Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen angår den af Anders Jansson gjorda framställning om frihet att i egna fisk-vatten nyttja så kallade pullsoch stöt-notar; så enär förbudet emot dylika fisk-redskaps nyttjande afser ynglets fredande och fiskens skydd mot utödelse, finna Utskotten sig icke kunna motionärens^förslag understödja, utan hemställa, att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 22 April 1841• Reservation af Herr Grefve Mörnerj C. G.: ”Ifrån det resultat, hvaruti Utskotten i Nietta Betänkande stannat, är jag ej i vidsträcktare måtto skiljagtig, än att, då Utskotten, uti skälen för tillstyrkandet af den underdåniga skrifvelsen yttrat sig på ett sätt, som ej, enligt min tanke, innefattar något serdeles betryggande för bevarandet af strand-egares fiske-rättigheter och X2 Lagsami Allm. Be sv.- och Elon.-Ut slottens Memorial, JV:s 68, 69.' jag ej uti detta yttrande kan instämma, jag för min del anser, att uti den underdåniga skrifvelsen bör vid slutet tilläggas: ”dock utan att jorcl-egares ”lagliga eller häfdvunna rättigheter härvid förnärmas.” N:o 68. Ank. till Exp. Utsk. den 23 April 18/jt, kl. 9 f. m. Memorial till det Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande N:o 50, angående Kongl. Brefvet den 19 Juni 1839, rörande iagttagande vid Skatteköp. I anledning af den ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet erhållna återremiss å förenämde Betänkande, få Utskotten härigenom meddela den upplysning, alt de öfrige Riks-Stånden samma Betänkande bifallit, i följd hvaraf Utskotten äro förhindrade att med detta ärende taga någon vidare befattning. Stockholm den 22 April i84r.. Ank. till Exp. Utsk. den 23 April r8:ji'> kl. g f. nr.
Sedan detta Memorial utaf Respectiva Frestoch BondeSiånden blifvit till Utskottets åtgärd remitterad-., återlemnode Utskottet, enligt RiksdagsOrdningens 44 §• samma, såsom sin befattning’ ej tillhörande, hvarom nämnde 2ne Stånd uti afgå ngn a Memorialer, under den 19 och 21 sist'idne Januari, underrättades. Sedermera har Högvördige PrestStåndet, under den 9 Februari, och Hedervärda BondeStåndet under den 27 Januari, nämnde Memorial tili Utskottet återremitterat, men från de öfriga 2ne Respectiva RiksStånöen har intet utlåtande, ehuru så lång tid förflutit, blifvit förspordt. Och då Utskottet, enligt ofvan citerade Grundlagens rum, icke'får ytterligare upptaga detta mål, förrän Respectiva RiksStåndens plu - 778 Besv. och Elon. Ut sk. Beta nanden. ralitet, eller i vidrigt fall, Höglofl. ConstitutionsUtskottet deciderat, hvarthän målet bör höra, ansåg Herr Grefven och Ordföranden Olsdottet böra vidtaga någon utväg, för att ådagalägga sin oskuld uti ea sådan utdrägt, hvilket vöre så mycket mera i sin ordning, som Memorialets Författare uti sitt vid återremissen bifogade anförande, ej mindre för de Afespectiva RiksStånden, än genom tryckning för hela Allmänheten, öppet in simulerat den tillvitelsen, att Utskottet nied lamhet behandlat saken : en tillvitelse, som Utskottet väl bäst kände icke vid en med Grundlagen så enlig åtgärd bordt framföras, men som i detta allmänna skick betraktad, fordrade vederläggning, för att ej gifva rum tili ytterligare tadel.
Iagh söker henne icke seen, Hon skall läggias vedh min sijdha. Hon slutar, och konungen frågar, om han är för henne ”denna ros, som växer på törnegren?”, men innan hon hinner att derpå svara, inträda hertigarnas män och taga konungen och drottningen till fånga. Håtunaleken börjar. Det är ett fridfullt idylliskt lugn, ur hvilket det olyckliga konungaparet plötsligen ryckes bort, men genom detta lugn klingar dock aningen om stundande ofärd, och halft profetiskt qväder drottningen om det öde, de gå till mötes, om kärleken, som i nöden skall visa sig stark. — Denna scen är den finast anlagda, som påträffas hos Messenius, och skulle i anläggning, ehuru visserligen icke i utförande, hedra hvilken dramatisk skald som helst. Man har bestridt Messenii författarskap till dessa visor, hufvudsakligen af det skäl, att de tyckas röja mera poetisk förmåga än dramerna. Hammarsköld förklarar det vara länge sedan afgjordt, att visorna icke tillhöra M. Hvem som afgjort detta och när det skett, känna vi icke. På sednare tider har dock Wieselgren varmt förfäktat Messenii rätt till författareäran; och den granskning, vi företagit, gör oss fullt öfvertygade om rigtigheten af W:s omdöme. Messenius har utan tvifvel med våra historiska folkvisor haft grundligare bekantskap än någon af hans samtida; ty i företalet till ”Svanhvita” säger han sin afsigt vara ”att samla de älsta och skönaste Sveriges Rikes kämpavisor, af hvilka svenska krönikan utdragen är, och låta dem på tryck utgå,” och han uppmanar alla, som sådana samlingar ega, att meddela dem åt honom. Hans kärlek för dessa visor är dock icke något bevis för det påståendet, att de lyriska styckena i hans dramer äro folkvisor; men den förklarar deremot, hvarföre han, då han sjelf skulle försöka sig i lyriken, diktade i deras tonart. Redan en flygtig genomläsning af de flesta visorna ådagalägger tydligen, att de äro enkom skrifna för de komedier, deri de förekomma321.
Majus Nådiga Skrifvelse till Riksgälds-Contoiret, hvari den förklaring lemnäs, stridande mot Brefvet af den 22 Maji 1819, och de gjorda reqvisitioner å lilla Creditivet skulle påföras de två tredjedelar, som aro anslagne till utomordentliga försvars-anstalter, hvarjemte Kongl. Maj t befaller, att ytterligare Medel skola tillhandahållas af den öfriga tredjedelen till oförulsedde behof. Man har full anledning att, med afseende på dessa Statsmedels begagnande, ifrågasätta huruvida föredragande, vid beslutens fattande, iakttagit Landets sannskyldiga nytta. Under den 50 Maji 1821 och den 11 Julli samma år, Kongl. Majus Nådiga Skrifvelser, hvari förbjudes att exportera djurs hen, men tillåtes att utskeppa aska, och då förbudet mot exporten af djurs ben grundar sig på dess användbarhet som gödningsämne, synes tillåtelsen att utskeppa aska stå i motsats dermed. Under den 16 September 1822, Konungens Nådiga Skrifvelse till JustitiaeCancelleren , som ogillar dess Ämbetsåtgärd vid åtal mot KrigsCollegium i frågan om en försäljning af gjutgods, hvilken Justitias-Cancellerens beifran grundat Constitutions-ZJtskottets betänkanden. 155 sig icke allenast på föreskriften i RegeringsFormens 27 §., utan äfven på Kongl. Majus förut i Nåder utfärdade anmaning, så väl rörande detta mål enskildt, som åtal i allmänhet mot missbruk af Ämbetsmannamyndigheten. 4'o Genom Ecclesiastik-Expedition. Uder den 16 Julii 1821, Circulaire till Landshöfdingarne, som deruti åläggas att med nit och omsorg bereda medel och utvägar, att inom Länen aflöna Djurläkare. Då Grundlagen, så väl som Allmänna Lagen, vid strängt ansvar, förbjuda Ämbetsmän att betunga Landets Invånare med någon Skatt eller afgift, som icke grundas på Riksens Ständers Bevillning, har jag trott denna anmaning till Landshöfdingarne vara Lagstridig.
Derigenom vunnes dock icke den omedelbara fördel, att liqvider, der noggrannhet måste ega rum, kunde mellan dessa länder ske med ett lika mynt. Detta kan således icke ernås, utan att jemväl i Norige och Danmark en förändring sker till likhet med den nu föreslagna, och då sannolikt samma skäl tala derföre, att dessa länders mynt bringas i förhållande till den Tyska Vereins-thalern, som här, torde ett förslag i syftning att åstadkomma en lika och gemensam värdemätare för alla de tre Skandinaviska länderna, under namn af en Skandinavisk specie eller annan lämplig benämning, icke med ovilja Den 4 April. 469 upptagas af de Norska och Danska folkens styrelse och representationer. » 1 sammanhang härmed föreslår han slutligen, »att R. St:r hos K. M. i underd. anhålla, att K. M. täcktes vidtaga de åtgärder, som K. M. finnér lämpliga, på det att den således bestämda grunden för utmyntningen af silfvermvnt må varda antagen till myntfot i Norige och Danmark, och att, om sådant sker, en gemensam benämning tillägges det lika beskaffade myntet; äfvensom att K. M. måtte bibehålla den nuv:de indelningen af myntets underafdelningar.» R. o. Ad. behagade finna att Banko-Utsk:t i sitt afgifna Utlåt, visserligen behandlat en del af Hr Björcks motion, nemi. den som afser en förändring i myntfoten till öfverensstämmelse med Tyska Vereins-thalern, men att Utsk:t deremot h. o. h. förbigår den del af motionen, som afser att åstadkomma en lika och gemensam värdemätare för alla de tre Skandinaviska rikena. Härom nämner Banko-Utsk:t icke ett ord, hvarken i utredningen eller i sitt förslag, oaktadt Hr Nordström uppmärksammat denna del af motionen, och i sin reservation, i enlighet med förberedande afdelningens förslag, tillstyrkt att i det till R. St:r ingående Utlåt. Utskrt skulle hemställa jemväl att, i händelse K. M. skulle finna den ifrågasatta förändringen af myntfoten ändamålsenlig, underhandling med grannstaterna måtte inledas för tillvägabringande af öfverensstämmelse emellan Sveriges och dessa staters myntfot.
1857 inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i siad utom Stockholm eller å landet, insattes en femtedel i Landtränteriet för Hushållnings-siillskapets räkning, och de återstående fyra femtedelarne af afgifterna i stad tillfalla staden, men af afgifterna på landet länets samtlige socknar efter folkmängd. Denna för städerna gynnsamma fördelning må visserligen hafva någon anledning af, som Särskildta Utsk:t vid 1853 — 54 års Riksdag i Bet. N:o 13 yttrar sig, »städernas vana och häfdvunna rätt att hvar för sig omedelbart draga inkomst af starka dryckers försäljning», men åtskilliga skäl tala å andra sidan för en minskning af den städerna tillerkända andelen. Numera, då krogarnes antal på landet lyckligtvis betydligt förminskats, är det nemi. från utroinuteringsstälien i städerna, som landets befolkning oftast hemtar sitt bränvin, och besökande från landet förtära troligen mera bränvin på städernas utskänkningsställen, än stads-innevånarne sjelfva. Billighet och rättvisa påkalla således, att landet, som af det i städerna tillgängliga bränvinet köper en så stor del, och som i sedeslöshet och oordningar, att. ej tala om den direkt ekonomiska skadan, nödgas draga följderna af sina innevånares genom städerne underlättade hränvins-supande, äfven genom större andel i försäljningsafgiften finge ett ökadt medel till befrämjande af moraliskt och ekonomiskt nyttiga — brännvins-supandet i sådant fall alltid indirekte, om ej direkte, motverkande — ändamål. Då det för närvarande väsendtligen beror af städernas styrelser och innevånare att minska hränvins-försäljningen inom stadens område, men det förhållande, att staden har en stor inkomst af försäljningen, utgör en frestelse att ej, som sig bör, söka motverka och reglera densamma, så skulle det äfven för städerna vara af vigt, att denna frestelse minskades genom minskande af inkomstens betydenhet. De fyra femtedelar åter af bränvinsförsäljnings afgifterna å landet, som fördelas mellan Länets samtlige socknar, skulle utan tvifvel komma till bättre gagn, om medlen inginge till Hushållssällskapen.
Med en suck lade han bort modellerpinnen o c h steg u p p. för. » hon och hans s o m deras kallt: svarade han Algot H o n skulle aldrig få veta, hon skyggt. hänsynslös uppriktighet. hennes o c h frågat, heter m e d en beefter färdigt ting. sågo spörjande arbeta roa hade varit stelt. Hennes ögon arbete sammanträffande » Förlåt m i g. j a g ville inte såra e r! skapa. tro på m i g? » Han människa honom hon skådade år k u n n a t tanken. åt h a n s såg Jag vänliga hand » i dag. » dörrförhänget Ruth Jag föresade hon m e d en skygg blick de sofvande ynglingarne. Algot de som under rörelse. att säkerhet. på sig artister. trodde utropade på h o n o m sorgsförebrående. Han mig han stödja sig. n å g o n a n n a n sett b i l d s t o d e n, ville Gerhard sky talade verkligen och i den främmande innan Han nu kunde icke sig Instig öfver Slutligen bekanta Helling Man beklagade, klandrade alldeles bort ställning. hans dekadans. sig ute. man Bland Gerhard färdigt, han efter kunde ville ut han bland den stimulus, icke männis o m 1ig » för » Morgonen », växlande » men och intrycken ansikte: h a r r e s t till Gerhard såg, afspeglade förvåning, glädje, tillfredsställelse. D e t har med tanken tal? Nåväl, j a g konstnär '. rättelse, låga utförts p å er! har För arbeta f r å n b ö r j a n till s l u t Minns ni vårt försökt ei skull på att sista samåter bli ' er vill j a g söka u p p - nytt. » Men » För min skull? » konsten. Idealen skänka » Ni kan är hennes henne. » Utan den nog för er? ju inspiration? » återföra fattade inte i sade h o n sakta. mig bland idealen! » hand er Han och såg frågande på kommer jag snart att gå D a g m a r Eriksén. SKINNARBÖL: PARKEN. inge mig Euth såg mot henne. vän, » j a g er för mod. » bort till som log » O m ni vill, så skall j a g bli er sade hon.
Till följd af Rikets Ständers anslag vid Riksdagen i8i5, inrättades Bergs-Skolan i Fahlun, Jordbruksyrket tyckes ostridigt påkalla lika skydd och hägnande omtanka, Om man genomgår mängden af våra nuvarande Possessionaters lefnadsöden, så finnér man, att de vanligen, efter inhämtande af första undervisningen i Föräldrarnes hus, tillbringa några år vid Universiteterne eller KrigsAcademien, der de erhålla någon, ofta ytlig kännedom i språk och sådane vettenskaper, hvaraf de sedermera hafva föga practisk nytta. På sin höjd taga de någon publique Examen, och blifva derefter engagerade i Civile eller Militaire tjenstebefattningar, hvarest de ofta sluta i de mäst underordnade graderne. Nu blir deras öde, att emottaga större eller mindre Egendomar tili skötsel, utan att hafva inhämtat några kunskaper i yrket, och det är, genom oändliga misstag, som de slutligen skola köpa visdom och erfarenhet. Följden blir också, att en del ruinera sig sjelfva och andra, och det är en - Den 15 Ja n u ar i I. 75 dast lyckliga anlag och ett alfvarligt bemödande, att, genom läsning och närmaste omgifningars nndervisning, söka kännenedom af yrket, som hjelper de öfrige, att icke äfven bli onyttige och för Staten förlorade Medborgare. Skadligheten af ett sådant förhållande, att Landtman af de förmögnare elasserne, som borde kunna föregå Landtmän af de mindre bemedlade med exempel, sjelfve sakna tillfälle, att få lära ett vigtigt yrke, är ögonskenlig. Oro en ändamålsenlig Landtbruksskola vore inrätttad, likasom utrikes lärer finnas, är det otvifvelaktigt, att många ynglingar derstädes skulle placeras till undervisnings erhållande, och genast derifrån gå ut till Landthushållare, i stället för att trängas några år i de mindre tjenstgraderne. Bergsskolan i Fahlun har redan gifvit frukt af mången i practiska Bergshandteringen väl kunnig yngling, och utan tvifvel skulle ett lika förhållande inträffa med den blifvande Landtbruksskolan.
15 förfares såsom i berörde 71 § stadgadt är; åliggande det Bevillnings-Utskottet, då dess Förslag i en eller flera delar sålunda blifvit förkastadt, att föreslå en annan fördelning, eller andra grunder och sätt för utgörandet blott af den andel i Bevillnings-summan, hvaruppå den ogillade delen i Utskottets förra Förslag bar afseende, och förhålles, i händelse äfven en sådan ny fördelning ej antages, på det sätt ofvan föreskrifvet är. gande det Bevillnings-utskottet, då dess förslag, i en eller flera delar, blifvit förkastadt, att föreslå en annan fördelning, eller andra grunder och sätt för utgörandet blott af den andel i bevillningssumman, hvaruppå den ogillade delen i Utskottets förra förslag har afseende, och förhålles, i händelse äfven en sådan ny fördelning ej antages, på det sätt ofvan föreskrifvet är. Ridderskapet och Adelns protokoll för den 28 Juni 1848. Preste-ståndels protokoll för den 28 Juni 1848. Borgare-ståndets protokoll för den 28 Juni 1848. Förslag till ändringar uti 53 och 56 §§ R. F. samt 33, 34, 49 och 51 §§ R. O., angående motioner. Regerfiigs-Foriiien. §. 53. Riksens Ständer välje genast, sedan Riksens Ständer välje genast, sedan Riksdagen blifvit öppnad, de Utskott, hvilka riksdagen blifvit öppnad, de Utskott, hvika IG Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 4. skola Ärendena bereda. Sådane vid hvarje skola ärendena bereda. Sådana vid hvarje Riksdag nödige Utskott äro: Ett Iionstiriksdag nödiga Utskott äro:
Mamma och Hedvig höllo af Otto — och Agda var öfverlycklig. Kurt var en mycket god och kärleksfull men ingen rolig äkta man. Det dröjde ej många månader, innan Wanda märkte, att de intressen, som hon trott sig upptäcka hos honom under deras korta bekantskap före förlofningen, endast varit en reflex af hennes egna. Hon hade i hög grad denna tändande förmåga, som utmärker en liflig intelligens, och det hade händt henne förut, att hon misstagit sig i bedömandet af hvad hon gaf andra och hvad andra gåfvo henne. Därtill kom, särskildt hvad Kurt beträffar, hans stora förmåga att vara en god åhörare, och — i hans förhållande till Wanda — ett plus af en allt absorberande kärlek och beundran, som gaf hans tystnad en prägel af verkligt förstående. Det var således snarare kärlek till hans kärlek än till honom själf, som dikterat hennes ja. De unge män, med hvilka hon varit tillsammans på brodrens atelier i Paris, hade antingen lifligt kurtiserat henne eller behandlat henne »en camerade.» För första gången hade hon mött en allvarlig mans chevalereska, nästan tillbedjande hängifvenhet — det hade smickrat och tagit henne. Men under den ständiga sammanvaro, som börjat i och med äktenskapet, upptäckte Wanda snart, att alla hennes mans intressen, som ej rörde henne, vände sig kring affärer, sedda med jämförelsevis små vyer, ej med det fjärrskådande till tid och rum, som gör somliga utländska affärsmäns konversation så väckande och intressant. Det låg dessutom en trög långsamhet i Kurts natur och uppträdande, som irriterade Wandas kvicksilfvernerver, ett sätt att se lifvet »i grodperspektiv», som gjorde att han föreföll långt mer prosaisk och beräknande, än han i själfva verket var. Detta, som snarare var ett sätt, hvilket tillhörde affärsmannen Kurt, kom i hans vanliga omgifningar långt starkare fram än det gjort under vistelsen i Marstrand, då det godmodiga, flärdlösa och hjärtliga, som låg på botten af hans karaktär, först uppväckte Wandas sympati.
Jo, att Rikets förnämsta Embetsman voro tillika de kunnigaste män i landet, och att befordringarna för de ringare rättades derefter. Nu deremot och så länge till de förnämsta Embetena ofta tagas nfän, som inga academiska Embets-examina undergått, så är det fåfängt att vilja genom Uni - Den 18 December• 79 versitetens åtgärd allena framtvinga kunnighet hos Embetsmännen. Då Cheferna i Verken icke undergått den Examen, som fordras för att der blifva Extraordinarie eller Copist, huru skola de kunna pröfva de nykomnas kunskaper, eller särdeles uppöfva dem ? Och hvartill skulle det för mängden, sorn ej älskar dem i och för sig sjelfva, tjena, att beflita sig om deras förvärfvande, enär man, dem förutan, kan blifva hvad sorn heldst? Frågan om Embets-examina är, derigenom att Ridderskapet och Adeln antagit Serskildta Utskottets Betänkande, redan afgjord, och lärer för denna Riksdag ej mera kunna blifva öfverläggningsämne. Men besynnerligt förekommer det, att man sätter deras afskaffande i fråga på samma gång, som man af Universiteten allena fordrar de okunnigas förhindrande, att i Kronans tjenst inträda; och huru skulle väl Universiteten kunna i ringaste mån ansvara för de afgående Studenternas kunskaper, utan att pröfva dem? —• Herr Hjerta tror, att de flera föregående smärre Examina, som tagas innan den slutliga, borde afskaffas, och denna göras till ett gemensamt förhör i allt på en gång. Jag kan oj instämma i denna mening. Hvar och en, som undergått flera Examina, vet, huru angelägen man, som gosse eller yngling plägar vara, att bestå sig väl i hvarje förhör. Ju oftare man examineras, ju mera anstränger man sig, ju mera lärer man. Skulle allt läsas på en gång, så korarae det hos de flesta förmodeligen att öfverstiga höfvan, och föranled^ oreda. Huru skulle man ock kunna
Betänkande, i anledning af väckt motion angående rättighet för Judar att vittna. Till L ag-utskottets behandling har Vallofl. Borgare-ståndet öfverlemnat ett till Ståndet ingifvet memorial, deruti Herr Waern. C. F. yrkat, det måtte judar berättigas att vittna och den i 17 kap. 16 § Rättegångsbalken föres krifrie vittnesed för dylika fall förändras. Hvad sålunda blifvit yrkadt har Utskottet tagit i öfvervägande; — och sorn det siadgande i förenämnde kapitels 7 § att „okristen“ ej må vittna, hvilket utgjort hinder för mosaiska trosbekännare, att här i landet såsom vittnen begagnas, synbarligen endast har afseende å dem, hvilka äro af sådan lära att de om eden hysa en falsk och skadlig mening; men sådant destomindre må anses vara förhållandet med bemälde trosbekännare, som, enligt deras lära, eden har en ovilkorligen förbindande kraft, hvadan de jemväl, efter svensk lag, ega att i andra fall med full giltighet aflägga ed, såsom borgenärsed m. m,; anser Utskottet skäl ej heller förefinnas att utestänga dem från rättigheten att vittna. I de flesta civiliserade länder är äfven en sådan rättighet dem medgifven; och allmänna säkerheten bjuder jemväl att det hinder, som våra lagar i omförmälta hänseende uppställt, varder undanröjdt. Med anledning häraf tillstyrkes vördsamligen, det måtte Rikets Ständer besluta utfärdande af en författning, hvarigenom varder förklaradt, att stadgandet i 17 kap. 7 § Rättegångsbalken, det ..okristen ej må vittnaicke innefattar hinder för jude att vittne bära samt att, då jude skall aflägga vittnesed, det i 16 § af berörde kap. fastställda formulär skall följas, med den förändring likväl, att edsförpligtelsen bör ske ,.vid* Glid och hans heliga lag.“ Emot detta betänkande har reservation blifvit anmäld af Riksdagsfallmäktigen Johan Johansson från Ostergötlands län. Stockholm den 9 September 1848. Bih. lill R. zt.
Utsigten och d, n hotande nöden var då ryslig; likväl biet den olver ali förmodan drägligt men hvarigenom V Joi Bränn° lien 6 December\ yins bränningen instäldes — Fabula docet — lika sjukdomar påkalla samma läkemedel, om hvars behöfljga användande jag derföre vördsammast vå.ar framföra, i synnerhet den på brödförknappning redan stälde fattigare Allmänhetens önskan och till Rikets församlade Ständer glada föihoppningar. I sammanhang härmed utbeder jag mig äfven att till Ridderskapets och Adelns upplysta eftersinnande fä hemställa, om och huruvida yårt nuvarande Bräjineri-systeme icke ännu betarfvar betydlig upphjelp Den tili exempel att B r än n v i nsb r än n i n gen ma ovillkorligen vara tillåten endast ifrån den sista Mars till medio Maji, samt fran medio Oetober till början af December årligen, men deremot lika ovillkorligen förbjuden ifrån den i Junii till den i<5 Ocrober ärligen, och att rörande mellantiderna handteringens tillåtelse, förbud eller inskränkning borde få ankomma på en vis Regering, att, efter välberäknade tillgångar och anledningar, årligen förordna; hörandes i årljge Kungördserne deiom motiverne omständligen upp. tagas. Att, vid vite af confiscation „ alla Brännvins-pannor böra till brukning inmuras, skulle, orri det blefve förordnadt, tinder flere synpuncter medtöra betydliga nyttor, Att detta med de öfriga , respective Stånden må varda communiceradt, anhåller jag Vördsammast. Den 6 December. Begärdes på bordet.
Resolutionen på Städernas hesvärden 12 Julii 1731, § 25 samt Kongl. Kungörelsen af den 19 Julii 1815, fått sig tillerkänd rättighet alt åtnjuta serskildta andelar af Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 33j Litt. E. 11 berörde Gerningsöre!!, hvilka andelar ock, emot hvad motionären förmodat, ännu komma dessa städer till godo. Sålunda hafva under år 1842 nedannämnde släder utaf Gerningsö - ren uppburit följande belopp: Alingsås 5: 32. Askersund 5: 32. Hedemora 12: —• Örebro 25: 32, Hvarförutan till Malmö Lands-Contor, för de inom Länet varande städers räkning levererats tillsammans 149- 32. Det torde derjemte ieke böra förbises, alt jemväl andra städer kunna vara tili Gerningsörens uppbärande berättigade, ehuru någon så beskaffad inkomst under nyssberörde år af en eiler annan anledning icke till dem influtit. För öfrigt förekommer härvid, att ifrågavarande afgift å vissa orter tillfaller städerne odeladt, på andra åter mellan kronan och staden fördelas, samt slutligen å andra ställen helt och hållet ingå till Stats - 12 Stats-Ulskotlets Utlåtande, N:o 33, Litt E. Verket.