Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s vid hvarje riksdag valda Conslit.Utsk.; men fråga om ändring af denna 5. är icke inom Ståndet väckt, utan den är från Constit.- Utsk. till Stånden inkommen, och i sådan händelse tror jag, 3oS D c 11 jo J u n i. alt hvarje Stånd är obetaget att framställa sina anmärkningar emot förslaget och att återremittera detsamma med de anmärkningar, som Ståndet förklarar utgöra dess gemensamma tanka. Så förklarades grundlagen åtminstone af sednaste riksdags Landtm., som i allmänhet förstod att så utöfva sitt kall , att håda Statsmagterna funno sig nöjda dermed. Vi torde erinra oss de långa discussionerna om tryckfrihetslagen förra riksdagen, hvarvid det afgjordes, att alla anmärkningarna skulle åtfölja återremissen såsom Ståndets gemensamma tanka. För den begärda återremissen får jag yterligare anföra ett skäl. Constit.Utsk. har med det framställda förslaget icke åsyftat någon förändring i närvar, förhållanden, utan endast velat göra redactionen mera städad. Utsk. har erkänt, att den närvar, redactionen icke gifvit anledning till någon misstolkning; men något sådant kunde likväl uppstå af de sista orden uti nya redactionsförslaget, hvarest står: ”tullen å inkommande och utgående spannmål.” I närvar, redaction står: ”stora sjötullen,” hvilket är antaget betyda detsamma som gränstullen; men då der nu står: ”tullen å inkommande och utgående spannmål,” kunde man mena spannmål, som föres till stad från landet eller från det ena landskapet till det andra. Jag tror derföre, att det bör heta: ”tullen å till Riket inkommande, eller derifrån utgående spannmål;” för hvilken ändring jag anhåller om propos. till återremiss af mentor. Frih. Ehrenborgh: Jag borde kanhända icke yttra mig i denna fråga. Det är Hr Gr. o. Landtm., som skall bestämma, huruvida Frih. Palmstjernas anmärkning är riktig, eller icke.
Utdrag af Protokollet, hältet i Borgare-S tändcts Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 27 April i8 io. S. D. Vl.f i anledning af HögloftNidderstap-tsoch Adelns denna dag ankomne twcnnc Protocolls-Utdrag best» 1070 Den L Maj. flutit, att till det förstärkta UtstottelS afgörande stulle öfn erlemnas: 1:0 Frägan, hurnwida den Bewillaing, hwilkcn Rik, setts Ständer wid denna Riksdag sig ätagit, bör, pä sätt Finance-Betankandee innehäller till Z femtedelar kallas Bewillning och till ^ delar Krigsgärd; och 2:0 dess dos Riks, Ständen yppade stiljagtighct angäende tiden, hwarifrän den af Riksens Ständer stgdgade författning, rörande Brännvinsbränningen, bör taga sin början. Och skutte te respektive Med,SLänden härom wördsamt och wänligen underrättas. Or xuxra. ?rotr>cvllo, ä. kk. tketsrron. Utdrag af Protocollet» stället uti Borgare-Stän, dets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den Lg April i8ic>. S. D. Gillade Borgare-Ständet det af Riksens Hög, kost. Ständers Stats-Utskott, i Memorial af den 27 bennes gifna yttrande, att frägan angäende Kongsgärdarne Alnerup och Noma Kloster, sedan Högloft. Riddcrstapet och A, deln samt Högwördigc Preste-Ständ»t med Hederwärda Bonde-Dtändet sig förenat, icke fordrar nu mera af Utskottet nägon ätgärd till jemkning^ af Borgare-Ständets stilmktige mening, utan bör efter 3:ne Stånds sammanstämman» de beslut behandlas; hwilket de Respective Med»Ständcn wördsamt och wänligen stulle tillkännagifwas.
Tunnor för den förra och 6 Tunnor för den sednare, hvilka Spannemåls-anslag hittills från Magazins-Inrättningens Förråd blifvit utlefverexade, emot liqvid med Stats-Verket, men E. K. 1 508 Underdåniga Skrifvelser. M. ansett böra uppföras på förenämnde HufvudTitels Stat, alt in natura utgå; så och da, vid regleringen-af Stats-Verkets Inkomst-Titlar, ett emot ofvannämnde Spannemåls-behof svarande belopp blifvit taget i beräkning, samt Kronans behållna Spannemåls-inkomst med tqt Tunnor minskad, hafva Riksens Ständer ansett något särskildt anslag härtill icke erfordras, utan förhållandet endast böra vid slutliga Stats-regleringen iagttagas. 2:0. I anledning af E. K. M:ts Nådiga framställning, att aflöningen för Läraren vidden, genom framlidne Riks-Amiralen Friherre Carl Carlsson Gyllenhjelms Testamente, å Sundbyholms Kungsgård i Nyköpings Län stiftade Skola , måtte å Fjerde Hufvud-Titelns
M:t uppdraga åt sakkunnige män, att, efter föregången undersökning om de förhållanden, som på förevarande ämne kunna hafva inflytande, utarbeta förslag till en lag, som lill omfång och beskaffenhet ordnar Nolarii-publici-befattningen och åt denna institution gifver en med dess syftning öfverensstämmande utbildning, så att den må varda så allmänt nyttig, som sig göra låter; samt att E. K. M:t derefter täcktes i nåder framlägga samma förslag lill Rikets Ständers pröfning. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Februari 1858. Expedition?;-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, I\T:o 226. 109 IV:-© Uppläst och gödkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Fehr. 18S8. Preste-slåndct den 17 Borgare-slnndcl den 20 Bonde-ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett xjtlerligare lån utaf allmänna medel åt Nora-Eroalla jernvägs-bolag. (Slals-Utskollels Utlåtande N:o 176, samt Meni. N:ris 219 och 258). S. A. K. Enligt hvad E. K. M:l, uti nådig Skrifvelse lill Rikets Ständer af den 5 December 1856, tackts erinra, anvisades vid 1850 och 1851 arens riksdag eli anslag ulan ålerbelalnings-skyldighel a 75,000 R:dr oell eli låneunderstöd af 150,000 R:dr banko för anläggningen al en jernbana med 3 fois spårvidd emellan städerna Or ebro och Nora, hvilken jernbana var afsedrl all begagnas med hästkraft; hvarefter och sedan Rikets Sländer vid samina riksdag meddelat riiulegarauli lör jernvägs anläggande från Köping öfver Orebro lill Hull, sami det för della förelags utförande bildade bolag erhållit E. K.
Det är ganska riktigt, att jag haft det omdöme Grefve Frölich citerat, men i ett helt annat sammanhang. Frågan var då om nyttan af Collegiala former, och jag yttrade mig om öfverflödigheten af våra CollegiiRåd, emedan jag ansåg Kamreraren eller Secreteraren, som i alla fall måste taga kännedom af hvarje mai, vara bättre föredragande och jemväl bättre afgörare, än Råden, som vid beslutets fattande måste ånyo läsa sig in i handlingarne. Jag utgick då från det syftemålet, att indraga en myndighet, som jag ansåg öfverflödig; men att, der man har tvänne myndigheter, sätta den lägre till controll öfver den högre, en sådan sottise har jag aldrig yttrat. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence framställda proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Herr von Schulzenheims förslag till redaction af senare delen uti ifrågavarande moment. Ropades åter Ja och Nej. Grefve Frölich begärde votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog härefter följande voteringsproposition. Den Den ag Januari] e. m. 207 l)en, som instämmer i den gjorda anmärkningen, att senare delen af 5 §21110111. i den nya TryckfrilietsFörörd 11 ingen må erhålla följande lydelse: öfver skedd anmälan äge sökanden att, om han sä åstunda/', genast och kostnadsfritt erhålla Diariibevis, samt att denna anmärkning må,'såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, till ConslitulionsUtskollet hänvisas, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer herö ide anmärkning att förfalla. Hvilken proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan tre qvart till 7 eftermiddagen; och befunnos, vid voteringens slut, klockan tre qvart till 8 om aftonen, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 5g.
Skrifvelse N:o 145. 445 Ett sådant förfarande med Kronans jord syntes emellertid ej vara med föreskrifterna i 77 § Regerings-formen öfverensstämmande; och vid utfärdandet af alla dessa privilegier hade ej blifvit taget i betraktande landets för odling särdeles tjenliga beskaffenhet och icke heller att hvarken enskilde personers eller bolags kralter förmådde uppodla sådane rymder, hvilkas odlande kunde sysselsätta en hel befolkning under många årtionden. På det nu ej Kronan mätte gå i mistning af så stora och för odling nvtliga landsträckor, har hemställan skett att alla om jord och skogar inom Norrbottens län utfärdade privilegier, frihetsbref och resolutioner måtte varda till sin gällande kraft pröfvade, så alt hvad som ej med rätta innehades eller ej kunde försvaras, kunde till Kronan återgå samt (ill hemmans anläggning och uppodling användas. Af företedda handlingar hafva Rikets Ständer inhemlat, att, pä sätt sålunda uppgifvet blifvit, tid efter annan betydliga landsträckor till slockfångst upplåtits åt enskilda bruksegare eller bolag, dock med förbehållen rätt för E. K. Majit och Kronan att om de till nybyggen och odlingar tjenliga ställen särskildt förordna. De sålunda anlagda nybyggena lemna, enligt hvad samma handlingar utvisa, ej obetydlig afkastning och erbjuda rika tillfällen till odlingslägenheter samt hafva ymnig tillgäng på timmeroch kolskog. Utom förenämnde privilegier, afseende rätt till slockfångst för brukens och sågverkens bedrifvande, har upplåtelsen under frälsemannarätt af den privilegierade jorden tillkommit i ändamål alt befordra landets uppodling och hemmans anläggande uti ifrågavarande vidsträckta skogsmarker. Att likväl detta ändamål ej uppnås genom att åt enskilda bruksbolag upplåta ofantliga landsträckor, som allmänneligen komma att användas endast för befrämjande af brukens interessen, visar sig deraf att en mängd nybyggen, efter det deras anläggande beviljats, sedermera aldrig blifvit grundlagda. Alt mycken otillförlitlighet råder rörande omfånget af de äldre privilegierna ådagalägges af de i fråga härom uppkomne rättegångar samt af de vid pågående afvittringar yppade stridigheter angående rätt till grundläggandet af nybyggen.
Jag kan, utan farhåga att stöta någon, yttra mig så, som jäg nu gör, derföre, att jag tror, och nästan om hvar enda af mina Medbroder i detta Utskott vet, att han ej vill gå emot sin redliga öfvertygelse. Det är alltså till denna redliga öfvertygelses upplysande, innan den öfvergår till beslut, som jag täger mig den friheten att uppmana. Naturligt och ursäktligt lärer det vara, att jag, med den jag yttrat, ej tvekar att gå samtiden offentligen till mötes, och, i fall af behof, vänta rättvisa af en kommande tidepunkt. A, GSilverstolpe. Anförande till ConstitutionsUtskottets Protocoll den 30 Maj 1$l5 af Hr Munck af Rosenschöld. Jemte det jag i hufvudsaken förenar mig med hvad Herr Kammarherren Silverstolpe och.Herr Baron Baron Jacob Cederström anfört, får jag särskildt yttra följande: Frågan är icke nu, sorn Flerr Biskop Rosenstein påslår, om ett Ständ skall kunna tvinga eller påtruga de tre andra Stånden, att upptaga och afgöra förslag till ändring i Grundlagarna, utan frågan är, om de tre Stånden skola kunna tvinga eit Stånd att icke begagna sin i Grundlagen stadgade och nu yrkade rättighet, att få redan utredda och sedan förra Riksdagar hvilande förslag till förändringar i Grundlagarna upptagna och afgjorda. Ett Stånds rätt förhåller sig här till de andra Ståndens, som en Ledamots af ett Stånd till ett helt Stånds. En Eedamot kan väl ej påtruga ett Stånd något, men Ståndet äger ej rättighet att hindra en Ledamot att få én af honom i Laglig form gjord motion upptagen och afgjord. Jag anser Grundlagens föreskrift tydlig: att alla vid en Riksdag väckta och beredda Grundlagsfrågor böra vid den nästa afgöras. 81 §. af. Regeringsformen stadgar härom på tvänne särskildta ställen. På, första stället talas om de ändringar, som Constitutions - Utskott föreslår och föreskrifver, att Riksens Ständer icke må å den Riksdag, då Utskottet någon sådan förändring föreslår, utan först ~1 den nästföljande, derom besluta.
Men när så är förhållandet, måste det också vara såsom möjlighet alt förutse icke blott att modren till ett oäkta harn blir ulan hennes vilja eller vetskap i kyrkobok antecknadt, utan ock, hvad som kan leda till vida svårare följder, att modrens namn, till följd af falsk eller felaktig uppgift eller af annan orsak, blir origtigt infördt. Svårigheten och i vissa fall omöjligheten att vid ett långt derefter framträdande arfsanspråk, som vore grundadt på en dylik anteckning, förebringa den nödiga motbevisningen, ligger i dagen; och skulle på enahanda grund arfsanspråk efter moder få framställas jemväl af personer, som föregåfvo sig vara födda i hordom eller blodskam, funnes neppeligen för något enda sterbhus efter en qvinna, som hunnit öfver barnaåren, minsta trygghet för att icke lälska arfsanspråk af den nedrigaste och oförskämdaste art icke allenast framställdes, utan ock i följd af bristande juridisk motbevisning gjordes gällande. Efter min underdåniga förmening och om, såsom jag föreställer mig det vara i det remitterade förslaget afsedt, ett oäkta barns rätt att taga arf efter modren skall komma att bero deraf alt hon enligt anteckning i kyrkobok erkänt barnet, bör det fördenskull blifva nödigt att tillika meddela föreskrift om anteckningens ändamålsenliga verificerande, så framt icke hellre kunde stadgas alt den, för att i berörda hänseende blifva gällande, skall vara införd i kyrkoboken för den församling, der qvinnan är kyrkoskrifven.
Varm och klar sken vårsolen in genom dubbelfönstren, hvilkas rutor voro matta och grå efter den långa vintern. Krukväxterna stodo på fönsterbrädet och vände sina saftiga blad emot solljuset. Deras grönska var så frisk att den syntes genomskinlig. På divanbordet stod en utslagen hyacint, spridande sin vällukt kring rummet, och från den öppna förstugan sken en gullglänsande solstrimma in genom en springa i dörren. Vid ena fönstret satt en ung flicka uppkrupen i en gammal länstol, låtande solvärmen genomströmma sina maktlösa lemmar. För henne var våren någonting nytt och utomordentligt, ty hon hade legat sjuk det sista året. Hennes ansigte var magert, bredt öfver kindknotorna, smalt och hopklämdt nedåt hakan; munnen syntes bred, och ögonen voro allt för stora, onaturligt glänsande och med detta skarpa, begrundande uttryck, som så ofta medföljer en tärande sjukdom. Håret var kortklippt öfver hela hufvudet, tätt och vågigt som en hundfäll och bildade en mörk ram kring pannan. Detta ansigte var icke vackert, men det bar en pregel af individualitet, som man sällan finner hos så unga flickor. Hon var endast nitton år. Der satt hon ensam i tystnaden och såg ut på den smala bygatan, på hvilken i dag inga dranktunnor eller spanmålsforor skramlade förbi som om hvardagarne. Det var helgdag, och folket hade gått till kyrkan. Fångenskap — må nu vara i sjukrummet eller cellen — qvarlemnar alltid vissa spår, och om de icke framträda annars, skall man skönja dem i blicken. Det ligger i en sådan blick ett allt uppslukande begär, en omättlig åtrå; det är som ville den insupa sjelfva lifvet och magasinera det, antingen som skadestånd för det förflutna eller upplag för framtiden. I den unga flickans ögon syntes just något af allt detta, till och med under det hon betraktade den ointressanta bygatan, hvars makadamisering småningom hvitnade i solskenet. I helsans dagar hade det funnits något som hon älskat öfver allt annat; det var naturen.
Ridderstolpes förslag, så innebär det, att uppbörd först skall ske och sedermera restitution lemnäs genom pastor i församlingen. Jag hemställer till Hr Frih. huruvida det icke då vore enklare, om häradsskrifvare:! årligen till pastor aflemnade en förteckning på de personer, hvilka erhållit afkortning och att derom sedermera vid samma personers afflyttning från socknen af pastor å beviset antecknades? Frib. Ridderstolpe förklarade, det han medgaf lämpligheten häraf. Frih, Raab: Mig synes, att desse båda förslag hafva ett godt syftemål, men då jag icke tror, alt del 11. Ståndet efter en sä hastig pröfning är i tillfälle att besluta, hvilketdera af dem är det bästa, så hemställer jag, om det ej vore tillfyllestgörande, att de utlåtanden, som i anledn. af frågan här blifvit afgifne, åtfölja återremissen lill Bevilln.Utsk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härvid, att någon återremiss i detta ämne icke blifvit beslutad, samt hemställde derjemte lill Frih. Ridderstolpe, om icke Frih. ansåg bäst att ifrågavar. förslag upptoges såsom en motion', hvilken kunde få lill Bevilln.- Utsk. remitteras. Frih. Ridderstolpe: Min afsigt var, att Hr Gr. o. Landtm, ville inhemta det H. Ståndets tanka ang:de mitt förslag, samt att detsamma sedermera måtte få till Utsk. åtfölja. Hr Aminoff: Jag hemställer till de Hrr, hvilka begärt återremiss, om de ej skulle vilja derifrån afstå. Då saken i min tanka är tydlig och bestämd, enär det både vid mantalsskrifningen och å debetsedeln synes om en sådan afskrifning ägt rum, och då 84 Den 4 December f. m. dessutom det nu föreslagna sätt att gå tillväga blott skulle medföra bråk och besvär för pastorerne, som hafva nog mycket att sköta förut, så afstyrker jag hvarje förändring i den nuvar. redactionen af denna §. H. Ex.
I öfriga delar blefvo de af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet, N:o 11, framställda förslag till förändringar uti särskilda §§ af Regerings-formen och Riksdags-ordningen af Ståndet antagna tili grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. D. Föredrogos ånyo Konslitutions-Utskottets Memorialer: N:o 12, med förslag till ändring i 28 § Regerings-formen; N:o 13, med förslag till ändring af 52 § Regerings-formen och 24 § Riksdagsordningen, angående tillförordnandet af Bonde-Ståndets Sekreterare; N:o 14, med förslag till ändring af 11 och 15 §§ i Riksdags-ordningen, angående förrättande af Riksdagsmanna-val för Bonde-Ståndet; N:o 15, med förslag till ändring i 39 § Riksdags-ordningen, angående val af Ordförande r Utskott och andra Rikets Ständers delegationer; N:o 1'6, med förslag till ändring i 69 § Regerings-formen, angående behandlingen af Stats-Utskottets Betänkanden i vissa frågor; N:o 47, med förslag till ändring i 14 § Riksdags-ordningen, angående represeniations-rältigheten för Stockholm; och N:o 18, med förslag till tillägg vid 46 § Riksdags-ordningen, angående sammanträde af Riks-Slånden för gemensamma öfverläggningar, äfvensom, i sammanhang dermed, till ändring af åtskilliga §§ i Riksdags-ordningen och Regerings-formen. Dessa förslag blefvo, hvart efter annat, af Ståndet antagna till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. D. Föredrogos ånyo Konslitutions-Utskottets Memorialer: N:o 19, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 8, innehållande förslag till tillägg i 59 § Regerings-formen samt 27 § 1 mom. Riksdags-ordningen, angående Kongl. Maj:ts Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof.
Ehrenborgh så förträffligt anfört i både form och sak; ty om Hr Gr. o. Landtm, anser sig förbunden att föredraga alla tre §§• på en gång, så blir ett nej till hela förslaget en gifven följd, och jag måste då äfven för min del, önska detta nej; men om hvarje §. afgöres för sig, få alla meningar tillfälle att uttrycka sig. Jag ber nu att få fästa R. o. Adis uppmärksamhet på vigten af den i Ista, eller ig §. Då vi nemi. betrakta, huru liten juridisk insigt man i allmänhet har att vänta af Statsrådets ledamöter, och, med all vördnad för Konungen, vi möjligen äfven kunna hafva en Konung, som icke egnat sig åt juridiken, så skulle rättigheten till lagförklaringars utfärdande äfven utan inkomna förfrågningar vara, att åt Högsta Domstolen lemna en magt, som jag på det högsta måste motsätta mig. Frih. von Schulzenheim: Då jag begärde ordet, var det för att söka vederlägga en värd talares sednaste framställning rö - L) c ii 20 Mars. 385 rörande formen för föredragningen. Jag har häri blifvit förekommen af Frih. Gederström och ber blott alt ytterligare få fästa JR., o. Ad:s uppmärksamhet på de i 8i §. förekommande ord: Samtycka då alla RiksSt. till Konungens förslag (nemligen Konungens förslag i sin helhet), hegare de dag att på rikssalen få fi. St:s bifall dertill afgifva. Antaga icke RiksSt. samfäldt Konungens proposition (nemi. propositionen i sin helhet), vare den afslagen. Jag vill emedlertid icke vidare uppehålla mig vid frågan om formen, under förbehåll att framdeles dertill hafva öppen rätt, sedan Hr Gr. o. Landtm, behagat förklara, huruvida propos. å de ifrågav.
Konungariket Nederländernes Generalstater tror jag icke hafva nedsatt sin eller rikets credit eiler värdighet', för det de genom sin constitutionella fasthet omsider bringat den financiella bredan till en nyttig kris; men hvad Sverige år 1812, i afseende på sin utländska verkliga statsskuld företog sig, var deremot af en 20 H. 83 658 Den 2j Februari f. m, sädan natur, att vi icke än i dag, utan nied ånger och ruelse, kunna tänka derpå. Hr von Troil har, för det tredje, sett saken ur den synpunkt, att Utsk. bort hänvisa Ständerna på hufvudfrågan, hvilken skulle vara: om de skulle erkänna eller icke erkänna en, utan deras vetskap, uppkommen gäld? Hade Hr von Troil sagt: om Ständerne ville öfvertaga eller icke öfvertaga en skuld, hvari den eller de som disponerat anslaget iråkat, så hade uttrycket varit correet; men som väl eli deficit eller en brist, roen icke en skuld eller gäld uppkommer passivt eller af sig sjelf, utan förutsätter att någon person dervid activt skuldsatt sig, så leder nämnde uttryck af reservanten nästan till enahanda förvillelse, som den jag nyss förut anmärkt, den nemi. alt cabinettscassan — hvilken benämning den för tnig eljest gerna må bära — kan göra någon skuld eller låta någon "gäld uppkomma.” För mången, som fly g t ig t betraktar saken, kan detta anses för endast hårklyfveri; men här, om någonsin, är det nödigt att vi afväga hvarje ord med yttersta sorgfällighet i betraktande af det sätt, hvarmed man å andra sidan bemött oss. Ingen cl ist i nction, som är behörig och som kan göras, bör alltså underlåtas. Möjligtvis är det ock förmedelst denna distinction, som Utrikes Statsministerns ryktbart vordna skriftliga meddelande till Const.Utsk. kan förklaras; ty om en cassa icke i verkligheten finnes, utan endast är en namnficlion, så kan den ju icke hvarken tillförene, nu eller framdeles hafva gjort eller göra skuld?
De 23 husen skulle uppföras på mötesplatserna men de 75 hyras annorstädes, alltefter reg:tenas fördelning och läge. Jag har hört utom detta hus framkastas, att dessa arresthus äro onödiga, då vi hafva så många cell-fängelser; men denna tanke, att den ärlige soldaten skulle sättas in tillsammans med brottslingar, är så förhatlig, att den icke torde kräfva någod vederläggning. Enär det af Utsk:t afgifna förslag leder in på den väg, K. M. i Dess Nåd. Propos. afsett, och det i detta fall är en högt efterlängtad fördel att det gamla straffsystemet må kunna förändras, vare sig ock blott till någon del, och då det af Utsk:ts Betänk, kan synas betänkligt, om R. St:r skola bifalla det af K. M. begärda anslag, tvekar jag icke att anhålla om bifall till Utskzts förslag. Gr. Mörner: Det lärer väl hädanefter som hittills komma att inträffa, att om en soldat, då han icke är i tjenstgöring, begår en förseelse, så straffas han derför likasom hvarje annan medborgare; och saknar han tillgång till ådömda böter, så får han undergå sitt straff i cellfängelset. Han far också icke så illa der, och kommer ut derifrån aldeles oförderfvad, då det nemi. är brottet, och icke straffet, som stämplar brottslingen. Den 26 Mart e. m. 331 Kan åter en soldat således komma att i cellfängelse undergå straffet för en förseelse, så vet jag icke, hvarför icke denna befintliga lokal knnde användas äfven vid ett annat tillfälle. De 75 lokaler, som äro föreslagna att förhyras, räcka för öfrigt icke till för att låta hvarje kompani få sin särskilda arrestlokal, då nemi. kompaniernas antal lärer uppgå till omkring 200. Hr Reuterskjöld: Hegar soldat, som icke är i tjenstgöring, någon förseelse mot allmän lag, så får han naturligtvis umgälla den på samma sätt, som andra medborgare.