Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hel sing.land af sjukdomen spetälska angripne personer arfvode och resekostnadsersättning åt en Antiqvitets-intendent uppsökande och aftecknande af runstenar , undersökning af fornlemningar och upprättande af förteckningar öfver sådana fortsatt utgifvande af plancheverk öfver fornsaker och andra historiska märkvärdigheter dito af handlingar, som äro af vigt för fäderneslandets historia vårdande af fornlemningarne i Wisby fortsatt utgifvande af arbetet “Svenska språkets lagar “ artisten N. Mandelgren, för verkställande af resor inom riket i och för fortsatt aftecknande af kyrkliga monu menter lithografen C. J. Billmark, för fortsatt utgifvande af plancheverket: “Sverige, aqvarell-lithografier och tontryck11. fortsatt utgifvande af plancheverket: “Fordna och närvarande Sverige “ . gjutning i brons af Professor Molins grupp “Bältespännare“ bidrag för uppförande af en ny byggnad för Upsala högre elementarläroverk dito af dito för Carlstads dito dito af dito för Wenersborgs dito ! 148 149 150 151 152 Till Transport utvidgande af elementarläroverksbygg naden i Christianstad uppförande af en ny byggnad för Westerviks elementarläroverk förändring och tillbyggnad af elementarläroverksbyggnaden i Skara reparation af domkyrkan i Linköping ; hospitalsfondens förstärkning, såsom kre ditiv betäckande af en i hospitalsfonden uppkommen brist utvidgning och förbättring af hospitalet i Wexiö dito af dito i Upsala tillbyggnad och utvidgning af hospitalet i Nyköping Anslag, beviljade att utgå år 1866. Bidrag till Kongl. Theaterns pensions kassa Till Statskontorets ersättande för de medel, som nämnda embetsverk för Expeditions-sekreteraren m. m.
Vidare vore upplyst att, enligt afslutade liqvider om detta anslag, öfverbetalningarne derå under åren 1855—1860 utgjort tillhopa 69,304 R:dr 56 öre, hvaremot värdet af återstående slitningstid å anskaffade beklädnadspersedlar samt af i förråd befintliga materialier och effekter vid 1860 års slut utgjort: för Mariu-regementet R:dr 88,735: 16. „ Kanouier-korpsen » 52,258: 16. „ Skeppsgossed:o • • ■ • » 13,445: 42, eller tillsammans R:dr 154,438: 74, och således, då härifrån droges bristsumman med „ 69,304: 56, derutöfver återstode en tillgång af R:dr 85,134: 18, ungefärligen motsvarande beklädnadens första, af underhållsanslagets tillgångar bestridda uppsättningskostnad. Tillgångarne å anslaget hade alltså vid sistberörda tidpunkt öfverstigit de balancerade bristerna, ehuru ej med en summa, som numera vore tillräcklig såsom förlagskapital, i följd hvaraf Förvaltningen ock under den sednare tiden nödgats af om händer hafvande, för andra ändamål afsedda medel hvarje år förskjuta en del af kostnaderna för korpseruas beklädande under nästföljande året; men då icke med säkerhet kunde antagas, att medel till bestridande af dylika förskottsutgifter fortfarande klefve att tillgå, samt på det att tillgången å materialier i förråd ej måtte år från år förminskas, ansåge förvaltningen anslaget tarfva en förhöjning, hvilken, enligt hvad visadt vore, erfordrades till ett årligt belopp af 15,033 R:dr 58 öre, men för anslagssummans jemnande till 118,400 R:dr, kunde upptagas till 15,060 R:dr 6 öre.
Den ock, att öfver lagarna ej vilja stå. MENELAOS. Hvad nödtvång är, är slafveri bland vise män. TYNDAREUS. Håll dig vid detta, du; jag skall ej hålla mig. MENELAOS. Ja, vreden är med dig, och ovis ålderdom. TYNDAREUS. Hvad strid om vishet kunde för hans skull oppstå? 485 Om alle inse klart, hvad rätt är, och hvad ej, Ho finns bland dödliga mer oklok då, än han? Han som om rättvisan ej tog den minsta vård, Och till Helleners samfundslag ej vände sig. Ty sedan Agamemnon andats ut sitt lif, 490 I hufvudet utaf min dotter slagen, ack, Ett skändligt brott, som jag ej nånsin gilla skall! För blodskuld henne först han hade stämma bordt, Och kräfva laga straff, och jaga modren sen Ur huset. Fromt i nöden då han sig betett, 495 Och sig vid lagen hållit fast, rättskaffens son. Nu med sin moder han i samma ofärd gick. Ty pröfvande med skäl, att hon en brottsling var, Sjelf mera brottslig blef han, som sin moder drap. Dig, Menelaos, om en sak jag spörja vill: 500 Ifall en viss af äkta makan banen fick, Och dennes son sin moder sloge ock ihjäl, Och mordet dennes ättling vidare med mord Umgällde, säg, hvar toge väl då brotten slut? Rätt var af fordne fäder denna lag bestämd: 505 De ej tillstadde någon träda inför sig, Ej heller sig till möte, som utgjutit blod; Men med förvisning straffade, och dräpte ej. Ty eljes skulle mord dock städs vidlåda en, Som händerna nedsölat aldrasist med brott. 510 Gudlösa qvinnor allesamman hatar jag, Och främst min dotter, som sin egen make drap; Ock Helena, din hustru aldrig rosar jag, Ej talar till ens; gillar icke dig, som drog, För illaartad qvinnas skull till Troias fält. 515 Allt hvad jag kan, jsg kämpa vill för lagens helgd, Och slut på detta vilddjurslif och blodbestyr
Af denna anledning hade Herr Baron och Ordföranden för sin del önskat att de Ledamöter af Utskottet, hwilka hafwa under händer redactionen af ofwanförmälde Memorial, äfwen fakt sig uppdragit att i sammanhang dermed taga förenämnde fräga under g ranft ning. RnksdagSZuNmägtigsn ssolmn Ericsson yr, kade, under yttrande, det nysinämnde ämnen moro frän hwarannan wida stilja tige, der pro osition mätte uppgöras och votering deröfwer företagas. Herr ÄsteutenKnt käklman, ansäg äfwen dessa ämnen för strljaktige, sä wida, genom Kgl. Secrcteraren Ikre8 Memorial, fräga är wäckt om endast ett nädär till Slaten, men deremot om flere sadane uti Den 7 November. 49Z uki det nu under öfwerläggning warande Memorial, och trodde destutom att StatsUtskottet kunde utan att dertill wara föranledt genom något Memorial, reglera Viskopslönerne; förmodandes Herr Lieutnonten öfwerläggningen uti föremarande fräga tjenstgast kunna förberedas derigenom, att Utstortet företager sig en sadan reglering. Zerr Brukspatron Ljur. förklarade sig häruti instämma, hald,t fräga ivid denna reglering kunde komma att uppsta, om ej wiste Biskoppslöner borde indragas och andre jemnkas; häldst Biskopparnes lönewilkor wörö af sä betydelig olikhet. Zerr Majoren Silfverstolpe förenade sig med Herr Lieutnant kastlinan och BruksPakron L^'ur uti fräga om Bistoppslönernes minskning.
Dessutom är äfven en särskild afvägare fortfarande anställd. För att vid undersökningarne kunna fortfarande fästa de med arbetena nu fullkomligt förtrogna och hemmastadda krafterna, har Chefen förnyat ett förut framstäldt förslag att hvarje medarbetare, efter att hafva tjenstgjort fulla tio år, hvaraf 5 år med 2,000 Riksdalers lön, som nu enligt gällande stat är den högsta, skulle uppflyttas till en aflöning af 2,500 Riksdaler och sedan efter hvarje fem års förlopp erhålla en ytterligare tillökning af 500 Riksdaler, ända till dess aflöningen uppginge efter 20 års tjenstgöring, till 3,500 Riksdaler. Uti underdånigt memorial den 7 December 1861 rörande bebofvet af en egen arbetsoch samlingslokal för det geologiska undersökningsverket, har Chefen för ifrågavarande undersökningar fästat Eders Kongl. Majts nådiga uppmärksamhet på önskvärdheten att, om en dylik fördel kunde beredas, en särskild Amanuens då blefve anstäld med bostad på stället, hvilken det skulle åligga att vårda alla verkets tillhörigheter af stuffer, böcker, kartor, instrumenter in. m., deröfver upprätta och fortfarande hålla förteckning, förevisa det blifvande museum för be - Bil. N:o 5 till Kongl. Majda Nåd. Prof. N:o 1, om Statsverket 1865. 45 sökande och för öfrigt med hvarjehanda biträde tillhandagå Chefen.
Och om de säga, till dig: Hvart skole vi? så säg nu till dem: Detta säger Herren: Hvem döden drabbar, uppå honom drabbe han; hvem svärdet drabbar, uppå honom drabbe det; hvem hungren drabbar, uppå honom drabbe han; hvem fängelse drabbar, uppå honom drabbe det. Ty jag vill hemsöka dem med fyrahanda plågor, säger Herren; med svärd, att de skola slagne varda; med hundar, som dem bortsläpa skola; med himmelens foglar, och med djuren på jordene, att de skola uppätne varda, och förgås. Och jag skall låta drifva dem hit och dit, i all rike på jordene, för Manasse skull, Jehiskia sons, Juda Konungs, för det han i Jerusalem bedrifvit hafver. Ho vill då förbarma sig öfver dig, Jerusalem? Ho vill då medlidande med dig hafva? Ho skall då gå bort och förvärfva dig frid? Du hafver öfvergifvit mig, säger Herren, och äst affällig vorden ifrå mig; derföre hafver jag uträckt mina hand emot dig, att jag skall förderfva dig; mig ledes vid att förbarma mig. Jag skall kasta dem med en kastoskofvel bort utu landet; och mitt folk, som sig icke ifrå sitt väsende omvända vilja, dem skall jag allasamman faderlösa göra och förderfva. Mig skola ibland dem flera enkor varda, än sanden i hafvet är; jag skall låta komma öfver de unga mäns moder en uppenbara förderfvare; och dermed låta öfverfalla staden hasteliga och oförseendes; Så att den som sju barn hafver, hon skall elända varda, och af hjertat sucka; ty deras sol skall bittida på dagenom nedergå, att deras berömmelse och glädje skall en ända hafva, och de som qvare blifva, skall jag gifva uti svärd för deras fiendar, säger Herren. Ack! min moder, att du mig födt hafver, öfver hvilken hvar man Jadut ropar i hela landena; hafver jag dock uppå ocker hvarken lånt eller tagit, likväl bannar mig hvar man.
O2 O -V ^ rro r » <L - <d 2 Q2 c/r Q O »-i OO O -pOO »O o> L O - c^. s w cs 3 ö) r> O2 (A <^r §2» W. r: r <v ^ »r^> o -« S° 2 ^ o tL O s ^-. ^2 S Z. ^r oi> o S co 3 n> cr» c» o S «> > o> O 7 >-> 20 ^0 -p - ^2 >»« O 00 »-2 "0 >^> >-» '- s po, dO ^ s TO ^OO -pL 7 OO lOO lo -POO ^ »-* »-< Den 12 Dccembei^ 66z rad. Hw.id äter den senare omständigheten »vidkom» »ner, yrkar jag den sä myckel mera, som dek blir swart akt yttra stg om nödwändighcten af Bewillningens» belopp, da man icke känner personalet pa indragningen, hwilken ingalunda bör bli en hemlighet för Riksens Ständer. Härjemte får jag äswcn göra en och annan anmärkning »vid Stars-Utskottet» betänkande: Wid Hennes Kongl. Höghet Prinsctzans Hof» Stat hafwa Zooc» N.d blismit såsom ersättning för förlusten as inkomst frän Quedlinburg nptagtie. Sä gerna jag önskade Swensk» Folket »nätte ofta äga lil» fälle wisa Konunga-Husct sin underdäniga »vördnad och tillgifwenhct, sä kärt är det »nig wara nödsakad göra anmärkning härwid. Att Hennes Kongl. Hög» het genom förlusten af Quidlenburg, finner sina inkom» sier »ninjkade, är en händelse, som mäste beklagas, »nen ingalunda har denna omständighet relation »ned Swen - ska Statö-Reglerjngen.
I anledning häraf anse Revisorerne sig böra yttra, att Bankoreglementets 174 §, i hvad den innefattar föreskrifter om användande af Bankens Reserv-fond, visserligen icke angifver någon bestämd ordning, uti hvilken de i Reserv-fonden tillgängliga medel böra anvisas att utgå till de serskilta föremål, hvarför fonden är vorden anslagen och ibland hvilka föremål försträckningar till Filial-Banker främst uppräknas; men att, om med berörde föreskrifter jemföres det i åberopade § förut meddelade stadgande, att från Handelsoch Närings-diskont-fonden borde, efter hand och i den 78 mån allmänna rörelsen medgåfve, återtagas och till Reserv-fonden öfverföras medel, som vid sednaste riksdag blifvit såsom förstärkning åt förstnämnde fond anvisade, och om vidare tages i betraktande, att hela det belopp af dylika förstärkningsmedel, som vid samma riksdag öfverlemnades till Banko-diskont-verket i Stockholm, redan under förlidne år blifvit derifrån återlevererade och på Reserv-fonden insatta, så vill det synas Revisorerne som hade vid ofvanberörde tillf tille, den 12 nästlidne Maj, då framställningar om anslags beviljande så väl till nya Filial-Banker som till Handelsoch Närings-diskont-fonden samtidigt blifvit gjorde och voro på Fullmägtiges pröfning beroende, Reserv-fondens tillgångar icke bordt, på sätt som skett, i första rummet tagas i anspråk till just det föremål, eller Handelsoch Närings-diskontens förstärkande, hvarifrån, till åtlydnad af Reglementets stadgande, indragning af medel till Reserv-fonden förut egt rum.
Likt trolleld öfver sumpig mo. SMEDEN. Det är ej sant, så kan det icke vara, ty skönhet blott af godhet är ett sken, när den ur dina ögon talar Ej elakt ord från dina läppar jag tänka kan! Ej denna klara panna af vredens rynkor nånsin fårats, och denna lilla hand ej lyftas kan om ej till handslag och försoning säg vill ni följa mig, men ej som syster? ÄLSKARINNAN. Hur mången bad ej följa få, som vände om! Du känner icke mig, du vet ej hur fattig och betryckt jag är! SMEDEN. Dess bättre! Lika barn de sämjas bast? ÄLSKARINNAN. Hur sjuk... 41 SMEDEN. Då skall jag vårda dig! ÄLSKARINNAN. Hur ondsint! SMEDEN. Än en dygd! Det röjer styrka? ÄLSKARINNAN. Om jag dig slår och bannar! SMEDEN. Det mjukar opp mitt arga lynne! ÄLSKARINNAN. I sanning, detta tyder dock på verklig kärlek! Säg, man, kan du en kvinna älska? I trots af allt, nej, rör mig icke! Säg, skulle du om ej min skönhet höll sig mot ålder, sjukdom, sorg, mig älska lika högt? SMEDEN. Sen jag ditt anlet en gång sett, dess skönhet kan jag aldrig aldrig glömma, och minnet af det skulle som en mask jag öfver ålderns skråpuk lägga, om också pesten satte sina svarta märken, om elden svedde dina hvita kinder, om dina ögon värkte ut till bölder, jag såg det ej! 42 Den bild jag i mitt hjärta bär den ser jag öfverallt, den är mig kär! ÄLSKARINNAN. Se att jag är en spetälsk! och bestå nu profvet! (Hon lyfter sin mask och visar en spetälsks härjade ansikte.) SMEDEN (något försagd först, hämtar sig sedan). Jag sörjer som i snöig vinter man sörjer sommarns vissna blommor! Men sorg är kärleks snö, och under snön det drifver rosor! Jag älskar dig som nyss, nej, varmare! Jag älskar dig som minnet af den jag älskat; älskade tag här som underpant min första kyss. ÄLSKARINNAN. Rör ej vid mig! Jag bär ju döden på mina läppar! SMEDEN. Nå, så dö vi båda, och sedan kan oss intet skilja!
P å hvarje järnvägsstation, där man pä urtaflan ser n a m n e t Linderoth, h a r hon sålunda upprest åt sig en minnesvård, hvilken på sitt tysta, men vältaliga språk tillhviskar den resande: » Tag vara på tiden! » O a k t a d t egen anspråkslöshet h a r fru L i n d e - roth icke s a k n a t sitt arbetes h e d r a n d e erkännande, äfven i yttre utmärkelser. S å erhöll hon 1862 i London mention lionorable för af henne förfärdigade delar till kronometrar ni. m. Ä r 1889 kallades hon till hedersledamot af Stockholms urmakaresocietet och år 1892 till hedersledamot af Sveriges urmakareförening. Bland de föremål, som voro afsedda att sändas till fjolårets världsutställning i Chicago, och hvilka en tid voro exponerade å härvarande börs, fanns äfven en pendyl, i alla detaljer tillverkad af fru Linderoth. Detta mä- sterverk af den framstående konstnärinnan kom dock aldrig till Chicago, utan stannade hos sonen, såsom ett dyrbart minne af en älskad moders yrkesskicklighet. Den 25 april 1871 blef fru Linderoth änka, då sonen öfvertog firman, i hvilkens affär fru Linderoth dock fortfarande tog en verksam del ända till 1884. Sedan dess h a r hon dragit sig undan affären och lefver ett lugnt privatlif under sin lefnads afton, i gladt medvetande att hon under sin verksamhets långa dag gjort en rik insats i nittonde århundra-; dets industriella lif samt därvid varit en god föresyn för sina arbetare. P å hennes hedersdag, då hon kunde fira minnet af Linderothska firmans femtioåriga tillvaro, blefvo ock flere af dess arbetare ihågkomna med kungliga sällskapet P r o patrias medaljer för trohet och flit. Till yttermera belysning af fru Linderoths uppfattning af kvinnans berättigande att deltaga i de s. k. manliga yrkena må vi tillägga, att hon under sin verksamhetstid inlärde icke mindre ån åtta unga flickor det yrke hon själf med så mycken framgång idkat. De fyllde ock alla väl sin plats, e h u r u de sedermera såsom gifta öfvergått till andra verksamhetsfält.
N. Dito N. N Dito N. N Laquay N. N Hushällerska N. N. Pigor N. N ^ Dito N. N Torparen N. N. Inhyseshjon N. I! Pä mina agor (hos bo för öfrigt N. N. ... N. N mig) t6 bor i N Stad, äger härstädes 4-del i Hemmanet N. Utgör z dagswerken i westall. Zo Landtmätare. N. ben »8 kl. N. Dihang III B. N:o Z. sv Dm II Ockvber. N:o z. Qwarteret Huset N:o Uppgift till Mantalsskrifningen i Staden för §r Namn. > Jnnchafwande Embete eller ^ ^ Tjenst i Staden (eller pä dc§ grund) ägande eller Arrendera de JordEgendomar sch Lägen, i heter, Werk och Inrättningar. Underteknad Hustru Hemmawarande Söner och Pupiller Dito Döttrar och Pupiller Husprest Informator Gouvernante Handels-Bokhallare och Betjente Fabriksmästare Werkgesäll Gesäller Kammarjungfru Hushällerska Kammartjenare Laguay eller Betjent Drängar ifrån och med l8 till och med ;o är. Dito under »8 och öfwer 50 är Pigor Hos mig bo följande bl. N. Obs. Om nägvn af den Skattstyldiges Barn, Pupiller eller egi Husfolk äger eller Arrenderar sädane Egendomar och sägen heter. Werk och Inrättningar, hwarfLre Skvdds - afgift jemlikt Tariffen N:o-2 erlägges, utmärkcs sädant brcbwi Namnet, och om nägon af dem är gift, upptages Hustru näst ester Mannen. Dä Egendom eller Lägenhet är bort arnndtrad, ursättes ArrendatvrenS namn och hemwist. Dm it Hctobek. Exempel pa Uppgift till Mantalsssrifuing i Stadm fr sör ax Namn.! Underteknad Hustru,?
Detta mine Hrr! »närv-.de och kommande generationers bästa möjliga båtnad» är det, som äfven jag afser, då jag tillstyrker K. o, Ad. att bifalla, hvad StatsUtsk. i förevtde punkt föreslagit. Gr. Lagerbjelke: Då den siste värde talaren af Utsk:s Betänk, hämtat anledn. till den förmodan att Utsk. i sin tillstyrkan skulle hafva varit enhälligt, vill jag lemna den uplysningen att så icke varit fallet. En del af Utsk. var enhälligt, nemi. dess utgiftsafdelning, men det var i motionens afstyrkande. Utgiftsafdelningens åsigt blef emellertid icke öfvervägande i plenum, och emedan jag var bland dem som tillhörde utgiftsafdelningen, har jagvelat lemna denna uplysnitig. Frih. Duben : När jag först upträdde, tog jag mig friheten varna för att allt för mycket ingå i medicinska resonnemanger. Denna varning har den näst siste talaren ieke följt, men jag vill dock icke göra mig skyldig till samma fel som jag förebrår honom att nemi. hafva inlåtit sig på det medicinska området, på hvilket han likväl sjelf med rätta icke tror sig vara hemmastadd. Jag skall derföre icke med anledn. af hans föredrag yttra mig öfver flera punkter i detsamma, ehuru mycket deremot kunde vara att anmärka, jag vill blott nämna att den enskilda erfarenheten af några fall icke är det ringaste bevisande hvarken för den ena eller andra methoden. Jag tviflar icke ett ögonblick på sanningen af de upgifter som den siste talaren lem nät, men han må icke heller tvifla på hvad de noggrannaste och pålitligaste statistiska kalkyler ådagalagt, att nemi. öfverhufvud taget den homöopatiska behandlingen sådan den af homöopaterne sjelfve blifvit från flera homöopatiska sjukhus upgifven, jemförd med resultaterna från behandlingen på verkliga sjukhus, medfört en mortalitet, desiverat högre än på andra sjukhus. Jag hoppas derföre att icke någon vidare medicinsk disputation må upspinuas om den saken, ty det är ett afgjordt faktum.
Majt i Nåder vara betänkt» att vidtaga de Författningar, hvarigenom importen, af sådana Finska produeter, sorn för det närvarande vid ej kunna här umbäras, men hvilkas fram alstrand© i Fäderneslandet bör uppmuntras , ej må till hinder för de inhemska Näringarna underlättas, samt att i allmänhet importen från Finland af sådana varor och förädlingar, som för det närvarande ej ävo till införsel ifrån andra främmandeländer tillatne, jemväl må förbjudas, hvilka anltaiter lära blifva af så mycket större angelägenhet, sorn, för att sluta af bifogade Tabell N:o 16, hvilken utvisar ett medium af de 4 si<tförflutna årens inskeppning från Finland, Sveriges underhalance i handeln med detta Land säkerligen mäste vara ganska betydlig. I hvad kännbar mån en Bevillning, som ej svarar emot Näringarnas och den Skattskyldigea krafter att densamma utgöra, måste bidraga till tunga och hinder för de producerande Medborgare-clrsserna och medtaga en stor del af det förlags.capital, som ej utan verklig förlust karr sakrias i den inre rörelsen, är ett ämne, sorn visserligen ej lärer undgå Riksens Ständers uppmärksamhet; och Utskottet tror sig i frågan härom endast hora yttra den förhoppning, att vid den blifvande Bevillningens fastställande sådana grunder följas, sorn äro lämpade efter Landtrnanoch Närings idkarens vilkor pcl.j förmåga. Gm Den 20 funt 8:9 Om afsigten med Publica Utlåning* - Verk bör vara att befordra allmnmfa rörelsens riktning till reela och för Samhället båtande föremål; så måste de Näringar, sorn äro grundade på dylikå. företag, vara de, sorn eger.teligen böra njuta understöd och biträdlen. Sådan var ock syftningen af det General - Discont - Contoir, söm år 17S7 inrättades, hvarom den för samma Verks förvaltning utfärdade Författning vittnar. Der upprepas på flera ställen, huru genom Dispontent; åtgärder nyttiga Näringar borde upplifva^, vidmakthållas och understödjas; hvarföre ock
Troligen komme lian i större förlägenhet, då han skulle göra sitt val, än de, hvilka hafva längre rådrum än lian att göra sig underrättade om sökandernes olika förmåga och alt pröfva den. Jag anhåller derföre att Ståndet måtte godkänna Utskis förslag. Frih. Cederström: Jag är skyldig den siste talaren tacksamhet derföre, att några skäl ändtligen blifvit anförda för Utskis förslag, ty jag hör gerna sådana, äfven ifrån motsidan, men dessa äro enl. min åsigt likväl icke heller öfvettygande. Men då försök till rantbevisning är gjordt, bör äfven jag fullfölja redogörelsen för min åsigt. Jag liar icke föreslagit annat, än att Landtmarskalkeu skulle inför sig kunna låta anställa prof och antaga extra kansli; men huruvida han deraf kan finna sig besvärad, såsom Hr von Hartmansdorff tror, eller tillfredsställd, hvilket jag förmodar, derom kunna meningarna måhända vara delade. Hurusomhelst dermed må förhålla sig, förmodar jag att Ridd.Sekret. så i ena som andra fallet lärer af den tillsättande auctorileten till - Den 24 Maj. 127 frågas om de sökändes lämplighet. Så väl det goda omdöme man torde hos Landtm, alltid böra förutsätta, som ock det Sekret, åliggande ansvar verkar säkerligen derhän, att tillsättningen sker på ett sådant sätt, att något afbrott i ärendernas jemna gång icke åsladkommes till följd af någon bristande samdrägt mellan Sekret, och kanslipersonalen. Ur von Hartmansdorff har äfven förklarat sig anse stenografien för en stor upfinning, den man icke bör låta utdö; men, såsom den värde talaren medgifvil, utöfvas denna konst inom Sverige på R. o. Ad:s bekostnad ensamt och allenast. Har R, o. Ad. verkligen, eller rättare kan R. o. Ad., under nuvarande förhållanden med aflöningsbelopp och personalens fåtalighet, hafva förhoppning om gagn för sig sjelf af detta stenografiens användande? I annat fall, månne R. o. Ad. är skyldig alt jemväl i delta hänseende, såsom i så många andra, göra upoffringar för andras nytta?