Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om en expedition återremilleras fran Adeln, men godkännes i de öfriga Stånden, i ovetenhet af, att en verklig misskrifning ägt rum, lärer det likväl vara gifvet, att denna misskrifning i alla fall bör rättas. Herr Rosenblad: Jag underställer vördsamt, om icke Grundlagen stadgar, all tre Stånds beslut äro Rikets Ständers, och om således ExpeditionsUtskottet, eller någon dess Ledamot, kan egenmyndigt upphäfva dessa Ständernes beslut. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att ExpeditionsUtskottets ifrågavarande Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, komrne detsamma ock alt, enligt 49 §• Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 26 sistlidne November under N:o 65 afgiflie, och den 7 derpåföljde December e. m. på bordet lagde, ytterligare Utlåtande, rörande den så kallade Näringsfriheten, Herr Rosenqvist Fredrik Leonhardj anförde skriftligen:
Ehuru jag visserligen finner lämpligheten deraf, alt någon antydan derom göres, hvilken likväl, såsom jag tror, bör framställas i önskningsväg, men ej såsom något bestämdt vilkor, så anser jag likväl, att termerna böra modifieras. Särdeles tror jag att de sisla orden ”utan förbindelse för lärjungen att derjemte studera de klassiska språken” icke böra inflyta. Detta stadgande är ovilkorligen af administrativ natur och af sådan beskaffenhet, att det tillhör K. M. att derom ensam besluta. Jag skulle således tro, att om man derom vill uttrycka något, så bör detta ske dels i önskningsväg och dels icke i så bestämda termer. Hvad 7:de och 8:de punkterna angår, så har jag vid dem ingenting att anmärka. Den 6 Maj e. m. Hvad beträffar 10:de och ll:te punkterna, så, utom den anmärkn. jag redan gjort, att de äro af rent administrativ natur och att de således hvarken höra blifva föremål för R. St:s beslutanderätt, eller för vilkor af R. St., anser jag mig höra tillika fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk. uti dem, i sättet att organisera dels eforalstyrelserna, dels skolstyrelserna, har frångått den princip, som blifvit antagen i det statsråds-prot. som åtföljer K. M:s nåd. propos. Detta statsråds-prot. visar tydligen, att i hvar och en af de styrelser, sora der äro föreslagna, har man tagit såsom hufvudgrund att ett öfvervägande antal inom hvardera af dessa styrelser skulle finnas af sådana personer, som enligt sitt kall äro skyldiga att känna läroverkets angelägenheter och organisation. Derföre har t. ex. i eforalstyrelsen blifvit insatt stiftets biskop såsom eforus och domprosten samt jemte dem läroverkets rektor och en af stiftets samtlige skollärare vald ledamot, och såsom ledamöter i öfrigt af direktionen, landsten i det län, der stiftsstaden är belägen och 2 ledamöter valde af den i stiftsstadens läroverk undervisade ungdomens föräldrar. Der vore således 4 personer, som genom sina befattningar borde äga kännedom om läroverkets angelägenheter och 3:ne, hvilka blott tillfälligtvis kunde göra det. Kännedom af saken var således der öfvervägande.
En ledamot af BorgareSt. har emellertid härom åberopat några uppgifter, hvaraf det vill synas, att det vid en föreg:de riksdag gjorda anförandet, att ifrågavar. drawback vore så stor, att de förutnämnde regeringarne derigenom skulle gifva fabriksidkarne tillbaka, icke blott hvad de betalt vid importen af det råa sockret, utan äfven derutöfver ett betydligt premium, som kunde sätta dem i tillfälle att undersälja alla andra nationer, helt och hållet saknar grund. Utan att nu kunna bestämdt afgöra huru härmed förhåller sig, och under hopp alt en så maktpåliggande omständighet ännu må fullständigt kunna utredas genom Regeringens medverkan, anhåller jag blott att få fästa Utsk:s uppmärksamhet på den i ögonen fallande osannolikheten deraf, att man i länder, hvilkas förvaltning är underkastad offentlig kontroll af representantförsamlingar, skulle under en längre tidrymd fortsätta att på sådant sätt åt ett enda slag af fabrikanter göra kontanta uppoffringar, som, yned den stora exporten af socker från dessa länder, skulle uppgå till millioner årligen, utan att någon motsvarande fördel för staten deraf kunde hemtas. Det synes derföre vara allt skäl, att en hvar, som har att skaffa med sådana saker, är noga på sin vakt att icke sätta tro till någon uppgift eller skenbar sifferuppställning, sorn ej styrkes med en officiel och obestridlig bevisning. Det behöfves i öfrigt troligen icke att särskildt göra Utsk. uppmärksamt derpå, att likasom det är konsumenternes fördel att erhålla sockret till så billigt pris, som möjligt, likaså blir det äfven statens direkta intresse, i och för inkomsterna, att icke tullen på toppsocker förhöjes iner, än som är nödvändigt för att lemna sockerkokerierna ett billigt och nödvändigt skydd; ty ju dyrare den raffinerade varan blir, desto mer skall naturligtvis åtgången deraf inskränkas, och i samma män förlorar äfven staten i inkomster vare sig af råsocker eller raffinad. Emellertid ledes man härifrån äfven till en annan anmärkn.
Motionären utbreder sig vidt och bredt derom, att vi inom Arméen hafva tappgevär, uprefflade gevär, minié gevär, med ett ord gevär af flere olika slag. betta är sannt, men jag ber att få göra en framställning af de omständigheter, utaf hvilka denna olikhet beror. Såsom bekant är, hade vi, ända till 1848, hufvudsakligen icke mer än en enda gevärsmodell, eller rättare gevär af en enda kaliber, begagnande en och samma slags amunnition, d. v. s. det vanliga handgeväret, hvarmed vårt infanteri ännu är beväpnadt. Under sednare delen af 1840-talet började en högst väsendtlig förbättring i handgevären att utveckla sig i Frankrike, och att derifrån småningom sprida sig till öfriga länder. Om de yttre förhållanderne elfi för tillfället hade varit lugna, såsom i vanliga tider, så hade det tvifvelsutan varit rättast för oss, att, innan den nya upfinningen infördes till begagnande i vår Armée, någon tid följa utvecklingen af densamma, dels genom egna försök, dels genom inhemtande af andra länders erfarenhet. Men år 1848 blef genom vårt upträdande, med anledn. af de Tysk-Danska tvistigheterna, förhållandet helt annorlunda. Det skulle då hafva varit oförsvarligt att ej, så godt tid och öfriga omständigheter sådant medgåfve, hafva försett den då utrustade armé-korpsen med gevär af den nya upfinningen. Att för ändamålet låta förfärdiga nya gevär kunde naturligtvis då ej komma ifråga, och ändå mindre att bilda Komitéer och göra långvariga och vidtomfattande undersökningar. Allt hvad man kunde göra, var att förändra äldre gevär; och till en början användes härtill Arméens studsare, hvilka redan voro uprefflade, och således blott behölde förses med tige och spetskula. Men då deras antal blef för ändamålet otillräckligt, fylldes behofvet genom förändring af vanliga gevär. De tappstudsare och tappgevär, som derigenom erhöllos, upfvllde samma ändamål, som de utländska gevären då för tiden, med hvilka de i alla hänseenden voro jemngoda.
Lrefvet äen 25 Ootöber 1826, kör öfrige Länen bärtiit gro ansta^ne 24 famnar Ve3, ,6 famnar Ljörk oob 8 3:o ^.l, 8Z bör i äetta Län af beröräe Vectbrancts-ränta 3etta belopp ärtigenut^z.ä 3: 4otamnen Ljörtc oob a 3: 8. famnen ^1, etter meä 86 k:ctr 82 slr.; resten upptages weä 54^! — 5. ärV/ösrZ^-änAen^ 3 mit frän t^abtun, meä bälftenbruk ^ikvit 5oo L8k bo, 8ectan arrendet titt Xronan för änZen 16:82. af^rs^its, a 12 sk . ... 128: L/ono-Za^en/reten //n^-/ca^en ^ 3 mit frän Labtun, bvartitt Äo/rZ'/. lVac/rA-r ^S §5. »ro »nslagne 668 iZ/^Zz lijslpeilggsverken »kluns socken. vsrit utgirenöeracl mot i-^3 t:r !i»fre, ä l6 7^9' ^2. Di5eli»l!es vick tjenste»: /nc/e/c/te /.önen oo/r 3,^0^: -— —- cier»k i ooo k:6r beräknss som l»fkelpenning»r oell 6oo R:clr som liesepenningar. ^^A^r/-ck«iAc?/-c/e?r 3 t:r 20: —> —- //^0// 2 2/0 mtl, 3/8 mil krän Oekle, meri bertill llör»n6e Xungs-äng oell laxfiske; f>eräkn»s, seöan »kgiften cler»k tili Xron»» i viss» clel»r »kgätt, till
N:o 103, i anledning af väckt motion om bestämmande af Magistratspersoners ålig ganden, i afseende på inventeringar uti Landt-ränterierna, bifölls; N:o 104, i anledning af äterremiss utaf betänkandet N:o 53, om utvidgande af de rättigheter, som äi% Mosaiske trosbekännare bär i riket tillerkände, lades till handling arne', N:o 105, i anledning af erhållna åtcrremisser utaf betänkandet N:o 57, dels om upphörande af lteväringsmanskapets årliga vapenöfningar, dels ock införande af exercis socknevis, och dels om rättighet för beväringsynglingarne att sjelfve välja de vapen, hvarvid de helst vilja tjenstgöra, antingen till lands eller sjös m. m.; lades till handlingarne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning biföllos’. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens nedannämnde betänkanden: N:o 9, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till ersättning för under gängse smittosamma sjukdomar nedslagtade kreatur; och N:o 10, i anledning af väckt fråga om någon billig ersättning åt dem, som göra förluster i anledning af tillämpningen utaf Kongl. Förordningen den 23 Januari 1828, röran de smittosamma sjukdomar hos djuren, samt serskildt åt hemmansbrukaren Petter Svensson, den yngre, i Mjärdevid för Irenne af rotz angripne och enligt forfattningens föreskrift dödade hästkreatur. S. D. Efter skedd föredragning bifölls Banko-Utskottets utlåtande; N:o 38, i anledning af f. d. Kammereraren A. Nicodemus ansökan om afskrifning af öfverränta å Diskontlån. Från Vällofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets memorial N:o 10, i fråga om förändrade lullbestämmelser för raffinerad! socker samt sockersirap, med hänseende till serskilda, socker-ratfinaderiet i Fredrikshall beviljade förmåner, hvilket memorial bifölls. Från Heden.
Finland under en mångårig tjenstbefattning såsom Svensk Gen,- consul derstädes, och hvarvid jag kommit i beröring med dess handelsinteressen och penningeförhållanden, samt den fortsatta bekantskap med detta lands pecuniära ställning, jag genom slägtrelationer och enskilda affärer äger, torde sätta mig i författning alt med någon sannolikhet kunna bedöma, huruvida farhågan i anfördt afseende må vara grundad eller icke. För det närvar, bedrifves penningerörelsen i Finland både med Svenska och Rvska sedlar. I de provinser, som närma sig till Ryssland, befinnes det Ryska sedehnyntet vara det rådande; i de vestra orterna, som stå i handelsförbindelse med Sverige, är åter det Svenska mest gångbart och det Ryska deremot att anse mera såsom vara, tillvexlad eller, lättare, köpt efter det pris, sorn Svenska coursen på utrikes orter, jemnförd med den i Petersburg, bestäm - 344 Den 7 Maj. mer, att användas antingen i handel på Ryssland eller till kronoutskylder, hvilka ovilkorligen skola utgå i Ryskt mynt, eller till afhördande af interessen och capitalafbetalningar å lån såväl i Finska statsbanken, funderad på rubelsedlar, sorn i andra publika, alltid af sådana sedlar bestående cassör. Det är således af lika, om ej mera påtagligt och direct interesse för en stor del af Finska producenter, än inom sjelfva Sverige, att det Svenska representativa myntet må äga ett fixt och godt värde, hvarom äfven opinionen i landet är odelad. Om Finska Styrelsen, ledd af falska åsigter, skulle förbjuda införande af Svenska sedlar, inser man lätt, att följden blefve all möjlig inskränkning å Svenska sidan af Finska handeln, för att hindra en jemn utpumpning af silfver ur Svenska Banken, motsvarande den årliga Finska handelsvinsten på Sverige, hvilken, i förbigående sagdt, dock icke är de facto sä stor, som man vanligen föreställer sig, ett förhållande, som nu ej är tillfälle att närmare utreda. Penningebristen, redan nog stor i Finland, blefve då fullkomligt förstörande.
Sådana kunna erfordras, men måste, om punkten bifa lies, uppskjutas till följande riksdag. Gr. Gyldenstolpe: Om Frih. Ehrenborgh misstagit sig i afseende å Hr Rosenblads tanke, har denne sednare misstagit sig deri, att Ständerna skulle kunna inskränka K. M:s dispositionsrätt öfver besparingarna å anslag, utgående till ändamål, i afseende å hvilka Ständerna icke fastställt några vissa stater. Jag är likvisst icke emot Hr v. Hartmans-* dorffs tillägg, ty det kan icke vara något ondt deruti. Frih. Ehrenborgh: Såsom jag fattat Utsk:s förslag, har det ifrågavar. anslaget blifvit förslagsvis uppfördt, och mitt begrepp om dylika anslag är, att det ena årets öfverskott får betacka det andra årets brister. Vöre anslaget bestämdt, så erkänner jag, att Hr v. Hartmansdorff^ tillägg vore nödigt. Men så har jag icke fattat förslaget; och då torde både Hr v. HartmansdorfFs och Hr Rosenblads tillägg vara öfverflödiga. Jag anhåller, att någon af StatsUtsk:'s ledamöter behagade upplysa, om jag oriktigt uppfattat Utskrs mening i berörde afseende. Hr von Hartmansdorff: Det fägnar mig, att flera ledamöter instämma i min mening, fastän under yrkande, att anslaget icke vore förslagsanslag. Jag uppmanar StatsUtskts ordförande att reda detta förhållande. Jag har icke kunnat fatta det såsom Frih. Ehrenborgh. I öfrigt förnyar jag min anhållan om beslut i frågan enligt med det, som PresteSt. fattat. Frih. Palmstjerna: Jag anser mig icke kunna på annat sätt än för min enskilda del förklara Utsk:s förslag,; ty de gälla icke annorlunda, än de på papperet finnas uttryckta. Men jag linner pag. 26 i betänk. JNT:o 88, att Utsk. tillstyrkt, det 7000 r:dr för Lappmarks ecclesiastikverk må uppföras på förslag; och när Utsk. nyttjat ordet förslag, måste val anslaget vara förslagsanslag. Frih. Ehrenborgh:
Denna förlust utgör H. I. 29 450 Deu 9 December. vid pass 2 rdr pr tolft, och då Wermland årligen utskeppar omkring 140,000 tolfter, och dessutom plankprisen till följd af frakter och andra förhållanden alltid stå icke obetydligt högre i Christiania än i Göteborg, samt ränteförlusterna bli mindre, skulle endast på denna artikel förtjenas c:a 300,000 rdr årligen genom export öfver Christiania. Om stenkol kunde erhållas levererade närmare förbrukningsorten, blelve det möjligt för en stor del verkstäder att lemna stångjern medelst stenkol, hvarigenom de besparade trädkolen kunde åstadkomma tackjern och jerntillverkningen derigenom fördubblas. — Genom att malm fördes direkt till skogstrakterna, komme skogen deraf att erhålla ett förökadt värde; — och skogarne blifva först då väl vårdade, när de komma i sådant pris att vården betalar sig. — Det har visserligen blifvit uppgifvet att skogarna i vestra Wermland skulle vara Gärdt medtagna, men så lär icke vara förhållandet, utom hvad beträffar sågblockar. Man säger, att Göteborgs export skulle lida derigenom att Wermlands produkter toge rigtning öfver Christiania, men jag kan icke finna denna invändning antaglig, alldenstund det icke torde möta större svårighet för Göteborgs köpmän att exportera från Christiania än såsom nu sker från våra norrländska hamnar. Det är nemi. icke upplagsplatserna på ena eller andra stället, utan kapital och kunder, som bestämma mellanhänder för handeln. Konungens Bef:de i länet har i afgifvet utlåt, förklarat sig kunna tillstyrka den norra linien endast under förutsättning att bibanor derifrån äfven komme att anläggas. Oaktadt dessa bibanor vore nyttiga, finnas icke enligt min tanka någon nödvändighet att dem anlägga, eller något o vilkorligt sammanhang emellan hufvudbanans rigtning oell dessa ifrågasatta bibanor, ty redan nu finnes ganska goda kommunikationer mellan Christinehamn och Filipstad å ena sidan, och Dejefors och Carlstad å den andra, och skulle dessa bibanor endast medföra några öres fraktminskning för hvarje centner gods.
Majit, med hänsigt till hvad Vetenskaps-akademien om vigten af gradmätnings-rekognosceringen på Spetsbergen anfört, funnit sig föranlåten att, för berörda rekognosceringsarbelens fortsättning, af Rikets Ständer äska ett anslag af 10,000 Rör, att under innevarande år utbetalas, på sätt af E. K.. Majit kan varda i nåder förordnadt. Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande och dervid med afseende å de i den nådiga Propositionen omförmälda förhållanden, och under förutsättning att alla Statens utgifter i och för berörda expedition härmed anses godtgjorda, funnit skäligt medgifva, att till betäckande af ofvannämnda brist, må från Riksgälds-kontoret till Adjunkten Torell utbetalas ett belopp af 17,356 Rör 80 öre med 5 procents ränta derå från den 1 Januari 1862; hvarjemte, beträffande det äskade anslaget för fortsättning af gradmätnings-rekognosceringen å Spetsbergen, Rikets Ständer likaledes, under den bestämda förutsättning att statsbidrag i och för detta ändamål ej vidare ifrågakommer, ansett sig böra E. K. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 StatsUtskottets Betänkan d e n under Lagtima Riksdagen i Stockholm 1828 — 1829. Fjerde Samlingen Föesta Bandet af Bihang lill Biles Ståndens Protocoll. STOCKHOLM, Tryckte hos Jotian Hörberg, 1829. » N:o i: Memorial om förökad Betjening. J anseende till mängden och beskaffenheten af de till StatsUtskotlets handläggning hörande göromål, såsom omfattande håde StatsVerkets och RiksgäldsContoirets Ärender, har, vid förutgångne Riksdagar, detta Utskott haft af nöden och fått begagna sig af en talrikare Betjening än det uti RiksdagsOrdningens 24 §. jemte Secreteraren, bestämda antal Cancellister, — en för hvarje Division. — Vid innevarande Riksmöte synas göromålen för Utskottet icke blifva färre eller inskränktare.
Södra stambanan, utgående från Yestra stambanan vid Falköping och sträckande sig, med bibana till Jönköping, öfver Götaström, Agghult och Lund till Malmö 31| „ Transport 93j mil Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 7 Transport 93j mil 4:o Östra stambanan, utgående från Vestra stambanan vid Katrineholm och sträckande sig öfver Norrköping, Linköping och Tenhult till Götaström, på södra stamlinien, med bibana från Tenhult till Jönköping 25 „ 5:o Norra stambanan, från Stockholm öfver Upsala till Sala 11| „ 6:o Sammanbindning sbanan emellan Örebro och Askersund 5 „ Summa 135| mil, derför anläggningskostnaden beräknades till ett sammanräknadt belopp af 103,350,000 R:dr, eller en medelkostnad af 762,000 R:dr per mil. I afseende på den sålunda uppgifna kostnadssumman och våglängden, hvaraf omkring 11 mil utaf Vestra och Södra stambanorna då redan voro under arbete och till en del fullbordade, anmärkte dock Kongl. Maj:t att, enär en del af de föreslagna stambanorna allenast blifvit preliminärt undersökt, de meddelade uppgifterna å dessa banors längd och kostnad möjligen kunde komma att undergå någon förändring.
I början och straxt efter det mynt för dessa lån inkommer, måste Banken få en rikligare tillgång på metallisk valuta och således äfven utan svårighet kunna verkställa utvexling af småsedlar. Det silfver, sorn sålunda utginge under en period, då Banken egde stor silfverfond, stannade i folkets fickor, derutur det icke sä lätt åter kunde uttagas. Vid en sedermera inträffande sämre ställning för Banken, vore den befriad från påtryckning af de belopp, som den under lyckligare för - Den 28 Januari. 227 hållanden redan utvexlat. En del af det silfver, sorn indroges genom de utländska lånen, skulle då troligen komma att qvarstanna i landet, hvarom nu icke är särdeles stort hopp. Det har jemväl blifvit sagdt, att, då Bankens småsedlar med sådan begärlighet mottagas i rörelsen, handlade R. St., hvilka äro Bankens egare, orätt, om de genom småsedlarnes indragning minskade Bankens vinst. Att en dylik invändning kan göras, visar en af de många och stora olägenheter, som upkomma genom privilegierade Banker. R. St. råka, beträffande denna fråga, i en dilemma. A ena sidan skola de, såsom Bankegare, stå på Bankens bästa; men a andra sidan äro de äfven Svenska folkets representanter och ega i denna egenskap icke rätt att förbise det allmännas fordringar, i fall dessa båda intressena komme i strid med hvarandra. Jag för min del kan icke annat än anse att, i händelse en sådan kollision vore för handeu, det allmännas väl borde hafva företrädet framför Bankens. Sådan kollision förefinnes dock icke nu vid denna fråga. Väl medgifver jag att Bankens vinst komme möjligen något att minskas, men i samma mån minskades äfven dess risk, — något, som i fråga om sedejutgifning, icke saknar sin stora vigt och betydelse. Beträffande den frågan, antingen genom myntets eller sedlarnes nötning och slitning större förlust drabbar Banken, tror jag väl att det kan komma ungefärligen på ett ut, men att, om någon skillnad finues, den större förlusten snarast faller på småsedlarnes sida.'
Richert tager afsked, det icke lärer vara tvifvel underkastadt att ärendet då förekommer till ompröfvande och bifalles. Med anledn. af hvad jag således yttrat, anhåller jag om propos. på afslag af den begärda förhöjningen. Gr. Löwenhjelm: På de af den siste talaren anförde skäl får jag förena mig med honom i anhållan om propos. på afslag å Utsk:s hemställan i denna punkt. Hr Printzensköld: Äfven jag anser de skäl hvilka Hr Björnstjerna anfört för afslag å denna punkt vara ganska riktiga och talande. Det är allmänt bekant att den person, för hvilken 154 Den 9 December f. m. denna pensionstiIlökning blifvit föreslagen, innehar, ehuru han redan är vid hög ålder, en ganska god domsaga, som icke lemnar en obetydlig inkomst, om äfven han, i ans:de till sin höga ålder, är nödsakad att begagna biträde för domare-göromålens förvaltning. Det synes mig under sådane förhållanden vara ganska oriktigt, och icke vittnande om den hushållning med Statens medel, som bör ega rum, samt stridande mot det system som bör ligga till grund för hvarje pensionering, att Ilr Richert erhåller ännu ett ytterligare vedermäle af R. St:rs erkänsla för hans ådagalagda mölla såsom ledamot af f. d. LagKomitéen — ett sådant vedermäle som ganska få tjenstemän efter en t i 11 rygga lagd längre bana erhålla: nemi. 3,000 Rdrs pension. För de arbeten han i LagKomitéen verkställt, har han erhållit vedergällning genom de ganska betydliga arfvoden, han under sin arbetstid upburit och dessutom har han af föreg:de Ständer blifvit tilldelad en icke obetydlig ersättning för hela sin återstående lifstid uti den förmånliga domsaga han bele Hider. Då tyckes mig att Staten å sin sida gjort nog för denne ledamots särskilda arbete och det bemödande man här ådagalagt för att skaffa honom en större extra-inkomst, hvilken redan i sig sjelf är ganska vacker, synes vara af beskaffenhet att icke böra vinna R.
Utsk:t ansåg likväl att en historik öfver frågän vore så mycket mera nödvändig, som arbetets fullbordande fordrar ett belopp, flerfaldiga gånger öfverstigaude hvad 15.. St:r för ändamålet från början »fsett. För min del tror jag att Hr af Kléen alldeles oriktigt upfattat Utsk:ts mening, då han förmodar att Utsk:t här egentligen vill uttala, snart sagdt, en smädelse mot chefen. Såvidt jag kunnat fatta af diskussionen inom Utsk:t, var detta icke förhållandet. Utsk:t ansåg deremot att byggnadschefen blifvit vilseledd i sin upfattning om hvad honom tillkom, och i följd deraf fullgjort sitt updrag annorlunda än våra former och lagar egentligen medgifva. R. St:r hade nemi. ifrån början anvisat en summa af 750,000 rdr för byggande af nationalmuseum. Den siste värde talaren har också för R,. o. Ad. redogjort för de olika alternativerna i byggnadsarbetet, som blifvit framställda. Det éna alternativet omfattade verkställandet af byggnadens 4 sidor med utélemnande af den emellan gårdarne befintliga trappbyggnad, och det andra upförandet af framsidan samt mellandelen med stora trappan och de öster derom belägna salarne, med utelemnande af det öfriga. Detta sednare alternativ vann K. M:s Nåd. bifall. Dåvule Major Kléen ingick sedermera till K. M. med anhållan att, alldenstund arbetet understigit hvad för detsamma i det af Ofverste Hjelm afgifna kostnadsförslag finnes uplaget, och då de beräkningar, Hr Majoren, på grund af sålunda vunnen erfarenhet, upgjort, ådagalägga att museibyggnaden i sin helhet, enl. Geheiraeöfverbyggnadsrådet Stiilers ritningar, och med iakttagande af hvad som blifvit i afs:de å inredningen föreslaget, borde kunna upföras för en summa, i det närmaste motsvarande det af Ständerna för ändamålet anvisade belopp, få upföra byggnaden i enlighet med sistnämnde ritning.