Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nöja flickorna sig med ringare aflöning — kanske hälften eller en tredjedel mindre, än man ansåge sig kunna bjuda bröderna — så giuge naturligtvis, under nu rådande system, systrarna som segrare ur denna konkurrens. Men så » segerns » följder för familjen? Dessa blefvo ju först och främst en betydlig minskning af den inkomstkälla, som med skäl kunnat påräknas till stöd för det gemensamma hemmet, i fall sönerna fått de sökta platserna i stället för döttrarna, hvilka nu icke ens kunna draga sig sjelfva fram medels den usla ersättning, de få för sitt arbete. Äfven den mest fanatiske ifrare för könens likställighet lär väl ej kunna förneka det faktum, att en yngling, vore han än ett mönster i alla menskliga dygder, dock är kostbarare att underhålla i hemmet än en flicka. Hvarje mor, som sjelf skurit en brödkaka, hvarje far, som betalt skomakareoch skräddareräkningar, känner skilnaden i denna sak. Dertill kommer, att då fattiga föräldrar ha grufligt svårt att sysselsätta sina s. k. skolbildade söner i hemmen, så faller det sig deremot lättare att skaffa hemarbete åt ett par döttrar med liknande bildningsgrad. (Ja, ja, jag vet nog, att gossar ha två händer och tio fingrar liksom flickorna, och jag instämmer gerna i den önskan, att pojkar finge lära bruka sina fingrar till diverse handarbeten, och att de hade mycket bättre af att t. ex. lära sig sticka och stoppa strumpor än göra åverkan på skolbord, bänkar eller lefvande träd, för att ej tala om ännu svårare odygder. Men jag kan ändå ej vänja mig från den tanken, att ynglingar och flickor, i allmänhet taget, hafva något olika böjelser, anlag och framtidsdrömmar.) Der ett par döttrar samla sina krafter, för att med sina medel finna någon inkomstkälla, der gripas sönerne af missmod, liknöjdhet eller bitterhet. Det agg, som mannen ute i lifvet fattar till den med honom konkurrerande qvinnan, är en fortsättning af syskonkriget inom hemmen, och intet krig är mera förödande för det gemensamma fäderneslandet, än striden om mannens och qvinnans särskilda intressen, hvilka j u måste vara gemensamma.
Han satt med en slocknad cigarrett i mungipan och läppjade då och då på sitt glas. Det blef midnatt; gasen skrufvades ned, och kaféet låg tyst och förstämdt i half belysning. Tomas tyckte sig plötsligt känna, att någon betraktade honom, och såg upp. Ja, mannen med ryggtaflan hade vändt sig om och betraktade honom uppmärksamt med två pepparbruna ögon, i hvilka dolde sig ett halft löje. Tegelhandlaren – tegelhandlaren Tomas fattade Mortimers hand och reste sig hastigt. »Godnatt,» sade han. »Jag är sömnig.» Tomas och Märta träffades icke vidare. Det gick öfver en vecka, utan att han hörde något från henne, och han kunde icke besluta sig för att skrifva. Hon upptog heller icke längre hans tankar helt och hållet; han märkte det själf, och det förvånade honom. Han gick som i dvala: framför honom och omkring honom var en öken af grå likgiltighet, och likväl kände han, att det snart måste hända något. Det var ett tillstånd, som erinrade honom om en dröm han ofta hade haft som barn: han stod på ett järnvägsspår och såg tåget komma långt borta i en kurva, han hörde det brusa och rassla och såg det närma sig och blifva större och större, och han stod kvar förlamad och kunde icke röra en lem. Men han lefde som förut och lät tiden gå som den bäst ville. Så en dag kom ett stadsbud med ett bref och ett smalt, aflångt paket. Han bröt brefvet och läste: »Tomas! Ja, det är slut. Ha vi icke vetat det länge? I morgon med aftontåget reser jag till Norge med mamma, och vi veta icke när vi se hvarandra härnäst. Jag tycker att det är underligt. Jag måste resa långt bort och gömma mig; då har jag säkert gjort något mycket illa. Vi ha ju ofta talat om det, du och jag, och du har så många gånger bevisat mig klart och tydligt, att vi gjorde rätt. Minns du, att vi ofta talade med hvarandra om det? Det var alltid jag, som började med det, ty jag var alltid orolig, när jag var ensam, ja alltid, om jag också var glad och obekymrad, när vi voro tillsammans.
Riksdagsordningen föreskrifoe sätt, omröstning borde ega rum, till uteslutande af någon bland Högste Domstolens Ledamöter, samt att denna votering utfallit med 18 Ja mot 29 Nej ; i följd hvaraf Nämnden ansett Högste Domstolens samtlige Ledamöter böra vid deras Embeten bibehållas. Prölocollet ladea till liandlingarne. 64 Prat. Utdrag den 18 April l8ag* Den 18 April i82P* Från Högvördige PresteStåndet. S. D. Till undvikande af tidsutdrägt genom missförstånd af Presie-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 13 innevarande April, rörande Utlemnande af ioo.ooO R:dr Banco» till Götha-Canal-Directions disposition, och utan att ändra sitt samma dag fattade beslut i hufvudfrågan, fann Ståndet för godt att jemka ordalydelsen af nämnde ProtocollsUtdrag till närmare sammanstämmelse med de från Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Välloflige Borgare-Ståndet ankomne Protoeolls-Utdrag i samma ämne, så att Ståndet förklarar sig hafva bifallit, att ofvannämnde Summa 100,000 R:dr Banco genast af Riksgälds Contoiret skall utlemnas, under vilkor, att Canal-Directionen blifvet Kongl, Maj:t och Rikets Ständer ansvarig för medlens användande till Canalarbetet, och Bolaget för deras återbetalning, om så påfordras, på sätt Rikets Ständer framdeles må för** ordna, Fria Prot. Från Högloft. Ridderskapct och Adeln» S. D. Sedan den i 103 §. Regeringsformen och 64 §. Riksdagsordningen stadgade om-; röstning öfver Högste Domstolens Ledamöter nu mera blifvit verkställd, fann Ridder^ skåpet och Adeln för godt anmoda Expeditions-Utskottet, att uppsätta en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t med anmälan, det Högsta Domstolens samtlige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kall bibehållne, fe S. D.
Då nu, under nämnde förutsättningar, brutto-tulluppbörden skulle komma att ökas med jemt det belopp, som de tillagda afgifterna tillsammans utgöra, nemligen 1,865,730 R:dr, och då städernas tolags-ersättning, enligt förslaget, skall ökas med 5 procent af de belopp, hvarmed tull-uppbörden ökes, så kommer ju Staten att, utöfver den beräknade ersättnings-summan, få betala tolag ej allenast för handelsoch sjöfarts-afgiften med 37,500 R:dr, utan äfven för tolagen sjelf med 40,786 R:dr eller tillsammans 78,286 R:dr Riksmynt årligen, hvilken summa således blefve en ren årlig skänk af Staten till stapelstäderna, och hvaraf endast Stockholm och Götheborg skulle få hålla till godo med den lilla summan af cirka 30,000 R:dr hvardera. Yi skola nu se till, huru resultatet utfaller, om beräkningen uppgöres med afseende å redan medgifven tullfrihet för stångjern vid export och med antagande deraf, att de väsentligare lifsförnödenhets-artiklarne m. m. blifva tullfria, samt med förutsättning, såsom i förra punkten, att import och export af tullpligliga varor förblifva oförändrade. — Artiklarne sill och salt äro visserligen nu af Utskottet föreslagna att draga tull, men de äro dock båda af Kongl. Maj.t föreslagna tullfria och det må för öfrigt väl anses böra finnas skäl till den för - 102 Bevillnings-Utskottete Betänkande JVS 10. modan,att åtminstone sillen billigtvis bör blifva tullfri vid samma Riksdag, som osten till bränvinsbordet föreslagits att blifva det. Enligt Utskottets förslag till tolags-reglering skall, då tull-uppbörden i någon stad understiger den summa, hvartill medium af samma uppbörd under åren 1853,1834 och 1833 uppgått, tolags-ersättningen till staden minskas med lika många procent af tull-minskningen, som den för staden beräknade ersältnings-summan utgör af den tull-uppbörd, som i medeltal vid stadens tullkammare influtit under de ofvannämnda åren.
Med förhastande eller med illfta, utan med Åsidosättande af alla cnskillda afsigtek, gW MensaMt arbeta pä Fäderneslandets räddning. Pä» minnen Eder, at Tre millione^ meuniskors wäl ankommer pä Edert beslut! Da Ä erbruket i wanmagt, idogheten och näringarna aftynaoe, anropa Eder om hjelp, kunnen I wara döfwe wid deras röst? kuuneN I tilstänga Edra hjertan wid Fäderneslandets nöd? lunnen I offra dest sanna wäl ät enskillv snikenhet och winningslystnad? Nej, Sweriges församlade Ridders» och Adelsmän, nej, etter bedrar jag mig pä Eder wishet!! l Herr V 6 n KlgueidioA, klent-ie solizn, yttrade sig ftrifteligen salunda: Jag bestrider intet, at ju Hemliga U. skottets Betänkande och krcsteL til Riksgälds -^Sedelstockens realileranäs kunde jämnkaS och förbättras i wista omständighster; men dä as flera Utkomna krsjeÄsr i detta ämne, detsamma inträffar, sch 67- dch Riksens Stander icke kunna undandraga fig ffyldigheten at Uonorera Riksgäl-ds-Sedlarna, sä bifaller jag) för min del, hwad Utskottet hemställt och det sa mycket häldre, som Kongl. Maj:t i Räder förklarat Sig nöjd med antagandet af denna kealilätions-plan samt nadigst försäkrat at äfwen Sjelf willja befrämja och bidraga til kealilationen., Jag får tillika ödmjukast hemställa, at uti för» Ludet om öfwerflödigt SilfwerS nyttjande, allt guld, utom ur och ringar, Hederstecken samt det, som af Kongl. Hofwet och käilimiren nyttjas, Hven til bruk ma förbjudas och hwarom underdånig anhällan hvS Konungen kunde ske.
Men, om detta icke skulle vara möjligt, så borde Staten lemna allt det bidrag den kan, samt Skolor af Regeringen anbefallas, och underhållas af församlingarne. Lärarne, hvartill Prester skola användas, borde förses med bestämda instructioner och tillerkännas beräkning af tjensteår; af Nils Strindlund: att hvarje pastorat, vid Pastors afgång, borde serskildt för ifrågavarande ändamål stå ledigt ett år, och den derunder fallande inkomsten användas till Folkskolor; af Nils Månsson: att Helgon-skylden, som tillfaller klockarne för barna-undervisningen, borde, om denna undervisning af dem underlåtes, indragas och användas till Skoiorne; af Lars Jönsson: att en undersökning måtte företagas, huruvida, för bidrag till Folkskolorna, någon tillgång af kyrkornas fordna och nu innehafvande egendom kunde vara att påräkna; samt att en tredjedel eller hälften af de icke offentligen redo visade inkomster, sorn falla af ledige Pastorsoch Corn ministers-beställningar, då tvister uppstå pra deras återbesättande, borde af Consistorierne uppbäras och anslås till ifrågavarande angelägenhet; af Olof Lindbäck: att anslag af Stats-Cassan till Skolinrättningar på landet icke med skäl kan begäras; hvadan han föreslår att; Statssamt Allm. Besv. och Occon.-TJtsk. Betänkande N;o 34- 3 i:o anstalt till skolefond må inrättas i hvarje Socken; 2:0 för hvarje inom Socknen mantalskrifven person bör till fonden erläggas sex (6) skillingar Banco årligen; 3:o denna fond bör ställas under Kyrko-Rådets förvaltning; och för Skolhus och Lärares aflöning må |:dels tunna råg af hvarje helt hem man anslås; 4:o i samråd med Stiftets Styresman bör beslut å allmän Socknestämma fattas så väl om undervisnings-anstalternas inrättning, efter hvarje Sockens locala förhållanden, sorn äfven angående examinerade Skollärares tillsättande, så att fonden må på ändamålsenligaste sätt användas, och hindren för den allmänna folkbildningen undanröjas.
Unge en rätt 'åskådlig, sammandragen öfversigt af förhållanden, som eljest ej, utan den största svårighet, kunde inhemtas. Nu vore det dock denna handling, som undauhölles dem, hvilkas rättighet till en stor del berodde på kännedomen deraf, och då samma handling i sjelfva verket tillhörde det skifteslag, på hvars bekostnad hon blifvit upprättad, kunde motionären ej inse, hvarför skifteslaget ej skulle vara berättigadt att deraf mhålla del; hvadan motionären föreslagit, att till Sk/ftes Stadgans ofvanberörde stadgande måtte göras det tillägg, att landtmätaren ovillkorligen bör, utom de handlingar j han enligt nämnde stadgande är pligtig meddela, lemna del aj den öfver skiftet upprättade charta. Det lärer icke kunna bestridas, att ju, om deu öfver skiftet upprättade charta, antingen renoverad eller i concept, kunde genast vid samma tillfälle, som ölrige handlingar, till delegarne utlemnas, sådant skulle leda till lättnad för delegarne i bedömandet af skiftets beskaffenhet och måhända afböja många af missförstånd uppkommande tvister. Å andra sidan bör likväl icke eller förbises, att landtmätaren under den korta sommartiden, då han måste sysselsätta sig med mätningar och arbeten ute på marken, icke utan en kännbar uppoffring af en för honom dyrbar tid, samt deraf uppkommande dröjsmål med skiftets afslutande, deraf delegarne sjelfve kommo att erfara den största olägenheten, skulle kunna företaga renovering af chartor, livilket ock derföre blifvit i Instructionen såsom vintergöromåi för landtmätaren bestämdt och i enlighet hvarmed 17 Cap. 2 § Skiftes-Stadgan jemväl utsätter tiden för renoverad chartas öfverlemnande åt delegarne till ett år, efter det skiftet blifvit faststält. Vid betraktande således af fördelarne å ena samt olägenhelerne å den andra sidan al ett åliggande för landtmätaren att genast aflemna renoverad charta, hafva Utskotten funnit de sednare vara öfvervägande; hvadan Utskotten anse en sådan föreskrift skäligen icke kunna meddelas.
T y den, som förstår uppskatta den välsignelse — om också blott i lekamligt afseende — som denna hvila innebär, den önskar snarare förlänga än fördrifva hvilodagen. Och hur måtte det icke kännas ohyggligt för de otaligt många, som börja en mer eller mindre kroppsoch själsansträngande arbetsvecka efter en söndag, tillbringad på kalas eller under många timmars dans af det moderna slag, som för åskådarens fantasi framtrollar bilden af en trupp elefanter, jagande i vild skräck genom snåren i en urskog. Eller hur månde värdshuskunden, den finare som simplare, känna det på måndagsmorgonen? Ordet » frimåndag » ger oss en inblick i frågan, och lifvet lär oss, att många andra » geseller » än de, som tillhöra verkstäderna, hålla frimåndag, om det än sker inom fyra väggar. En så allmän och inrotad osed som den att missbruka hvilodagen afskaffas ej genom borgerliga lagstadganden och, jag vågar tro det, icke någonstädes genom att maskera förströelseoch nöjeslusten genom kaffeoch tefester med prädikobihang; ty äfven sådana sammankomster blifva, när de upptaga mest hela dagen och ett stycke af natten, förslö- ande för både kropp och själ. Där hvarest sabbatens djupaste, kraftigaste betydelse för människolifvet är okänd, där måste tanken först riktas på det naturliga botemedel mot följderna af öfveransträngning, som vi äga i hvilodagen. Det är icke nog med, att vår lagstiftning nu dragit omsorg, för att vissa klasser af tjänstemän och betjäning få söndagsfrihet, här måste göras ännu mera än så; här måste man hos alla klasser, alla stånd, hos den kristne som hos våra hedningar, hos den för all religion likgiltige som hos den stränge ensidige ifraren söka väcka ett lefvande begrepp om nödvändigheten af lugn, ro och hvila på söndagarne. I alla djuptgående rörelser är det hemmet, som ger första stöten, och denna kan någon gång förefalla så skenbart obetydlig, att den så att säga tyckes blott vara gifven med ett lillfinger.
Han har sagt, att man för 100 R:dr i Banken skulle erhålla 100 R:dr 36 sk. i omyntadt silfver, och derföre åter vid myntet lika stor summa silfvermynt; men förslaget är ingalunda sådant; ty då mannen kom till myntet med ioo| R:dr omyntadt silfver, erhöll han derföre ej mer än 100 utmyntade riksdaler, och hade således ingen annan vinst, än att måhända ha fått nyare och blankare myntstycken, och denna lilla rolighet tror jag visserligen icke skulle locka mångå, att förnya operationen. Friherre Cederström har framstält den frågan, hvem sorn borde betala slagskatten; och sagt att det borde vara deli, Sorn dräger nytta af myntet; men då det är omöjligt /,6 H. ie* 148 Den al October f. m. att noggrant bestämma kostnaden, är det bäst att antaga ett jemnt tal. Friherren liar sjelf medgifvit, att Staten bör vidkännas kostnaden för byggnader, machiner och embetsman. Herr Rosenblad har af flere skäl bestridt all slagskatt. Först har lian sagt, att den icke vore laglig, emedan den stridde emot ett af Ridderskapet och Adeln redan förut fattadt beslut. Jag vill då erinra Herr Rosenblad, att vid början af öfverläggningen om denna punkj tydligen framstäldes det förbehåll, att genom serskild öfverläggning sedan få bestämma slagskatten, och detta förbehåll skedde under en tydligare framställning, än dét förbehåll, hvilket Herr Rosenblad åberopat vid första punkten. Vidare har Herr Rosenblad sagt, att det icke vore verkställ bart att i Banken lemna den lilla silfverplants som svalade mot t. ex. en 8 sk. Jag ser icke någon omöjlighet, att medelst små silfverbitar tillvägabringa detta. Dessutom skall hvar och en finna, att man icke mycket vinner på en sådan operation, och sådane utvexlingar ur Banken komma således icke mycket i fråga.
D:o ang:de D:o vid Södra D:o Underdåniga Utlåtanden till Kongl. Maj:t: af Kongl. StatsContoret: ang.'de Statsverket sid. 161. „ ChartaeSigillatasVerket . » 169. InvalidhusFonden » 170. „ Allm. MagasinsÄrendena » 173. (De underdåniga utlåtanden, sorn af Öfriga EmhetsVerk och Authoriteter af gifvas, komma, så fort tryckningen af desamma hinner verkställas, att Tidningarne särskildt åtfölja.) .fcmlikt 83 § i Riksdagsbeslutet den 27 Maj della ar och lill följd af Kongl. Majlis Nådiga Kallelse den 19 sistlidne Juni, hafva undertecknade sa rama 111 råd t och företagit Revisionen af StatsVerkets jemte tillhörande Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren iS32 och i833, samt få, efter förrättningens fullbordande; derom nu afgifva den i 2i § af Instructionen för Rikets Ständers Revisorer föreskrifna Berättelse. Revisorcrne hafva vid förrättningens början från nedanuppräknade Verk och Inrättningar fått emottaga så beskaffade Berättelser och Gell evaISamrnandrag 0111 tillståndet och förvaltningen af de åren i832 ocli i833 till deras disposition ställde Anslag, som omförmälas i Instruetionens 9 och 10 §§, nemligen: från Kongl. StatsCoritoret, för såväl sjelfva StatsVerket, som Charlaj-Sigillatae-Verket och Allm. MagazinsÄrendena. KrigsGoUegiunij för dess serskildte Departementer och underlydande Cassör. „ Förvaltningen af Sjö Ärendena. „ TiillVerket. „ PoslVerlcet. „ Numer Lotteriet. Myntet, „ Controll-Verket. SundhetsCollegium, „ Ser apliimerOrden s-G Hiet. Comiteracle för Invalidhus fondsmedlens förvaltning. CivilStatens PensionsCassa.
Föredrogos ä nyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut kottens Utlåtanden och Betänkanden: N:o 36, angående roteringsjemkningen vid Vesterbottens Regemente, bifölls; N:o 3y, i anledning af väckt fråga, att ett Rotehållarne vid Vesterbottens Regemente å förra Riksdagen beviljadt anslag måtte få begagnas lill qvittning och afräkning å Passevolance-afgiften, biföllsy N:o 38, i anledning af återremiss å Betänkandet, N:o 35, i fråga om Passevolance-afgiften, lades till handlingarne; N:o 39, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 33, i fråga om rättighet för vissa hemmans-egare i Jemtland, att få till Skatte inlösa Kronojord, sorn med så kallad fyllnadsjord blifvit inblandad, m. m., lades lill handlingarne; JNT:o l\o} rörande dels upphörande af Postförings-skyldigheten, dels lindring i samma onus: Betänkandet N:o 26 bifölls, och Utlåtandet JNT:o 4» lades till handlingarne; N;o 4i, i anledning af vackt motion, angående lindring i staden Söderteljes besvär genom inqvartering af tågande trupper:
Nu måste försäkradt gods, för sådan fartyget åkommen skada, som i § 114 sägs, i annat fartyg, ett eller flera, omlastas; svare ändå försäkringsgifvare för godset och ersätte försäkringstagaren all genom godsets omlastning förorsakad skada och kostnad, så ock den förhöjning i frakt emot den förut betingade, sora han för godsets förskaffande kan få vidkännas. Försäkringstagare vare dock skyldig att, vid det ausvar i § 221 sägs, genast efter erhållen kunskap om den skedda omlastningen, densamma försäkringsgifvaren kungöra. § 243. Har man, vid anmälan om försäkring å fartyg och gods, som skall gå under konvoj, tillkännagifvit hvar konvojen stationerad är; svare försäkringsgifvaren för all skada, äfven i den händelse att fartyg och gods varder uppbringadt inan det till konvojen ankommit. 60 Om skadans bestämmande § 244. Tota! förlust af fartyg eller gods anses ega rum, då dessa gått helt och hållet förlorade, eller blifvit till sin ursprungliga beskaffenhet förstörda, eller förklarade för god pris, äfven om delar uf fartyget eller dess tillbehör blifvit räddade. § 243. Total förlust af frakt anses ega rum, då hela frakten gått förlorad. § 246. Total förlust af förmodad vinst eller af provision anses ega rum, då det gods, hvaraf vinsten eller provisionen skulle utgå, icke ankommer till bestämmelseorten, § 247. Total förlust af bodmerieller haveripenningar anses ega rum, då af de föremål, hvilka äro förbodmade, eller för hvilka haveripenningar blifvit utgifna, ej något finnes öfrigt till bodmeri/dnets eller haveripenningarnes gäldande § 248. Eger total förlust rum, betalar försökringsgifvaren hela försäkringssumman, med rättighet att öfvertaga hvad räddadt blifvit eller dess behållna värde. Är ej fulla värdet försäkradt, tillkommer försäkringsgifvaren endast så stor del af det räddade, som svaror emot försäkringssummans förhållande till försäkringsvärdet. § 249.
Konungen företagen resa. Men då sådan regering består af Statsråd, hvilka innehafva förtroendeembeten; kan det ej ens begäras, att ett af dem fattadt beslut, som rörer H. M. Konungen personligen, skall anses för oväldigt och såsom sådant af de tvistande emottagas. För att gifva detsamma ett sken af sjelfständighet, skulle erfordras, att det alltid utfölle lill Konungens motparters fördel; men att uppoffra rättvisan, för att rädda skenet deraf, åtager sig ingen rättsinnig domare, om han ock utan olägenhet för sig sjelf kunde göra det. Det anmärkes vidare, hurusom i sjelfva lagstiftningen olägenheterne låta känna sig. För sin jord är Konungen skattskyldig, och får derigenom ett interesse i allmänna bevillningens fördelande; och så ofta fråga uppstår om förändring i jordens utskylder, vidröres hvarje jordägares fördel. För hvarje missnöje, sorn yppar sig öfver det sätt, hvarpå dessa frågor blifva afgjorda, öppnar sig ock ett olyckligt fält för misstänka, huru Konungen kan hafva användt sitt inflytande till vinnande af den utgång, som med Hans personliga fördel instämt. Följderne af allt, hvad sålunda blifvit anmärkt, såsom vigtigt och besinningsvärdt, anses blifva ännu mera kännbara genom den progressilva tillökning, som rika ägares förmögenhet naturligen vinner. Med visshet kunde ju Konungen årligen använda åtminstone afkastningen af sina fastigheter, till förvärfvande af nya. En dynasti af goda hushållare skulle på detta sätt, inom en rätt måttlig tidrymd, kunna vara ägare till en stor del af rikets säljbara jord; och huru skulle i längden detta kunna förenas med den medborgerliga friheten ? Det kan ju icke nekas, att vådor för henne ligga i hvarje alltför stor sammanhopning af rikedom, äfven utan att regeringsmakten i samhället dermed förenas. Efter dessa och öfriga anmärkningar hemställes det, huruvida det underdåniga betänkandet af Konungens Högsta Domstol står tillsammans med grunderna för en lagstiftning i ämnet. Men äfven i afseende på det uti betänkandet fällda omdöme, att åtminstone lagens bokstal icke låge i vägen för den i fråga ställda friheten lill fastighets förvärfvande och ägande, äro betänkligheter uppställda.
Hr Magister Forslind\ att han biträdde motionen ; hvarjemte och i sammanhang med ämnet Hr Prosten anmärkt att, vid bestämmandet af lönevilkoret! för Lärarne vid Fahlu högre Lärdoms-Schola , man inberäknat de enskilda anslag, som, tid efter annan, genom uppgifne private personers och corporationers omtanka och välvilja att uppmuntra Collegerne, tillkommit, och hvilka anslag således, efter Hr Prostens mening, blifvit med 24| Tunnor orättvisligen Scholan frånkände, att, genom indragning af besparade Pastoralie-medel, hvarje Collega förlorat en årlig inkomst af 33 R:dr 16 sk. å 5o R:dr Banco; samt alt, genom Rectorsoch Con-Rectors-lÖnemes stympning, icke mindre an 70 Tunnor årligen blifvit från nämnde Läroverk indragnej iBih, till Rikt-St, Prat. I82S5 ‘och XS29, S Sami. S» 32:dra lixt a 8 Allm. Besv. o. Oec. Vtsk, lill. N:o 124, > | 5:o Eloquentiae och Pocseos-Lectoren Prosten m.m. Herr Magister Kjellander, att han instämde i hvarlMotionairen anfört; hemställandes, om icke medel för Lönetillökningen kunde beredas genom indragning af Lärarepersonalen vid de lägre Lärdoms-Scholorne ; m. m. 4:o Biskopen m. m.