Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på Banko Utslcs Utlåt, om Decimalsystemets tillämpning på Rikets mynt, får jag förena mig i den reservation, som inom Utsk. blifvit gjord af Hr Wallenberg. Som han i denna reservation åberopar den motion, han förut väckt angående myntsystemet, hvaruti han föreslagit både konseqvent och vetenskapligt användande deraf, så torde jag, för en stund få uptaga R. o. Ad:s upmärksamhet med upläsande af Hr Wallenbergs motion i detta ämne, men som han väckt tvenne mot hvarandra sammanhang egande motioner, om Decimalsystemets införande, först för mätt, mål och vigt och sedermera äfven i myntet, så anhåller jag att först fä upläsa den förra af dessa motioner, så lydande : Mätteller längd-enheten skall vara grunden för alla de öfriga sätten att mäta, måla, väga och räkna. Till måttenhet kan tagas hvilken längd som helst; dock bör man företrädesvis söka någon oföränderlig, lätt funnen, mätbar qvantitet, såsom t. ex. en del af jordens meridian, secundpendelns längd vid en bestämd latitud eller något dylikt. Den indelas i tiondedelar, hundradedelar o. s. v. Ytan mätes med en qvadrat, som har längd-enheten (dess tiondel eller hundradel) till sida. Quadraten indelas i tiondelar, hundradelar o. s. v. Målets enhet skall vara kuben på längd-enheten (dess tiondel eller hundradel). Målet indelas i tiondelar, hundradelar o. s. v. Vigt-enheten skall vara tyngden af så mycket rent vatten, som vid dess största täthet intager lika rymd med målets enhet (dess tiondel eller hundradel). Vigten indelas i tiondelar, hundradelar o. s. v. Mynl-enhelen skall vara så stor del af den eller den, till sitt korn bestämda ädla metallen, som väger lika med viglens enhet (dess tiondel eller hundradel). Mynt-enheten indelas i tiondelar och hundradelar. Tionderäkningen är ensam ett jättesteg på vetandets bana; ty derigenom kunna alla, som nu känna räknesätten i enkla tal sjelfva verkställa sin räkning äfven der blandade tal eller bråk förekomma.
Besv. o. Ekon.Utsk., dit Hr Lilljehööks motion borde remitteras; men att bästa beviset för att Frihms nu gjorda förslag innefattade en motion, som alldeles icke var föranledd af Hr Lilljehööks motion, var att sistmde motion var af beskaffenhet att tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s behandling och deremot behandlingen af Frihms förslag skulle tillhöra StatsUtsk. Då likväl Frih:n förklarat sin afsigt endast vara att afgifva yttrande öfver Hr Lilljehööks motion, vore intet hinder att fortsätta detsamma, derest det icke var afslutadt. Den 8 December, 521 Frih. von Otter afslutade härefter sitt anförande medelst upläsning af följande: Det föreslagna anslaget komme sålunda att utgå med årligen intill nästlcde Riksmöte, då R. St:r, med den erfarenhet man vunnit om de inrättade örlogsstationernas nytta, kunde besluta sig att antingen föröka dessa stationers antal eller desamma indraga. Gr. von Platen, Baltzar: Afven jag delar öfvertygelsen om nyttan af det förslag som här blifvit framställdt. Mig tillhör icke att pröfva, huruvida de anslag som här satts i fråga, äro större än hvad Staten äger förmåga att åstadkomma; sådant åligger det Utsk., till hvilket frågan blifvit remitterad och jag gissar att det icke kommer att undandraga sig detta sitt åliggande. Visst är dock att till den Flottas öfning, som här är i fråga, är anslaget alldeles för ringa; med detsamma skulle icke ett större antal af Flottans besättning kunna få tillfälle att öfva sig än det som jag en gång haft nåden föreslå eller ungefärligen 1,000 man, och till den styrka af 7,000 man som då föreslogs böra utgöra det yttre försvaret, ehuru den nu betraktas såsom alltför ringa, ansåg jag ingalunda en öfvad corps af 1,000 man vara för stor, utan snarare för liten.
Befallnings hafvande i länet uti underdånigt utlåtande, som finnes denna nådiga Proposition bilagdt, förklarat sig anse, att nordvestra stambanans framdragande genom det inre af provinsen i den öfver Norum—Nilsby utstakade rigtningen blefve för provinsen och utvecklingen af dess hufvudnäringar, synnerligast jernhandteringen och trävarurörelsen, af större fördel, än om banan anlades öfver Carlstad, dock endast under den förutsättning, att en bibana från bergslagen till stamhanan vid Norum eller någon annan punkt i närheten deraf komme till verkställighet, men att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funne sig icke tillkomma att afgifva något yttrande, huruvida åter stambanans utläggande i förstnämnda sträckning komme att äfven för det allmänna bereda så öfvervägande fördelar, att på grund deraf det kunde vara skäl att pä banans byggande använda ett så mycket högre anläggningskapital, som för den norra linien erfordrades, helst jemväl ifrågasatta bibanor frän så väl bergslagen som Carlstad om tillsammans cirka sex mils längd sannolikt icke kunde utan betydliga bidrag från statsverket åstadkommas. Styrelsen för Statens jernvägsbyggnader har uti dess här ofvan åberopade skrifvelse, jemte redogörelse för de tekniska olikheterna emellan de begge alternativa förslagen, för öfrigt sig yttrat, att, om man betraktade dessa båda alternativ endast såsom förbindelser mellan de på ömse sidor om deras ändpunkter tillstö - Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse N.o $4' 129 för lika godt pris, som med Kronoskjuts, om ej för bättre; äfvensom att, i händelse en tillökning i utgift genom den åsyftade förändringen skulle inträffa, sådant ej bör lägga binder i vägen för ändamålets ernående, enär kostnaden hittills ej varit till något visst belopp inskränkt, utan enligt reqvisitioner och räkningar utgått; på grund hvaraf, och då det dessutom är en fördel att från jordbruket borttaga ifrågavarande skjutsningsbestyr, Rikets Ständer få hos Eder Kongl. Maj:t i underd. anhålla, alt i de garnisonsorter, der Artillerie-Regementen äro förlagde, och spanmålsförråden, som för garnisonens och Kronans behof förmalas, till och ifrån qvarnar hittills blifvit med Kronoskjuts fortskaffade, denna forsling hädanefter måtte antingen med Kronans hästar, jemte Kronans vagnar och manskap, eller ock emot beting af enskilde personer verkställas, samt ersättningar derföre utgå af de till den hittills begagnade Kronoskjutsens godtgörelse anslagne medel. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den n Augusti 1834. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adéin den ii Aug. 1834- Preste-Ståndet den n Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den ii Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående väckt fråga om undersöknings rörande den utmarken på Uland åsätta ränta. (Statssamt Oecon.-Utsk. N:o 12.) S. A. K. Sedan, uppå Riksdagsfullmägtiges från Öland, vid sista Riksdag* gjorda hemställan, att den spanmålsränta, som blifvit bestämd alt utgöras för den å hemmanen på Öland fördelade utmark, eller den såkallade Alfvaren, måtte upphäfvas, enär mulbetesrättigheten å dessa utmarker vore ibland de herrligheter, som, vid hemmanens skattläggning, till ränta blifvit beräknade, Rikets Ständer i underd. anhållit, att E. K. M. Bill. till R. St.
M.n har älerkassat minnet af AthenS första b!->gar, nian har i förbrytelsernas påföljder trott sig liästa,!, öswrralt röja lagstiftningen stämplad med blod och i answarew stränghet funnit något afsträckande, äfwen för den rrnaste wilja och den mäst Utmärkta stick, ligstet. Wetzel ligen kan Ulstotlct ej neka, att en strafflag för personer, ämnade att förtjena och njuta Samhällets aktning och tacksamhet mäste ivid första ögonkastet, stafwa någor owäntabt förfärande, mendet gäller här N noncns höga rättigheter och försäkrandet af Stais Författningens bestånd; Och Lagstiftaren stör nied den förmodan, att bestraffningen aldrig eller sparsamt skall omvändas tillika förena ett nödigt förutseende af brottens möjelighet och ett owäldigt bestämmande af deras föl>der. Denna Lags utfärdande mar en gang b.simir, dest utarbetande ät Utstottetansörrrodt, och Utskottet wille åtminstone ej adraga sig den förebräl lsc» , arr stafwa as efterlåtenhet, eller af en illa förstådd menstlighek afwikit fran principen för criminal-.lagar, brottets förekommande genom Utsättandet as en efter dest bewisliga upsät och dest stadeliga werkan, lämpad bestraffning. I flera delar har Utstotret följt allmänna Lagens föreskrifter, i andra ater en tämmcligeu tydelig analogie med de samma. Men nästan i de flesta fallen, ej ägt någon annan norm än det enstildta omdömct om förseelsernas inflytande pa Samhället, jämte den större eller mindre lätt» het, att undwika dem. Emedlertid har Utstoltet sä midt kunnat ste sökt att gifwa ät ifrägawarande författning ett mindre strängt innehall, och ätstillige §.
Ständer hemställa alltså förenade Utskotten, att det må vara tillåtet för Götha Canal Directionen, att, med uppskjutande af den till detta år utsatte sista Actie-inhetalningens infordrande, intill dess Rikets Ständer sig öfver CanalDirectionens, i sammanhang med åtskillige andre, till Kongl. Maj:t ingifne, och af Kongl. Maj:t till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemnade, framställning, rörande ändring af terminen för berörde inbetalning, slutligen utlåtit: likafullt, i mån af hvad Directionen kan finna för Canalärbetets bedrifvande, efter den fastställda Planen, oundgängligt, å Bolagets vägnar, uti Rikets Ständers Bank lyfta de af det redan anslagna Byggnads-biträdet återstående, Tvåhundrade Tusende R:dr B:co; livarom, i händelse af Rikets Ständers bifall dertill, Banco-Utskottet torde på Rikets Ständers Fullmägtige i Banken till deras efterrättelse förständiga. En Ledamots yttrade särskilda mening varder uppå dess begäran bifogad. Stockholm den 2 April 1823. 428 Stats-Utskottets Betänkanden. Utdrag af Protocollet, hållet uti Rikets Hogl. Stånders sammansatte Statsoch BancoUtskott den 2 April 1823. S. D. Vid öfverläggningen i afseende på det Utlåtande, som till Rikets Ständer kommer att afgifvas,i anledning af den del af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående ytterligare anslag till fullbordande af Götha Canal, som rör Canal-Directionens anhållan, att nu genast få uti Rikets Ständers Bank lyfta återstoden af redan anslaget Byggnads-biträde för detta år, aflemnades af Herr Jacob Linström följande skriftliga yttrande: ”Då Rikets Ständer vid de 2:ne nästförutgångna Riksdagarne stadgat, såsom ett oeftergifligt vilkor för det beviljade penninge-bidraget, att Actie-inbetalningen skulle vara infordrad innan anslaget för innevarande år får utbetalas, är och blir det min tanka, om Rikets Ständers Beslut skall respecteras i ena fallet, det också bör respecteras i det andra.
1. fyllnadspenningar å 5 sk. 3 st., uppgående i banko lill — 6:22. 8. Anmärkning: När härtill läggas från fyllnadspenningarne, för jemnhetens skuld, på hvarje skatteriksdaler uteslutne 25030 styfver, som tillsamman utgör i banko — 3. Calmar Cail (Fasta landet). Kronos-a; Förvandling efter medel-markegångspris 1824—1843. för åren Tjusts Härad. Blackstads Socken. Penningar Persedelränta. Hultserum N:o '1. 1 mtl. G a xrt i a Räntan. V Säck å — 40. ti Ljusgarn å — 12. 14 T:a Spanmål 4 T:a Hafra 4 Lti Smör hti Humla ll ti Talg . - Summa Penningar. K. Af persedel-räntan, 61: 44., uppkomma 92 skalteriksdaler efter ny myntfot, motsvarande 61: 16. banko, då öfverskottet 28 sk. utgår i contant. Hvarje skatteriksdaler innefattar: 2 kpr spanmål, hälften råg och hälften korn, å 11: 3 33 sk. styfver iV # smör, å 7: 25. 2 12 „ 2,VÖ « fyllnadspenningar, som beräknas till 2 sk. 1 styfver 2 , T6040 „ S:a En riksdaler efter ny myntfot eller 32 sk. banko. När härifrån afdrages skilnaden emellan fyllnadspenningarnes verkliga belopp, 2 sk. j6ö40- styfver, och antagne 2 sk. 1 st., eller j506ff styfver på hvarje skalteriksdaler, utgörande tillsamman i bankomynt 5. 6. återfinnes omstående förvandlings-summa 66: 33. 6. Södra Mötet. Runstens Socken. Norra Bäck N:o 2. 1 mtl. G a Jordeboks-ränta.
För utbekommen ränta å 3:ne Trollhätte slussverks lottsedlar, som för längre tid tillbaka blifvit från innehafvaren bortstulna, 202: 50. 202: 50. » behöfvandes undsättning i missväxtår anvisade och, intilldess de för afsedt ändamål behöfva användas, till Riksgälds-kontoret öfverlemnade medel 1,353,731: 66. 1,233,731: 66. Fond för beredande af tillgång till afskedade folkskolelärares framtida pensionerande 101,940: — 101,940: — Uppkommen behållning af inkomsterna genom rörelsen å statens jernvägar under åren 1860 och 1861 50,000: — 250,000: Rikets Ständers Justitie-Ornbudsmans fordran för, utöfver dertill utbekommet/örsAoM, bestridda expenser vid hans Expedition — 156: 90. Förskottsvis af vederbörande redogörare bestridde s. k. kontorsoch råttegångsexpenser vid Riksgäldskontoret 6: 28. 92: 81. Till Rikets Ständers Bank, för derstädes af Riksgälds-kontoret, emot diskontvilkor och 2 procents ränta, till 1823 års slut begagnade förskott, 6,022,278: 51. 6,022,278: 51. (Denna skuld har blifvit förd inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 års riksdag.) Det, enligt 1779 års riksdags-beslut, till hemgift åt dåvarande Hertigen af Södermanland, sedermera Konung Carl XIII, anslagna kapital med 5 procents årlig ränta 150,000: — 150,000: — (Tordt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840—1841 års riksdag.)
Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 463, med framställning angående resultatet af Stats-regleringen samt beräkning af Stats-fyllnads-summan, jemte dermed sammanhang egande frågor. Återremitterades. N:o 445, i anledning af Herr Bråkenhjelms, P. R. motion om ett årligt arfvode att på allmänna Indragnirigs-staten utgå till Herr Hofmarskalken Leijonmark, för dess vid Tabell-verket gjorde tjenster. Bifölls. N:o 446, angående ålerremiss å Utlåtandet N.ro 403, i anledning af Herr Friherre von Krcemers motion, om ett årligt anslag af 1,000 R:dr till Upsala Domkyrkas underhåll, i händelse 124 tunnor af den tili samma Kyrka, Prot. Utdr d. 17 Mars i84>- na utgående Kronotionde skulle, på sätt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslagit till Hernösands kyrka anvisas. Lades till handlingarne. N:o 447, med anledning af Riks-Ståndens olika beslut i fråga om åtskilliga Stats-bidrags ingående till Riksgälds-Contoiret. Den föreslagna voterings-propositionen godkändes. N:o 448, i anledning af väckt fråga om ett låne-understöd för återuppbyggandet af en genom vådeld förstörd bro öfver Nissa-ån. Bifölls S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskoltets Utlåtande N:o 182, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 123, i anledning af såväl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag till förordning emot oloflige Folksamlingar, som ock serskilda i detta ämne väckta motioner. Den föreslagna lagen företogs punktvis till afgörande, dervid Ståndet fattade följande beslut: 1, 2, 3, 4, 5 och 6 §. §. biföllos. 7 §.
Man har sagt, att sådant nu mera icke kunde inträffa, men vi hafva likväl nyligen sett det samma hända i Frankrike, hvarest PairsKammarens Ledamöter förstärktes, för att skaffa Regeringen en tillfällig öfvervigt, och, med Grundlagarnes förbigående, Pairer utan erforderlig förmögenhet utnämndes. Denna fråga var äfven å bane vid sistlidne Riksdag, då Grefve von Schwerin hade ett yttrande, som jag ber att få uppläsa. Ilan anförde nemligen följande: ”Hvad Herr Friherre Wrangel föresla”git, kan jag ej annat än gilla. Det vill blott ”säga, att Ridderskapet och Adeln måtte bibehållas vid ulöfningen af ett gammalt bruk. ”Ridderskapet och Adeln har ifrån ålder al”lena yttrat sig, då anmälan om introduc - Den 3 Augusti f. ni. ”tion skett; i senare tider först liar Riddar"husDirectionen fått suppleera Ridderskapet ”och Adeln. Detta bruk ger ej Ridderskapet ”och Adeln någon rättighet att ställa sig i ”opposition rnot Konungamakten, Sådant har ”ej eller någonsin inträffat; men Adelns rättighet att yttra sig, att reservera sig, har "någon gång varit behöflig för att bibehålla "Ridderskapet och Adeln vid sin värdighet ”såsom corps. Det är öfver en Konungs för”måga och höfva att kunna personligen pröf”va alla omständigheter, som tala för eller ”emot, när någon till Adeliga värdigheter "recommenderas, eller sjelf söker dem. Vet "man att Adeln äger tillfälle att yttra sig, ”när fråga om introduction uppstår, så tor”de en och annan nogare pröfva sig sjelf, "innan han söker en värdighet, som Adeln ”naturligtvis ogerna ser förlänas åt mindre ”värdiga personer, en känsla som Konungen ”sjelf gerna ser bibehållas i helgd. Jag kän"ner ett exempel från Drottning Christinas ”tid. En man, jag vill minnas att han het"te Guslaf Olsson, hade på RiksCantzlerens ”recommendalion blifvit upphöjd till Adelig ”värdighet.
Så snart ombuden äro valda och sist inom Januari månads slut, sammanträda de på församlingens allmänna samlingsställe, för att välja ett Förvaltnings-Utskott, bestående af minst fyra och högst tolf ledamöter, hvilket förer den egentliga vården af församlingens alla angelägenheter utom dem, som af hela Nämndep omedelbart afgöras. Vid Utskottets val tillgår på sätt som vid valen af Nämndens om - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 110. 13 bud och efter enahanda grunder väljer Utskottet sin Ordförande, hvilken äfven förer ordet vid Nämndens sammankomster. § 6. Ingen kan vägra emottaga kallelsen till någon af dessa befattningar, som icke af sjukdom, oundgänglig resa eller andra lika giltiga skäl derifrån afhålles, och hvilka skäls giltighet de väljande ega att pröfva. Ingen må, utan laga förfall, d. v. s. af samma orsaker, som kunna hindra valets emottagande, afhålla sig från Nämndens eller Utskottets sammanträden eller derifrån aflägsna sig förr än öfverläggningen är slutad. Gör han det icke destomindre, bote han derföre En skilling af hvarje riksdaler, han erlägger i skatt efter Bev.-Art. II, hvilka böter tillfalla församlingens kassa.. % 7. Utskottet eger styrelsen af allt som rörer församlingens kyrka, skola, offentliga byggnader och af alla de angelägenheter, som hittills tillhört kyrkorådet, jemte fattigvården. Det är tillika församlingens Förlikningsoch Polis-domstol, samt har tillsynen öfver skogarnes vård, vattudrag, vägars och broars beskaffenhet, i städerne öfver gators läggning och underhåll samt deras upplysande nattetid, öfver misstänkta och för allmänna säkerheten vådlige ansedde personer, deröfver att församlingen icke af enskilda medlemmars företag belastas med ett alltför stort antal fattige, samt öfver hvarje ärende, fråga eller ämne, som kan leda till det helas nytta eller afvärja dess skada och icke direkte tillhör Regeringseller Domaremakts omedelbara handläggning. § 8.
lag tänker icke beklaga mig deröfver att jag icke blifvit uppropad i den ordning jag anmält mig, äfvensom icke heller deröfver, alt den upplysning, jag vördsammast begärde, ej blef mig lemnad; helst den önskade uppgiften under diskussionen sedermera blifvit af flere talare meddelad. Hvad sjelfva den föredragne punkten beträffar, torde R. St. lämpligast förfara i att låta förblifva vid 1845 års tulltaxas bestämmelse, då densamma, enligt hvad llr Printzensköld uppgifvit, för lackerade arbeten, utsätter en införseltull af 1 r:dr, i st. f. här föreslagna 36 sk. pr a. När man läser delta BeviIln.Utsk:s utlåt., serman tydligen, att det är fråga om någon ny rubrik, men sorn jag icke hade föreställt mig det leksakerne förut inkommit ulan lull, så var det mig angeläget att känna, huru härmed sig förhöll. Detta var anledn. lill min frågan. Jag missunnar visserligen icke våra små barn alt få loa sig med utländska, eleganta och vackrare leksaker, än de inhemska måhända torde vara; min jag tror dock icke alt någon kan påstå att de utgöra något ovilkorligt behof, hvilket, såsom skäl för tullnedsättning å andra varor, så ofta varit åberopadt. Härvid bör fastmera hufvudsakligast afses, att man bevarar kronans inkomster och bereder ett lämpligt näringsskydd ål de personer, inom landet, hvilka sysselsätta sig med förfärdigandet af dylika saker. De, som deråt egna sig, äro nemi., efter hvad jag har mig bekant, egentligen sådane, hvilka äga färdighet och skicklighet i sina händer, men icke hafva nog krafter till mera ansträngande arbeten, än alt sitta på sin lilla vindskammare inom fyra väggar och sammansätta dylikt kram. Jag begagnar delta tillfälle att besvara Hr Westfeldts yttrande vid en föreg:de punkt, dervid uttrycktes den önskan, att jag måtte förskona honom och Ståndet frän vidare åhörande af hvad jag Hera gånger förklarat, nemi. att afseendet på Kronans inkomster och på behörigt skydd för näringarne fordrade det man icke frånginge 1845 års tulltaxa.
Jag får således förnya min anhållan , del Herr 'Grefven, och LandtMarskalken, täcktes stycka propositionen i denna fråga, på SäJt jäg förut haft äran uppgifva. Herr von IVeigel; Jag har redan haft äj;an anföra, det jag ej ville upprepa alla de skäl fjör bifall af Kongl. JVJaj;ts Kådiga proposition, deni jag vid frågans pröfning förra gången tog mig friheten framställa. Jag yttrade då vidlyftigt, hvarföre sexton elever blifvit för Vtfterinairel orättningen föres lagné, och nämnde, att un - Den 25 at,ugjusti e, ni. 7 S devYisningen, sorn vid Inrättningen bör erhållas, omfattar så val den theoretiska och practiska delen af Veterinair.e Vetenskapen, sorn Hofslagarekonstep; att, för att denna undervisning mätte fullkomligt kunna lempas, elevernp böra fördelas uti frenne classer; att undervisningen i den practiska delen af Veterinaire-vetenskapen, hvartill hörer tjenstgöringpn \ Sjukstallen, ensam ofta sysselsätter åtta ejever, och att således, om deras antal ej; b lifver 16, undervisningen uti den theoretiska delen af Vetenskapen, äfvensom öfni 11 gar ne vid S, medjan, ofia mäste komma att afbryt as. Orsaken, hvarföre jpg likväl icke i dag yr>- kat någon tillökning af elever, arden, att jag ansett hufvpdsakligast och mäst väsendtligt, att den förändring med Jpärpre-lö/ierne, hvarom jag yäckt fråga, mätte varda vidtagen. Jag har trott, att elevepne, kunde komma i andra rummet, och att det med dem anmärkte förhållandet snarare kumle genom Konungens Nådiga afseende hj.elpas, än det, som rörde Lärarne.
Äfven den förtjenstfulle Skolläraren och Författaren Gr. Thorsten Rudenschöld, har i en i dessa dagar utkommen bok, Tankar om vår lids samhällsfrågor, 2:dra delen, som uteslutande afhandlar frågan om folkskolan, pag. 38 och 39 yttrat sin öfvertygelse vara, att eli lefvande föredrag och enkel förklaring af sjelfva evangelierna vore hufvudsaken i religionsundervisningen, hvarefter det heter: ”Till denna Religions-undervisningens hufvudpunkt sluter sig sedan, såsom en vigtig denna undei visnings beståndsdel, nödig utläggning och förklaring samt skärpning i minnet af den för utanläsning lämpade och dyrbara, men alltför sammanträngda upsnmmeringen af bibelordets hufvudläror, sora vår kyrkas hufvudman, Mårlen Luther, skänkt oss i sin lilla kateches.” I afseende på Lindbloms förklaring eller långkaleches, heter det vidare: ”man må om densamma för öfrigt tänka och säga hvad som helst, måste den dock påbördas det stora felet att vara myckel för lång för alt svara emot det verkeliga behofvet och dermed förbundna upfattningsförmågan hos barn, och för att kunna grundeligen genomgås till bibringande af verkelig kunskap hos barnen, på den korta tid, som, enl. hvad här längre fram skall visas, i folkskolan på Svenska landsbygden kan åt denna undervisning egnas.” I fråga om nedsättandet af en komité för beredande af de ämnen, hvilka motionen omfattar, tillåter jag mig alt erinra, hvad som yttrades under sista plenum, att man till undvikande af dessa komite'r, hvaraf en sedan sista riksdag varit sysselsatt med utarbetande af en ny årgång predikolexter, i allmänhet hoppades, att R.