Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det andra 384 Den 3o Juli c. m. skälet, som Hr Lefren anfört emot förhöjning af creditivet för dessa associationer, godkänner jag fullkomligt, och jag anhåller således om propos. å Utskls betänk, endast med den förändring, att siffran på sista raden ändras till 5oo,ooo, samt att orden: ”eller privatbanker af hvad beskaffenhet som helst,” utstrykas. De privatbanker, som erhållit creditivrätt, inbegripas under de förut nämnda associationerna, då ingen lärer kunna bestrida, att en privatbank jemväl är en association. Hr Rosenblad: Till lista punkten af Hr v. Troils anförande vill jag endast lägga, att sjelfva ordalydelsen i Utsk:s förslag till redaction bestämdt uttrycker, att Bancostyrelsen äger skyldighet att enligt omfånget å verksamheten af den inrättning, som anmäler sig till cassacreditivs erhållande, bestämma dess belopp inom den föreslagna maximisumman; men uti sednare delen af samma anförande kan jag ej instämma. Jag ser icke skäl, hvarföre icke samma pröfningsrätt eller samma afseende på omfattning och verksamhet skall äga rum, då spannmåls-associationer, som då hypotheksföreningar äro i fråga; och jag bör tillägga, att om någon skillnad dem emellan skall äga rum, står den i motsats till Hr v. Troils förmenande. Hypotheksföreningarna kunna visserligen erhålla större omfång än en association för spannmålsbelåning; men hypotheksföreningar kunna icke grunda någon betydligare del af sin rörelse på en så uppsägbar utlåning som eassacreditiv. Dessa böra endast användas för deras löpande utgifter, såsom t. ex. förskott å räntebetalningar och dylikt mera. Jag har visserligen ingenting emot, att Banken träder emellan och anskaffar äfven en större del af det capital, som för hypotheksföreningarnas egentliga rörelse eller utlåningarna erfordras, men då mäste den sjelf skaffa sig fonder genom lån på längre tid; ty att lemna eassacreditiv, som ingå på 3y år, och fölen sådan inrättnings hela utlåning, det hemställer jag, om det icke vore att återgå till den gamla fastighetsbelåningen på nya sedlar.
Majus Nåd. Proposition M 24. detta vigtsystem ensamt vid Postverket; en åsigt, som Rikets Ständer jemväl, i underdånig skrifvelse den 30 Januari 1858, förklarade sig dela. Ehuru före ofvannämnda tidpunkt, då nya vigtsystemet ovilkorligen skall i Kronans räkenskaper och förhandlingar användas, ännu ett lagtima riksmöte, utom det nu började, inträffar, blifva Rikets Ständer på den korta tid, som då är öfrig intill 1863 års ingång sannolikt ej i tillfälle att fatta beslut i förevarande fråga; och alla till följd af beslutet nödigblifvande åtgärder med anskaffande af vigter, meddelande af föreskrifter m. m. kunna omöjligen på denna tid medhinnas. General-Poststyrelsen har derföre ansett sig böra nu afgifva förnyad underdånig framställning i ämnet; och vill Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad General-Poststyrelsen uti sådant hänseende i underdånigt memorial den 30 sisthdne Augusti, hemställt, härmed i nåder föreslå, det Rikets Ständer måtte medgifva: att från och med år 1863 räknadt den enkla brefvigten för inrikes bref må bestämmas till
Af nyss, i fråga om gratifikations-medlen för extra-ordinarie tjen. steman och vaktbetjente vid Landtförsvars-departementets Kansli-expedition, uppgifna anled ning, får jag likaledes i underdånighet föreslå nådig framställning till Rikets Ständer derom, * att det för enahanda ändamål Krigs-kollegium nådigst tilldelade belopp, 900 R:dr årligen, må från anslaget å Fjerde Hufvud-titeln till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Krigs-kollegium m. fl. verk, derifrån beloppet hittills utgått, öfverflyttas till det under ofvanstående rubrik på Hufvud-titeln för bemälda Kollegium uppförda allöningsanslag 27,176 R:dr Banko, hvilket sålunda skulle blifva lörhöjdt till 28,076 R:dr nämnda mynt, emot det att förslberörda anslag i stället, efter samma förhållande, förminskades. lngeniör-corpsen. Jemte det jag här tillåter mig i underdånighet åberopa hvad uti mitt ofvan intagna anförande förekommer om det stora behofvet för Svenska arméen af nu , felande Ingeniör-trupper, hvilkas styrka jag, likasom min företrädare, ansett rätteligen böra blifva en bataljon af 360 man på trenne kompanier med erforderligt befäl, enligt chefens för lngeniör-corpsen förslag och för hvilken bataljon en årlig underhållskostnad af 53,339 R:dr 12 sk. 10 r.st. Banko beräknats, anhåller jag i underdånighet, det Eders Kongl. Maj:t täcktes, med förnyande af dess vid sista riksdagen i ämnet gjorda nådiga framställning, nu i nåder föreslå Rikets
M:lle Löf. Så tindrar fram ett ny-års bloss Ur molnens kulna dimma; Om himlen bönhör hvar af oss, Skall det lycksaligt glimma. Njut, dyre Kung! nj ut Nestors år! Bind lag ren vid din kryck a! Imellertid i hjel tars spår Vi önske dig nu lyc ka! De Broen. Det nya året börjar sig Med mån' i mo rgon-bitti , Då skrifva vi hör tig ni tig! År sjuttonhundra ni tti. Håll truten på er, l åt mig f å Ett rim ur hjernan bråka! Kring Haga stränder sku' vi gå, Ell' ock med bjällror åka. Men Gud bev are vår Monarch I detta årets skiften, Så att hans arm, i striden stark , Vår ov än slår till g riften! Må se'n på denna park igen, Der blomsterfäl t sig kröka, För Fos terlandets Första Vän, Minerv as al tar röka! Herr Bengts hustru PERSONER: Herr BENGT. MARGIT. ABBEDISSAN. Syster METTA. BIKTFADERN. GÅRDSMÄSTAREN (sedan HOFMÄSTAREN) LAGMANNEN. FOGATEN. VITNET. LAGMANSKAN. HUSHÅLLERSKAN. KERSTIN. PAGEN. (Bipersoner.) Spelar i Sverige omkring reformationstidens begynnelse. FÖRSTA AKTEN. Klostrets straffrum. Dörr till venster. Två halmbäddar på golfvet. Två pallar; en bänk; en bönestol. Ett bord nedanför fönstret. Hvälfdt rum med ett litet fönster högt upp till höger. vanför densamma synas loden till ett slagur, till hvilket enstege leder upp. I fonden en tafla föreställande Kristi hudflängning. Of Scen I METTA och MARGIT. sysslolös på bänken. METTA syr på handdukar vid bordet. MARGIT ligger METTA. stryk eljest. Hvarför syr du inte, syster? Du vet ju att du får MARGIT. händer. Jag vill ha stryk, men jag vill inte förstöra mina METTA.
Dessa Propositioner, med hvilka det nu framlagda förslaget till hufvudsaklig del öfverensstämmer. mötte dock betänklighet inom representationen och vunno ej tillräcklig röst—öfvervigt för alt blifva af Rikets Ständer antagna. Sexton sedan dess förflutna år lägga dock nu sin erfarenhet och sina billiga klagomål såsom ytterligare tyngd i vågskålen emot den skenrätt, som dessa tysta iörmånsrätter medlöra; och äfven den våldsamma penningekris, som vi nyss bevittnat och hvaraf jemväl jordbrukaren känt verkningarne, talar varnande emot ett fortsatt vanvårdande af den lagstiftning, som reglerar real-krediten. Utskottet förmodar icke, att de betänkligheter, som tillförene blifvit yttrade, numera skola erhålla samma betydelse som förr, enär erfarenheten sedermera tillräckligt vederlagt desamma. En något närmare belysning deraf må dock här finna plats. Bibehållandet af den förmånsrätt, som framför inteckning blifvit tillerkänd Kronan, kyrkor och allmänna kassor för fordringar hos uppbördsmän och föreståndare, har alltid ansetts af underordnad vigt, enär dessa fordringar lätteligen kunna bevaras genom noggrann tillsyn, borgens affordrande och andra försigtighetsmått Det är deremot omsorgen om de omyndigas rätt, som städse utgjort det största hindret. Den till sin grund ädla och riktiga tanke, att genom lagen gifva ett bättre skydd åt den, som sjelf är urståndsatt att bevaka sina rättigheter, har dock genom ifrågavarande lagstiftning tagit en missriktning, som gjort lagen ej allenast förhatlig och lätt att gäcka, hvilket också dagligen sker, utan att sådant stämplas såsom föraktligt af allmänna opinionen, än äfven i vissa fall rent af skadlig för de omyndiga sjelfva. Den gäckas på mångfaldiga sätt. Förmyndaren, kanske bragt i trångmål just af omöjligheten att, i anseende till förmynderskapet, erhålla lån å sin fastighet, säljer denna — och fastigheten utgör icke vidare någon säkerhet för myndlingens fordringsanspråk. Eller hastar den, som hotas med ett förmyndareförordnande, att på förhand öfverinteckna sin fastighet för alt, i händelse af lånebehof, hafva tillgång på inteckningar, äldre än förmynderskapet och följaktligen medförande förmånsrätt framför barna-arfvet.
Och, emedan Riksens Ständer deremot anse lägligaste tillfället för sådana valföxrättningssammatikomster vata vid något af de Lagtima Ting, som i Häradet hållas, fä’ Riksens Ständer i underdånighet föreslå den förklaring öfver berörde punkt: att Kronoskjuts-skyldige i hvarje Länsmans-Distrikt äga å första Rnttegångsdagen af det Lagtima Ting i Häradet, som först på året infaller, genom förut dertill utsedde SockneFullmäktige inställa sig och inför Härads-Rätten välja sina Deputerade, högst tre till antalet, hvilka intill påföljande årets forsta Lagtima Ting böra af Krono - Betjente emottaga och granska Kronoskjuts-längder och Marschruter samt, om de finna de skjutsande hafva något för när skett, anmäla sådant hos E. K. M:s Befallningshafvande i Länet till behörig rättelse. Riksens Ständer framhärda Säc. J3* Underdåniga Skrifvelter» N:f 66. Uppl, och godk, hos Ridd. och Ad, d. 3i Murs 1818 — Präste-StSudet d. 1 April — BorgareStåndct d, 1 — Conde-Ståndet d, 1 Riksens Ständers underduniga Skrifvelse om förändrad tid för Väg-syner. Af erfarenhet oell pä flera förekomna skäl anse Riksens Ständer den uti Kongl. Brefvet den 13 September 1790 angående allmänna vä* garnes underhållande utsatte tid för den allmänna sondoch grus-ningen, eller ifrån början af Oktober till den 24:de i samma månad, för de fleste orter icke vara den rättaste och beqvämligaste.
Hvad Utskottet föreslagit i afseende på Caffe synes mig deremot betydeligen contrastera med den lärdom och grundlighet, som Utskotter för öfrigt sökt att i detta Betänkande ådagalägga. Till h v i i k a oredor skulle ej en dylik inskränkning i Cafféts förbrukningsrätt föranleda! Hvilken obestämdhet i uttrycken: ”Samqväm och Sdllskoper”! lluiu många Vänner skulle behöfva samlas hos mig för att utgöra ett ”SJtlf.ap’ och således betaga mig rättighe. ten att njuta mitt, till och med för egen räkning, tillredda Caffe? Jag för min del anser derföre en inskränkt tillåtelse skadeligars än ett fullkomligt förbud. För öfrigt skulle den vinst för det Allmänna, som Utskottets Förslag möjligen kun. Ridd. och Ad. Prot. April. de medföra, vara allt för obetydlig, för att kunna motväga de dermed förknippade stora olägenheter. Jag vågar derföre för min del önska, att allt hvad Utskottet sågt om Caffe matte aldeles förfalla» och iår således ödmjukast anhålla att Betänkandet mä blifva återrcmitteradt. Herr af Biitickman, Gurtaf: Jag ägnar hela min agfning ät den välmening, som ofvera!lt utmärker Högloflige Allmänna B svärsoch Oeconomiae-Utskottets nu uppläste Betänkande och åt den varsamhet hva'med Högloflige Utskottet, så till sågandes, gått emellan de om yppighet och öfverflöd delade meningar; men jag iruktar att just denna varsamhet i åt it Utskottet omfatta sådana Försl ig, som icke med dess antagne grundsatser stå i förening. Ibland dessa grundsatfser äger den första rummet, att vid all Lagstiftning, den största möjeliga Consequerce bör iakttagas, och dertill hörer, efter min tanka, att inga andra Lagar göras, än de, som innehålla betämda föreskrifter och åsyfta enkel vei kställighet.
Bland ämnen, som vid detta Riksmöte förekomma till Riksens Höglofl. Ständers öfverläggning och beslutande, hörer äfven, i fö 1 je af Kongl. Maj:ts Nådiga propositon, frågan om fortfarandet af den afgift, som till belopp af 3 sk. Banco på hvarje mantalsskrifven person, enligt beslutet vid sista Riksdag, blifvit erlagd till Lazaretterne och Hälsovården i Läoen. Verkan af detta anslag samt af den locala styrelse, som redan förut varit organiserad öfver Läns Lazaretterne, och hvilken,enligt Riksens Ständers vid anslagets beviljande fästade förbehåll, fått sig uppdragen medlens förvaltning, har ej allenast varit fördelagtig i afseende derå, att Lazaretterne såmedelst erhållit bestämde inkomster, som på de fläste ställen lära, j förening med de från SeraphimeiOdensG'llet erhållne anslag, gjort tillfyllest för utgiLernes bestridande, samt de veneriske sjuke, sorn såmedelst undgått att för sitt intagan le och botande sjelfve erlägga betalning , funnits mera benägne än förr, att tillkännagifva «in sjukdom och dtiföre söka bot; utan en vidstiäck - Den i2 Felruarii. 291 fiäre nytta har äfven blifvit grundlagd derigeJ nom, att länens innevånare vant sig att sjelfve hafva inseende öfver användandet af de medel de utbetala, och såmedeJst dels öfvertyga sig att denna utb tätning sker icke för något främmande, utan förett deras fördil och vältref. nåd nära rörande ändamål, dels och ti lise, att detta ändamål i sjelfva verkställigheten icke förfelas.
Så tillverkas förhängen, gardiner, mattor, möbeltyger, kuddar, föremål för toaletten, skrifoch sybordet o. s. v. Genom denna återuppståndelse af den urgamla hemslöjden har man i Sverige vunnit en alldeles egendomlig textil konstindustri, hvilken brutit sig väg till de högre klasserna och bland konstkännare och resande främlingar väckt stor uppmärksamhet. » Efter att närmare ha omnämnt » Handarbetets vänners » utställningslokal i S t o c k h o l m, hvilken » hör till stadens sevärdheter », samt metoderna för föreningens verksamhet att höja o c h utbilda den allmänna smaken, afslutar författaren sin artikel med följande o r d: » Som af det nämnda kan ses, är föreningen ett i sin art egendomligt företag. Den är ingen välgörenhetsanstalt i egentlig bemärkelse, än mindre ett företag för pekuniär vinning, utan en praktisk, konstindustriel anstalt, afsedd att förädla handarbetet i konstnärlig och nationel riktning, att gifva de bildade damerna lust och förmåga att stilenligt smycka sina hem med egna händers arbete, att tillika uppmuntra den husliga konstfliten bland allmogen samt att förskaffa flitiga arbeterskor arbetsförtjänst i hemmet. » Mannen med de blida dragen, hvars tunga dock kunde vara skarp nog, kämpade nu tappert en parlamentarisk strid för kvinnans rättigheter inom äktenskapet. Han åberopade utvecklingen i andra länder, särskildt i E n g - land, han uppträdde kraftigt m o t den juridiska åskådning, som strängt ville hålla fast vid den germaniska familjerätten, o c h han förordade i stället det vida mera etiska förhållande, som skulle inträda, om man accepterade det framlagda förslaget o c h öfvergåfve den nuvarande giftermålsbalk med dess kanter o c h bark, » som ännu sitta kvar, sedan den balken för århundraden tillbaka hemtades hit från Germaniens urskogar ». O c h han erinrade o m det onekligen rätt besynnerliga förhållandet, att en kvinna, som en gång blifvit myndig, skulle åter inträda i omyndighetstillstånd, på samma gång hon inträdde i äktenskap. Ungefär så yttrade sig frih. Stackelberg, o c h det kan ej nekas, att detta ämne, behandladt från riksdagsmannens plats i kammaren, tog sig bättre ut, än dä skalden O l o f Stig (frih.
De hurtiga fotgängerskorna buro själfva effekter om flere kilograms vikt. Ett furstligt praktverk har nyligen utkommit i Tyskland och väckt stor uppmärksamhet. Det är prinsessan Ludvig Ferdinand af Baiern, Marie de la Paz, infantinna af Spanien, som är utgifvarinna af arbetet, hvilket säljes till förmån för något välgörande ändamål. Ej mindre än 31 furstliga personer äro medarbetare och däribland kejserliga och kungliga psrsoner, ja, till och med påfven, som inleJt verket med en dikt, lofsjungande — fotogiafien. Konung Oscar af Soerige-Norge bidrager med en del aforismer om filosofi och tro. * Shahens af persien mor har i dagarne i hög ålder aflidit i Teheran af influensa. * Nli gäller det. Den unga fransyska juris doktorn fröken Chauvin vill nu skaffa sig praktik. Hon ämnar nämligen uppträda i ett tryckfrihetsmål, som i denna vecka förekommer inom de parisiska domstolarne, i det hon vill försvara den anklagade. Det är emellertid ännu oafgjordt, huruvida detta kommer att tillåtas henne. Den bekanta kvinnliga presidentkandidaten i Förenta staterna fru Victoria Woodhull Martin har begynnt utgifvandet af en tidskrift, The Humanitarian, hvars afsikt är att diskutera alla de frågor, som angå mänsklighetens välbefinnande. En hjältinna. En fru Gawantka i Sehlesien, som förlidet år med fara för sitt eget lif räddade en ung flicka, hvilken fallit i vattnet och höll på att drunkna, fick nyligen räddningsmedalj. Det märkliga är, att fru Gawantka är 68 år gammal, svag och ej simkunnig. Det goda och det sanna. Det finnes kärlek till det goda för det godas skull oeh kärlek till sanningen för sanningens skull. J ag har kännt många, isynnerhet kvinnor, som älskat det goda för det godas skull, men verkligen m y c k e t få, och knappt någon kvinna, som älskat sanningen för sanningens egen skull. D o c k utan den senare kan den förra blifva, som det tusen gånger händt, en källa till förföljelse af sanningen — förevändning o c h motiv till inkvisitorisk grymhet eller fanatism.
Fru Kathrina smålog; och det var icke utan en liten triumf hon yttrade: ”Det är nu inte så förfasligt heller, min unge herre – vi ha till och med pankakor.” ”Ack, så skönt! jag älskar grufligt pankakor. Och mamma har skickat ett par syltburkar med; dem ska vi straxt känna på.” Men vid kaffebordet var den egentliga högtidstimman. Det var i denna herrliga, välsignade, alla gummors gudadryck, som gumman Arnman nu först, sittande i ro, helsade sin älskling välkommen. Det var då hon ändtligen hade tid att beundra huru han vuxit, huru rocken klädde honom, och huru vår Herre visst icke hade någon skam af hans ansigte, hvilket var både vackert och godt. Och nu njöt hon äfven af att se gamle löjtnantens stora förtjusning vid återseendet af sin gudson. Men Arve egde knappt fattning nog att dölja den smärta och förvåning, han erfor vid att se gubben Askenberg så affallen, så åldrad och lutande mot grafven; och blott då ljusnade hans blick, när den hvilade på moderns friska och fylliga anlete, i hvilket helsan och glädjen troget afmålade sig. ”Jag ser väl hvad du tänker, min gosse,” sade löjtnanten och kramade hans hand; ”men bry dig ej om det! Verlden går sin gilla gång: den unga stammen skjuter upp smäck och rak som en prydlig mast; den gamla lutar – en slutlig storm kastar kanske snart skräpet öfver bord. Men låt det vara! Hvad säger du om din mor? Hon duger än, menar jag!” ”Ja, mor har riktigt blifvit yngre!” Arve klappade hjertligt de kära händer, som sysslade omkring bordet. ”Gud ske lof för helsan!” sade fru Kathrina andäktigt och trugade, utan mycket prut, i Lars den andra kaffekoppen.
Hvad då först beträffar sjöfarts-afgifterna, så erlägges i Frankrike, hvarest inhemska fartyg äro helt och hållet frikallade från tonnage-afgift — utom då de anlända från StorBritanniska hamnar, i hvilket fall afgiften, lika som för Engelska fartyg, utgör 1 franc 20 cent:r par tonneau — för Svenska och Norska fartyg, äfven då de anlända från de förenade rikena, för närvarande en dylik afgift, som uppgår till 4^ francs par tonneau, eller 11 { francs pr kommers-läst. Jemte tonnageafgiften äro Svenska och Norska fartyg i Frankrike äfven ålagda lotspenningar, hamnumgälder och skeppsklarerarekurtage, till ett belopp, som i allmänhet med 50 proc. öfverstiger det som utgår för Franska fartyg; äfvensom, i händelse af sjönöd, våra fartyg äro drygare betungade än andra. Huru tryckande alla dessa afgifter äro för Sveriges och Noriges export till Frankrike, synes deraf att för ett Svenskt eller Norskt fartyg om 120 lästers drägtighet erlägges: Tonnoge-afgift 1,350 francs öfriga umgälder, utöfver hvad som betalas för ett Franskt fartyg af samma storlek, omkring ... 112 » Diflerential-tull för lasten, då densamma utgöres af bräder m. m. af mindre tjocklek än 80 milli métres 768 » tilllsammans 2,230 francs eller omkring 1,600 rdr rmt. En fullständig befrielse från dessa afgifter lärer dock icke kunna erhållas, så länge dylika afgifter härstädes uppbäras af H. Franska fartyg — likasom af våra egna och alla andra — ty, enligt Frankrikes fordran i detta hänseende, har uti traktaterna med Belgien och Preussen blifvit stadgadt, att tonnageafgiften i Frankrike skall för de respektive ländernas fartyg erläggas till samma belopp, som i fartygens eget hemland uppbäres.
Biskop Fredrik och Thorvald hade fått lemna ön, men deras närvaro hade icke varit utan frukt. Det herrskade i sinnena en allmän jäsning, en oro, som så ofta föregår en vigtig förändring, hvars annalkande man liksom känner, utan att förstå det. Sagorna förtälja, den ena efter den andra, om betecknande drömmar, om andeuppenbarelser, hur skyddsandarne drogo bort, och omqvädet till allt, det som stämplade all oron i tiden, var detta: “en ny tro kommer, mäktigare än vår gamla.“ Mången eller de fleste torde icke hafva gjort detta klart för sig, men den som hade någon erfarenhet, kunde ej undgå att akta uppå tidens tecken. Det berättas, att en gång föll talet i den visa Njåls närvaro på trosförändringen i Norge, man hade ock redan hört, att konung Olof christnat öarna i vestern, och mången menade att det vore högst illa att öfvergifva sin gamla tro. Då sade Njål: “mig synes, att den nya tron måtte vara mycket bättre och den säll, som håller henne väl, och kommer man hit att förkunna den nya läran, vill jag understödja dem.“ Ofta gick den vise mannen afsides från andra och man förnam, hur han mumlade för sig det var hos honom en öfvertygelsens kamp, som icke aflopp utan svårighet, ty hans själ var djup, hans tycke och tankar mäktiga, men som dock slutade så, att det goda kom till seger. Det fans ock redan den tiden på Island christne, som voro den nya trons anhängare icke allenast till namnet, utan i lefnaden. Så hände det, att en man kom för att stämma Thorvald christne för det han vägrat erlägga tempelskatten. När stämningen var fullbordad, bad Thorvald ovännen och hans följe dröja qvar, emedan ett oväder nalkades, eller att de åtminstone, om vädret blef ondt, skulle vända åter. De nödgades ock att göra detta och han undfägnade dem på det vänligaste under tvenne dagar. Slutet blef, att hans ovän tog tillbaka stämningen och blef för all framtid hans vän. Å andra sidan visade hedningarne i de allra flesta fall fördragsamhet, så snart man icke genom sin omvändelse störde de borgerliga förhållandena.
Ständer; hvarvid genom Protocolls-Utdrag bifogas en Uedamots serskildta yttrande. Stockholm den 28 Junii a8i8. Utdrag af Protocollet hållit hos Riksens Häglof. Ständers Stats - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 2g ffunii 1318. S. D, Då Stats» Utskottet nu beslöt det Utll« tande, som skulle till Riksens Högloft. Stander 1964 Stats-Utskotlets Betänkanden. afgå, med Förslag till jemkning af de respective Fiks Ståndens olika beslut i frågan om RecognitionsSkogarnes upplåtande till Skatte, förklarade Herr Borgmästaren Norström sig vara af den skiljaktiga tanke, att den af Utskottet föreslagne Contra-Proposition borde i så måtto ändras, att de Bruks - ägare, som inom den 4 Februarii 1817 sig hos vederbörande anmält till Skatteköps erhållande och i öfrigt, inom berörde tid fullgjort allt hvad Kongl. Författningen den 4 Februarii 1811 i sådant ändamål stadgar, skulle, jemlikt Utskottets tillstyrkande, bibehållas vid rättigheten till Skatteköp; helst i annat fall de Bruks-ägare, hvilka genom Konungens Befallningshafvande sökt Skatteköp, och, till vinnande deraf, ingått i betydliga kostnader, möjligtvis komrne att tillskyndas ett oförtjent lidande; äfvensom Herr Borgmästaren, i anledning af g:de punkten uti Herr Reuterskölds Memorial i detta ämne, för sin del ansåg, att icke Kongl. Maj:t och Kronan ensam, utan jemväl angränsande Heminans-ägare, borde, jemlikt Författningarnas föreskrift, vidkännas kostnaderne i och för . Recognitions-Skogarnes afmätning. Hvilken serskildta mening på begäran skulle åtfölja det afgående Betänkandet härutinnan till de respective Riks-Stånden, Som ofvan. Vördsamt Memorial! ^edan Riksens Högloft.