Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brita Stina Andersdotter ho ' gick till kungen o ' sa ' hur det var, o ' ho ' fick 50 riksdalern, och 7 ' Kuilgen han skulle nog anlägga fabriker i hvar socken, sil en inte behöfde utvandra, om han bara visste, att vi inte kan fh arbete hemma. " Sarskild vigt lade jag ii inhämtandet af underrättelser aughende städjandet eller den s. k. " fästningenn till Danmark och fann, att det sätt hvarpå denna tillgår är af stor betydelse. Den skedde förr genom danska agenter, som reste omkring i Sverige, lockade och värfvade och togo med sig den reslystna skaran. Men &amp; r 1884 utkom såsom en följd af Redaktör Ern$ Beckmaris resor för att undersöka utvandringen till Tyskland en Kongl. Knngörelse och enligt denna eger endast svensk undersite att vara agent. Denna lag gjorde salunda ett slut på de danska agenternas ofog i Sverige, men dermed synes ock lagens direkta praktiska betydelse vara slut, hvad aughr utvandringen till Danmark. Dess bestiimmelser, att kommissionär för anskaffande af anställning ht tjänstehjon och andra inom och utom riket skall hos Konungens Befallningshafvande söka tillsthnd att, utöfva verksamhet, borgen å 1,000-5,000 kronor ställas, kontrakt upprättas, utflyttningsbetyg för tjgnstehjonen anskaffas m. m., anses säkerligen för besvarliga, t y enligt från Konungens Befallningshafvande inhämtade upplysningar utöfvar ingen agent för utvandring till Danmark verksamhet enligt denna lag, utan lagen kringgås vanligen på följ ande sätt. Förvaltarne å de egendomar i Danmark, hvilka till större antal använda svenska flickor såsom ladugårdspigor eller hvitbetplockerskor, vidtala antingen på hösten muntligen eller på våren skriftligen någon af de flickor, som å egendomen gjort sig kända såsom hyggliga och dugliga arbeterskor, och anmoda clenn? att fästa ett visst antal flickor för följande sommar. Ron, fkstepiga eller städjepiga kallad, träffar då öfverenskommelse med flickor från den socken, der hon bor, att arbeta B uppgifven egendom och gör så resan till Köpenhamn tillsammans med dem.
H8- Bewistnings-Förordning fixerat 50 procent af Artende-Summan i Bewilining, stola Ri sens Stander dymedelst haswa godkänt lagligheleN af desie nu i fräga faire arrenden, i sammanhang med hwiiket sednare af Herr Capitaine» kerZettstrLkle! andragna stal, Herr Capitaine» såsom Arrendc-Jnnehafware af Brabergs Kongsgård i Östergöthland erbjuder sig, att siiwilligr erlägga en mångdubbelt större ArrendeSumma för de återstående Conkracls arén, i likhet med hwad Herr Capilainens lil! Skåls Utstoikel förut ingifne och Ulstottets Betänkande älföljde MeMorial innehåller, ener en Tunna Säd af all Kongsgärdens öpne åkerjord: Att det lidande, som skulle tillstyndas enstilre personer, h,vilka geirom köp eller transporter eller ock förmedelst arfffifken, liqwlder m. M. erhållit sä bestaffade Kongsgärdar, wore större än Riksens Ständer barde wilja hasina pä fin rakning: Att Riksens S-änder såsom Lagstiftare icke kunna befatta sig med Lagskifpningen e.ler pöfningeN af Contracternes Laga bestånd: Att de böra höras som i saken äga del och akt ingen bör dömma j egen sak: dock förcfiäs härjemte: att nuwarande ArrendeInnehafware kunde erbjudas att begagna återstående Arrende tiden emot erläggande af Srannemäl räknav efter det äreks markegäng, dä peniunge - räntan be« stämdes eller Contracket upgjordes, h-varmedelst Jnnehafwarne ej komme att erlägga högre afgäld, än wid första början warit päraknad och Kronan ej eller genom wamprisernes förökade warde sä betydligt förlorade.
Eek anfört, att då den traktamentsersättning, som förrättningsmännen på grund af gällande resereglemente erhållit för ifrågavarande förrättning, hvilken upptog fyra dagar, nemligen den 15, 16, 18 och 19 Maj, enligt deröfver upprättadt och Stuteriets räkenskap för år 1860 fol. 1,121 bilagdt instrument, såtillvida varit otillräcklig, som de nödgats bekosta nattqvarter för sig på stället eller återvända till sina hem för hvarje afton, utan att särskild ersättning derför blifvit uti syneräkningen uppförd, desse förrättningsmän erhållit middagsspisning på Stuteriets bekostnad, i likhet med hvad som skett flere föregående år vid hållna syner å Stuteriets byggnader. Under anförande att 1861 års Revisorer erinrat, hurusom uti den vid 1859 års redogörelse fogade balansrelation upptagits osäkra fordringar till belopp af 1,742 R:dr 71 öre, utan att visadt vore, om och hvilka åtgärder till dessa fordringars indrifvande blifvit under året vidtagne, samt att Stuteriöfverstyrelsen, såsom förklaring öfver denna anmärkning, uti underdånigt utlåtande af den 31 December 1861 förmält, att Intendenten, hvilken redovisningen för år 1859 ålegat, redan den 1 Januari 1860 aflidit, hvarigenom svårighet mött att vinna tillförlitlig kännedom om hans åtgörande i berörde hänseende; har sistlidet års Statsrevision förnyat den förut gjorda erinran, enär jemväl i balansrelationen vid 1860 års räkenskap hänvisas till föregående årets och den åberopade omständigheten, att den redovisningsskyldige tjenstemannens död timat å första dag nyssnämnda år, icke skäligen bort utgöra hinder för upplysnings meddelande, huruvida under årets lopp åtgärd till de osäkra fordringarnes utkräfvande vidtagits.
Gästgifvares Friheter. a) Hos Rikets senast församlade Ständer hade Kongl. Maj.t, till understöd för den, åboerne å frälseskatte-hemmauet j mantal Kappeled i Willsta Socken af Westbo härad och Jönköpings Län genom Kongl. Brefvet den 25 Maj 1838 ålagda, gästgifverihållning, dertill 66 r:dr 32 sk. banko årligen måst från och med år 1842 af extra utgiftsmedlen anvisas, äskat ett årligt anslag å Stat till nyssnämnde belopp, hvilken nådiga framställning dock icke blef af Rikets Ständer bifallen, enär ovisst vore, huruvida icke entreprenad för skjutsningens bestridande vid Kappeleds gästgifvaregård skulle kunna till vägabringas och åboerne å ifrågavarande hemman såmedelst befrias från den tunga, hvilken de afgästgifverihållningen måst vidkännas.
Hans dikter blefvo aldrig samlade och utgifna af honom sjiilf, men de hafva lange lefvat p i folkets lippar. KAgra: af hans visor finnas Sinnu: i behiill. Drifven af sitt oroliga lynne och sin kiirlek till iifventyr lamnade JVivdlius vid ornkring 20 h s Wder Sverige for att utomlands sokn lycka och. winna esperienm. Lyckan fann han ej, ty likn fattig, som han lamnade hemlandet &amp; terkom han dit efter nBgra &amp; +s @. vandringar. Otaliga voro einellertid de afventyr han upplefde i frainmande land. Btslzilliga af dem iiro skildrade i .En lyckokiddare)). De iiro berattade med stor talang och aro i hog grad underhbllande. NAgra af dem, hvilka berora forhSillandena i ' Tyskland. under trettioBriga krigets tid iiro tillika af ' gnnskn stort kulturhistoriskt intr,esse. Till dem bora bland annat hans afventyr i Wallensteins lager och ham deltagande i striderna iiellan svenskarna och de kejserliga omkring Pasewall&lt;. Den episod i den lefnadsglada vagabondens lif, som lifligast tilltalar lasarens fantasi och viicker det storsta intresset, &amp; r utan tvifvel hans giftermB1 med den unga och vackra Gertrud Grijg, enda dottern till en dryg och formogen adlig landtjunkare, TIIJulfY Grijp, herre till Bjorlreberga i SkAne. Det iir ju ' ocksti ett amne, som sBrdeles v d passar for en romantisk skildring. Med oforlilmelig veive och humor skildrar .forf. den duhme hem ' tT7ulffs i i n d r e delilzata bemodanden att f B VlJivallius, eller, s ~ m han i BE^. lyckoriddare)) Icallas; La~nritz Wemalt, till mBg, afvensoz hans fortjusning ntir hau ser sina bemodanden kronas med fraingkng.
Hvad som icke användes i Kassa-kreditiv-rörelsen eller antagligen behöfver innehållas för dess behof, må vid hvarje Diskont-direktionens session utlånas enligt de öfriga fyra låne-sätten, med iakttagande att de olika låne-sätten sins emellan ega det företräde, som ordningen här ofvan angifver.» 100 Banko-LJtskottets Betänkande, N:o 34. Vid 7i punkten: af Herr Konsul Palander: »Emot Utskottets beslut i nedanstående punkter får jag reservera mig, nemligen: l:o. Emot bestämmelsen i 71 punkten Mom. 2, att det belopp af 2,100,000 R:dr, hvilket blifvit indraget från åtskilliga låne-grenar, endast skulle fä användas till Filial-banker, hvilka inrättas till ersättande af upphörda Privat-banker, enär jag anser att denna summa borde få disponeras till Filial-banker, hvarhelst de kunna blifva etablerade, för att lifva oell understödja handel och rörelse. 2:o. §. 211. Bankens reglemente af 1851 medgifver ej försträckning till någon Filial-bank till högre belopp än Banko R:dr 500,000, hvilken föreskrift i Utskottets nu föreslagna reglemente i 71 punkten 3 Mom. litt. b är borttaget. För min del anser i’ag att, så länge ej någon större-summa, än den ifrågavarande, kan få disponeras från liks-banken, till inrättandet af Filial-banker, bör understöd från Riks-banken ej lemnäs någon Filial-bank utöfver R:dr 500,000, på det sådane Banker må kunna blifva inrättade på flera ställen inom landet, hvilket ej kan blifva fallet, i händelse en större Filial-bank möjligen etableras, hvilken kan uppsluka hela anslagssumman. 3:o.
I frågor af extraordinär vigt eller då Riks-St:n, eniga i hufvudsaken, råkat i skiljaktiga beslut i afseende å ordalagen, må man medelst inbjudningars aflåtande söka åstadkomma jemkningar och undvika frågans hänskjutande till förstärkt Utsk., helst när sådant Utsk:s väljande kan dymedelst undvikas; men intetdera af dessa förhållanden inträffar med förevide fråga, hvilken endast är en ur det vidlyftiga Betänkit N:o 74 liten lösryckt punkt, som rör ett temligen obetydligt belopp. R. o. Ad. har esomoftast med afslag bemött MedSt:ns inbjudningar, och vid sådant förhållande synes mig en billig grannlagenhet fordra, att R. o. Ad. å sin sida icke alltför ofta framträder med anspråk på att få sina åsigter, förmedelst aflåtande och gynnsamt emottagna inbjudningar, af Med-Stånden antagna. Då vår grundlag tydligen angifver den utväg, hvarigenom en sådan fråga som den, hvilken nu är på tapeten, skall lösas, nemligen genom förstärkta Utsk., böra vi undvika att, genom inbjudnings aflåtande, så till sägandes afledas från den rätta stråten vid dylikt ärendes förhjelpande till sitt behöriga slut. Hufvudsakliga olägenheten med detta beklagliga inbjudningsväsende är eljest, och i korthet sagdt, den vådliga osäkerhet, hvarutinnan dymedelst alla frågor sväfva in suspenso. Sedan ett Stånd genom stor ansträngning, möda, talekonst och tidsuppoffring kommit till ett resultat och dervid trott att få trygga sig, anländer en inbjudning från ett annat Stånd. Den må antagas eller icke, dess blotta aflåtande har till följd, att man aldrig vet, när saken blifvit ordentligen afslutnd, och kan trygga sig dervid. Det fordras verkligen, att vi hafva en så förträfflig Landtmarskalk, och att alla Stånden hafva utmärkta Talmän, såsom de hafva, för att icke genom detta inbjudningsväsende rigtiga olyckor skola uppstå.
Det var ett par timmar efter det striden ändat; finnarnes segersånger hördes då och då genomtona luften, alla försakelser voro nu förgätna, framför Finlands käcka söner låg nu fosterlandet å nyo öppet; den första segern var vunnen, och långt i söder ströfvade de ryska bataljonerna för att hinna undan i tid. Den finne, som kunde öfverlemna sig åt sömnen, han gjorde det nu med all trygghet; den som icke kunde det, och många voro de, ströfvade omkring på det af tusendes blod fuktade bataljfältet, kanske för att söka en kamrat, måhända också för att i ensamheten påminna sig de näst föregående timmarnes faror och värma sin själ vid hågkomsten af de utkämpade bragderna. Bland dem, som med skyndsamma steg ilade vester ut, finna vi Elli alldeles ensam. När striden afstannat, blef det henne för trångt inom Ollolas stuga; hon måste hemta frisk luft; hon måste, kosta hvad som helst, ännu en gång återse det brända fädernehemmet, der hon lidit så mycket, njutit så mycket. Det dröjde icke länge, förrän hon var framme vid Pirrtis ruiner, från hvilka ännu en svag hvitgrå rök uppsteg mot vårhimmelen. En dyster bäfvan genomfor den unga flickans kropp, när hon satte foten på en af de kolade bjelkarne; hon ville ännu icke riktigt tro, att det hon såg var den nakna verkligheten; hon gnuggade sig häftigt i ögonen. Kanske att allt var en sorglig dröm, påskickad henne till pröfning! Ack, nej; verkligheten var allt för sann; den kolade bjelken knastrade under Ellis fötter, och hur mycket hon än gnuggade ögonen, såg hon ändock, att röken alls icke var någon bedräglig synvilla. "O, min Gud, min Gud", suckade hon och knäppte händerna bedjande tillsammans öfver bröstet, "det är då en ryslig sanning, att jag ej mera har något fädernehem! Och du, min stackars far, hvar är du nu? Kanske irrar du omkring ute på det vida hafvet och vågar dig ej fram till bebyggda ställen!" Vid dessa ord sprang hon upp från sin ödmjukt knäböjande ställning; hennes ögon voro fuktiga, hennes barm häfde sig med våldsamma slag.
Det besynnerliga förhållande har inträffat, att, oaktadt mängden af ledamöter, som i dag äro här tillstädes (och med någon öfverraskning ser jag att dessa bänkar än en gång kunnat under detta riksmöte blifva fyllde), det oaktadt mängden af talare, som i dag yttrat sig, har dock ingen af dem instämt i de åsigter jag utta - Den 27 Maj e. m. 239 lat. Jag hade likväl föreställt mig alt, ibland de manga som dela mina åsigler, någon äfven i dag skulle hafva här upträdt och instämt i den mening som jag sökt göra gällande, men skall, oaktadt denna motgång, icke fälla modet, öfvertygad som jag är, alt den mening jag uttryckt ändå skall i sinom tid blifva den rådande. Och hvarföre hafva ej andre talare yttrat sig i samma sylte som jag? Antingen måste man betrakta detta förhållande som ett bevis af reaktion eller af modlöshet. Reaktion vill jag ej tro hafva gripit de män, som förr yttrat sig i samma anda som jag — och således måste det vara modlösheten ; och jag hämtar af detta förhållande ett ökadt bevis på hvad jag under f. m. uttalat, all nemi. en allmän försoffning och verkligt missmod gripit nationen och framkallat tvekan om möjligheten att under nuvarande omständigheter åstadkomma den länge väntade reformen; och det är deraf modlösheten visar sig äfven på della rum. En talare, som under sist förflutna och denna riksdag städse yttrat samma mening som den jag hyllar i representationsfrågan, har på f. m. framställt den lankan, att han icke kunde inse hvarföre icke de, som yrka förändring af vårt nuvar. representationssätt, nu skulle vilja understödja ett förslag, som likväl befrämjar framgången af en sådan förändring. Jag är fullt öfvertygad, att den värde talare som sagt dessa ord, icke uttalat dem som en anmärkn. emot mig; jag uplager dem icke heller sora sådane, men ber att få fästa npmärksamhet vid dem, derföre, att samme talares ord och omdömen ega mycket inflytande hos eder Mine Hrr! och sålunda icke sakna sin betydelse.
Jag yttrade, att, utom Stockholm, densamma borde ingå i den allmänna tulluppbörden ; men som äfven i dessa större städer byggnader och anläggningar kunna behöfva utföras, hvilka hafva en slags publik egenskap, såsom kyrkor, hospitaler, hamnbyggnader m. m., för hvilka tillgångarna äro otillräckliga och kostnaderna alltför dryga, att af stadsboerna ensamme bestridas, så medgifver jag gerna, att, lika med tolag, bränvinsaccisen må vederbörande städer i anfördt afseende förunnas, helst det hufvudsakliga ändamål i allt fall derigenom vinnes, att bränvinet fördyras. R. o. Ad. beslöt, att Hr Bruncronas nu uppläste anförande skulle remitteras till Bevilln.Utsk., i sammanhang med Frih. Sprengtportens, Jac. Wilh , till samma Utsk. remitterade motion om fastställande af en accis på brännvin, som till Stockholm införes, till fond för byggnadsarbeten inom hufvudstaden. Upplästes och lades på bordet BancoUtsk:s d. 18 dennes afgifne Memorial N:o 2, med öfverlemnande af BancoFullmägtiges Berättelse till Utskottet år 1834. Upplästes ett Memorial af H. Ex. Hr Gr. Skjöldebrand, And. Fredr, hvilket H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade icke kunna, till följd af 81 och 83 §§. Reg.F. hos R. o. Ad. upptagas, såsom innehållande en fråga om förklaring af rätta förståndet utaf §. Reg.Formen. Föredrogs ånyo Gr. von Fersens, Hans, d. 17 dennes på bordet lagde motion, om befrielse för rotehållare vid indelta Armeen från skyldigheten att bekläda soldaten samt att bekosta hans underhåll under vapenöfningarna. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., uppläste följande: I anledning af, hos R. o. Ad., af Gr. von Fersen, Hans, väckt fråga om rättelse och jemnkningar af de förändringar, som insmugit sig uti de af Konung Carl XI confirmerade
Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, inbegripne Tingsgästnuigs-penningarne, utgår i detta, som i andra Län, med 12 sk. af alla Matlag på Landet, som ej äro antingen genom afkorrtning derifrån befriade eller underkastade Sterbhus-afgiftensom jemväl utgöres af alla Sterbhus i Städerne, med undantag af Götheborg; men då ej eller de, som sålunda hittills njutit lindring i Lagmansoch Häradshöfdinge-räntans erläggande, icke utgöra några deremot svarande tienstbarheter, har K. M:ts Bef:h:de tillstyrkt, alt äfven denna utskyld hädanefter må blifva lika för alla Matlag på Landet, utan undantag, derigenom icke allenast en jemnare fördelning af skatterne, utan ock en säkrare beräkning af tillgångarne, till det behof, hvartill afgiften är anslagen, skulle åstadkommas. I Nerikes Lån erläggas Mantalspenningarne med 8 sk. för personen af Allmogen i Nysunds Socken af Edsbergs Härad, samt af hemmansägare inom BergsmansStåndet, deras barn, tjenstefolk och torpare hvilka 12 5y8 S t a t s - U t s k o 11 e t s biträda i bergsoch jordbrukshandteringen, i Nora och Linde samt Leke och Carlskoga Fögderier; men med 12 sk. för hvarje af alla andra i Länet skattskrifne personer. Grunden till denna olikhet har ej kunnat igenfinnas, ehuru upplyst blifvit, att de orters innevånare, sorn uti denna afgift hittills njutit lindring, för närvarande icke utgöra några deremot svai rande tjenstbarheter. Lagmansoch Häradshöfdinge-rantan med Tingsgästnings-penningarne utgöras af hvarje dertill förbundet Matlag med io sk. i Carlskoga Härad och med 12 sk. i öfriga delen af Länet; och den lindring Carlskoga Härads Innevånare häruti njuta, förmodas härröra derifrån, att Häradet tillförene deltagit uti fångskjutsens bestridande, men hvilket likväl ej kunnat behörigen visas.
F. en sådan tillökning i ordinarie knektehället genom en del kronoskatte samt frälse-hemmans och lägenheters åläggande af ett ordinarie roteringsbesvär, derifrån de dittills varit befriade, såsom blott innefattande den förberedande åtgärd, sorn af likets år 1823 församlade Ständer varit åsyftad, icke måtte till någon slags verkställighet befordras, innan R. St. efter mottagandet af K. M. nåd. propos. fått tillfälle att sig derom utlåta, med den beslutande rätt, som vore R. St. genom omförmälde §§ i R. F. förbehållen och försäkrad”. Härpå svarades af Regeringen, ”att då med de af K. M. förordnade åtgärder afsågs ärendets ordentliga beredning, innan detsamma lill R. St. öfverlemnades, någon verkställighet af den föreslagna tillökningen ännu icke kunnat inträffa, och då ingen verkställighet af komiterades förslag egt rum, var det icke heller någon sådan, såsom Ständerne anhållit, att återkalla”, förklarande K. M. uttryckligen, dels att ”slik verkställighet vore beroende af Konungs och Ständers gemensamma beslut” dels att ”någon kostnad eller förlust icke kunde jordegarne tillskyndas genom den anstalt K. M. vidtagit”. Denna anstalt var nemi. de oroterade hemmanens indelning till rotering. Jag bör ej heller underlåta att anmärka ett annat förhållande, som visar, alt man på den tiden ansågo att ifrägavar. utsockne-hemman icke vore inbegripna i den ordinarie roteringen, nemi. det, att rotcrings-kommissionen år 1826 icke ansåg, att dessa hemman, författningarnö likmätigt, kunde underkastas ständig rotering. Frågan om utsockne frälse-hemmanens ordinarie rotering förekom åter vid 1840 års riksdag och då ingingo R. St. till K. M. med det yttrande alt R.
Något tvifvel äger ej rum derom, att lagen här antyder den grofsta qualification af brott, såsom mordbrännare, rånare och flera dylika; men om man äfven vill antaga, att detta lagrum kan lämpas till majestätsbrott i sin högsta grad, der lifsstraff följer, så är man dock skyldig i andra rummet ett eftersinnande åt den skillnad, som från brottets olika natur uppkommer för begreppets bestämmande i frågan om högsta brott, begånget å färsk gerning,” eller högsta brott, begånget i ord; och om 88 Den 5 Maj. man också kunde lemna utan allt afseende denna ofantliga skillnad till den hårda påföljd, att åt kronoåklagaré eller domare i lägsta grad skulle anförtros enahanda magt att i häkte inmana den angifne, lika i sednare fallet som i de förra, så fä vi väl icke heller glömma, att, sedan numera 5 cap. i § Missg.bln fått den förändring, att den antager gradationer i brott, så måste väl deraf också följa, alt all den stränghet, som var användbar i grofsta fallet, ej be liöfver vara det lika i det lägsta. Om qualilicationen af det brott, hvarmed dråparen, mordbrännaren och rånaren på ”färsk gerning” beträdes, är det säkra begreppet genast bestämdt hos hvarje menniska, begåfvad med sundt förnuft; men — jag frågar — kan väl, då frågan är om majestätsbrott, begångna i ord, samma förmåga att uppfatta ett riktigt, ett rättvist begrepp, förutsättas hos alla menniskor? Förstår hopen — jag frågar det — att bedöma alla muntliga yttranden, eller förstår hopen ens alltid hvad som är majestätsbrott eller icke är det? Och likväl vill man, med glömska af den skillnad i intellecluel säkerhet, som här är så märkvärdigt stor, gifva samma rätt att arrestera den för majestätsbrott angifne, som till äfventyrs blott behöfver förklara sina ord, för att tillintetgöra angifvelsen, som lagen ger, att arrestera dråparen och mordbrännaren!!
Jag får’ till alla delar instämma med de föreg:de talarne och hos Hr Frih:n o. Ordf:n anhålla om punktens återremitterande. Beträffande Frih. Posses reservation, som jag eljest till alla delar gillar, måste jag dock göra den anmärka. att jag icke kan föreställa mig, att det är rätt att betrakta tjenaren såsom en medlem af familjen. Skulle tjenaren betraktas som medlem af familjen, så lärer en stor svårighet yppa sig att någonsin komma derhän, att husagan kan afskaffas, ty vore han en medlem af familjen, så stöde han i samma predikament som ett barn, som naturligtvis måste agas. Således när man icke kan borttaga riset från barnet, så kan man naturligtvis icke borttaga käppen från tjenaren. Jag betraktar tjenaren såsom en person, med hvilken jag ingått ett kontrakt för att verkställa vissa göromål. Den 7 Januari. II Skulle jag betrakta tjenaren såsom en medlem af familjen, så skulle jag betrakta alla, med hvilka jag kontraherar, såsom medlemmar af familjen Hr Prytz har af grannlagenhet, för att icke uptaga B, o. Ad:s tid, icke velat upläsa Hr Plasselrots reservation. Jag ber att blott få upliisa de första raderne, emedan denna reservation är högst förtjenstfull och förtjenar att releveras. Hr Plasselrot sager: »I vår lagbok finnes ett kapitel, bestående af två §§ af följande innehåll: 1 §. Hvilken man af hat eller i dryckenskap, eller för annor qvinnas skull, slår hustru sina blå eller blodig, lalim eller lytt; vare thet alt i tväböte. Slår hustru man sin; stånde samma rätt. 2 §. Slår husbonde eller matmoder legohjon sitt så att det varder deraf lahmt eller lytt; ligge thet i laga bot, som förr är sagdt. Näpsa de det skäliga för brott dess; vare ogildt. Man säger att brottmålslagen är en säker gradmätare på ett lands bildning och hyfsning.