Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den vigtigaste af de frågor, som här 2 H. 39 226 T) e n 5 S e p t e m b e r. blifvit debatterade, är onekligen elen, om rätta ordaförslåndet af den föreslagna §. Jag kan deruti icke finna någon tvetydighet; ty der är icke på minsta sätt lahult om löner, ulan endast om verkliga ijenster. Jag lier om tillåtelse att få uppläsa den föreslagna förändringen: ”Titlar utan medföljande embete eller tjenst, eller med högre värdighet, än den innehafvande embete eller tjenst medför, må ej förlänas.” Således skulle, om detta tillägg i § autoges, Regeringen visserligen vara betagen rättighet att utnämna en person, som innehade en lägre tjenst, lill en högre värdighet, än den som åtföljer hans verkliga embete; Regeringen skulle äfven vara förhindrad att tillägga den, som ingen tjenst hade, en embetsvärdighet, som icke för honom innebure några tjensteåligganden; men deremot innehåller § alldeles icke något hinder för Konungen all nämna personer till verkliga tjenster, lill befattningar, som fordra tjensleutöfning, antingen med eller ulan lön. lin värd talare har här nyss frågat, hvad en surnumerär vore annat än en sådan, som hade en karaklersfullmakt. Om jag hade hans vana att förundra sig öfver hvad hans motståndare säga, sä skulle det högligen förundra mig, att denne värde talare, som en längre tid tillhört armeen, icke erinrat sig, att surnumerärernes befattning i den lägsta tjenslegraden medför tjenstgöringsskyldighet, alt dessa surnummerärer äro numera af Regeringen lill ett visst antal vid hvarje reg:te eller corps bestämda, och alt de således kunna anses såsom innehafvare af verkliga tjenster, ehuru några löneförmåner dermed icke äro förenade. Sammalunda blefve äfven förhållandet med Konungens rättighet att tillskapa nya Ijenster, för hvilka löneförmåner icke hunnit blifva reglerade.
Af sådan anledn. anhåller jag, att R. o. Ad. ville i detta fall godkänna PresteSt:s beslut, helst en afvikelse derifrån skulle möjligen leda till olikheter och jemkningsförslag eller förstärkt Utsk., hvartill erfordrades mera tid än vi numera äga att disponera. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller, att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, alt jag icke föreslagit, att församlingarna skola vara ovilkorligen förbundne, att till presterskapet gifva endast natura-persedlar. Jag har blott föreslagit, att, derest vederbörande sådant önskade, skulle konventionerna kunna Deu 12 Juli. 9 så uppgöras, att endast natura-praestationer men icke kontanta penningar blifva församlingen ålagde, och att sådant låter sig göra, är ganska lätt att visa. De svårigheter den siste värde talaren anfört, angå de s. k. jura stolse, men då konventioner uppgöras, så kan så ställas att presterskapet undfår ett visst belopp i ett för allt, hvarigenom dessa svårigheter undvikas. Jag har derföre föreslagit en sådan redakt:n, genom hvilken en möjlighet vid uppgörandet af konventionen, men icke en skyldighet, skall förefinnas, att utgöra det såmedelst bestämda beloppet antingen i spannmål och penningar eller ock endast i spannmål. Jag föreställer mig äfven, att presterskapet icke skall hafva något deremot, tydå PresteSt. tyckes hafva haft för afsigt med sitt beslut, att erhålla aflöningen hufvudsakligen i natura prsestationer, kan det icke eller vara emot deras intresse, alt alla löneförmåner utgå in natura, helst då icke stadgas, att sådant skall ske på ställen, såsom i städerne, der svårigheter kunna förefinnas för ett dylikt aflöningssätt. Hr Printzensköld: Gr.
De å hemman i laga ordning gjorde och faststäldte Skattläggningar och Tiondesättningar blefvo äfven förklarade att för evärderliga tider vara beståndande, utan att någon rubbning deri skulle kunna i framtiden tillåtas. Sedan Kronooch Frälsehemman med tiden uppkommit, blefvo de'äldste Svenska hemman kallade Skattehemman, ett ord, som på olika tider haft en ganska olika betydelse. Ända till Gustaf Wasas tid förstods med Skattehemman, de hemman, som Bönder ägde men ej frälst med Rusttjenst. Frälfehemman åter voro de genom Rusttjenst frälste, men då det enligt 1285 års stadga stod i hvarje Bondes fria skön att ränta eller ej, så kunde samma hemman ha än den ena, än den andra naturen. Derföre voro Bönder och OdalBönder detsamma. Se här upprinnelsen till Sveriges Adel och Sveriges Allmoge. Ifrån Gustaf Wasas till slutet af CarlXbs Regering betydde Skattehemman detsamma som SkatteFrälseHäraf förlorades gamla be«-! lydelsen af Skatthemman och utmärkte då sådana Hemman, som till Räntan voro af Kronan åt enskildte bland Adeln förlänte. De andre Skattehemmanen kallades Bördsrättshemman och räknade egentligen sin upprinnelse från Kongl. Placatet den 7 Martil 1582. Den 21 Maji e, m. Nu betyder Skattehemman sådana Kronohemman, scm till ständig äganderätt blifvit sällda undan Kronan åt enkilta; med vilkor, att ägarne deraf skola utgöra skatt och svara till alla Hemmanen åtföljande besvär. Efter 1582 har skatterätt erhållits genom köp. I Konung Johan III:s tid betaltes den för hela Hemman med 50 till 100 Daler: i Carl IXldes erhöllts den för ett pär Oxar. År 1629 sålldes Skatterättigheter i Westergöthland för 20,000 R:dr och gais för hvart Lispund Smör Ränta 24 R:dr. De i anledning deraf skedde Skatteköpen bekräftades af Gustaf Adolph den 10 Marti 1630. År 1659 förklarades Bördsrätt för enahanda med Skatte.
Statsverkets knappa tillgångar och det emot min önskan å 9:de hufvudtiteln tillvägabragta bifall hindra mig att understödja de öfriga, visserligen jemväl nyttiga, anslagen för undervisningsväsendet; och då jag icke finnér något förslag till ändamålsenlig organisation af folkskolor från R«- 44 Den a Juni f; m. geringens sida framlagd t, bekänner jag öppet, att jag ieke ens för dessa, i inin tanka, företrädesvis angelägna föremal vågar tillstyrka något anslag, för hvars användande till ett specielt anvisadt föremål jag icke äger full garanti. Hr Strussenfelt: En talare, Gr. Cronhjelm, har yttrat, att Regeringen icke inkommit med förslag till en allmän reglering af undervisningsverken, och att han derföre icke kan bifalla de nu ifrågaställa anslagen. Jag kan, för min del, icke inse annat, än att det betänk., som blifvit utarbetadt af Uppfostringscommitteen, innehåller fullständigt förslag i afseende å behofvet af nya lärares tillsättande; och Statssecret:s förslag grundar sig på samma plan. Jag tror således, att endast medel fattas för att skrida till verkställighet. I afseende å hvad Hr Cederschjöld sagt, att det nemi. skulle blifva svårt att föreläsa laghistorien i hvad den ceconomiska lagstiftningen beträffar, emedan de principer, man uti densamma följt, skola vara så stridiga, får jag blott erinra, att laghistorien egentligen innefattar historien ang:de utvecklingen af rättsförhållandena under olika tidehvarf och således egentligen omfattar privaträtten och criminallagstiftningen, mera än de ceconomiska lagarna; men äfven i afseende å dessa, och om man antager, att olika principer i denna lagstiftningsgren blifvit följda, är historien derom alltid af nytta, emedan den lemnar tillfälle till jemnförelser emellan de olika åsiglerna och sålunda bildar en säkrare möjlighet att välja de rättaste. Gr. Cronhjelm: Jag har nyss af en Konungens rådgifvare, vid hvilken jag faster mycket förtroende, hört, att Regeringen ämnar med ali kraft angripa det ifrågavarande organisationsverket; och detta torde innebära en vederläggning af den siste talarens påstående, att regleringen redan är fulländad.
Nro 4'° ang:de ett föreslaget låneunderstöd för stadsförsamlingen i Carlskrona, med afslag å hvad Etsk. i denna Båga yttrat, till Carlskrona pastorat af statsmedel beviljat ett lån af 12,000 rrdr, med villkor att det återbetalas med 5 proc. årligen å det primitiva capitalet, kommande af denna årliga inbetalning tre proc. atl beräknas såsom ränta och återstoden alt afgå på capitalet; och hade Ståndet inbjudit MedStånden alt sig i detta beslut med BorgareSt. förena. Frih. Nauckhoff, Joli. Otto: Det är upplyst att för bestiidande af ecciesiastik-utgifterna inom Carlskrona pastorat ei fordras en summa afvid pass 4i900 rrdr; uti hvilken summa, sedan församlingsboernes förmögenhet blifvit tagen i anspråk, uppstår en brist af 4 ä 5oo r:dr. Oförmågan att fylla bristen är afgjord och af consistorium och Den 14 April c. m. 4o3 kronoombud lieviltnnd, och denna oförmåga verkar menligt i åtskilliga riktningar. Den hindrar en högst nödig befunnen reparation å de tvenne kyrkorna, af hvilka den ena redan är kommen långt i förfall. Om detta förhållande får fortgå, så inser man lätt, att reparationskostnaden skall blifva i betydlig uiån större, än om reparationen snart verkslalles. Den andra riktningen, lili hvilken denna oförmåga menligt verkar, är den, att den hindrar att kalla pastor till pastoratet. Stadsförsamlingen i Carlskrona har alltsedan l83i varit i saknad af ordinarie pastor. De ecclesiastik» ärendena hafva blifvit bestridda af vicarier till föga båtnad för församlingen.
Yådorna af ett för vidt utsträckt benådningssystem äro nemligen för lagarnes anseende och kraft synnerligen stora. Ju mera nåden kan göras öfverflödig, ju bättre uppfyller lagen sitt ändamål. Det är till ovanliga fall, — till dem. som lagstiftaren ej kunnat i hela deras konkreta omsländlighet förutse, — som nåden bör sparas. Det var ock dessa åsigter, som lågo till grund för sednaste riksdags redan omförmälda, af Konungen sanktionerade beslut att medgifva straffnedsättning äfven vid mord. Då en hel fullständig strafflag nu är i fråga att antagas, fordrar sammanhanget, harmonien i det hela, att steget tages fullt ut, och att, på sätt Utskottet redan yttrat, några absoluta dödsstraff’ icke vidare bibehållas. Samma skäl har ock föranledt Utskottet att, i afseende å den andra straffarten, eller straffarbete, anse sådant arbete på lifstid icke heller böra såsom absolut straff förekomma, hvadan Utskottet på de ställen, der sådant i förslaget varit stadgadt, såsom alternativ derbredvid uppställt straffarbete på viss tid. Kör öfrigt har Utskottet funnit de i förslaget antagna allmänna straffarter icke till någon anmärkning föranleda. Mon i anledning af den i 2 Kap. stadgade princip att böter skola, vid brist af tillgång till deras gäldande, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, har Herr Friherre Creutz i sin omförmälda motion yrkat, att detta fängelsestraff måtte helt och hållet borttagas, enär det drabbade brottslige så betydligt olika och tillika, såsom beröfvande arbetaren hans förnämsta kapital eller hans arbetsförmåga, vore i högsta måtto otjenligt. Under medgifvande att skäl förefinnas, fastän ingalunda de af motionären anförda, som kunna väcka tvekan om lämpligheten af förslagets berörda princip, hvarigenom ett fysiskt-affliktivt straff' kan sägas vara i lagstiftningen bibehållet, bar dock Utskottet funnit de af Herr Justitie-Statsnnnistern till Stats-Rådets protokoll till försvar derför angifna skäl öfvervägande.
Det är en faddergåfva till min mormor, och jag skulle icke vilja mista den för tio gånger dess värde, — sade Malkolm, som redan satt sig ned vid bordet och utbredde servietten. — Den gör mig också så mycken oro, att jag aldrig vågar lemna den ur sigte, — inföll Johan, som stannat bakom sin herres stol. — Hvarken kaffe eller thé smakar mig, om jag får det serveradt i andra kärl. Jag har vant mig dervid sedan barndomen. Se så Alf, sätt dig nu ned och berätta, medan du äter, om din upptäcktsfärd till Langenau, hvars höns och kalkoner jag dessutom ännu har i friskt minne sedan förra året, då jag helt hastigt passerade derigenom. — Langenau är det trefligaste lilla ställe i verlden. Om du valt det till din bostad i stället för detta ensliga Kranach, så hade du gjort mycket klokare, — sade Alf småleende och bredde sig med rask fart en smörgås af aktningsvärda proportioner. — Det förefaller mig, som om vissa ställen tillhörde den dunkla mystiska natten och andra den glada, ljusa dagen. Det hvilar ett ständigt töcken öfver somliga, äfven om dagen lyser aldrig så klar. Solen går aldrig upp öfver Kranach i mitt tycke, och den går aldrig ned i Langenau. Om man vill lefva i drömmarnes verld, då bör man slå sig ned i Kranach, men vill man äta och sofva, blifva fet och må godt, så är Langenau just rätta stället derför. — Åhja, jag har just tänkt detsamma. — Nå, men om du inser detta, hvarför då stanna här i denna gamla nattomhöljda spökvrå, der intet enda hus är yngre än ett sekel, efter hvad jag kan tycka, och der hvarje gathörn och hvarje sten i de gulgråa gamla murarne hviska och tassla om alla de dunkla ballader, legender och riddaresagor, hvaraf den tyska litteraturen öfverflödar och som just härifrån måste hafva sitt ursprung? Du kunde aldrig välja en sämre vistelseort. — Men jag älskar denna gamla stad. — Och hvarför? — Jag vet icke.
I sådant afseende föreslogs, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det följande förberedande åtgärder intill nästa Riksdag vidtoges, så att den föreslagna skattejemningen då kunde af Rikets Ständer verkställas: l:o Att genom Konungens Befallningshafvande i hvarje Län upprättas fullständiga uppgifter å alla de allmänna utskylder, onera och piaestationer in natura, som från jordlägenheter inom Länet utgöras, samt antalet af alla hemman och skattlagde jordlägenheter, fördelade i classer efter deras olika natur, med serskilda förteckningar öfver utskylderne; 2:o att likaledes genom Konungens Befallningshafvandes försorg uppgöras tillförlitliga förslag till en lika fördelning af de allmänna utskylder, onéra och prasstationer in natura, som från jorden inom hvarje Län nu utgå, på alla der belägna hemman och lägenheter, efter medium af de 10 sednaste årens taxeringsvärde, utan afseende å den serskilda natur, sorn för närvarande linnes lägenheterne åsatt; 3:o att öfver dessa förslag må höras Deputerade från hvarje socken, Stats-UtskoUels Utlåtande, N.o 14°- på det att, om taxeringsvärdet å något hemman skulle .befinnas origtigt, nödig rättelse deruti må kunna göras; 4:o att sedan sålunda blifvit bestämdt, huru stor anpart af allmänna utskylder, onera och prsestationer in natura, hvarje hemman och lägenhet bör vidkännas, ej allenast uträkningar göras å den tillökning, som drabbar de privileg:erade hemmanen, såsom säterier, rå-och rörshemman m .m. emot hvad de förut utgjort, samt den minskning i utskylder, som tillskyndas de nu hårdare skattlagde kronooch krono-skattehemrnanen; utan ock bestämda uppgifter å de ersättningsbelopp, som härför bora tillerkännas de förut privilegierade hemmanen och lägeniieterne samt utgifvas af dem, som förr varit hårdare skattlagde. Efter det dylike uppgifter kommit Rikets Ständer tillhanda, ansåg motionären 100,000
Hjo och hemmanet Borrbäcks ägor, hvilka arbeten äfvenledes omförmälas uti sednaste berättelsen, hafva under den lid, som denna berättelse omfattar, blifvit fullbordade. 4:o I afseende å de hamn-anläggningar, som, enligt hvad förr är vordet i underdånighet omförmäldt, blifvit ifrågaställde vid Mariestad och Hjo, hafva några resultater icke vunnits under de år, för hvilka denna berättelse afgifvits. Men då, under år 1851, Eders Kongl. Maj:t nådigst täckts af Handelsoch Sjöfarts-fonden bevilja det till hamnbyggnaden vid Mariestad begärde anslag, och Rikets Ständer, med bifall till Eders Kongl. Maj:ts nådiga proposition, anvisat hvad som erfordrats för hamnbyggnaden vid Hjo, hafva dessa arbeten blifvit påbörjade och med drift fortsatte; och kommer derför alt uti näst afgifvande berättelse närmare redovisas. 7 § 2. Invånare. Enligt förra berättelsen utgjorde folkmängden år 1847: Manspersoner. Qvinspersoner. De följande 3:ne årens mantalslängden upptaga deraf Skattfrie. Betalande. 103,507. följande förhållande: Manspersoner. Qvinspersoner. Summa. deraf Skattfrie. Betalande. Af sistnäm nde antal vore Manspersoner. boende i: Qvinspersoner. Summa. deraf Skattfrie. Betalande. Mariestads Leckö d:o 21,206 21,956 43,162 19,688 23,474. Folknummer!!, som uppgick år 1842 till 178,846 och år 1847 till 189,675, har således, under de derpå följde 3:ne åren, göra mankön 3,062 och qvinkön 3,146, samt landet 5,436. Tillökningen ökats med 6,208. Af dessa utbelöpa på släderne 772 och på af skattfria har varit 2,014 och af betalande 4,194, hvaraf synes, att den proportionsvis varit störst ibland de sednare.
Det långa håret sammanhålles med en kam, som går tvärs öfver hufvudet och som hos de förnämare har ett stort, fyrkantigt, öfver hjessan liggande utsprång. Qvinnorna skyla öfre delen af kroppen med en tunn bomullströja. Presterna bära ett gult tygstycke snedt öfver ena axeln. De nakna barnen äro prydda med armringar af metall och med en metallkedja om lifvet, från hvilken en liten plåt hänger ned mellan benen. Denna plåt är ofta af silfver eller guld och anses såsom en amulett. Arbetarnas hyddor äro vanligen mycket små, uppförda af jordeller kabook-tegel, samt snarare att betrakta såsom skjul till skydd mot regn och solsken än såsom hus i europeisk mening. De rikare singaleserna bo i vidsträckta, nästan öppna, endast af tunna skärmar i rum indelade »verandor», snarlika husen i Japan. Japanesernas prydlighetssinne, utmärkta smak och arbetsskicklighet saknar man dock här, men det måste också medgifvas, att japaneserna i dessa hänseenden stå främst bland alla jordens folk. I hamnstäderna äro singaleserna odrägliga genom sitt tiggeri, sin pratsjuka och den obehagliga seden att vid handel först begära ända till tio gånger mer än hvad de slutligen nöja sig med. I det inre af landet är förhållandet i detta hänseende vida bättre. Bland de tempel, som jag besökte för att förskaffa mig pali-böcker, var äfven det s. k. »djefvulstemplet» vid Ratnapora, det ståtligaste gudahus jag sett på Ceylon. De flesta templen voro byggda af trä, alla voro ytterst oansenliga och uppförda utan spår till stil. De talrika presterna och tempeltjenarne bodde i temligen snuskiga och oordentliga bostäder i templens granskap. De mottogo mig vänligt och visade mig sina böcker, af hvilka de stundom sålde några. Flere gånger slutade min underhandling dermed, att presten skänkte mig den bok jag önskade köpa, hvarvid han med bestämdhet vägrade att taga ersättning i någon form. Vid ett tillfälle gaf presten till känna, att han sjelf vore af religionens bud förhindrad att mottaga den öfverenskomna köpesumman, men att jag kunde lemna den åt någon af de kringstående personerna.
Den, som blott vill maskera sitt obestånd, eller lysa för dagen, eller sätta välfärden på spel, i försök att blifva rik eller ruinerad, den endast skall få ondt om tillgångar och förtroende, den endast skall få göra uppoffringar, få kasta sig x ar marne på procentare, och finna dessas vilkor, om möjligt, ännu mera stegrade, än hittills öfligt varit; ty då man ej med bysättningsutslaget i band kan uppvagta förmögna föräldrar och slägtingar, så får man vara assuradeur för vinglarens både vilja och förmåga att återbetala, och då är det rätt och tillbörligt att man lämpar premien efter risken. Uti tvänne fall bör dock ränta genom lag bestämmas. Det ena, då publika Verk och Disconter gifva lån; det andra, då icke ränta är tydligt utfäst, utan dess belopp skall af Domaren bero. All öfvergång från ett bäfdvunnit samhällsskick till ett nytt förbättradt möter sina s vå - Den 8 December e. m. svårigheter; så äfven den ifrågavarande. Låugifvaren skall öfverljudt ropa emot upphörandet af en rättighet, iförtroende till hvilken han lemnat ut sina penningar; hans afsigt med utlånandet må varit hvilken som hälst; den ränta han tagit, om ock io p:ct i månaden; han har rätt att ropa. Men ett correctiv finnes emot de missbruk, som annars å låntagares sida skulle uppstå, om blott Författningen till en början häfver afseende endast på de lån, som hädanefter upptagas, med den modification lik vist, att om viss tid, högst 5 år, skall den vara retroactivt gällande för alla lån. Jag anhåller att denna Motion måtte de respective Med-Stånden communiceras och till behörigt Utskott remitteras. Lades på bordet. Föredrogs ånyo Friherre Anckar swärds, Carl Henrik, den i dennes på bordet lagde Memorial, innefattande tankar om Sveriges Försvarsanstalter. Grefve Brahe, Magnus, uppläste följande: Herr Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik har inför Ridderskapet och Adeln föredragit och genom trycket allmänt gjort sine Tankar om Sveriges Försvarsanstalter. 3 H. 8 D«n 8 December e. m.
Arbetet hvilar, far har tagit af sig pälsen och fått fram fiolen, och nu ljuder en käck och munter polska och harnen dansa — husets barn i sin brokiga helgdagsstass och en fattig barfotaflicka i sin urvuxna yllekliidning. Glädfredag. Lösnummerspris 15 öre. (vid Boklr.-Aktieb. TJtgifningstid: hvarje helgfri Gmumdls kompletteringar). 70 ö r e pr n o n p. - r a d. Lindegren. jen står högt i tak, och familjens allra yngsta telning, som sitter på sin moders knä vid spiseln, sträcker ut sina små armar och vill vara med i ringen. När folkströmmen skingrar sig i smårummen, kan man vara viss om, att de, som skockat sig omkring nyssnämnda tafla, ej gå förbi » Flicka med apelsm », utan att stanna och småle åt den trefliga ungens genomförtjusta blick och de knubbiga händernas fasta tag omkring apelsinen. Och så småler man i förbigående åt » Frukosten », den pigga, mörklockiga tösen, som sitter på golfvet och äter välling i sällskap med sin docka, och som är lika glad, fast hon har hvarken strumpor eller skor att sätta på sig. Det är i första rummet de ämnen, Amalia Lindegren valt att framställa, som skänkt hennes taflor denna popularitet. Det fordras ingen konstnärlig uppfostran för att glädjas åt ett skälmskt barnansikte på en tafla, mea for att måla det så sprittande liffullt, fordras det ej blott den tekniska förmågan, utan ock det kärleksfulla hjärtelaget. Det var detta, Amalia Ett bo är godt, Fast det är litet; Hvar man är herre hemma; Fast tvänne getter endast Och halmtäckt sal man äger, Det bättre är än tigga. J TAVÄMAL, Lindegren ägde den förstående kärleken till det hon målade, förmågan att gifva en osökt och omedelbar framställning af naiva människors känslor. Hon blef hemlifvets målarinna.
Ständer i Näder för kommande statsregleringsperiod, eller åren 1861, 1862 och 1865, äskas ett kreditiv ä Riksgälds-Kontoret af jemna 40,000 R:dr R:mt ärligen, med bemälda Direktion medgilven rättighet att derå under hvarje års lopp lyfta hvad som finnes för ändamålet vara behöfhgt, under förbehåll likväl att af följande årets kreditiv icke något reqvireras, innan styrkt blifvit i hvad mån föregående årets kreditiv till ifrågavarande pensionering åtgått; dock att hvad dertill under ett år af kredilivet icke erfordras må under följande året användas.» »Under rubriken »Aflönings-stater» finnas uppförda 40,446 kubikfot oindeld spanmål, deraf omkring 9,280 kubikfot hittills icke för nämnda stater behölt begagnas, utan användts för den personal, som uppbär aflöning från flottans underhålls-stat; och då nämnde öfverskott fortfarande behöfves till fyllande at brister i spanmålsanslaget på denna sednare stat, hvilket understiger årliga behofvet, i penningar beräknadt med omkring 58,000 R:dr R:mt, hemställer jag i underdånighet, att samma öfverskott må, i likhet med hvad vid förra Riksdagen egde rum, på 5:te Hufvud-Titeln få qvarstå.» 2:o Materielen. »Uti det under denna hufvudrubrik främst upptagna anslag till »Flottans underhäll» inbegripes aflöningen för de till verkställande af alla vid Flottans stationer vanligen förekommande arbeten, som fordra särskild yrkesskicklighet, inrättade så kallade Timmermansoch Handtverks-staterna, till hvilka äfven hörer den i sednare tider tillkomna Maskinist-staten, emedan dess personal är förbunden till arbete vid stationerna, när den icke behöfves för tjenst “öringen å flottans ångfartyg. På Kongl. (,ä[(r;ng /ör Maj:ts nådiga framställning blefvo vid sednaste