Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den kvällen trodde Grane, att han skulle förgås af lycka. Han gjorde en lång, enslig promenad, och när han kom hem på sitt rum, gick han en hel timma fram och tillbaka och sjöng falskt, så att värdinnan till sist gläntade på dörren och sade, att hon hade hufvudvärk och inte tålde vid mer. När han blef student, fick han en bukett af Ellen. Och dagen innan han reste hem, tog han mod till sig och gick på visit i hennes hem. Han frågade, om fröken Ellen var hemma. – Joo, det var hon. Han kom in i ett litet prydligt förmak och satt en stund och väntade. Om en stund kom Ellen. Ja, gudskelof. Hon var ensam. Lycklig och glad stod han där med studentmössan i hand och log mot henne. – Jag fick lof att komma upp för att säga adjö. Hon sträckte båda händerna emot honom. – Hvad det var snällt af er. De satte sig båda. Grane kunde ej taga sina ögon ifrån henne. Hennes friska skönhet liksom utstrålade en värme, hvilken gjorde honom både beklämd och lätt om hjärtat. Hon hade ett sätt att sticka ena handen i sitt burriga hår, som han tillbad. De talade om ditt och datt, ingen sade mycket. Grane trefvade oupphörligt med handen i bröstfickan. – Hvad har ni där? sade hon till sist. Grane tog fram en bok och räckte henne den. Hon rodnade och såg ned. – Ni har varit så snäll emot mig, sade han. Och därför tänkte jag ... Hon tog den tveksamt och såg på den. Det var Ibsens »Peer Gynt», inbunden i klotband med guldsnitt. Hela hennes ansigte glänste till. – Åh, hvad ni är snäll. Hvad ni är rysligt snäll. Jag har önskat mig den ... Hon gaf honom sin hand. Han höll den länge i sin, kunde ej låta bli, utan böjde sig ned och kysste den. Hon blef röd, och de tego båda en stund. – Är ni ond på mig? sade Grane till sist. Orden kommo kort och osäkert. Hon skakade på hufvudet, och när de sade hvarandra farväl, tryckte hon hans hand, så att Grane kände blodet som en varm ström rusa mot hjärtat.
Anser godsegaren en sålunda forskiimd vara icke kunna draga den i Införsels-tarifen utsatta tull, må lian äska laga besittning å godset, hvilken dä skall af Magistratsperson, med biträde af två sakkunnige och ojäfvige. män, verkställas i närvaro af vederbörande Tullkammareföreståndare, som eger att, under tjenslemaona-ansvarighet, för bevakande af Kronans rätt, besigtnings-ålgärden kontrollera. Befinnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola Besigtningsmännen ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, eller granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadad! skick. Derest fog tili anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar Tullkammare-föreståndaren sitt godkännande å besiglnings-instrumenlef, sorn icke edsvurne besigtningsman äro pliglige att, der så äskas, med ed fästa. Tullkammaren försäljer sedermera, eller föregången kungörelse, på öppen auktion, i behörig ordning, hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande alt godset, såsom å nederlag befintligt eller olörtulladl, försäljas, införsels-tullen för det, som enligt larifen förtullas efter värdet, beräknas efter fastställd tullproceut å auktionspriset samt för annat gods emot tarif-bestämmelsen minskas i samma män, sorn auklions-priset understiger del vid besigtning^ för oskadad enahanda vara bestiimda värde; kommande behållna auktions-summau att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas. Försummar godsegaren fullgörandet af bevisningen om varans förskämning utöfver fjorton dagar efter den preskriptionstid, hvarinom angifnings-inlagan, jemlikt 30 § af gällande Seglationsordning, bör vara lill Tullkammaren afiemnad, ansvare för lull-afgifternas fulla erläggande, derest han icke genom skriftlig anmälan hos Tullkammaren, inom samma tid, afslår sin rätt till den skadade varan, som då, medelst offentligt utrop, för Kronans räkning, genom Tullkammaren försäljes.
»Nu idealiserar du också mig», sade han skämtsamt. »Ni kvinnor idealisera oss alltid.» »Kanske är det vår natur och den skall man ju följa! Eller kanske behöfs det.» Hon sade det i skälmaktig ton i det hon böjde sig ned öfver sitt arbete. Men något af leendet stannade kvar öfver ansigtet, som ett dröjande solsken. Sonen satt och såg på henne. Denna främmande kvinna, som var hans mor, hade gjort ett underligt intryck, som han icke kunde värja sig för. Han greps af ett häftigt begär att lära känna henne till botten: hennes tankar, hennes väsen, de hemliga skrymslena i hennes förflutna hennes karaktär. Det förekom honom, som egde denna kvinna just det, som han alltid saknat: jemvigten mellan att vilja och att kunna. »Du verkar som ett medeltidsporträtt af en verklig mästare», sade han sakta, med ett helt annat uttryck i rösten än det vanliga. »Du kan bli gammal och trasig, men aldrig banal.» ANDRA KAPITLET. Det duggade smått och i gasljuset glänste de våta bladen på buskar och träd, gulnande blad, vissnande, dödsdömda. Snedt öfver Kungsträdgården förbi Molins fontän kom William Zimmermann gående med händerna i öfverrocksfickorna och käppen under armen. »Hvart ska' du styra i väg, om du får rå dig sjelf?» sade en röst bakom honom och en hand stacks under hans arm. »Åt katrinahållet.» Han behöfde icke vända sig om för att veta hvem det var, dertill kände han för väl Karl Hedströms röst. Men han kastade i alla fall en igenkännande nick åt sidan. »Ämnar du gå hela den långa vägen?» »Ja, det är skönt att få röra benen. Det går så lätt att tänka, när man marscherar.» »Det är längesedan man såg dig.» »Ja, jag skulle ju försöka göra någon nytta; och så har jag kommit i vana att gå till min mor hvar kväll, när jag inte är på teatern. Hon har sådana präktiga stolar det är en sådan hvila att sitta i dem. Jag önskar jag hade ett par af dem hemma hos mig.» »Är det bara för stolarnes skull du går dit?» sade Hedström leende. »Jag vet inte.
Således reducerar sig frågan till en frihandelsfråga, eller att hvar och en skall få söka hjelp, der det är för honom fördelaktigast och billigast. l)å jag i allmänhet hyllar såsom riktig den sats, att man bör ega fria händer i sitt görande och låtande, torde det ursäktas mig, alt jag, ehuru det är en afvikelse från R. o. Ad:s förut lättade beslut, nu röstar för bifall till Utskjts förslag. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag vill icke uppe hålla mig vid Irågans formella del, då redan flere talare ådagalagt, alt Utsk:t i detta hänseende rätteligen förfarit. Frih. Cederström tyckes äfven medgifva detta, ehuru han förklarar en felaktighet ligga deruti, att Utsk:t uti sitt Betänk. N:o 156 icke uppställt tvenne särskildta punkter, den ena afseende Norrmän, den andra Danskar; ett förhållande, hvilket jemväl Professor Ribbing uti sin reservation påpekat. För min del anser jag Utsk:t hafva gått fullkomligt riktigt och lagenligt till väga. Utsk:ts majoritet har ansett frågan ingalunda böra betraktas ur politisk, utan ur rent mensklig synpunkt, och endast åsyfta att anskaffa för vårt land behöfliga läkarekrafter; man visste väl att sådane ej vore att hemta från Norge, enär detta land sjelft hade brist derpå, men deremot kände man, att i Danmark finnas utmärkt skickliga läkare och särdeles förtjenstfull veterinärer, hvilka skulle kunna utöfva en välgörande verksamhet äfven i vårt land. Då man nu icke ansåg sig kunna föreslå den omnämnda rättighetens medgifvande åt Danska undersåter, utan att utsträcka den äfven till Norrmän, var det oundvikligt att i en punkt sammanföra förslaget i hvad det angår båda de omnämnda nationerna. Särskildt framhölls detta al åtskilliga Borgare-St:ts ledamöter, hvilka förklarade sig ej vilja ingå på förslaget, såvida det icke utsträcktes äfven till Danska undersåter. Jag anser det derför mer än troligt, att om Betänk:t blifvit uppställdt i två särskildta punkter, skulle det ej hafva vunnit Borgareoch Bonde-St:ns bifall.
Den fula manssången öfverdöfvad af ackompagnementet, hvilket var ett fel, men ett tack värdt. Seigneurerna hos grefveo de Nevers sutto alla inne med sina toner, hvar veta de väl ej en gång sjelfva, efter de försökte ta fatt på dem. Hr Nygren lyckades det dock ett par gånger klämma fram ett par vaokra toner, hr Rundberg gjorde denna afton inga tuppar, alltid en negativ förtjenst, hrr Sellman och Malmsjö sfigo bra ut liksom ockhr Linden, de förre sjöngo rent, hr Sellman särskildt i 4: de akten med mycken aplomb och st&amp;tlig hållning, ett mönster för kollega ödman, men ingen låg i sådan fejd med orkestern som hrr Linden och Strömberg. Hr Lindens recitativ äro svåra och mindre falskheter därföre honom tillåtna, men sådana som när två tåg skära ihop — basta! Hr Strömberg som den ärlige Maral borde ej sjungit falskt, men han spelade desto bättre. Hr Sellergren, som dock har något mer röst, borde nu öfvertaga Maral och en ny Saint-Bris anskaffas. Hr S — n har alltid litet svårt att komma i håg upp-rorsgrefvens många och långa haranger, men ger i öfrigt rolen så bra som ingen sedan Behrens. Socker i botten — damer Östiwg och Karlsohn, som alltmer närma sig idealet i teckningen af Valoishofvet, också ett slags historieskrifning. Margareta är dråplig, när hon pyntar sig vid urnan tills Raoul skall ft sin syn igen, draperar släpet och ajusterar sig » pour plaire ». Åt små flickor, som lyssna vid dörrar, säga mammor: » akta dig, du får röda öron! » Margareta var i sin ungdom mycket odygdig, lindrigast sagdt, och hon lyssnade vid dörrar. Fru Östberg hade ingenting glömt af sin allm. historia, ej heller det där. öfversättningen af drottningens tira der äro stundom oafsigtligt ekivåka. Hvi talar h. m: t om Va-lentine som » Raouls älskarinna ». Nog var majestätet frivolt, men det hade ock sin värdighet.
Här är icke fråga om att afpruta några siffror, fråga nr här örn uttalandet af en stor och vigtig grundsats för att afgöra en fråga som varat allt för länge för att icke leda till något bestämdt och grundligt beslut. Utsk. har icke, såsom vid 4:de IdufvudTiteln, åt mina anmärkmr egnat det afseende att ens hafva antydt deras genomögnande (jag nämner detta i förbigående, och utan alla anspråk på ett motsatt förhållande) men såsom anledning att begära en återremiss af Utsk:s Betänk, i hvad det omfattar materieleu inom 5:te HufvudTiteln; för att ifrån Utsk. återfå ett bestämdt yttrande, om Utsk. anser sig med godt samvete kunna fortfarande föreslå R. St:r att splittra Sveriges finansiella utvägar emellan ett försvar bygdt på 8. om 15-år tjenstbara Linieskepp och det högst tarfliga anslaget för Skärgårdsvapnet, som nu tillstyrkes. Jag hoppas att från Utsk. få ett bestämdt på sakförhållanden grundadt Utlåt, hvarföre icke den djupgående Blottans och SkärgårdsFlottans Corpser, stater och anslag till materiel böra från hvarandra skiljas, då föremålen för deras verkningsomfång och bestämmelse är så oändligt olika, för att såmedelst sätta R. Stui tillfälle att i underd. underställa K. M. de åsigter, hvari R. St:r i denna vigtiga gruudsatslråga stannat. Det är på grund häraf jag tager mig friheien anhålla om R. o. Ad:s bifall till återremiss af Betänk, samt Pir Gr:s o. Landtm, propos. derå. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande att många talare anmält sig till afgifvande af yttranden i detta ämne, framställd propos., upskjöts fortsättningen af förev:de öfverläggning till eftermiihs plenum, samt åtskiljdes Högloft. R. o. Ad. kl. 3 e. m. In fidem protocolli. Alberl Munck. 196 Ren 8 Juli e. m. Onsdagen den 8 Juli 1857. Plenum kl. 6 e. m.
Kedamöter instämde i detta underdäniga anförande, med gillande livarak Kongl. jVlaj:t, enligt Vöredragandens unclerdaniga tillst^rbande, kann godt, att till llibets Ltänders omprökvande öfverlemna, buruvida de antingen mä anse lämpligt, att det bristande beloppet L ludra llulvudtiteln sball, genom Iiädanekter pä Viteln uppbommande besparingar,sueeessive ersättas, elier oeb, om llibets Ltänder, kör att pä en gdng kullbomligen reglers llibs-Ltatens -lii dra llukvudtitel, kinna sbäl besluta, att den vid slutet ak tiden kör nu gällande Ltats-reglering bekmtliga bristen ä -ludra llukvudtiteln inä varda aksbrikven. Llutligen oeb med anledning ak Ltats-Lontorets bemställan, att vederbörande Verb mätte undkä Vädig befallning att tillbandabälla llibets Ltänders Ltats-Iltsbott de räbensbaper oeb bandlingar, bvilba antingen röra den del ak deras förvaltning, som med Ltats-Verbs-Vörvaltningen eger sammanbang eller innefatta redovisning kör de under allmän gransbning börande Lassor oeb Vonder; täebtes Kongl. IVlaj:t, ekter inbemtande ak Vöredi »gandeus oeb Ltatslläclets yttrande, Vädigst körblara, att dä 42 §. i Kibsdags-Ordningen stadgar, burn i nvssberörde bänseende sball körkaras. Kongl. Vaj:t snsäg någon sersbild köresbrikt bärom vid detta tillfälle iebe bomma i kräga. I ord - 5Z I orduin^eu forebommo 8edermeru till s>röfuiu^ de utöfver ordiuurie 8tut8bebofveu, ifrugu8tuld» 8er8bildu uu8luA; oell uumulde
Ridderskapet och Adeln,samt Preste-ochBorgare-Ständrn: ''I an"ledning af den erindran alt Banco - Fullmägtige ej "döra wäljaS förrän, efter inhämtande af Banco-Utskottets utlätandc, be afgäcnde erhällit öecdLrZs." Har Utskottet ock proZectcrat ctk tillägg i Z2§ . bil stadgandet härom egcnkcligen hörer. Ridderskapet och Adeln: "UrkaS "annan Redaciion af Z:n med närmare bestämmande ?'af Fullmägtigcs skyldigheter." Här torde be mera' allmänliga Termerne göra .tillfyllest, vet tillhör Jnstrnctionen att bestämma de-> taillerae och utsätta de mera particulicra äligganden, §.66. Ridderskapet och Adela, samt Borgare - Ständet: "Samma Anmärkning-, "tom wid föregående § med afseende pä liden till Wal ''af Fullmägtige i Riksgälds - Contoirct." I enlighet härmed är elt tillägg i zo § ln fördk. - ^ §. 67. Ridderskapet och Adeln, samt Preste-och Donde-Ständen: "Att blott "en Revision kunde emellan RikSdagarne förrättas." Mom det att genom en sädan anstalt Riksens Ständers göromäl under Riksdagen blefwo betydligen dkade, ffulle R^viironerne fordra längre tid och sälcdeS föga met än Resepenningar bespara». "Att 4024 DenOctobev. "Att i anseende dertill., att äfwcn Stats - Wer, ''ket bör revideras, Revisvrerncs antal omöjligen kan "wara under 9, kanske 12 af hwarje Ständ. Antalet, torde wara tillräckcligk, dä Oivisionernc ej kunna sannolikt bljfwa flere än trenne och Munda 8 Revisorer komma att arbeta pä hwarje Abrdetning.
Vidare hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i afseende å den, efter pröfning af Kommers-kollegium, medgifna rätt att, för luktvattens beredning, mot nedsatt lull införa Fransk sprit, fäslat uppmärksamhet dervid, att denna införsel, som år 1852 uppgick till endast 2,225 kannor, sedermera årligen stigit, sii att år 1855, då införselsrält söktes för 33,000 kannor, denna införsel, med kollegii bifall, uppgick till 19,714 kannor och sistlidet år till September månads början blifvit sökt för 17,000 och beviljad för omkring 11,000 kannor. Dessa betydliga qvantiteter kunde icke antagas lia Iva åtgått endast för det i taxan afscdda ändamål och deribland, efter hvad en inkommen ansökning utvisade, för vissa medicinska behof, hvartill fruktsprit uppgifvits vara ovilkorligen nödig. Det syntes derföre böra ifrågasättas, om icke allmän tillåtelse att införa sådan sprit kunde beviljas, emot den tull, som för cognac egde rom; och ansågs underslef, i sådan händelse, icke kunna blifva af betydenhet, derest tillika stadgades, att vid införsel a-f bränvin och sprit från andra länder, än den för särskilda slag vanliga produktionsorten, varan skulle underkastas besigtning af sakkunnige och ojäfvige personer i Tullkammareoch Packhus-inspektions-förcslåndares närvaro, och att, om olika meningar angående 'arans rätta beskaffenhet dervid yppades, frågan skulle till General-tullstyrelsen bänskjulas och prof å Iträn v ine! jemväl insändas. Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen hemställde derföre, att bränvin och sprit af frukt, alla slag, matte till införsel lofgifvas emot den tullafgift, som i allmänhet bestämdes för lill införsel lofgifna slag bränvin och sprit.
155 méens pensions-kassa eger att uppbära ett årligt, om ock mindre, understöd, ansett någon nedsättning skäligen kunna ega rum i den äskade summan, hvadan Rikets Ständer bifallit, att den Fru Amalia Sophia Virgin å Allmänna Indragningsstaten tillagda pension mä från och med nu ingångna stats-reglering, utgå med C00 R:dr Runt. 78:o Hos Rikets Ständer hafva åtskilliga framställningar förekommit om pensions-understöd åt enkor och barn efter aflidne, för tapperhet utmärkte Officerare af f. d. Finska Arméen, i hvilket hänseende blifvit anfördt och hemställdt: r/) att i betraktande af framlidne Öfversten och Chefen för Bohusläns regemente Georg Gillis von Heidemäns många militära förtjenster, samt huruledes denna man, sedan han år 180-1 blifvit anställd såsom Sergeant vid f. d. Finska Artilleriet och under 1808—1809 års krig på ett ärorikt sätt bevistat fälttågen i Finland och Westerbotten samt deltagit i 9 större och 8 mindre bataljer och dervid blifvit blesserad, sedermera, efter vunnen befordran och anställning vid ett Skånskt regemente, åren 1813 och 1814 öfvervarit drabbningarne vid Grossbeeren, Dennevitz m. fl. ställen, äfvensom intagningen af Fredriksort i Norrige, hvarefter han offrat hela sin kraft och verksamhet i fäderneslandets tjenst, — Nationen lämpligast skulle kunna visa sin erkänsla för dessa förtjenster medelst anvisande af en årlig pension åt hans i knappa omständigheter efterlelvande enka, Anna Beata Helena von Heideman, född Runqvist. b) Att, med afseende å den nödställda belägenhet, hvari aflidne Majoren Ulrik Gregorius von Konows efterlemnade enka. Anna Sofia Lönnroth, jemte oförsörjda döttrar, sig befunne, och då hon. som endast egde alt uppbära ett ärligt understöd af 40 R:dr banko, omöjligen, oaktadt oaflåtlig flit, förmådde bereda sig och familj ett tarfligt uppehälle, Rikets
Hvad Utskottet i Betänkandet JV2 36 hemställt och föreslagit bifölls, med följande förändringar: l:o att till 17 § ett nytt moment tillägges af denna lydelse: »1 Kap. 2 § Missgernings-balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 7 Mars 1855, i hvad der stadgas om straff för den, som, utan att vara prest, i annat fall än särskildt medgifvet är, förvaltar sakramenten och efter varning dermed ej afstår.» 2:o att efter § 21 i Författningen tillägges en ny § så lydande: »§ 22. 18 Kap. 12 § Kyrkolagen erhåller följande förändrade lydelse: har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfästas. Likaledes skola ock i stillhet jordfästas de till döden eller till straffarbete på lifstid domde förbrytare som i fängelse dö;» och ansågs härmed beslut jemväl vara fattadt öfver LagUtskottets Betänkande JV2 37. 3:o att vid slutet en ytterligare § tillägges, så lydande: § 23. De i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 till Kyrkotuktens upprätthållande meddelade föreskrifter skola fortfarande tillämpas på alla de i samma förordning ursprungligen åsyftade förbrytare, ändå att straffbestämningarne med afseende på vissa förbrytelser förändrade blifvit.» Och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att förena sig uti hvad af Preste-Ståndet sålunda blifvit beslutadt. S. D. Prot.-Utdrag den 15 Juli 1863. 465 S. D.
Då Utskottet ett pär sidor derefter eller pag. 3o5 tillstyrker: ”det Rikets Ständer må i ”underdånighet anhålla, att, i alla frågor, ”rörande Kronans tillständiga rätt i ett eller ”annat afseende, verkan af derom meddelade beslut icke må förringas genom inblandning af ämnen, som dermed icke ”äga oskiljagtigt sammanhang; samt att då ”serskilta gratificationers beviljande i fråga ”kommer, sådane må anvisas å behörig Ti”telhade jag trott förenämnde fall böra inbegripas under cathegorien af en sådan underdånig skrifvelse. Pag. 3o6 och 3oy, yttrar Utskottet, i anledning af saknad verkställighet å 1823 års Ständers beslut om undersökning och pröfning af tio serskilta anmärkningar emot f. d. Allmänna MagazinsDirectionen: ”Då ”likväl, i Utskottets tanka, en hos Kongl. Majit ”i stöd af RiksdagsOrdningens 3o §. 2 mom. ”af Rikets Ständer gjord underdånig an - Den 19 Augusti. 35 "malan, om förefunnen anledning, att mot "redovisande Embetsman, i laga ordning, "ansvar yrka, fordrar Domaremakts handläggning, har Utskottet funnit sig böra "fästa ConstitutionsUtskottets uppmärksamhet på det vid denna frågas behandling "i StatsRådet förde Protocoll." Utskottet har här antagit, att en så beskaffad framställning af Ständerne fordrar Domaremagtens åtgärd. Äfven jag delar visserligen denna öfvertygelse, men tror att, jemte det Utskottet i anmärkningsväg gått till ConstitutionsUtskottet, Utskottet äfven bordt föreslå, att förhållandet hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmältes, på det dylik uraktlåtenhet i framtiden måtte förekommas, emedan, då det beror på ConstitutionsUtskottet att låta anmärkningen förfalla eller icke, ändamålets vinnande hade fordrat att Kongl. Majrts uppmärksamhet härå fästades.
Att denna undantagslag i väsendtlig mån förhindrat skiftesverkets framgång på Gottland, derom kan hvar och en underrätta sig, om han läser det StatsRäds-prot., sorn är bifogadt K. M:s Propos. i ämnet. Deraf inhemtas, att Öfver-Direkt. vid Landlmäteriet uti ett till K. M. afgifvet Mern. anfört: ”att då, jemlikt K. M:s åt hemmansegarne pä Gottland vid flera tillfällen gifna Nådiga försäkringar, någon rubbning genom nytt laga skifte af förut verkställdt storskifte icke finge ega rum, med mindre vederbörande delegare derom enhälligt öfverenskomma: men enl. den erfarenhet af Gottländska allmogens åsigter, som Öfver-Direkt. under mångå års nära beröring med denna allmoge förvärfva!, sådana öfverenskommelser högst sällan kunde åstadkommas, hvilket äfven i sin mån funnits bekräftadt deraf att, ehuru de 293 skifteslag, hvari socknarné på ön blifvit indelade, alla kunnat täfla om mönslerskiftes verkställande på allmän bekostnad, dock endast fern sökt denna förmån, och af dessa blott eli skifteslags-delegare enhälligt., Öfver-Direktören etc.” Häraf ser man att endast ett skifteslag begagnat sig af den 6 H 15 226 Den 20 April. erbjudna fördelen alt få skiftet verksteldt på allmän bekostnad och detta skifte är ingalunda bragt lill slut, utan snarare tror jag, att det ännu knappast är påbörjadt. Vid sådant förhållande är det af stor vigt att medel till skiftets utförande fortfarande finnes att 1 tillgå. Om man äfven kan säga, att Staten ej har någon direkt vinst af att befrämja skiftesverkets framgång å Gottland, dä Slaten icke der, såsom i de norra länen, får sin mark afskild från de enskildtas, så torde man dock böra medgifva, att fördelen för det allmänna, genom laga skiftens införande å nämnde ö, indirekt blifver lika stor som ock kanske äfven större än frånskiljandet af några ödemarker norrut.