Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror derföre icke, att man bör ålägga någon allmän brandförsäkrings-skyldighet, utan låta bero vid de frivillige föreningar, som i detta afseende kunna träffas. Men ännu mindre skäl är att ålägga försäkringsskyldighet i något visst Contor, såsom allmänna BrandstodsBolaget här i Stockholm, endast för att förstärka dess Cassa. Det vore då långt bättre, att man, såsom i Norrige, uppbar en viss afgift för detta ändamål till StatsCassan, emot det Staten garanterade ersättning mot eldskador. Friherre Cederström,j Jacob: Det gifves visserligen intet lagligt skäl, som hindrar, att i städerne, liksom på landet nu äger rum, ålägga brandstodsskyldighet. Men det gifvas klokhetsskäl, som förbjuda en sådan åtgärd. Om alla hus i en stad, och således äfven de uslaste och mest förfallne kojor, skulle vara brandförsäkrade, och följ - Den 21 April f. m. aktligen uppskattade till ett visst värde, är det troligt, att de snart skulle blifva ett rof för elden, och kanske draga andra bättre bus med sig. Jag tror derföre, att det vore rent af farligt, att brandförsäkra sådane kojor, och detta har varit skälet, hvarföre jag instämt med pluraliteten inom Utskotten, att brandförsäkringsskyldighet ej borde åläggas städernes husägare. Skulle man åter vilja vidtaga den författning, att alla hus under ett visst värde kunde af staden inlösas, vore visserligen intet hinder för en allmän hrandstodsskyldighet. Men då härtill fordrades en betydlig fond för hvarje stad, som icke torde vara så lätt att anskaffa, och då författningen, intill dess fonden blifvit samlad, ej kunde vidtagas, tillstyrker jag för närvarande bifall å Utlåtandet. Herr von Hartmansdorff, August: Het synes mig, som Utskotten voro i bestämd motsägelse med sig sjelfva i förevarande Utlåtande och det nästföljande, eller N:o ty. I det förra afstyrka de en ovilkorlig brandförsäkringsskyldighet i städerne, men idet sednare tillstyrka de bibehållande af den redan befinteliga ovilkorliga brandstodsskyldigheten på landet. Mig synes det som hade man antingen bordt tillstyrka samma skyldighet både för landet och städerne, eller ock upphäfva den för bägge.
Jag anser mig således endast böra förklara, att Utsk:s förslag, i min tanka, innefattar den för närvar, lättast verkställbara utvägen att för de skattdragande häruti bereda någon lindring. Det af II1' v. Hartmansdorff anförda exemplet synes mig bevisa just motsatsen af hvad han dermed velat bevisa. Till ådagaläggande häraf vill jag antaga, att i de norra provinserna markegångspriset under de 4 sisla åren varit 10 r:dr för en tunna spannmål, hvilket för 4 år utgör ett belopp of 4° r:dr. Om nu under de följande G åren priset nedfaller till 5 r:dr t:nan, uppgår således lösningspriset för en t:na spannmål under dessa åren tillsammans till 3o r:dr, hvadan den skattskyldige altså har att för hvarje t:na spannmål betala inalles 70 r:dr under ett decennium. Det kommer följaktligen icke att öka sammanräknade beloppet af hans skattebidrag; men det måste för honom vara vida fördelaktigare, örn han får erlägga detsamma med 7 r:dr om året, än att nödsakas betala 10 r:dr under livartdera af de svårare åren, och deremot endast 5 r:dr under de påföljande goda åren. För räntetagaren åter höidet vara temligen likgiltigt, antingen det ena eller andra liqvidationssättet begagnas, då han i alla fall på det hela erhåller samma summa för sin räntespannmål. På dessa och de flerfaldiga andra skäl, som härvid förekomma, instämmer jag med de tvenne sista talarne i anhållan om propos. till bifall å Utslus betänk, i nu förevar, punkt; och jag kan ej undertrycka min förundran deröfver, att en ledamot af Regeringen finnes, som icke med glädje omfattar detta tillfälle till förbättring uti ett orättvist och för hela landet tryckande förhållande. Frih. Gederström, Jac.:
– Kan mor inte säga, om något herrskaps barn i trakten afled just den tiden, som ert barn. – Nej det kan jag inte säga precis. Vi vågade oss inte ut den tiden att samla nyheter; sednare fingo vi dock höra, att just vid början af den vintern eller slutet af den hösten hade rasat en barnsjukdom, som tog med sig ganska många i vår socken och andra häromkring. – Var det så ... nå likagodt. Emellertid råder jag mor att nu tiga stilla med hvad jag fått veta, liksom ni härtills gjort det. Jag menar, att sanningen på det sättet kan lättare utforskas. – Jag skall visst lyda pastorn, om jag ock ej förstår hvarföre Men kan min synd förlåtas? – Svaghetssynder förlåter Gud lättare än de uppsåtliga, och din synd var en svaghetssynd. – Sådana ord från en trogen Guds tjenare ... – Jag ville vara hvad du berömmer mig för ... inföll Erik med detta egna ödmjuka småleende, som så ofta utmärkte hans anletsdrag och ändå vittnade, att skrymteriet var honom fremmande. Gumman rättade sina ord: – Sådana ord från en som vill vara, och med Guds nåd äfven är en trogen Herrans tjenare, gjuta en sådan frid i mitt hjerta, som intet annat förmår. Tack nu, stor tack, herr pastor, denna stunden skall jag aldrig glömma. – Guds frid med dig, mor. Du är alltid välkommen hos mig. Han slog hand med den bortgående torphustrun, som äfven nu gret, men tårar af annan art än vid inträdet. Sedan Stella blifvit bättre, hade Erik förbehållit sig af henne, att hon skulle kalla honom, så ofta hon ville ha hans sällskap på en stund. Det var Regina, som kommit på detta försigtighetsmått; hon sade nemligen helt lugnt sin husbonde i synen, att det inte passade, att en ogift man i sina bästa år alltför ofta sitter vid en ung flickas sjuksäng, åtminstone inte, då denna redan har sitt medvetande i behåll och inte yrar mera. Ortman hade nog sökt akta sig för en sådan förebråelse, men då Regina ändå gjorde honom den, gjorde han sig så opartisk som möjligt och fann då, att
Marstal ken kan stima-' för en ny proposition, hwarigenom antingen de stridiga meni:» garns kunna förenäs, eller åtminstone ett afgörande resultat erhälles. Grefwe De !a Oarstm. Jrg för mindel finner, efter miit sätt akl fatta. § ,!a-, och anser Hwr Grefioen och LandtMarstalken ieke behöfwa göra någon ny proposition till maletS äter'sör,vlsaade. O h det sa mycket meia so n jag anser den af Herr Gref» aven och LandtMarchllken 'eom giorde orovo lion lill äterremittering redan öfoerstöoig dä Regeringsformen tybe igen bjuoer, huru i e.t sall som detta förhaäas bör. - Zerr Grefwen och LandtMarffalken. förklarade del han un,åge ,ig e, kunna göra någon annan än den han redan gjordt. Friherre Öderström. Om det förundrar Herr Grefwe Oe la Laräie att jag yrkat votering, sa förundrar det mig än mer att en sa gammal Rigsdagsman, hwillen allt hittills beständigt yrk.ll helgd af former, och hwilken med lätthet och hastighet fattar ett ämne, nu kan wilja betti ida mig min rätt, att fä votering öfwer en proposition, som är med Nej och Ja beswarad: och dec smärtar mig, att Ledamöter af Ständer till sädam kunna bunna sitt bifall. Gref Den 14 November» 703 Gref De la 6srZie. Det har ej warit och kan aldrig blifwa min tanke, att neka Friherre
Jag föreslår derföre, alt Herr Grefven och Ordföranden täcktes framställa proposition, att förevarande Utlåtande får hvila, till dess Statsoch LagUtskottens Betänkande öfver Herr von Schinkels Motion kommer under öfverläggning. Friherre Ånckarswärd förenade sig med Herr Hjerta. Friherre Ehrenborgh: Ehuru jag begärt bifall å Utlåtandet, har jag likväl ingen ting emot, att det får hvila, till dess Betänkande inkommit öfver Herr von Schinkels Motion ifrån Statsoch LagUtskotten, hälst jag har anledning tro, att det bör kunna ske temligen snart. Med den kännedom jag redan äger om saken, tror jag mig dock böra upplysa, att ingen skilnad finnes i besittningsrätten af Danviks Hospitals Frälseoch Skattehemman. Efter de Handlingar, som äro Herr von Schinkels Motion bifogade, skall man finna, att dessa Hem - Den 21 Aprtl f. m, *7 Hemman aro af en alldeles egen natur, som torde föranleda en noggrann undersökning å StatsUtskottets sida. Grefve Posse: För min del har jag icke eller något emot att frågan får hvila, ehuru jag icke inser, att EkonomiUtskottets förevarande Utlåtande har något oskiljaktigt sammanhang med det, som af Statsoch LagUtskotten kommer att afgifvas. Jag får blott upplysa, att EkonomiUtskottets Utlåtande endast haft afseende på sådane Hemman, till hvilka Danviks Hospital äger en ostridig lösningsrätt, och för hvilka Directionen till följd häraf vid hvarje nytt köp utfärdar stadfästelsebref. Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande böra, på sätt Herr Hjerta föreslagit, ytterligare hvila på bordet. Ropades Ja. A nyo föredrogs och bifölls Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 6 sistlidne Mars under N:o i afgifne, och den i dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af väckte Motioner om ändring af 4 §:n i underrättelserne till 1826 års TullTaxa. 21 H. rå Den ii April f. ra.
Det är i vår Grundlag stadgadt, alt förändring deri ej får ske på mer än ett sätt; och man må nu kalla det tydning, tolkning eller förklaring, så blir det dock en förändring af Grundlagen, hvarom nu är fråga. Då en af Statsmagterne förklarar, att det eller det i Grundlagen är tydligt, men i Grundlagen ej finnes något ord derom, Utan detta förklarande grundas blott på en presumtion; och då en deremot siri - Den 9 J a n u a r i i. dande praxis länge existerat utan åtal; är det ej då en tydning af Grundlagen att säga, att den häri är tydlig i en annan mening? Är detta ej en tolkning eller en förklaring, att Grundlagens mening är den och den? Och innefattar ej detta en Grundlagsförändring? Om man läser Grefve Frölichs anförande, skall man finna, alt han deri, från början till slutet, bemödat sig förklara 24 §• Riksdagsordningen på deL sätt, att den skulle förstås så och så, och till skäl derföre anfört det och det. Men jag trotsar Grefven, att kunna i Grundlagen uppvisa något uttryck, som bestämdt berättigar Ständerne att nämna sin CanzliBetjening. Och då måste väl medgifvas, att Grefvens anförande åsyftar ett förtydligande af §:n, hvilket är detsamma som tolkning eller förklaring. —- Jag har också hört en värd Ledamot förundra sig deröfver, att man i denna sak icke åberopat 5a §. RegeringsFormen, hvilken skulle mest bestämdt uttrycka förhållandet, och att man i stöllet hållit sig vid Riksdagsordningen, som likväl vore blott en RegeringsFormen underordnad Grundlag. Jag bade ej tilltrott mig att bestämma några grader mellan Grundlagarne, då så väl Riksdagsordningen som öfrige Grundlagarne skola såsom sådane lika behandlas och åtlydas. När nu 24 §. Riksdagsordningen innefattar en utveckling eller närmare bestämmande af de förhållanden, sorn vid en Riksdag Den 9 Januaria skola iakttagas; så måste denna §. lika mycket tjena till efterrättelse, som 5a §. RegeringsFormen. Följaktligen kan jag ej finna annat, än att då i 24 §•
Soldaten måtte undt» vandringstiden få behålla hälften af sitt gage. t Herr Prosten Ek hade förenat sig med Herr Lector Arenander, och tillagt, att Utskottet äfven borde föreslå några medel till förekommande af Handtverks-Gesällers kringvandringar. Utskottet, som af ofvan intagne yttranden anser sig böra förmoda, att det Högvöi*- diga PrestStåndet, hvarest nu ifrågavarande ämnen blifvit motiverade, lärer, lika med Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet, hvilka i alla delar bifallit Utskottets förra Betänkande, som af Högloft. Ridderskapet och Adeln är afslaget, gilla de grunder, hvarpå Betänkandet hvifar, och hvaruti Plögvördiga Ståndet torde igenkänna Utskottets bemödanden, att, förnämligast vid sådana ti 1 |fäIlen, då omständigheterna kunna hafva föranledt till väckande af frågor, som röra mer eller mindre tvång eller inskränkning af Medborgares frihet i afseende på deras utkomst och hittills begagnade, icke directe förbudna medel och utvägar att förskaffa sig den, föreslå medelvägar, hvilka likväl icke alltid äro de mest lätta att finna, får, i anledning af de vid Betänkandet gjorde an - f 048 Besv. och Ekon. Utsk.
För denna odödlighet, som innebär, att den enskilde bland oss skall fort* lefva äfven efter den kroppsliga döden såsom samme individ, samma » jag », som här under jordelifvet, hafva under skilda tider en mångfald olika skäl förebragts och äfven motskäl framställts. Bland de invändningar, som gjorts mot denna odödlighets möjlighet och sannolikhet, tager förf. först i betraktande de svårigheter, som man föreställer sig att odödlighetstron skulle medföra med hänsyn därtill, att evigt lif väl enligt denna tro ej skulle tillmätas blott de till full utveckling komna människorna, utan äfven de otaliga mänskliga embryoner, som aldrig fått skåda dagens ljus. Ja, hvarför icke ock djur ock växter? Men — hvarför skall denna konsekvens afskräcka oss? Hvarför skulle vi icke kunna antaga, att hvar helst lif röjer sig, där röjer sig ock något odödligt; och att i samma mån, som detta lif når verklig individualitet, i samma mån det ock blir delaktigt af en individuell odödlighet? En annan och vida vanligare invändning mot odödlighetsläran är den, .att erfarenheten nogsamt visar, att lifvet hos människan alltid är bundet vid kroppsliga organer och medvetandet alltid vid vissa processer i hjärnan och nervsystemet. Att antaga själen kunna fortlefva såsom skild från den efter döden förmultnade kroppen, vore därför, såsom Aristoteles sade, detsamma som att antaga » ett gående utan fötter ». Men häremot må invändas följande. För så vidt man icke ställer sig på •en rent materialistisk ståndpunkt och sålunda antager, att själslifvet intet annat är än nervprocessen, så innebära de antydda fakta intet annat än, att själen under jordelifvet använder kroppen såsom organ för sin verksamhet eller behöfver den såsom sin förutsättning. Men i andra tillvarelseformer är det alltför väl tänkbart, att själslifvet opererar under andra förutsättningar och med andra organ. Svensk Tidskrift 1891. SVENSK FILOSOFT. På liknande sätt kunna ock de andra invändningar, som framställts mot odödlighetstron, beröfvas sin öfvertygande kraft genom hänvisning till det #
Och anledningen till denna inskränkning ligger förnämligast uti den föreställning man gjort sig, att Embetsverkens eller de högre Embetsmännens värdighet skulle blifva förnär madi Vi lefva likväl uu i en tidpunkt, då frinn hunnit inse olämpligheten af så kallade forn -privilegiata, hvilka endast ledt sin upprinnelse från begreppet om den ena medborgarens värdighet framför deli andra. Lag-Comiten har ock på goda grunder tillstyrkt afskaffandet af dessa undantag från allmänna rättegångssätt en; och då man i ett fall gillat principen om jcmlikhet inför Lagen, är det för mig svårt att inse, hvarföre man bör förkasta den i ett annat. Om man nu lika med Utskotten anta - it Bil. t. Lag*samt Alhn. Éesv.o; Osc. tftth. ijtl.N:oå?t get* att den ifrågasatte inskränkningen i Kammar-Rättens Domsrätt Öfver Embetsåtgärder af andre Domstolar eller Embetsverk, Söm 1 värdighet ärö lika med ellerhögre ari Kathmar-Rätteh* är på goda grunder införd, så vet jäg ej, hvarföre inan icke, för cönSequGricens skull, kan säga, ätt desse EmbetSvetks värdighet förbjuder, det deras åtgärder grariskaS äf Kammar-Rättens Revisorer, titäil att serskilda Re visions-Contoir, i högsta Instancen, böra för såclarit inrättas, Gillas deli énä saltsen, Så kari den andra icke ogillaS, emedatt dé leda sitt ur-< Sprung från samma källag och det torde då blifva svårt ätt kunna förutse, hvarthän värdighets-systerflet, bragt tili sin fullända liing, skulle leda, För mill del åhsér jag således mest principenligt, att låta saken, meri icke Emhetsmanriens eller Embetsverkets högre eller lägre värdighet, bestämma fonlin; och då jag derjemte, i afseende på nu förevarande ämne, öfverVägar, a) alt vissa anmärkningsmål från Kongl.- .
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på inbjudningens antagande, hvartill svarades nej, och seH. VI. 25 386 Den 18 September. dermera propos. på afslag derå och vidblifvande af det förra beslutet, hvilken propos. med ja besvarades. 4, 5, 10, 11 och 38:de §§:ne. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Afven i afseende å dessa §§ synas mig de stralfnedsättningar, Utsk:t föreslagit, icke vara al billigheten påkallade, och, i konseqvens med det straff R. o. Ad. vid föreg:de § beslutat, anhåller jag, alt det Hotell. Ståndet, med vidblifvande af sitt förra beslut, måtte afslå inbjudningen. Elter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på inbjudningens antagande, hvartill svarades nej. och sedermera propos. på afslag derå samt vidhållande af det förra beslutet, hvilken propos. med ja besvarades. § 45. Gr. Sparre: Det beslut, R. o. Ad. i afseende å denna § vid förra föredragningen faltade, står i öfverensstämmelse så väl med den af K. M. afgifna Nådiga Proposm, som ock R. Sl:rs beslut vid en föreg:de riksdag ang:de detta ämne. För min del finner jag R. o. Ad:s beslut så billigt, att jag icke skulle våga tillstyrka det Högled. Ståndet att frånträda detsamma. Orsaken hvarföre jag icke reserverat niis mot Ulsk:ts hemställan, är den att densamma står i öfverensstämmelse med hvad praxis i dylika lall bjuder, men, på sätt jag redan förut nämnt, får jag likväl här motsätta mig att R. o. Ad. skulle frångå sitt förra beslut, och anhåller således om afslag å inbjudningen. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på inbjudningens antagande, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt vidblifvande af det förra beslutet, hvilken propos. med ja besvarades. § 46.
De förenade Lagoch Ekon.Ulsk:n hafva uci motiverna för det föredragna belänk. ådagalagt, att väghållnings-skyldigheten i vårt land är att betrakta såsom ett kommunalt onus, emedan vägarne icke kunna, till följd af Sveiiges vidsträckta yla och glesa befolkning, underhållas genom afgifler ifrån de trafikerande. Om det är ett kommunalt onus, är det icke då billigt, att kommunens innevånare efter sin förmögenhet deltaga i denna börda? Ar det då billigt, att just de, som af vägarne draga den största fördel, äro befriade från allt deltagande i deras underhåll? Ar det icke tid på att lagstiftaren afskaffar en så oriktig lagtolkning, som hittills gjort sig gällande? Derigenom välfver man icke ett onus från den ene på den andre, eller fråntager den ene en förmån, för alt lägga tyngden på en annan. Del vore endast all jemnare fördela ett onus, som med hvarje år blir tyngre, ty nutidens anspråk fordrar bättre vägar, än hvarmed man fordom åtnöjde sig, under det tillgången på väglagnings-ämnen blir förminskad. Det måste hemtas på längre afstånd, och i samma mån vederbör:de Landslur med skäl — jag erkänner del — hafva tillsyn derå, att endast tjenligl ämne lages, blir detsamma dyrare, dagsverken och dragare blifva dyrare, med ett ord, allting blir mera kostsamt. På samma gång detta inträffar, upstår i orten ett nytt bruk. Vägarne, som hittills varit föga besökta, blifva det nu desto mera. De befaras af tunga laster, som förstöra dem. Hvem drager fördel af den lifliga trafiken? Jo, bruksegaren, som är befriad från väg-underhållningen. Om man skulle conseqvent drifva den sats, som den siste värde talaren framställde, så, enär de kommunala afgilterna i fordna tider erlades endast af landlmännen, skulle alla näringsidkare på landet, vara från desamma befriade. Vore sådant med rättvisa öfverensstämmande, när man l. ex. vet, all faltigvårds-afgifterna blifvit mångdubblade emot förut.
Jag kan nemi. icke tro, att, såsom Hr Landtm, framställt, Ridd.Ordn. kan anses innefatta en tolkning af grundlagens mening; emedan en Ordn:s-stadga för Ståndet, måste obestridligen vika för grundlagens föreskrift, och vara i öfverensstämmelse med grundlagarna uppfattad. Skulle åter, i öfverensstämmelse med Hr Landtnäs åsigt, Ridd.Ordnts föreskrifter, i alla fall, anses såsom en tolkning af grundlagarna; hemställer jag, om det ej, i följd af stadgandet i 3i §:n af Ridd.Ordn., att vid alla andra val och voteringar, de, som till samma bänk höra, må, då deras bänknummer uppropas, träda inom skranket, samt hvar och en framlägga sin valeller voteringssedel, skulle inträffa att de nu ifrågavar. personijrne, hvilka ej heller i denna § finnas undantagna, vid alla tillfällen ägde rättighet och skyldighet, att i besluten deltaga. J\Tu säger likväl Riksd.Ordn. bestämdt, att de vid åtskilliga tillfällen ej äro dertill berättigade; och jag tror icke, att någon sätter i fråga, att dessa personer vid sådana tillfallen må kunna i besluten taga del eller ens öfvervara dem, ehuru nyssåberopade 3i § icke, i sådant afseende, innehåller något undantag. Det är på sådan grund jag bestrider, att en sådan bokstaflig tolkning, då den ej är förenlig med grundlagen, må vid tillämpningen af Ridd.Ordn. följas. Hvad beträffar Den ao Januari. 35 den sisle talarens framställning, att R. o. Ad. måtte yrka den nu vägrade proposin, så bestrider jag densamma, såsom i allo formvidrig. Ur Cederschjöld: Här har blifvit hegardt, att Hr Landtm, måtte fråga, huruvida R. o. Ad. yrkar propos. Mot delta förfarande får jag varna; ty i sådant fall skulle, derest denna propos. blefve med ja besvarad, frågan hvila, tills Const.Utsk. deröfver yttrat sig; och något Utsk. kan icke sättas, förrän sjelfva frågan är afgjord.
Wo~~zen ' s I~ldustrial Council, som bildades för endast ett par 3.r sedan. Ett mycket vidtomfattande program och en miingd arbetando komitéer visril, att föreningen, som hufvudsakligen omfattat den fabriksarbetande kvinnans intressen, h Xutioiznl Union of Women Workers, insamlar uppgifter nnghnde de olika engelska kvinnoföreningarna och afser att för dem vara en slags centralpunkt. Dar s % önskas anordnar föreningen af ven kvinnokongresser i Englands stader. Dess mål iir sAliiiida i viss man detsanima som nppstiillts för de i niistan alla liinder under organisation varande Nat.io~ial Cozi~zcils, hvilka skola sa.~mnansluta sig till xtlm International Council of Women B. Tl ' omen. ' ~ University Settlement, 11rhs namn härleder sig diiraf, att institutionen delvis underhålles af de kvirdiga stiiderande vid do engelska universiteten. I likhet med m h g a d ~ l i k a Seltlerneuts i Londons fattigaste stadsdelar, utöfvar denna förening en viilgörande verksamhet, hufvudsaldigen bland kvinnor och barn och har stor betydelse genom den uppfostran den gifrer at opröf~ade arbctslcra-after. Bildade kvinnor slA sig ned i dessa anstalter för liingre oller 1coi.ta.i.i.o tid för att %,ana sig iit viilgörenhet eller ock fiir att iitbilda sig för filan tropisk verksamhet. Kurser i barnavård. och halsovårdslära omväxla med föreläsningar öfver Londons. fattig&amp;dslagnr och .f&amp;briksförordningtir m. m., hvarjämm tjänstgöring vid Charity Organization Society eller annan dylik förening ger praktisk erfarenhet i fattigvårdsarbetet; Queen Victorias Jubilee 3zstitute for Nurses, hvartill grundfonden hopsamlades vid drottningens 50-årsjubileum. Institutets sköterskor (c: a 400 f. n.)