Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon utbrast äfven i tårar, och med en blandning af blyghet och hänförelse, som underbart afspeglade sig i hela hennes väsende, besvarade hon hans omfamning och kyss; men hon hade efter ett par ögonblick återvunnit väldet öfver sig sjelf, och i det hon med smidigt behag slingarade sig ur hans arm, behöll hon hans hand i sin och ledde honom åter ut i dagen under Guds fria himmel. Thorsten fästade sina blickar med djup rörelse på henne, men han bemannade sig äfven, drog den ring, han ärft af modren, från sitt finger och tryckte den på hennes. "Behåll den som en åminnelse!", hviskade han. Hon tryckte ringen emot sitt hjerta och en blick tackade honom. Men hon förde honom nu skyndsamt uppför höjden tillbaka. Då de uppkommit dit, visade sig oförmodadt Anders på den andra stranden. "Farväl! Lycklig resa!" hviskade flickan vid denna syn, i det hon ännu en gång tryckte Thorstens hand och skyndade till den tunga ökstocken. "Farväl, flicka! Gud vare med dig!" svarade han och torkade tårarna ur sina ögon: "Om jag lefver, skall jag framdeles besöka dig!" Hon svarade intet, utan sköt allenast ut sin farkost. Med ett lätt hopp satt hon uti densamma och vinkade till honom sin afskedshelsning, hvarefter hon rodde utåt vattnet. Thorsten kände sitt bröst häfvas af stormiga känslor vid denna syn. "Var denna flickas själ lika skön, som hennes gestalt", tänkte han: "och var den väl skapad att göra mig lycklig? Hvarföre försköt jag min lycka, eller skall jag en dag återkomma för att söka den här i öknen?" Men hastigt märkte han att flickans årtag blefvo ojemna. Hon hade kommit strömdraget alltför nära: det fattade hennes farkost och svängde den ur riktningen. Då begynte hon med förtviflans krafter att ro emot strömmen. Thorsten och hennes frände, som stod på andra stranden, uppgåfvo rop af förskräckelse. Men med tomma händer förmådde de intet uträtta. Det dröjde också endast några ögonblick, innan flickan af den ökade farten till fallet märkte, att hennes räddningsförsök var förgäfves. Då lät hon på en gång årorna falla och kastade sig på knä i båten.
omständighet obemärkt gå förbi, utan beständigt Det är verkligen så förtjusande skönt och lade hvarje ny liten erfarenhet till de gamla, vackert ännu här ute; sjön glänser så lockande så skulle vi dermed kunna göra mycket godt blank, när solen behagar skina, och i täppan både för oss sjelfva och dem. Borde vi inte ha hvarken resedan eller remontantrosorna blomvara skyldiga att på detta vis dag från dag mat ut. Litet skumt blir det allt tidigt nog skaffa oss ett rikt materiel af » kjendsgerninger » om qvällarne, och jag får känningar af latinsk ur våra barns lif, på hvilket vi kunde grunda syntax och de tyska deklinationerna, men, rätt vårt behandlingssätt utaf dem i smått som stort, som det är, går månen upp, och det blir så grunda hela vår uppfostringsmetod? Ja, ja — silfverskärt öfver vattnet, i molnkanterna, bland jag aer väl, hur du rycker på axlarne, och förstrandens dimmor — och med ens så glömma står, att du vill göra dig lustig öfver mina lärda fraser; men det är inte så lätt för ett vi alltsammans för den stund, som är. Så var det också här oin qvällen. Barnen stackars fruatimmer att slående uttrycka, hvad Endast en sida a f p a p p e r e t b ö r hon menar; jag känner det så väl, men jag menar det inte alls så torrt teoretiskt, som jag säger det. Du må tro min metod visat sig praktisk. Det är först i sommar, jag riktigt på allvar begagnat den. » » Kära Dudu, de der funderingarna äro ju mycket bra, men de äro solklara saker, dem alla föräldrar känna innerligt väl, och så kommer du och predikar öfver dem, som om du uppfunnit något spritt spångande nytt. » » Solklara — ja bevars; men det är det, jag menar, att vi ändå så ofta i rätta och bästa tiden glömma att tillämpa dem. Om vintern äro ju barnen så upptagna i skolan, de äro från hemmet halfva dagen, och när de så komma hem, ligger lexbestyret öfver dem för den öfriga delen.
Han togs från den sida, som var hans svagaste punkt — hans fåfänga. Han förde nemligen sin unga hustru in i flera framstående köpmansfamiljer, och öfverallt gjorde hon afgjord lycka och uppseende. Hennes naturliga väsen passade lika väl i alla länder, och hennes taktfulla, värdiga uppförande vann fruarnas beundran, liksom hennes ungdomliga behag intog männen. Curtmann såg med hemlig glädje, hur utomordentligt mycket man tyckte om hans hustru. Han kunde sitta och snegla på henne öfver bordet, när hon blef munter och språksam och underhöll sig med sin bordsgranne, hvilken som oftast var herrn i huset. Curtmann såg på de andras ansigten och förstod, att de alla uttryckte glädje öfver den unga, älskvärda qvinnan, som de så oväntadt hade fått ibland sig. En gång, i Köln, hade Nina till och med den äran att sitta bredvid en högt uppsatt embetsman, som på en gång var baron och millionär och hade en hel liten barntvätt af ordnar, upphängda på ett guldsnöre på fracken. Han var tydligen alldeles intagen i Nina, och just medan han vid bordet satt i det lifligaste samtal med henne, lyfte plötsligt Curtmann sitt glas, och för första gången sedan sitt giftermål drack han med sin fru. Hon lyfte ögonen från tallriken, då hon kände att hennes man såg på henne. — Han log med sin stora mun, som annars nästan aldrig log. Han nickade sakta till henne och höjde glaset. — Hon rodnade svagt och fick tårar i ögonen, och reste sig litet i stolen, då hon besvarade hans skål, som om det vore någon högt uppsatt person, som drack med henne. Hon ville ju så gerna, att han skulle vara belåten med henne. Efter middagen sade baronen med de många ordnarna till Curtmann: »Jo, jo! Ni är en lycklig man! En sådan hustru! Och som beundrar er så! Jag såg nog rosorna på hennes kinder. — Hon är för resten reizend, fullkomligt reizend. Hon har just detta »ewig weibliche», som ändå, när allt kommer omkring, är bättre än den mest fullkomliga formskönhet.» Curtmann log igen. Han var belåten. Då de om qvällen kommo hem till hotellet, kysste han Nina på handen, innan de skildes åt, och sade:
Konstitutions-utskottet får, på dessa grunder, till högloflige Ridderskapets och Adelns samt högvördige Preste-ståndets ytterligare pröfning vördsamt öfverlemna, huruvida icke den af Utskottet uti memorialet JV2 i 3 uppställda voteringsproposition må kunna godkännas; och det så mycket hellre, som eljest det nog egna förhållande skulle inträffa, att denna formfråga kunde föranleda till den deraf beroende sakfrågans undertryckande, tvertemot den åsigt i afseende å formerna, som bemiilde Stånd omfatta och likaledes tvertemot den åsigt om sakfrågans nytta och vigt, som samma dessa Stånd jemte ett tredje allaredan, genom sitt gillande af sakfrågan, uttalat. Stockholm den 17 Juli 1848. Emot detta betänkande åberopade herr biskopen Holmström sin i afseende å memorialet M 15 afgifna reservation. Herrar biskoparne Nibelius och Hallström, doktor Broman och domprosten Reuterdahl instämde uti samma reservation: biskopen Hallström med det tillägg, att »han ansåg rättare att det väckta grundlagsändrings-förslaget förfölle i kraft af Grundlagens bud i 79 § R. O., än i följd af skiljedomares votering, hvarom Regeringsformens 96 § icke handlar.» STOCKHOLM, tryckt iios joii. beckman, 1848. Ank. till Exp. Utsk. d. 2S Juli, kl. 6 e. m. Memorial i anledning af äterremiss från Irenne Stånd d memorialet N:o 21, innehållande förslag till ändringar ock tillägg i 56 och 81 §§ Regeringsformen m. m. Genom utdrag af Riksståndens protokoll för den 10 och 12 innevarande Juli, har Konstitutions-utskottet erhållit del af Ståndens beslut, angående de af Utskottet, uti memorial af den 30 Juni, N:o 21, föreslagna ändringar och tillägg i 56 och 81 §§ Regeringsformen, rörande behandlingen af frågor om ändring i Grundlagarne.
Om den åter är invecklad, så bör man då taga rätt pä tråden, hvarifrån utvecklingen hemtas kan. Ar det genom avisorne, som denna utveckling skall ske, är det tidningspressen, som skall bereda opinionen i landet och således skaffa en utveckling deraf? Ar det genom brochure!’, som K. M. låter författa på R. St:s begäran, af en eller annan förslagsmakare till representationens ombildning, som denna ytterligare utveckling skall beredas? Hvem kan garantera, att någondera af dessa utvägar icke föranleder cn inveckling af ämnet, i stället fiir alt utveckla detsamma? — För min del skulle jag tro att delta skulle fullkomligt förbistra alla idéer, om det skulle inträffa. Den enda utvägen alt komma till ett lyckligt slut i afseende på nationalrepresentationens ombildning i Sverige, är ätt låta frågorne i den ordning grundlagen föreskrifver, vid blifvande riksdag bearbetas, och förekomma hos Stånden. Ifall något förslag blir livi lande vid denna riksdag, så är delen löjlighet alt besluta den ifrågavarande skrifvelsen, och om icke något förslag blir hvilande, är det lika löjligt, ty först vid nästa riksdag kan frågan blifva rikligt utvecklad af ConstUtsk., i följd vare sig af en motion af enskild man eller afUtsk:s egen drift. Dessa äro de lagliga formerne. Allt hvad som ligger på sidan derom, är något som passar sig för en enskild representant, men icke för Const.Ulsk. Så länge vi vilja att lagar skola 10 II. 80 034 D«n 22 Maj. vara gällande i landet, sä länge vi icke önska alt frånkänna oss den rättigheten att lefva under grundlagar, oell således icke vilja, att deras gällande kraft skall upphöra, så måste vi tillse, att de icke blifva förbisedda af representationen sjelf. Man har fordom befarat, att det vore från Konungamaktens sida, som dessa former skulle snarast förbises, för att vinna en större maktförhöjning. Nu är det från R. St:s sida, som man kommer med begäran om att formerne skola förbises, och man förglömmer dervid, att sedan man en gång tillåtit sig att öfverträda formerne, de mest vådliga brytningar kunna inträffa.
N:o 17, i fråga om indelade räntors och tiondes uppbärande och redovisande af kronans uppbördsman m. m. 1 :sta punkten. Hr af Klint, Erik Magnus: Uti en vid förra riksdagen afgifven motion fästade en ledamot af Hederv. Bonde-St. uppmärksamheten på de besvärligheter, som i de norra orterna förorsakades af det olika sättet för uppbörden af kronans inkomster och af de åt militäre tjenstemän indelta räntor och tionde. I anledning af denna motion afgåfvo R. St:r till K. M. en underd. skrifvelse af innehåll att K. M. täcktes, på sätt K. M. lämpligast funne, i nåder tillse, huruvida, genom förändring i uppbördssättet af indelta räntor och kronotionde, anslagen åt militäre tjenstemän, någon lättnad i berörda besvär må kunna beredas. Utan att afvakta något svar på denna framställning, har man vid innev:de riksdag hos R. St:r väckt motioner, dels i enahanda och dels i något vidsträktare syftning. Det som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, är Utsk:ts Utlåt, öfver de af Gr. Mörner och af riksdagsfullmägtigen Fredriksson afgifne motioner. Utsk:t har anfört åtskilliga svårigheter för verkställandet af det i dessa motioner framställda förslag, svårigheter, hvilkas omfång man, enligt Utsk:ts egna ord, måste känna och till hvilkas besegrande man måste utfinna medel, innan förslagets fullständiga pröfning kan R. St:r underställas. Oaktadt alla dessa svårigheter, som Utsk4 icke sett någon möjlighet att sjelf undanrödja, och oaktadt Utskit i sitt Betänk. angifvit, att det visste att K. Krigsoch KammarColkna afgifvit infordrade underd. utlåtrn i detta ämne, och det således redan vore K. M:s Nåd. pröfning understäldt, så har Utsk:t likväl icke dragit i betänkande att tillstyrka olvannämnde motionärers omförmälda förslag, utan att, såsom vid förra riksdagen, begära någon inskränkning i tillämpningen.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande N:o 90.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt. att den, med stöd af Kongl. Brefvet till Kommers-kollegium den 23 Juni 1722, ännu, under namn af raspoch spinnhusmedel, af alla teslementen i hufvudstaden utgående afgift borde upphöra; och har i sådant afseende blifvit anfördt, alt det visserligen kunde synas sorn om nämnda afgift redan vore upphäfd, enär densamma hvarken funnes omnämnd i publikationen den 9 Oktober 1727, angående förökande af fonden för raspoch spinnhuset, eller i Kongl, resolutionen på Städernes besvär den 12 Juli 1731, § 19, enligt hvilken den af Rikets Ständer beviljade fond al tärande varor till raspoch spinnhuset skulle komma att upphöra och en ny fond att dertill lagas, eller i Publikationen den 10 Juli samma år, angående den förbättrade fonden till raspoch spinnhuset i Stockholm, eller i en den 22 Juli 1735 utfärdad ”Taxa till spinnhusfondens uppbärande i Stockholm” med flere städer, ej heller i Kongl. Resolutionen på Städernes allmänna besvär den 12 April 1739, § 9, enligt hvilken den förut bestämda raspoch spinnhusafgiften för köp af fast egendom Expeditions-C tskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 67. 3 skulle upphöra; men som denna afgift likväl ännu uppbures i hufvudstaden och sådant syntes obilligt, då testamenten numera vore ganska mycket betungade med bevillningsoch chartae-sigillatae-afgifter, samt någon emot raspoch spinnhusafgifleo svarande kontribution för testamenten i Rikets öfrige Städer icke egde rum, har, på sätt förut är nämndt, blifvit bemstäldt, alt ifrågavarande raspoch spinnbusafgift för testamenten icke vidare måtte debiteras och uppbäras.
Hr Nordenanckar var nemi. vid sista riksdag en af realisationens ifrigasle motståndare inom detta Hus. Hans bemödande att motverka Ståndets beslut vann da likväl icke synnerlig framgång, och jag hoppas, att hans nu framställda förslag att rubba samma realisation skola vara lika fruktlösa. Erfarenheten liar visat, ali de beslut, som, oansedt hans farhågor och uträkningar, af Rikets sist församlade Ständer fattades, ledt till Svenska folkets belåtenhet och välmågans befrämjande inom hela Jandet. Det anförande Hr Nordenanckar i dag afgifvit, och som rönt bifall af åtskilliga ledamöter af detta Stånd, är dessutom grundadt på bestämda motsatser. Hr Nordenanckar yrkar nemi. å ena sidan, att bankens sedelstock borde, utan förstärkning af bankens metalliska fond , genast ökas med två millioner r:dr. A andra sidan medgifver han dock alt bankens nnvar. fördelaktiga ställning endast måste t i 11 — skrifvas den tillfälliga omständigheten, att genom bruksidkarnes hypotheksförenings medverkan sju millioner r:dr i silfver och guld blifvit från utrikes ort till Riket under de sednare åren införda. Vidare upprepar han, alt lian hyser stora betänkligheter för realisationens framlida bestånd. Jag skulle också uppriktigt deltaga uti dessa betänkligheter, såvida genom en ivy sedelemis.sion två millioner r:dr nu skulle till en början från banken utgifvas. Yi böra icke , mine herrar! härvid lemna ur sigte, att nära samtidigt med denna sedelemission, skulle troligen Riksg.coults och statsverkets till ett belopp af mer än tre millioner i banken nu innestaende behållning komma att i allmänna rörelsen åter utgå och öka sedelmassan. Följden af en så betydlig oväntad tillökning af sedelmyntet skulle äfven, efter all sannolikhet, blifva, att detta mynts värde komme att ansenligt falla och till följd deraf således återigen ingå till banken i utbyte emot silfver, som för jemnandet af våra kurs förhållanden komme att från Riket exporteras; hvilket i allmänhet är det enda fullt verksamma medel, hvarigenom det i följd af en häftig sedelemission fallna värdet å bancosedlnrna åter kan höjas.
Discont-rörelse är att underlätta handeln och näringarne dymedelst, att tillfälle beredes till belåning af sådane förbindelser, hvilka vanligen af handlande och näringsidkande uthändigas, i de fall, då, vid träffade köpslut, betalningen ej genast erlägges, utan på tid utslälles; att då, i så beskaffade fall, borgen sällan erfordras eller ifrågakornmer, utan densamma tvertom undvikes Banco-Utslcottets Betänkande, N:o 155. och anses öfverflödig, emedan afbandlingarne hufvudsakligen hvila på ömsesidigt personligt förtroende, samt ofta äro af sådan art, alt icke ens tredje person kan eller bör lemnäs del deraf, föreskriften om 4 namnteckningar, såsom oundvikligt vilkor för erhållande af lån utölver 10,000 R:dr, följagtligen motverkar det med ifrågavarande Låne-rörelse afsedde ändamål och föranleder till vingleri, i det den nödsakar ordentlige och för vederhäftighet kände personer att, mot contra-förbindelser, förskaffa sig reverser med åtecknad borgen, för att kunna HandelsDisconten begagna; samt att dessutom'föreskriften om fyra namn, såsotn. erforderlige för Lån utöfver 10,000 R:dr, icke står i förhållande till den, att Lån till och med å 10,000 R:dr få utgifvas emot endast tvänne namn, har Utskottet funnit sig böra hos Rikets Idöglofl. Ständer tillstyrka en så beskaffad förändring uti hvad i denna del hitintills varit föreskrifvet, att, såsom säkerhet för lån utöfver 10,000 R:dr, måtte få antagas vederhäftig låntagares revers, jemte godkändt bypolhek, försedt med minst 2:ne namn, hvilka hvart för sig. innefatta säkerhet för ett fulla lånesumman motsvarande belopp.
Norrmän icke står i något oupplösligt eller i saken sjelf grundadt samband med den om samma rätts beviljande äfven åt Danskar, eller med andra ord att den Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial J\s 64. 3 ifrågavarande rättigheten kan antingen beviljas eller förvägras de sistnämnda, utan att det ena eller det andra betingar, inskränker eller utvidgar, kort sagdt på något sätt bestämmer arten eller graden af samma rätt, beviljad åt Norrmän. Det är då ock lika klart och otvifvelagtigt, att, när hemställan om den meranämnda rättighetens beviljande åt Norrmän af alla fyra Stånden blifvit beslutad, men deremot utsträckningen af densamma äfven till Danskar af tvänne Stånd afslagen, ärendet af Rikets Ständer redan är grundlagsenligt afgjordt. Rigtigheten af denna min uppfattning örn förhållandet mellan de båda frågorna: beträffande rättigheten för Norrmän och beträffande den för Danskar visar sig redan deraf, att ene motionären i ämnet, Herr von Koch, N. S., efter särskild argumentation för livartdera och i särskilda punkter af sin motion (N:o 64) föreslår det ena och det andra. Samma sak ådagalägges vidare de facto deraf, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet genom sina beslut bifallit det, som Utskottet föreslagit, utan inskränkning eller utvidgning, hvad angår Norrman, under det de afslagit detsamma, för så vidt frågan är om Danskar. Det klara beviset för rigtigheten af det ofvan sagda är ändtligen, att enligt såväl logik som grammatik satsen: kompetens till utöfning af läkarens m. fl. yrke, som vinnes i Norge eller i Danmark, må tillgodonjutas dfc., är fullkomligt likbetydande med de båda från hvarandra fristående satserna tillsammans: kompetens , som vinnes i Norge, må tillgodonjutas cfc. och: kompetens — —, som vinnes i Danmark, må tillgodonjutas cfc., eller att den först anförda satsen kan upplösas i de tvänne af hvarandra oberoende sednare, utan att ringaste förändring af någon art i betydelsen derigenom uppstår.
Hennes förtroende rörde oss djupt, ty det hade händt oss ett par gånger i Valders, att små omyndiga barn ryckt till sig de allra minsta i flocken och med dem skyndat hals öfver hufvud in i husen och tillbommat dörrarne vid vår åsyn, och då dylikt aldrig hände så länge vi ej hade någon herre med oss, tro vi, att de togo Ambrosius för en anförare af något slags modernare röfvareband. Nu åtog jag mig att utspörja denna oskyldiga lilla om tillståndet i kjærringens visthus. »Ha ni någon mat här?» »Naj da!» utropade hon med en häpnad, som om jag frågat henne om jag fick köpa ett af de smutsiga barn, hon vårdade. »Potäter?» »Naj du, ej vid denna tid!» »Sill?» »Naj da!» »Ägg?» »Naj da!» »Ugnsbröd?» »Langt ifra!» »Pölse?» »Ja da!» Nu visste jag, att här i huset ej fans annat att få än mjölk, smör, mesost och fladbröd, och sedan vi lemnat våra två kamrater i Skjäggestad, fans der i vårt sällskap ingen som tog parti för sistnämde del af den norska egendomligheten. Ambrosius förklarade, att det var »en dårlig föde». Hertha åtog sig dock att upphjelpa den tunna kosten med en försvarlig tjock chokolad, och försvann så i stugan, der naturligtvis hvarken den stora spiseln eller den lilla jerngrytan, hängande på sin krok öfver elden, saknades. Hade nu bara nämde unga qvinna pligttroget utfört alla de till kokningen hörande förberedelserna, skulle jag känt mig trygg, men hon visade sig vara behäftad med en nästan vidskeplig tro på, att barnflickan skulle hålla sitt löfte att skura jerngrytan innan hon slog mjölk deri. Följden af denna tro blef en mulattfärgad anrättning, framburen i en soppskål, med tillsägelse af Hertha, att den genast skulle förtäras, ty der hade varit kokt blåbärssoppa i grytan.
Justerades 1 prot.uldr. för den 17 dennes f. 111. Justerades pleni-prot. för den 10 dennes e. m. Öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Bevilln.Utsk. efter N:o ig55. Hr von Oelreich, fullm. Hr von Post, Ernst Jacob; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1726. Hr Marcks von Wurtenberg, Gotthard Wilhelm. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot för att inträda i StalsUtsk. under den ledighet, sorn från och med den 28 dennes blifvit beviljad N:o 220g. Ilr af Harmens, Henrik Otto, och af en ledamot för att inträda i BancoUtsk. efter N:o io33. Hr Hammarhjelm, Carl Fredrik, hvilken afsagl sig att i permitterad ledamots ställe i nämnda Utsk. inträda; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i StatsUtskoltet: N:o 1713. Hr von Boisman, fullm. Hr Lode, Torsten; och Ba ncoUtskottet: N:o 141 -• HiDanckwardt, Carl. Den 20 Juni f. m. 335 Hr Danckwardt, Carl: Hindrad att bevista riksdagen på det sätt att jag kan deltaga i BancoUtsk:s arbeten, nödgas jag afsäga mig detta förtroende. Hr Frih. o. Landtm, anmodade i anleda, häraf Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda, för att utse en ledamot att i stället för Hr Danckwardt inträda i BancoUtsk. under den ledighet, som blifvit en af Utskts ledamöter beviljad. Upplästes och gillades nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R.
Ridderskapet och Adeln uti den förändring af 6rte puricten i Herr Reuterskölds Förslag, att alla de Bruks-ägare, som inom den 4 Februarii 1S17 hos vederbörande Collegier anmält sig till Skatteköps erhållande och fullgjort allt hvad Kongl. Förordningen den 4 Februarii 1811 i sådant ändamål stadgar, böra bibehållas vid rättigheten till Skatteköp, ehuru Skatte-Brefven ännnu icke blifvit för dem af vederbörande utfärdade; deremot torde det af Hedervärda Bonde-Ståndet uti 1962 Stats^Vtskoftets Betänkanden, j:a puncten gjorde tillägg, att Grundräntan stall utgöra minst 3 sk, för hvarje Tunnland Skog i Dalarö e och Provincérne norr otn Gestrikland, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln antagas; men tillägget af de i Skåne varande Oror eller Allmänningar, synes åter desto häldre kunna aldeles uteslutas, som här icke är fråga örn marker af denna beskaffenhet. Genom en sadan jeinnkning uppkomma 2:ne allernativer, som hvaidera blefve 2:ne Stånds beslut; och, som dessa alternativer hufvudsakligt och nästan i alla punkter äro skiljåktige, så att någon sammanjemnkning deraf icke finnes möjlig; så och enär beskaffenheten af detta mål j afseende på den genom RecognitionsSkogar* nes försäljning afsedde inkomst för Staten fordrar, att, så framt ej något