Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
WlajUS Sfåbiga ‘fircpcfition, angåenbe np* fftefkmalS^ororbning; 76:0. angåenbe konfkbrånneri * rebffapS flerfalbiga farn*» manfåtlning; 77:0. ben ?f ^ebmiarii ,• angåenbe förklaring ofmer Äongl. 93?a/;tS biga ^érorbning ben 18 december 1823;, 78:0. angåenbe forånbrab rebaction af 62. §.- f ^ongf,- $ororbningen om fTogame i Niket af ben 1 Sfugufki 180t; 79:0.. ben 26 pebruarii, om författning^ roibtaganbe till fotekemtnanbe af obehörigt bro/Smål meb tionbenS råknanbc;, 8o.D< meb forflag till anbringar i ^ongl. ^a/:t^ fornpaö^ 0eglation^£5rbning af ben 2i 3ulii 1825;. »koben t ?)tarb,' cm ^eklåbnab&&irectionerS ineåttanbe ni b Stuff* Ijåll&Negementena;, 82:0,. ben 11 SftarS, om forånbring i fattet för (SrunbråntorneS utgoranbe-; 83:0; ben 17 «D?aré,- angåenbe anffaltce för SBergSfjanbteringenS upp* ^'elpanbe i Norrbottens lån; 84:0. om anjTag af allmänna* mebel till ^aingaconS^dg^ lors inråttänbe; 87.0. ben 18 ^llarS, angåenbe forånbring af Äongl, ‘30fajtfS Oråbiga'- S^rorbning. emot oloflig inför fel ocl) ulforfel af tontor.- ffiOE '§• ‘92* ©ebern be i ©tatS?Rabet foebe protocell Slrfmit, i dfmerenSffdmmelfe aneb 105. od) 106. §. §, Regeringsformen famt 29. §. RifSbagS?iOrbnmgen, .ofmerletunobe till '(2Bårt £onftitutienS?Utfrott, forn bein genomldji <od) gran?
Konungen frikallade, samt Riksgälds.Lontoiret sämedelst, förnrodeligen ohördt, förlorat den uti merberörde Balance Summa inbegripne högst betydeliga Bewillnings afgift, sä blifwer ef» ter mm tanka as största angelägenhet, att tili befordran - Den 7 December. 399 dron as Riksgälds-Contoirets framtida säkerhet, vm VewilkningS afgiftens behöriga taxerande, indrjswande och öfwer remitterande kil! Contoir.t, nya anst lk r och förfartaingrr bidragande till mera ordning wid deria angelägna ärende warda widlagne och stadgade. Och wägar jag i sädant afseende ödw-ukeligen förestå, det Bewillnings afgiften sä wäl wid taxeringen som in» driiningen och redowiSningen wid Lands»Contojren med flere wederbörliga ställen der den samma inflyter, h ic och hallik ina Mjas fran Slars eller undre medel, sami att salunda: i:o SärMde Taxerings Längder för sagde me, del föreg. 2:0 SärMde Debetsedlar utfärdas och wid Mende betalning qvjttcras. z:o Upbördsmännen likaledes derföre afgifwa sär» ffilde Valauce extracier. 4:0 Lands-Contoiren eller andre Werk, som npbära och till Rlksgäldv Conkoiret aflämna Bew>l!ningS medel, deröfwer halla särMde böcker och räkningar. 5:0
Men dä jag ägt den heder och dyrbara förtroende, att blifwa wald inom Ridderskapet och Adelns tredje ClaA som Revisor, och i egenskap deraf ej bör eller kan dölja min förundran deröfwer akt Herrar Fnllmägtige afwillt frän Banque; s Grund Författningar och 1820 ars Reglemente och föreskrifter, i synnerhet hivad dek första Riks-Stänvet Rivderflapet och AdclenS rättigheter beträffar; sä får i anseende kill skälen harwid till widlyfligheis undwikande, åberopa Herr Lagmannen Grefwe (IzstlenborAs ingifna dicramen i detta ämne, hwarmed jag mig conformerar, och hwilket yttrande, för min tillfredsställelse i egenskap af ombud för mine warde principialer, jag anhäller mätte i Protocollet inflyta. Herr Cancelli Rådet ^älarkwtli förklarade: Jag anser mig blott om en as Ridderskapet och Adelns walde Rewisorer kill öfverseende af BancoFörwalltningen, och finner säledes för min enskildt» del har icke stallet till nägon Reservation af Ridder» skåpet och Adelens ratt ivid Niksdagmne, Herr LongiZof predikanten Oi^rön och Zerr prosten Doctor kjellin, sunno för deras del, Fjerde Band. IV - 50 Den 14 November del, att jemlikt Herr Stats Secreterare» UolenblaäZ lill Cancellie-Utikolteis Proroooll afgifne yttrande, någon wentilation i söreirr,rande ämne, hos Herrar Revisorerne icke bör fä aga rum. Zerr prosten Doctor kukrmus fant sig aga sä Mycket siorre anledning alt uti denna fräga instämma mea Herr Stats Secreteraren UokenbIa6, till gillande af Herrar Banoo-Fultmägtiges äkgärd, som den af Kongl. A.'aj:t i Näder fastsiätde Realisations-Planen war i Lek närmaste öfwerensstammande med den Plan, som Riksens Ständers Banco-Utstolk föreslagit. Uti Herr
Ridd.Secret. upplyste, att BorgareSt. antagit 6 §:n endast med den förändring, att i mom. komme att undfå denna lydelse: ”Såsom säkerhet för den del af grundfonden, hvilken ej ovillkorligen skall bestå af contanta medel, må begagnas, ej allenast reda penningar samt controlleradt guld och silfver, utan äfven sådana fastighetsinteckningar, adier, eller allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, som för sådant ändamål af bolaget godkännas, efter pröfning, uti hvilken Konungens Bef:- h:de i länet skall deltaga, med skyldighet att öfver säkerheten sig utlåta: börande de nedsatta medlen, jemte de sålunda godkända säkerhetshandlingarna, i landtränteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas uti cassakista, med särskildta läs, dertill directionen samt ett af Konungens Bcf:h:de allmänt utsedt ombud hafva hvar sin nyckel.” Hr Lefren: Min öfvertygelse i denna fråga år följande, nemi. alt om landshöfdingen är förpligtad att vara närvar. och, såsom BorgareSt. beslutat, att sitt utlåtande afgifva, så är allan rättfärdighet uppfylld; ty jag beklagar den bank, som ville försöka creditrörelse sedan landshöfdingen i länet, efter en sådan förpligtelse, förklarat de nedlagda säkerhetshandlingarna icke varn pålitliga. Det ligger så mycken moralisk styrka blott i det utlåtandet, att bolagets pluralitet måste foga sig efter landshöfdingens anmärkn, om den är skälig, och jag supponerar att han vid delta likasom vid alla andra tillfällen icke gifver annat utlåtande än det som skäligt är. Jag tillstyrker derföre antagande af hvad BorgareSt. beslutat, endast med den skilnad, alt jag anser orden ”eller annat allmänt förvaringsrum” böra utgå, emedan R. o. Ad. beslutat att bnnkernes hufvudcontor böra förläggas uti residensstäderna, hvadan handlingarne kunna förvaras uti landtränterierna, under ansvar, såsom för andra uti ränteriet förvarade handlingar, af landträntmästaren jemte bolagets direction, hvilka livar för sig böra hafva livar sin nyckel till cassakistan.
Det är blott detta jag velat genmäla, ty min mening är ej att förlänga diseussionen; och jag får då förklara, att det svar jag föreslagit böra lemnäs Hederv. BondeSt., ingalunda innefattar någon ursägt, utan endast ett uttryck af de förhoppningar vi fästa vid framtiden, i afseende på nödiga och nyttiga reformer; och en sådan framställning torde vara mig, likaväl som mina motståndare, tillåten. Man har på f. m. velat utestänga oss från att framkomma med några yttranden inför thronen; men nu är det ju blott fråga om ett svar till bönderna. Hvad för öfrigt angar det mot mig riktade yttrandet ang:de mina juridiska insigtor, och det sammanhang de skulle kunna äga med min förmåga att tillämpa grundlagarna; så har jag förut förklarat Frih. Cederström, att jag ingalunda med honom vill inlåta mig i någon grundlagstolkning. För alla de cirklar, sora dragas bredvid och om2 II. 6o Den 29 F # b r n » r i f. m. kring våra grundlags-§jj:r , ser oell förstår man nog ändå, att Hr Frilitn är medelpunkten. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag hade ur flera skäl önskat undvika att deltaga i denna diseussion , men kan dock icke underlåta att yttra några ord, i anledn. af åtskilligt, som fäslat min uppmärksamhet. En talare rnidtöfver har tyckt, att öfverläggningen (orra gången ejvar tillräckligt lång rörtde detta ämne, och har sökt att ersätta bristen. Han har klagat deröfver, all Landtmtn underlåtit uppropa några, som anmält sig att tala. Jag befann mig älven bland de sålunda förbigångne; men jag lackar Landtm, för den propus, han framställde, nemi.: om Ståndet ansåg öfverliiggningen fulländad, ty derigenom slapp jag alt lala, och R. o. Ad. att höra mera 0111 ett redan uttömdt ämne.
Huru osäkert det till och med stundom kan vara, att karlen erhåller någon den ringaste förplägning, vare sig sämre eller bättre, kan bäst inhämtas deraf, att Den i3 Mars f. m. åtskilige Rotar, som de föregående åren erlagt Passevolance-afgift, men förlidet år icke ingingo derpå, skickade sina Soldater till mötesplatserne utan hvarken mat eller penningar, hvarföre Cheferne måste förskjuta underhållet, och sedan, efter vapenöfningarnes slut, genom Konungens Befallningshafvandes biträde söka sin ersättning. Jag får än ytterligare tillägga en för de rustande högst väsendtlig omständighet, hvarå flera exempel under förra årets möten företedde sig, nemligen att karlar, som medförde matsäck, straxt efter deras ankomst till mötet insjuknade. Befälet lät genast tillåsa matskrinet och försegla nyckeln; karlen afpolletterades till sjukhuset, låg der en längre tid, och då han utkom, var matsäcken förruttnad. De rustande hade således utan ändamål fått vidkännas denna kostnad. Då härtill lägges den utgift, hvartill karlens skötsel på sjukhuset uppsteg, för medicamenter, sjukvård och passande sjukmat, då han blef bättre, så uppgick detta till långt mera, än hvartill Passevolance-afgiften någonsin varit föreslagen. Bland fördelar, som MötesPassevolance-inrättningen tillskyndat Rustoch Rotehållare, har jag sällan hört nämnas en, som jag likväl anser af skälig vigt och undanrödjande många ledsamheter, den nemligen, att det före Passevolancens införande, på grund af mellan de Rustande och Kneckten vid dennes antagande ingångue Contract, var de förres skyldighet Den i3 Mars f. m. att, åtminstone vid de fleste Regem en ler, lemna karlen kost äfven under alla smärre commenderingar inom Regementets eller Compagniets stånd, såsom vid utgörande af KrigsRättsoch Polis-vakter, tross-bods eller andra handräckningar, smärre transporter m. m.
Denna åsigt har vunnit ökad vigt genom den rörlighet, hvaruti vårt lands befolkning kommit, i följd af lättade fortskafTningsmedel, flyttningar, utvandringar m. m, under det lagskipningen beklagligtvis till stor del bibehållit sin tröghet och långsamhet. Det händer sålunda, att sedan det, måhända genom många omvägar, lyckats en rättsökande att få stämning tillställd en tredskande vederpart, denne uteblifver från Rätten å den för tvistemålet utsatta rätte R. St. Juat.-Ombudsmans Embete-Berättelse till 1862 års Riksdag. 16 122 gångsdag. Målet uppskjutes af sådan orsak och käranden får sig förelagdt, alt tidigt före nästa ting eller rättegångsdag derom underrätta sin vederpart. Denne kan då, med tillhjelp af de fortskafiningsmedel, till lands eller vatten, som nu stå honom till buds, hafva förflyttat sig till en annan ända af Riket eller, hvad än värre är, till en annan verldsdel. Den af Domstolen, på sätt nämndt är, föreskrifna kommunikation af uppskofsbeslutet låter i följd häraf sig icke verkställasj; målet afstannar, beroende på framtida anmälan, då den förlupne vederparten möjligen kommit tillrätta. Hade åter denne varit förbunden att, sedan han en gång blifvit stämd, uti allt hvad i saken komme att förelöpa, iakttaga det som lag stadgar samt han eljest till bevakande af sin rätt funne nödigt, så skulle han ofel bart tillstädeskommit eller stalt ombud för sig, innan han öfvergifvit orten, och saken hade dä gått sin gilla gång. Man invänder måhända, att en dylik kommu nikation af uppskofsbeslut skulle vara nödig, derest domstolen för den tredskandes uteblifvande förelägger äfventyr af vite eller talans förlust; men denna påföljd vore ju i allt fall icke någon annan, än den »lag i allmänhet stadgar» och den han följaktligen (vunde förvänta och genom det förfallolösa uteblifvandet sig undbrkastat.
Det måste då, efter mitt begrepp, blifva främmande för oss, intill dess annorlunda varder förordnadt; och förr än detta inträffar, kan inan gerna benämna det såsom en konstgjord efterhämtning - Den 17 Juli i e. m. 177 ning ifrän något annat ställe. Jag misskänner derföre icke den fria rätt hvarje Representant äger, att med foglighet i uttryck och fasthet i principer motsätta sig sådant, som efter dess öfvertygelse strider emot det rättsenliga, det gagneliga och det nödvändiga; äfvensom, att under enahanda vilkor utan farhåga yrka de förändringar tidens kraf påfordra, änskönt dessa skulle af någon eller af några med ogillande emottagas. Jag vill blott icke, att detta skall ske af en nyck, eller af en sammansättning med föresats, att motarbeta allt, det vare sig nyttigt eller onyttigt; och att dervid föra ett språk — hämtadt fjerran ifrån — med den hårdhet, sorn om man inrjvisitoriskt tilltalade brottslingar. I England existerar oppositionen de jure, och ingår der såsom ett element uti StatsFörfattningen. Folket har sig nemligen förbehållet vissa löntagande tjenstemän, hvilka äro skyldige att ropa nej till allt hvad af Ministeren föreslås; också göra de det med full hals! men icke med mera framgång än hos oss plär lyckas för vissa aclorer, då de vid domstolarne förklara missnöje med alla utslag, som fällas, de måga för deras talan vara gynnande eller icke. Jag vill härvid blott bifoga en erindran — må hända tjenlig nog för ett begrundande — och den är, att efterhärmniugar äro i 33 H. 12 Den 17 Julii e. m. ett visst fall farliga för sina lijeltar. Be pläga ofta föranleda till åtlöje, i synnerhet om de icke passa för tiden och stället, der man vill uppföra dem.
Uti den specificerade årsslaten för Ultuna, som funnes handlingarne till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition bilagd, voro utskylder och allmänna onera utförda lill 500 R:dr, då de deremot, enligt motionen bifogadt utdrag a! Alnarps räkenskaper för år 1860, der utgjorde 2,072 R:dr. Beträffande den af Förvaltnings-komitéen åberopade kända billigheten af lifnförnödenheter i Skåne, så hade förhållandena derutinnan under de sista 8 ä 10 åren i högst betydlig man förändrats, så att nu mera lefnadskostnaden i vissa delar af Skåne, hvaribland just Malmötrakten, vore långt dyrare än på de flesta andra ställen i Sverige. Enahanda vore förhållandet med folklönerna. Dessa voro i Skåne högre än, motionären veterligen, på något annat ställe i Sverige. — Uti Ultuna Landlbruks-instituts stat vore under »Diverse utgifter» uppfördt ett belopp af 500 R:dr för utfodring af ett par hästar åt föreståndaren, så att, med tillägg deraf, dennes löneförmåner endast med 500 R:dr understego den för föreståndaren vid Alnarp föreslagna aflöning. Att en del af denna aflöning, på sätt Förvaltnings-komitéen föreslagit, utgick i form af taffelpenningar, ansåg motionären ingalunda olämpligt, men bestred att tillgång dertill kunde af förhandenvarande medel beredas. För trädgårdarna vid Alnarp hade Styrelsen icke begärt något anslag, utan endast för trädgårdsmästaren, som vore lärare vid Institutet. Den af Styrelsen beräknade aflöning ål en anatomi-vaktmästare, 600 R:dr örn året, ansåg motionären, under för utsättning att anslag till lörsöks-station beviljades, kunna utgå. Hvad angick Förvaltnings-koroitéens anmärkning mot utgifterna för betjeningen, så vore personalen ingalunda större, utan snarare mindre vid Alnarp än vid Ultuna, men den drygare kostnaden vore föranledd dels af högre aflöningar, hvilka betingades af i orten gängse löner, dels af deu jemväl anmärkta dyrheten i kosthållet, hvilken ej kunde nedsättas, utan att sådant skulle menligt inverka på elevers och lärlingars trefnad och välbefinnande.
Länen för det föregående året; men hvad beträffade Militaire-Staternes så öfverlemnade Riksens Ständer, uti särskild skrifvelse af samma dag, i anledning af Kongl. Maj:ts derom gjorde Nådiga framställning till Dess Höga åtgärd, att, vid då förestående generella reglering, af desse Stater, med dertill anvisade medel,låta tilldela militaireÄmbetsocli Tjenste-männen enahanda Lönförbättring, hvilken jemväl under den 11 December 1815 i Nåder beviljades, att påföljande år vidtaga; dock blefvo i anseende till nödige pröfvade förändringar vid flere af de Värf vade Regementerne, Lönings-vilkoren hufvudsakligast bestämde i penningar, och den under Lönerne i ett mindre förhållande, än för Civil-Staterne uppförde Spannmål, beräknades å 6 R:dr Tunnan, hvarå lika beskaffad förhöjning, som för de sistnämnde, var stadgad, nemi. hvad Riks. Markegångs-priset derutöfver kunde utgöra, skulle få åtnjutas. 348 Stats-Vtskotiets Betänkandm. Vid Stats-Regleringen sista Riksdag funno åter Riksens Ständer lämpligt, på sätt deras underdåniga skrifvelse den 25 Junii i8j8 innehåller, att för den under CivilStaternas Loner begripne Spannmål, 47>633 Tunnor 16 Kappar, uppföra motsvarande Tunnetal af Kronans behållne inkomst i säd, som ansågs utgöra tillgång för den i penningar utgående Lönings-spannmålen; och för de under Militair-Staternes Löner beräknade 42>6i5 Tunnor, hvartill den odisponerade Spannmåls-Intraden ej tillika var tillräcklig, anslogos åter nödige medel för ett Riks-Markegångspris af till och med 8§ R:dr per Tunnan. Af hvad Kongl.
JVs 14, af Herr Du Rietz, Fredrik Guslaf, om förhöjd pension åt Underlöjtnanten i arméen Lars Samuel von Sctantz, hviken motion jemväl skulle med de öfrige Riks-Stånden kommuniceras; Jts 15. af Herr von Francken, August Alfred, angående löneförbättring åt lärarne vid rikets navigations-skolor; JtS 16, af Grefve Björnstjerna, Carl Magnus, angående löneförbättring åt Gymnastik-lärare vid rikets högre elementarläroverk; JtS 17. af Herr Lagercrantz, Carl Gustaf, om ett anslag på 100,000 R:dr till vägbyggnadsarbeten i Jemtlands län, för beredande af arbetsförtjenst åt länets till följd af inträffad missvext nödlidande innebyggare; Prat.-Utdrag den 8 November 1865. 13 JV2 IB, af densamme, om anslag till hästoch fårafvelns förbättring i Jemtland; .A2 i 9, af Herr nf Sillén, l.ars Gabriel, om beviljande af ett anslag å 800 R:dr årligen under nästa statsreglerings-period åt Lithografen Carl Johan Hillmark, för fortsatt utgifvande af planchverket »Sverige, aqvarell-lithografier och tontryck»; M 21, af Grefve Posse, Arvid, angående godtgörande af Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns riksdagskostnader; M 22 af Friherre Sköldebrand, Knut Erik, angående beviljande af anslag för byggande af en stambana mellan Wexiö samt Calmar och Carlskrona, tillika med ett i anledning deraf afgifvet yttrande; samt ,M2 23, af Grefve Posse, Knut, om beviljande af ett årligt andag å 6,000 R:dr till Institutet för döfstumma i Carlskrona. S. D. Föredrogs och bifölls Konstitutions-Utskottets Memorial .*2 1, om arfvoden för en Notarie och en Kanslist. S. 1).
Denna folkclL88 är alldeles en kräfta i Staten, emedan de präja och beswära en hwar som nödgas pasiera dem, utan annat ändamäl än at gora sig goda dagar af andras förluster och olyckor, och äro destutom för den reela Tullbcwakningen sä mycket mera umbärlige, som om den noga och rigtigt i sjöorterna anställes, och tilsyn wid sabrikerne är pålitlig, all jnpractisering af främmande olofligt gods och all Tullförsnillning med det inländffa eller tillätna blir alldeles omöjlig. Af desia indragningar wil jag hoppas en wacker besparing för Statswerket winnes, och troligen kan pä lika goda skäl flera ffe, hwilket ingen borde sig undandraga, at til befrämjande af allmänt wäl, läta til granskning och bedömmande förekomma. Stockholm den 22 Junii 1809- se-rri LiUverbjelm. Begärdes pä bordet. Herr fäAsrbjelm, Lisli I^reärilc, hade inlämnat et Oiclamen til 1'rotocollet, htvilket uplästes, sä lydande: Word - 869 Den L2 Junit. WördsamL ! Ibland alla de oberäkneliga lidanden och beswär som et krig förorsakar jordbrukaren, ar odisputabelt de sa kallade durchmarcherne och den dermed förenade ffjutsningsssyldigheten en af de swäraste och mest tryckande. För at stjutsa et gästgifwarehäll, förloras oftast et helt dpgn för karl'och hästar, men ej sällan 2 a 6 dagar dä marcherne äro stora, sä at wista socknar hafwa flere mils wäg til ffjutsningsstället, och da som r detta krig ofta bandt, ej pä alla ställen tilräckligt antal hästar kunnat anffaffas, eller en del blifwit tröttkörde, de öfrige i stället blifwit iwungne at skjutsa 2me gästgifwarehäll.
Mits ofvanberörde Nådiga förslag. §• 4- Angi de den så kallade gamla Riksgälden. För betalningen af den så kallade Gamla Riksgälden hade genom K. Mits, uppå R. H. St:rs derom gjorda underd. anhållan, utfärdade Nådiga Kungörelse af d. 10 Septemb. 1823, en prcescriptionstid blifvit bestämd till den sista December 1824, inom hvilken vederbörande fordringsägare, skulle sine innehafvande Fordringsbevis, vid förlust af all rätt till betalning, till liqvid uti RiksgäldsContoiret förete; Och hade, inom denna föreskrifne tid, endast blifvit anmäld Drakenbergska-Famillens fordran, till ett belopp af r 146 Dllr 14 öre Slmt eller igi Rldr 3 sk. 6 r:st. B:co. Men enär Reclamenten icke kunnat föi ete de för lyftningen erforderlige handlingar, och någon utbetalning således icke fått äga rum, hade Hlrr Fullmäktige förordnat, att ofvanberörde, inom prsescriptionstiden, anmälda fordran skulle tills vidare uti Räkenskaperna qvarstå. Vid detta förhållande, och då all den öfriga så kallade Gamla Riksgälden blifvit, till ett belopp af 240,812 Rldr 2g sk. 7 rist., uti 1824 års Räkenskaper afskrifven, hafva Hlrr Revisorerne till R. H. St,:r 356 Stats-Utskottets hemställt, om icke en praescriptionstid af ett år kunde bestämmas, inom hvilken de, för lyftningen af Drakenbergska Famillens ifrågavarande fordran, nödige handlingar böra, vid förlust af all rätt till fordringens utbekommande, nti RiksgäldsContoiret företes; på det en så ringa och obetydlig summa, som den förut omförmälda, icke måtte komma att år ifrån år uti Räkenskaperne ytterligare balanceras. (pag. io Rev. B).
Annorstädes är händelsen, att flera och goda skördar kunna erhållas, fastäfi läget är så beskaffad^ att sedan matjorden genom vindkast bortföres, uppkommer ett flygsandsfält, som i mansåldrar blir skadligt för bela nejden. Dessa faror böra förebyggas. Beträffande den af Herr Hjerta yrkade ändring i mitt förslag, bar jag ingenting deremot. Orsaken, hvarföre jag nämnde Kongl. Majrts Befallningshafvande, i stället för ÄgodelningsRätten, var, att jag ansåg frågan vara utaf ren administratif natur, men jag motsätter mig visst icke förändringen af authoritet, blott jag vinner mitt syftemål, att erhålla correctif mot skadliga odlingar. Friherre Wrangel: I anledning af Grefve Spens’s uppmaning bör jag upplysa, att på stränderne af Halland, hvarest mycken flygsand finnes, många jordägare ofta äro hågade att göra odlingar, och kunna äfven understundom lyckas, att skapa goda ängar, men icke sädesfält. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Jag instämmer med Friherre Wrangel deruti, att ett stadgande, i afseende å förevarande fråga, är nödigt. I Skåne hafva flera byar blifvit förstörda genom några tunnland flygsands oförsigtiga odling. Om < 176 Den 27 Augusti e. m. man genom odling förvandlar flygsand till duglig äng, liar jag icke något deremot, men i alla andra fall kan odlingen blifva ganska äfventyrlig. Det är mig likgiltigt, antingen Grefve' Spenss eller Herr Hjertås förslag af Ridderskapet och Adeln antages; dock torde, i följd af den redan stadgade allmänna principen, ett dylikt ärende snarare böra till ÄgodelningsRätten öfverlemnas. Herr Hjerta: Ju mera jag begrundar förevarande fråga, desto mera öfvertygas jag, att det af Grefve Spens föreslagne stadgande icke behöfves. Skulle Ridderskapet oell Adelil nödvändigt vilja föreskrifva något, bör man blott i allmänhet stadga, att flygsandsfält icke må såsom inrösningsjord beräknas. Friherre Sprengtporten: