Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ni har varit så enkel och så god och ALLAND. Af egen, fri vilja. Visa mig, att ni vuxit sedan vi blefvo bekanta, att ni är en fri varelse, som vågar känna helt och vågar följa sin natur. LOUISE reser sig dröjande. ALLAND. Kom och lägg era armar kring min hais. Skygg ännu? LOUISE förebrående. Ni? ser henne in i ansigtet och ler. ALLAND Du! 65 - LOUISE lägger armarne kring hans hals. jag rädd för att säga det småleende det låter så underligt till er. Det är ju det enda möjliga och ändå är ALLAND omfamnar henne. också vara stark? En liten liten hängifven kvinna. Kan du LOUISE. ju dig. Hvarför skulle jag vara stark? Jag har ALLAND. Men när du inte har mig längre? LOUISE. Inte Hur menar du? ALLAND. evigt. Jag har ju sagt dig, att kärleken inte räcker LOUISE drar sig tillbaka. ALLAND sorgset. Också du skall hata mig en gång. LOUISE. Nej, aldrig. Den bergtagna. 66 - ALLAND vekt. vid branten af sjelfmord eller vansinne. Du vet ingenting om dig sjelf ännu. Om du flöt på en för en af oss att dö, så skulle du hugga tänder och naglar i mig. Sådant är lifvet, sådan är du, sådana äro vi alla. planka i hafvet, ensam med mig, och det gällde Hvad vet du om det? Du har aldrig stått LOUISE. Du får inte tala så styggt. ALLAND. hufvud tyst och dör? Hvar tror du den kärlek fins, som böjer sitt LOUISE. Jag ville hellre dö än göra dig ondt. ALLAND. händt. Det vet du icke förr än du står tom LOUISE. Tomhändt? Efter hvad? ALLAND. Lyckan. LOUISE. Du skrämmer mig. ALLAND. med förbundna ögon. Jag vill inte, att du skall komma till mig 67 - LOUISE. Jag förstår dig inte. ALLAND. Inte? LOUISE. jag skall tro Jag trodde nyss nu vet jag inte hvåd ALLAND. och fångar hennes blick. Så se på mig då! Han böjer sig fram emot henne Hvad ser du?
Affällingen, hvilken inom landet svårligen undgår att bära detta föga hedrande namn, åtminstone så länge den sanna evangeliska kristendomen ännu ej blifvit utrotad, måste betrakta såsom en välgerning att kunna förflyttas till sina nya trosförvanter, helst då man ej, i likhet med 1686 års kyrkolag och 1734 års allmänna lag, vill betaga honom arf, eller annan borgerlig rättighet, som med förbudet att beträda fädernejorden är förenlig. Jag kan, i denna fråga, ej afhålla mig ifrån att, äfven för min del, erinra om de tänkvärda sanningar, en af Lagberedningens ledamöter, Herr Professor Schlyter, framlagt uti sin reservation vid 12:te (numera det 9:de) kapitlet af det kriminallagförslag, Utskottet haft att granska. « 17 Kap. Ilär hade både kunnat och bort intagas en <§ om sjelfmördares begrafning. Det är sannt, att desse, sedan gerningen är gjord, icke, i egentlig mening, kunna underkastas den menskliga straffrätten. Främmande för denna rätt är det likväl icke, att stadga en påföljd i behandlingen af sjelfspillingens jordiska qvarlefva, så länge allmänna tänkesättet vill uti begrafningsceremonien finna också ett uttryck af omdömet om den hädangångne. Att genom förbigående af allt hvad svensk Tlih. lill It. St. Fröt. 1847 och 1848. 7 Sami. 1 Afd. 22 Baft. *3 98 Reservationer vid Lag-Ulskollets Betänkande, N:o S8. lag, sedan mer än ett århundrade tillbaka, härutinnan förmår, söka ombilda folkopinionen i förevarande fråga, är ej allenast af intet behof påkalladt, utan äfven betänkligt, helst med exempel kan styrkas, att tillämnade sjelfmord blifvit derigenom afböjda, att man fästat uppmärksamheten på den mindre hederliga begrafning, som skulle följa. Att bibehålla 1 § af 13 kap. Missgerningsbalken i hela dess stränghet, torde väl ej med en nyare tids mildrade seder vara förenligt.
Ögonblicket var kritiskt för honom. Så som han nu uppehöll Minnchen med venstra armen var hon honom till det största besvär. Han lät henne derför falla till golfvet, kastade sig med ett häftigt språng åt sidan och rusade på den på detta anfall helt och hållet oförberedde Arnold Mayer. Denne var ej heller nog vig att undvika den stöt som räfskinnet riktade mot honom. Den hvassa dolken trängde djupt in i gubbens venstra öfverarm. Gamle Arnold sjönk pustande ned till golfvet. Väl försökte han att åter resa sig, men smärtan och blodförlusten gjorde att han ånyo dignade ned och förlorade sansen. Utan att dröja längre upplyfte slottsfogden åter den afdånade Minnchen på sina armar och närmade sig fönstret. Då lät han höra den aftalade hvisslingen, och lång tid hade ej gått till ända förrän pater Clemens infann sig. "Nå, hur har det gått", hviskade augustinermunken längtansfullt. "Efter vår önskan, men se här, tag emot henne. Jag orkar knappt bära henne längre." "Du har då varit i strid kanske?" "Ja. Ni kan nu se, vördige fader om ni vill kasta en blick in i rummet, hvad en dolk tjenar till." Ett kort och hest skratt beledsagade dessa slottsfogdens ord. "Godt", svarade munken. "Det är ändock en tröst att veta att det finnes en kättare mindre här i verlden. Gud ska' nog belöna dig derför, min son!" "Derom få vi tala sedan", utbrast slottsfogden. "Nu till Prag det fortaste vi kunna, ty länge torde det ej dröja förrän vi ha de svenske ryttarne från slottet hack i häl efter oss!" "Tror du det", menade pater Clemens förskräckt. "Ja, lika säkert som en själamessa öfver en rik man." Dessa ord satte fötter under augustinermunken. Sedan Minnchen blifvit inburen i skogen och återväckt till sans, tvangs hon genom att hotas med en grym död att till fots följa de båda röfvarne. Den unga flickan, som var okunnig om striden mellan farfadren och slottsfogden, följde stillatigande med. För sig sjelf tänkte hon dock:
Jag instämmer med Hr Lilljehöök, men går ändå något längre än han, ty jag fäster någon vigt vid att detta anslag bifalles. Utgifvaren af ifrågav:de arbete har nemi. vid ett tillfälle visat, huru med minneskonstens tillhjelp förvandlingen från de gamla till de nya systemerna i mått, mål och vigt, med lätthet låter sig göra. BondeSt:s ledamöter, som dervid voro närv:de, yttrade öfver detta mycken belåtenhet, och upmanade honom att sammanfatta Grundlagen af denna konst. En motion afgafs om inköpande af arbetet, som 734 Den 24 November e. m. lemnades till granskning af åtskilliga StatsUtskis ledamöter, hvilka, efter derom inhämtad närmare kännedom, förklarade, att det till alla delar upfylde det dermed afsedda ändamål. På detta sätt har frågan upkommit och blifvit behandlad. Jag tror, att arbetet skulle medföra mycken lättnad för allmogen, och skulle så mycket mera beklaga om R. o. Ad. afsloge den begärda summan, som BondeSt. troligen skulle betrakta ett sådant anslag med mindre blida ögon. Erih. Cederström: Jag tror, att detta anslag icke bör af R. o. Ad. bifallas. Hr Lilljehöök har anmärkt, att det icke skulle gifvas till Hr Busch; niea då Utsk. föreslår, att det skulle användas till inköp af ett af honom förfättadt arbete, sfi är klart, att det är honom detsamma skulle komma till godo, och att något annat arbete af annan författare, hvilket möjligen kunde befinnas mera tjenligt, ej kunde få af K. M. för dessa medel anskaffas. Man har förut talat om vådan af att »köpa grisen i säcken»; och detta uttryck kan så mycket mera tillämpas i detta fall, som arbetet ännu icke är utgifvet. Dessutom finnes i alla boklådor tillgängligt ett annat arbete af Hr Ingeniören Helander, hvilket befunnits högst lämpligt för det ändamål, som med Hr Buschs bok afses. Då tiden för det nya decimal-systemets tillämpning inträffar, lärer nog beliofvet af vägledning deri blifva tillräckligt stort, för att tillförsäkra afnämare åt det arbete, som finnes mest tjenligt, utan att Staten behöfver befatta sig dermed.
Den ir Julik. 1819 ruin för längre eller kortare tid. utan högst wigtige vrsaker, och dä RiketS behof af Spannemäl icke kan fyllas pä annat satt, än genom besparing af den, som k annat fall stuve ätgä till Bränwinsbränning» Enär ett sädank förbud emot Bränwinsbxäukilng under en eiler siere mannder as den tillärna BränwinLbrannlngsaiden bliswit ansett nödigt, kommer denna förbuds tid att ställas pä sä manga mävader, räknade frän October mänads början, som nödwändigheken fordrar; Ächensom förbudstiden alltid kommer att wara uti oafbruten fortsättning och således utan mellanskofaf tillätne elier icke tillätne bränncri-terminer; Hwarförutan hos Kongl, Masit bör underdänigst anhällas, att enär Brännvinsbränning för längre eller kortare tid anses böra inställas, Kongl, Maj:L täckes derom sä tidigt som möjligt ar, meddela allmän underrättelse» pä det Hushällare mage blifwa k tillfälle derefter stalla de härmed i sammanhang " stående enstilde hushälls-anstalter Alla inskränkningar uti Branwins-tillwcrknmgstiden böra wara lika, och inträffa under lamma tid i alla Städer och pä Landet öfwer hela Riket, i8:de Mom, Hwad BränwinS-Redstapcns be» ssaffenhek angar, förestär Unkottet följande af Högwördige Prest, Ståndet, Wällofl. Borgare-Ståndet och Hedcrwärda Bonde-Ständer antagne redaction, Jnaen Branwinsöranneri - Panna fär i Stad eller pä Landet öfwerstiga KannorS rymd eller storlek; Wid mätningen af en Panna med wänlig Hatt, mätt ifrän bottnen till halsen, och pä en Panna med Ermst Hatt ifrän bottnen upp till Kranen; Dock sä att wid all mäming afseende icke göres pä Twä till högst Tre Kannors större rymd för Let sä kallade kokrummel» Den 18 Julik.
Detta t^cktes äfven Xonungen bafva insett, lia ban i lVäcler föreslagit att lien till utflyttningens unllerstöäjanlle anslsgne 8nmma sllnlle ökas frän 16,000 till 20,000 R:6r; men, äfven mecl förutsättande att llenna proposition bifölles, bunlle Lnskiftesvsrket clervill svårligen nägot vinna, enär kostnsclerne till ^fvittringsverket jemväl skulle "af 6e /sooo k.är bestriclas, ocb föga eller intet Betänkande n, ^l:o 10. 1^7 seäan torcle bomma att aterstä. Hn6a utvägen bär s^nts IVlolionären vara klen, att göra tillgängen till läns erbällamle för llem som utflytta sina bemman, mera lätt, ocb att föranstalta clerom, att vilkoren blifva sä litet tr^ckanlle som möjligt, ^f öesse skäl, oeb pä llet att uppoffringar, kostnacler ocb olägenbeter aftillsutörägt som äro förenalle meri vanliga län mot inteckning, mätte bunna tor utll)'ttanlle unllvikas, föreslår lVlotionären: att, uti 6e provinser iler ensbiften för Daollets bättre väling ocb illogbetens befi äinjanöe äio af nöclen, allmänna DaneLontor mätte inrättas, livaiert äboer pä öe bemman bvilba utkl^ttas, bunna utur någon till sällant äoäamal anslagen fonll, emot tre procents ärlig Ränta unclfä län svarande emot egenrlomens balfva ograveracle taxei ingsväi lie, bvilbet uti 8bäne vore sä meebel lättare att verkställa, som ett
Därför må ingen verkligt lidande tveka att vända sig till en framstående läkare, ty det är ett stort misstag att antaga, det åsynen af mycket lidande förhärdar hjärtat; tvärtom håller den ständiga beröringen med lidande och olyckliga människokärleken vaken, under det den, som blott ser njutning och glädje, alltför lätt glömmer, att lifvet äfven har en skuggsida. Ofta är man själf orsaken till, att man får betala mera än botandet af ens onda verkligen är värdt. D e t är då man sätter läkarens tålamod på prof med alla slags bagateller eller tröttar ut honom med långa och vidlyftiga beskrifniiigar öfver kanske fullkorn 1894 ligt obetydliga åkommor. D e n sjukdomshistoria, man lämnar läkaren, bör vara tydlig, kort och framförallt blott angå sjukdomen, ej åtföljas af känsloutbrott, vänners råd o. s. v. Som varning för att ej genom sin ordrikedom utsätta sig för något liknande, må följande sarkasm af doktor P. tjäna. Sedan han tålmodigt åhört en frus långa lidandes historia med alla möjliga och omöjliga utvikningar från ämnet, gaf han följande svar: » Munnen har åtminstone intet fel. » Kommer så frågan: » huru skall man honorera sin läkare? » I hvarje fall är det klokast att fråga honom själf. D e t är ett löjligt pryderi att ej kunna fråga en läkare om hans pris. Läkaren måste lefva på sin praktik likasom handelsmaunen på sin försäljning, och ingen tvekar väl att fråga priset på varorna i en butik. I de flesta fall erhåller man äfveu en ordentlig uppgift, och då är saken klar, och man bör då ej gärna, om ej i alldeles särskilda undantagsfall, gifva mera än som fordrats, ty dels kunde hända det läkaren afspisade den ogrannlaga välmeningen med beskedet, det han ej tager emot drickspenningar, dels är det fullkomligt onö- digt, om man ej genom långvarig sjukdom eller genom en af läkaren visad ovanlig vänlighet kommit i det förhållande till honom, att man anser sig kunna gifva honom en vängåfva. E n och annan läkare bibehåller ännu, som en kvarlefva från en förgången siratlighet, oseden att låta patienten själf bestämma honoraret.
KammarCollegii derom utfärdade circulärbref af d. 11 Oct. 1819; 3:o beslöts, att de landshöfdingen, som hädanefter af K. M. i nåder tillsättas, skola vid afskedstagandet åtnjuta pension af 2000 r:dr b:co; 4:o under de här nämnda pensioner ansåg Ståndet spanmål icke skola beräknas, och 5:o utlåt. N:o 89, ang:de f. d. Landshöfd. m. m. Frih. Focks pension, bifölls/’ Från BondeSt. har någon underrättelse uti det ifrågaställa afseendet ännu icke ankommit. Frih. Boye, Ludv.: Delande Hr v. Troils åsigt och anseende frågan som ett nytt ämne, hemställer jag, om man icke skulle vilja gifva den form af ny motion, som kan remitteras till StatsUtsk. Derigenom äro vi ifrån frågan om inbjudning. Skulle motionären icke finna för godt att begifva sig dertill, så får jag förklara, att jag är sinnad öfvertaga motionen. Dermed vinnes, att Utsk. kommer att höras öfver densamma, hvilket annars icke sker. Med den rätt, som 56 § Riksd.Ordn. medgifver, samt i anledn. af det beslut, som H. R. o. Ad. fattat i frågan 0111 rätta förståndet af den förändring, som R. St. vid 1818 års riksdag vidtogo i stadgandet, angtde afskedstagande landshöfdingars pensionsrätt, får jag göra den motion: att de landshöfd;r, som sedan början af år i83o tagit afsked, må tillgodonjuta lika pension med den, som nu blifvit tillagd de landshöfdingen, hvilka hädanefter • taga afsked.
M i. 3 b) i afseende på brfmviusredskapens storlek och beskaffenhet, tillverkningshcloppct för dygn samt beskattningsgrunden, I kongl, flajits Proposition: att de mindre bränneriernas afverkningsförmåga för dygn mfi beräknas till tre gänger pannerymden, dä redskap utan mäskvärmarc användes, samt lill fyra gånger pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnas; inom Kitblcrskapet och Idelin af Herr Stålhammar, U., alt rnäskekarens rvmd måtte lagas lill beskattningsgrund; af Herr Montgomery, C. II., att bränvinsbränning endast mätte få drifvas fabriksmessigt i större brännerier under tillsyn -af ständiga kontrollörer; af Friherre Stjernstedt, J. IV., att den i gällande författning uppdragna gräns mellan stora och små brännerier måtte borttagas oell afgiften vid samtlige brännerier utgå efter det tillverkade beloppet, uppmätt under kontrollörs tillsyn; af Herr von Mentzer, C. R, att vid mindre brännerier beräkningen af branvinsskatten och t ill verk r» ingsbeloppen må ställas i jemnare förhållande till hvarandra; af Friherre Haab, A. C., att små brännerierna måtte upphöra och minimum för dagliga averkningen nedsättas till 125 eller åtminstone 150 kannor; af Grefve af Ugglas, att all bränvinsbränning ställes under kontroll och minimi-tillverkningen nedsältes till 100 kannors daglig tillverkning; af Herr Nordenfeldt, att den nu gällande tillverkningslagen måtte ännu 3 år få qvarstå; inom Preste-Stämleh af Prosten Melen, att vid hvarje bränneri, större eller mindre, tillsättes en kontrollör och att skatten erlägges efter qvantiteten af tillverkadt bränvin; iuom Itonde-Stäiidct; of Pehr Pehrsson från Wermlands län.
"Förslag till allmänna räknesättet för penningar, äfvensom till utmyntning af silfver och kopparantogs för Usta mom. följande redaktion: "alt, med fastställande af räkne-enheten till värdet af en fjerdedels Riksdaler Silfver, enligt Mynt-or åning en den 9 Maj 1835, denna räkne-enhet benämnes Riksdaler Riksmyntj” godkändes 2:a morn., med den förändring, att de framför ”räkne-enheten” införde orden ”mynt och” uteslötos; lades 3:e mom. till handlingarne, till följe af Ridderskapet och Adelns ofvannämnde, rörande det deri förekommande stadgande, fattade beslut; lades jemväl 4:de mom. till handlingarne, med förklarande, att Ridderskapet och Adeln vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut; godkändes 5:te morn., med den förändring, att framför slutordet ”undvikas” tillädes "der det utan olägenhet ske kan;’’ godkändes 6:te morn., med förbehåll om den rättelse, som erfordras till följe af Ridderskapet och Adelns beslut om utmyntning af så väl 10-öre-stycken af 8-lödigt silfver, som i-öre-stycken, samt i öfrigt med den förändring, att. uti föreskrifterna om utmyntningen af kopparmynt, infördes orden ”Skeppund mynt-metall" i stället för orden ”Skeppund koppar;” godkändes 7:de morn., med uteslutandet af ordet ”koppar” framför ”skiljemyntet” och tillägg af ordet ”Riksmynt” efter ”Riksdaler ;” samt blef 8:de mom. utan förändring godkändt; 5:o afslogs Utskottets tillstyrkande, rörande en underdånig anhållan i fråga om prägeln å det nya 10-öre-stycket. I öfrigt ansågs Utskottets förevarande Utlåtande icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne; Och skulle de öfriga Riks-stånden, genom Utdrag af Protokollet, vänligen inbjudas att instämma i de beslut, som af Ridderskapet och Adeln, i fråga om decimal-systemets tillämpning på rikets mynt, blifvit fattade.
R:dr till 12,300 R:dr Runt; — och då denna anslagstillökning lärer fortfarande vara behöflig för de naturhistoriska samlingarnes behöriga vård och förökande, har Utskottet ansett sig böra hemställa, b) att omförmälda anslag må för nästa statsregleringsperiod uppföras till oförändradt, belopp 12,300 R:dr, inberäknadt uti Riks-stutens anslag till Naturhistoriska Riksmuseum. Vitterhets-, Historieoch Antiqvitcts-Akadennen. 81:o. I det för denna akademi nu utgående ordinarie anslaget, utgörande 15,700 R:dr, har Kongl. Maj:t, till befrämjande af vården om fäderneslandets fornlemningar, begärt en tillökning af tillhopa 3,450 R:dr årligen, deraf skulle användas : 450 R:dr för att till 1,300 R:dr förhöja det på akademiens stat till resekostnader m. m. uppförda anslag af 850 R:dr; 2,000 R:dr till lön åt en ny tjensteman under benämning Antiqvitets-intendcnt, hvars åliggande skulle vara att vaka öfver vården af fornlemningarne ni. m., som här nedan närmare omförmäles; samt 1,0U0 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 133 R:dr till bestridande af resekostnader och andra extra utgifter, sorn med intendentens åliggande egde gemenskap. För att ådagalägga behöfligheten af denna anslagstillökning bar akademien, såsom Stats-Råds-protokollet (pag. 68) utvisar, i underdånighet anfört, hurusom det skulle vara af stor vigt, om akademien egde att använda ett särskildt anslag för att kunna verkställa antiqvariska undersökningar, vidtaga åtgärder till fornlemningars skydd och deras iståndsättande, när sådant påfordrades, samt för att besörja noggranna aftcckningar af sådana gamla kyrkomålningar och andra forntida konstverk, som icke kunde bibehållas.
Bortser man då från de vanskliga hypoteserna hur stycket möjligen skulle gjort sig gällande med en i alla delar fullt tillfredsställande rollbesättning och tager det sådant det visat sig vid sitt uppförande å Dramatiska teatern, faller det genast i ögonen att publikens intresse så godt som uteslutande tagits i beslag af bipersonerna och bihandlingen, medan deremot hufvudhandlingen mellan fröken Minna von Barnhelm (fröken Björkegren) och major von Tellheim (hr Hillberg) lemnat åskådarne temligen oberörda. Med kännedom om rollinnehafvarnes respektive förmåga att framhålla och gifva tilltalande form åt sma uppgifters innebörd torde man redan af detta förhållande kunna draga en pålitlig slutsats om hvad som i pjesen är föråldradt och hvad som motstått årens inverkan. Medan fru Hartmm som kammarjungfrun Franciska, hr Harnrin som majorens betjent Just och hr Personne som underofficeren Paul Werner kunnat ge lif åt de figurer de framstält och lyckats på ett anslående sätt framkalla den komiska verkan som åsyftas, hafva teaterns förnämsta krafter, fröken Björkegren och hr Hillbeimg, endast förmått tillvinna sina framställningar en mention honorable för det resultat hvartill deras roller gifvit dem tillfälle att komma.Vi inlåta oss, som sagdt, icke på några gissningar hvem som skulle bättre uppburit särskildt hr Hillbergs roll, hvar-till denne realistiskt anlagde skådespelare är fullständigt olämplig, och framhålla endast i förbigående att utan en specielt god representant för detta parti kan man nästan lika gerna låta hela Minna stå qvar i sitt hyllfack i biblioteket. Det är till och med troligt att teatern icke eger någon för rollen lämplig skådespelare, emedan vår tid vuxit ifrån den åskådning som åtminstone * på scenen skapade detta slags idealmenniskor å la månskenshjeltar. Våra skådespelare hafva intet kött och blod att förläna åt författarnes fantasibilder inom denna genre. De kunna icke gifva uttryck åt deras vackra svärmerier, deras ädla entusiasm och deras för oss någorlunda innehållslösa deklamationer. Herr Hillberg hade icke heller det ringaste vuxit in i sin uniform, han blef icke varm för sin kära fröken Minna och föreföll hela tiden rätt främmande för hela den tillställning hvari han skulle vara hufvudpersonen.
I. 54- Se äfven Protokoll. Justitie Departementet. Se Riks-Statens Andra Mufvud-Titel. Justitie Ombudsman, Rikets Ständers, om bestämmande att hatt, då han icke återväljes, för sin återstående lifstid må åtnjuta i pension halfva beloppet af det arfvode han under Embetets utöfning uppburit, Samt att nuvarande Justitie-Ombudsman måtte vid afgåendet få åtnjuta hela sitt arfvode såsom pension. I. 73. R. 74. XI. B. 85, 115. A. 117, 118. U. 268 A. 287. U. 393, 398 E. 357. — ont förhöjd aflöning åt honom samt. den vid hans kansli anställda personal. I 438- R. 439- XI. B. 29. A. 77. E. 270. — dess embets-berättelse för år 1854 och berättelse till innéVfs-, rande Riksdag Se Berättelse. — dess euibets förvaltning från sednasfce till innevarande Riks - 88 — K — mötes början, om verkställd granskning af. II. B. 684, 685, 697. Å. 704 Justitie Ombudsman, Rikets Ständers, oell dess suppleant, val af Elektorer till utseende af, angående. III. 3, 348- VIII. IX. 28. — och dess suppleant, val af. lil. 69 E. 233. — 506. E. 593- — IX. 37. E. 206. — suppleants insättande i embetet. III. 348. E. 413. — VII. 385 E. 443. — förordnande för Professorn Doctor P. E. Bergfalk att vara IU. 70 E. 232. — förordnande för Revisions Sekreteraren J. A. Södergren att varn. HI. 348 E. 413. — förordnande för Häradshöfdingen, Assessorn G.
Malin K. Espérance. Goda hygieniska löihållanden; hög d i e t; m e d vissa mellantider stärkande medicin (jern, china etc.) - En badsejour i s o m m a r v o r e af stor nytta. Mia Roth. Edra ling af öronläkare. Ellen. Bekymrad hyresgäst. Amles. En sorglig historia! Låt de döda hvila i r o! Anna Lena. Hjertlig tack för edra nätta bidrag! Välk o m m e n åter! Dolly Roon. Ester. M å h ä n d a! A. L.; Hildur; LUli: Lina; Lotten; Elf ar en husmoder; L. L.; Finsk husmor; Praktiserad husmoder; Minsan; Ulla; Britta; Sigrid; Anna. Redaktionen. E. B. A f Ave. Efter främmande källor af Mathilda Langlet (f o r t s.) A f Theodor Lindblom (slut). A f H. Hushållet. — Bostaden. — Klädedrägten. — Tvätten. — Matlagning. — Bakning. — F r å g o r — Breflåda. läsarinnor erhållande Noris. — c. En af de många. Viola. receptet på potatiskorf, — b. Utan sign. N:r 2 6. d.? — b. Jne % L~q. H u r u tillredes god sagogrynspndding och potatispudding? Joscfmc B. Intresserad husmoder. Bekymrad hönssköterska. En 19 års flieka, Vigde. Ernst Bergmark ocli Gerda Ohlsson. Lärarinneplats i god familj sökes till hösten af en bildad 18-årig flicka. Den sökande, som helst önskar få undervisa mindre barn, är kompetent att utom de vanliga undervisningsämnena äfven undervisa i språk och musik. Hon har sedan förliden höst under kompetent lärares ledning praktiserat i en väl vitsordad skola och kan prestera intyg på vunnen undervisningsskicklighet. Moderata lönepretentioner. Svar till Iduns Bedaktion, märkt » H. [290] [330] Wilhelm Albert Forssberg och Cordula Lindewald. Möklinta den 1 maj 1888.