Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej för mig goha redigt, huruvida det ej skulle blifva en ren vinst för hvarje län, att afgiften inom detsamma erlades med lika belopp, hvarvid , ifall den från ett kurhus-distriet inflytande afgiften befunnes utgöra mer än der erfordrades, öfverskoltet kunde af central-styrelsen användas för ett annat district inom länet, der den inflytande afgiften, äfven om den utgick med maximi-beloppet af 5 sk., ändock kunde vara otillräcklig, till förekommande af sådan brist på utrymme, sängställen och läkare, att patienterne ej kunde annat än återförvisas, och sålunda smittan, i stället alt hämmas och utrotas, komme att ytterligare utbreda sig inom länet. Det är från denna synpunkt jag tror det vara nödvändigt, att afgiften blir lika inom hela länet och att kurhus-directionerna må bestämma huru mycket af hela inkomsten skall anvisas för hvarje districts behof. Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Såsom tillägg till hvad Hr von Hartmansdorff anfört, får jag nämna, att förhållandet i Elfsborgs län är ungefärligen enahanda med hvad han omnämnt i afseende på Calmar län. I Elfsborgs län finnas 2;ne kurhus, det norra i Wenersborg och det södra i Borås. De districter, som höra till dessa kurhus, äro af betydligt olika storlek. Det södra är nemi. i afseende på folkmängden åtminstone 7 eller 8 gånger så stort som det norra i Wenersborg. Deremot är det allas skyldighet att gemensamt sammanskjuta den s. k. kurhus-afgiften, hvilken ingår till Wenersborg, för att der fördelas. Många gånger har man i södra delen funnit olämpligheten af en sådan ordning, och man har till och med trott, att hospitals-, lazarettsoch kurhusmedlen någon gång blifvit sammanblandade till gemensamt bruk. Sådant är likväl nu genom Utskrs betänkande förekommet. Men högst nödvändigt och svarande emot ändamålet synes mig vara, att hvarje district samlar de medel, som för dess behof erfordras, och får jag derföre, i likhet med Hr von Hartmansdorff samt enl.
De gamla önska hvarandra rolig jul och trycka hvarandras händer; frisörskan slår sig ned bredvid Larson, och denne söker underhålla henne, så godt han kan, medan Hanna kilar af och an mellan rummen för att på samma gång få deltaga i samtalet och hafva ett öga på gröten. Alt efter som tiden går, blir stämningen muntrare, och hårfrisörskan, som i början visat sig en smula nedlåtande i medvetandet om, att hon åtminstone stod en half pinne högre på den sociala rangstegen, känner sig mer och mer otvungen, mer och mer hemmastadd – och till sist är förnämheten alldeles bortblåst. Hanna skär och bjuder ikring af julbullen, som hon fått till present af grossörskan, hos hvilken hon i qväll aflemnat ett färdiggjordt arbete, och man väntar blott på Eva för att spisa qväll. Men hon synes icke till, klockan blir ½ 11, och man kommer till sist under allmänna beklagelser öfverens om, att hon ej fått ledigt. Hårfrisörskan söker gifva sitt vissna, utmagrade ansigte ett medlidsamt, litet känslofullt uttryck och säger någonting om, att lifvet är svårt för fattiga unga qvinnor, hvika vilja förblifva hederliga. Det går en smärtsam ryckning öfver Larsons hektiska ansigte, men Hanna jagar bort den inträdande skuggan med sin munterhet, och julen sprider åter en sällsynt fernissa af trefvenhet öfver hem och menniskor, mot hvilka lifvet annars plägar visa sig kargt och njugt på glädje. Hanna dukar, och medan de vänta, taga Larson och hårfrisörskan ett parti mariage med en gammal kortlek med utnötta hörn och smutsade baksidor. Men midt framför elden, der skenet från de glimmande, glödande kolhögarne med långa, röda tungor slickar golftiljornas träqvislor, sitta småttingarne med sina saker och leka. De äro sömniga, men belåtna, åh så belåtna, och ett ljust skär smyger sig smekande kring deras runda små barnahufvuden och deras lyckostrålande anleten ...
Kan man nu tänka sig något mer upprörande än att vilja utså misstro mellan man och hustru.» »Det är alls inte meningen», sa jag ifrigt. »Tvärtom!» »Jag är af fru Petterkvists åsikt», sa den svarta. »Men inte jag», sa den spräckliga bestämdt. »Och inte jag, och inte jag!» instämde alla de andra. »Att vilja strida om mitt och ditt», sa den blå. »Fy, så simpelt! För öfrigt, finns det väl något ljufvare än att ta allt af den mann man älskar?» »Men i de fall där kärleken är slut?» frågade den svarta. »Sådana fall kan jag knappt tänka mig», svarade den blå. »En redbar hustru älskar alltid sin mann, äfven – om hon inte älskar honom.» »Bravo!» ropade de andra. Den svartklädda log litet. »Nåväl – antag –» sa hon sedan – »att en redbar hustru alltid älskar sin mann, men antag också, att han inte älskar henne, men förskingrar hennes ägendom ändå?» »Då får hon böja sig», sa den blå mildt. »Det är kvinnans lott.» »Nej pass», sa jag. »Ska nöden vara gemensam, så ska också glädjen vara det! Och håller man af hvarandra, så hvad gör det då hvem som har pängarna! Annat blir, om den ena eller den andra inte med samvete och rättvisa kan sköta sitt. Då är det väl för alla parter, skulle jag tro, att den, som har förståndet om hand, också har rätt att bruka’t.» Den svartklädda reste sig upp. »Jag måste gå», sa hon artigt. (Dit kommer du alldrig, Lovisa!) »Mina små väntar mig.». »Redan, fru grefvinna!» Doktorinnan lät riktigt ledsen. »Stackars grefvinna», sa den blå, när grefvinnan väl vändt ryggen till: »Hon har nog gjort sina sorgliga erfarenheter. Det sägs, att hennes man snart spelat bort hela hennes stora förmögenhet, men ändå –» »Har ni hört», sa nu den brokiga, »så sorgligt? Hofrättsrådet Senngrens son har blifvit Verdandist!» »Åh–åh–», ljöd det kring hela bordet, alldeles som ett sorgackord.
Reservationer : af Herr Doctor Bexell: ”Under åberopande af de skäl HöglofL Lag» samt Allmänna Besvärsoch Oeeonomie-Utskotts sammansätta Afdelning i sitt förslag till Betänkande, i fråga om utfärdande af förklaring öfver 2S Cap. 3 §. Byggn. Balken, anfört, får jag såsom reservation detta förslag Bifoga; ”Hvad vidkommer den förklaring, ..sorn blifvit föreslagen, för erhållande af mera bestämda stadganden om Kyrkoherdars skyldighet att å församlingens hus vid prestgård bekosta reparationer, så synes stagandet i 26 Cap. 3 §. Byggninga-Balken, att Kyrkoherde skall med egen kostnad vidmagthålla de hus, han af socknemännen fått emottaga, samt att, när de af ålder och bruk och icke af prestens vanrykt förfalla, socknemännen skola dem bättra och bygga, innefatta tillräckligt fullständiga och i möjligaste måtto tydliga föreskrifter angående prestens och församlingens Ömsesidiga skyldigheter i detta afseende, hvadan Utskotten, sorn anse en förklaring, der ett förtydligande icke lärer kunna åstadkommas, vara ändamålslös, tillstyrka, alt Anders Anderssons och Olof Olssons motioner icke jhå bifallas.” Häruti instämde Herr Prosten Rosén och Herr Prosten Bolander. STOCKHOLM, Eckstejnska Tryckeriet, 1835. L«gsamt Allm, Eero. och Oecon,- Lisköttens Betänkande No t N:o 48. Ankom, till Exp.-Utsk. den 21 Febr. Betänkande , i anledning af väckt fråga om laga fardag å sä kallad embetsjord i stad. Uti ett till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet och derifrån till LagUtskottet remitteradt Memorial, har Herr C. IV.
Jemte erinran om det af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag fattade beslut, enligt hvilket 700,000 Ridr af den till Riksgäldskontoret inlevererade trafikbehållningen anvisades till bidrag vid utförandet af nya stambanor samt endast det öfverskott af nämnda behållning, som derefter uppkomme, finge reserveras till betäckande af den brist, som möjligen kunde i trafikinkomsterna uppstå, har nemligen Kongl. Majit i sin ofvannämnda nådiga Proposition, med åberopande af de förhållanden dem Styrelsen för Statens jernvägstrafik, i en vid den nå. diga Propositionen fogad underdånig skrifvelse af den 26 sistlidne Oktober, i ämnet anfört och då jernvägsrörelsens utveckling skulle på ett för landet och dess näringar menligt sätt hämmas, om nödig trafikmateriel i förhållande till det verkliga behofvet icke förefunnes, föreslagit att Rikets Ständer' måtte, till komplettering af bristande trafikmateriel å redan anlagda stambanor, anvisa det för detta ändamål nödiga belopp i jemnadt tal med Två Millioner Riksdaler, mot det att den från och med år 1867 Btk. till R. St. Fröt. IStiä k 1866. 4 Samt. 1 Afd.. 11 Häjt. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. uppkommande behållningen å trafikinkomsterna från Statens jernvägar varder till Riksgälds-kontoret levererad; varande i sammanhang härmed af Kongl. Maj:t tillkännagifvet att, sedan vederbörlig utredning hunnit verkställas, Kongl. Maj:t torde komma att äska Rikets Ständers medgifvande att använda någon del af dessa inkomster, för att, vid anläggningen af central-stationen i Stockholm vid Clara sjö, kunna genast vidtaga sådana anordningar utöfver de i kostnadsförslaget beräknade, som af en ökad rörelse betingas och hvilkas utförande, sedan stationen blifvit för trafiken öppnad, otvifvelaktig! skulle blifva med större svårighet och högre kostnad förenadt.
N:o 87, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 5:te artikeln af gällande Banko-reglemente; N:o 88, ang:de instruktion för R. St:s BankoUtsk. vid nästkommande riksdag; N:o 89, i fråga om kungörandet af de förändrade stadgan* den, som uti Banko-reglementet komme att intagas; 7 H. 21 322 Den 29 Juli f. m. N:o 90, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut ang:de utlät. N:o 75; N:o 91, i anledn. af RiksSt:ns beslut, ronde utlät. N:o 76; N:o 92, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 80; N:o 93, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 8;de artikeln af 1845 års Banko-reglemente; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 108, i anledn. af väckt fråga om en extra krigshjelps erläggande utaf presterskapet; N:o 109, i anledn. af väckt motion om den till staden Sala donerade jords skiljande frän tomterna; N:o 110, i anledn. af väckt motion oni upphörande af den genom K. General-Tullstyrelsens cirkulär af d. 10 Febr. 1838 föreskrifna kontroll vid atlaslning från Norroch Vesterbottens läu af saltad lax och smör; N:o lil, i anledn. af väckt motion om ränteförsäkringsanslalters inrättande i hvarje län och om husbönders tillförbindande att uti dessa anstalter insätta ett visst årligt belopp för hvarje tjenare; N:o 112, i anledn. af återremiss å betänk. N:o 92, ang:de väckta motioner om revision och reorganisation af hospitals-anstalterne i riket; N:o 113, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk.
5111 fåDan betjening i ett buvall {fall jammanräfnatf, få att, för §ru eller minDerårige barn, någon fårjfilD betjening ej må uppgifna ocb De öfrige 0täDerne „ 33: 16. 23Ularöet wiD 43elfobrunnar, '•'<$ fom «nDaft begagnag unbcr brutmgterminerne, erlägga 25: — ^en Då infomflen Deraf tiofallet Q3runng»Sagan eller De fattige, et* läggeö icfe någon föcroillning. 23oEl?än&lave, lifa meD ^)anDlanDe, §. 9. öottyållare, roiD 0täDerneg SStttf, SJJanufactnriet od) föofttpcfetiet, fe ^)att< Delg eppeDiter. 23oftryd:are, lifa meD SDlanufactutijler, §. 9. ^oCtfy(feft*Äon(lfont»anötef f23:co 9v:Dt 2: — 23fåDtv»fåfavc „ 2: iSygejmåflare, ©teppo*, i 0täDerne i geni dager: Sör|la Slagen „ 40: — 2lnDra D:o .. „ 30: — §reDje D:o „ 20: — SjerDe t7 gjerDe Claren : ; £3:co9fcDr 15: — §emte D:o „ 10: — öfrige Q3pggmä(kre lifa meD dpanDtroerfarc, §. 10.
I ?ritscli, F n ~ i n y, frn, Lnndslzroii: ~ Frost, Hiliiin, frn, Bi ' nliiiö. Frysell, Eva, frökeu, Stocklioliii. I U u kel, Mn.riun, frii, Göte1) oi.g. lWhi.ider, NnLnlin, frn, Djurslioliii li ' riilicli, Elsn, frökeii, Upsala. Friilicli, ElisnBetli, grefviuiin, Stock1101 iii. Prösteclt, Will~ieliiiina., fröken, Gefie. J %lirens, 1-l jnliiinr, fil. kniid., Upsala. ' Hniicken, Alnio, frökeu, S tockholiii. H jiLriie, Tlierese, fru, NO&amp; Hamerma.u, Auila, fru, Stockholin. Hoff, Natlinlin., fru, Helsiugborg. D Hoffberg, Rllnthilcla, frii, Stsocldiol~i, Haweriimi, E I ~ I I I f ~ r ~, i 8 HoFsteii, von, Johniiiia, fröken, St.ockRn \ ~eriiinii, Ich, frn, 1ioli.11. V., iugeiiiiir, Stockliolin. Flnzelins, Miirin, frn, Stockholiii. Holiii, Elisnbetli, frölceu, Stockholiii. Heckscher. Ed \ .., ban.kdirelctör, Stock.tColii.i, G., hii8r,zdsliijfcliiigJ 13olliiiis. holni. B. A., Ii5raclslii5filiiig, Stockl-Iedberg, Maria, frii, Siiiitlsvnll. hol.iii. Wcdl~org, Flniiiin, fru, Norn.
Bref hÖgSt sällan 'kommer i fråga, och den litteraira cömmunicaiionen hvarken störs eller försvåras genom modernationens upphörande , emedan kringspridandet af Dagblad, sorn till en betydlig del befrämjar densamma, torde efter Utskottets framdeles afgifvartde Förslag, blifva underlättadt, och Böcker, under hvad moderation sorn heldst, svårligen kunna med posten kringskickas, utan att förorsaka etl mot bokens inköpspris uppgående, samt måhända densamma överskjutande kostnad; hvarförutan de Tjenstemän, sorn ej hafva Postfrihet, äro i stället anviste någon ersättning för sine kostnader, hvilket är förhållandet med ContrafctsProstarne* sorn derföre åtnjuta af Kronobonden de så kalla, de ProstTunnorne, med rättighet derjemte, att aflemna Brefpaqueter till närmaste Kronobetjent) hvarifrån de vidare med Kronoposten bortskaffas i 'och ökas Utskottets öfvertygelse i detta hänseetl* de dessutom af den förmodan, att genom afskaffandet af denna inrättning, ej allenast betages ett möjligen mindre redlig Postförvaltare tillfället) 496 ÉevilhvirigsUtslottets ÉetSnianden. att genom flere Brefs sammanslående Uti ett pä* quet, undansnilla cn del af postpenningarne, utan minskas afven lättheten, att under brefvexlingens helgd begå Tullförsnillning'; hvarjemte Utskottet förmodar, att då moderationer å bref icke är eif» lig i något annat land än Sverige > kan den icke heller här vara oumbärlig. 3:0 Vid den af Utskottet föreslagne Controll öfver Post» expeditionen, har blifvit andrager, att en sa beskaffad tillsyn genom Uandsliöfdingarne öfver Postförvaltare , skulle å ena sidan ej vara med desse Ämbetsmäns värdighet förenlig och å den andra kunna urarta till en Polis - uppsigt öf* ver sjelfva brefvexlingen > hvaremot den föreslagna utvägen, att, genom uthängande af PostChartorne öfver afgående
Och hafva Utskotten icke heijer ansett sig böra tillstyrka Infall å de flere framställningar, sorn blifvit gjorde orri olika större ränieberäkaing vid Discont - iåns ut lemnande till detri, sorn hade sil t hern vist uti dért Stad, der Discont-utlaningen skedde, elior pä visst afstånd derifrån, an sorn skulle blifva pallande för dem, hvilka, på längre afstånd boende, kunde anses vara i behof att betjena sig af curnrr;issio,riaire vid lånets uttagande och således finge vidkännas ökad kostnad genom dess arfvode;. likasom örn den före slagne räntenedsättningens inskränkning, att endast galla för iånen från Discont 'Inrättningen i Stockholm, inen icke för ds nya sädane, som uti landsorterne kunna blifva inrättade Ett dylikt förordnande skulle, utom det att det i verkställigheten -skulle inöta oöfver vinne! iga svårigheter, om drt blefve sträckt till alla blifvande Discont - Contoir, äfven dessutom för mycket afvika från den allmänna grundsatsen, att bereda hvarje medborgare i samhället en lika förmån af satnhälis inrättningarne, utan afseende derpå, om hans enskilda ställning satta boudin i tillfälle att draga deraf jemnförelsevis större fördel än andra. Efter sträng analogie med en sådan olikhet, borde då äfven g? 6 Banco-Utskottets Bctänkanden - hvar och en, sorn harle en rättegångssak eller annat mai att vid publikt Ämbetsverk utföra, erlägga mindre afgifter, allt efter sorn hans hemvist och öfriga omständigheter satte honom i tillfälle, att med olika besvär oell kostnader besörja sina angelägenheter.
Sig böra öfverlemna detta ärende till Rikets Ständers pröfning, samt, då ifrågavarande embetsoch tjenstemän i afseende å lönevilkor äro ställde i full jemlikhet med Statskontorets öfrige embetsoch tjenstemän, vid hvilket förhållande den omständigheten, att, ehuru deras befattningar äro af fortfarande egenskap, löne-anslagen likväl icke varit å ordinarie stat uppförde, ej borde beröfva dem den pensionsrätt, som vederlikar inom verket åtnjuta, helst sådan förmån, i likartade fall, varit medgifven, tillika föreslå, det förste Hof-intendenten Welin, t. f. Karn - Stats-Utskoltets lill ålande, N:o 90. - 9 Kamreraren Miillern och Bokhållaren Bille måtte förklaras berättigade att, efter upphunnen pensions-ålder och under de i sådant afseende för civile embelsoch tjenstemän i allmänhet stadgade vilkor, varda vid afskedstagande! uppförda å rikets allmänna indragningsstat lill pensioner, motsvarande den aflöning, de för närvarande i Statskontoret åtnjuta, eller Welin 1,752 r:dr, med tillökning efter riks-rnarkegång utöfver 7 r:dr tunnan för derunder beräknade 152 tunnor spanmål, Miillern 1.314 r:dr och Bille 876 ndr, med tillökning efter riks-markegångs-medelpris för derunder beräknade 76 tunnor spanmål. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och får, med afseende å de uti Kongl. Majlis nådiga proposition utredde förhållanden oell på tle skäl, Kongl.
Så gäspade hon ett litet tag till och tittade sedan efter, om det inte syntes någon människa i det stora stenhuset midt emot. Tre pojkar gräfde kanaler i rännstenen och grälade om hvilken båt, som först skulle få gå från Amerika; det kunde inte koraima i fråga mer än en, ty floden var för smal för två. Magasinet var tomt, sä när som på den låghalte egaren. Han gick fram och tillbaka och såg efter sina kunder. Kanske var karlen magnetiskt anlagd, ty en liten flicka kom traskande i regnet och skulle köpa grädde i en gul porslinsmugg. I tredje våningen satt en gammal gråhårig fru och smekte en spräcklig katt med rödt halsband. Hå hå, ja ja. Man kunde bli gråtfärdig. Inte » ett dugg lifvadt », och det var ändå söndag! Hon tittade ut igen på det där gamla, trå- kiga stenhuset. I första och andra våningen såg det bedröfligt obebodt ut, och stora hvita lappar, » att hyra », voro uppsatta i fönstren. Edith vände, hälft förtviflad, ånyo sin uppmärksamhet på den uppslagna tyska grammatikan, som låg på bordet framför henne, och började half högt läsa: » nominativ der Väter, genitiv des Vaters, dativ dem Väter, ackusativ den Väter; pluralis die Väter — nej, nu var det alldeles omöjligt längre! Ingen människa kunde väl vara så obillig och begära, att man skulle lära sig lexorna till måndagen! Då var för resten » Sprätten » så sömnig själf! Adjö med den! Hon förpassade utan vidare den stackars ledbrutna grammatikan i en vrå och tog i brist på bättre, fatt i visitkortskorgen. Hon hällde ut alla visitkorten på bordet, blåste bort dammet ur korgen och började ordna dem. Men det var snart gjordt, och fastrarna sofvo, ännu! Då måste hon sitta där tyst och stilla. Om det bara hade funnits någon antaglig bok; en stilig roman! Att vara femton år och bara ha läst fyra romanböcker, och det var Mellins gamla historiska noveller till! Edith kände sig riktigt genombedröfvad. Allting sof! Salsklockan hade stannat. Moppe sof, och fastrarna sofvo!
Dito, hvilket skulle läsas in Pleno. » d: 16. December » d: 16. Dito » d: 23. Dito » d: 23 Dito som skulle läsas in Pleno. » d: 30 Dito » d: 5. Carl Ant. Att flera protokoll från samma dag förelegat angives genom upprepande av datum. 506 Justeradt den 28 Mars 1815. A : G : SILVERSTOLPE. Protocoll hållet å Constitutions Utskottets 3 :dje Afdelning den 23 Martii 1815. Följande Protocoll hållne i Stats Rådet öfver Handels och Finance Ärender lästes, nemi: Af d: 12 Maji 1813, 19, 26 s. m.; 2 Junii, 16, 23, 30 s. m.1 Carl Ant. Kock. 1 I åtskilliga av de av Kock skrivna protokollen har samma förenk ling ifråga om återgivandet av statsrådsprotokollens data kunnat begag nas som i 1812 års och i Meurlings protokoll ovan. Justeradt den 30 Mars 1815. A: G: Silverstolpe. Protocoll hållet å Constitutions Utskottets 3 :dje Afdelning den 28 Martii 1815. Lästes de öfver Handelsoch Finance Ärender i Stats Rådet hållne Protocoll: Af d: 3 November 1813, 10, 17, 24 s. m.; 23 mars 1814. samt Protocollen öfver Handelsoch Finance Ärender hållne i Rikets Allmänna Ärenders Beredning för d: 12, 19 och 26 November 1813. Carl Ant. Justeradt den 1 April 1815. A: G: Silverstolpe. Protocoli hållet å Constitutions Utskottets 3 :dje Afdelning den 30 Martii 1815. Lästes följande uti Stats Rådet öfver Handels och Finance Ärender hällne Protocoli nemi: Af d: 2 Martii 1814 » d: 9. Dito » d: 16 Dito och skulle 2 mom. läsas in Pleno. samt af d: 30
Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 71. 35 3:o att till åttonde Hufvudtitelns anslag af oindelt spanmål för klerecistalen finge öfverflyttas de för prestgårdarne i Lyrestads och Fägreds socknar af Skaraborgs län fastställda ersättningar, tillsammans 55 tunnor spanmål, att årligen utgå efter hvarje års markegångs-pris med tillagd forsel-lön; samt 4:o att å fjerde Hufvudtitelns anslag måtte uppföras de Skaraborgs regemente tillkommande 30 kappar spanmål, hvilka varit anslagne till f. d. korporals-bostället Riddarhagen Nohlgården, men vid Götha kanals anläggning gått förlorade, samt att den till regementet utgående ersättning af 193 tunnor 12-i kappar indelt spanmål, hvars uppskattnings-värde 1,197 r:dr 43 sk. 2 r:st redan vid 1844 och 1845 årens riksdag blef uti regementets kontanta anslag inberäknadt, hnge omföras från sjette till fjerde Hufvudtitelns tionde-spanmåls anslag, emot det att 1,197 r:dr 43 sk. 2 r:st uteslötes från sistnämnda Ilufvudtitels kontanta anslag för de indelta kavallerioch infanteri-regementerna. Beträffande öfriga ifrågavarande ersättningar, är, med afseende å hvad vederbörande ersättnings-tagare anfört och i öfrigt förekommit, någon förändring icke af Kongl. Majit föreslagen i sättet för samma ersättningars utgående. Derjemte har Kongl.
de ha gjort upp på lek, att hon är en lotusblomma, och han en måne blek. Och lotusblomman sluter sin kalk vid månens kyss; naturen håller andan, och lyss ... och lyss ... och lyss ... Men intet väsen alstras vid denna kärleksduett. Det fattiga resultatet en dikt blir — rätt och slätt. Tunga, mörka vinterdagar kommo. En efter en försvunno de, likt svarta florsridåer hon satt och stirrade mot deras böljande mörker i en ohygglig, nervslitande spänning. Snart skulle den sista dragas bort och dödens förbenade ansigte skulle grina blekt emot henne Hon såg mot hvarje kommande dag med vidgade, skrämda ögon, medan hjertat skalf och ett ångestskri satt fastfruset i hennes strupe. Hon ryste för den känsla af ödslighet, som skulle breda sig ut öfver hennes lif från och med den dag, då han icke längre fans till. Den dagen kunde icke vara långt aflägsen. Den bleke mannen, tillintetgöraren, satt redan i detta sjukrum, bidande sin tid. Den bleke mannen, befriaren, stod redan med bågen spänd — en benig Herakles, måttande efter smärtans gam med sin dödande pil. Han hörde helt visst de klagande utbrott, som nu ibland kunde bana sig väg öfver den sjukes sammanbitna läppar — framtvingade med våld, tycktes det. Också i de små biljetter, han ännu skickade Margot, bröt detta smärtans stönande fram nästan som mot hans vilja. Hon hade en dag, för att spara honom mödan att skrifva en utanskrift, som hans kraftlösa hand ofta fåfängt bemödade sig att få tydlig nog, medtagit en del kuvert, på hvilka hon sjelf skrifvit sitt namn och sin adress; och redan morgonen derpå sände han henne ett af dessa kuvert tillbaka. »Jag vill strax begagna de prydliga konvoluten», skref han, »och kysser den hand, som gett dem en så sirlig adress. — Jag har haft en mycket dålig natt; hostat har jag så, att jag trodde, jag skulle dö, och jag kan icke tala. — Tack också för den förträffliga afskriften af brefvet till fru v. R. Helsningar, smekningar!