Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Resolutionen den 3 Mars 1803, kopparräntan nedsattes från hvart 8:de tili hvart 10:de Skeppund, tillika blifvit bestämdt, alt Bergslaget skulle, efter fullt markegångspris, lösa samtlige kolräntorne, med undantag af kronans behållna hemmansränte-kol, för hvilka lösningspriset skulle, med 2 sk. årligen per stig, förhöjas, intilldess markegångspriset upphunnits; men för hvilka sistnämnde räntekol Bergslaget äfven erlade fullt markegångspris, emedan skillnaden mellan detla pris och det progressiva lösningspriset tillfölle hyttegarne under benämning af »hyltereveny»; att Bergslaget, som alltså löste alla kolräntorne efter markegångspris, ej hade annan nytta eller förmån af dessa räntor, än att säkrare kunna påräkna kolbehofvets fyllande för koppartillverkningen, hvilken fördels bibehållande dock vore oundgänglig för kopparverkets bestånd, åtminstone så länge detsamma betungades med tredubbelt högre skatt än andra bergverk; att, då koppartillverkningen, som åren före 1844 utgjort 2,400 å 2,300 Sk® årligen, sedermera, eller åren 1846—1849, betydligen stigit, nemligen till 3 å 4000 Sk® och derutöfver, så vore den koltillgång, som erfordrades blott för den af Bergs-kommissionen antagna årliga produktion af 2,500 Sk®, efter 15 stigar för hvarje Sk®, och således 37,500 stigar, ganska knapp för behofvet, hvadan det vore af högsta vigt, att kolräntorna bibehöllos, på det kol måtte kunna påräknas jemväl från skogar något af - 14 Stals-Ulskotlets Utlåtande, JVs 64, Litt. B. iägse från kopparverket, helst koppartillverkningens ökande utöfver sistnämnde qvantitet vore enda vilkoret för möjligheten af bergsbrukets fortsättande utan förlust; förmälande Bergslaget slutligen sig ej kunna afstå sin rätt, att fortfarande erhålla kolräntorna in natura, så framt icke Bergslaget, genom kopparräntans förmedling till hvart 30:de
Verldsriglningen är nu en gång gifven, den måste fullföljas, men om den skall åter lugnas, dess utveckling fortledas till harmonie, så måste ej den ena sidan af lifvet försummas, utan båda, — den inlelectuella och moraliska såväl som den materiella sidan — lika vårdas. Det är också på grund af denna åsigt, vi se nu andra länders styrelser, såväl Preussen sora isynnerhet f. n. Österrike göra de otroligaste ansträngningar för alt förskaffa folket tillfälle till materiella fördelar, hvilket bemödande äfven framkallat dessa gigantiska jernvägsföretag, dessa försök lill öpnande af en mängd nya ångbåtskommunikalioner m. m. och delta allt för Stats-kassans räkning, ehuru Österrikes finanser visst icke äro i något blomstrande tillstånd. Men man bar nogsamt lärt sig att inse, att det allmänna ekonomiska välståndet ändå är basis för ett folks belåtenhet och lugn, och alt de enda möjliga föreningspunkter omkring hvilka de politiska splillringarne kunna förenas, äro de ekonomiska frågorna. Som äfven Postinrältningarne tillhöra dessa kommunikations-anstalter, dessa befordringsmedel, som äfven äro befordringsmedel för välstånd och trefnad, så har man under sednare lider också åt deras ändamålsenliga utveckling egnat en stor upmärksamhet. Under loppet af dessa tvenne sednare åren har postinrältningarne i utlandet onekligen gjort större framsteg än under de Irenne sednast förflutna decennierna. Sverige njuter ett lyckligt lugn inom sina gränsor, och månne det icke är skäl, ali man under lugnets dagar företager de ekonomiska förbättringar, de förändringar inom sjelfva det administrativa gebietet, som kunna gifva folket välstånd och trefnad, och äfven såmedelst vagga de politiska striderna till hvila. Må man vid denna frågas behandling påminna sig, att folken ega rätt, att anse hvarje upskjuten dag, som kunnat bereda dera trefnad och belåtenhet, äfven för en dem undanhållen! Här har äfven under diskussionen blifvit anfördt, att Statskassan icke kan undvara postintraden, emedan denna inkomst år i Statsbudgeten beräknad.
Förskräckt rätade hon upp sig med själfbevarelseinstinktens hela kraft och såg in i två varma vackra ögon, i hvilka låg en så öm medkänsla och på samma gång uppmaning till själfbehärskning, att hon med ens blef sig själf igen. Lite hvar kände sig lättad, då kyrkoherden sade amen, och ännu mer då han slutat det långa salfvelsefulla talet, i hvilket han trasslat Om det händt ibland ändå; Någonting högst oumbärligt För din framgång, kära vän, Fast det gör din (hur förfärligt!) Undergång mer säker än; Till hvad snart sagdt allting finnes — Löst och fast och stort och smått; Hvad sin första tärnan minnes, Så i hydda som i slott; Tonkonstnär, som går på djupet; Hvem fick säkert mången gång Innehållet sitt utsupet, Under skämt och glam och sång? Två som till de gröna höra (Högst nervös är en af dem; Hvad det ståndigt måtte göra, Så den darrar i hvar lem?) Vapenrock för mödans söner; En preposition helt visst? Hvad det är som taket kröner? Hvad bestiges af turist? Idun Stockholm, Iduns Tryckeri Fredagen den 20 augusti. Prenumerationspris pr år: Idun ensam _ kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl. » Barngarderoben y&gt; Byrå: 5 5 3 3 Redaktör och utgifvare; Klara södra kyrkog. Allm. telef. Rikstelef. FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Nnrdling. Aktiebolag. Utgifningstid: hvarje fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » Lösnummerpris 15 öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. 1 V å r a landshöfdingsfruar. Julia Malmborg E skulle hafva kunnat herbergeras i en enda våning.
Jag anhailer blott i ödmjukhet, at det tillägg til Nidderjkapets och Adelns beflut af den 24 Februarii, rörande ?.ccorcls ersättning för f. d. Swensta Gardets OKcerare och de likaledes til indragning föreflagne Lsgo-Mroner af LifGardet til Häst, ma göras, och gälla afwen för mig och flere, hwilka äro i samma författning, sä ar lika rättwisa wederfares dem, som äro i enahanda belägenhet, och at ^ccoräs ersättning kommer at äga rum wid förefallande transport, befordran eller afgång: utbedjande mig i öfrigt at detta mit wördsamma klemorial til Högloft. Stats-Utskottet mä warda remitterat, sä framt icke Högloft. Ridderstaprr och Adeln finner skäl antaga, at en fräga i samma amne ma blifwa lika behandlad, och äga lika afseende, som hwad för fi d. Kongl. Swensta Gardet och de til indragning föreflagne Lsguakroner af Lif-Garder til Häst, blifwit eller blifwa af Riksens Högloft. Ständer beflutit, och at i detta fall Ridderstapets och Adelns afgörande i förewarande amne, mä de öfrige Uesxeckivs Riks-Stan den communiceras.
Marskalken hemställde, om icke, sedan Kongl; Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående beviljande af ett Lånebiträde af 200,000 R:dr Banco TransportSedlar, till understöd för Götheborgs Stad, blifvit d. 23 dennes till BancoUtskottet remitterad, samma Utskotts den Den 2 5 Majk 22 sistledne April afgifne samt den 27 3 sams ma månad förmiddagen på bordet lagda Betänkande i Iräga om hegardt Lånebiträde af Banquen till Götheborgs Stad,! kunde återremitteras till bemälte Utskott, för att deröfver, i sammanhang med Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Proposition, förnyadt Utlåtande afgifva* hvilket bifölls, Upplästes till justering ExpeditiönsUt^ skottets insända Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl, Majit om Skjutsväsendet och de i detta ämne nu gällan-, de Författningar. Herr von Schulzenheim j David, den äldre: Hvad Oeconomi® Utskottet behagat anföra om nyttan af Forvagnar är ganska rigtigt* men som Utskottet derjemte tror, att Gästgifveri-skjutsen bör fortfara, kan jag ej underlåta anmärka, det jag ej förstår, huru dessa stridiga idéer kunna med hvarandra stå tillsammans. En större tunga för jordbruket finnes ej, än den olycksaliga skjutsnings>skyldigheten. Det är bevist, att Hålloch Reserve skjutsen dagligen borttager 4000 dagsverken, eller omkring en och en half million om året. Utom den dyrbara tid, som genom detta onus förslöses, medför det tillika oseder af hvarjehanda art, väcker hätskhet och parti anda emellan Stånden samt utsprider härjande sjukdomar och gifver i synnerhet åt den veneriska smittaa en förökad fart* och när hela den civili - Den 25 Maji. * 6erade verlden är befriad ifrån denna Landsf plåga, så måste det vara tid att äfven i Sverige med alfvar tänka på ett förslag till dess afskaffande
De beslöto nemligen, att nu anställa en räfst, som varit både rättvis och statsklok, om den bragts å bane vid den föregående riksdagen; men som just blef motsatsen, sedan sista ständers frikännelse och hyllning mellankommit, så väl i afseende på vexelvingleriet som Adolf Fredriks thronafsägelse, jemte hvad dermed stod i sammanhang. Allmänheten förskräcktes, då den såg den osäkerhet, hvarmed alla förhållanden hotades, enär intet beslut hölls i helgd, ingen gräns var satt för efterräkningar och ett bland de väsendtligaste vilkoren för samhällets bestånd – «laga kraften« – gjordes beroende af utgången på nya omröstningar i samma sak, hvilka kunde fortsättas i oändlighet. Hattarna, hvilkas enda, men under lagliga omständigheter alldeles tillräckliga försvar låg i föregående ständers frisägelse, funno sig ohjelpligen förlorade, till välfärd, heder, ja till lifvet, derest frikännelsen upphäfdes och deras hämndlystne dödsfiender intogo domssätet. Hos sin dittills osviklige bundsförvandt, Frankrikes ambassadör, fingo Hattarna nu, till råga på sin bestörtning, intet annat råd, än att de måste kasta sig obetingadt i sin egen konungs armar, emedan konungen af Frankrike hädanefter ville hafva endast med honom att göra. Ambassadören, grefve de Vergennes tröstade dem dock dermed, att franska hofvet på förhand affordrat konungen en bestämd utfästelse, att, utan afseende på förflutna synder, med synnerlig huldhet och nåd omfatta dem, såvida de slöto sig till och understödde honom. Så, som bågen nu blifvit spänd mellan de begge hufvudpartierna på riksdagen, var ej att tänka på en försoning dem emellan, änskönt endast den kunnat rädda begge och sätta ständerna i stånd, att hålla konungadömet inom skrankorna.
Beträffande åter försäljningen af Kungsgårdar och Officers Boställen, så hafva Utskotten, som funnit det härom framstäldte Förslag förtjena synnerlig uppmärksamhet, trott sig böra tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, att, till utrönande, huruvida de fördelar, som genom en sådan försäljning voro att förvänta, icke skulle möjligtvis kunna uppvägas af några härvid mötande betänkligheter, hos Kongl. Maj:t anmäla derf underdåniga önskan, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder öfver dessa så ganska vigtiga ämnen af vederbörande infordra alla nödvändiga upplysningar, på det Rikets Höglofl. Ständer vid deras nästa sammankomst måtte blifva i tillfälle, att ifrågavarande Förslag till närmare öfvervägande upptaga. Jämväl hafva sammansatta Utskotten funnit de öfriga ämnen , sorn Memorialet innefattar, visserligen förtjena Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet, men tillika ansett dem vara af så - 536 Stutsoch Banko-UtskottensBetänkanden. clan beskaffenhet, att de icke kunna komma undet sammansatta Utskottens behandling; och har äfven ett och annat af dem vid innevarande Riksdag redan undergått Rikets Höglofl. Ständers granskning. Detta allt underställe* vördsamt Rikets Högloll. Ständers närmare ompröfvande. En .Leda-: motr. serskilda tanka hifogas. Stockholm den 16 Maji aSt8* Afskrift. ' Litt. A. Vördsamt Memorial! Högldfl. Statsoch Banko-Utskottens förec ade afdelning till Finance-Ärendernes beredning, har bemödat sig, att stadga och, om möjligt vöre, förbättra Sedelmyntets värde; men alla försök i denna väg torde till större delen blifva fruktlöse, eller föga beståndande, så länge vi för Brödfödan, och flere victualie persedlar, förblifva till grannar oell Någrannar skattskyldige, samt då ännu Consumtionen i Riks-balancen vida öfverstiger produetionen.
Fast man var en lofvande akademist, skall ingen tro, att man hade lätt att med sin person komma det nära, som var fint och upphöjdt och vackert ... fina ord, fina manér, abandon, säkerhet, allt det där som fina kvinnor förstå att hålla sig unga och vackra med. Och om man kom i beröring med sådana damer, brydde de sig icke om en – bry sig om en linhårig bonde Det förtänkte han dem inte, snarare tvärtom. Men det fanns två ... Galning, gå inte och dröm där. Den ena fick du, den andra var större och vältaligare och så fin som en gyllene solstråle – den fick du bara se på. Liksom du icke fått fint och godt och stort nog, mer än godt, fräcke Bergslagsbo ... Högfärdig har du alltid varit, antingen en prinsessa eller ingen ... Tja. När han nu slutade måleriet, så var det väl meningen att ... Meningen – han börjar släppa det där gudliga pladdret – öde är det. Folk som lyckas vilja naturligtvis aldrig höra talas om öde, de vilja så gärna tro, att det är deras egen kraft. De andra, de misslyckade, de skrika på öde. Men på det viset blir man ju aldrig klok på saken. Dragas människor med i ens otur, ropa de genast på oduglighet; stå de utom hela affären kunna de vara mycket förstående. Hvad skall man tro? Nåja – rent ut, han har gått till det praktiska lifvet, och där gör han icke furore med sina artistiska kunskaper. Det kryper fram långsamt – som för de flesta. Men han vill lyckas bättre än de flesta! Bara högfärd – eller kan det vara ambition, hvilket? Ett faktum är, att han icke förmår rivalisera med de pomaderade mönsterskoleleverna, som hänga öfver disken med sina profportföljer fulla af den uslaste uselhet, som framkläckts af färg och papper och med en till den grad sublim visshet om öfverlägsenhet, att den helt och hållet kufvar arbetschefen. De få i sina alster en släng af virtuositet, en afrundad piff, ett beställsamt, gladlynt »på god tro», ett visst lagom, som är oefterhärmligt. Det kommer af att se målet så nära inpå näsan, att man utan att genera sig, sätter in sin bästa kraft.
Drake inför edra ögon, då har ni vakat förgäfves. Ja, kapten, fortfor Sigurd och slog sin hatt i bordet, – kanaljen har runnit oss som en ål ur händerna. Det är förargligt, men jag kan icke hjelpa det. Slutet blir, att vi måste taga honom på öppna sjön. Hör blott Men, för tusan, ni småler, kapten! Nå, om motgången just icke är så stor, att man bör hänga sig för den, så är den likväl icke att skratta åt. Vi försummade icke en minut: vi anlitade segel och åror, och karlarne rodde så att svetten lackade, men ändå kommo vi för sent, så harmligt! bara några ögonblick för sent, och derför återvända vi nu med tomma händer ... – Nåväl, vi skola då taga honom på öppna sjön, sade Vanloo. – Men innan du omtalar, huru du gått miste om en fånge, vill jag berätta, huru tvenne andra råkat i mina händer ... – Hvad menar ni, kapten? Vanloo berättade nu, huru han återfunnit sin mor och syster. Sigurd omfamnade honom och glömde i glädjen och öfverraskningen hela affären med Scylla, tilldess Vanloo slutligen påminde honom om densamma. – Nej, nej, nu ge vi Drake fan, kapten utbrast han; – hvar äro er mor och syster? Jag vill se dem. – Tålamod min vän Du unnar dem väl en behöflig hvila, medan du aflemnar din rapport ... Huru är det nu med Scylla? – Med Scylla är det nog bra; hon badar fri och välbehållen sin bringa i Östersjöns vågor. Nåväl, kapten, jag vill berätta, huru det aflopp. Vi närmade oss efter en skarp rodd Scyllas ankarplats. Det var så mörkt, att vi med svårighet letade landkänning, men just då vi tagit in seglen, ombundit årtullarne, gjort vapnen i ordning och med våra fem båtar, sida vid sida, närmade oss det ställe, der vi visste, att den skulle ligga, får månen för första gången under hela resan det infallet att visa sitt runda ansigte mellan två molntappar.
Man har vidare gjort anmärkn. mot ordnandet af undervisningstimmarne. Det är en sak som bäst ordnas genom öfverenskommelse mellan lärare, lärjungar och målsmän, och som ingen skolordning, den må vara hur fullständig som helst, någonsin kan ordna. Af allt detta drar jag den slutsats, att R. o. Ad., på sätt den siste värde talaren tillstyrkte, icke bör instämma i de öfriga Stms beslut att aflåta en underd. skrifvelse. Äfven jag skulle önska många ändringar i dessa stadgar, men jag tror icke, att de låta verkställa sig på denna väg. Högv. PresteSt:t har för sin del beslutat det tillägg till skrifvelsen: att de som erhålla i updrag att granska nu gällande stadga skulle vara »erfarne vetenskapsoch skolmän». Ett sådant tillägg anser jag vara alldeles olämpligt; ty man bör väl förutsätta att regeringen icke lemnar ett sådant updrag åt andra 81 Den 18 Ja n nar i. än vetenskapligt bildade män. Ett bevis på den mindre lämpligheten af sådana skrifvelser sora denna är, att inom det Stånd, nemi. BorgareSt., som med största ifver förordade en underd. skrifvelses aflåtande 1848, nu flera röster höjt sig emot en sådan. Det var nemi nja Riksdagsmän, som icke hade någon aning om 1848 års skrifvelse. Man ser häraf, huru lätt den ena Riksdagen kan komma att begära ett, och den andra ett annat. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: I motsats mot de båda sista talarne får jag anhålla om bifall till Betänk. Denna fråga har, enl. hvad Betänk, utvisar, blifvit återremitterad från detta Stånd just i syftning att få ett sådant förslag, som det Utsk. här afgifvit. Redan 1848 anhöllo R. St:r hos K. M. om förändring i styrelsen öfver elementar läroverken, och behofvet af en sådan förändring är allmänt erkänd. Det behöfver så mycket mindre här utvecklas som 3 Stånd redan bifallit Betänk, och för öfrigt troligen hvar och en af R. o. Ad. redan fattat sin opinion i frågan.
Verkets handlingar nedlägga bevis, huru ändringarne i Reglementet tillkommit, så vida sådant kunnat när som helst genom formenlig åtgärd äga rum; likasom å en annan sida det af den tagne åtgärden sig företett, som skulle Förvaltningens en del Ledamöter, KommendörKapitenerne Kreuger och Servais samt AmiralitetsKammarRådet Elers, hvilka, jemte Chefen, ContreAmiralen, Grefve Cronstedt samt KammarRådet Widin, närvarit i Förvaltningen den dagen, vid hvars Protokoll det omförmälda conceptet fastades, hafva åtminstone då erhållit underrättelse om de gjorda förändringarna och det oaktadt åsidosatt all underdånig anmälan om hvad sålunda obehörigen förelupit; men deremot låtit under flera veckor derefter utdelningen af det tryckta Reglementet fortgå och fulländas; Ty och ehuru, i sammanhang med dessa förhållanden, tillika inlupit de omständigheter, att ett vittne, Kamereraren Kålberg, edeligen betygat sig vid den tid, då till Förvaltningens förr nämnda Protokoll den underdåniga skriften af ContreAmiralen, Grefve Cronstedt genom Protokollsföranden fogades, hafva ibland denne sednares å bordet i Förvaltningens Kansli hafda handlingar läst en med Grefvens och ContreAmiralens handstil skrifven uppsatts, till innehållet instämmande med det af Protokollsföranden, vid skriftens fogande till Protokollet, uti detsamma tillika införda tillägg om Reglementets återsändande till KrigsExpeditionen och af Grefvens och ContreAmiralens anmälan - R. St. Just. Ombudsm.
Afgiften skall, i den ordning särskildt stadgas, erläggas vid det mönstringstillfälle, då befrielse sökes, och uppbäres å landet af Kronofogden och i stad af vederbörande Kronouppbördsman, under enahanda redovisningsskyldighet, som för Kronans öfriga uppbörd eger rum; men af den, som, på sätt i mom. 3 af nästföregående § sägs, efter mönstringen söker omförmäida befrielse, bör afgiften i länets Ränteri nedsättas vid samma tillfälle, då den underdåniga ansökningen lill Konungens Befallningshafvande inlemnas. § 17. Beväringsskyldig, som erlagt afgift för vapenöfningsfrihet, men uppbådas till sådan tjenstgöring, som i § 10 förmäles, innan vapenöfning med den klass han tillhör försiggått, återbekommer, om han tillhör första klassen, hela afgiften, och, om han tillhör andra klassen, hälften af densamma. O/n påföljd för utebli/vande från mönstring eller tjenstgöring, och om laga förfall. § 18. Morn. i. Beväringsskyldig, som utan laga förfall uleblifver från mönstring eller, sedan han blifvit inmönstrad, obehörigen undandrager sig den tjenstgöring, som honom åligger, skall, derest han undanhållit sig från första årets möte, i beväringen qvarstå under fem år, och, om han försummat andra årets vapenöfning, under fyra år, räknade från och med det år, då han sin berörda skyldighet rätteligen fullgör, och vare derjemte underkastad den för sådan försummelse stadgade vitesbot samt äfventyr alt varda på egen bekostnad hemtad. De sålunda tredskande eller försumlige öfverflyttas, der de tillhöra första klassen, till nästa års första klass, och om de tillhöra andra klassen, till nästa års andra klass. Mom. 3.
Från Uögvördiga Preste-St ån det har blifvit till Stats-Utskollet remitterad en motion af Herr Prosten halin, hvaruti anföres: att, vid indelningsverkets början, Torps Prestgård på Dalsland blifvit roterad, utan tvifvel af den orsak, att den då var indelningsstat» till Pastor i Färgelanda; att Torp sedermera blifvit Pastorsbol, men likväl icke kommit i åtnjutande af den rotefrihet, som tillkommer Pastorsbolen i Riket, samt alt likväl rotefrihet derför blifvit hos 1826 års Rotejemknings-Comité ifrågastålld, men afslagen af det skäl, att Hyllning »f annan rotering, ån den, som besvärar Capellans-bostållen, nämnde Comilés befattning icke tillhörde, hvarföre Herr Prosten nu velat draga berörde ärende under Rikets Ständers pröfning, med anhållan, att, om Rikets Ständer anse nämnde Prestbol böra befrias från den åsätta roteringen, underdånig skrifvelse härom lill Kongl. Majit, med begäran om Dess Nådiga fastställelse derå, matte afgå. Vid remiss af denna motion, har Herr Biskopen m. m. Hedrén förklarat sig så mycket heldre instämma i motionen, som Herr Biskopen Ilade sig bekant, att Pastoratet, med 1800 invånare, år till loin förmonerne, sorn bestå al 55 tunnor kom, ett bland de minsta, sorn finnas; hvarförutan ett skål till den sökta befrielsen vore, att, då Torp afskiijdes från Färgelanda att utgöra ett eget Pastorat, det Stomhemman, som anslogs till Prestgård i Torp, bordt blifva från roteringsskyldighet frikändi, hvilket dock då sfglömries; och halva Herr Biskopen 111. 111. Agardh och Professorn 111. 111. Morén häruti instämt.
Sec re t. tillkännagaf, att förslaget i denna punkt blifvit afslaget af BorgareSt., och i BondeSt. blifvit hvilande.' Frih. Tersmeden. "Wilh.: Del kan för resultatets skull vara likgiltigt, huru R. o. Ad. afgör frågan, sedanden är afslagen inom ett Stånd; men utgående från den princip, alt jag vill bifalla alla förslag, som lända till utvidgande af representationsrätten och motsätta mig alla förslag, som strida deremot, skulle jag önska, att R. o. Ad. äfven ville afslå denna §, som är en inskränkning i den gamla §:ns innehåll, då nu föreslås, alt ingen är valbar, utan att hans bruksrörelse uppgår i tillverkningsvärde till i5oo r:dr. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer äfven i afslags yrkande på den grund, alt det Stånd, som saken angår, ogillat förslaget. Förslaget i i y:de punkten blef af R. o. Ad. afslaget. 18 punkten. Föreslaget tillägg i fråga om riksdagsfullmäktigs uteblifvande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att förslaget i denna punkt hufvudsakligen anginge ett förhållande, som inom PresteSt. skulle uppkomma, ifall Ståndet antoge det i 16 punkten upptagna förslag, hvilket R. o. Ad. ansett böra hvila, tills underrättelse ankommit, huru PresteSt. afgjort detsamma. Hr von Troil: Jag kan icke annat finna, än att den nu föredragna §:n är lika lämplig att antaga, antingen den gamla redactionen af i3 §:n bibehålles eller icke. Universiteten äfvensom bruksdistricten skola vara representerade, så1, väl efter gamla, som nya redactionen; och jag får derföre tillstyrka bifall till förslaget. I anledn. häraf, upplästes förslaget i i8:de punkten, så lydande: 16 §:n Riksdagsordningen.