Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summa 298,317:39.10. 275,114: 37. 7. Det i förra Revisionsberättelsen omnämnde, af Kongl. Stats-Kontoret afgifna, förslag till nytt Reglemente för Mynt-Verket beror ännu på Kongl. Maj:tso nådiga pröfning. Å Kongl. Myntets skuld till Rikets Ständers Bank för myntnings-kostnader, 40,000 R:dr, äro under år 1845 afbetalda 24,000 R:dr. År 1844 hafva blifvit myntade: Enkla Dukater 946 stycken. Hela Specie-Riksdalrar 88,480 „ Transport 89,426 stycken. — 46 — Transport 89,426 stycken. Kopparmynt: 2 skillings-stycken » 1 skillingsdito >? a/s skillingsdito 271,224 Vs skillingsdito 375,984 Y) */« skillingsdito 635,040 Summa 1,640,690 stycken. Ar 1845 besteg myntningen sig tift: Enkla Dukater stycken, Hela Specie-Riksdalrar Y) Halfva Dito ' . Sextondedels Dito n Kopparmynt: 2 skillings-stycken 1 skillingsdito Vs skillingsdito Y) Vs skillingsdito ‘/o skillingsdito 71 Summa 983,502 stycken. Räkenskaperna utvisa icke antalet af de under årets lopp utlemnade medaljer och jettoner, lika litet som upplysning af dem kan vinnas om beloppet utaf Mvntmästarens inkomst för desammas preglande. Kongl. Reglementet den 30 April 1835 stadgar likväl uti 73 och 74 §§:ne, att lösen för medaljer och jettoner, hvilka af Mvntmästaren efter fastställd tariff utlemnas, skall utaf denne aflefvereras till Kamreraren, som beloppet i räkning redovisar, hvarefter behållningen å inkomsten för medalj-tillverkningen, sedan omkostnader för dagsverken, materialier m. m. afdragits, tillfaller Myntmästaren.
Så fålePeé menniffan arDetar för fig, arDetar pott ätt mera för Det 0ampä(le pott tillhörer. ®å 2fag för fttart ett fjcrDeDelé årfjunDraDe tillDafa Defmor (£Dra 0runDlagar, pttraDe ^ag tilt Stifetö 0täuDer: att Det icfe enfamt mar miDDen af en 0tat, forn utgjorDe Dep pprfa ocp Dep fjelfpäitDigpet, utan ocf Dep lagar, Dep pattDel, Dep arDetépit, ocp framför allt Dep National» anDa. upprepar nu för (£Der Depa fanttingar. -Öfmerenöpämmelfett emellan btitta ocp €Dra åftgter par åt gäDer» neölattDet DereDt Det DiDepålfna lugn ocf) Den oftörDa orDnittg, pmarö fruf* ter Det unDer mera än £må od; £jugu år fFörDat. 0jelfpänDigpet, freD ocp mänjfapliga förDinDelfer i Det pttre; jftlfpet ocf) laglpDnaD i Det inre; fåDan är Dett tafla, font De ^örettaDe Nilena 0merige ocf) Norrige nu för Europa frampälfa. ^jag neDfalfar öfmer (£Dra arbeten Den $llfömägttgeö mälffgiteffe, ocf) ^ag förDlifmer (£Der, 0oDe herrar ocf) 0men(fe SNän, alfe fantteli» gen ocfj pmar ocp en i fpttnerpet, nteD alf -fottgl. NåD ocp pntteff ffäD* fe mäfDemågett. 4Jeit tiPerpmP af nära fpra år, forn förflutit febart
När det nu visar sig att ingen af de förmenta olägenheterna af den förslagna förändringen är grundad, och härtill kommer att den pröfning, som hos K. M. förssiggår, icke kan vara så noggrann och icke kan ske så väl som den, hvilken komme att ega rum vid underdomstol, är det då icke allt skäl att till dessa domstolar förlägga dessa ärenders afgörande? Gr. Sparre: Den siste värde talaren har sagt att LagUtsk:ts yttrande i afseende å förev:de motion skulle innefatta Den 14 Pebrnsri f. m. 407 ett ordrytteri. Jag frågar på hvem detta yttrande bäst träffar in, antingen på Utsk:t eller den värde talaren sjelf. Han grundar egentligen hela sin argumentation på den omständighet, att det ena blifvit satt framför det andra, men då motionären i sin motivering icke yttrat ett ord mera till förmån för det ena förfaringssättet än för det andra, eller hvarför han anser lämpligare att pröfningen icke sker hos H. M., torde det vara temmeligen likgiltigt i hvilken ordning de olika förfaringssätten uppställas. Hvad motionären ansåg behöfligt, var ett tillägg till lagen för en kasus, för hvilken han ansåg bestämmelse saknas. Jag anser i likhet med flertalet af dem, som yttrat sig i ämnet, Utsk:t formligt förhindradt att göra ett sådant förslag, som den siste talaren påyrkat. 33:dje §:n 11. O. säger: »Lag Utsk:t eger att utarbeta de från R. Stms plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän civil-, criminaloch kyrko-lag, samt upptaga de i sådana ämnen R. St:r meddelade Konungens Propos:r, eller i R. St:r plena väckta frågor.»
Vid genomgåendet af dessa, hafva Utskotten funnit, att blott en ringa del af deri framställda anmärkningar egentligen träffar sjelfva Betänkandet, såsom väsendtligen endast inskränkt till granskning af det uppgjorda förslagets detailer och dess öfverensstämmelse med förra Ständers i detta hänseende underdånigst framburna önskningar; men att deremot de flesta Stånds-Ledamöter, som i ämnet yttrat sig, åter upptagit till pröfning och bedömande, huruvida den föreslagna förändringen är af behofvet påkallad, och om nyttan och värdet deraf så öfverväga de från dess antagande oskiljaktiga olägenheter, att delta bör önskas och bilt, till Jl.-St. Prot. 1828 ock 1829, 7 Sami. 2 Ajd-, 3 Band. 7:de Baft, t a Lags. Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti. N:o 72. tillstyrkas. Denna piöfning har i allmänhet fört till det resultat, att man ansett det ifrågavarande förslaget helt och hållet böra förkastas, samt bristerna i nu gällande Författning, rörande Rikets Mått, Alål och Vigt, lämpligast kunna alhjelpas genom blotta afskaffandet af rymdemålets och vigtens närvarande mångfald. Utskotten, som härigenom blifvit återförda till nära den punkt, hvarifrån iSaS års Ständer utgått, finna sig således nödsakade att å nyo företaga en undersökning, hvilken de ansett genom samma Ständers bemödanden och åtgärder vara fullkomligen afslutad. Till följd häraf komma de anmärkningar, som äro af allmännare beskaffenhet och väsendtligen åsyfta ingen ting mindre än förslagets ogillande i allo, att i främsta rummet till besvarande upplagas; och sedan Utskotten derefter bedömt värdet af de förslag till partiela förbättringar i vår närvarande Måttförfattning, hvilka blifvit erbjudna såsom ersättning i den förkastade Stadgans ställe, skola slutligen de erinringar, som, med bifall till förslaget öfverhufvud, blifvit gjorda vid dess detailer, och Utskottens deråt lemnade handläggning, blifva föremål för deras ytterligare pröfning och utlåtande.
Utsk. bade väl kunnat, likasom revisorerne, omförmäla dem; mendet hade destohellre boil underlåta att, några månader efter riksdagens början, anlita Coust,Utskts handläggning af denna sak, som detta redan ifrån begynnelsen antagit sig densamma. Riktigheten af mili öfvertygelse att StatsUtsk. härutinnan gått för vida, har numera blifvit bekräftad genom Gr. Anekarsvärds yttrande, att '’det ingalunda åligger StatsUlsk. att utsofra regeringsmaktens dolda handlingar.’'’ Alt StatsUtsk. allena skulle vara okunnigt 0111 hvad Coust.Utsk. gjort för deras framletande, och hvilket många riksdagsmän för öfrigt kände, kan svårligen antagas. Snarare synas begge Utsktns samtidiga skrifvelse!- lill Hofcancelleren i samma ämne antyda Utsktns samverkan. Hvarföre, 0111 ej för alt inträffa på samma dag med Consl.Utsk:s skrifvelse, til I brag te StatsUlskts äldre förfrågan 6 dagar på vägen mellan Riddarholmen och K. slottet? Likasom cabinettscassan sysselsatte StatsUtsk. innan det granskat revisionsberättelserna, så sysselsatte lion Coust. Utsk. innan det hunnit genomläsa Slatsrådsprottn. Ehuru detta genast fick veta alt något ministeriel! prot. 0111 hennes skuldsättning icke lanns, oell ehuru Utsk. sjelft ej heller påträffade något annat olli den saken, så öfverlemnade Utsk. henne likväl till Just.ombudsmannen. Hvilken befogenhet hade Utsk. dertill, enär både 106 §:ii Reg.F;n och 29 §:n Riksd.Qrdn. säga: ”Finnér Utsk. af dessa prot. då skall Utsk. ställa en sådan under tilltal” etc. Nu fanns icke en gång något prot., och likväl ställde Utsk. 3:ne rådgifvare under tilltal.
Preste-Sl:s Prot. d. 19 Juli 1854. Borgare-St:s Prot. d. 19 Juli 1854. Bonde-St:s Prot. d. 22 Juli 1854. Förslag lill ändringar i Grundlag arne. 7 2 Förslag till ändring i SS § Regerings-Formen, angående rättighet Jör Konungen att till vissa beställningar utnämna äfven bekännare aj annan troslära, än den rena Evangeliska. Kegcriiigs-Foruien. Konungen eger att i Siats-Rådet utnämn» och befordra infödde Svenske Män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana hittills egt rum. Konungen vare likväl obetaget, att, efter vederbörandes hörande, eller uppå deras framställning, till Lärare-befattningar vid Universiteterna, de Theologiska Läraretjensterna likväl undantagna, såsom ock lill Lärare och andra beställningar vid andra Inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till Läkare-belältningar, kalla och befordra äfven utländske Män af utmärkt förtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna. Likaledes inä Konungen kunna uti Militära Embeten nyttja utländske Män af sällsynt skicklighet, men icke til! Kommendanter i Fäslningarne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke pä deras börd. Till Civile Embetsman inom Riket och till Domare må sådane Män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran. Hvarje Departements-Chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån Embeten och Tjenster, vid de Verk och Stater, som under Departementet höra. 28.
Afven om andra personer, höra till styrelsen, sä vet man, att allmänheten fruktar fogden och icke vill ligga i delo med honom. Del förhåller sig pä landet såsom det står i visan : ”Länsman och fogden den må du ej reta”, fördenskull anser jag del vara bäst, alt skolornas medel ingå tilt landtränteriet och all de derifrån uttagas. R. o. Ad. biföll Utsk:s uti förevar, punkt gjorda tillstyrkande. 14:de punkten, ang-.de väckt fråga om funnen för skolstyrelser nes reqvisitioner af influtne statsmedel; 15:de punkten, ang:de skolbarnens undernisning i vapenöfning, krigslagar och reglementen; samt 16 punkten, ang:de viickt fråga att af skoleafgiftsmedlen må bestämmas arfvoden till traktamenten åt lärare i vapenöfning och slöjder. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemställt. 17:de punkten, ang:de Hr Harn mar hjelms förslag, i fråga om serskild undervisning för flickor. Hr Hammarhjelm, anförde skriftligen:
Då var Elfve-konungens makt till intet, och jätten grep de begge flyktingarne i sina klor. När han så kommit åter till gården, lät han kasta vallaren i en mörk håla, väl femton famnar under jord; men prinsessan sattes i sin jungfru-bur, och vaktades noga att hon icke skulle undkomma. Svennen låg nu i fånga-tornet, och var illa till mods, att han icke kunnat frälsa konunga-dottern, och att han tillika förspillt sitt eget lif. Då rann honom i hugen hvad Elfve-gubben hade sagt: »om du tredje gången kommer i stor farlighet, bryt då sönder den lilla pipan, och jag vill hjelpa dig.» Såsom vallaren nu väl visste, att han aldrig mera skulle se dagsens ljus, tog han fram den lilla ben-pipan, och bröt henne i stycken. »God qväll!» hördes i detsamma en röst bakom honom. »God qväll igen»? helsade vallaren, och såg sig om. Då stod den lille gubben framför honom, och sporde: »hvad vill du, eftersom du kallar mig?» Vallaren svarade: ’jag vill frälsa prinsessan, och föra henne hem till sin fader.’ Nu tog gubben honom med sig, och de gingo genom lykta dörrar, och genom många präktiga rum. Slutligen kommo de uti en stor sal, som var uppfylld med allehanda vapen, svärd, spjut och yxor, af hvilka somliga lyste såsom blankt stål, och somliga såsom skärt guld. Gubben gjorde upp eld i eldstaden, och sade: »kläd af dig!» Vallaren gjorde så; och den lille brände upp hans gamla kläder. Derefter gick gubben bort till en stor jern-kista, och tog fram en dyrbar rustning, som blänkte af det klaraste guld. »Kläd på dig!» sade han; vallaren gjorde så. När nu svennen var klädd i full rustning ifrån hufvud till fot, band gubben ett skarpt svärd vid hans sida, och mälte: »det är förelagdt, att jätten faller för detta svärd, och på denna rustning biter intet stål.» Men vallare-mannen kände sig väl till mods i den gyllene rustningen, och rörde sig höfviskt, såsom hade han varit den yppersta konunga-son.
Som i den ort, hvarifrån jag är, man under innevarande år haft en beklaglig erfarenhet, om ett allt för lösligt förfarande vid anbefallandet af ifrågavarande lags tillämpning, så föranledes jag, med vördsamt anmälande af detta förhållande, hos Rikets Höglofliga Ständer hemställa, att, till förebyggande af flera sådana, allmänt ofördelaktiga händelser, ett lämpligt tillägg måtte göras i expropriations-författningarne. Tecknadt i några korta drag är saken denna : Under vintern i början af år 1861 företog sig ett på Ljusne-elf trafikerande, sig så kallande strömrensnings-bolag, som dock på sina ställen gjort mera skäl för namnet uppdämnings-bolag, och som i sjelfva verket utgöres af 3:ne trävarueller sågverks-bmag, som gemensamt flotta timmer, att i Jerfsö socken af vestra Helsingland anlägga, medelst duc d’albers och bjelklänsor, en större insamiingsbom för sågtimmer och bjelkar, en mil nedefter det stora, 4 mil långa, stilla framflytande segelbara vatten, som den härstädes mestadels till sjöar utvidgade Ljusneelf formerar under dess lopp genom socknarne Jerfsö, Undersvik och Arbrå, utan att s. k. bolaget dervid frågade om tillstånd hvarken jordoch strandegare eller Konungens Befallningshafvande i länet. Denna bombyggnad, som i sin utsträckning efter länsorna upptager öfver en half svensk mil, är lagd: l:o tvärs öfver den stora grenen af Ljusne eif vid början af s. k. Tefsjön, hvarest elfven är minst cirka 4,000 fot bred, endast med lemnande invid ena landet af en liten, för allmänna båtfarten och trafiken, högst otjenlig och endast genom läng omväg åtkomlig öppning, af cirka 60 ä 70 fot; 2:o helt och hållet öfver en annan och mindre gren af elfven, det s. k. Glåmsundet, och 3:o likaledes helt och hållet öfver samt längs efter elfvens tredje gren, det så kallade Kossholms-sundet, hvarigenom bommens länsor äro utdragna till sydligare delen af Tefsjön.
Electoraltackor bör lemna landet i afkastning af Ullförsäljning, oin de ändamålsenligt behandlas, inom loppet af i5 år, då för hvarje kreatur beräknas 3 © ull till endast i R:dr 16 sk. B:co per @. Larn som födas hvarje år. Ullens försäljningsvärde. Årsberäkning. Tackornas antal. TackLam. GumsLam. Utdrag af en dylik beräkning öfver Grefve Lerkas Schäfferi Lerkenborg på Seland, tagen ur en Dansk hushålls-Tidning. Naturligtvis är det ej min mening, att desse lån skulle till livar och en utlemnas, utan CommerceCollegium skulle hafva tillsyn deröfver, att de blifva använde till bestämdt ändamål, och derföre taga vederhäftig borgen. Den calcul jag uppgjort bevisar, att, om 10,000 får blefvo införskrifne, borde inom i5 år landet hafva 248,000 och de lemna en behållning af mera än 4 millioner Riksdaler. Då har jag ej tagit högre värde på ullen än 1 R:dr 16 sk. B:co *) En Rbd. svarar mot 1 R:dr 1a sk. Btco. 9f Den 9 Februarii f. m för hvarje skålpund, ehuru jag likväl fått mera betalt. Till stöd för denna calcul åtföljer ett utdrag utur en Dansk Hushållstidning, sorn visar, i hvad skick Grefve Lerkas Schäfferi på Lerkenborg är. Yi hafva för få enskilte resourcer att kunna använda på denna näringsgren. Jag har nedlagt stora summor derpå, och ej kommit längre än till hvad ganska ringa Pächter hafva i Tyskland; de äga ofta mer än 1000 får. Tullkammarens i Ystad bevis åtföljer, att jag införskrifvit 447 sådane, hvilka kostat mig circa 16000 R:dr, hvilket jag velat nämna till bevis, att det är svårt för en mindre bemedlad jordbrukare, att af enskilte tillgångar i denna väg åstadkomma något betydande resultat. Grefve Horn, Claes Fredrik:
Så tror jag, att äfven Konungar kunna hafva enskilda förtrogna, ulan att dessa derföre utöfva något inflytande på regeringsärénderna, i hvilket motsatta fall klandret endast afser det förhållande, att dessa vänner icke inkallas i Rådkammaren. under samma constitutionelia ansvarighet som de öfriga rådgifvarne. Man har sagt, att det, endast är genom af tidningarna framställda farhågor, som den missbelåtenhet uppstått, hvilken till och med Hr Th am medgifvit hafva funnits före riksdagen; att den uppkommit genom de många projecter, hvarmed tidningarna uppskrämt allmänheten. Hvad projecterna angår, hemstäljer jag, om farhågorna icke öfvergått till verklighet, och om missbelåtenheten i någon man kunnat minskas efter emottagandet af de K. propostna i början af riksdagen. För mig voro dessa åtminstone ganska förvånande, fastän jag var beredd på rätt mycket. Jag tror åtminstone, att sedan man Jäst Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof och dervid erinrat sig de löften om tillräcklighet och hushållning, som förra riksdagen vid anslagens beviljande afgåfvos, missbelåtenheten och förvåningen snarare till än aftagit, och jag har ej i offentliga blad sett framställda några farhågor utöfver hvad erfarenheten visat vara sanning både vid denna och föregående riksdag; tvärtom har mycket mera klandervärdt i verkligheten tilldragit sig, än af journalismen blifvit framdraget, och säger den någon gång för mycket i småsaker, så säger den oftare mycket för litet i de stora sakerna. Men jag tror, att missbelåtenhetens grund ligger mycket djupare. Svensken fordrar, framför allt rättvisa; han fordrar aktning för domaremagten och de embetsman, han skall lyda; han är laglydig, men han älskar tillika friheten. Det är således, efter min öfvertygelse — och jag uttalar den öppet —, måhända i främsta rummet b efo r d r i n g ss y s t e m e t, sorn är den hufvudsakliga orsaken till missbelåtenheten. Jag vädjar till hvar och en, som med uppmärksamhet på de sednare tiderna följt detta system, huruvida det kunnat väcka Den i Juli e. m. 9^ annat än missnöje.
Hos H. R. o. A.j Hr v. Hartmansdorff, Aug.,\ afseende på Statens Pensions-anslags öfverflyttande till Arme'ens och CivilStatens PensionsCassor, anmärkt såsom i hans tanka origtig den åtgärd, att, i stället för K. StatsContoiret allena, åt Myndigheter, som icke voro Statens, utan af enskilte Delägare utnämnas och erhålla Decharge, öfverlemna förvaltningen af Statens Medel; hvilken anmärkning åter Herr af Billberg, J. P., icke ansett grundad. Utskottet, som anser lämpligast, att, på sätt som stadgadt blifvit och nu iagttages, ifrågavarande PensionsAnslag, i enlighet med de derför Utfärdade Reglementen redovisas af de Verk, åt hvilka förvaltningen af Delägarnes enskildte fonder och bidrag jemväl blifvit uppdragne, kan så mycket mindre godkänna ofvanberörde anmärkning, som Pensioners utbetalande dels från K. StatsContoiret och dels från de enskildta Cassorne endast skulle medföra omgångar och olägenheter för Pensionärerne sjelfve samt tillskynda K. StatsContoiret och dess inskränkta TjenstemannaPersonal en betydlig tillökning i dess förutvarande många göromål; af hvilka anledningar Utskottet icke finner skal, att till R. H. St:rs bifall föreslå någon ändring i afseende på speciella utbetal - Betänkanden, N:o 2/[g. un talningar af de bidrag, sorn Armecns och CivilStatens PensionsGassor frän StatsVerket meddelas. 2:0 Inora V. BorgareStändet är af Hr Eckerman. yrkadt, att bestämdt bör föreskrifvas, huruvida granskningen af Arme' eds Pe nsionsCassas förvaltning bör af It. Skirs Revisorer verkställas eller ej, på det frågan derom ej på deras godtyeko må bero och olika förfarande vid serskildta Revisioner äga rum; hvarjemte hos H. BondeStåndet RiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson anfört, att Utskottet borde föreslå bestämda föreskrifter om Revisorernes åliggande i afseende på samma granskning.
• som älska er! “ La Valliére svarade blott med sina tårar, konungen förde henne i triumf från fristaden och bad drottningen hädanefter betrakta henne såsom en flicka hvilken. för honom var dyrbarare änlifvet .. “ Ja “, svarade Henriette med den ironi, som svartsjukan ingaf henne, “ jag skall behandla henne “ comme une fille å vous “. Mademoiselle de La Valliére presiderade under Ludvig XIV: s mest lysande period, då han under freden tvungit ' sjelfva påfven att ödmjuka sig inför hans person, och då Europa darrade vid ljudet af hans krigstrumpeter. Men då hon skänkte konungen det tredje barnet i ordningen (gref-ven af Vermandois) voro hennes behag förstörda. Konungen vände sig nu till en ny tjuserska, och bemötte Mademoiselle de La Valliére med denna kalla grymhet, hvarpå man i hans lefnad finner flera andra exempel. I slottet fans en liten spansk hund, som var känd under namnet Malice; då konungen en dag gick igenom La Valliéres våning, för att komma in i Madame Montespans, tog han hunden och kastade den åt sin f. d. favorit med orden: “ Se här, Madame, detta är ert sällskap! “ Och utan att till-lägga ett enda ord gick han nu in till Madame de Monte-span, som väntade honom. Vi komma nu till frågan nr 2: om dekadansen. Ludvig XIV tog sig det orådet före att kasta i Bastil-jen dem, som röjde Versailles ’ mysterier, och hans tillväga-gående manade senare monarker till efterföljd. Konungens förhållande till La Valliére blef för allmänheten bekant genom den tappre grefve Bussy-Rabutin, som då krigslarmet slutat fördref tiden med att skrifva “ anecdotes amoureuses “. Med en soldats oförskräckthet afslöjade han hofvets hemligaste galanterier, i sin “ Histoire amour mse des Gaulesw. Hans fionorarium blef Bastiljen. Dit kom med tiden ock, för näsvisheter om de högt uppsatte, en viss hr Arouet, ung och oberömd.
det mätte ske i sammanhang med frågan om Bank-lag, emedan lagstiftning för Banken nöd vändigt måste vara uppgjord, innan man beslutade om det reglementariska för Bankens förvaltning och lånerörelse. Utskottets uti 29 punkten gifne tillstyrkan, att Bankens vinst må, från Riksdag lill Riksdag, förblifva under dess Styrelses disposition, så att Rikets Ständer ej må ega förordna om användandet af annat, än verkligen i behåll varande öfverskott å Banco-vinsten, innefattar allenast förnyandet af en vid Banco-Verkets första organisation fastställd grundsatts, uti 74 punkten af Sveriges Rikes Ständers beslut och förordning om Banken i Stockholm, den 22 September 1668, med följande ord: ”Den gevinst, som Gud af detta Verket förlänandes varder, samt ”ock den bekostnad, som derpå årligen uppgår, skall uti en serdeles ”sluträkning föras och balanceras. Och lära Riksens Ständer, som, un"der Kongl. Majrts Nådigste protection, dess handhållande och försvar ”sig uppå tagit häfver, öfver bemälde salderade gevinst sedan disponera, ”sorn det med Kongl. Majrts och Fäderneslandsens heder och nytta till "publicos usus bäst kan användas.'’ Enär det varit afvikandet från denna grundsatts, som föranled t den oreda i Rikets penningeväsende, hvars afhjelpande nu utgör föremål för Rikets Ständers omsorger, samt, efter Utskottets öfvertygelse, ett af de förnämsta stöd för hela realisalions-företaget skulle undanryckas, om denna grundsatts ej återställdes i sin hela stränghet, hade Utskottet ej väntat, alt inom Riks-Stånden någon röst skulle böjas emot Utskottets förslag i denna del, och kan ej tillstyrka ett anliciperande af Bankens vinst, hvarigenom den bana å nyo skulle öppnas, som redan fört lill förstörande af Rikets penningeväsende.