Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Skall jag sitta här inregnad hos dessa idioter, så kan jag lika gerna återvända till hospitalet», tyckte kandidaten, körande sin knutna hand in i en strumpa för att undersöka dess skador, och en grå regnstämning lade sig öfver oss alla vid denna hennes hospitalsjemförelse. Den väg vi nu ämnade gå till Ringebo eller Skjäggestad bestod af säterstigar uppför ett brant fjell, och sedan vidare från säter till säter in i Gudbrandsdalen. Detta var det billigaste och intressantaste sättet att komma dit. Men regnet gjorde dessa stigar dubbelt svåra, bäckarne svälde och dansade redan ned från fjellstupen, dimman vältrade sig tung ned i dalen; här kunde vi få sitta flere dagar. Skjutsboken hemtades, kartan utbreddes och en allmän rådplägning följde, hvars utgång blef, att vi följande dag, om det då ej var vackert väder, skulle taga skjuts först till Moe, sedan derifrån till Engeland och så fortsätta den återstående delen af landsvägen till Skjäggestad till fots, så sparade vi in en dag, då vandringen öfver sätrarne hade tagit minst tre dagar. Detta beslut tände solar i hvarje öga innan vi tillslöto dem för aftonen. Hej! hvad det följande morgon bar af med två kärror och en skjutspojke, flere bestås aldrig för »halfannan skjuts.» Uppåt backe, nedåt backe, kandidaten, var min körsven; muntrare hästar än våra små norrbaggar och gladare folk skulle man få leta efter. Solen bröt fram genom molnen, fjellen antogo de mest underliga former under de böljande dimmorna, hästarne drucko vid vägen när de hade lust. Det var en härlig, en upplifvande färd efter vistelsen på det ödsliga Kvistberg! Skjutshållet från Moe till Engeland gick lika lustigt, och framför den främsta kärran hade vi en så gladlynt häst, att han stundom stannade midt i backarne och »med munnen fångade flugor på sina framben», som gutten upplyste oss, då vi sporde hvad dessa rörelser skulle betyda.
Landtm, försl propos. på godkännande al voteringsproposm utan förändring och sedermera propos. på densammas antagande med ofvan sagde förändring, hvilka håda propos:r med ja och nej i blandning besvarades; hvarefter och sedan propos. på voteringsproposms godkännande utan förändring förnyats samt med blandade ja och nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Upplästes ett af Hr von Krusenstjerna, Mauritz, inlemnadt mern. af följande lydelse: Undertecknad anhåller att få, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt, afsäga mig de mig lemnade uppdrag att vara Bänkman och Suppleant i Stats-Utsk:t. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall och Ståndets Hrr Elektorer anmodades att välja en Suppleant i Stats-Utsk:t efter Hr von Krusenstjerna. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 12 e. m. In fidem. 0. Brakel. Plenum kl. 6 e. in. Justerades ett prot.-utdrag förd. 14 och 18 dennes, tre prof. utdrag för sistnämnde dag och prof. för d. 17 nasti. Mars f. m Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BevilIn. -Utsk:ts d. 11 och 18 dennes bordlagda Utlåt. N:o 9, i ani. af dels återremiss i vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afs. å andra delar af Betänk:t N:o 3, ang. allmänna bevillningen. Härvid forekomino: § 2. Utsk:ts till annat Riks-Stånd gjorda hemställan lades lill handlingarne. § 9- R. o. Ad. biföll Utsk:ts i Betänk:t N:o 3 afgifna förslag till de ifrågav:de mommas lydelse. § 16, § 32 och § 38. Utsk:ts yttranden lades till handlingarne. Instruktion för Taxeringsförrättningarne. Utsk:ts yttranden godkändes.
Prestebohlsfriheter för nya eller framdeles blifvande Kyrkoherdeeller CapellansBoställen; 2:0 ersättning eller Lån åt Majoren von Konow; 3:o i anledning af Kongl. Maj:ts Remiss, löneersättning åt Lagman Norlin; 4:o indragning af AdelsfahneRegemcntets indelningar; 5:o Löners anslående för BrottmålsDomare; G:o kostnader till sänkning af sjön Wermelen; 7:0 SockneSkrifvares antagande och aflöning; 8:0 resepenningar 190 för KronoBetjeningen i Westeroch Norrbottens Län; 9:0 Boställen för Länsmän och 10:0 tillökning i PostskjutsLegan, 49^» 494- ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om bifall till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden rörande, 1:0 vissa omständighet^!' vid indelta Regementernes Beklädnadssätt; 2:0 befrielse för flere Krono-hemman i Norra Halland ifrån skyldigheten att aflemna Bräntorf till Warbergs fästning; 3:o Comministrarnes befrielse ifrån Skjutsnings-skyldigheteii för sine Boställen under krigstid; 4:o skyldigbeten att fortskaffa Bref och Ordres inom Regementerne; 5:o upphäfvande af Kongl.
Serafimer-Ordens-Gillet, öfvertog Hospitalevnas behållne Spannmål, till Piei 'isovers Berättelse, (log inlösen efter arliga markegungen, med tillägg af forlön efter 16 sk» pä tunnan * skall, enligt Kungl, Directionens nu meddelade utlåtande, hafva varit den, att förra Directionen, sagde år» fann sig i stort behof af säd inom landet till undsättningars bestridande, hvarföre ock det blef för Directionen, så väl 1816 sorn de nästpåföljde åren, af vigt, att med säkerhet inom landet kunna påräkna ett betydligare parti Spannmål» emot ett någorlunda skäligt pris» i förhållande till sädens under desse tid* puncter» uti enskilda handeln, högt uppdrifna Värden, Alt Allmänna Magazins Directionen utsträckt ifrågaställde afhandling med Kongl» Serafimer-Ordens-iGillet till obegränsad tid, an* se Revisorerne så mycket mera äfventyrligt, som förändrade conjuncturer och ökade spann* målstillgångar lätteligen kunnat för Allmänna Magazins-Inrättnihgen medföra ej allenast olä* genheter utan ock betydliga förluster, till und* vikande hvaraf äfven Kongl. Directionen år *820 såg sig nödsakad, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om upphäfvandet af fö* renämnde öfverenskommelse, hvilken likväl lill kraft och verkan åter upplifvades dä Kongl. Directionen genom Kongl. Majits Nådiga Bref af den 3i Jan. detta år ålades att emottaga och med penningar infria 1821 års öfverskotts* spannmål, om hvars användande Kongl. Serafimer-Ordens-Gillct då råkat i förlägenhet, oell synes det alltså för Allmänna Magazins-Inrätl* ningen blifva angeläget, att på ett eller annat sätt snarligen frikallas från förbindelsen, att på 3 Sa m ii Af) 61 o Riksens Ständers obestämd tid öfvertaga Kongl.
Nu varande skuld 46,750: — Föreslagen förändring, enligt Scholanders förslag JYi 1, 202 alnar jerngaller med granit-sockel m. m. å 50 Rdr pr aln 10,100: — Gårdens planering, grusning och plantering 4,500: — 14,600: —- Blifvande skuld 61,350: — Behöflig årlig ersättning till Kassan för misfad hyra 4,531: 50 » mistadt stall och vagns hus, disponerade af Riddarhus-Sekreteraren 500: — » Vaktmästarebostad 400: — 5,431; 50 » 5 % ränta å 61,350 3,007: 50 8,499: Kapitations-afgiften 12,412: — hvarvid dock bör tagas i betraktande, dels att de nu befintliga byggnadernas försäljning torde betäcka en icke obetydlig del af planeringskostnaden; dels att ersättningen åt Riddarhus-Sekreteraren skäligen icke bör blifva högre, än förre innehafvaren af denna befattning uppbar i hyra för ifrågavarande, af honom disponibla, lägenheter, eller 350 Rdr. Under förutsättning derjemte att, vid förnyadt kontrakt om vinkällaren, den nu för densamma utgående hyra, 1,200 Riksdaler, äfven kommer att betalas om — som nödvändigt vore —- de mindre källarne för framtiden undantogos, för att af Riddarhuset disponeras till vedupplag m. m.; samt att det af Direktionen beräknade årliga öfverskott i Kassan, 2,708 Riksdaler 86 öre, Eiddarhus-Utskottets Utlåtande X 6.
Jag ser nu här för mig en man, som, redan för ett par år sedan, till följd af gammal vänskap, tillät mig, då han stod i spetsen för det ministerium, som närmast har att öfverskåda Rikets penningeställning, att utveckla den idé om reform i vårt Bankväsende, som nu är roten till mitt förslag. Han tillät mig att i flere timmar utveckla detta, och hvad jag då bad om var att få en komité till satt. Det var då vi stodo på högsta höjden af det välstånd, som rika skördar skänkt oss, och hvarigenom, i fall en reform då skett, vi verkligen kunnat åstadkomma en sådan tillgång för Sverige, att vi kunnat gå ett krig, som då troddes vara i närheten, till mötes. Jag har naturligtvis icke rättighet att yppa hvad svar jag erhöll; det beror på honom sjelf att säga det. Mitt förslag ansågs emellertid icke då nödvändigt; det mötte hinder, och jag vill med detta blott hafva sagt, att jag oupphörligt och länge fortsatt mina bemödanden äfven på annat håll, .innan jag nu vändt mig till Ståndet. Dermedanser jag mig hafva upfyllt allt, livad pligten mot samhället kan ålägga. Frih. Raab, Carl Adam: Af den diskussion, som nu fortgått, har jag icke kunnat finna någon lösning af hufvudfrågan, eller om Gr. Frölichs motion ang:de tillsättande af ett särskildt Utsk. må Den 5 November. 65 må bifallas eller icke. Visserligen liar jag hört Gr. Liljencrants hålla ett vackert föredrag i finansläran, som troligen varit ganska uplysande för oss; och jag har äfven hört Gr. Gyldenstolpe utbreda sig öfver theorierna för penningens rörelse; men jag har af dessa båda yttranden ingalunda kunnat draga någon slutsats i afseende på sjelfva frågan. Med mera intresse har jag hört Gr. Frölichs första föredrag, deruti han utvecklar orsakerna till den allmänna penningeförlägenhet, som nu är rådande. Det låter sig icke betviflas, att ju dessa förhållanden verkligen förtjena en större upmärksanihet; men som Gr.
— Hela aftonen såg jag framför mig den dystra begrafningsprocessionen mellan karnevalstågen. Under det hon, som varit så gripen af stämningen, att hon försatt andra in i den genom blotta orden, tonfallet — som lagt så mycket i Med ett: ’Jag vill inte tänka på det mer — man skall inte grubbla på dystra och sorgliga saker, bara söka förströ sig’ gick hon fram till balustraden och ställde sig att betrakta Etna, i det hon i förbigående med ett skälmaktigt leende sade till herr Arian, rumäniern: — År det inte löjligt att tänka, att det alltid brinner i hufvudet på den där istappen? — Han kunde inte motstå tonen och leendet — hvilken man skulle väl kunnat det? — utan steg upp och gick fram till henne. Hon var som förvandlad utan någon öfvergång: en helt annan människa, liflig, uppsluppen nästan till öfverdrift. Hon retades med honom, gjorde narr af honom och lät honom säga de mest otroliga artigheter, synbarligen utan den ringaste tanke på hvilket intryck hennes uppträdande skulle göra på oss, utan det minsta försök att hemlighålla eller öfverskyla sitt koketteri. Man nästan tvekade att kalla det koketteri: det var så öppet och på samma gång så litet naturligt, så forceradt. Och det var som om hon koketterade, icke för att behaga, utan för att sysselsätta och förströ sig. — Hon gjorde inte endast då, utan allt igenom, intryck af något hetsadt, förföljdt. Hon gaf sig ingen ro, hvarken kroppsligen eller andligen. Hon kunde inte sitta många minuter på samma plats; än måste hon ner i staden för att köpa det ena eller det andra, som aldrig fanns (Taorminas bodar äro mycket primitiva); än gjorde hon långa promenader — om ensam eller i sällskap, var henne öfver hufvud taget likgiltigt; än begaf hon sig ner till stranden, lånade en båt och rodde ut på hafvet. Samma oro visade sig i alla hennes sysselsättningar och intressen. — Stackars min flicka, sade fru Melby sakta. — Hvad hon var märkvärdigt talangfull! Men det var ingen ihärdighet, ingen ro öfver det hon företog sig, åtminstone inte de dagar jag såg henne där nere.
Maj:t vid pröfning af detta ärende, i likhet med Kammar-kollegium, funnit försäljning af en del utaf ofvannämnda fiske ej vara med Kronans fördel förenlig samt ansett, det Kronan ej eller borde afhända sig hela fisket annorledes än genom skatteförsäljning, hvarvid, i hufvudsaklig öfverensstämmelse nied hvad förut i likartadt fall egt rum, årliga räntan borde motsvara medelvärdet af det arrende, som under de tre sista arrendeperioderna, eller från och med år 1845 till och med år 1 863, blifvit för hvarje år betingadt, samt skatteköpeskillingen bestämmas till ett belopp, svarande mot tio års ränta efter kronovärdi; så och efter det sökanderne uti infordradt yttrande förklarat sig villiga att på ofvannämnda grunder skatteköpa fisket, hvarigenom årliga räntan komme att utgöra 885 R:dr 36 öre samt köpeskillingen att uppgå till 1,059 R:dr 44 Öre jemte sex procent af sistnämnda summa såsom afgift till Wadstena krigsmanshus, har Kongl. Maj:t i nåder föreslagit Rikets Ständer att för deras del medgifva, det försäljningen må på förenämnda vilkor försiggå. Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å ofvanberörda nådiga framställning, har tagit densamma i behörigt öfvervägande; och ehuru, i betraktande deraf, att arrendet för Ljusne kronolaxfiske, som för åren 3 822—1827 utgjort 27| tunnor, för åren 1828—1837 241 tunnor och för 3838—1843 27| tunnor salt lax, sedermera, eller samtidigt med Ljusne sågverks anläggning, alltjemt nedgått så att detsamma för innevarande utarrenderingsperiod uppgår till allenast 500 R:dr R.mt årligen, nämnda förhållande synes ådagalägga, hurusom det vore med Statens verkliga fördel öfverensstämmande, att berörda fiske varder till skatte försåldt innan det genom ökad timmerflottning å elfven kan varda ytterligare försämrad t, — har likväl
Angående husslöjden i Laholms fögderi har blifvit upplyst, att densamma hufvudsakligen afsett förfärdigande af yllevaror, hvaraf årliga tillverkningen uppskattats till 96,000 tröjor, 30,000 par heloch 36,000 par halfstrumpor, 28,000 par vantar, 80,000 fot vadmal och 5,000 täcken, att priserna å dessa varor utgjort, för tröjor 2 R:dr 50 öre ä 3 R:dr 50 öre st., helstrumpor 75 öre å 1,50 paret, halfstrumpor 50 öre å 1 R:dr paret, vantar 50 öre å 1 R:dr paret, vadmal 33 öre per fot, och täcken 1 R:dr å 1,25 st., att till vadmal blifvit använd endast den ull, som i orten erhållits, att för öfrigt från Danmark årligen införskrifvits omkring 1,600 centner Islandsoch Jutsk ull, som till allmogen utlemnats att i hemmen förbrukas, att nämnde varor till större delen blifvit uppköpta af handlande från Borås och trakten deromkring för vidare spridning i hela landet, att i Hishults socken tillverkats laggkärl, genom hvilkas försäljning dels i Skåne, dels i städerna Laholm och Halmstad, dels ock å marknader i orten, ansetts hafva årligen influtit en behållning till belopp af 6 å 8,000 R:dr, samt att i den delen af Knäreds socken, som gränsar intill Småland, förfärdigats väfskedar för ett värde af några hundra R:dr årligen. 8 Hallands län. Fiske. Vägar. Gästgifverier. Ångfartyg. Landningsbryggor.
Hvem vet ej, att klandret slukas af läsarne och att försvaret lemnäs oläst, och huru mycket compiettare oläst det mest förtjenta beröm, ty detta Den i Juli e. m. 99 Sr då alldeles för fade; och hvem orkar läsa toclet? Men äfven del till factiska realiteter strängast inskränkta försvar kan aldrig blifva likspelt med klandret; ty ministeriella journalister kunna ej, böra ej, få ej krydda sina artiklar med det skarpa salt, som oppositionens journaler så rikligen och rundJigen strö i sina. Det andra af mig nyss antydda förhållandet består deri, att medan vi åklaga Regeringen, åklagar Regeringen icke oss. Intetdera klandrar jag, ty både det ena och det andra är rätt; rätt, att vi tala otvunget, ty derföre samloms vi hit, — rätt också, att Regeringen faderligen, och på sätt inom godkynta familjer tillgår, förtiger många af sina missnöjen och icke bär dem till torgs. Item lära vi väl icke förneka, att Regeringen äfven på sin sida kan stundom hafva fullkomligen giltiga oell icke så få anledningar till obelåtenheter med oss; ej heller kunna vi hafva oss obekant, att i landet är mången precist af samma tanka som Regeringen härutinnan. Hvad jag vill säga och påstår, är, att klandret, mera högljudt och utbredt öfver Regeringen än öfver oss, alldeles ingenting bevisar, hvarken i sak, nemi. i frågan, hvilkendera som är af klander mest förtjent, eller i hvad beträffar allmänna omdömet, det jag, med full tillförsigt till landskunnigare Ståndsbröder, som sig deröfver yttrat, tror vara mycket belåtnare med Regeringen, än det bär på dessa bänkar nu dessa dagar låtit. Jag öfvergår till en värd talares yttrade belåtenhet med fördröjandet af vår allmänna lags revision, hvilket jag tvärtom beklagar. Han har förmenat, att vi böra väl se oss före, innan vi med utländsk lagstiftning bemänga den Svenska, vi äga. Äfven jag älskar företrädesvis det Svenska; dock under 2.’ne vilkor, nemi. 1:0 att det är godt, 2:0 att det är Svenskt.
Jag erkänner gerna Utslcts välmenande försök att i denna § intaga ett stadgande, som skulle förekomma det onda, att flera personer slå sig tillsammans om att köpa et parti hvänvin flir ati genast supa upp det; men jag kan icke se, luiru det skall kunna vara möjligt att kontrollera, det denna § icke öfverträdes. Ilär står nemi.: »Vid handel, sorn i föreslående §§ omförmäles, må hvad såldt blifvit icke alhemtas i mindre belopp än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må, eller mellan flera köpare fördelas.» Om nu t. ex. en person köper en kanna bränvin, kan det väl hända, att man kan se, huruvida han fördelar den mellan flera personer genast han kommit ut från rummet, der han köpt varan, men om han går litet längre bort, så kan han mycket val göra del, utan att någon märker det. Eldigt min tanka är det således omöjligt alt kontrollera, om ett litet parti bränvin fördelas mellan flera köpare. Det vore mycket önskligt. om ett stadgande, som motverkade det onda, kunde fastställas, men det, som Utsk:t föreslagit, vågar jag icke tillstyrka, och då jag tror, att hvarje försök att i detta hänseende åstaokomma någon kontroll, blir fåfängt, anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte bibehålla §:n oförändrad. Hr von Koch: För min del kan jag icke heller godkänna det förslag, som Ulsktt här framställt för att afhjelpa det ifrågav:de onda. På sätt den siste värde talaren anmärkte, är det nemi. alldeles omöjligt, att, sedan varan blifvit såld och kommit i köparens hand, kontrollera huru han använder densamma. Deremot tror jag, att man kan försvåra en sådan fördelning af bränvin, genom att hindra att den kan göras på sjelfva försäljningsstället eller i dess omedelbara grannskap, och det är derföre jag väckt mitt förslag, hvilket innehåller ansvar lör den försäljare, som verkställer sådan fördelning. Så långt tror jag man kan gå, men man bör icke underkasta köparen något särskildt ansvar, hvarföre jag anhåller, att §:n mätte få den lydelse, 308
Likaledes böra de stampar, som vid den i orterne förefallande tidningsoch kortstämpling måste begagnas, på riksgäldskontorets bekostnad anskaffas. Men för öfrigt skall kostnaden för sistnämnde stämpling, med det i författningarne bestämda belopp, utaf de influtne stämpelmedlen godtgöras. Öfver hvarje års uppbörd af allmänna bevillningen samt Riksgäldskontorets öfriga inkomster, hvilka uti landsorten levereras, författas vid landskontoren summariska räkningar, som afslutas och insändas till riksgäldskontoret inom den tid, författningarne stadga; uti hvilka räkningar restantier och balanser från de förra åren jemväl till redovisning upptagas. Sådana summariska räkningar aflemnas äfven från Stockholms stad inom den tid, som serskildt är bestämd. % 4. I början af hvarje månad insändas från landtränlerierna till riksgäldskontoret Förslag öfver de, under nästföregångne månad, för nämnde kontors räkning, influtna medel, hvilka förslag ovillkorligen böra vara af landskontoren till riktigheten bestyrkta. § 5. De till riksgäldskontorets disposition uti landtränterierna influtna uppbördsoch anmärkningsm. fl. medel öfversändas och levereras derifrån omedelbart till riksgäldskontoret; egande landträntmästarne att, under de vilkor och förbehåll, författningarne stadga, sig till godo beräkna och i räkenskaperna aiföra dem tillkommande remisslage för de penninge-remisser, sorn från landtränterierne till riksgäldskontoret expedieras. § 6. För de medel, som, till följd af Kongl. Kammar-rättens Öfver-revisions-departeinents anmärkningar eller vederbörande Advokatfiskals-embetens åtgärder, för riksgäldskontorets räkning inflyta, godtgör riksgäldskontoret, efter behöriga reqvisitioner, de i författningarne stadgade observationsoch indrifnings art voden. § 7- Med iakttagande af hvad Rikets nu församlade Ständer, jemlikt Statsutskottets den 4 sistlidne
Då den temligen vigtiga frågan, huruvida Bancofullm. skulle vara berättigade att lemna lorskotter på siifvcrleveranser här till pröfning förevar, föreföll en läng discussion öfver densamma, äfveusom åtskillige förslager framställdes, hvilka siuteligen jemkades tillsammans lill ett beslut. Detta beslut mäste således anses vara efter mogen öfverläggning fattadt, och jag vågar på denna grund tillstyrka R. o. Ad. att afslå Utsk:s inbjudning och vidblifva si it beslut. 100 Den 26 April f. m. Hr Rosenblad: Jag instämmer med Frih. Palm stjerna. Men just med anleda, af Ulsk:s inbjudning till 11. o. Ad. och PresteSt. att, till undvikande af 2:ne voteringar, sammanjemka sinn beslut, så får jag, för den händelse, alt 11. o. Ad. skulle vidblifva sitt beslut, anhålla, att en inbjudning måtte till det Högv. Ståndet få afgå, att det Högv. Ståndet måtte sig med R. o. Ad. i dess beslut lorena. Då, såsom det vill synas mig, vi hafva haft leda nog af inbjudningar i dag, och då dessutom en sådan nu skulle komma för sent, emedan delta ärende nu i alla RiksStåndeu föredrages; sä afslyrker jag all fråga om inbjudning. Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Ad. sitt i ämnet fattade beslut och godkändes de i denna puukt föreslagna voter.propostr. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. bifölle, alt, såsom Hr Rosenblad föreslagit, PresteSt. må inbjudas att instämma i R. o. Ad. beslut. Ropades starka nej, jemte ett eller annat ja, hvarpå II. Ex. tillkännagaf, att härvid nej öfverröstat ja. 32:dra punkten, ang:de 6o §■, och 33:dje punkten, ang:de 6 / §. Lades lill handlingarne. 34:de punkten, angide 62 §. Frih. Palmstjerna:
Betänkande rörande den öfverklagade föllägenheten i Allmänna Rörelsen. 27:0 Från Lagsamt Oecononiie Utskotten af den 16 Juni, i anledning af Konungens Nådiga Skrifvelse, angående enfri Victualiehandel, och yttrar Utskottet sig icke hafva lunnit anledning att föreslå något annat tillägg uti de Stadganden, Commerce-Col - Den 2 Juli. e. m. »37 legium uti detta ämne föreslagit, än att ej mindre fogel och annat vildtän afven Sill, såsom elt fiskslag, hvilket ej allmänt i Rikets Skärgårdar fångas, må särskildt -ihland de varor, till hvilka den fria handelsrättigheten sig sträcker, varda antagne; äfvensom Utskotten ej heller anse skäl tillstyrka annan ändring i det uppgjorda förslaget, än alt den delen af Zp.de punkten, som rörer skyldigheten för dem, hvilka till uppköp af Victualievaror eller deras transporterande från den ena orten till en annan företaga resor, att dervid med Pass vara försedde, synes kunna i den författning» sorn i ämnet varder utfärdad, utgå; heldstutan sammanhangmed berörde handel, nödiga föreskrifter i detta afseende förut äro meddelta; men Utskotten tro sig dock tillika böra hemställa det Riksens Höglofl. Ständer ville hos Kongl Majit, i underdånighet framföra deras önskan, att i fråga varande, till det allmännas väl i märklig mån bidragande åtgärder ma så fort möjligt blifver komma i verksamhet, 28:0 ProtocollsUtdrag från OeconomieUtskottet af den 29 Juni, deruti Utskottet till Ridderskapet och Adeln hemställer, om icke följande från bemäldla Riksstånd till Utskottet remitterade Memorial, nemligen: 1:0 Friherre Erik Johansson Boyes, em en Landtbruks Discont; 2:0 Herr 133 Den 1 Juli. c. m. Christer Zelows, om utlåningar af Landtbruks Academien å Landtegendomar; 5:0 Friherre A. L. Lilljencr2nts’s, om Öfverflödets hämmande; 4:0.