Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver sig sjelf, som hade kunnat tro! — Åhnej – hon smålog bittert och hånfullt. Saken i och för sig var ju icke så farlig – inte alls – en något hasarderad komplimang till hennes mor bara, det hade hon hört så många gånger. Men nu, kanske nu, när de visste hon var borta. — Hon knöt händerna i ångest, reste sig halft, som för att springa upp och föll så slapt tillbaka på ryggen. Hennes inbillningsförmåga var i detta speciella fall ända från barndomen så fruktbar och så ömtåligt känslig, att blott vid allra minsta tanke eller häntydning, kunde den ögonblickligen jagas upp till att alstra de mest ångestfulla och fantastiska föreställningar. Med händerna hopknäpta under nacken och ögonbrynen smärtsamt hopdragna, låg hon alldeles orörlig på den smala gräsvallen, som jemte häcken skilde trädgården från åkrarne, och stirrade stelt framför sig. Rågaxen, ljusgröna, svagt silfverhvita i topparne, tecknade sig böljande mot den tungt violblå himlen, som långsamt mörknade och mörknade. Så – med ens – var det som der föll tusen glimtande ljusblink öfver fältet, axen stodo skarpa och blanka invid hvarandra, – himlen var ständigt mörk, skifferviolett, – och lika plötsligt blef det skumt igen. Stora, tunga regndroppar började falla, en och en – hon kände dem, en i mungipan en annan på armleden Regnet strömmade ned, grått och mörkt, det böjde sädesaxen ned, så att de lågo som mejade öfver hvarandra. Men Alice låg stilla, utan att röra sig, det kändes så svalkande, så lättande – bara att se de stora sneda regnstrålarne, som slogo ned i marken – Fröken Alice då! – Är ni då ändtligen der! Hon reste sig hastigt till hälften, ännu med ena handen stödd mot jorden, och såg sig skrämd omkring. – Ni! sade hon bara, då hon fick se Georg. – Ja, jag. Jag har letat efter er öfverallt, jag vet inte hur länge. Men stig då upp, ni blir ju genomvåt. Hans ton, upprörd i början, var nu lugn som vanligt. Hon blef liggande som hon låg.
Sahlström från Stockholms Län , som, på grund af flera anförda skäl och omständligt utvecklade förhållanden, yttrat: 1:0. att Svenska allmogen, hvarmed motionären vill öfver hufvud benämna de närande classerna i landet, har ett gifvet behof af en allmänt spridd, lätt tillgänglig och icke kostsam, undervisning, till utbildande af de intellectuella, moraliska och ekonomiska anlag och förmögenheter, hvarmed denna allmoge, framför andra länders, är begåfvad ; och a;o yrkat, att Staten bör och verkligen kan tillvägabringa ifrågavarande undervisning, helst alla omständigheter deråt lofva ett högst verksamt understöd, å sjelfva folkets sida ; — uti hvilken motion hela det Hedervärda Ståndet har instämt. af Saen Heurlin från Kronobergs Län, som i följande punkter sammanfattat sina åsigter af frågan om Folk-skolorna: a) I hvarje folkrikare socken eller pastorat bör inrättas en permanent Öfver-Skola efter Lancasterska methoden, lämpad efter socknens eller pastoratets storlek och andra förekommande omständigheter. b) Skolhuset bygges och Läraren lönes af allmänna medel i de provincer, som ej hafva serskilda tillgångar, att, tiil betäckande af dessa utgilter, anlita. c) För hvarje Skola väljes af församlingen en Direction af 6 ledamöter, ibland hvilka församlingens Kyrkoherde är sjelfskrifven; men
Sverige: Mogenhetsexamen har iiiider Sr 188j tagits af 10 unga Hickor. Qvinliga sparbankskassörer användas allt mera. X k e n C. Ir / r / its har nyligen antagits till kassör vid en sparbank i Visly. I Upsala l511.s sparbank tjenstgör, sedan Hera ar tilll~aka. en ilrinna soin kassör. Vid Vetenskapsakademiens sammanträde den 9 sistl. dece~aber redogjorde professor Ketzius för innehSllet af en uppsats med titel 3L ' eber Glicdinassenreste bci Schlangenr af Albertina Carlson. Vid janliari-mininaiiifldet föreslogs att iiivalja Fru Professor Sop&amp; A-walmas.4i till medlem. Men som stadgarne endast oiiinä~nna val af manliga ledamöter, har man föreslagit stadgnrnes förändring i syfte att inöjligg6ra indjandet äfven af qvinliga medlemmar. Qvinlig företagsamhet. Forsa papl~ersbruk, soni under Hera förcgaende egare alltid drefs med förlust, ofvertogs G r z ar .sedan af trenne unga systrar, hvilka med sidant nit och fraingang egnat sig St amrens skötande, att den iiii Stnjnter allnian aktning och stort iörtroende. s8riil inom som utom aiiiirsverlden. Ett förelasningsinstitut for qvinnor har i dessa dagar oppnats i hnfvudstaden. Det aber att i föreläsningsfom leinna gruixltill en början htta - kunliga och Iiittfattliga framstfllningar af skapsiimiien. antingen af allniiint intresse eller af särskild vigt fur qviniian. 1: iheläsare iiro under varterniinen I.ektor N fii~dcr i svenska spiket, Fröken E. AZy i svensk historia, D: r O. ~Wontctiiis i äldre kulturhistoria, I): r G. &amp; the i konsthistoria, Ixktor A. Bjiw.4- IIIUII i fysik, Wr R. Tigrrhit i fysiologi, Prot C.
Ofverrevisionsdeparhs controll å uppbördens redovisning träder alltså icke i verksamhet förr, än långt efter det sjelfva uppbörden blifvit verkställd; men ännu har man dock ej kommit på den tanken, att denna conlroll är onyttig och utan ändamål. Och samma förhållande måste äfven i afseende pä den chartascontroll, hvarom nu är fråga, äga rum. Jag betviflar, odet någon verksam controll skulle till vägabringas genom Hr Åkermans förslag, alt medelst vattenstämpel förse charlan med årtal, och att hvarje chartering underkastad handling sedan borde förses med stämpladt papper af samma årtal, som sjelfva handlingen. Det vissa är, att ett dyligt försigtighetsmått, hvaraf tillverkning af nya cliartor för hvarje år hlefve en oundviklig följd, skulle medföra vida större kostnader än de controllör, som dels redan finnas och dels af Utsk. blifvit ytterligare föreslagna, hvilket torde innefatta tillräckligt skäl att icke fästa afseende å detsamma. Dä jag redau erkänt riktigheten af Frih. Cederströms anmärka. att af all conlroll mot missbruk och underslef vid chartering ingen sakrare leder till målet äu den, att skrifva alla möjliga afhandlingar man och man emellan på stämpladt papper, sä kan jag ej annat än instämma uti hvad H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm härom vidare anfört; men huru undanrödja alla de svårigheter, som för införandet af en sådan conlroll ligga i vägen? Det skulle icke kunna ske med mindre, än att omskrifva hela ehart.sigill.förordningen och att uppställa den efter helt andra grunder än de, hvarpå den för närvarande hvilar. Dertill har Utsk. hvarken ägt tillräcklig tid eller ens troll sig äga någon behörighet, dä motioner derom icke uti något af RiksSl:n blifvit väckte. Jag förmodar också, att en återremiss af det förslag, hvarom här är fråga, icke kan åsyfta en sådan genomgripande förändring, som den Hr Gr. Löwenhjelm föreslagit, utau måste inskränka sig till hvad som med grunderne uti nu gällande ehart.sigill.förordning är förenligt.
N;o 99. Motion N:o 19, att åverkan å på rot stående skog måtte såsom stöld eller snatteri anses och bestraffas. Lag-Utsk. Betänk. N:o 35, Utlåt. N:o 55 samt Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 185. Motion N:o 20, angående telegraftråds läggande öfver sundet till Öland. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 100. Motion N:o 82, om statsanslag till en hamnanläggning inom Böda eller Högby socknar på Öland. Stats-Utsk. Utlut. Motion N:o 83, om ändring i liden för Kronoupphörds-stämmornas hållande på Öland. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 90. Motion N:o 114, om båtsmanshållets öfvertagande af Staten emot viss penninge-ersättning. Sammans. Statssamt Alim. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 8. R. St. underdån. Skrifv. N:o 144. — Motion N:o 222, om eftergift åt C. H. Hultenberg af 1857 och 1858 års arrende för kungsladugården Borgholm på Öland. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 91. Motion N:o 352, om allåtande af underdånig skrifvelse, med anhållan att Foikskole-inspektör måtte berättigas lill ledighet (rån ordinarie tjenst 75 i och lör anställande af inspektionsresa inom distriktet, äfvensom att sådan Inspektör måtte förklaras vara sjelfskrifven medlem af Domkapitel i alla folkskoleväseudet rörande mål, hvilka han der bör föredraga, m. in. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk.
När han, i afseende på sådane arbeten, egde en låug erfarenhet, och när sedermera den kommun, som hade att yttra sig öfver hans förslag, visade honom det ganska rättvisa förtroendet att antaga detsamma, så är det klart alt delta förslag alldeles icke kan slå öfver. Det vore likväl ganska orättvist gjordt emot dem, som bygga nationalmuseum o. s. v., om man ville framdtraga detta exempel, för alt klandra dem, ty ett sådant exempel inträffar kanske icke mera. Jag tycker det är nog hardt emot dem, som upgjort förslag till den första jernväg i Sverige och dervid missräknat sig, alt säga att man för framtiden icke kan motse att detta skall blifva bättre än förut. Jag är fullkomligt öfverlygad om hvad jag förut sagt på della rum, och uprepar del äfven nu, att de fleste, som hittills byggt för Kronans räkning, och hvilkas förslag icke gäll ihop, hafva handlat efter båsta förstånd, men de hafva icke kunnat bygga för den beräknade kostnaden, derföre att, då man skall bygga för Kronans räkning, så sättas siffrorna i kostnadsförslaget så låga som möjligt, för att få saken igenom hos R. St. Sedan inträffa en mängd förhållanden, isynnerhet när arbetet är utsträckt på en längre lid, som göra alt det omöjligen kan byggas inom kostnadsförslaget, och då skall man akta sig för alt kasta skugga på de personer som byggt. Ett annat exempel på huru litet man kan beräkna trafiken på vägarne har jag varit vittne till. Jag var närvar:de då en af raina bekabta, som har en jordegendom tippe i landet, blef bjuden af utlänningar ett kontrakt för ett hittills okändt mineral, som ansågs hos oss icke vara af någon nytta, men lpvars nytta man utomlands upläckt. Kontraktet skulle upgöras örn eli minimi-belopp af 50,000 Skgf af denna vara efter ett visst pris, och de ville afsluta kontraktet för 25 år. Det hade varit en vinst af minst 3 R:dr b:ko pä Skedet, i brytning, skrädning eller ansning och transport. Sålunda hade det gjort en högst betydlig summa om året, som derigenom kommit landel lill godo.
Genom nådig Remiss den Uste dennes, har Eders Kongl. Majit i liåder behagat infordra Direktionens underdåniga Utlåtande öfver den del af Rikets Ständers Revisorers, under den 11 December 1843, afgifna Berättelse om verkställd granskning af Stats-Verkets jemte tillhörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1840 och 1841, som beträffar Amiralilets-Krigsmans-Kassan. De erinringar, som Rikets Ständers Revisorer framställt, innefatta följande punkter: l:o. Yrkande, att då Amiralitets-Krigsmans-Kassa» undfår direkt statsanslag på nuvarande 9ie Hufvudtiteln, såsom centonal-ersättning, likasom en andel af En per mille afgiften vid fastighetsköp, som erlägges till Wadstena Krigsmanshus, jemte afoch tillträdesafgift vid åboombyte på de till Båtsmanshåilet i Blekinge och Södermöre Härad i Kalmar Län indelta hemman, så borde dess räkenskaper, åtminstone för den del deraf, som utgöres af allmänna medel, underkastas någon offentlig granskning, hvarigenom det äfven skulle blifva möjligt tillse, att dess inkomster riktigt inflöto. 2:o. Att vederbörandes synnerliga uppmärksamhet må fästas vid det föihållande, att afoch tillträdes-afgifter väl af Blekinge Läns Landsbok synas hafva influtit för år 1840 och till Amiralitets-Krigsmans-Kassan blifvit levererade med 3,152 R:dr 2 sk. 1 rist., samt att för år 1841 dessa afgifter utgjort 3,214 Ridr 28 sk. 11 rist.; men att inga verifikationer, som bestyrka uppbördsbeloppet, kunnat igenfinnas, samt att af Länsräkenskaperna för Kalmar
Af Anders Danielsson från Elfsborgs Län: att om någon sak vöre af den vidlyftighet, att Egodelnings-Rätten skulle linna, det protocoll och utslag e| kunde genast utgifvas, borde det tillåtas Rätten att utsätta nytt sammanträde inom en månad derefter, för utslags afkunnande och handlingarnas utlemnandg till parterne. I sammanhang härmed tillhör det Utskotten att jemväl till pröfning företaga Herr TV. B. Dalmans väckta motion om förändring i nu gällande föreskrifter angående skyldighet för domare å landet att, vid så kallade extra förrättningar, före afresan från förrättningsstället till parterna utgifva protocoll och utslag, deri Herr Dalman_, beträffande egodelningssyner, på grunder, som finnas fullständigt upptagna i Lag-Utskottets, under N:o c)i, afgifna Betänkande, framställt enahanda yrkande som Anders Danielsson. Sedan Lag-Utskottet tillstyrkt afslag å Herr Dalmans motion, så vidt den åsyftar förändring i expeditionssätlet vid syneförrättningar i allmänhet, •arnt de skäl, som ligga till grund för berörde yttrande, jemväl gälla vid besvarande af de uti förevarande ämne gjorde framställningar, torde sammansatta Utskotten, för undvikande af vidlyftighet, endast behöfva åberopa förenämnde Betänkande, för den vördsamma hemställan, att ifrågavarande förslag icke md bifallas. 6 §. Af Olof Olsson från Östergöthland: att förrättningsman, hvars åtgärder såsom lagstridiga af Egodelnings-Rätt ogillas, bör vidkännas kostnaden för Rättens sammanträde. Det ligger i sakens natur, och är med rättvisa öfverensstämmande samt allmänt erkändt, alt den, som tillskyndar annan besvär eller kostnad, måste sjelf vidkännas ersättningen derför, hvadan något serskildt stadgande för det af; Motionairen uppgifna fall, efter Utskottens omdöme, icke er fordras. r)—i3.
Stockholm den 17 Joni 1851. t Reservationer: af Herr Carleson, E. H., i afseende å andra punkten af Betänkandet, af Herr Doktor J. Norström, som afgifvit följande yttrande: ”Då Höglofl. Lagoch Ekonomi-Utskotten vid Riksdagen 1844 — 1845 hade att handlägga samma fråga, som nu förevarit, rörande byggnadsoch underhållsskyldigheten vid Kyrkoherdarnes boställen, stannade Utskotten i alldeles enahanda beslut, som nu blifvit fattadt. Häremot nödgas jag nu, likasom då, reservera mig, med åberopande af de skäl, som då af mig anfördes för min öfvertygelse om olämpligheten af den föreslagna åtgärden. De äro hufvudsakligen följande: Utskotten antaga, att de för byggnad och underhåll af Kro - Lagsaint Allm. Besvärsoeh Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 21. 27 nans lill boställen upplåtne hus, uli Kongl. Reglementena den 22 Februari 1750, den lf Januari 1820 och den 11 Juni 1822 meddelade föreskrifter äro tillämplige äfven till Kyrkoherdeboslällen S landet, samt grunda pä denna förutsättning nu förevarande beslut. Härvid torde man dock icke kunna undgå att mötas af den anmärkningen, att berörde Reglementen, af hvilka det förstnämnde handlar om ”Landshöfdingeresidens-husens byggnad och vidmakthållande”, det andra innehåller föreskrifter ”hvarefter de, som bebo Kronans slolt och hus, hafva att sig rätta”, samt det i tredje rummet åberopade angår ”vården och underhållet af Kronans till Landtförsvaret anslagne hus och byggnader”, svårligen kunna bringas till ett sammangjutet helt, för att i denna form tjena lill regel och rättesnöre i afseende å vården och underhållet af de Ecklesiastike Bostadshusen på landet.
Men frågan är nu, huruvida det varit rätt att såsom exceptionsstadgande antaga juryn för tryckfrihetsmål , och huruvida det är rätt att bibehålla den. Hr Cederschjöld har ganska riktigt upplyst, att juryinrättningen i vårt Iand är en inrättning, genomförd och genomdrifven af Regeringen derföre, att domstolarna vid den tid, då den infördes, icke nog skyddade, hvad Regeringen ansåg böra skyddas. Nu synes man vara af motsatt tanke. Nu tror man, alt juryinrättningen är den, som skall freda tryckfriheten. Men månne vi hafva rättighet att bedöma hela landet efter hufvudstadens exempel? Månne vi hafva rättighet att bedöma provinsernas bildningsgrad efter hufvudstadens? Månne vi uti alla de provinser, der boktryckerier finnas inrättade, alltid kunna tinna så bildade män, att de kunna utgöra en riktig jury för att bedöma tryckfrihetsmål? Jag tror det icke. Min erfarenhet har sagt mig, att äfven uti en provins, som måhända länge stått efter i bildning, rnen snart torde taga upp sig framför andra, det är svårt att bilda så beskaffade jurydomstolar, som kunna bedöma en litterär produkt, och 103 D^n 17 October e. m. jag betviflar, att förhållandet är annorlunda på de flesta trakter i landet; jag tvillar på att man i norra Sverige, äfven med den bildning och förträffliga allmoge, som der finnes, kan bilda en sä beskaffad jury, sorn svarar mot ändamålet. Dessa hafva varit de skäl, på grund hvaraf jag beträdt den mening, som IJtsk. föreslagit. Alt jag dervid icke haft för. afsigt att nedtvinga eller skada tryckfriheten, derom torde det bäst bära vittne, att jag tillstyrkt, det Tryckfrihetscommiltöen uti alla tryckfrihetsmål borde böras, innan domstolen fäller sitt utslag.
Genom detta företag skulle den jord, som i följd af Helgeåns svämning står under vatten och har benämning af Åraslöfs, Horna och Nosaby-Hammars sjöar, bringas i dagen och göras fruktbärande, och hufvudvilkoren voro, att bolaget skulle utföra arbetet på egen bekostnad, mot rättighet att få begagna landvinningen, beräknad till omkring 9,000 tunnland, under 60 år. Genom nådig Resolution den 10 Augusti 1858 blef arbetsplanen af Eders Kongl. Maj:t sanktionerad och under påföljande års sommar påbörjades arbetet med invallning af Nosaby-Hammars-sjön, genom utfyllning af en bank mellan yttersta udden af Hammarslandet och Christianstads stads mark. Detta arbete visade sig särdeles besvärligt, och vid 1860 års slut var något öfver hälften af denna banksträckning utlagd. Sedermera har den blifvit fullbordad, och Nosaby-Hammars-sjön utpumpad. Som för detta företag icke vidare kan redogöras, utan att öfverskrida tiden för ifrågavarande femårsperiod, så har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansett sig dermed böra låta anstå. o Lotsar äro anställde i Cimbrishamn, Ahus och Torekov, och vid sistnämnde två ställen finnas också håkar i och för inloppens anvisande. Vid periodens slut funnos postinrättningar i städerne Christianstad, Cimbrishamn och Engelholm, i kö o pingen Båstad, i Aby by och i Wittsjö. o Tab. N:o 9. c) Sjöfart och handel. A tabellen N:o 9 meddelas uppgift om antal och lästetal af länets innevånare tillhörige fartyg och båtar, begagnade till dels inrikes och dels utrikes sjöfart, om antal skeppare och besättning och om antal personer, som hafva handel till lefnadsyrke, allt vid periodens sint och med skilnad emellan städer och landsbygd. Under perioden hafva 35 större och mindre fartyg vid länets kuster förolyckats, dervid fartygen till största delen blifvit vrak, och sju personer af besättningarne omkommit. Varubyteshandeln är icke betydlig.
Nåväl, till eder kunskap har väl också kommit det rykte, som er hela hjord har skrämt och spridt i hopar omkring torg och gator. ERICUS ERICI. Det rykte menar ni, som åter vaknat, att hertigen är hit på väg. Än se'n? STÅLARM. Än se'n? Jag kommit att en tillflyktsort er bjuda inom slottet. ERICUS ERICI. Jag er tackar, men tror mig ej behöfva den. Mitt rum, det är min borg, min värnlöshet mitt vapen. STÅLARM. Ni vill då hällre ensam stå? ERICUS ERICI. Ej ensam; med min församling och mitt hopp på Gud. Jag är en kyrkans man. Jag ej förstår mig på edra strider, all min uppgift är vår kyrka skydda lika mot de anfall, som Sigismund med påfvelärans villor försökt mot den, och lika mot det sätt, hvarpå vår ärelystna hertig söker att den begagna som en stege upp till Sveriges tron. Ni ser således, jag har ej något ondt af hertigen att frukta, om han ock fruktar mig, då ondt han gör. Jag önskar ingen gunst af Sigismund, om han den ock mig ger, då rätt jag handlar. "Förliter ej på förstar", är mitt valspråk, följ Herrans stämma i ditt samvets dom! STÅLARM (stiger upp). Och huru lyder då ert samvets dom? ERICUS ERICI. Den passar ej för edra öron, Stålarm! STÅLARM. Låt höra dock, jag har ett godt humör. ERICUS ERICI. Välan om ni så vill! Som Abels blod nr jorden ropade uppå en broder, så ropar folkets blod ock öfver er. Jag själf har utgått från det ringa folket och lidit med det, tröstat, där jag kunnat; men kunde slottets fängselhålor tala, och hade landets hundra galgar tungor, de skulle hviska oerhörda ord om huru ni herrar här er makt begagnat; vill än ni höra på mitt samvets dom? STÅLARM. Nog nu, herr bisp! Jag rår ej för det där. Klaes Fleming stundom tog för hårdt uti, och jag ock önskar mycket vore ogjordt.
Och derföre tillåter jag mig vördsamt föreslå, ali Ilikets Ständer, derest denna i sig sjelf mycket enkla fråga icke skulle kunna redan nu till slutligt afgörande företagas, åtminstone måtte besluta en underdånig hemställan, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemna förslag till indragning af samtliga Landtränterierna, med öfverflyttande af deras kassa förvaltning på bankerna, och att emellertid ledigblifvande landtränlmästaretjenster måtte endast efter förordnanden tills vidare bestridas. Icke är det möjligt att förutse och således ej heller att på förhand till bemötande upptaga alla slags invändningar, som komma att möta detta förslag. Men en invändning motser jag bestämdt, nemligen att förslaget skulle gynna det enskilda bank intresset och att med förslagets godkännande Statsverket komme att, emot andan i det uttryckliga vilkoret för enskilda bankers oktrojerande, indragas i en för Statens kredit och trygghet menlig ansvarighet för de enskilda bankernas framtida bestånd. Jag är öfvertygad att de enskilda bankerna skulle draga fördel af förslagets tillämpning, likasom de måste hemta gagn och styrka af all verklig förbättring i landets financiela anordningar; men jag inser ej att detta vore något förnuftigt skäl emot sådana förbättringars införande, om de verkligen i och för sig äro förbättringar. Hvad åter angår farhågan att Statsverket genom den ifrågasatta anordningen komme att invecklas i alltför nära och för dess bästa äfventyrlig förbindelse med de enskilda bankerna, så torde böra erinras, ätt Statsverket icke blefve ansvarig för, utan fordringsegare hos dessa banker, och att den fara, som en fordringsrätt kan medföra, redan är för handen, i följd af Statsverkets godkännande af liqvider medelst enskilda bankernas postremiss-vexlar. Dessutom, huru obetydlig voro icke — om man tänker sig ett allmännare obestånd bland de enskilda bankerna — Statsverkets direkta förlust genom inneslåendet hos dylika banker af flera eller färre ränterikassor emot den indirekta, som Statsverket omöjligen kunde undgå, derest någon allmännare olycka skulle träffa det öfver hela landet utsträckta nätet af enskilda banker!
Besv. och Eicon. Utskottens Betänkande, N:o 164. Kongl. Maj:ts förslag, att de nyhemman, som ej utgjorde roleringen in natura, derefter skulle erlägga vacance-afgift till det belopp, som, efter de årliga markegångs-sättningarne, motsvarade knekte-besväret, Kongl. Majit uti högstberörde Nådiga Instruclion förordnat, uti 12 §., att, beträffande de rotefrihets-medel, som under den då förflutna tiden till Stats-verket ingått, och hvarpå rotehåilarne gjorde anspråk, samt till godtgörande hvaraf Rikets Ständer beviljat anslag, Kongl. Majlis Befallningshafvande skulle ega att från Stats-Contoret reqvirera de ifrån 183o års början till 1834 års utgång till Stats-Verket influtne ifrågavarande medel, hvarefter det skulle tillhöra Committerade för ifrågavarande rotejemkningen attlåta desamma komma både stamoch strö-rotarne tillgodo, till så stor del, som dessa af Committerade kunde anses vara af undsättning i roteringen i behof, och, efter enahanda grund, som för rotejemkningen Klefve antagen; samt uti i3 §. att på enahanda sätt och efter samma grund, hvarje till understöd berättigad rote äfven derefter skulle undfå sin tillständiga anpart uti den större, , emot roterings-besväret svarande, ersättning, som från och med år i835 och derefter komme att, af samtlige i skatt ingångne nyhemman i begge Länen, erläggas, så länge och intilldess nu förestående provisionella rotejemkning blifvit i behörig ordning faststäld. Vid nu otnförmälda förhållanden finna Utskotten några ytterligare åtgärder härvid, på sätt molionärerne ifrågaställt, ej vara af noden; och få Utskotten derföre tillstyrka, att den gjorda framställningen derom icke eller måtte föranleda till någon Rikets Ständers vidare åtgärd. Stockholm den 12 Mars 1841. Ank. lill Exp, Utsk. den 14 Mars, kl. 12 nödd.