Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har en erinran att göra vid 6:te § som dock icke gäller sjelfva den mening Utsk. velat uttrycka med det der upptagna lagstadgande, ulan endast sjelfva redaktm, hvilken jag anser icke precist uttrycka hvad Utsk. haft för afsigt att dermed säga, utan innefattar den efter min öfvertygelse en mening, som har en vidsträcktare syftning än hvad Utsk. dermed afselt. Det heter nemi. uti sista punkten af 6 § 1 morn.: ”Ej må dock, i något fall, va - Den 1 Juli f. in. 361 pen längre brukas än civilmyndigheten finner sådant, för upprorets stillande, nödigt vara”. Om man äfven kan försvara den satsen att den civila myndigheten skall vid ett uppror äga bestämma, när vapnens användande bör upphöra, så mäste detta dock naturligtvis inskränka sig till förbud mot vapnens brukande emot upprorsmännen i och för upprorets stillande samt med afseende ä dess då varande gång. Men om, efter det civilmyndighet anbefallt inställandet af vapens användande samt militär i följd deraf dragit sig tillbaka och samlat sig, i fall den förut varit spridd, det skulle inträffa att militären blir öfverfallen utaf en uppretad folkmassa, (som i anseende till vapnens föreg:de bruk är sinnad alt hämnas och anser tillfället nu vara godt dertill, sedan den civila myndigheten förbjudit vapens användande), så kan en mindre detacherad styrka blifva afväpnad och masakrerad utan att den anser sig berättigad att försvara sig. Det har dock naturligtvis icke varit Utsk:s mening att förbjuda militärstyrkan att använda vapen till sjelfförsvar och likväl säger Dtsk. alt ej må i något fall vapen längre brukas än civilmyndigheten finner sådant nödigt vara. Detta uttryck ”i något fall” åstadkommer sålunda mera missförstånd än som borde vara fallet. Jag skulle tro att Utsk. egentligen afsedt de fall som i §:n omnämnes och hvilka äro två, nemi. antingen dä civilmyndighet tre gånger befallt upprorsmännen att åtskiljas, emedan vapenmakt i annat fall komme att användas eller ock när upprorsmännen, så hastigt öfvergå ”till väld, att civilmyndighet ej kan så förfara etc”. Utsk. har dock med först berörde mening velat säga:
Deremot tror jag, att en enskild inrättning af enahanda beskaffenhet bör kunna uppkomma, om ett klokt förslag derför lägges till grund. Vinsten förtäres då af enskilde, och blifver icke någon skatt ifrån enskilde till Staten, utan den förtjenst, som enskilde genom industri och omtanka kunna förskaffa sig. Derföre finner jag en privat hypetheks-anstalt Den 2 2 Julii fm. 1051 rara fördel a It tiga re, än en allmän,' och tillstyrker att de förenade Utskottens Betänkande må bifallas, helst jag mycket tviflar, att Utskotten anse sig vara i tillfälle, att afgifva ett förslag till hypotheks-banker i allmänhet, såsom en yard .Ledamot här yrkat. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Utskotten hafva, enligt min tanka, från en för inskränkt synpunct betraktat detta ämne, och då inalles det är föga sannolikt, att under denna Biksuag något väsentligt kommer att göras till myntoch credit-väsendets reglerande, hade jag icke ämnat öfver denna fråga yttra mig. Men sedan Herr Friherre Wrangel framställt så grundade anmärkningar, att de torde föranleda återremiss af Betänkandet, utber också jag mig, att fa yttra mina tankar. Att Utskotten icke gillat någotdera af de förslag, som blifvit deras pröfning under-, ställde förundrar m ig icke. Det första är bygdt på en credit i Banken, som icke kan och bör äga sum; det andra är för stort tilltaget. Men deremot förundrar det mig, att Utskotten, då de velat behandla frågan om låne-anstalterna, icke ingått i granskningen af de åtgärder , som äro absolut nödvändige för att återställa Crediten. Här i Sverige kan äfven så litet, som i något annat vidsträckt land, någon Istor och allmän fastighets - hypotheks - anstalt Införas. Frinciperne för deras bildande bör Lagstifta - 105a Dm 3? Julii f. m - ren bestämma, associationerna bilda sig sedan frivilligt; och täfla med hvarandra att väl vårda den credit, som de önska bereda åt sig.
Jag har mig icke allenast a priori bekant, att sådant ej är för Svenska folket förbjudet, utan jag känner det äfven a posteriori eller genom erfarenheten; ty i den ort, der jag är bosatt, råkas ofta stora classer af Svenska medborgare för att öfverlägga om deras enskilda angelägenheter, hvilka öfverläggningar ofta föranledt till motioner och underd. framställningar hos Konungen, som alltid hittills emottagit dem med nådigt välbehag och, då de innehållit något godt samt varit så motiverade, att de fästat uppmärksamhet, hafva de i de flesta fall vunnit åsyftadt resultat. Det har aldrig i Wermland fallit oss in att petitionera R. St.; men vore meningen, att motionerna skulle komma till R. St , tror jag det blefve svårt att för sådant ändamål få Landtständerna tillsammans, annorlunda än genom tjenliga medel. Jag har för mycken aktning för den person, som sökt försvara ide'en af Utsk:s betänk., för att kunna tro, det meningen skulle vara att genom ifrågastäldt behof af en lag för det, som är Svenska folkets obestridliga rättighet, vilja på något sätt inskränka den af praxis godkända och af ingen lag motsagda rättigheten att sammanträda för att öfverlägga om enskilda angelägenheter. Det är besynnerligt nog att få se ett förslag, som medelst den vigt, hvilken fästes vid formen för sammanträdet, vill göra till en formel sak, hvad som åtminstone i den provins, der jag bor, är en livardagssak. Vid hvarje marknad hafva vi der öfverläggningar om ortens allmänna angelägenheter, och det har ofta handt, att vi vågat sträcka dem ända till Rikets allmänna angelägenheter, hvaraf jag icke sett någon våda uppstå. Skulle det falla oss in, hvilket ännu icke inträffat, att vilja afgöra några stora politiska frågor, skulle *s Den iG October e. m. ■väl Konungens Bef:h:de veta sin skyldigliet att köra ut oss; men att vi skulle behöfva en lag för att öfverlägga om ortens angelägenheter och låta denna öfverläggning föranleda till petitioner, hvarpå beslut kunde grundas, inser jag icke, och minst behöfves derom något stadgande i grundlagen.
Is axrpM ahnsllxniöd lassa fU .qis>l 11 h ahnaaale i öTisqB ovIötx) nall horn Irnit* 81 xiao 8 ,qe>l 91 is abnaagle i noiliflwH ovlaiö naH barn .nsjliavi iol levaus mo .öhu-wiöi ixdlTagTodhaxn tis rralsufToi nio sigert i naheO txöH harn irnea ,’fö STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Lag-Utskottets Betänkande M 35. I Förslag till Straff-Lag. 1 Kap. Om dem, som Svensk straffrätt underkastade äro. 1 §. Inländsk man varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd för brott, som han begått inom riket eller å Svenskt fartyg utom riket, så ock för brott, som han utom riket begått, om den gerning, der den föröfvades, är med straff belagd eller och innefattar brott mot Sverige. 2 §. Utländsk man, som bär i riket finnes, varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd för brott, som han begStt inom riket, eller å Svenskt fartyg utom riket; så ock för brott, som han utom riket begått mot Sverige eller Svensk man, der Konungen förordnar, att det brott här i riket åtalas må. 3 § Ej skall någon för brott, som han utom riket begått, här i riket straffas, der han förut, för samma brott, straff å annan ort undergått. Om särskild påföljd å sådana brott i vissa fall skils i 2 Kap. 21 §. 4 §. För främmande makts beskickning gälle hvad allmänt vedertaget är eller genom fördrag stadgadt blifvit. 5 §. Om hvad emellan Sverige och Norge iakttagas skall i de fall, som i detta Kapitel sägas, vare ock gällande hvad särskildt stadgadt är. Om straff, som efter denna lag ådömas må. 1 §. Allmänna straffarter äro: 1. Straffarbete. Bih. till R. St. Böter. Dessa straffarter anses, i förhållande till hvarandra, svårare eller lindrigare efter den ordning, hvari de här nämnda äro. 2 g.
Hedervärda BondeSfåndet, kunna förutsättas kånna fremmande spiåk, eller den råtta betydelsen af dessa ord: så vore det önskeligt, att vi, uti våra yttranden nyttjade vårt eget tungomål. För Friherre Boije, som sjelf år Ledamot af Konungens Canzli, kan det icke vara obekant, att CanzliOrdningarne, allt ifrån Carl Xlhs tid anbefallt vederbörande att, i Kongh Maj;ts bud och befallningar, beflita sig om en ren och tydlig Svenska, samt i möjligaste måtto undvika fremmande/ ord. Enär Regeringen antagit denna regel för sina yttranden, så synas äfven Riksens Ständer böra göra det å deras sida. Grundlagen känner ej dessa utländska talesätt och den civila lagstiftningen känner dem ännu mindre. För min del skulle jag således önska, att dessa och andra dylika, hvarigenom tvety - i6o Dea 7 April /. m. digbet om meningen kan föranledas, måtte ur våra öfverlåggningar försvinna. Grefve Posse, Carl Henric: Som jag icke i allo delar Friherre Anckarsvärds tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå Friherre Wirsén i dag besvarat alla af Friherre Björnstjerna framställde frågor, har jag begärt ordet för att deröfver yttra mina tankar, sedan jag förut sagt nej till Herr Rosenblads proposition om tryckning utaf talet. Jag ansåg nemligen att i och med detsamma som Ridderskapet Och Adeln beslutar tryckningen, skutte Ridderskapet och Adeln äfvert i förväg sanctionera de åsigter, som Friherre Wirsén sökt att göra gålJande, Friherre Wirsén tyckes i sitt memorial försvara FinanceComittéens Utlåtande i hela dess vidd, och som jag på intet sätt kan antaga det deruti framställde financeproject, med alla dess acsessoirerj så har jag ej kunnat samtycka till tryckningen. Jag tror*ej eller att Friherre Wirséns anföran* de kan anses som ett uttryck af sammansatte Utskottens gemensamma tanke, och derföre har jag trott att det vore ganska nyttigt att Utskotten inkoinmo med ett Utlåtande på samma visj som Friherre Wirsén i dag gjort.
Vårt piolitiska läge är isoleradt; våra creditbruk befinna sig ännu, snart sagdt, i naturtillståndet; uti vårt nationallynne ingår så föga sinnet för hvad man kallar affärer; vårt förråd af fast mynt är så ytterst ringa och kan icke ökas, utan genom en sällspord öfvervigt i vår handel eller sjelfvillig öfverflyttning af utländska capitaler; och slutligen just vår modernäring, jordbruket, med sina oerhörda skatter, sina skulder, sin tröga omsättning. Allt detta, med hvad deraf härflyter, tror jag, åtminstone i närvarande tidpunkt, göra det alldeles omöjligt att i Sverige införa ett väl ordnadt fondsystem, d. v. s. ett annat än ett sådant, som blefve en häfstång för vingleriet och en moder för den obetänkta speculationssjukan; med ett ord, sedan vi väl fått skulden och denna blifvit utposterad till de mer eller mindre låneträngtande, så uppstode kanske väl för ett eller annat år en liflig omsättning i egendomshandeln; men obligationerna vandrade derefter till utländningen; vi blefve dess tributärer, och de ökade låntillgångarna hade endast skapat ett mångdubbelt antal bankrutter, och slutligen tvingades staten öfvertaga alltsammans, fordringar och skulder etc., alldeles såsom händelsen var, då det s. k. ”producentinteresset” bildade filialdisconterna med thy åtföljande hushållssystem, som framkallade fyra eller fem års jubel, och derefter redan åstadkommit 16 års jemmer i landet. Jag ser icke skäl att försöka leken å nyo. Men — ruskar man på hufvudet — här är icke fråga om fondeller statsskuldssystem; man åsyftar blott att hjelpa jordbruket till förmånligare lån.
Ti l R tets Ständes Riksgälds-Kontor, föV af KreJitivet begagnade medel år 1840, kapital, 19,160. 5 procents tänta härå, enligt beräknng, 1,171. <• 4' 2o,53i. r. 4 Crat.ila Ud-Diskontfonden, för Ietnnadl förskott, 2,706. 6. 4 23,237 7 8 Summa B:co Rdr I 64,6io|45j 5 Kontor t den 2$ April t84(. Carl G. Kasel. 5 i. “ Bilaga Litt. Ff. Utdrag af i83q och i84o års Räkenskaper för Manufaktur-^ Debet. Behållningar och Fordring ar: — Återstå tillgångar .. 24,676 1 i 6 Inkomster : Extra Licent dito . 863. g 2. Konfiskations dito 2,684- 45- i o. , Extra Licent dito . .. . 847 11. 4- , Eskilstuna Fristads dito . 100. 16,247: 19. 8. 32,336 18 6 Summa B:co Kdr | 57,012 j 20J 1 Stockholm af KoDgl. Kommerse - Extra Licent-, Konfiskationsoch Eskilstuna Fristads-medeh esnarjieaoaw 1 Credit. Utgifter: Konfiskations dito 1,366. 32. —• Extra Licent dito 708 26. År 1840, af Manufaktur-medei 9,778. 3.2. 7. „ Konfiskations dito i,5oo. „ Exti a Licent dito 660. 35. Konfiskations dito ~ .„ Afgår skuld 78. 8 .Återslå tillgångar . 32/90 9 Summa Bc® ft;dr 57,012 120 1- Ko!l<gii Statistiska Kontor den 27 Augusti t8|i. A. J. Lönnerberg. Bilaga Litt. I.
Att Handels-Societeten i Helsingborg så mycket mindre velat lägga hinder i vägen för dea för Slitö sökta förmonen, sorn Societeten ansåg, att Allni. Bes v.- och Ekon.-Utskotlels Betänkande, N\o 98. 19 om samma förmon beviljades en uthamn, den, desto snarare borde kunna vinnas för en handelsplats, som Helsingborg med den belägenhet att den på ett kanonskotts afstånd måste passeras af alla nationers fartyg, som segla till och från Östersjön; viljande Societeten genom denna afsägelse bana sig väg till en framdeles blifvande insinuation, ali åt Helsingborgs stad tillvinna en lika utvidgad handelsfrihet genom transitooch nederlags-rätt som nu för Slitö sökes. An Handels-Socielelen i Norrköping sorn väl ansett de för Slita begärde friheter icke skola blifva utan gagn för handeln i allmänhet, ehuru måhända icke af den betydenhet sökanderne föreställt sig, hänskjuiri, frågan till Kongl. Maj:ts Nådiga bedömande, förvissad derom, att i fall ansökningen Nådigt skulle vinna bifall, nödige controllör tillika blefve bestämde emot möjliga missbruk. Att Handels-Socielelen i Söderköping yttrat, alt om den sökta rättigheten kunde medföra det slags gagn, som fördelagtigt inverkade på landets handelsförhållande, hvilket Societeten icke tilli rodde sig att fullkomligt kunna bedöma, syntes de i sökandernes underdåniga skrift såsom deremot stridande, antydde små intressen böra vika för det stora belas, — en sak den Societeten, med trygghet öfverlemnat tilt Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.
Hermansson, Carl, reserverade sig äfven emot det fattade beslutet. Gr. Anckarsvärd: Det förefaller mig vara en alltför besynnerlig och ovanlig händelse, ali frågan om remiss af en motion kan afslås. Jag fruktår, att man helt och hållet förbisett vår fyrdelade sammansättning och den andel, sorn de öfriga Stånden nödvändigt måste äga i fattandet af ett beslut. Jag anhåller först och främst att få veta, om min begäran att mina motioner skola de öfriga Stånden meddélas äfven är afslagen; om det äfven står i majoritetens makt att hindra ett sådant meddelande; och om äfven den vägen är stängd för delgifvande åt de Öfriga Stånden af en väckt fråga. Följden deraf skall blifva , att från ett Stånd livar* enda motion skall kunna undertryckas af majoriteten och sålunda aldrig komma under den behandling, som våra former medgifva. Under vår fyrdelade sammansättning utgöra Utskotten utrednings-nämden öfver de frågor, som väckas på särskildta rum,och hvaröfver de Öfriga 3 kamrarna icke i öfverläggningen deltaga, förrän de af Utskott blifvit behörigen behandlade, och då först inträder hvarje särskildt Stånds rätt att deröfver afgöra och besluta ; men på detta sätt skall, som jag redan anmärkt, ingen enda fråga, som står i strid mot majoritetens mening, komma till ett Utsk:s behandling, hvilket dock är så absolut nödvändigt för något besluts fattande. Jag anhåller af Hr Frih. o. Landtm, få besvarad den frågan, huruvida utvägen att få de motioner jag aflemnat communicerade med de öfriga Stånden, äfven är stängd genom den afgjorda voteringen. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att någon propos. om communicatiou med de öfriga Stånden af den motion, hvarå remiss blifvit vägrad, ännu icke blifvit gjord; och att den frågan således ännu vore öppen. Gr. Anckarsvärd:
— Då jag icke ännu antagit de föregifne Statsbebolven vara af natur och egenskap, att icke tåla någon minskning, så kan jag för min del icke biträda något af de framställda al* ternativerne för Statsbehofvens beqvämligaste fyllande. Statsbehofvens betydliga nedsättning var det mål för mina önskningar, hvarmed jag in-* fann mig vid detta Riksmöte; då denna väntan I)m ig Julii f. m. 941 annu synes vara förgäfves, så vill jag åtminstone icke bidraga till folkets insöfvande under för■vil:elsen af en skenbar minskning uti Bevillningen , medelst tillstyrkande af ett skuldsättnings - systerne, sotn säkerligen en gång skulle kunna komma att trycka med hela sin tyngd , sa. framt man utgår ifrån den synpunct, att den skuld man grundlägger, en gång mäste återbetalas. Det torde härvid tillåtas mig att yttra en betänklighet vid de af Utskotten föreslagne, och för mitt omdöme till verkningar mot hvarandra stridiga ändamål, att nemligen å ena sidan genom silfver-uppköp stärka Bankens redbara fond , till åsyftande af en småningom framskridande myntförbättring , och att å den andra sidan genom utsläppning af å Banken växelbara treprocents - sedlar, genom flere millioner ökadt pappersmynt, utom ali fråga försämra Banco-sedelns värde; jag kan ej hindra mig att härutinnan finna mycken likhet med Biksens Ständers förr fattade beslut i anseende till MagazinsDireetionens bestämmelse och föremål, som var att på samma gång medelst hög betalning upprätthålla spannmåls-prisen', och att till lägsta pris åt behöfvande undsättningstagare lemna spannmål. — Er farenheten har nogsamt upplyst utgången med denna åtgärd; måtte en dylik motsägelse uti sjelfva syftningen icke blifva ledande lill ett helt annat utslag än det man påräknat, det är möjligt att jag mycket misstagit mig uti mina slutledningar, men jag bekänner 942 Den ig Ju}Ii f. m. uppriktigt, alt jag för sä sammansatta operatio* ner i financielt afseende hyser en stor farhåga. —•
BancoUtsk., vid beräkningen af sedel stocken, icke erkänner dessa afdrag, blir naturligtvis den sedelstock, för hvilken Utsk. vill under fortgående vexling alltid hafva silfver i Banken i ett förhållande såsom 1 till 5, i sjelfva verket 4)^7,00g r:dr större, än den, mot hvilken i83o års Ständer ville vid vexlingens början hafva silfver i ett förhållande af 5 till 8. Man kan derföre, utan närmare beräkning, lätt inse, att det måste vara föga skillnad emellan £ af den enl. i83o års grunder reducerade sedelstocken och | af den sedelstock, som af nuvar. BancoUtsk. blifvit antagen. Man kan sålunda lätt finna, att följden af Utsk:s i denna punkt uppgifna definition på sedelstock skulle blifva den, att Bankens metalliska cassa desto snarare nedsjönke till förhållandet mot sedelstocken såsom 2 till 5, och att Bancostyrelsen desto snarare måste börja vidtaga åtgärder till den bestämda proportionens bibehållande, — åtgärder, hvilkas verkningar jag framdeles skall söka visa. Så ytterst vigtig denna punkt för öfrigt är, i händelse ett visst förhållande skall bestämmas, hvarunder Bankens metalliska cassa icke får sjunka till sedelstocken, så fullkomligt likgiltig är den, i händelse R. St. skulle, såsom jag högeligen vill önska, endast bestämma det minimibelopp, hvarunder den metalliska cassan icke får minskas. Hr Cederschjöld tilläde muntligen: Hvad den andra punkten beträffar, är den sjelfva principen för hela delta betänkande; och som betänk, är uppstäldt med en sällsynt logisk conseqvens, hvilken jag nästan ville kalla jernhård, följer deraf, att om sjelfva principen är falsk, måste äfven slutsatserna och tillämpningarna blifva allt mer och mer skefva och vådliga, ju mera i detail de utföras. Denna princip utgöres af stadgandet, att proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken ej finge blifva mindre än såsom 2 till 5.
Det är nemligen hans begrepp om Universiteten, att de ej blott borde vara till för theoretisk bildning, utan att der äfven kun-, de införas en sådan practisk undervisning, sora att skrifva ordres m. m. Så snart sådane practiske öfningar infördes der, skulle hela andaa 132 Don 27 Augusti f, ml försvinna, och följden skulle blifva, att ingen hnge någon riktig handledning, hvarken uti theorie eller practik, och dermed tror jag ej att man skulle vara belåten. Herr Grefven och LandtMarJkalken hemställde, om icke Herr Montgonuneries Memorial, som innefattade svar å Herr von Hohenhausen®, M., anmärkningar vid Statsoch OeconomieUtskottens den 25 dennes eftermiddagen återremitterade Betänkande, i anledning af väckt mo. tion om Upphörande af KrigsAcademien m. m., kunde, jemte Herr Hammarskjölds rörande samma ämne afgifne yttrande, till bemälte Utskott förvisas. Bifölls. Företogs till pröfning Hedervärda BondeStåndets och Högvördige PresteStåndets den 6 och 11 dennes aflåtne, samt deniS derpå följde förmiddagen på bordet lagde, ProtocollsUtdragj innefattande, det förra inbjudning till MedStånden att förena sig uti anmodan till StatsUtskottet, att, i följd af 49 Riksdagsordningen, oaktadt trenne Stånds bifall å ett afgifvit Betänkande, inkomma med motiveradt Utlåtande till det Stånd, hvarifrån Betänkandet blifvit återremitteradt* samt det sednare, att PresteStåndet icke funnit skål antaga berörde inbjudning. Herr von Hartmansdorff, Auguji'. Uti förevarande ämne, har BondeStåndet varit af Dea 27 Augasi i f. m. 133 »nnan mening än StatsUtskottet om tydningen af 4g §■ Riksdagsordningen. RondeStåndet har framställt sin åsigt, och inbjudit de öfrige R.iksStånden att deruti instämma.
Jag finner således att LandsKanslisten kan åtnöjas med den af StatsUtsk. föreslagna lönen, men att deremot LandsKontoristens lön bör förhöjas. Hr Prytz: Med anledn. af Hr Montgomeries yttrande anser jag mig böra tillkännagifva, att jag tacksamt erkänner den omsorg om Statens tjenstemäns bästa, som K. M. uti sitt Nåd. förslag ådagalagt, samt att jag jemväl räknar StatsUtsk. till förtjenst, att Utsk. gått K. M:s välvilliga afsigter till mötes, samt i vissa fall tillstyrkt förhöjning af de föreslagna lönerne, äfvensom i en enda klass sammanfört tjenstemanna-löner, dem K. M. föreslagit att utgå i särskilda klasser. Icke heller anser jag mig kunna klandra dem, som utarbetat det förslag till lönereglering för Landtstats-tjenstemännen, som vid förra Riksdagen antogs, och som verkligen ledt till en löneförsämring i stället för en löneförbättring, ty de kunde vid den tiden icke hafva någon erfarenhet af hvad de indelta lönerne efter medelmarkegång komme att utgöra; men attén verklig löneförminskning egt rum, det kan jag med siffror bevisa, ty i Gefleborgs län hade år 1855 Landssekreteraren 183 Rdr, LandsKamreraren 275 Rdr, LandlRäntmästaren 96 Rdr och LandsKanslisten 48 Rdr, allt banko, mindre löne-inkomster än förut. Dessutom hafva åtskilliga af Landtstatens tjenstemän fått vidkännas en opåräknad minskning i inkomst derigenom, att R. Sl:r vid sednaste Riksdag dels nedsatt, dels afskaffat åtskilliga bevillningsafgifter. Allt detta kunde vederbörande likväl ej på förhand beräkna, och de böra derföre ej beskyllas för något förbiseende af tjenstemännens rätt och bästa. Beträffande den af mig nu föreslagna löneförbättringen, ber jag att få tillägga något, som jag, förra gången jag hade ordet, glömde att anföra.