Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja – det är afgjordt – brännvinsbränningen vill jag förvandla till en kunglig företrädesrättighet, en kunglig inkomstkälla. Mina kära undersåter skola få supa, alltför gerna, eller rättare så mycket bättre; men betala skola de; – betalningen är hufvudsaken!« – Springer upp från soffan och ringer. Till kammarherren, som genast inträder, ropar Gustaf: «Seltzervatten och champagne!« TJUGUFÖRSTA KAPITLET. När barnet först tillitar sin färdighet att gå på egen hand, stapplar det, brådskande och vaggande, åstad och fattar under vägen tag i hvad helst som liknar en stödjepunkt. Så äfven det nyvaknade förnuftet, som på en gång söker rycka sig löst från alla de villfarelser, i hvilka det blifvit inveckladt af uppfostran, vanor, seder, lagar, med ett ord: alla de begrepps-fjettrar, som kyrkan och staten hittills begagnat, för att qvarhålla sina slafvar under det tusenåriga oket. När eftertankan i adertonde seklet började kasta pröfvande blickar, än på thronen, än på altaret, och Frankrikes snillen obevekligt söndersleto den smutsiga slöja, bakom hvilken katholska kyrkan, till menniskoslägtets plåga, förnedring och förderf, bedrifvit sina nedriga konstgrepp, – till hvilkas förnyande denna kyrka och hennes oäkta dotter, den fanatiska methodistiska sekten, aflad i lönskaläge med protestantismens drägg, alltid äro beredda, när och hvar ett fält dem upplåtes – var upplysningen ännu icke fullvuxen. Man störtade ur en vidskepelse i en annan och, bespottande legendernas heliga underslef, lät hänföra sig af materialistiske bedragares. Just i denna sinnesställning befann sig Gustaf III. Han pekade fingern med hånlöje åt de förmenta underverk, dem kyrkan framställer till sina rättrognes förvåning, beundran och dyrkan; men han trodde sjelf barnsligt på mamsell Arfvidssons och Björnrams. För bekantskapen med den sednare hade han att tacka sin bror, hertigen af Södermanland, hvilken Gustaf och Sverige haft att tacka för så mycket!
RIKETS STÄNDERS 3 <Jä s a9aa STOCKHOM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, 1858. r INNEHÅLL Sid. Inledning 1- Redovisning för åtal,anställde emot 1) Konungens Befallningshafvande i Norrbottens län, för obehörigt dröjsmål med straffets verkställande å en för horsbrott dömd barnaföderska (forts, från 1856 års Berättelse) 1. 2) Rådstugurätten i Westerås för obehörigen lemnadt anstånd med bouppteckningsedens afläggande i kon kursmål 1 • 3) Domhafvanden i Botheå Tingslag för origtig sammanläggning af straff (forts, från 1854 års Berättelse.) 2. 4) de af Domkapitlet i Westerås, i anledning af religiösa oroligheter i Orsa socken, tillförordnade Visi tatorer, för den befattning de tagit med Körsnärerne David Forssells och P. F. Hejdenbergs resa; — Kronofogden i OfvanSiljans fögderi P. Ph. Kjellin, för nyssnämnda Körsnärers gripande och insändande till länshäktet; — samt Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län för vidtagen åtgärd till förändring af samma Körsnärers medhafvande pass (forts, från 1854 års Berättelse) 3. 5) Rådstugurätten i Alingsås, i fråga om Allmän Åklagares rätt att föra talan om ansvar för försummad bouppteckning. 4. 6) Landshöfdinge-Embetet i Östergöthlands län rörande öfverträdelse af de om kolera-farsoten utfärdade författningar (forts, från 1856 års Berättelse) <5. 7) Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län för uppskof med ransaknings påfordrande angående häktad person, intilldess prestbevis rörande samma person hunnit anskaffas 5. 8) Rådstufvurätten i Uddevalla för obehörigt dröjsmål med anhängiga måls afgörande 6. 9) Rådstufvurätten i Marstrand, för origtigt förfarande vid böters förvandling till kroppstraff och straffens sammanläggning 7. 10) en tillförordnad
Dock kan jag ej sträcka denna önskan ända derhän, att jag skulle vilja, så lill sägande, med ett enda tärningskast afgöra allt, — yilja, med hyad uppoffring och med hvad medel som lieldst, blifva färdig, att vid den bestämda tidpunkten börja en operation, hvilken synes mig ofelbart behöfva, aldraheldst i sin början, stödet af en förmonlig, eller åtmindstone icke rakt missgynnande conjunctur, för att vinna elen framgång, som försäkrar dess bestånd, och sålunda i verkligheten befrämjar de dermed åsyftade gagneliga ändamål. Förbises detta, så tviflar jag ej på möjligheten deraf, att Bankens redbarheter, onekeligen tillhörande dess Borgenärer samfäldt, kimde komma att gifvas till sköfling åt några få, och Innehafvarne af de öfrige Skuldförbindelsernc eller Banco-Sedlarne, sedermera äga föga eller intet värde, utan Landets Rörelse-Capital i detsamma, till största delen, ikläda sig egenskapen af blotta Assignater. Jag har för mycket förtroende till Hans Maj:t Konungens Höga vishet och vård om Sina undersåtares välfärd, för att ens kunna föreställa mig att, vid en tidepunkt då dylike vådor kunde vara att befara, Han skulle tillåta Realisationens företagande, om också Banco-Styrelsen till i83i års slut skulle hafva förmått bringa Silfver-Fonden till det förhållande mot Sedelstocken, att anbefalld anmälan i afseende derå kunde göras. Att genom Bankens skuldsättning Utrikes, mot sådana återbetalnings vilk or som ej äro till beloppet på förhand bestämda, åstadkomma den sökta proportionen, vore då så mycket äfventyrligare, som ingen nu lärer kunna beräkna, huru snart Kongl. Maj:t pröfvar allmänna ställningen sådan, att Banken utan våda kan, till allmän utvexling, upplåtas, och, i händelse af uppskof härmed, en ny Statsskuld i Silfver, blefve operationens hela återstående resultat.
Destilleringspanna, •—- dels att lill denna § bör, med lämplig förändring i redaktionen, flyttas det stadgande, sorn förekommer uti sista momentet af förordningens 34 §, hvartill det rätteligen icke hörer, — dels ock slutligen, till förekommande af det missförstånd, att sådan rening af bränvin, som sker utan eld eller ånga, vore att hänföra till destillering och alltså tillåten endast under de vilkor och förhållanden, hvarunder destillering får ega rum, att i samma § bör tilläggas det stadgande, att rening af bränvin är hvar och en tilllåten, då den sker utan eld eller ånga. I öfverensstämmelse med hvad uti 20 § blifvit föreslaget om befrielse under vissa vilkor för innehafvare af bränvinsbrännings-redskap från ansvar i afseende å redskapens beskaffenhet, hafva Utskotten ansett 34 §, angående oloflig bränvinsbränning, böra sålunda ändras, att, i fall den uppgift, som rörande redskap blifvit aflemnadj vid mantalsskrifning eller då anmälan till bränvinsbränning eljest sker, öfverensstämmer med pannans stämpel och justerarens betyg samt jemväl är med stadgandet i 3 § förenlig, d. v. s. att den sålunda uppgifna panncrymden icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf bränvinsbrännaren är berättigad, denne, om uppgiften befinnes oriktig, icke må kunna till ansvar i sådant afseende fällas; dock under det här tillika stadgade vilkor för den, som sådan redskap till bränvinsbränning begagnat, alt han ej om uppgiftens oriktighet bevisligen haft kännedom. Derigenom ali i sista momentet af 35 § är stadgadt, att i de uti samma och nästförutgående § omförmälda fall af oloflig bränvinsbränning det i bränneriet vid beslagstillfället befintliga bränvin jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna, kan inträffa, att bränvin, som väl tillkommit genom oloflig bränvinsbrän Bih. till B.
Den sanna Naturkunskapen utreder deremot, i hvarje sin gren, hvari den ändamålsenlighet består, som genomgår alla dess rika föremåls delar med så mycken vishet och skönhet, och som redan i och för sig vore tillräcklig att intyga, så väl huru föga Naturen kan sjelf vara sitt upphof, som hurudant det verkliga upphofvet måste tänkas. Denna kunskap utreder, huru allt i Naturverlden hänför sig i bild till Menniskan, eller utgör ett helt af uppåt stigande mennisko-likheter; hvars nyttor hafva sig inplantadt, att uppsträfva, nedifrån de allralägsta tingen, gradvis till Menniskan, för att genom henne vidare stiga till Skaparen och återvända till sitt Upphof. Hvart och ett tillvarelse-slag, betraktadt både för sig och i sitt sammanhang med de öfriga, syftar, med denna sträfvan, uppöfver sig till ett högre, hvartill det förhåller sig så: att detta högre är i andlig måtto ett tidigare, som framkallar det lägre till sin basis; men i naturlig måtto ett sednare, emedan det behöfver denna basis för att kunna framträda i företeelse. På slikt vis är i allt det jordiga och minerala en ögonskenlig syftning att vegetera sig (se vegetandi), d. ä. upphöja sitt skaplynne till ett lynne af vegetation, eller öfvergå till ett vegetabiliskt, ett växtligt; i allt det växtliga en ännu ögonskenligare syftning att vivificera sig, eller höja sig till sjelfrörlighetens lif (hvartill begynnelsen, i omedelbaraste sammanhang med växterna, sker i hvad man kallar insekter); i allt djurligt en ännu ögonskenligare att rationalisera eller humanisera sig; ändtligen i allt menskligt den syftning att divinisera sig, hvilken visserligen missförstått sig och derigenom blifvit det ondas och syndens upprinnelse, men i sin rena egentlighet innebär, att såsom Engel blifva Guds fullkomligt skära motbild. Skådar man nu tillbaka, så finner man, att hvarje högre grads innehåll förutsätter hvarje lägres, för möjligheten att sjelf framträda; änskönt det i den skapande tankan var till före det sistnämnda, och är sjelfva detta sistnämndas innersta väsendtlighet.
Det är en ganska känd sak huru olika löningsvilkoren äro för lika grad inom Arméen; det är en lika känd sak, att det icke är någon omöjlighet att genom uppgörandet af en jämn och lika fördelning för alla inom lika grad, bereda billiga och goda vilkor för illa, och dertill en icke obetydlig besparing för Statsverket: det är en lika känd sak, att ett förtjenstfull! arbete i denna del redan för många år sedan är af Herr Presidenten Baron Lövenskjöld uttänkt och utarbetadt; men så länge Riksens Ständer blott bifalla alla nya fordringar, 6å lärer man länge komma att finna denna utväg bsqvämare, lättare och mindre mödosam, än att genom en ny reglering söka ställa dessa saker uti ett efter tiden passande förhållande; jag kan således för min del icke tillstyrka denna partiela tillökning för Öfversten vid andra LifgrenadierRegementet, så mycket mindre, som jag är säker, att det skulle komma att hafva till påföljd otaliga reclamationer af samma slag, allt såsom följder af den så litet economiskt beräknade Arméens nya organisation. Rörande Andra Gardiets Caserner synes af Utskottets Betänkande, att kostnaderne vida öfverstiga hvad Riksens Ständer vid anslagets beviljande påräknadt; att sjelfva Tomtens inköp Dtn 7 fu/ii f. m, 99 ensamt kostar 32,000 R:dr synes ganska anmärkningsvärd!, då det troligen varit möjligt att i trakten af Fredrikshof af Kronans jord kunna disponeras så stor plats, som till byggnaderne erfordrats och kan hända äfven tjenligare och mera kostnadssparande i anseende till säkrare mark som gjort grunden mindre kostsam. Utskottets Betänkande visar, att den redan färdige Casernebyggnaden för ssneCompagnier kostar 23,000 R:drDe ännu efter Förslaget återstående 4 Byggnaderne böra således komma att kosta 112,000 R:dr, och således hela denna Casemebyggnad minst 170,000 R:dr som gör 10,000 R:dr i årlig Ränta.
Redan i kommitterades betänkande och ännu mera i det Kongl. Maj:ls Proposition åtföljande Statsråds-protokollet äro skälen för införsels-förbudets upphäfvande samt för tillämpning å alla slag bränvin och sprit af de hittills för lofgifna slagen stadgade införsels-afgifter fullständigt utvecklade; och Utskottet anser sig kunna och böra endast dertill hänvisa; hvarvid likväl tillika bör erinras, att Kongl. Maj:t, för den händelse, ali någon förändring i beskattnings-grunderna lör den inhemska bränvins Bih. till B. St. Brot. IS50 & 4857. 5 Sa?///. 1 Äfd. 21 Baft. 2 Bertlin lags-U Iskot tets Betänkande N:o 24. tillverkningen skulle komma att beslutas, i sådant fall ansett en motsvarig jemkning i tullsatsen för utländskt bränvin och sprit böra iakttagas.
Ständers Lag-Utskotts ytterligare Betänkande uti den väckte och till Utskottet äter-remitterade fråga, angående förändring uti strajfet för Hållkarl, som fordrar drikspen.ningar af resande, eller dem med ovett 0- fredar. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvcirdige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Står,ul#t hafva till Lag-Utskottet åter-remitterat det af Utskottet den 8 sistledne Januarii afgifne, och vid skedd föredragning i Hedervärda BondeStåndet bifallne utlåtande, hvarigenom Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka någon ändring uti det ansvar, som genom Kongl. Förklaringen den ii December 1 766 är stadgadt för Hållkarl, sorn af den resande fordrar drikspenningar, eller honom med ovett ofredar. De Anmärkningar, hvilka vid berörde utlåtande blifvit gjorde, samt till det sammas återremitterande föranledt, bestå uti följande andraganden, nemligeh: hos Höglofl.
Deraf kommer att man aktar och vaktar sig, betänker först allt som skall ske, sätter upp värn och palissader af erfarenhet mot de starka, mäktigt ingripande passionerne, hvilka komma, stora och för alla åskådliga lika som skogens lejon och leoparder, under det att man utan allt motstånd låter småfelen, smygande som listiga ormar, tränga inpå oss från alla sidor. Vi – bildade – äro således alltid förberedda på allt som inträffa kan. Hvad som händer oss hafva vi förut läst, höft, sett exempel på, och vi veta alltid huru vi skola – böra – måste bete oss, då åter den obildade, som förut aldrig tänkt sig ett dylikt fall som sitt eget, rusar stad och möter det blott på det sätt, som lidelse och instinkt förestafva, och aktar sig aldrig att gå brottets bråddjup nära, just af den orsak att han icke ser det, utan att det ligger som en räfgrop framför honom. — Gunnar tänkte på Elin, och trodde sig dermed alldeles icke göra något ondt. Han tänkte ju icke på henne «för att ega henne», utan blott på: hur god hon såg ut, hur smärt och nätt hon var i dansen, hur hon «talade så vackert», hur hjertligt hon tycktes tillgifven sin syster Lena, hur kärleksfullt hon talade om sin moder, hur «sedig och anständig» hon var mot de andra «tösera», och hur ledsamt att hon så snart skulle begifva sig hem igen. Icke trodde Gunnar sig med detta göra något ondt. Tvärtom, han ansåg sina tankar såsom goda och Gudi behagliga, och ångrade dem visserligen icke. Men ack! huru hade väl en af våra gjort? — Jag vet det men jag vill med möda säga det: en bland hundrade hade kanske jagat bilden bort såsom farlig, och de andra behållit den, med blandad förtjusning och bitter saknad tänkt på skillnaden mellan de båda systrarne, och fullt redogjort för sig åt hvad håll hjertat styrde kurs, och just derigenom kommit i stånd att lägga tyglar derpå. Men Gunnar gjorde ingendera: han bara tänkte på Elin, och frossade med dessa tankar. När morgonen kom en gång, gingo både Gunnar och Lena upp till herrskapet och tackade. Patronen sade, utan att just se upp:
Uti underdånig Skrifvelse den 27 Januari innevarande år hade Krigs-kollegium anmält att, för åstadkommande af den äskade bevisningen angående det belopp, hvartill Wadstena Krigsmanshus-kassas omförmälda inkomster, om de fortfarande dit ingått, skulle varit kassan behållna, måst, särskildt för hvardera afgiften och för hvarje af åren 1852, 1853 och 1854, införskaffas från Rikets samtliga Läns-styrelser, från 100 domsagor med derunder lydande 344 härader eller större socknar och från 83 städer fullständiga uppgifter å beloppen af den Charta Sigillata, hvarmed, i vederlag för rusthållsoch en-per-mille-afgifterna, handlingar rörande förändring i eganderätt till kavalleri-rustliåll och all annan fast egendom blifvit, enligt Kongl. Kungörelsen den 21 November 1851, angående stämplade pappers-afgiften, belagde; att dessa vidlyftiga handlingar, vid granskning och sammanräkning för hvardera afgiften särskildt, visat att, efter iakttagna afdrag för uppbords-provision och remisslage, som skulle hafva drabbat kassan, om afgifterne fortfarande dit ingått, rusthålls-afgiften, eller den i vederlag derför erlagda charta sigillata, utgjort för Statsreglerings-perioden 1852, 1853 och 1854, i medeltal för hvartdera året 50,625
Lagen är likväl icke onödigtvis grym och omensklig emot sådana barn, hvilka äro frukter af olagliga förhållanden emellan könen, ty de tillerkännas rätt att njuta upfostran och vård af deras föräldrar, intilldess de sig sjelfva kunna försörja, och dessutom medgifver lagen, att oäkta barn kunna genom legitimation uptagas inom familjen och sålunda blifva delaktige af föräldrarnes egendom. Jag tror alt man ej genom en falsk filantropi bör låta förleda sig till alt gifva någon yt6 H. 7 98 D«n 12 April. terligare utsträckning af de oäkta barnens rättigheter, och af detta skäl yrkar jag Betänk:s afslående. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag ämnar tor min del ingalunda ingå i någon granskning af den juridiska delen af frågan, enär jag icke tilltror mig att ega dertill erforderlig kännedom, och om jag äfven skulle ega förmåga att för mig åskådliggöra de rättsförvecklingar, som, enl. de föreg:de talarnes mening, skulle blifva en följd af förslagets antagande, så saknar jag i sanning ali håg dertill, ty förslagets öfverklagade brister i delta hänseeude äro, i min tanke, så oändligt underordnade sjelfva den grundsats, som genom förslaget blifvit för nära trädd, att jag ej anser det i ringaste mån löna mödan alt vid utredandet af dessa brister sig uppehålla. Men jag får deremot på det alfvarligaste fästa R. o. Ad;s upmärksamhet å den princip, som finnes i Betänk, uttalad. Detta Betänk, äger, såsom ett af tidens tecken, den största märkvärdighet. Belänk:s upkomst härleder sig från 2:ne ledamöter af BondeSt. af hvilka den ena så omhuldar de oäkta barnen, att han yrkar det de, om de än tillkommit under hvilka brottsliga förhållanden som helst, skola njuta arf efter deras föräldrar.
S. D. Efter föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 2, med återlemnande af vice Talmannen Anders Anderssons motion, rörande hränvins-skattens anslående till jernvägars anläggning, äfvensom af samma Utskotts Memorial N:o 5, med återlemnande af Gustaf Larssons från Stockholms län motion, angående användande af en del utaf bränvins-skatten till de lägre undervisnings-verkens och folkskolornas behof, fann Ronde-Ståndet, för dess del, att båda dessa motioner borde af Stalsoch Bevillnings-Ulskotten gemensamt handläggas. S. D. I anledning af Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 4, med återlemnande af en utaf Friherre von Saltza, Philip, väckt motion, att de, som under innevarande brännings-termin begagnat sin rätt att bränna bränvin endast för en månad, måtte få tillgodonjuta den andra från den 14 Februari till den 14 Mars nästkommande år, ansåg Ronde-Ståndet, för sin del, berörda motion böra utaf Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt behandlas. Den 30 December. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 19 och 20 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 7, i anledning af väckt motion om utfärdande af en förordning, angående skötseln och vården af civila embetsoch tjenstemäns boställen, Fröt.-Utdrag den 30 December f856. 155 tades detta Utlåtande till handlingarne, med förklarande att Ridderskapet och Adeln ansåg berörde motion böra öfverlemnas till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens behandling. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet ett i anledning'af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, denna dag af Herr Blomstedt, Christian, afgifvet anförande rörande pensioneringen af Flottans befäl.
5oo. eller tillsammans 4>400 h;dr. hvaremot aflöning till lärare-elever och lärarinnor i frunlimmers-gymnastik ej lämpligen synes böra af Staten bekostas; och får Utskottet, under förutsättning äfven, att af en sålunda bättre aflönad lärare-personal må kunna påräknas, att Stockholms Gymnasii-ungdom lemnäs tillfälle till kostnadsfritt begagnande af pedagogisk Gymnastik, tillstyrka Rikets Ständer,< att utöfver de redan beviljade 2,000 R:dr, ett ytterligare anslag af 2,400 R:dr må varda för gymnastiska Central-Institutet å stat uppförd t. I frågan åter om det för en gång begärda anslag till Voltige-gårdens planering, m. m., blir Utskottet i tillfälle att, i sammanhang med den Extra Stats-regleringen, sig yttra. b) Uti en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterad motion, har Herr Frejdenfelt_, F., begärt, att lill understöd åt ett utaf Secreleraren yl. P. Bromander i Stockholm inrättadt Institut för ynglingar, som ämna ingå i handel eller näringar, måtte beviljas ett årligt anslag af 2,000 R:dr, emot vilkor, att Herr Bromander till undervisnings meddelande uti nämnde Institut kostnadsfritt emottog t. ex. 8 elever, samt att afgiften bestämdes för de betalande från Stockholm till 25 R:dr, och från landsorten till 16 R:dr 32 sk.
Den stora vigt och nytta, dessa telegraf-linier skulle medföra, hade mer än en gång varit vitsordadt ocherkändt, och sednast hade Styrelsen för Telegraf-verket kraftigt förordat dessa linier vid den framställning i ämnet, sorn nyligen varit föremål för Kongl. Maj:ts pröfning. Men dä Kongl. Maj:t, på den grund att nödiga medel saknades, i nåder förklarat sig förhindrad, att lemna bifall till dessa linier, hemställde motionären, att Rikets Ständer måtte särskildt anslå medel för dessa två telegraf-liniers anläggning, hvartill skulle erfordras, för linien från Carlstad till Filipstad 26,225 R:dr, och för linien från Carlstad till Arvika 32,500 R:dr. Per Eriksson har ej blott förordat de telegraf-linier, som finnas i Herr Bergers motion omförmälda, utan jemväl påyrkat telegraf-liniens utdragande från Ar - Sammansatta Statssamt Allm. Best'.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 25. o vika mot Kongsvinger tili Norska gränsen, samt andrqgit att en stor del af Vestra Wermlands bruksegare och Arvika köpings invånare i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhållit, om telegraf-förbindelses upprättande emellan Carlstad och Norska gränsen, med mellanstation i Arvika, hvarigenom för provinsens invånare skulle beredas en hastigare och innerligare förbindelse med Norige saint tillika en lättad skriftvexling med alla delar af fäderneslandet.
Utskottets i afdelningen Litt. H. af Utlåtandet N:ro 274 framställda förslag, att Rikets Ständer måtte bevilja och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisa ett särskildt Statsbidrag, för anläggningen af en till begagnande med lokomotiv afsedd jernväg från Dalarne till lämplig hamnplats vid Mälaren eller Östersjön, har återremitterats af Borgareoch Bonde-Stånden; hvarjemte de 6 första punkterna utaf de vilkor och öfriga stadganden Utskottet, med hänsigt till detta Statsbidrag, föreslagit, äfven blifvit af Borgare-Ståndet, sorn lemnat de öfriga punkterna utan anmärkning, till Utskottet återremitterade; omfattande deremot Bonde-Ståndets återremiss hela denna afdelning utaf utlåtandet. Enligt hvad af de Utskottet meddelade protokoller inhemtas, har i afseende på de af motionärerna föreslagna Statsbidrag dels från Dalarne till Westerås och dels mellan Fahlun och Gefle yrkats att Rikets Ständer, vid beviljandet af understöd utaf allmänna medel för en jernvägsanläggning från Dalarne, måtte bestämma jernvägens utgångsoch ändpunkter, samt att dessa borde blifva Fahlun och Gefle, hvarigenom Statsbidragets belopp kunde, från den af Utskottet tillstyrkta summa af 2,840,000 R:dr, nedsättas till 1,600,000 R:dr; varande för öfrigt, till stöd för den inom dessa Stånd uttalade åsigt om jernvägens anläggning mellan nämnde städer hufvudsakligen anfördt: att densamma, i sådant fall, komme att blifva 5 mil kortare, än om den skulle ledas till Westerås; att provinsen Westmanland, för hvilken den ifrågavarande jernvägens anläggande, mellan Dalarne och Mälaren skulle företrädesvis blifva fördelaktigt, i sednare tider åtnjutit betydliga understöd af allmänna medel för dervarande kominunikatious-väsendets förbättring; att deremot provinsen Gestrikland och östra delen,af 4 Slals-Ulskollcls Memorial, N:o 334.