprättande iakttagas bör. Hvad beträffar den omständighet att man, för den händelse samma fartyg eller viss del deraf blifvit upplåtet åt tvenne, kan hänvisa till allmänna lagen, så bevisar detta ingalunda att det varit ur vägen att ett särskildt stadgande här införts, enär detta speciella kontrakt i många afseenden afviker från hvad som eljest gäller lör locatio conductio rei. Jag anhåller fortfarande om återremiss. Frih. Leijonhufvud: Jemte det jag åberopar hvad af Hr Rabenius blifvit anfördt, ber jag att få nämna att den kasus, att tvenne fraktslut blifvit (ör samma resa alslutade, så mycket mindre kunnat undgå Utsk:ts uppmärksamhet, som i Högsta Domstolen vid förslagets granskning anmärkts att det icke kunde sakna skäl, om härför lemnades särskild föreskrift. Flertalet i Högsta Domstolen ansåg emellertid ett sådant stadgande obehöfligt, och denna mening delades af Utsk:t. Jag anhåller om bifall till §:n. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på §:ns antagande, och, då dervid svarades många ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §§ 74, 75 och 76. Biföllos. § 77. Gr. Sparre: Sednare mom:t af förev:de § börjar sålunda: »Ar aflastaren icke känd, eller icke att träffa», etc. etc. Derefter heter det i slutet af samma morn.: »Lag samma vare, om konnessementet är stäldt till viss man, men denne icke anträffas.
Att ingen finge till organist vid någon församling i riket antagas, med mindre han ställt af församlingen godkänd borgen för den skada, som genom hans försummelse eller vårdslöshet kunde orgelverket tillskyndas; Att vid hvarje ombyte af organist och deremellan hvart femte år eller oftare, om vederbörande Pastor och församling det äskade, orgelverket skulle undergå noggrann besigtning och inventering af dertill behörige, såsom sakkunnige vitsordade, edsvurne personer, som hade att öfver sådan besigtning och inventering upprätta fullständigt instrument, emot åtnjutande af ersättning för sitt besvär af kyrkans kassa; samt Att med organist-befattningen vid domkyrkan i hvarje stift skulle, under förbehåll af nyss omförmälda behörighet hos organisten, förenas åliggandet att verkställa dylika besigtningar å orgelverken inom stiftet, efter förständigande af vederbörande Domkapitel, hvarest anmälan om behof af sådan besigtning borde ske. 2:o) har motionären i enahanda syftning och enär landet numera egde tillräcklig tillgång på behörigen examinerade orgelbyggare af erkänd skicklighet samt, vid sådant förhållande, skäl icke vidare förefunnes att, såsom Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 12 Januari 1757 syntes förutsätta, oexaminerade personer finge befatta sig med orgelverksbyggnad, hemställt att, till undvikande af de obehag för Presterskapet och kostnader för församlingarne, som efter hvad erfarenheten gåfve vid handen, dylika oexaminerade orgelbyggares anlitande haft till följd, förbud måtte genom särskild författning stadgas för församlingarne i riket att till verkställande af nybyggnad utaf orgelverk eller 8 Ailm. Besvärs■ oell Ekonomi-Utskottets Betänkande Nio 1 OS. sådan reparation derå, som vederbörande besigtningsman ansett endast åt behörigen examinerad orgelbyggare böra uppdragas, antaga oexaminerade personer.
Detta är väl förut så tydligt ådagalagd t, att man synts hafva bort slippa att vidare dermed trötta; men då TJtskts ledamöter icke sky att fortfarande framhålla sin ensidiga tolkning torde man äfven från motsa! I sida icke få tröttna vid att tillbakavisa densamma. De värda ledamöterna hafva fästat sig blott vid 8r § Reg.F. och 29 § Riksd.- Ordn., somt förra delen af 56 § Reg.F.; men det är gifvet, att sedan 56 § vid i8i5 års riksdag erhöll <Jet tillägg, som ännu qvarstår, måste den bedömas i sin helhet, och tillägget handlar just derom, huru förfaras bör, då frågan är uti det stadium, hvari den 1111 befinner sig; ty sedan jj.‘n förutsatt, hvad som i detta stadium fullkomligt inträffar, eller att anmärknrr, sorn blifvit såsom Ståndens gemensamma tankar förklarade, äro vordna tili Ulsk. hänvisade, så, säger lagbudet: ”åligge det Utsk. att samtliga RiksSl:ns tan”kar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemnka ”och, 0111 oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till ”samtliga RiksSttns behandlande anmäla.” Det äl’ således alldeles gifvet, att Utskts enda lagliga åtgärd, sedan RiksSt:i! förklarat deras gemensamma tankar i anledning af ett grundlagsändringsförslag, består deri att sammanjemnka dessa tankar och, i fall oförenliga skiljaktigheter deremellan förefinnas, sådant hos RiksSltn anmäla. Detta är UtskJs [iligt, och derutöfver sträcker sig icke heller Utsk:s rättighet. De steg, Utsk. tagit utöfver den sålunda angifna gränsen, är våld; och om det åtminstone stöde i Utskrs magt att genom ett sådant våld hindra verkan af den för - 3a8 Den iS December f. ra. menta olagliglieten hos RiksStrn, skulle utöfningen deraf åtminstone icke visa sig, hvad den nu gör, såsom löjlig, hvaremot den nu endast framstår såsom bevis på Utsk:s bristande vilja eller förmåga att läsa grundlagen, utan att Ulsk. dermed kan tillvägabringa något slaga resultat.
In fidem protocolli, Alberl Munck. Lördagen den 28 Februari 1857. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleni-prot. för d. 11 dennes. Fortsattes pröfningen af de uti Coust.Utsk:s Mern. N:o 3 aflemnade hvilande förslag lill ändringar i Grundlagarne. 2:dra punkten, innehållande förslag lill tillägg vid 2S:de g.n Regerings-F.n, i fråga om naturalisation af utländsk man. Den 28 Februari e, in. 651 Gr. Frölich, David: Det gör mig ondt att Jag, till följe af min öfvertygelse 0111 det rätta är nödsakad motsätta mig antagande af denna lag. Man liar förbisett en omständighet, hvilken ensam borde vara tillräcklig att förkasta det genom alt nytt afhjelpa felet och vid en annan Riksdag kunna lä sanktion pä ett bättre. Man har förbisett att vi äro i en politisk union med Norge, och denna union kan icke anses för annat än en union på papperet, så långe det ena landels medborgare icke kunna erhålla medborgarerätt i det andra landet, utan alt söka särskild naturalisation. Man skulle kunna utan att i öfrigt ändra det ringaste af detta förslag blott tillägga ett amendement, hvarigenom hvarje infödd Norrman erhölle indiginat-rält i Sverige; ty i så fall skulle vi kanske molas på halfva vägen af Norrmännen, hvilka äfven i sin grundlag hafva ett stadgande mot inflyttningar, .lag tror i allmänhet icke att de unionella förhållandena, hittills blilvit rätt behandlade, då man öfverlemnat sä val de politiska som de sociala förhållanderne ät konungamakten; deri ligger väl orsaken, hvarföre vi avancerat med tuppfjät, och snart sagdt ännu stå på samma punkt som år 1814.
Jag ville inte gå. ”Har du lust att gå på A Porta?” sade jag till Hilma. ”Ack nej, jag har inte det ringaste lust. Men jag ville icke säga nej för den händelse du ville gå.” ”Jag hade hoppats du skulle göra invändningar. Du inser ju att jag icke kunde vara oartig och svara nej utan att fråga dig?” ”Ack ja, det var så dumt af mig att icke tänka på det.” Så tröstade jag henne emellertid med att jag skulle säga rent ut till Axel att jag icke hade lust. Det sade jag också. Han frågade något ironiskt ”om det inte passade sig”. Jag svarade att det väl aldrig kunde vara opassande, när vi voro två fruntimmer, men att jag inte ville och att jag var trött.18 Stockholm d. 13 Juli 86. (Från K. af G. till Ellen Key) Kära Ellen! – Du är som alltid en stor, vänlig hederspascha, som tänker bara, bara på andra. Du är så rar och omhuldande mot hela menniskoslägtet, att jag alltid har sådan lust att omfamna dig och klappa dig, och det gör jag också bra ofta. – Ja; jag har varit sjuk här uppe och fått ligga inne i fjorton dagar och icke fått röra mig, får det knappast ännu, men om ett par dagar; det har varit tomt och tråkigt och ensamt, men troligen ganska nyttigt. Vet du, i sommar går det märkvärdigt bra att vara ensam. Jag har icke den jägtande lusten efter sällskap, men förstås, så är det alltid, då jag kommer riktigt i ro; hvad jag då gått och sugit i mig om vintern, kommer då fram. Jag skrifver på åtskilligt. Gustaf är ond på dig, och han och jag äro gråa på hvarandra, men det är ingenting att låtsa om. Skulle icke menniskor hafva olika tankar, och ändå vara sams? Han tycker, att recensionen är så kallt skrifven i förhållande till den värme du visat för hans personer, och det håller jag med om, att jag saknar framhållandet af hans mästerliga grepp på somliga figurer. Ett sådant oblandadt nöje, som af skildringen af sådana personer som Lars Johan, Ling, Hultin, Randers m.fl. har jag sällan haft, och en sådan djup känsla för någon romanhjelte som Schultz får jag sällan.