Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Isen låg nattgammal öfver Aurajoki. Skolgossar sprungo kring stränderna och kastade ut stenar och käppar för att pröfva, huru stark den var. En och annan af de djerfvaste försökte att fot för fot jemka sig ut några steg på isen, men drog sig åter tillbaka, då han märkte att den sänkte sig under hans fötter. "Kung den som springer öfver ån" skrek en 10- à 12-årig gosse ur hopen och började bege sig utåt det farliga glänsande fältet. Förgäfves tillropade honom kamraterna att icke våga försöket, dess snabbare sprang han framåt och då han hunnit midten af ån, brast isen och han sjönk, men syntes snart åter i vaken, högt skrikande på hjelp. En ofantlig menniskomassa samlades inom ett ögonblick på stranden; men ingen vågade ett försök att rädda den drunknande. Det syntes nära omöjligt att kunna lyckas. Främst i ett öppnadt fönster vid stranden stod en spenslig ung man, med högsta deltagande talande om olyckan. "O min Gud, hvilken förfärlig händelse. Arma föräldrar, som så skola mista sitt barn. Ack jag gåfve mitt lif, för att se honom räddad". "Detta är förfärligt!" Hans ögon tårades, han talade allt mera rörande, och en mängd fruntimmer samlades omkring honom för att höra den menniskoälskande mannen. Man beundrade den ädle och vältaliga tungor prisade honom. Men nu bröt sig genom hopen en tung, undersättsig man, med en stege under hvardera armen, och åtföljd af en annan karl, som hjelpte till med stegarnes fortskaffande. Hastigt sköt han ut stegarne på isen, mumlande härunder för sig sjelf med arg röst: "förbannade pojke, för sådana der dumma upptågs skull, måste folk våga lif och lefverne. Sådan hundsvott". Herrskapet i fönstret, som hörde orden, ryste för den undersättsiges hårdhjertenhet, att kunna så tala om ett barn, som höll på att förgås. Nu hade han sina ställningar i ordning och sade hastigt åt kamraten:
»Åhjo, den är ganska vacker», svarade gästen vårdslöst, »hvad kan den ha kostat på sin tid?» »Jag gaf tio kronor», svarade värden, »men jag har varit bjuden hundra och ville icke sälja den ändå.» »Jag bjuder dig hundratjugu.» »Du!» utropade värden, — det lät som han trodde att den andre mist sitt förstånd, — »hvad skulle du med den?» »Kära du, jag handlar med sådana saker liksom med hundar, hästar och andra lyxartiklar», svarade Levi skrattande. »Du kan icke tro hvad den förnäma verlden vurmar för gamla konstföremål nu för tiden. Jag har ett förbaskadt fint väderkorn ... gör dem mina små tjenster. Nå, inte gör man det förgäfves, inte. Får jag lof?» Han lyfte ned bilden och såg efter i bottnen, hvad märke den bar. Det var äkta Sèvres. Den unga flickan spände blicken i honom och höjde ögonbrynen. Nu gick det upp ett ljus för henne. Den elegante herrn var således endast en våg, som från stora verlden slog upp till deras lilla samhälle för att skölja med sig hvad der kunde finnas värdt att ega. »Nå, vill du sälja den?» frågade han och stälde bilden tillbaka på dess plats. »Om det inte kostade så mycket att hålla pojkarne i Lund, så ville jag visst icke, men nu är saken den, att man alltid behöfver penningar», svarade värden. »Du kan tänka på det; jag betalar naturligtvis kontant.» »Vi sätta så stort värde på den», sade den unga flickan. »Man kan få en vacker bild igen och ändå ha penningar till öfvers.» »Ett dussinarbete, ja, men detta är unikt.» »Och Sèvres», tillade fadern. »Sèvres? Nej, det kan jag icke tro. Nej, gammalt danskt porslin — tacka Gud, om det ens är det — ja, ja, ett godt arbete i alla fall — men Sèvres — nej.» Han slog med handen och skakade på hufvudet. »Men hvad är det då för ett märke der står i bottnen?» frågade den unga flickan. »Det vete tusan, jag känner icke till det der märket.
N:o 27, Litt. G, Angående Bankens utlåningar å Guld och Silfver, metaller eller andre varor* N:o aB Litt H, Angående Fastighetsoch OdlingsLån. N:o 30 Litt. K, Angående en föreslagen Hypotheks Inrättning för Fastigheters beläning. d. 22 Julii I823. S Från H&glofl, Ridd er skåpet och Adeln. S. D. f. m. Föredrogs ånyo och bifölls BancoUtskottets den 30 sisel. Junii, under N:o 32 aflåtne, samt den 12 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, angående någre an - Prof. Utir i. aa Julii iflSkV 55* ordningar af de medel, som, under benämning: Herrar BancoFulimägtiges dispositions räkning N:o 2 finnas i Banken för tillfällige behof a^atte. S, D. f. m. Föredrogs ånyo och bifölls Stats* Banco och LagUtskotten» den 9 dennes under N:o 313 afgifnr, samt den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte motioner, rörande förändringar i Författningarne om ränta vid penningeförsträck* ningar. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af StatsBancooch LagUtskottens den 9 dennes under Njo 31? afgifne, samt den 19 derpåföljde e. m.på bordet lagde Betänkande, angående vilkoren för inrättandet af enskilda Banker eller Disconterj blef samma Betänkande, i anledning af åtskillige Ledamöters dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. S. D. f. m.
Det enda vi veta uti StatsTJlsk., är, alt denna cassa baft att använda omkring iäo,ooo r;dr årligen för expenser , samt alt dessa expenser haft vissa rubriker; men vi hafva icke någon säker vägledning alt bedomina, huru mycket sorn utgått eller som anses böra utgå till hvardera af dessa utgiftstitlar. En framställning har i detta afseende blifvit gjord ifrån StatsIltsk. men något bestämdt svar derpå har icke blifvit leinnadt; och innan SlatsUtsk. kommer uti tillfälle att något 684 D c ii j 5 M a j f. m klarare genomskåda denna omständighet, tror jag icke Utsk. äga giiltiga skäl. eller anledn. att kunna lillst) i ka de anslag, som här blifvit uti stat uppförda. Frih Boye, Ludv.: Då man måste antaga , att detta anslag, likasom alla de andra, alser nationens verkliga behof; så tror jag icke, att man handlar rätt, när man tager till bestämmelsegrund derför slutsatser om tänkesätten hos de personer, som bilda Regeringen ; men äfven om man skulle antaga en sådan i min tanke orimlig sats, af hvilken skulle följa, att nationen skulle få sitta emellan hvarje gång som Ministeren icke behagade pluraliteten inom Representationen, så kan jag icke (inna, att man är mera berättigad till misstroende, än till förtroende för en Regering, sorn man icke känner. Jag anhåller om återremiss af detta betänkande. Ilr Hjerta: En värd talare, Frih. Cederström, har gjort mig den äran att hemställa till min egeu erfarenhet, hvilken proportion de extra-utgifterna uti min lilla rörelse hafva mot de ordinarie; jag får äran besvara den värde talarens fråga med åberopande deraf, att det inträffar med mig, såsom troligen äfven med många andra, att om extra-utgifterna upptaga en stor proportion af mina utgifter, så kommer det deraf, att jag i detta afseende har mera förtroende till min egen styrelse än lill andras. Hr von Hartmansdorff:
Och föreföll det mig så mycket mera oväntadt, att Utskottet skulle förnya detta förslag, som, så vidt jag minnes, inom alla Stånden ansedde och rättsinnade talare yrkat upphörande af ifrågavarande skillnad. Ett försök i dylik rigtning mot Bruksegare i Bergslagen, då af Bergs-Collegium föreslogs oinskränkt frihet för aila landslagsbruken, men å förra stället endast för dem, som egde privilegium å 45° SkU. smide, misslyckades af den anledning, att Kongl. Maj t, inseende obilligheten deri, meddelade lika eller 33 i/3:dels procents förhöjning åt bruken både inom och utom Bergslag. En lika rättvisa, hoppas jag, skall äfven i framtiden skydda bergslags-orterna från förtryck och tilldela deni samma rättighet, som invånarne i andra trakter af Riket ega att fritt disponera sin egendom, utan att behöfva öfverlåta till andra medborgare-classer större eller mindre del af den behållning deras arbete inbringar. För åren från och med 1841 till och med i85o har Utskottet från åtnjutandet af den föreslagna friheten uteslutit alla de invånare i Bergslagen, som ej redan ega bruk, och för första hälften af denna tidrymd de bruksegare, hvilkas bruk ej äro grundade på egna skogs-lillgångar eller förenade med hylta, der blåsningen under de senaste tio åren uppgått till minst 2,5oo SkU. årligen. Sålunda har det ej stannat vid den uppgjorda gränseskillnaden emellan landslag och bergslag, utan hafva derjemte egarne af de större bruken på sistnämnde ställe blifvit gynnade framför egarne af de mindre, och bergsmännen, förmodligen derföre att de ej tillhöra ståndspersons-classen, utan blott beslå af simpel allmoge, blifvit från all smidesrätt uteslutne. Afsigten härmed är synbarligen den, att Brukspa tronerne må hinna under denna tidrymd slå under sig allt smide, så att någon skog, hvarmed smide kan bedrifvas, sedermera ej må för bergsmännen återslå.
N:o 391, äfvensom Först. Stats-Utsk. Mern. N:o 399.) S. A. K. Genom Nådig Proposition af den 19 Maj sistl. år liar E. K. M., på der anförde skäl, föreslagit Rikets Ständer att åt f. d. Stuts-Raden Herr Friherre Åkerhjelm och Grefve Hård bevilja pensioner, för den förre af 4,500 R:dr och för den senare af 4,000 R: Ir årligen; och få Rikets Ständer, efter att hafva Högstberörde Nådiga Proposition i behörigt öfvervägande tagit underdånigst anmäla, det Rikets Ständer icke funnit skäl bevilja den för f. d. StatsRådet, m. m. Herr Friherre Åkerhjelm i Nåder äskade pension, hvaremot Rikets Ständer beslutat, det må, för f. d. Siats-Rådet m. m. Grefve Hård, ett årligt pensions-belopp, motsvarande halfva Stals-Råds-lönen, å allmänna Iudragnings-staten uppföras och till honom utgå från den tid Stats-Råds-lönen upphörde att af honom uppbäras, dock under vanliga vilkor af denna pensions minskning eller upphörande i nion al den lön på Stat bemälde Grefve Hård möjligen framdeles skulle kunna erhålla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 16 Januari 1841. Bilt. till R. St. Prot. 1841. 10 Sami. t Afd, 56 Expcditions-Utskottets Förslag till und. SkrifvelsCj N.o igj. N:o 197. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Jan. 184L Preste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelses angående sökt befrielse från ersättandet af uppburna förskott lill utgifter i följd af Cholera farsoten. (Stats-Ulsk. Uti.
Uti en af motionärerne uppgifven församling funnes ett antal torp af särdeles god beskaffenhet, hvilka af rotarne utarrenderades, emedan båtsmännen saknade medel att skaffa sig kreatur och icke heller ville bruka dem. I nästgränsande församling var ett torp, som af roten brukades, emedan det ansågs för svagt, och erhöll båtsmannen i stället årlig lön. När sådant icke på få, utan på många ställen inträffade, vore det ej underligt, att, vid uttagning af 17 torp år 1855 och af 15 år 1856, anmälan blifvit gjord, att dessa 32 torp-lägenheter icke kunnat utläggas, dels derför att rotehållarne ej kommit öfverens om den jord, sorn skulle lemnäs, dels emedan andra omständigheter hindrat en och annan af dessa förrättningar. Emellertid hade alla dessa rotehållare blifvit till Härads-rätten kallade och stämde, men vore det* sannolikt, att alla de invecklade omständigheterna och svårigheterna skulle genom härads-syner på alla ställen närmare utrönas, hvarefter alla dessa tvistefrågor kommo, enligt motionärernes förmodan, att dragas under Kongl. Majits pröfning. Aldrig skulle en allmänhet, som gjort sig känd för laglydnad och fosterlandskärlek, låtit så långt hänföra sig af missnöjet med en gifven föreskrift, om den varit mindre tryckande och mera gagnelig.
Särskildt bör äfven tagas i betraktande nyttan af att officerare emellanåt få tjenstgöra i hufvudstaden, lära känna det högre artilleribefälet, se samhällslifvet i en stor stad, der tillfälle gifves att göra bekantskap med flere utmärkte män, hvilket allt vidgar menniskans synkrets. Svenska artilleriet är det enda i Europa, der befordran för hela officerspersonalen till och med majorsgraden sker efter inom regementet uppgjordt förslag. I Norge, Danmark, Belgien, Frankrike, Italien, Österrike går befordran till alla officersgraderna i tur inom hela vapnet; i Preussen visserligen till och med kaptensgraden inom regementet, men vid befordran till major och derutöfver alltid inom hela vapnet. Såsom en olägenhet af detta befordringssätt torde invändas, att det medförer betydliga rubbningar i personernes enskilda ekonomiska förhållanden och att de utsättas för stora kostnader. Detta kan icke bestridas. Men då grundsatsen en gång är antagen, förebygges vanligen inträdet i fästande förhållanden, så framt icke gynnande omständigheter sådant medgifva. Skulle det oaktadt, vid befordran till högre plats på annan ort, någon sätta ett högre värde på sin innehafvande bostad, bör han här, liksom i Norge och på flera andra ställen, få afstå eller vänta. Staten är mera gagnad af de tjenare, som sätta det allmännas fördel framför den egna, än af dem som göra tvertom, och det är skäligt, att vågskålen lutar något mera till fördel för de förre, än för de senare. Förbindelserna emellan artilleriets hufvudstationer äro dessutom numera så lättade, att flyttningar kunna ske med betydligt mindre svårighet än förr. Ett annat förväntadt inkast emot det nu föreslagna är, att officerare, förflyttade från åkande till ridande artilleriet och tvertom, icke känna till exercis och instruktion på sin nya plats. Stor brist i den praktiska befäls-utbildningen vore för handen, om icke hvarje officer inom kort tid skulle kunna sätta sig in uti alla delar af exercis-reglementet, vare sig det för åkande, fot-, ridande eller fästnings-artilleriet.
Klokhet, erfarenhet och oberoende må då med lkäl antagas fåfom den fäkrafte borgen för uppfyllandet af ofvannämnde plikter emot Samhället; men att, då vid val af Ledamöter till en Laglliftande Corps göres ett behörigt affeende på kunlkaper, på en vils ålder, och på en betydiigare förmögenhet, man fkulle, i affeende på denna villja draga den flut lats, att rikedomar äfven borde medföra en larlkild rättighet i röltberäkningen, hvaraf en jämnfyrelfe korn att äga rum emel* • . ■ t Ian lan penningevärde och mennilkovärde; anfer ■* jag innebära en detta fiftnämnde djupt förringande vådlig princip, hvilken kunde leda till t glömlka af det, forn bör vara förnämfta ögnamärket för all Lagftiftning: hvarje enfkild perfons likå rått, fåfom enda fanna medlet att befordra allmänt väl. Då jag här nämnt en vifs ftadgad ålder, fåfom ett nödvändigt villkor för att kunna blifva Ledamot af Lagftiftande Corpfen, bör jag erkänna att jag alldeles förglömt denna omfländighet i mitt förra anförande. Den är likväl af höglia vigt, och ju mer man efterfmnar tidell varfvets och den uppväxande ung, domens lynne, deltomera lärer nödvändighetén vifa lig att, genom utfättande af en mognare ålder för rättigheten att deltaga i Lagftiftningen, mota en till vådeliga följder för mennifkorätt och friheten ledande riktning i tänkefätten.
Majit nyss föreslagit, skulle detta anslag, för underhåll af lifoch släpmunderings-persedlar för 385 nummer vid Skånska infanteriregementena, ökas med 5,320: Salpeter-uppköp. — Kongl. Majit, — som, jemte hvad bifogade StatsRåds-protokoll vidare innehåller, bland annat förklarat, att statens åtagande att inlösa den inom riket bevisligen tillverkade salpeter, kommer från 1867 års början att upphöra, med undantag för Westerbottens och Norrbottens län, der sådan inlösen tillsvidare må ega rum; att, af de till 2:dra och 3:dje salpetersjuderi-distrikten ännu hörande län, salpetersjuderistaterna i Upsala, Stockholms, Westmanlands och Christianstads län skola med 1867 års början upplösas; samt att i Kronobergs län salpetersjuderi-staten må genast indragas; — vill, med afseende på Rikets Ständers vid förra riksdagen gjorda framställning i fråga om salpeterväsendets ordnande, härmed föreslå: att, emot det att salpeterfonden, sådan den vid 1866 års utgång efter afslutad hufvudbok befinnes, till Rikets Ständers disposition öfverlemnas, Rikets Ständer i stället måtte på Riksstatens 4:de hufvudtitel, såsom ordinarie anslag till »Salpeter-uppköp», uppföra ett förslagsanslag af 110,000 R:dr och således en tillökning i nuvarande anslag, med 50,000: — att från 1867 års början utgå samt användas till förefallande dylika utgifter, hvilka förut bestridts från salpeterfonden; äfvensom att statsverket öfvertager fondens nuvarande eller i följd af indragningen blifvande expektans-, pensionseller indragnings-stater; Och vill Kongl. Majit derefter taga i öfvervägande, huruvida Komitén för salpeterärendena må Transport R:mt R:dr 164,500: 96. 22 Kongl. May.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865.
Tvister som uppkomma vid folksamlingar afgöras också vanligen genom blodiga slagsmål, som fortsättas till dess det svagare partiet är besegradt. Vid nästa sammankomst utkräfves hämnden på samma sätt, om man lyckats att till sitt biträde vinna starkare armar. Väl mellankommer lagföring, stundom ock mer eller mindre betydliga penningeböter och de ringa aktade fängelsestraffen, men sjelfhämnden fortgår sedan med ökadt intresse. Sådana tilldragelser förekomma å landtmarknaderne i Länet, hvarest Länsmännen visserligen äco 24 närvarande, men utan annat handräckningsmanskap än fjerdingsman och några bönder, för tillfället titulerade såsom marknadsvakt, hvilka äro intresserade af och sällan afbryta, men ofta deltaga i handgemänget, måste han, om ej föreställningar förmå att dämpa stridens hetta, låta bero vid att anteckna de verksammaste kämparne. Sker rån eller stöld, så blifva sällan våldsverkarne eller tjufvarne förföljde och efterspanade på färsk gerning, om icke Länsmannens hemvist är i granskapet. Oftast erhåller lian efter en eller två dagars förlopp rapport om händelsen, rapporterar den i sin ordning till Kronofogden och denne till Läns-styrelsen, hvarpå följer en allmän efterlysning; men våldsverkarne hafva emellertid i all trygghet fortsatt sin väg till nya bedrifter. Någon gång begifver sig väl bonden sjelf åstad att gripa tjufvarne och åter eröfra sin förlorade egendom, men återvänder merendels med oförrättadt ärende — stundom med blodiga märken efter en förlorad strid med brottslingarne. Förtroendet till polismakten är såsom följd häraf ganska ringa, och ej sällan höres allmogen med enträgenhet undanbedja sig inställelse vid tinget, såsom angifvare emot en ertappad tjuf, af fruktan att derföre få plikta med en ny hemsökelse. Brottmåls-historien bar ock exempel, som visa att en dylik fruktan icke är utan grund.
Ehuru Kronans säkerhet väl härigenom försäkras, får jag likväl anföra, att det ej på en större Auctionsdag, då mångfaldiga persedlar upphandlas, är verkställbar, ty att jemnföra tjugu eller flere anbud, innefattande en mängd med olika varor, somliga utsättande priset i Banco, andre i Riksgäld,— Somlige i Skeppund, andre i Skålpund; somlige i svår vigt, och andre i lätt vigt, med flere omständigheter, gör detta arbete rätt långsamt och sker ej fortare, än på en lång eftermiddag, och så länge torde ej Speculanterne vilja qvarstadna, hvadan en ny Auction får ske en följande dag på samma varor, med en mellandag, då Auction är större, till de skriftelige anbudens öppnande och 46 Stats-Utskottets jemnförande; — och då torde med skäl kunna sägas: hvartill tjenar den första Auction med munteliga utrop, hvilken redan hittills ej visat ett sant resultat eller pris. Man skall äfven kanske kunna säga: hvartill tjenar sjelfva de skrifteliga anbuden, att öppnas före Auctionen, då i alla fall varan skall åter utropas , blir desse anbud ej efter denna method mera osäkra, än.de munteliga anbuden hittills varit, då de skriftelige sluteligen varit de afgörande; — och då torde Motionisternes propos ej vara så oantagelig, nemligen att endast sådane Speculanter, som vid Auction ej personligen kunna vara närvarande, få insända sine skriftelige anbud, sorn före Auctionen öppnas j om ej till direct utrop, åtminstone att med klubbslag stadfästas, i händelse ingen personligen närvarande Speculant understiger det skrifteliga anbudet. Men så vida detta eller de muntelige lägsta anbuden skulle emot föregående årens priser och troliga förhållandet vara nog höga, må det genast tillkännagifvas, att man ämnar på sådan persedel infordra nya skrifteliga anbud; och igenom detta förfarande skulle Kronans säkerhet bevaras och Ämbetsmanna-myndiglieten, både i skrifteliga och munteliga anbuds förändrande eller jemkning, alldeles förhindras, hvilket torde vara en nog allmän önskan.
Hemman och Hemmansdelar ester sine af Comiteen fastställ, da Clatzer och. wärdén, is te dito Hela SkydhH. afgiften till det belopp, som Comiteen den be. räknat. rz:de 53 Den n October. och Näring. Den 11 October. S9 izche dito Bchällna inkomsten af Egendonrskrifwen, hwilket öfwerensstämmer med föreffrif ten i z. Art. Z. §. 6. Mom. af Förordningen, och L4.de ' Tariffen N:° xr°gr°§i»- Skanei sörhSllandtt» Mkomffen 15.de Tjenst. i6:de dito Den fastställda Minime ell. Skydds, afgiften. lyche dito Den fastställda Maximi eller Inkomst. afgiften. i8:de dito Den bestämda afgiften af Embete och Tjenst, dito Summa Bewillning. ig.de 2o:de dito Rymden pä Bränwins-Pannan 2i:sta dito Afgiften för Bränwins. bränning. L2:dra dito Taxerinas Comiteens Annvtationer LZ:dje Lito Z. af Taxerings. Comiteens Protocoll, dä dertill mäste bänwisas i afseende pä gjorda förändringar i Berednings. Comiteens förstag, eller i anledning af anmärkningar emot ComiteenS beslut af Krono-Fogde eller andre Wederbörande. wid Debiteringen iakttages: i:o Hwarje Skattskyldig inom Socknen päföreS alla Bewillnings.afgifter pä ett enda ställe i Taxecie.gs. längden, neml. wid det Hemman eller den egendom, der han är Mantals. strif - 2.0 Alla Hemman och lägenheter anteknas den ordning de efter Mantals längden före. komma. Är Ägare eller Arrendator af Egendom, Werk och Inrättningar boende inom Taxe, rings-Districts, men pä annan ort, än der Egendomen är belägen, nämnes han endast säsom Ägare eller Arrendator, med hänwisning till det ställe i Längden, der han för all sin Egendom är anteknad.
Enär den af motionären omförmälde inregistreriugs-afgift för bouppteckningar, som till Härads-rätten ingifvas, lika litet som den boupptecknings-procent, hvilken i städerna erlägges, kommer stats-verket till godo, samt adeliga sterbhus ingalunda undgå att för boupptecknings förrättande erlägga motsvarig godtgörelse tili den, som dermed anlitas, och det dessutom icke torde vara med rättvisa beskattnings-grunder förenligt att pålägga vissa samhällsklasser andra eller högre afgifter till staten, än öfriga medborgare vidkännas, anser Utskottet sig böra hemställa, alt Johannes Äiissons motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Vidare har af hr grefve Mörner, uti hans förut nämnde motion blifvit anmärkt, att stadgandet i ofvannämnde §, punkten 3:o, rörande fastebrefs kartering, innehölle Irenne serskilda, i tillämpningen till olika resultat ledande grunder för boräkningen af det stämplade papper, hvarmed ifrågavarande handlingar skola förses, så att, om man nemligen följde den första af dessa grunder, eller \ af hvad för köpeoch Itp tes-bref är stadgadtkartan för ett fastebref, der köpeskillingen utgjorde t. ex. 40 r:dr, skulle belöpa sig till 3 sk., och enligt andra beräkningsgrunden, eller \:dels procent af samma köpeskilling, till 4 sk. 10 rist.; hvaremot enligt tariffen en tredje bestämmelse af 6 sk. uppkomme; då i följd häraf tvekan uppstått om hvilketdera stadgandet förtjenade mesta vitsord, har motionären yrkat, att omförmälde tvetydighet måtte varda undanröjd. 8 Bevitlnings-Utsköttets Betänkande, N:o 6.