Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmägtige hafva icke kunnat linna annat än att ordet: verkelig Justitieombudsman efter Sven* eka språkets ordbestämning uttryckte det begrepp, att ders till Justitieombudsman förordnade efterträdaren skulle vara verkelig JustitiasOmbudgman, innan val af hans efterträdare borde komma i fråga och att han som sådan icke kunde anses förr , än han erhållit del af ProtocollslJtdraget och befattningen verkeligen emottagit, om annars detta verkelig, som endast på åberopad® ställe i Instructionen finnes närnndt, icke endast är ett tomt ord, utan både förstånd och mening. Hafva Fullmägtige häruti misstagit sig, så synes mig misstaget vara mera Författningens, än Fullmägtiges fel. Emedlertid lära Fullmägtige åtminstone icke ge. norn nämnde uppskof kunna anses hafva föregripit fina principaler i deras åtgärder. Det är således anmärkningsvärdt, att samme adle Friherre, som med en tactik , hvilken är honom så egen, *å6om en kränkning af Rikets Ständers rätt, till allmänt åskådande framställt Fullmägtiges för långt utsträckta åtgärd i förra händelsen, eller att utfärda ett Protocollgutdrag, hvilket Konung och Siänder uti en allmän Författning dem anbefallt, med icke mindre ifver klandrat Fullmägtige, för det de icke gått ännu längre i sednare fallet, eller skridit till ett ordenteligt val. Likväl lärer det icke kunna neka?, att det är endast i följd af ? Den 3 Oclober /, rn. denna utaf Fullmågtige icke vidtagna åtgärd, som Rikets Högloflige Ständer, förmedelst den afsägelse hvilken under tiden mellankommit, nu komma i tillfälle, att lagligen besluta om Bytt val af Justitieombudsman. Det är ej genom ett sådant handlingssätt, sorn principalers rätt blifver för nära trädd, eller Rikets Ständers förtroende missbrukade, och den dom en annan värd Ledamot, Herr Roos med ett tnagtspråk redan i förväg behagat fälla öfver Fullinägtige, lärer åtminstone häraf ej hämta ett stöd.
I den händelse fordringen grundar sig på löpande förskrifning och borgenär, på grund deraf, kan åtkomma gäldenärs person, beror det nu mera icke på domaren att, jemlikt 9 § i 8 kapitlet Utsöknings-balken, pröfva, huru - 29 huruvida gäldenär bör i bysättningshäkte qvarhållas, utan är denna pröfvorätt nästan helt och hållen öfverlemnad åt gäldenären sjelf, på så sätt, alt lian, medelst begäran om konkurs och afläggande af boupplecknings-ed, förskaffar sig friheten, för att återvända till sitt hem, ofta utrustadt med betydlig lösegendom, som, emot 1835 års förordning, icke kan åtkommas. Att dessa förordningar förslappat allmänna krediten och haft och komma att hafva menligt inflytande på handel och näringar, samt att förenämnde boupptecknings-ed, stadgad såsom vilkor för frihet från häkte, medfört och medför betänkliga följder, är obestridligt. — Här är icke stället att påyrka någon rättelse i samma stadganden; dock torde allernådigst mig tillåtas föreslå större publicitet åt de afhandlingar om lösegendom, hvilka auetoriseras af 1835 års förordning. För närvarande inlemuas dessa handlingar till domstol och Kronofogde-kontor. Vid den förra äro ofta endast domaren med några få nämndemän närvarande och å Kronofogde-kontoret endast Kronofogden. Sålunda blir afhandlingen föga känd, och något bevis rörande en persons lösegendom, i likhet roed ett sådant som af domare meddelas öfver de gravationer som vidlåda en fastighet, kan icke erhållas. Ingen annan utväg återstår således, i min tanka, än att genom allmän kungörelse, åtminstone inom Länet, upplysa allmänheten om de köp, sorn jemlikt 1835 års förodning afslutas; i hvilket ändamål köpare borde föreläggas alt, inom viss tid, inlemna afhandlingar till Eders Maj:ts Befallningshafvande, som i allmänna kungörelser tillkännagaf förhållandet. Det tros visserligen att stöldernes antal ökats, sedan straffbestämmelsprne i någon mån undergått ändring. Att fängelserna öfverallt äro fulla och snart otillräcklige för fångpersonalen, är ett ojäfaktigt bevis derpå, att brotten årligen tilltaga.
Samma Utskotts Betänkanden: N:o 45, i anledning af väckt motion om permission för hälften af arméen emellan mötestiderna och då annan aktiv tjenstgöring icke ifrågakommer m. m.; N:o 46, i anledning af väckt förslag om tillägg i Militie-boställs-ordniu gen; och N:o 47, i anledning af väckt motion i fråga om moder-församlings rösträtt vid tillsättande af Komminister i annex-församling; Godkändes. Den 26 Februari. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 18 och 21 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 12, i anledning af väckta lörslag till dels upphäfvande eller inskränkning af börds-rätten, dels annan förändring af lagarne angående börd, dels ock upphörande af nabos och frälserälts-egares lösnings-rätt, biföllos de 3:ne första punkterna af hvad Utskottet tillstyrkt; hvaremot de 3:ne öfriga punkterna, på grund af deremot gjorda anmärkningar, af Ridderskapet och Adeln återremitterades. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannäninde den 21 dennes på b ordet lagda Utlåtanden: N:o 31, i anledning af vackt motion, angående nedsättning uti de åtskilliga hemman på Wisingsö åliggande utskylder; N:o 32, angående utbetalning af det för ombyggande af Långebro vid Christianstad under sednaste Riksdag beviljade Stats-bidrag; N:o 34, i fråga om medels anvisande för år 185 7 till National-musei byggnaden; N:o 35 i anledning af väckt fråga om skattläggning af f. d. Kronoparken^ Rälla Tall, Sörby Tall och Lindby Tall på Öland; samt N:o 36, angående väckt fråga om afskrifning af f. d. Kronofogden Chr. Öhboms uppbörds-balans. hot.-Utdrag den 28 Februari i85T. 219 S. D.
Här stå mörkhyade, svartögda pojkar – sådana man kan se dem på Murillos dukar – pigga pysar med aflagda karlhattar, ärfda från papporna, på sina krusiga, svartlockiga hjessor, här stå små flickor med svarta dukar öfver hufvud och hårpiskor, och större gängliga jäntor i slynåren med små lindebarn på armarne, hopar af barn i alla åldrar, så många som om bergsknallarne varit endast bördiga åkerland, som kunde gifva föda åt alla dessa, gapande små munnar, i stället för att vara kala klippor, der getterna knappast kunde leta fram några magra grässtrån. Skratta och flina, göra de, och alla titta de på disken, så att ögonen kunna rulla ur ögongroparne på dem, de sticka sina smutsiga, vårtiga fingrar ner i fickorna på de hoplappade byxorna, de gräfva i gamla utslitna läderbörsar, de leta i klädningsfickor, men förgäfves slantarne äro och förblifva borta. Då bida de tiden an och de vänta ej förgäfves, ty snart kommer der en matador, och snabt löper det rykte ikring, att Giovanni har två (säger 2) soustycken. Det kan man för resten se på honom, han går rakt fram till disken, hvisslande litet smått, och helt spanskt lägger han sin högra labb på en hög knäck och sin venstra på en karamell och lägger sedan de nötta kopparmynten i köpmannens öppna hand. Nu blir det trängsel kring honom, skall jag säga, han bestormas med böner, han erinras om alla välgerningar han rönt snart sagdt från den dag han föddes till den dag som nu är, men han tar saken lugnt. Möjligen ger han – som andra kapitalister – en stump af karamellen, sedan han slickat på den, åt någon stark krabat, som kan vara nyttig att hafva till vän, men största delen för han med en obeskrifbar min af gastronomiskt välbehag in i mun med den svartleriga handen.
K 14- ”NVw !l-» 14. Kanslibetjeningen i Stats-Utskottet, angående särskilda gratifikationer till åtskilliga tjenstemän — 4 1 143 b. 18 Juni b. 18 Juni g. 19 Juni b. 18 Juni » i Statsoch Ekonomi-Utskottet, om förskott å arfvodet för Sekreteraren 4 2 1 b. 16 Mars b. 3 Mars b. 7 Mars b. 7 Mars » i Dito Dito, om bestämmandet af arfvodet för Sekreteraren 4 2 15 b. 9 Juni b. 9 Juni b. 9 Juni g. 9 Juni » i Statsoch Banko-Utskottet, om arfvode för Sekreteraren. 4 2 14 b. 4 Juni b. 4 Juni g. 6 Juni g. 4 Juni » i BevillningsLagsamt allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, om arfvode åt Sekreteraren — 5 2 8 b. 7 Juni b. 7 Juni b. 8 Juni b. 7 Juni » i Bankosamt allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, om arfvode åt Sekreteraren 6 2 1 b. 12 Juni b. 13 Juni b. 12 Juni b. 12 Juni » i Lagsamt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskot. tet, om arfvode åt Sekreteraren 7 2 29 b. 18 Juni b. 18 Juni b. 19 Juni b. 18 Juni » i Expeditions-Utskottet, om aflöning för den någon tid efter riksdagens slut, samt om gratifikationer åt extra biträden, m. m 10 2 6 b. 14 Juni b. 14 Juni g. 14 Juni g. 14 Juni Kapellpredikanter, angående förbättring af de svagast aflönades vilkor i 4 1 66 f.2 Se Åttonde HufvudTiteln. Karteverk, Rikets Ekonomiska, om anslag till i 4 1 60 4 » Rikets Geologiska, om anslag j Se Sjette HufvudTiteln. till i 4 1 60 36 Register öfv. Bih. t. R. St. N:o N:o 1 Sid.
Utskottet kan destomindre föreställa sig, att bergslags-intressenterne, vid numera förändrade förhållanden, skola motsätta sig en sådan reglering, sorn dermed ingalunda kan alses att tillskynda bergslaget någon förlust, eller minskning af de förmåner, de för närvarande åtnjuta, utan endast alt genom Statens mellankomst bereda de skaltskyldige en lindring; och härvid torde jemväl böra erinras, att, enligt den af ofvanbemälöe kouunitlerade yttrade åsigt, Staten, på grund af det med silfververkets delegare, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 September 1829 träffade aftal, torde vara lagligen berättigad att, emot tillhandahållande åt bergslaget af årliga värdet utaf den spanmåls-qvantilet, som motsvarar skillnaden emellan 1,100 tunnor span mål och den bildade ränte-ersättningsfondens afkastning, när som helst återtaga dispositions-rälten öfver de under arrendet inbegripna räntorna. — Då emellertid, för åstadkommande af en förändring i nu bestående förhållanden, det synes nödvändigt icke allenast att bergslags-intressenterne varda ytterligare i ämnet hörde, ulan jemväl, under förutsättning alt något hinder å bergslagets sida ej vidare möler, att vederbörande embetsmyndigheter erhålla tillfälle att afgifva yttrande i (råga om sättet och ordningen för samma förändrings verkställande, hvartill Utskottet, i frågans ännu outredda skick ej tilltror sig att uppgöra något antagligt förslag, kan Utskottet följaktligen ej i vidsträcktare mån understödja förevarande motion, än genom hemställan, alt Rikets Ständer, jemte tillkännagifvande att de, för sin del, anse med billigheten öfverensstämmande, att de räntegifvare, hvilkas räntor äro anslagna tili Sala silfververk, må komma i åtnjutande af ränteförenklingens förmåner, underdänigst anhålla, det Kongl. Maj:l täcktes i Nåder vidtaga sådana förberedande åtgärder, som för detta ändamål finnas erforderliga, samt derefter till Rikets Ständer aflåta Nådig framställning i ämnet.
Med fästad uppmärksamhet på det högst betydliga belopp, som vid 1822 års slut af Discont-Verkets fordringar var i Landet utestående; synes man kunna antaga, alt den faststälde utredningstiden af 5 år varit nog korrt beräknad; ty om ock en eller annan af nu varande Gäldenärer kunnat utan särdeles olägenhet, inom den faststälde tiden, sine Discont-skulder gälda, men antingen af mindre ordentlighet eller tilläfventyrs för att undgå afhända sig en egande faslighet, dermed fördröjt, i förhoppning må hända på det anstånd han förmodat genom Rikets Höglofl. Ständers mellankomst kunna vinnas; så toi’de man i allmänhet kunna taga för gifvet, att hos större delen verklig oförmögenhet lill skuldcrnes gäldande inom den föreskrifne tiden varit till dröjsmålet vållande, och att, med andre åter, det förhållande skall inträffa, att de genom utmätning och försäljning af deras egendom, ofia till så låga pris, att beloppet blef till skuldens betäckande otillräckligt, försättas alldeles ur stånd att utöfver hvad derigenom för tillfället för DiscontVerken vinnes, någon vidare afbetalning åstadkomma. I betraktande af så val desse allmänna förhållanden, som hvad Herrar Fullmägtige i ämnet utredt, samt ledde af enahanda bevekelse-grunder, hvilka på sätt ofvanberördt är förmått Rikets Höglofl. Stan - ioo Stats-Utskottets Betänkan den. der vid förra Riksdagen, att oaktadt de dermed förenade uppoffringar för det allmänna, Disconterna förStatens räkning öfvertaga, hafva alltså Utskotten äfven lör deras del, nu trott allmänna ställningen, omvårdnaden för betryckte medborgares belägenhet påkalla Rikets Höglofb Ständers bifallande uppmärksamhet, på hvad i detta ämne framstäldt blifvit. Utskotten hafva härvid mindre ansett nödvändigt, att ingå i en närmare undersökning huruvida utslaget af ett längre uppskof med Discont-fordringarnes indrifvände utfaller med vinst eller förlust för Staten, ehuru hvad Riksgälds -Contoirets Herrar Fullmägtige härutinnan anfört, utan tvifvel är på goda skäl grundadt.
Skrifvelse, N:o 178. till 33,146 R:dr 16 sk. 1 rst. årligen; så, enär afdrag för afkortningar, restitutioner, provisioner och remisslage å kassans samfällda inkomster redan vid bestämmandet af stats-ersältningen för de smärre inkomsterna iakttagits och sålunda icke vidare kunde ifrågakomma, samt omförmälda afgifler numera icke särskildt bokfördes, utan inkomsten för det stämplade papper, hvarmed de handlingar, på hvilka egandeeller åborätt till fast egendom sig grundade, lillOöte Stats-verket, i följd hvaraf betydliga svårigheter uppstode för bestämmande från och med år 1852 och framgent af dessa afgifters belopp och åstadkommande af fullständig bevisning derom, ansåge Kollegium att stats-ersätlnings-anslagen för rusthållsoch en-per-mille-afgiflerna borde förhöjas, för de förra till 53,900 R:dr och för de sednare till 33,100 R:dr årligen, från och med det år, då nästa statsreglering vidtoge, äfvensom att skillnaden för åren 1852— 1854 mellan nu fastställda ersätlnings-anslag och nyssberörda förhöjda belopp, hvartill afgifterna kunde antagas i verkligheten hafva jemväl under sistnämnda tre är uppgått, borde särskildt anvisas med 18,700 R:dr för hvarldera året, eller med tillsammans 56,100 R:dr. Direktionen för Amiralitets-krigsmans-kassan åter hade i underdånighet hemställt, att då, enligt deröfver, efter uppgift från vederbörande
Jag satt således stilla, oaktadt jag väl visste att det just icke var så särdeles vackert eller rätt, men som svepskäl för mig sjelf gaf jag omöjligheten att nu stiga upp, gå på knarriga sanden, krypa från kaprifolie-häcken, utan att både synas och höras. Jag förblef således stilla, och mannens röst var den första som jag tydligt urskiljde, sedan de – talande alla på en gång inträdt i rummet. Gäspande sade Patronen: »Det var väl ock f.. att du just skulle beställa hit henne i dag, för att hindra oss alldeles för morgondagen!» Dottern. Ja det var bra harmeligt och ledsamt! Modern. Beställa henne hit! Hvilka termer du brukar! Hur ofta bjuder icke du och persuaderar, utan den allra ringaste mening, samt drager derigenom på oss folk, stundom så onosliga och vedervärdiga, att jag knappast vårdar mig helsa på dem. Var det då så underligt att jag bad en sådan person helsa på oss i förbiresan, helst jag var nästan säker att hon aldrig skulle taga denna vägen, och intet kunde jag veta eller spå till att hon skulle komma så hjertans olägligt. Och om nu inte denna omständighet med morgondagen varit, så Patronen (med flat-skratt). Så hade det varit lika förb. ledsamt, fast du fått litet att skryta utaf, ty det har jag märkt, att derpå gå dina mesta bjudningar ut. Men nästa gång du inviterar sådant folk skall jag utbedja mig att du är klädd och i full ordning att emottaga dem äfven och icke kör mig burdus i gapet på dem. Jag har sällan känt mig så tafatt och enfaldig, och så nära som på ett hår hade jag aldrig kunnat hitta på någon antaglig orsak hvarföre du ej sjelf var tillstädes för att mottaga denna din non plus ultra – badoch hjerte-vän. Frun. Du säger att jag endast bjuder dem jag vill skryta utaf – men så bjuder du endast dem du vill skryta för. Men det är lika godt! — Ledsamt var det – det medgifver jag – att jag icke skulle vara klädd, och att du skulle raka utaf ensam emot henne, men så dröjde jag icke många minuter.
Jag begär alltså den här ofvan föreslagne ändring i 2 Art. 2 §. och 1 mom. af Stadgan. Slutligen, och för att uppfylla all den pligt, som ämnet och min egen rättskänsla ålägga mig, begär jag någon uppmärksamhet åt jorrlbrukarnes bördor, som äro utöfver all jemförlighet med de andra Näringarnes. Bevillningen, som utgör de andra Näringarnes hufvudsakliga bidrag till Staten, är blott den minsta delen af hans. Bruksnäringen bar också en grundränta; men då conjuncturen ger allt åt den, nekar han deremot allt åt jordbruket. Och sedan den grund, i förlitande hvartill Jordbrukaren Bevillningen sig åtagit, den nemligen af ett a3o Den 3o Mars f. rn. skäligt förhållande emellan värdet af de varor, som skulle gifva tillgångarne, och den penning han skall erlägga, numera, i följd af penningebristen, så ramlat, att han måste använda en dubbel qvantitet af varor, för att erhålla samma penning; så är det också i sjelfva verket en fördubblad Bevillning han har att utgöra, under det att BruksNäringens product, jernet, ej allenast behållit sitt pris, utan äfven deri stigit, och de öfrige Näringarna blott i liten mon vidkännas nedsatta priser. Ja, hans öde är jemväl, att, i sine snart till vanvärde fallna producter, räcka åt BruksNäringea en ökad vinst, och åt de andra Näringarne en ersättning för det ringa fall i pris, som deras producter gjort. Sjelf lidande, bär han på sådant sätt de andras; men han vet likväl, att han dock äger en moralisk rätt till jemkning i bördor. Hans tålamod kan visserligen påräknas; men både ädlare och klokare vore, att gifva honom den tillfredsställelsen, att de andra Näringarnes andel i bördan höjdes till någon jemförelse med hans; eller åtminstone, att den tungt beskattade tarfligheten icke längre öppet gäckades af det obeskattade öfverflödet. På grund af allt detta begär jag återremiss å Betänkandet; samt att detta Anförande må remissen åtfölja. Herr af BillberghJohan Peter:
Man har sagt, att Danskarne icke behöfva den rättighet, man nu vill gifva dem, emedan de efter den nya näringslörfattningens utgifvande icke blott kunna utan alltid erhålla tillåtelse att idka handel och rörelse, blott de ingå till K. Bef:de med ansökan derom, men, om så är, att de alltid få denna tillåtelse, hvartill tjenar det då att tvinga dem till denna omväg. Den utgör ju då endast ett nytt bevis på den benägenhet för mångskrilveri, som så olyckligt utmärker vårt land. För att lugna Gr. Liljencrants’ farhåga för Danskarnes märkvärdiga förmåga att försörja sig på vår bekostnad, får jag upplysa att å Seeland finnes nu 40,000 och ensamt i Köpenhamn samt dess omgifning omkring 13,000 Svenskar och Norrmän, då deremot hela antalet i Sverige bosatte Danskar icke torde uppgå till 5,000. Detta tyckes nogsamt utvisa alt Svenskarne icke frukta täflan med Danskarne, utan finna sin uträkning vid att dit i mängd öfverflytta, ehuru den Danska lagstiftningen är långt olördelaktigare för främlingen än vår. Såsom bekant fordras i Danmark, att en person skall der hafva uppehållit sig 5 år, innan lian får yrkesfrihet. När således Svenskarnes antal i Danmark är mångdubbelt större än Danskarnes här, torde vara obestridligt att fördelen ligger på vår sida, om Utsk:ts förslag nu bifalles och likställighet i rättigheter mellan Svenska oell Danska undersåter derigenom bereddes. — Nej, säger Hr Dalman, likställigheten blir i alla fall icke fullständig, ty den Svenska näringsförfattningen är friare än den Danska. Men, M. Hrr! icke kunna vi begära att vi skola få större rättigheter i Danmark än Danskarne sjelfva. Nå val, säger man, antagom att Sverige behöfver arbetskrafter, att inflyttningen är nyttig, hvarför har Utsk:t icke då utsträckt sitt förslag till alla jordens folkslag? Jo, derföre, att ett är att förstärka sig med inflyttande stamförvandter, något helt annat deremot att tillåta en främmande folkstam obehindradt nedsätta sig i landet; derpå är Danmark ett varnande exempel.
Md ( ZS ) Med upmärkfambeten fastad lika mycket pä Grundlagens helgd, som pä Ständernes rättigheter, har Lön. stitutions-Mskottet funnit, at sättet, at wid sädane öfwerläggningar tilwägagä borde bestämmas, ej allenast igenom det öfwerläggningssätt, som 56. §. RegeringsFormen om förekommande frägors afgörande i allmän, het är w dtagit, men äswen med afseende pä Grundla, göns särskildta föreskrift uti 8i82. och 84- §- §. rörande förändringar af Grundlagen. Lika med Herr 8i>tverstolpe har Utskottet funnit, at om wid en Grundlags frägas afgörande sädane förän, dringar eller tilsattser skulle obestämdt wara tillätne, hwil. ka, enligt ;6:te K., kunna af Riksens Ständer öfwer andra allmänna ämnen, dä de för andra gängen äterkom. ma uti deras plena, beslutas, kunde lätteligen följden deraf blifwa, ak et gjordt och förbercdt förslag til Grundlagens förtydligande eller fullkomnande, »genom en sädan förändring finge en ny och owäntad riktning, hwilken ej allenast för Grundlagens beständ kunde blifwa wädelig, men hwilken snart nog skulle helt och hällit til intet göra de uti ofwannämnde 8». 82. och 84. K. §. til erhällande af en med mera mognad förberedd granskning innefattade stadganden.
Och beträffande först Herr August Anckarswärds motion, rörande indragning af all mathållning, på Statens bekostnad, vid den så kallade Landtmarskalksklubben, så befinnes af de öfver 1823 års Riksdagskostnader afslutade räkenskaper, att, för mat, vin och Conjac, utgiften bestigit sig till R:dr 17,918: 23. 8. B:co, Och i afseende på sjelfva motionen, så har härvid förekommit, att, efter hvad det af Herr Landlmarskalken samt Talmannen öfver representationskostnaden vid innevarande Riksdag upprättade Förslag (och öfver hvilket Utskottet afgifvit Betänkande N:o 40 utvisar, Herr Landtmarskalken icke kommer, att, i likhet med de öfriga Talemännen, uppbära något månadtligt penningeanslag, såsom ersättning för representations-utgifterne. Vid detta förhållande, och då mathållning»n vid den så kallade Landtmarskalksklubben kan och ii 6. Stats-Utskottets bör betraktas, såsom motsvarande de månadtliga Summor, hvilka bestås de öfriga Talemännen, enär båda dessa slags utgifter, i anseende till sjelfva principen, äro af enahanda beskaffenhet, och emellan dera icke är någon annan skillnad, än att utgifterne för den ifrågavarande mathållningen redovisas, enligt specifika räkningar; så har, i betraktande häraf, Utskottet funnit sig sakna anledning att motionen understödja. Vidkommande åter Rutbergs motion, så har Utskottet icke funnit anledning att den samma understödja, i synnerhet, som Rutberg, på sätt ofvan anfördt är, återkallat sin först gjorda framställning, åtminstone, i hvad den angår indragning af Tobak och Svagdricka vid Hederv. BondeStåndets Klubb. — För öfrigt och då Rutberg oriktigt uppgifvit Klubbomkostnaderne vid sista riksdag, har Utskottet trott sig böra anmäla, att, enligt förut åberopade räkenskaper öfver i8a3 års Riksdagskostnader, hafva följande Summor för Klubbinrättningarne blifvit utbetalde, nemi.: