Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti hvad rättegångsmål som helst , må. det vara en part tillåtet, att, innan dom eller utslag fallit, efter eget val, genom tryck kungöra Inlagor, Besvär och Anklagelse ; men en sådan part åligge att, i sammanhang dermed, ofördröjligen trycka vederpartens förklaringar derå, jemte Domstolens utlåtande deröfver, äfvensom allt hvad som till allmänhetens fullständiga upplysning om saken erfordras. Den part, som af en Rättegång, sedan Utslag eller Dom fallit, mera trycka låter, än Dom eller Utslag, såsom en af Parternes påståenden, Förklaringar, vissa Vota eller dylikt, vare äfven skyldig att tryckte bifoga Vederpartens Motpåståenden , Mot förklaringar samt de öfrige Ledamöternas Fota, af den Domstol, hvarvid målet förevarit, således allt, som för nödvändigt hållas bör till upplysning om sakens behandling och utslagets grunder. Likväl må ej någon anses skyldig att utlösa andra Handlingar, än till en sådan fullständig upplysning ovillkorligen oundgänglige äro, och må profningen derom bero af Domaren, hos hvilken målet förevarit, under laga ansvar om dermed annorlunda förfares än med denna Lags tydliga merling och stadgande öfverensstärnmer. Den häremot bryter, bote 5o Rd:r. Härigenom tror jag, att rättvisan vore bevarad antingen tryckningen sker innan, eller sedan Domen fallit. Den ledamot, som sist yttrade sig, liar haft den godheten förklara, att han i vissa delar instämde med mig, i andra åter icke. Jag måste bekänna, att jag ej riktigt kunnat förstå, hvari han med mig instämt. Deremot skall jag anhålla, att till svaromål få upptaga hvad Friherre Lagerbjelke mot mig anfört. För hans räkning torde jag utur 1810 års Författning få uppläsa det moment, hvarom nu är fråga, efter Herr Frilierren ej erinrar sig dess innehåll.
Äldste hindras, i5 och 27 §§. *) Enär visshet icke ännu är vunnen, att Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerar Rikets Ständers i Förslaget afsedda Beslut, att Myntenheten hädanefter må kallas en Riksdaler, och motsvara |:dels Riksdaler Silfver Specie och då det tills vidare icke låter sig göra att på Rikets mynt i ett Grundlagsförslag uppgifva någon benämning, som icke, innan Förslaget till slutligt afgörande förekommer, redankan vara oriktigt, hemställes, att redactionsfrågan må i denna del hållas öppen, intill dess Kongl. Majtt gifvit Sitt Nådiga beslut i fråga om myntenheten tillkänna. Hör till Constitutions-Utskottets Utlåtande, N.-o 36. §. 61, r. 7. Kamare samt denna RegeringsForms 48 §. stadga, r. 8. Hvar Kamare r. i2-i5. underställda. Saknar Kamaren upptagas. Den, som — 63, r. 2. Blifve -64, r. 4- Der före — 69, r. 4- ogildt. — 70, r. G. Stats-Verkets och r. 10. Bankens och — 71, r. 10. Kamaren, dock r. 22. förfaller. r. 3i. förfalla, men i\ 32. förstnämnde Kamare antages, r. 34-35. besluta häröfver, såsom i första momentet af denna §. säges. r. 1 Grundlagens r. 2. Riksdags -76. r. 1. berättigade — Si, ► v . 2. fordringar r. G. bevillningarne -84, r. 1. serskildta -85, 1 r. 7- en sk i ld la -88, r. 5-i3. Skulle Gransknings-Utskoltet anmälas, men ej må nödigt Kamare stadga. Yngre Kamaren underställda. Der så pröfvas, ege Kamaren att upplysningar infordra eller ock laga undersökning äska. All fråga om ansvar, som i Lagen om val till Riksförsamlingens Yngre Kamare sagdt är, varde till laga Domstol för vist.
På detta sätt kom den unga Fredrika att göra bekantskap med den man, som af ödet var korad till hennes blifvande make, och den under så prosaiska omständigheter började frierihistorien slutade halftannat år därefter, den 1 september 1811, med vigsel i Karlstads domkyrka, dä bruden var 17, brudgummen 22 år gammal. Ehrenborg var redan då utnämnd till landssekter med vitsord från den, som rekommenderat honom, att » en statssekreterareplats skulle vara för honom den mest lämpliga. » Efter nio års tjänstgöring förordnades han till vice landshöfding och halftannat år därefter till justititieombudsman. Hade han lefvat, skulle han — mänskligt att döma — nog i sinom tid blifvit kallad till justitiestatsminister: » ingen plats hade varit honom för hög » — så sades det vid hans timade bortgång. Till denne mans sida hade nu den fattiga, obildade och ingalunda vackra sjuttonåriga borgarflickan upplyftats. Hon gjorde sig emellertid ej ovärdig denna plats: genom sin ambition, sin kraft oeh lysande begåfning visste hon snart att ersätta bristerna i sin tidigare uppfostran, medan hon genom sitt goda hufvud och medfödda takt väl förstod att på ett ledigt och elegant sätt fylla sin plats som värdinna i deras gemensamma hem på det natursköna Kå- bäck på Kinnekulle i Mariestad och sist på landshöfdingeresidenset Marieholm. Ehienborgska huset var nämligen på sin tid omtaladt för sin fina ton, och därför hade dot kanske i första rummet sin spirituella värdinna att tacka. Denna lycka blef dock kortlifvad. Efter ett tolfårigt äktenskap bortrycktes den framstående mannen i en ålder af blott trettiofem år. Hans bortgång ansågs som en riksförlust. Den församlade riksdagen följde hans stoft till grafven, redd vid Klara södra kyrkodörr, där vården till senaste åldrar skall påminna om en af vårt lands ädlaste och mest dugande män. Detta dödsfall blef en ny vändpunkt i Fredrika Ehrenborgs lif. I denne make hade hon haft sitt allt.
Att sedan dess ingen af den för densamma intagit plats — men ej heller för annan N:rföre 1809, förklaras lätt, såsom en reservant anmärkt, derutaf att kaput-familiae-rätten 1761 infördes, hvarefter den äldre Kolbecksgrenen undansköt den yngre till Gällared. Ytterligare häutydning på slägtens fordna uppfattning förefinnes uti det yttrande, Blechert Lilliehöök vid 1761 års riksdag afgaf — således vid ungefärligen samma tid som genealogierna inlemnadesdet nemi. att lian och hans broder Fabian (vid hvars död, 1801, Fårdala-vapnet krossades) voro de sista lefvande afkomlingar af ätten N:o 1. Emot allt detta torde framhållas, att Lilliehöökska slägten i ego besitter en genealogisk tabell, hvilken upptager Brynte Bertilsson såsom Riks-Råd. Härvid är dock alt märka, att på samma tabell äfven flera af Bryntes förfäder angifvas hafva varit Riks-Råd. Men, om så varit — i hvilket fall Kolbecksgrenen också skulle bland sina förfäder räkna Riks-Råd och äfven böra under N:o 1 inbegripas — är slägtens dubbla representation olaglig. Antages icke detta, måste ifrågav:de tabell förnekas vitsord. Något sådant tillerkände honom icke heller Riddarh.-deputationen, hvilket synes derutaf att, då en med den omnämnda fullkomligt identisk af Lilliehöökska ätterna gemensamt dit inlemnades, deputationen icke uti Riddarhusets tabell införde nämnde gamla anteckningar om Riks-Råds-värdighet, utom för Brynte Bertilsson; och detta icke på grund af koncept-genealogien, utan på sätt och under förbehåll, som förut äro sagde. Man kan säga — och Riddarh.-Utsk:t har äfven sagt — att, oaktadt bevis derför icke nu kunna framläggas, omöjligt ej är att Brynte Bertilsson varit Riks-Råd och alt uti en framtid något dokument skulle kunna upptäckas, som vitsordade detta.
Om ock fröken Seelig för sma år gjort något märkvärdigt godt i denna roll, måste jag dock skynda att säga, att hon ej särskildt framträder, ej af sådan anledning här kommit först på tal. Ty detta stycke spelas på alla händer förträffligt, en föreställning däraf är en stor heder för teatern och en odelad uppbyggelse för åskådaren. Det är ej ofta vi sett en karaktersroll gifven af svensk aktör s|som herr Personne här gifver grefve Arcieri. Rollen är liten men mycket svår, den inskränker sig till en scen, men en mycket viktig scen, och den scenen kan svårligen göras bättre. I synnerhet är det anmärkningsvärdt, huru fullständigt herr Personne lyckats frångå sitt eget jag, sitt vanliga spelsätt, hvilket annars ej plägar vara honom lätt. Masken och rörelserna äro slående, talet med den omlagda stämman utomordentligt karakteristiskt, och minspelet på en gång vältaligt och måttfullt. För att jämföra herr Persönnes prestation med något jämngodt af hvad vi på senare år sett här hemma, måste jag, trots olikheterna i pjeser och roller, gripa till Olaf Poulsens etatsråd Hansen eller kusin Charles. Herr Skånbergs framgång i älskarens roll beror dels på att rollen ligger förträffligt för honom, dels därpå, att hans uppträdande blifvit mera lössläppt, lifligare, tvångsfriare än förut. — Herr Hillbergs ädle äkta man, som är så fri från misstankar, ända tills den förfärliga vissheten tränger sig på honom, passade förträffligt in äfven här. Jag säger » äfven », men tillåter mig ej att utan ett grundligare studium af stycket afgöra, huruvida det är författarens fel, att figuren är så fullständigt densamme som Manuel i Galeotto. — Allt det viktiga, som förf. afsett genom Marthas figur, kom på det enda rätta sättet fram i fru Julins enkla och kraftiga återgifvande af rollen, och herr Gründer var utmärkt på sin plats, såsom den där ensam gifver ett par lustiga afbrott i handlingensteater-r * evy. marterande utveckling, afbrott som blott gifva » Galgenfrist ».
De till liqvidationsoch amorlissementsfonden influtna medel böra, så vidt ske kan och denna fond åliggande liqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande; f) Sättet och ordningen för verkställandet af lånets årliga amortering ega Fullmäglige att bestämma. Dessa beslut och stadganden underställa Rikets Ständer härmed E. K. Majlis nådiga fastställelse, hvarjemte Rikets Ständer underdånigst anhålla alt E. K. Maj:t läcktes ej allenast lemna Fullmägtige i Riksgälds-kontoret sin nådiga bemedling och medverkan vid ifrågavarande låns upptagande, utan äfven meddela sin garanti å det lån, som, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers härom lättade beslut, varder upptaget. Slutligen få Rikets Ständer i underdånighet anmäla sitt beslut, alt det må vara Fullmägtige i Riksgälds-kontoret obetaget alt, om sådant finnes lämpligt eller nödvändigt för lånetransaktionernas afslutande, inom eller utom Fullmägtige, utse ombud för att, enligt af Fullmägtige utfärdad instruktion, bedrifva eller afsluta dervid erforderliga underhandlingar och öfverenskommelse!', äfvensom att åt särskilde deputerade uppdraga bestyren med det afslulade lånets indragning samt ränteoch amorleringsliqvidernas verkställighet jemte härmed förenade åligganden. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 10 Mars 1860. 70 Fxp editions-Utskottet s Förslag till vriden!. Skrifvelse IS'; o 40. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den lo Mars 1860. Preste-Ståndet den 10 Borgare-Ständet den 10 Bonde-Ståndet den 10 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om användande af en del af fångvårdsanslaget till mjbyggnader vid Landskrona fästnings-fängelse.
Och dit lät hon ingen, icke ens mostern, utan ett visst förbehåll blicka in. Men när hon var ensam med sina tankar, då återfann hon den gamla bilden, klar och tydlig som förr. Den hade ej bleknat, ej förlorat något, men hon betraktade den som något, hvilket tillhörde en annan verld än hennes, något, som hon ej ens längtade efter att göra till sitt, ej fick längta efter, ej kunde. Och dock var det henne en fröjd, om också ej en oblandad, att veta, att hvar han gick i verlden, skulle han äga ett minne af henne. Hon väntade på en bok af hans hand, väntade stundom med oro – ty hon visste ju, hvilken anda der skulle tala – men ock med en glädje, som vid att möta honom igen. Och som den sista rästen af kärlekens begär att äga en menniska, kunde hon nästan hoppas, att han understundom kände ett lidande, likartadt med hennes. Men hon trodde det egentligen icke. Fem år hade gått, när Agnes företog ett besök hos en slägting, läkare vid ett hospital för vansinniga. Han var en man om sextio år, änkling utan barn och hade städse, från det Agnes var en liten flicka, visat henne mycken välvilja. Nu brukade hon följa honom och se på, hur han umgicks med de sinnessjuka. Hon beundrade det lugn, hvarmed han behandlade dem, den säkerhet, hvarmed han förstod att sätta sig in i deras föreställningar, och den rådighet, han visade vid svårare tillfällen. Och hon fick följa honom öfver alt, till och med till de vildastes celler. En dag gjorde doktorn sin vanliga rund, och Agnes följde honom. Han hade gått in i ett af rummen och hon gick i korridoren och väntade, ensam midt ibland dessa slappa figurer med fantastisk klädsel, tofvigt hår och stirrande ögon. Somliga klädde sig med ytterlig elegans, uppförde sig som gentlemen, man märkte ej något, hvari de skilde sig från andra. Men såg man så in i deras ögon, mötte man detta slocknade i blicken, däri blott det djuriska lefde kvar, och hon greps af en underlig beklämning. En karl gick där och räknade stenar, räknade dem oupphörligt med långsamma, giriga fingerrörelser. Hon hörde, att han var uppe i en million.
Den 9 okt./28 sept. tillfrös Olenek, och vintern blef ganska svår för Tscheljuskin och hans följeslagare. Följande sommar återvände de till Jakutsk, öfvertygade om omöjligheten att kringsegla Asiens nordspets, och då Bering ej mer fans i nämnda stad afreste Tscheljuskin till S:t Petersburg för att afgifva muntlig redogörelse för Prontschischews färder. Amiralitets-kollegiet gillade dock ej Tscheljuskins åsigter, utan ansåg, att ännu ett försök borde göras till sjös, men om äfven detta misslyckades, skulle man genom färder till lands kartlägga kusten. Till utförande af detta sista försök att från Lena sjöledes nå Jenisej utsågs löjtnanten Chariton Laptew. Laptew, beledsagad af en mängd smärre proviantfartyg, lemnade Jakutsk den 20/9 juli 1739 och nådde den 31/20 juli Lenas utloppsarm Krestowskoj, vid hvilken han på en i hafvet utspringande punkt uppbyggde ett högt signaltorn, ett af de få byggnadsmonument som finnas vid Asiens nordkust, och som derför äfven omtalas af efterföljande resande i dessa trakter. Härifrån seglade han längs kusten förbi Oleneks mynningsvik och förbi en stor bugt, som han, af hvad anledning känner jag ej, benämnde med det rent svenska namnet Nordvik. Denna bugt var ännu betäckt med obruten is. Efter att i Chatanga-bay hafva råkat i besätt under några dagar, kom man den 31/20 augusti till Kap Taddæus, der fartyget den följande dagen ankrade vid 76°47′ n. br. På uddens yttersta spets byggdes ett signaltorn, och härifrån utsändes geodeten Tschekin att undersöka det kringliggande landet och Tscheljuskin för att uppsöka Taimur-flodens utlopp. Några geodetiska arbeten kunde Tschekin för dimma ej utföra. Tscheljuskin åter berättade, att någon flodmynning ej fans i granskapet, samt att hela bugten och det utanför liggande hafvet var, så långt ögat kunde nå, täckt af obruten is. Detta förmådde Laptew att vända.
D e vigdes i S:t Petri kapell af broder Andreas, d e n bleke munken, o m hvilkén man hviskade, att han fordom hyst upproriska åsikter o c h omfattat kätterska läror. Blodet flöt n u g e n o m hans ådror lugnare än i ungdomens dagar, o c h känslans glöd v a r ej densamma s o m förr, men ännu lyste i hans ö g a en eld, framkallad af den djupaste sympati, d å h a n hörde talas o m m ä n och kvinnor, s o m oförfäradt befriade sig från fjättrar, s o m h a n ansåg smidda af tidsandan o c h på- lagda af fördomarne. Men icke alltid skulle det förblifva så. » H v a d fattas mitt hjärtas älskling? » frågade hon. D u har förklarat f ö r m i g skapelsens under, d u har öppnat min själs ögon f ö r ett skönhetsrike utan gräns, åt m i n ande har d u gifvit ljus och klarhet, åt mitt hjärta hugnad o c h ro. M e n ack, Margit, sedan v i k o m m i t tillsammans, har mitt lyssnande öra m e d allt större svårighet uppfattat naturens språk, mitt ö g a har blifvit alltmer skumö g d t för skapelsens härlighet o c h — det värsta af allt — ofridens andar ha hållit sitt intåg i mitt hjärta o c h tviflets d e m o n e r h a bemäktigat sig m i n själ. » Stilla pekade Margit p å den vissna rosenknoppen vid sin barm o c h sade: » Ser du, hvilken förvandling denna undergått, sedan du skänkte mig d e n? äfvensom svart, hvltt o c h kulört Henneberg-Slden från 6 5 Sre till kr. 16: 4 5 p r meter — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. (cirka 240 olika kvalitéer o c h 2,000 olika färger, mönster m. m.) 1,75 — 8,35 pr mtr. Slden-Armfires, Monopols, Crlstalliques, M o l r e antlque. m.
Deras skrik är visserligen icke välljudande; men på den eljes något enformiga färden följer man dock, icke utan nöje, med uppmärksamhet deras snabba rörelser och den skarpa blick de ega, då de i propellerns hvita skum kunna upptäcka och gripa till dem utkastade brödbitar. Se der orsaken till deras sällskaplighet. Alldenstund ångfartyget gått kl. 1 på dagen från Stockholm fick man fyren på Ölands norra udde vid midnattstid rätt i babord om sig. I den ljusa natten upptäcker man snart Jungfruns höga, afrundade, blånande hjessa, der man tror det spöka skärtorsdagsnatten, hvarför en känd författare derstädes firade, dock en sommarnatt, sitt bröllop och i hvars närhet Klaes Kristerson Horn, den 10 Augusti 1564, slog de förenade danska och lybska flottorna. Kommen något längre fram får man sigte på fyren på Dämmen, som är en i sundet belägen liten ö, och snart derefter de väldiga ruinerna af Borgholms slott. Ett befästadt torn är derstädes kändt sedan mera än 600 år tillbaka och stället omnämnes ofta i vår historia. Den nya slottsbyggnaden, som påbörjades af den konstälskande Johan III och fortsattes dels, under N. Tessins ledning, af Karl X Gustaf, som understundom bodde der före sin tronbestigning, dels ock af Karl XI, genom E. Dalberg till 1694, hvarefter det småningom fick förfalla, till dess en vådeld 1806 fulländade förstörelsen. Derifrån synes, likasom uppstigande ur sjön, Kalmars ännu icke fullbordade domkyrka, med sina fyra små torn. Byggd enligt Tessins ritning, saknar hon ännu den bekrönande kupolen. Sedan Æolus kl. 5 på morgonen gått in i Kalmars något trånga hamn, skyndade vår Stockholmare genast med »Kalmarsund n:o 6» till Borgholm. Derifrån återkommande fram på eftermiddagen, ställdes stegen till det minnesrika slottet, som fordom kallades »Sveriges nyckel», enär rätta infartsvägen till det gamla Sverige var der, innan Skåne, Halland och Blekinge hade dermed införlifvats. Slottet räknar anor ända från 1100-talet; men det nu varande sedan 1536, då Gustaf I började den byggnad, som fortsattes af hans söner.
I Januari månad 1886 stiftades af några qvinliga utexaminerade gymnaster Stockholms Qvinliga Gymnastik-förening, der qvinlig ungdom kunde erhålla en god gymnastisk dagöfning 1 - 3 gånger i veckan, för att i någon mon motverka det skadliga inflytande, som snörlif, baler och ett förvändt lefnadssätt kan hafva på den qvinliga ungdomen, och i stället väcka hågen och lusten för niera gagnande nöjen, som icke blott äro till " lyst ', utan medföra helsosamina verkningar för individen och slägtet. Föreningens angel2genlietcr ombesörjas af en styrelse bestiiendc zf ‘: Ordförande, vice ordförande, sekreterare, skattmästare samt tvenne ledamöter. Föreningen öfvas i tvenne afdelningar, den öj ’ re och den mdy-e. Nyinvald ledamot ingar först i den nedre afdelningen, hvarefter hon på ledarens eller ledarinnans förslag uppflyttas i den öfre. Den, som önskar vinna inträde i föreningen måste vara en välkänd och bildad person. Hvarje medlem erlägger i inträdesafgift 3 kronor samt en {dig afgift af 5 kronor. Vid uteblihande från öfning pliktas 25 öre. Föreningen räknade under sitt första arbetsår 1886, 30 medlemmar, men har detta antal under 1887-8 stigit till niellan 60 och 70. Af det sist nämnda synes, att föreningen g5tt betydligt framåt och vunnit en icke ringa anslutning samt gillande från såväl sakkunniges, som från allmänhetens sida. Stockholnis Qvinliga Gymnastik-törening har samma syfte som Qvinliga Gymnastik-sällskapet, ehuru den förra afser shdana, som till iöljd af ett vekligt, förvändt lefnadssatt af f r i Tilja misshandla sin kropp; det senare sällskapet åter afser sCidana, som till följd af ett ensidigt, stillasittande arbete äro n ö d t w n g n n att misshandla sin kropp. För båda dessa katcgorier fordras lämpligt afpassade gymnastiska rö- relser, för att återvinna organernas jemnvigt och en fullt harmonisk utveckling af qvinnokroppen, och derigenom en framtida stark nation.
Grundlagen föreskrifver nemligen, att St.atsrevisiopen icke må öfverskrida en viss tid, inom hvilken den ovilkorligen skall vara fullgjord. Möjligheten att kunna verkställa detta 22 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 11. beror högst väsendtligt af egenskapen och förmågan hos den person, som leder förhandlingärne, och på valet af denna person ligger derföre ej ringa vigt. Men revisionsarbetet underlättas äfven derigenom, att revisionens Ordförande eger sina kollegers förtroende, något som han först då i fullt mått kan påräkna, när han endast i kraft af detta förtroende intager Ordförandeplatsen. Den sjelfskrifvenhet, som ligger till grund för ordförandetiilsättningen i Utskott och åt hvars inrymmande jemväl uti andre Rikets Ständers delegationer man gifvit ett tyst bifall, är alltså här icke pä sin plats; och då det ej lärer kunna bestridas, att en menlig inverkan på ärendenas gång deraf lätt följer, samt undanrödjandet af detta vid sidan af grundlagen tillkomna, endast genom häfd försvarade, bruk kan ske genom en enkel bestämmelse, såsom tillägg till instruktionen för Revisorerna, utan att dervid grundlagen tiädes för nära; sä tillåter jag mig föreslå, att till instruktionen för Rikets Ständers Revisorer lägges en ny paragraf, af följande innehåll: ”Revisorerne utse bland sig ordförande jemte vice ordförande, hvarvid rösterna beräknas i enlighet med föreskrifter uti 68 § Riksdags-ordningen.” Stockholm den 12 November 1862. Julius Lindström. JW 11. Af Herr lindström 5 Om upphörande af dén i Kongl. Förordningen den 5 Dec. 1842 bestämda afgift för vägning af inkommande utländskt gods, som, efter vederbörlig tillåtelse, verkställes vid eller i godsegarens enskilda magasin. Enligt nådig Kungörelse af den 3 December 1842, har Kongl. Majit fastställt en, på sportelsystemets upphörande grundad, reglering af Tullverkets aflöningsstat, i följd hvaraf åtskillige, af Tullverkets tjenstemän förut uppburne afgifter, med 1843 års början upphört; hvaremot Kongl.
Auctions-Medel af de döda Fatsigas qvarlåtenskap 7 99: 140: —• 23: 11. 400: — 10: -— 1646 Ståts-Vt skott eli Éetänkandeii Extra inkomster af försälde Per. sedlar - * * 48: — Inkomsten är således tillsammans 442 T'.r Spannemål och Pennningat ‘ -1,142 D:r i 5 or, Sifyermynt —- *“» Strengnäs Stift. i3:o Nyköpings Hospital» Är till dess inrättning äfven gammalt, ben kunna vederbörande, sorn uppsigten öfver detta Hospital hafva, Ingen annan underrättelse gifva om dess rättigheter och inkomster, än att Konung CARL IX uti sitt Testamente af den 12 Augusti lboij tillagt det Tionden, som faller i Lunda, Tuna och Bergshammars Socknar. Att Drottning CHRISTINA genom Sitt Gåfvobref af den 24 November 1625 skänkt det a o Tunnor Spannemål uti Rönö och Välinge Socknar till Vederlag för någon bortmist Aker, Kolundsgärdet kallad, och att Konung GUSTAF ADOPH den 30 Januarii 16*7 confirmerat samma Donation. Sedermera och af 1622 års Landtbok och Räkenskaper efter Reductionstiden , då en viss Tiondesättning gjordes, har denna Tionde Span. nemilen ansenligen förökat sig, så att den nU stiger till 402 Tunnor % fjjr, som äf 6 Socknar i Jönåker* och Rönö Härader utgöres. Jemväl efter en Kongl.