Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har visserligen antecknat åtskilligt mera af föregående talares yttranden, för att dervid framställa mina anmärkningar, men då jag ganska viii vet, att min opinion i denna fråga ej det ringaste inverkar på R. o. Ad:s, såvidt den skiljer sig från de Hrr militärers, hvilka, jag medgifver det, vida bättre än jag förstå att be döma det militäriska i frågan eller sjelfva det omtvistade behofvet af Stockholms befästande, vill jag, då tiden redan så långt framskridit, icke uppehålla B. o. Ad., utan har endast i korthet velat angifva motivet, hvarföre jag icke kan lemna min röst till det begäirda anslaget, utan yrkar propos. på bifall till Utsk:t Betänk, i denna punk. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Då jag inom Utsk:t tillhörde den majoritet, som föranledde detta klandrade beslut, vill jag framställa de motiver, som föranledt mig att biträda detsamma. Då man vill betrakta frågan om Stockholms befästande, tror jag att den bör ses från tre synpunkter: den politiska, den militära och den ekonomiska. Hvad först den politiska vidkommer, torde det vara klart att en öfverrumpling ej kan väntas från något annat håll än vår östra granne; men jag tror på samma gång att den tidpunkt, då vi skola blifva anfallne, ej ligger så nära tillhands, att vi behöfva, för den orsakens skull, påskynda arbetet. Hvad den militäriska sidan vidkommer, så har jag af de föredrag, som hållits af män af facket, haft tillfälle att höra att meningarne äro ganska delade ang. sättet för Stockholms befästning. Man har å ena sidan ansett att befästningarne borde, för att medföra någon verklig nytta, utföras i större omfång. Andra hafva haft den åsigten, att ett utanverk vore tillräckligt för Stockholms försvar. Så länge meningarne äro så delade om sättet för befästningen, har jag ansett att det är bättre att vänta med dess utföraude, till dess planen mognat hos de personer, som skola afgifva förslag i ämnet. Om jag nu öfvergår till den ekonomiska delen af frågan, så var det alldeles icke summan, som på minsta sätt förorsakade det afslag, Utsk:ts Betänk, innehåller.
Ty man mäste väl medgifva alt, ehuru vi, under den lid vi upvexte, fingo börja med de s. k. döda språken, denna lid dock passerade utan någon särdeles nytta; man lärde sig ytan af dessa sprak, men innehållet brydde man sig icke om. Deremot skulle man, sedan omdömet fått en skarpare kraft, lätt kunna tillegna sig kunskap om språkformerna, och derigenom upstår först det lefvande intresset för innehållet af ämnet, hvilket egentligen utgör del bildande i de klassiska språken. Jag tror fördenskull, att BorgareSl:s inbjudning är ganska riklig, och jag anhåller derföre att B. o. Ad. mätte, med frånträdande af sitt förut fatlade beslut, bifalla densamma. Gr. Lagerbjelke: Af Utsk:s Betänk, synes, att den skrifvelse, hvarom BorgareSt. talat, var af följande lydelse: ”att genom den blifvande skolordningen tillfälle måtte för den, hvilkas målsmän det önska, varda beredt att i latinska språket så tidigt njuta undervisning, att denna må verkligt kunna utöfva sin åsyftade, för hela bildningen grundläggande betydelse.” Denna skrifvelse innefattar således, på sätt R. o. Ad. af det Den 2 September. uplästa behagade finna, icke något tvång att tidigare eller senare företaga latinets läsning, utan endast en rättelse för målsmän, alt, örn de sådant önska, skolgossarne måtte kunna börja latinläsningen så tidigt som möjligt, eller att läsningen af latinska grammatikan mätte begynna i så god lid, att den kunde få tillfälle att utöfva sitt på förståndets skärpande kraftigt verkande egenskap. BorgareSl. åter har i sin inbjudning föreslagit något härifrån helt och hållet afvikande, enär det vill att R. St. skola rent af förbjuda latin-läsningen i den första klassen. Nu innefattar detta förslag, efter min öfvertygelse, ett dubbelt fel, nemi. först och främst alt det förbjuder den tidigare latinläsningen, äfven om barnens målsmän skulle sådant önska, då deremot, genom nuvande lag, frihet i detta hänseende eger rum.
Mediciiial-Wcrkcts Styresmän» ehuru töme wida under deras wärdighct och den gagnande tjenst de göra Staten, begära alsintet för sig; mcn anhålla af patriotiskt nit, om förbättrade löner ät Läkare uti LanLsortcrnc, sä att de för nödig lifsbergning, icke ytterligare mä nödgas uppoffra sin mästa kid till förmögnare Inwanares sjuk-stjötsel, utan akt de fastmera kunde betjena den medellösa menigheten Unge Läkare winna cn dogmatisk underwisning wid wära Universiteten af de mäst upplysta och lärdaste Lärare; men wid wära rme ännu i behäll warandc Högflolor lönas blott Z:ne Profestorer i Medicinska Faculteten, och saknas der tillfällen att i alla hänseenden fullkomna den lärgiriga Ungdomens kunstap. Lika som Lpfoid till Medicinsk öfningsoch erfarenhets winnande behöfwer ett London, Leydeu ett Amsterdam, och Halle ett Berlin i sitt granstäp, sä är ock i samma afseende ett Stockholm af nöden för den wid Upsala och Lunds Academie wäl uppfostrade Medicinska Ungdomen: Till winnande af cn tillräcklig Anatomist - Den 2 April. 147 tomist öfning, kan blott i stora Staber nog tissing g,'fwas till döda kroppars dissection, för vr-etisk handledning uti inwärtes och ut ärtts Läkarewc^ teuskapen, samt uti Barnförlossnings-konsien kan blott ti rackliga tillfällen gifwas wid Hufudstadens större Sjukhus, och wid den för de fattiga inrättade sjukwärd Märga unga Chirurg-rs medellöshet hindrar dem ock att widtega ben kostsamma Academiska wägen till nödiga kunskapers minnande. Utom de redan i Hufwustadcn in rattade Medicinska Lärcembeten, sä wäl som nu »varande sjukhus, bchöfwcS till fullständig un erwiknings och erfarenhets winnar-de ännu ett större Publikt biträde, om ändamälet efter be vsm t fullkomnas skall, sanit att lillräckelige Läkare bildas mä för Rikets widtomkring spridda menighet.
Derjemte bekalto Kongl. älaj:t, att Utdrag ak Rrotoeollot skulle till Dandolsoeli Rinaneo-Kxpedition akgä derom, att, i den Mdiga kropositionen om 8tats-Verket8 tillstånd oell bebok, skulle, under äboropande sk Kongl. Naj:ts serskilda Kädiga kroposition till Rikets 8tändor om dalmar Dans delning, upptagas, under ^kndra Dukvudtiteln, den ^llöningsoeb Ktgikts-8umma sk 11,209 R:dr 16 sk., som kör den nxa Räns-8taten erkordrss. 6:o. Don kraga om reglering sk 8tsten kör Ooneral-lbandtmätori-llontoret, i skseende bvarä, vid undordänig föredragning den 13 Rebruari 1836 sk Ökver-Dirooteurons vid Randtmäteriet, uti 8krikvels6 den 6 luni 1834, i ämnet gjorde underdäniga bemstälIsn, ssmt 8tats-6ontorets derökvvr akgikno underdäniga utlätsnde, Kongl. Naj:t körklarst, dels stt anmälan kommo stt kos Rikets 8tänder göras, angäonde vorkställigbet sk den reglering sk Okvor-lngonioursoell lbandtmäteri-kisoals-Iönerne, som i Kongl. Naj:ts Mdiga Lrek don 4 Llaj 1827 omkörmälos, dels stt Kongl. Naj:t jemväl ville dervid taga i öfvervägande, kvsd i skseende pä lönekörböjning kör ätskillige sndrs sk Oenvral-bantmätori-Lontorets tjenstemän blifvit sk Ökvor-Direeteuren i underdänigbet köroslagot.
Staten, med flera, finge då taga sina tjenstemän, så att säga, ifrån gatan, såsom andra yrkesmästare ra. m. Allt göras efter beting och på kontrakt. Hvarthän detta dock i längden skulle bära, inses nog, ifall man vill se med öppna ögon. Det vinnes dock, att man ej lockas till förutsättningen att, efter fullgjorda prestanda, befordran skall vinnas genom fortsatt arbete naturligtvis; och icke, såsom nu i allmänhet, till följd af relationer, tillfälligheter och omständigheter; åtminstone icke, såsom nu, mången afstängas ifrån befordran och utkomst af ofrivilliga omständigheter och förhållanden: allmänna och enskilda verks täta omorganisationer, indragningar af tjenster, o. s. v., denna nutidens omslörtnings-lusta och förändringar såsom exempel inom så vä! Statens, som ock enskilda korporationers, verk och inrättningar, af hvilka inom ett, hvilket jag dock icke vill namngifva, på sednare tid vidtagits (förmodligen för att få dffgliga och passande tjänstemän): att indraga hela lägre tjenstegraden, hvarigenom mhesparad pensionering vunnits för principalerne, under det de s]el/ve aspirera högre pensioner ifrån Statsverket; samt tjenstemän efter 30 och 40 års tjenstetid förlorat all utsigt till befordran, dervid tidsandans vanliga jargon åberopas, att den, som är missnöjd kan taga afsked och att arbetsgifvaren måtte väl få bestämma om arbetet o. s. v. huru han behagar samt taga sig tjenare, hvarest de fås för billigaste pris; — ja, sådana yttranden kunnat fällas, som att »lägsta gradens göromål kunna bestridas af verkets vaktmästare, eller ock kunna under-officerare kommenderas att verkställe renskrifningen.» Vinsten af dylika förhållanden är tydlig; såsom ock hvarthän det leder. Bort derföre, så gerna först som sist, med alla bestämmelser af examina och betyg, samt kunskapsprof i ock för inträdes-vinnande uti Statens och enskilda verk.
Denna nedsättning beräknades således föranleda en minskning i inkomster af 258,000 rdr emot det vanliga förhållandet vid en lika stor import årligen, men den redan sedan den 15 April 1865 tillämpade införseltariffen lemnar runi för en tio gånger större minskning i tullinkomsterna på den vanliga importqvantiteten. Det är på detta vigtiga förhållande jag icke velat underlåta att fästa R. o. Adins synnerliga uppmärksamhet. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag har aldrig sys selsatt mig med spetsfundigheter, icke heller uppöfvat min förmåga att utfinna dubbel tydelse i meningen. Mitt anförande blir således långt ifrån så underhållande som Frih. Klinckowströms; deremot lofvar jag att det skall hafva en annan fördel, den att vara mycket kortare. Må det förlåtas mig att jag, sjelf landtbrukare, i första rummet sökt göra för mig klart, om traktaten kan medföra några vådor för jordbruket. Jag har med uppmärksamhet åhört Hr Åkermans lifliga skildring, huruledes frihandeln snart skall störta hela landet, och i första hand jordbruket, men jac nödgas erkänna att jag icke lyckats utfinna sammanhanget häremellan och Franska traktaten. Hr Bohnstedt har likaledes sökt orsaken till vår bekymmersamma ställning i den tullfria införseln af alla landtmannaprodukter, som han ansåg betungas af Franska traktaten. Jag hemställer dock till den värde talaren, hvar han i traktaten funnit något dylikt. 1 1865 års tulltaxa H. II. 33 514 Den 9 Februari. upptagas visserligen landtmannavaror såsom till införsel fria. I Franska traktaten deremot torde förgäfves sökas ett enda ord derom, och detta af det goda skäl att Frankrike aldrig kan komma att hit införa någonting dylikt. R. Sl:r äro således af traktaten oförhindrade att lägga huru höga tullar de behaga på både spanmål och ladugårdsprodukter.
Genom ett ständigt åsättande och borttagande af tullen uppkommer ett vacklande i handeln med landtmannaprodukter, som för jordbrukaren är till vida mi ra skada än ingen tull. Men äfven om det kan gifvas tillfällen, då det vore för honom gagneiigt att å sina produkter hafva en låg lull, hemställer jag dock, huruvida man med skäl kan anse, alt den närvarande Den 21 April e. m. 407 tiden kräfver vidtagande af en sådan åtgärd. Då priset på dessa produkter nu i allmänhet kan sägas vara för landtman» nen tillfredsställande; månne det då kan ligga någon rättvisa uti, att genom åsättande af tull än ytterligare uppdrifva detta pris? Då vi dessutom under den sednare tiden lyckats för våra flesta landtmannavaror finna vägen till verldsrnarknaden; månne vi då böra åter införa tull på dem? Beträffande exporten af dessa varor, ber jag att få lemna några upplyssningar, hvilka, enligt hvad jag tror, äro för de flesta af R. o. Ad:ns ledamöter obekanta. Vi veta alla, att det sista året en export till England af alla slags landtmannaprodukter påbörjats, och jag är i tillfälle att meddela uppgift på beloppet af de under berörda år exporterade artiklar af nämnda beskaffenhet. Om vi i detta hänseende fästa oss vid den artikel, som nu är föremål för behandling, nemligen fläsk, så finna vi, att under åren 1862—63 exporten häraf var så obetydlig, att den icke ens fått en plats uti Kommers-Coilegii berättelse om den utländska handeln. Den steg redan år 1864 till 853 centner, och uppgick år 1865 till det betydliga beloppet af 4,317 centner. Gå vi vidare till artikeln svin, som måste tagas i betraktande i sammanhang med artikeln fläsk, så finna vi, att häraf exporterades 1862 1,124 stycken, 1863 1,345 stycken och 1864 1,975 stycken, men att deremot 1865 exporten uppgick till 15,706 stycken.
Summa öfverloppsskog 2700 tunnland; 71 att sedan denna skogsmark blifvit uppskattad till mantal, grundräntan för alla till Bennebäck hörande ägor uppgick till 219 Daler 20 Öre 22|| penningar eller 73 R:dr 10 sk. 6*1 r:st. med samma hemmantal, Skattläggningsmännen åsatt, samt dessutom kronotionde 13 tunnor 24| kappar spannemål; att egendomen vore taxerad till ett bevillningsvärde af 10,600 l\:dr, liela åbyggnaden, enligt serskildt deröfver upprättadt instrument, värderad till 7,260 R:dr 28 sk., men icke brandförsäkrad, samt egendomens afkastning uppskattad till 817 R:dr 28 sk. 5 r:st. före bytet och efter bytet, då en friare disposition af skogen inträffade, men skattebidragen ökades, till 953 R:dr 21 sk. 9 r:st, och kapitalvärdet, i förhållande derefter uträknadt å 6 procent, i förra fallet till 13,626 R:dr 25 sk. 7 r:st. och i det sednare till 15,890
Damon och tömmer med honom under samtal en kanna spanskt vin. Andra akten. Nomodiascalus spörjer först drängarna, sedan frun efter Hecastus, klandrande lefnadssättet i huset. Bud sändes efter Hecastus, och då han kommer, lemnar honom Nomodiascalus ett bref, vid hvars brytande denne blir förskräckt och känner styng i bröstet och hjerteroten. Men som han icke kan läsa det, låter han kalla sin son Philometer och beder denne som studerad karl att läsa brefvet. Nomodiascalus upplyser, att brefvet är skrifvet af Gud sjelf, och det befinnes innehålla en underrättelse, att Hecastus skall vandra all verldens väg samt att Guds englar hafva anklagat honom att hafva illa beställt om sitt hus. Hecastus jemrar sig och klagar. Tredje akten. Hecastus känner samvetsqval öfver sitt lefnadssätt och fruktar för den räkenskap han snart skall aflägga; han beder derföre sin supbroder Damon, sina fränder, sina barn, sin hustru att följa honom för att bistå honom inför den stränge domaren. Men alla ursaka sig; till och med hans skatt, Plutus ”(talande ur en kista),” erkänner sin oförmåga att längre kunna hjelpa honom. Fjerde akten. Hecastus tar afsked af de sina. Mors kommer, och förfärad kallav H. på Virtus, som han älskat i sin ungdom. Hon lofvar att för gammal vänskaps skull bistå honom, lofvar att söka Fides och råder H. att under tiden låta kalla en prest. Femte akten. Presten efterskickas. Virtus talar med Fides, men denna vill först se verkan af prestens besök; ”Bliffwer jag då dijt inviterat, Skal han wäl snart warda salverat.” Satan uppräknar Hecasti alla synder; men presten omvänder honom till tro på Christum. Fides kommer och kör bort Satan. Åter inställer sig Mors, och med biträde af presten, Fides och Virtus dör Hecastus en salig död. Englaskaran säger sig hafva befallning att föra honom till paradiset.
Till dessa kan måhända också hänföras, om man nödvändigt så vill, den femte punkten, eftersom det häri af mig såsom olämpligt ansedda ordet: tilltal, jemväl förekommer i 26 § af nya Riksdags-ordningen; men huru den andra punkten, om sättet för val af magistratspersoner, den fjerde, om rättighet för kommunens medlemmar att deltaga i rådplägningarna om kommunens angelägenheter, och den sjette, om förändrad grund för besvärs anförande mot beslut, som stadsfullnxägtige eller allmän rådstuga fatta, huru dessa fi-ågor, säger jag, kunna hänföras bland sådana, dei'af den nya Riksdags-ordningen kan beröras, är något som det lär blifva Utskottet förbeliållet att ådagalägga. Kan icke Utskottet åstadkomma ett sådant ådagaläggande, så har Utskottet handlat inkonseqvent, och förfarit felaktigt, då det icke yttrat sig öfver nämnda punktei', på samma grund som Utskottet till hufvudsaklig pröfning upptagit de sju motioner, hvilka finnas l-efererade under litt. A och B. Bland dessa sednare anser jag, i olikhet med Utskottet, Herr Heijkenskjölds, den tredje i oixlningen, innehållande förslag om ändiäng af 13:de §:ens förra moment i Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862, förtjent af bifall, i så måtto, som jag anser ifrågavarande lagbud, på de af motionären anförda skäl, böra gifvas denna förändrade lydelse: Utom kommunen mantalsskrifven röste g ande vare berättigad att sin talan och rösträtt i kommunal - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JS 80. 13 munalstämma på annan välfrejdad person öfverlåta; men röste gande, som sjelf är inom kommunen bosattt mä sin ifrågavarande rätt endast åt annan r östeg ande uppdraga; dock må ingen på grund af fullmagt föra talan eller utöfva rösträtt för mer än en röstberättigad.11. Herr Waldenström anmäler, att han vid behandlingen af Herr Falkmans motion ej närvarit. Bih. till R. St. Allm.
Jag anhåller, att detta 328 Den 18 September. förslag till urul. skrifvelse må få hvila på bordet, emedan några deri förekommande ord icke synas vara riktiga. Justerades 8 prot.utdr. för d. 14 dennes. Upplästes till justering och godkändes pleniprotm för d. 5 och 7 dennes. Föredrogs Const.Utsk:s d. 14 dennes på bordet lagda mern. N:o 4, med uppgift ä hvilaude förslag till grundlagsändringar. Begärdes ytterligare på bordet af Hr von Hartmansdorff, Äng., och Frih. Palmstjerna Nils Fredr. Då härefter till föredragning förekommo Const.Utskis jemväl d. 14 dennes på bordet lagda mern. N:ris 5, 6, 7 och 8, ang:de, sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om icke äfven dessa 4 mern., hvilka hade gemenskap med Const.Utsk:s nyss ånyo bordlagda mern. N:o 4, borde nu andra gången bordläggas. Ropades ja. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 14 dennes på bordet lagda betänk. N:o 6, ang:de väckt motion om tillsättande af civila fängelsedirecteurer och upphörande af commendanternes å rikets fästningar befattning med fängelsernes inre förhållanden. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å detta betänk. Ropades ja, hvarjemte Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., anmälde sig och yttrade: Om det berodde af R.
N:o 526- Skjutsfrågan har numera, likasom så manga andra, de der hvila på rättvisans och sunda förnuftets grund, hunnit lill eli stadium, der den icke kan falla. Fåfängt må man numera söka inbilla den Svenske bonden, att det är hans moraliska skyldighet att, vare sig sjelf skjutsa en annan för mindre ersättning än lians tjenstbarhet är värd, eller lega någon entreprenör att i sitt ställe verkställa skjutsningen för att sjelf få det nöjet att betala en del af skjutslegan. Endast den uppenbaraste kränkning af den frie odalmannens och statsborgarens heligaste rättighet, den nemligen att sjelf råda öfver sin egendom, kan numera i Svenska lagstiftningen qvarhålla de förhatliga stadgande!) hvilka, på sätt Herr Grefve Anckarsvärd under 1856—1858 årens riksdag så träffande yttrar, ”ställer den så kallade frie Svenske jordägande mannen i detta hänseende ensam jemförlig med den Ryske muchiken eller med den Byske lifegne bonden.” Det är visserligen sanni, att många röster inom såväl det ena som det andra Riks-Ståndet höjdes till förmån för en lindring i den särdeles ojemnt tryckande skjuts bördan; men det är numera icke ensamt penningéförlusler, som såra den jordbrukande delen af Svenska folket, utan fastmera den förnedrande orättvisa, sorn ligger till grund för detta våldförande af en helig rättsprincip. Jemte det jag beklagar, att Kongl. Maj:l icke fästat ringaste afseende på BondeStåndets vid förra riksdagen aflåtna underdåniga skrifvelse, angående framläggande för nuvarande Rikets Ständer af en nådig Proposition om skjutsningsväsendets ordnande i ofvan antydda syfte, en åtgärd, som sannolikt icke skulle hafva fruktlöst aflupit, derest den framkommit från något annat Riks—Stånd, har jag på förhand velat bemöta den vid alla möjliga tillfällen framhållna invändningen: att Bonde-Ståndets anspråk på skjutsbördans aflyftande från jordbruket skulle vara obefogade derföre, att de flesta hemman blifvit köpta med ett dylikt onus och att egarne sålunda på förhand vetat, att de voro skyldige fullgöra hålloch reserv-skjuts.
Äro den, i afgången bolagsmans ställe inträdde, nye delegarens grundfondshandlingar i föreskrifven ordning pröfvade och å bolagstämma godkände; då är, efter dess slut, och sedan sex månader förflutit, efter det den skedda förändringen blifvit hos rätten anmäld och i allmänna tidningarne kungjord, den afgångne delegaren icke ansvarig för annan bolagets skuld, än den, hvarför han dessförinnan kan hafva blifvit lagsökt. \ §. 13. Den, genom Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, för skuldfordring i allmänhet bestämda preskriptionstid af tio år, ege ej rum i afseende på enskild Banks kreditsedlar, ej heller skall bevakning deraf, enligt konkurslagen, erfordras i sådan Banks konkurs, eller i anledning af årsstämning, som vid bolagets upplösning må utfärdas å dess borgenärer. När bolaget utan konkurs upplöses, äfvensom, derest det råkat i konkurs-tillstånd, - vill Konungen, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse förelägga en hvar, som någon den enskilda Bankens kredit-sedel innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätt, sedeln till inlösen i samma Banks hufvud-kontor uppvisa inom två år från kungörelsens datum; börande kungörelsen under hvartdera af de tvenne åren två gånger från predikslolarne uppläsas. En summa, svarande emot det belopp i kredit-sedlar, som inom förenämnda två år ej blifvit till inlösen uppvisadt, skall af bolaget, innan dess upplösning, anslås till något allmänligen nyttigt föremål i den ort, der dess bank-rörelse varit bedrifven. §• 14. Har direktionen af enskild Bank, eller bolaget, i ett eller annat afseende, afvikit från de föreskrifter, som i denna Lag, Kongl. Förordningen om enskilda Banker, Kongl. Maj:ts tillstånds-bref eller fastställda bolags-reglor äro gifna, ankomme på Kongl. Maj:t att, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar, tillhålla Bank-styrelsen, att det felaktiga rätta, eller, uti svårare fall, förklara del till bankrörelsens bedrifvande meddelade tillstånd förverkadt. §. 15.
Man har förespeglat exemplet af en stat, fordom gränsande lill vår mäktigaste granne, som, till följd af den der rådande anarki, omsider upphörde att finnas. Jag beklagar, att exemplet icke är bättre valdt: denna stat föll, just för att der ej fans något democratiskt element. Det var den adeliga anarkien, som bragte detta land i en sådan förvirring, att det slutligen blef ett offer för sina grannar. Man har vidare klandrat förslaget, derföre alt det utgår ifrån grundsatsen af allmänna val, i stället för slåndsval eller classval. Man har sagt, att de särskilda intressena borde vara representerade, det ena icke undertryckas af det andra, utan alla finna sina säkra vårdare inom representationen. Jag ber att fä fästa uppmärksamheten derpå, att det finnes ett allmänt, hela fäderneslandet och alla dess medlemmar omfattande intresse, hvilket i sig innebär alla de mindre. Dessa särskilda intressen äro för det stora hela lika vigliga, lika oumbärliga, som t. ex. hvarje lem i en organisk kropp är det för hela kroppen. De mindre delarnes intressen kunna således med fullkomlig trygghet öfverlemna sig ät det, som samfäldt utgör det helas; och organisationen efter den grundsats, att endast det stora allmänna intresset bör representeras, kan icke förfela att uppställa en skyddande makt för alla de särskilda intressena, såvida de för Statens välstånd äro nödvändige. De äro det alla till större eller mindre del, om icke för något annat, än derföre att de fått uppså i landet, och deras undertryckande sedermera skulle strida mot det högsta samhällsintresset, rättvisan. Man befarar, att ett särskildt intresse, om det icke har ett särskildt bestämdt förhållande inom representationen, skulle blifva undertryckt. Man har i främsta rummet framställt religionen, och med skäl , som det första intresset; men detta är också det allmännaste, lika allmänt som samhället sjelf: eller äro väl Allmaktens nåd och odödlighetens hopp mindre dyrbara för hvilken ringa person som helst, än för presten? Ilär kan således icke vara fråga om religionens, utan måhända om prestens intresse.