Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härefter framstälde H. Exc. propos. å bifall till StatsUtskits ifrågavide förslag oförändradt, och, då dervid svarades särdeles starka ja jemte ett eller anuat nej, förklarade sig. hafva funnit ja öfvervägande. Utskottets hemställan bifölls. 3:dje punkten. Hr Bildt: Jag har, på sätt en Utlidet bifogad reservation utvisar, icke kunnat instämma i StatsUtskrts beslut i denn» Den 25 April f. ra. »13 fråga. Jag bestrider ingalunda att banan från Örebro till Halsberg är al' särdeles vigt så väl tor vestra banans trafik som äfvenlorden ort, som har Örebro till slutpunkten för sin rörelse. Afven anser jag att denna bana. från allmän synpunkt betraktad, bör blifva ganska nyttig, emedan den sätter vestra stambanan i förbindelse ined Mälaren; men å andra sidan kan jag ieke förbise de högst betydliga utgifter för jernvägarna, som redan förut StatsUtskit föreslagit. Man bör gifva akt uppå, att Staten icke må för dessa hanor ensam draga bela tungan, utan att äfven de enskilda böra i någon inån till deras utförande bidraga, så vida icke statsbanorna äro af så ovilkorlig politisk nödvändighet, att de mäste, utan ahlde pä enskildt bidrag, genast anläggas. Nu synes mig, att en jernväg från Orebro till Halsberg icke för narv:de är af den stora vigt och påtvingande nödvändighet, att densamma bör utföras utan allt afseende på det bidrag, de enskilde dertdl lemna. Dä denna fråga först på afdelningen behandlades, voro tankarne härom knappt delade. Åtminstone var pluraliteten ganska betydlig för den åsigt att denna bana skulle understödjas af Staten, men dock erhålla detta understöd endast i form af ett lån. Man ville., genom att gifva ett tillräckligt stort lån på billiga vilkor, framkalla denna bana samt sålunda åt landet bereda denna kommunikation-y men man ansåg, att Staten icke borde betungas meri den betydliga utgiften af 1,657,470 rdr, utan att vissa vilkor derför bestämdes.
Beklädnad. Alla utgifter sammanlagda. Ersättningar dagsv för utgjorda erken. Vid lista Krono-arbetskompaniet E lill 1849 års Revisionsberättelse angående Statsverket, sid. 118. Underhåll. IJekliidnad. Norrköpings Malmö dito . Södra dito . Norrköpings dito . Götheborgs dito 2 sk. 7 rst. 10 „ 2 sk. 9 rst. 11 * 2 sk. i .. 1 „ 11 V § 11- Instämmande uti den af 1847 års Statsrevision yttrade, utaf Rikets sednast församlade Ständer giliade, åsigt, rörande de vid Norra och Södra Korrektions-inrättningarne gällande spisordningar, hvilka äfven år 1846 tjenat till efterrättelse, hafva Revisoreme tillika ansett sig böra omförmäla, att, sedan till en del förändrade utspisnings-stater, från och med år 1847, varit antagna, Kongl. Maj:t, under den 6 December 1848, i nåder fastställt nya utspisnings-stater, att, från och med April månad innevarande år, pä försök begagnas vid Länsfängelserna, samt dessutom nya stater för Straff-fängelserna, med undanlag likväl af Södra Korrektions-inrättningen och Krono-arbetscorpsen, vid hvilka 1847 års utspisningsstat, med endast en obetydlig ändring, ännu är gällande; och har Kongl. Maj:t tillika, med anledning af Rikets Ständers derom gjorda underdåniga anhållan, under den 15 Februari 1848, nådigst anbefallt Sitt Sundhets-kollegium att inkomma med underdånigt yttrande huruvida, med iakttagande af största besparing i kostnad och utan mehnliga påföljder för de till tvångsarbete dömde fångars helsa, de i gällande utspisnings-stater bestämda födoämnen kunde till mängden inskränkas, eller mot andra utbytas; hvarefter och sedan det sålunda infordrade underdåniga utlåtandet, under den 26 Mars innevarande år, afgifvits, detsamma blifvit till Fångstyrelsen öfverlemnadt, för att tjena till ledning vid framdeles upprättande förslag till utspisningsstater för straffoch arbetsfångar.
När ma» vet att de första åren Creditivet ej var mer än 800,000 R.dr, hvaribland 300,000 voro Byggnads-biträde, men 3 proCents - Medlen, dels på Reverser, dels på Afskrifnings-räkningen upptagne, utgjorde 3 å 4 Millioner, stundom mera, så finner man lätt att hela Verkets Fond i Banquen, alldrig varit tillräcklig för uppfyllandet af alla dessa förbindelser på en gång', om ock ej en enda As - Den 25 April. signation varit utfärdad; dessa måste alltså anses alla till hela det utfärdade beloppet Vara öfver-assignerade , eller ock ingen öfverassignering hafva ägt rum. Detta sätt är likväl brukligt vid alla Credit-Verk i Verb den. Alla Vecko-Rapporter till Banquen utviste detta förhållande, och det är intill igij granskat och godkändt. År 181S ökades Cre» ditivet törst till 1,600,000, sedan till 1,500,000 R:df, utan att Assignation* Massan ökades, hvilken snarare blef förminskad; huru man då kan anse öfver - assignering hafva ägt rum, för det att i ett ögonblick af förlorad Credit 19,000 R:dr i Assignationer af de långt förut med Banquens vettskap utfärdade, blifvit presenterade, och ej kunnat infrias, förstår jag ej, ty naturligtvis borde man då, på sådan grund, anse alla 700-000 R:dr då utfärdade för öfver-assignerade. Man har sagt att Directionen handlat orätt då den fortfarit att infria 3 proCents Reverser till få dagar före den, då förlägenheten inträffade; Likasom det för en Människa vore möjligt att med Allmagtenä ögon förutse hvad som skulle hända. Mera ån en gång har på en Assignations -Fond i Banquen ej mer än 10000 R:dr varit qvar, och dock har den åter repat sig.
Stadens befolkning är i allmänhet känd för ett stilla och sedligt uppförande, och de undantag, som derifrån förekomma, härflyta oftast från benägenheten för starka dryckers omåttliga bruk, men kunna, i förhållande till invånarnes antal, ej anses särdeles talrika. Välmågan hos stadens befolkning har i allmänhet tilltagit, och talrika tillfällen till arbetsförtjenst för den arbetande klassen yppats. Anledningen till den fattigdom, sorn understundom förmärkts inom denna klass, har alltid igenfunnits i lättja och dryckenskap, 17 skap, jemte de af sjömanskapet å utrikes orter företagna rymningar, hvilka haft till följd nöd och elände för deras här qvarlemnade familjer. Medelpriset på ett mansdagsverke kan antagas vara En Riksdaler banko. Af stadens hufvudnäringar, hvilka äro handel och sjöfart, skeppsbyggeri, handtverk och fabriker, fiske och jordbruk, hafva handeln och skeppsfarten, skeppsbvggeriet och fabrikerne varit i tillväxt, hvaremot de öfriga icke i någon märkligare mån gått framåt. De förnämsta exportvaror under de fem sistförflutne åren hafva varit: Stångjern, Manufaktursmide, Bräder, Bjelkar, Spiror och Tjära. Af dessa artiklar hafva, efter ett medium för nämnde tid, årligen till utrikes orter skeppats: Stångren). Manufaktursmide. Bräder. Bjelkar. Spiror. Tjära. SktJ SkU Tolfter. St. St. Tunnor 64,761. 36. 33,676. 318. 243. 727. och upptages här, för jemförelse, hvad exporten af enahanda varor under åren 1846—1850 per medium för året utgjorde, nemligen Stångjern. Manufaktursmide. Bräder. Bjelkar. Spiror. Till inrikes orter hafva under de 5 nu ifrågavarande åren afgått 43,005 SkU. Stångjern och 7,699 SkU. Manufaktursmide, hvaremot skeppningen till inrikes orter under åren 1846 —1850 utgjorde 76,710 SkU.
Då återremiss af StatsUtskottets förevarande Betänkande redan blifvit begärd, får jag deri förena mig, men ej af det utaf Herr Riben anförda skäl, att StatsTJtskottet varit för inskränkt i dess tillstyrkan af utdelning af ifrågakomne RiksdagsProtocoll och Bihang, utan tvärtom derföre, all jag anser Utskottet hafva föreslagit en för stor utdelning deraf, i förhållande lill tillgångarne. Då, enligt Utskottets uppgift, endast 187 completta exemplar äro qvar af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdagar; men Utskottet tillstyrkt, att 160 exemplar deraf måtte utdelas bland Ridderskapels och Adelns Medlemmar, och 25 exemplar afsättas för Landshöfdingarnes räkning; så skulle blott 2 exemplar återslå till framtida behof för Utskotten och allmänna Verk. Och då detta antal är alltför otillräckligt, så föreslår jag, att Utskottet, vid återremissens besvarande, måtte tillstyrka, att åtminstone 20 exemplar af nämnde Protocoll behållas qvar i reserve till förefallande behof, som säkerligen skola ofta inträffa. Jag har ej sällan rönt obehaget deraf, att man förslöst tryckta handligar; emedan man sedermera nödsakats återköpa dem Den 3 F e b r u a r i i e. m. 133 dyrt, eller lill och med omtrycka dem, med mycken kostnad. I synnerhet äro Billingen till RiksStåndens Protocoll högst nödvändiga för blifvande Rikets Ständers Utskott; och nu ser jag af StatsUtskottets Betänkande, att af Bihanget till Protocollen för 1817 och 1818 årens Riksdag återstå blott 3io exemplar, och af Bihanget till 1823 års RiksdagsProtocoll endast sex. Jag hemställer derföre, om icke åtminstone desse sex exemplar må bibehållas för Utskotten vid kommande Riksdagar. I annat fall kunde det hända, att framställning måste göras om desse handlingars omtryckning. Då är det bättre att behålla hvad man har, än blottställa sig för en sådan kostnad i framliden. Friherre
Vare sig grundad öfvertygelse, eller ingifvelse af den egenkärlek, som menniskonaturen vidlåder (och på mig kunde äga inflytelse, emedan jag något medverkat 1812 och däremot alls intet 1809), men jag bekänner mig fallen för företräde åt 1812 års grundsatser, — och kanske att ett ej ringa antal jemte mig är till denna vantro skyldigt. Men säger man, vi äro bundne af en Ed. Hvem förmår väl binda sine egna händer? Lika litet som detta i physiskt afseende låter sig göra, lika omöjligt är det i moraliskt. En förbindelse förpligtar till dess efterlefvaude. Ja, då den är med 3:dje man ingången, men en förbindelse med sig sjelf upphäfver hvarje förnuftig menniska, så snart han blifver sig ett bättre medvetande, och alla förbindelser, Konung och Ständer samfält kunna ingå, kunna aldrig, efter hvad jag i föregående punct redan anfört, anses annorlunda, än förbindelser med sig sjelf ingångna, d. ä. Rikets organer med Riket sjelf. Om så icke vore, skulle ju nödvändigt Konungens och Ständers beslut af en 3:dje magt behöfva och erhålla sanction; men en sådan 3:dje magt finnes ju icke och kan ej finnas, ty, ännu en gång, när Konung och Ständer talat, har Nationen talat; och om så icke skulle förhålla sig, höra inkasten till ett helt annat Capitel. Huru länge är nu ett sådant besluts vidmagthållande en sannskyldigt orubbelig förbindelse? Svar: ända till nästa Riksdag, och det 606 Riksdagen 1812. af det goda skäl att då först sammanträffa de magter, hvilka utgöra den persona idealis, som med sig sjelf contraherat. Men, säger man, detta hafva vi besvurit. Ingen uppträder, som högre än jag uppskattar Edens vigt och värde, men livi skulle icke organerne af folkets magt och röst kunna i dess namn återgifva en sådan Ed? Nekas detta, huru många men-edare äro vi icke då här församlade ?
När man betänker den roll som den väpnade styrkan, i följd af serskilda egendomliga förhållanden, skulle kunna komma att spela mot den obeväpnade, så kan man icke utan bekymmer se, om tilläfventyrs, lycksökeriet — ett tvåfaldigt lycksökeri — bemödar sig att vid de militära béfordringarne göra hemliga bivilkor och tysta förbehåll mera gällande än förtjenst och duglighet; ty ett sådant förhållande skulle förqväfva all sjelfständighet, samt verka demoraliserande och samhällsvådligt. Hvilket medel skulle väl slå en antinationel Regering närmare lill hands för att förvandla vår aimée ifrån hvad den bör vara — ett af nationen underhållet betryggande värn för dess sjelfständighet — lill ett verktyg för en högre viljas personliga interessen, äfven om desse komme i strid med folkets; med andra ord: göra arméen till en serskild, mot det stora hela afvogt sinnad och af enskilda interessen styrd, Stat i Staten, än just det godtycke Styrelsen nu kan tillåta sig vid alla militära i synnerhet mera inflytelserika befordringar? Svenska folket bör visserligen uti sin Konungs högsinnade tänkesätt och uti det af honom antagna valspråk se ett betryggande mot alla machiavellistiska åtgöranden i så väl ett som annat hänseende. Men Konungens personlighet kan ej vara allt, och bör ej eller vara det i( ett konstitutionel t land. Garantier mot missbruk af makten fa Mer icke anses såsom uttryck' af misstroende, utan föreskrifvas ovilkorligen af sjelfva sakens natur.
Rikets Ständers år 1825 församlade Revisorers Berättelse, öfver granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collcgiura ställde Fonder och Medel. S. D. Remitterades till Stats - Utskottet: 1:0 Kongl. Majits Nådiga Proposition, orri fortfarande af det, vid senaste Riksdag, beviljade anslag, till anläggande af en vattenledning till Carlscrona. 3:0 Dito, angående yrkad befrielse från Rotering för Tynderö Socken i Vester - Norrlands Län, 44 'Fröt. Vtur. d, %4 Növ. ing. 3;o Dito, angående någon jemnkning 1 gruaderne för Recognitious • skogarnes skattläggning. 4’o Dito, om förhöjning i Rotehjelpen för svaga Rotar i Kronobergs och Calmar® Län, Stats* sami Allmänna Btsvärso oh Oecono* tnieUtskotten: i to Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om Anslag af vidare nödiga medel, till understöd för utflyttningar vid Egoskiften, äfvensom till fortskyndande af AfvittringsVerket i Rikets Norra Provinser. 3:o Dito, angående Vacance-afgifts erläggan. de af Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet, då Båtsmän under krig afgå, 3:0 Dito, angående hästars prtesterande i stället för manskap, af extra Rotering* . skyldige. Trot, ZJtdr. 'den z.4 No v. 1825. $ j Statsoch BevillningsUtskotten; 1:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om a/hjelpande af den årliga bristen ij Salpeter-fonden, oell om ett förändradt sätt för Salpeter-gärdens uppbärande. 5:0 Dito, angående förändrade grunder förLegooch Salusågars samt Valk-och Stawpverks beskattning, Lagsamt hillmanna. Besvärsoch Oeco Majtts Nådiga Proposition, fitt Kongl.
Det förra, eller StatsUtskottet, har uti Utlåtande af den 12 Februari innevarande år förklarat, att, som Rikets Städer i allmänhet, vid deras pri viligierande, fått sig tillagde vissa inkomster och förmoner, som blifvit upptagne och beräknade att utgöra tillgång för deras Tjenstemän» aflönande, StatsUtskottet funnit sig på »adan grund icke kunna tillstyrka, att någon aflöning på Rikets Stat för Städernas Uppbördsbetjening bestå»; äfvensom Bevillningsutskottet, i hvad särskilt angar föreslagen förhöjning å Procenten af Bevil In inga med len för deras uppbörd och redovisning m. m., uti Betänkande af den 11 sisth Mars förklara t sig hvarken kunna föranleda till minskning i den påräknade Bevil!ningsSumman, eller tillstyrka särskilta afgifter för Uppbördens bestridande. S erskildta. Utskottets Betiinkanden. Vid sådant förhållande, och då dessa Utskott ■bäst varit i tillfälle att ifrågavarande ämne till alla dess delar pröfva, har Särskilta Utskottet, med åberopande, afven för dess del, af de uti förbemälde Utskotts öfver detta ämne afgilna Betänbanden anförde skäl till afslag för närvarande å det gjorda förslaget om UppbördsBetjeningens i Städerna aflönande af Staten, ansett sin åtgärd i denna del böra inskränkas inom Vördsam Hemställan till Riksens HögloH. Ständer, att detta ämne måtte till den Comité, hvilken Kongl. Majit och Riksens Ständer kunna komma att uppdraga utarbetandet af en detaljerad reglering af Embeten och Tjenster m. m., öfverleinnas, till bedömmande, huruvida, vid skeende reglering äfven med Uppbördsverket, det föreslagna biträdet af Statsmedlen för merbemäldte Uppbördsmän kan finnas vara af nöden, äfvensom huru, i sådan händelse, tillgångar dertill kunna utfinnas och beredas. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsammeligen underställes. Stockholm den 17 Juni 1818. Riksens Höglofl.
Stadens inflytande, såsom afsättnings-ställe, på kringliggande Landsorters cultur och näringar kan således icke vara betydligt, och faller åtminstone icke starkt i ögonen. I Staden hålles årligen fyra Marknader, som äro tämmeligen besökte af trafikerande. Inom Staden är en Lärdoms-Schola, som befinnes i godt skick, under tillsyn af Rector och Tvänne Colleger, hvilka njuta lön af Allmänna medel och enskilde Donationer, samt husrum af Staden. Äfven finnes der en Vexel-undervisnings-Schola, som rymmer i5o Barn, gemensam för Staden och Lands-Församlingarne samt grundlaggd genom Eders Kongl. Maj:ts Kådiga frikostighet och någre enskilte bidrag. För Läraren har Alingsås Socken anslagit räntorne af Trenne små jordlägenheter som blifvit från Kronan återvunne; Men dessutom saknas hvarje annan löne-tillgång, än den Pastor kan årligen insamla genom frivillige bidrag, af Församlingarnes Invånare. Fattigförsörjningen, hvartill Stadens Invånare sammanskjuta medel, vårdas sorgfälligt af en derför inrättad Comité och har ådragit Staden betydlige kostnader i synnerhet under åren 1827 och i83i, då för en viss tid utdelning af mat till de fattige dageligen ägde rum. För Ilälso-vården lönar Stadens Cassa en Läkare, som nu tillika är Extra Provincial-Läkare uti det efter sista Riksdag inrättade tredje Provincial-Läkare-Dislrictet. Stadens Drätsel-Verk förvaltas af en serskild Commission, i öfverensstämmelse med derom af Eders Kongl. Maj:t fastställt Reglemente; Och hafva flere nyttige förbättringar å Stadens Gator, Broar och allmänna platser i sednare åren skett, genom denna Commissions försorg. c) Borås. Staden är anlaggd under Konung Gustaf Adolph den Stores Regeringstid, år 1622, förnämligast med afseende på den Reseoch Gårdfari-handelsrörelse, som derstädes än i dag idkas, och hvaraf Stadens bestånd hufvudsakeligen beror; För öfrigt grundar sig detta på vanlig Bodoch Minut-handel, Fabriker och Handtverkerier, samt endast i mindre mån på jordbruks-skötsel.
Litt. G.) Då, vid granskning häraf, Revisorerne trott sig finna, att större delen af de betydliga belopp, som, enligt ofvanstående tablå, blifvit å förskottstitel anvisade, innefattar utgifter för sådana behof, hvilka äro af natur att årligen återkomma, samt anslag derföre lätteligen kunna å riksstat uppföras, få Revisorerne, enär för bestridande af de oförutsedda, tillfälliga utgifterna medel icke torde saknas, till Rikets Ständers pröfning hemställa, huruvida bibehållandet af nämnde förskottstitel må vara af behofvet påkalladt och öfverensstämmande med den i 64 och 65 §§ Regeringsformen uttalade grundsats, att statsmedlen skola till de af Rikets Ständer prof vade behof och efter den upprättade staten anordnas. — 10 — § 4. Beträffande besparingarne å de olika anslagen under riksstatens särskilda hufvudtitlar, hafva Revisorerne deråt egnat synnerlig uppmärksamhet och ansett en redogörelse för detta ämne icke vara oförtjent att bringas till Rikets Ständers kännedom. Såsom bekant är behandlas besparingarne å de olika slags anslagen på olika sätt. Besparingarne å de allmänna, ordinarie anslagen tillgodoföras nemligen hvarje hufvudtitels allmänna besparingsfond och reserveras för samma ändamål, som med hufvudtitelns anslag afses. De å reservationsanslagen uppkommande besparingar reserveras äfvenledes, men endast för det speciella syftemål, för hvilket anslaget blifvit beviljadt. Besparingarne å förslagsanslagen reserveras deremot icke, utan aflemuas till Riksgälds-kontoret, för att användas till bestridande af der förefallande allmänna utbetalningar. Beträffande de extra eller tillfälliga statsanslagen, får väl hvad som under ett år af en viss statsregleringsperiod icke blifvit från Riksgälds-kontoret uttaget eller behöft användas, under ett följande år af samma statsregleringsperiod disponeras och utbekommas, men de besparingar å dessa anslag, som för hela statsregleringsperioden uppkomma, skola, i händelse annan bestämmelse för något särskildt fall ej blifvit uttryckligen meddelad, reserveras till kommande Ständers disposition.
Varande härom af Domkapitlet i dess utlåtande ytterligare förmäldt: att de från nästan alla församlingar, der Sunddelius tjenstgjort, försporda missnöjen voro genom officiella handlingar fulltygade: att Kongl. Maj:ts nådiga Utslag af den 17 Maj 1826, hvarigenom Sunddelius blifvit dömd prestembetet förlustig, ådagalade, huru han under sin ordinarie tjenstemannatid sig förhållit: att, sedan han undfått nådigt tillstånd att åter inträda i embetets utöfning vid 1828 års slut och blifvit till tjenstgöring 67 — anställd 1831 i Gladhammars församling och år 1834 i Wirserum, tvister om hans aflöning å dessa ställen yppats, och å det sednare dessutom svårare klagomål afhörts; och att slutligen i Haurida församling missnöjet mot Sunddelius stigit till sin största höjd; hvarföre och då han ej haft betänkande att anklaga en SockenstämmoOrdförande för förfalskningsbrott, hvilket troligen återfölle på honom sjelf, samt för öfrigt med bitterhet anfallit Domare, andre tjenstemän och en hvar, som med honom kommit i beröring, Domkapitlet ansett sig icke kunna, utan klander och ansvar, vidare lemna själavård i hans händer, så vida icke märklig sinnesoch lefnadsförändring hos honom sig företedde. Vid närmare skärskådan af dessa utaf
Om det funnes andra fall, der K. M. ägde rättighet alt förbjuda vissa näringar, sorn tillfälligtvis blifva för Riket skadliga, så skall detta fall vara fullkomligt homogent, men jag kan icke påminna mig, att det Den 1 Juli. 41 finnes, ulom ifrågavartde, andra sådana fall, och derföre är della ensamt i sill slag. Jag har redan sagl, all ordalagen i dessa resolutioner äro högst illa valde, och alt de kunna gifva mycken anledn. till den tolkning man här gifvil dem. Jag erkänner della, men frågan förefaller mig likväl icke sä tvetydig, som mine motståndare velat finna den, och jag påslår, alt man begår en inconseqvens, om man tillstyrker inskränkning i dessa fabrikanters bränvinsbränning under Nov. och Dec. månader, ty är mine motståndares mening, ali den rättighet, K. M. lemnat desse pressjästberedare, beslår i att tillverka bränvin å lid, då sådan tillverkning i allmänhet är förbjuden, så bör denna tillåtelse icke heller kunna omfatta den lid, då K. M., med afseende på serskilda omständigheter, förbjuder brånvinsbrånning i allmänhet. Della har jag sagt, och påstår, all det ligger en inconseqvens i Utsk:s Utlåt, all tillstyrka del ena och afstyrka det andra. Frih. af Ugglas, Curt Gust.: Jag vill icke inlåta mig i någon granskning af det rätta i ali ingå med någon skrifvelse till K. M. Jag har blott fästat mig vid ett uttryck af Gr. Sparre, nemi. alt bifall till Utskis förslag skall upväcka ett serdeles hal inom landet och öka den ovilja, som förut skall funnits. Kan detta verkligen vara Grins mening, då frågan angår inställande af bränvinsbränningen eudast under några månader; och, om än den föreslagna skrifvelsen bifalles samt inkommer lill K. M., den, i händelse K. M. å densamma fäster afseende, icke så snart bringas i verk samhet före d. 1 Nov. Utsk. har endast föreslagit, alt i elen underd. skrifvelsen skulle begäras, att pressjästberedningen må inställas under tiden efter den, då all bränvinsbränning i höst är förbjuden.