Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då förebrår dem Judas, att de icke ens skona landshöfdingen i sina predikningar, och förgrymmad deröfver befaller Pilatus att slå dem i kedjor och sätta dem i tornet. Med klostret förfar han efter Jude råd. — Sc. 9. Karich uppträder och berättar, att nu är äpplet moget och att nu skall Jude samvete vakna. Omedelbart derpå kommer Judas, ropande ”ach we! ach we!” Han känner den helvetiska pinan börja och ser helvetets öppna käftar gapa efter honom, ingen tröst är i hans själ, ingen lisa i verlden, och Gud är honom omild. Han bekänner de synder han bedrifvit, men bättra sig kan han icke, utan vill derföre hänga sig i ett träd till exempel för dem, som ej låta föräldrar aga och lära sig samt förtryta lärares bestraffning. Slutligen tar han farväl af verlden och hänger sig. — Sc. 10. Syrus kommer och ser Judas hängande; han går till Pilatus och berättar honom, att de heliga män, som äro fångna, ej kunna bindas af någon kedja eller något band, fängelsedörrarna öppnas och de gå ut sjungande och lofvande Gud. Pilatus befaller väl, att de skola dräpas som trollkarlar, men då Syrus förtäljer honom Jude sorgliga slut, märker han, att Judas hängt sig derföre, att han anklagat oskyldiga, befaller att föra munkarna till deras kloster, återlemna dem prebenden och gods samt allt hvad man tagit ifrån dem och dertill gifva dem en tredjedel af landets skatter. Slutligen påbjuder han, att alla i landet skola dyrka Gud, verldens skapare. I Epilogen uppträder Karich och hänvisar till Jude öde. Sådant skall han allom sända, hvilka äro föräldrarna olydiga, ej troget tjena öfverheten, ej låta aga och lära sig, ej vilja aga sina barn, hafva och älska onda tjenare och hata prester. Han beder ”Wakte hwar sig för heluetisk qual; Och effter thet nu lider åth quäll, Klapper med handen och fahrer wäl.”
För besvarande af denna framställning har RiddarhusUtskottet i främsta rummet ansett nödigt att af RiddarhusKontoret inhemta, Bil. till Högloft. B. o. Ad:s Prat. vid 1859—1860 års Riksdag. 2 R i d d a r h us-U t s k o tte t s Utlåtande N:o 21. huruvida Riddarhus-kassan, jemte bestridande af de på samma kassa förut vid innevarande Riksdag anvista ej obetydliga utgifter, kunde ega tillgång att af inflytande inkomster utbetala den ifrågaställda pensionen. Utskottet har dervid erhållit den upplysning, dels att Riddarhuskassans ränteinkomster af utlånte kapitaler under år 1859 uppgått till följande belopp, nemligen: Hvaremot utgifterna, med de under Riksdagen beviljade löneförhöjningar jemte en lifstidsränta för en ,af RiddarhusDirektionens ledamöter, från och med nästa år 1861, komma att uppgå till följande belopp: Honorarier till Pensioner 425 Lifstids ränta till Major Munck 720 Extra utgifter 1,500 Ränta å den s. k. Thamiska fonden till K. Hvarförutan Riddarhuskassan vid sisth års slut egt en i R. St:rs Bank innestående behållning af 9,000 rdr rmt, hvilka kunna beräknas blifva tillräckliga, för att bestrida ej mindre kostnaderna lör illuminationen vid Wasafesten här i hufvudstaden af Konung Gustaf Ls byst, än den Hr Gabriel Anrep för utgifvande af Svenska Adelns Attartaflor beviljade gratifikation, äfvensom för den beslutade medaljen öfver Laudtmarskalken, H. Exc. Hr Gr. Gustaf Adolf Sparre, samt för förfärdigande i bronz af en bröstbild öfver Konung Gustaf II Adolf att uppställas i Riddarhussalen Med denna beräkning lärer således Riddarhuskassan under den till nästa Riksdag förflytande tid kunna anses lemna ett årligt öfverskott af allra minst 4,000 rdr rmt.
TwUlingspannan, benna winningslystnadens stötunge, ansedd endast till z6 st. per kannan, borde likasotn all annan mantalet öfwerstjutande paNnerymd beläggas med minst 4 gängor den summan; bsäkeri ända, om bränwinsbranningen stulle häri. genom bermingas inom^ de strankor loin fvsterlanders wäl päkallar och folket Med otalig waman päräknar: öfwerlygslscn vm wärdet och nyttan af de Högloft. UtstolleiS be änkaNde äkföl>ande särstijte ullatanden förbinder Migätt wördsämmeligen och ester ryckeligen yrka, det mätte de uti bemälte bilagor förestagne rättelser koMma under särstiite öf. werläggningar, och i fall af fliljäktige Meningarhwar för sig geNi M voteringar wälda afgjorde, äfvensom jag i lika ödmjukhet änhälterj att betänkandet mätte äterförwijas med föreffrift af taxeringens förhöjning bfchr de grunder jag här haswit äban förestå: , - Slute igen föraiiläkes jäg, för ögen tillfredsställelse och wid en fördomsfri blick ät kommände tider, att härmed till protokollet reservera mig i conformitL med allt hwad jag nu och liäförene L förewarände ämne hafwit äran andraga. Gansta säker, att winna erfarenhetens och efrertidens witsörd lill mine hithörande bedömmanden och förutiägelser, äger jag likwäl nog pamolismeeller (för 5-2 Den 3 Augusti. att nyttji ett mindre mäng.ydigt ord) nog försakelse för atk emot detta milt egna intercfte rigta de war, mäste Skiftningar. Erefrve von 8cknvsrin, ^restric 8oZi5l3us, yttrade sig: Wid betänkandet om bränwinsbränningen har jag föli-nue anmärkningar att göra: Högloft.
De begärde å öfverste Tranefeldts vägnar att jag ville lemna dem fem dagars uppskof, tills han hunnit få nya order från general Hjerta. Då jag frågade hvar generalen nu vistades, fick jag höra att han var med hufvudstyrkan i Wenersborg. Sedan dessa herrar blifvit presenterade för kronprinsen, som tog mycket nådigt emot dem, reste de tillbaka med afslag på sin begäran, hvilket var så mycket naturligare som deras förslag icke kunde syfta på annat än att vinna tid. För öfrigt slöt jag deraf att jag med största hast borde fullfölja min föresats, innan denna general Hjertas kår hann förstärka öfverste Tranefeldts, som dragit sig tillbaka om natten. Min plan var dessutom att taga Strömstad i besittning, att der i nejden förena mig med andra kolonnen och der invänta trossen och artilleriet, hvilka under betäckning af flottiljen skulle gå till Strömstad och der landsättas. Som då hela min kår vore församlad, hade jag med makt kunnat gå emot de 6,000 man, som, enligt inlupna underrättelser, utgjorde fiendens styrka. Men i anseende till omständigheterna ansåg jag mig böra taga andra dispositioner, emedan jag icke betviflade, att om jag ofördröjligen marscherade med avantgardet, skulle jag straxt kunna intaga flere pass, som längre fram kunde kosta mycken både tid och mansspillan. Jag åtnöjde mig derföre att besätta Strömstad, der ingen garnison var, och jag lät afgå order till de andra brigaderna att följa mig så fort som möjligt. Emellertid gick jag med avantgardet, bestående af tre bataljoner, fyra sqvadroner och ett kompani jägare, öfver Vettlanda å på den bro, som general Mansbach låtit förfärdiga om natten. Denna dag marscherade vi till Kragenäs, der vi fingo till oss de första åtta pjeserna af lätta artilleriet. Öfverstlöjtnanten Oldenburg, som i anseende till Fredrikshalls grannskap väl kände till Strömstad, hade jag af denna orsak utvalt att hålla invånarne vid godt mod och att besätta staden under all möjlig ordning. Man fann i stora bränneriet utanföre ett ansenligt magasin, som tillhörde kronan.”
Redan år 1731 förordnades, att inkräktningarne skulle utläggas; Exp ditions-Ut ske tlcts Förslag lill und. Skrifvelse, IV: o i6y. 4o5 men en sådan föreskrift synes hafva blifvit utan väsendtlig påföljd, helst genom Kongl. Brefvet den 11 Juli 1780 det blifvit soldat eller dragon, under vissa villkor och bestämmelser, tillåtit att vid sitt torp verkställa uppodlingar af jord, utöfver hvad honom rätteligen tillkomme. Dylika inkräktningar eller odlingar vare sig att de skett med eller utan vederbörligt tillstånd, hafva emedlertid sannolikt ingått i beräkning vid uppgörandet af legovillkoren emellan rotehållare och soldaten, åtminstone å de sednares sida, och synas således icke kunna, så framt lego-contractet skall hafva bestånd, utläggas, förrän då numret blifver ledigt. Vid dylikt tillfälle kunna de af den afgångne soldaten utöfver contractet innehafda förmoner återkallas, men sådant skall vid numrets recruterande otvifveiagtigt verka till förhöjning i legan, lönen eller hemkallet. Då det likväl är både slam oeh utrotarne, som i mon af hvarderas andel i rolen, utgöra legan och af löningen för soldaten, synes det böra på dem gemensamt ankomma, huruvida antingen den nya soldaten må tillträda torpet med de förmoner, utöfver kneckte-contractet, af hvilka den afgångne soldaten varit i åtnjutande, eller om dessa skola indragas och stamoch utrotarne hellre underkasta sig ett högre legomål. I förra fallet lärer dock billighet och rättvisa fordra, att då de uti kneckte-contracten bestämda samt i senare lider uti spanmål valvelede planpenningar antagas motsvara den förminskning i ego-område, stamrote genom soldatalorpets anläggning på dess mark tillskyndats, de af soldaten tid efter annan gjorda inkräktningar och odlingar, som ytterligare förminskat berörda ego-område, varda efter uppskattning stamroten af utrotarne godtgjorda. Med stöd af hvad sålunda blifvit yttradt, få Riktis Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
Majit nu tillkännagifva, att genom förnyade undersökningar upplysning vunnits derom, att en sådan ledning låter sig verkställa, så att E. K. Majit, pä del den pröfning, som af det sålunda förändrade förhållandet kunde påkallas i afseende å hanans sträckning genom Småland måtte slå öppen, funnit Sig föranlåten förordna att arbetena å södra stambanan från Falköping lill Jönköping, till hvilka arhetens utförande anslag voro beviljade, tillsvidare ej borde fortsättas längre än öfver den, omkring tre mil nordvest från Jönköping belägna sjön Stråken till skiljopunkt, hvarifrån banan kunde ledas antingen direkt lill Jönköping eller lill Axamo på Laga-linien, äfvensom E. K. Majit ej faststäldt banriklningen från Malmö längre, än till södra ändan af Finja-sjön, der hanan med lika fördelar i tekniskt hänseende kunde fortsättas inåt Småland antingen efter Lagaådalen eller mera i öster. Och har E. K. Majit, med särskild hänvisning till den i Jernvägs-kommittéens betänkande förekommande utredning angående södra stambanans sträckning från sjön Stråken i norr till Finja-sjön i söder, nu i nåder behagat i detta ämne yttra, att, sedan det numera befunnits verkställbart att draga södra stambanan direkte till Welterns strand och Jönköping, förefunnes vigtiga skäl för banans fortsättning derifrån i mera östligt läge, än i E. K. Majlis Proposition vid sistlidne riksdag var föreslaget; ty, under förutsättning att en jernväg framdeles komme ali frän vestra stambanan i Södermanland utläggas i sydlig riktning och genomlöpa Östergötland, skulle en sådan jernväg finna i trakten af Nässjö en lämplig och naturlig anslutningspunkt till södra stambanan och begge dessa jernvägar, utan behof af de förut föreslagna särskilda bibanorna, med deras till en del svåra och nästan äfventyrliga terrängförhållanden förbindas med rörelsens hufvudort i denna trakt. Jönköping. Landets södra och östra landskap komme derigenom i närmare förbindelse med hvarandra och med hulvu d st a den, dit afståndet från södra Sverige, sedan en jernväg genom Östergötland blifvit fullbordad, skulle i högst betydlig mån förkortas.
Herr Grefven oell Landt-Mar skalken hemställde , om Ridderskapct och Adeln önskade , att i Ja-propositionen skulle uttryckas, det Ridderskapet och Adeln under förblifvande vid dess i frågan om regleringen af Rikets Styrelseverk förut fattade beslut , instämde i Preste-Ståndets inbjudning , hvarigenom berörde fråga , i kraft af §, Riksdags-Ordningen, icke komme att vid denna Biksdag till afgörande upptagas, och således ej eller att votering inom Förstärkt Särskildt Utskott underkastas. Ropades Ja och Nej. Herr Grefven och Landt-Marskalken föreslog derefter , att Ja propositionen endast måtte innehålla, att Ridderskapet och Adeln förblef vid Dess i frågan förut fattade beslut. Friherre Cederström: Det är icke nu i anledning af Preste-Ståndets inbjudning , utan i anledning af Särskildta Utskottets, som viskole besluta, om saken skall gå till Nämd eller icke. Preste-Ståndet har, genom sitt instäm - Den 14 December. ^ yi3 mande i Ridderskapets och Adelns förra beslut, beredt det förhållande , att målet icke annorlunda än genom Nämd kan blifva afgjordt. Då de tvenne Stånd , sorn beslutat , att till Kongl. Maj:t öfverlemna Betänkandet , redan godkänt Voterings-propositionen , och PresteStåndet sagt , att frågan bör förfalla, återstår att bestämma , huruvida i Ja-propositionen äfven Utskottets Voterings-proposition skall innefattas, på det vi icke onödigtvis må behöfva votera ännu tvenne gånger. Herr von Hartmansdorff'-. Man borde icke trötta Ridderskapets och Adelns tålamod med det påståendet, att Nämnd måste äga rum, när 2 Stånd stanna emot 2 i något skiljaktiga beslut. Dat är icke här förhållandet, emedan 2 S'tånd alls intet beslutat i saken, utan blott om uppskofvet , och just derföre kan icke någon Nämnd äga rum, åtminstone efter mitt begrepp. Kan man icke komma öfverens om behandlingssättet, så lärer frågan i stället böra till Constitutior.s-Utskottets afgörande hänskjutas.
Af samma skäl, sdrh föranledde nämnda beslut samt då omförmälda 156 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 61. arbete med oförminskadt nit fortgår och utgifvare» fortfarande är af ett sådant understöd i behof, får jag vördsamt föreslå, att jemväl för nästa stalsregleringsperiod, eller åren 1864—1866, enahanda anslag af 800 R:dr K:mt årligen må lithografen Billmark förunnas. Jag anhåller om remiss å denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet. Stockholm den 22 November 1862. L. G. af Sillén. N:o 61. Af Herr Adlersparre» Rudolf» angående utsträckning af den s. k. lilla jagtens fridlysning till skogsfågel. Kongl. Maj:ts nådiga Stadga af den 15 April 1808, angående jagt och djurfång upptager i dess Irsta Artikels 3:dje §, efter att hafva uppräknat de till den stora jagten hörande högdjur, det under den s. k. lilla jagten inbegripne »nyttiga villebråd»; och förekomma i 4:de Artikeln af samma Stadga de fredlysuingstider, som äro föreskrifne för de särskilda djurslag, hvilka tagits under sådant hägn. Bland dessa sålunda fredlysta arter af djur förekomma icke de, som af Författningen omnämnas under rubrik af skogsfågel, hvarunder vi torde nödgas jemväl förstå alla slag af smärre sångfåglar, och om hvilka endast gäller den allmänna föreskrift: att ägg och ungar icke få, under viss, uppgifven tid af året, tagas ur deras bon eller förstöras; men fåglarne sjelfva få fritt under alla tider af året fångas och dödas. Likväl och utan att härvid taga i betraktande den trefnad, dessa naturens lif ligaste stämmor sprida i våra nejder, torde böra uppmärksammas den nytta, dessa smärre fåglar dagligen göra medelst deras flitiga ödeläggelse å de för sädesvext och skogs-barr eller löf förstörande maskar, hvilka utgöra en verklig landsplåga, der de få obehindradt utbreda sig.
En vanlig åskådare skulle snarare hafva tagit detta manskap för correctionister, nyss utsluppne ur tukthuset, än för krigare. Också bestodo de till största delen af det utsöktaste slödder, af alla färgor, från alla verldstrakter: de fleste voro halfnakne, men äfven ibland dem, som kunde anses för någorlunda beklädde, var ingen lik den andre. Vapen, ammunition, proviantering, krigscassa stodo på alldeles samma linea. Den inre andan svarade fullkomligt emot det yttre skicket. Till krigstukt icke det minsta spår. Deras krigskonst bestod hufvudsakligast i den att undvika strid; istället var den beräknad på rof, plundringar och härjningar: i detta ändamål sökte man listigt, särdeles om natten, öfverraska hvarandra; och i de skärsmysslingar, som i anledning deraf uppkommo, bestod hela kriget. Föröfrigt syntes emellan båda armeerna en tyst öfverenskommelse vara slutad, att med möjligaste flit undvika hvarandra; enär detta icke kunde låta sig göra, och man, liksom emot hvarandras vilja, stötte tillhopa, så skedde anfallen under de ohyggligaste rop, på vildars sätt, och med en häftighet, som hade skenet af den största tapperhet: kunde man då skrämma och fördrifva den öfverraskade fienden, så var det väl; försökte åter denna det minsta motstånd, så flydde de anfallande efter få ögonblick med den yttersta hast. Ofta stupade ingen enda: föllo tio, ansågs förlusten för oerhörd. Hvad som dock gaf kriget en viss jemvigt var det, att allt på fientliga sidan befann sig i alldeles lika skick, ehuruväl Brasilianska armeen hyste en ännu större afsky för blodsutgjutelser, och hade utbildat konsten att retirera till en omisskänneligen högre virtuositet. Villaflor försökte att hos dessa hjeltar ingjuta en bättre anda, att införa något tecken till krigstukt och lydnad, samt gifva kriget en annan vändning. Förgäfves: man deserterade, man knorrade, man hotade med allmänt myteri. Fältherrn beslöt då använda förställning och lät fälttåget en tid bortåt fortgå på gamla viset.
Jag tror visserligen icke, alt granskningen af StatsRådsprotocoller vid Urtima Riksdagar, af någon skulle nekas, men jag anser detta afvika från den grundsalts, att man vid Urtima Riksdag icke bör behandla andra mål, än dem, som föranledas af Konungens propositioner; och om man utsträcker föremålen för öfverläggningarne vid Urtima Riksdag, ser jag icke livar gränsen derföre slutligen blifver; man förvandlar då lättligen en Urtima Riksdag lill naturen af en Lagtima, i samma ögonblick man åsyftat motsaltsen. Alt ett sådant undantag skulle föra till flere, ty ConstitutionsUtskottets granskning måste väl hafva följder, lärer hvar och en inse. Jag tror derföre, alt ju bestämdare man inskränker Urtima Riksdagarne inom anledningen till deras sammankallande, ju i86 Den 9 Mars f. ra. mindre ofia inträffa de. På de af mig nu anförde skäl instämmer jag derföre i deras opinion, som yrka antagandet af förslaget till den hvilande egenskap Grundlagen föreskrifver, och hämtar ytterligare anledning dertill af Riksdagens snara slut. Alla 3 de öfrige Stånden hafva instämt i förslaget om de Urtima Riksdagarne, och ett Stånd har blott återremitterat förslaget i afseende på tiden för de Lagtima, som detta Stånd velat hafva förlängd till 8 månader. Då jag tror detta vara en obetydlighet, äfvensom den omständigheten, att om vi nu icke antaga förslaget, utan remittera det, så medliinnes ej våra anmärkningars besvarande af Utskottet till den i5 Mars, synes betänklig, så tillsyrker jag förslagets godkännande, i sitt närvarande skick. Herr Munck af Rosenschöld., Eberhard: Jag ei känner visserligen vigten af de skäl, som blifvit anförda emot förslaget, men å andra sidan finner jag ännu vigtigare skäl för detsamma. Vi höra besinna, att bland de flere motsägelser i vårt nu varande Statsskick, är äfven den, alt ehuru en stor del af de vigligaste ärenden måste afgöras dels af Rikets Ständer och Konungen gemensamt, dels af Ständerne ensamt, ändå Ständernes lagtima sammankomst ej är stadgad oftare än hvart 5:te år.
Den, som instämmer i det af 3 Stånd fattade beslut, att införselstullen å utländska fartyg med tillbehör, ”när i följd af serskildta omständigheter, helfrihet för sådane beviljas, eller när de af utlänning till Svensk hamn inbringas, samt der prisdömas och försäljas,” skall bibehållas vid 25 procent af värdet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, nedsättes i öfverensstämmelse med Bonde-ståndets beslut, denna införsels-tull till 15 procent af värdet. 125:o Den, som vill, alt, på sätt 3 Stånd beslutat, gällande införsels-tull af 25 procent å värdet skall förblifva oförändrad för de till rubriken ”alla andra” hänförliga utländska fartyg med tillbehör, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, nedsättes samma tull till 20 procent af värdet. lievillnings-Utskotlels Memorial, N:o 23. 71 Riclderskapet ock Adeln samt Borgare-ståndet hafva jemlikt UtFilar, skottets förslag, nedsatt införselstullen å Filar från 6 till 4 sk. skålpundet; men Presteoch Borule-ständen deremot bibehållit gällande införsels-tull oförändrad. Till sistbemälda 2 Stånd hemställer Utskottet, att de ville i öfriga Ståndens beslut sig förena. I annat fall blifver omröstning nödig, enligt denna proposition: l26:o Den, som gillar Utskottets förslag, att inföi’selstullen å Filar bestämmes till 4 sk. per skålpund, röstar Ja ; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bibehålles gällande införsels-tull 6 sk. skålpundet. Utskottets förslag, alt vid rubriken ”Fingerborgar och Syringar” Fingerbor tillägga orden af andra ämnen än Guld ock Silfver och att nedsätta gäloch Sytl lande införsels-tull derå 16 sk. till 12 sk. skålpundet, har endast Borgare8a'- ståndet godkänt; hvaremot de öfriga Stånden bibehållit nu gällande taxa utan förändring i detta hänseende.
Med afseende härå och enär herörda ändamåls vinnande onekligen vore af vida större allmän vigt, än omförmälda pensionering af enkor och barn, har motionären föreslagit, dels att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt civilstatens pensionsim ältnings tillgångar och inkomster, af hvilken beskaffenhet som helst, hädanefter icke må, till större eller mindre belopp till civilstatens enskilda enke-och pupillfond disponeras, dels att, intilldess rättelse häruti vunnits, det för nämnda pens onsinrältning hittills utgående årliga anslag malte nedsättas med ett belopp, som motsvarar hvad till enskilda fonden årligen utgått, eller ock alldeles indragas. Då omförmälde från civilstatens tjenstemannafond lill enskilda enkeoch pupillfonden utgående årliga bidrag bestrides utaf de årsafgifter, som af pensionsinrältningens delegare till förstnämnda fond erläggas, äfvensom af räntor å fondens samlade kapital, öfver hvilka medels användande det måste vara bemälde delegare obetaget att efter godtfinnande förfoga, hemställer Utskottet, att Ilerr Colléns förenämnda motion icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. 4:o Uti en hos Riddershapet och Ådeln väckt och till Utskottet remitterad motion har Friherre Falkenberg, Carl Axel. under åberopande af de pensioners otillräcklighet, som ryttmästare och kaptener ega att, under föreskrifna vilkor, vid afskedstagande uppbära utur armeens pensionskassa, föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett behöfligt årligt anslag för nämnda pensionskassa, under uttryckligt förbehåll, att detsamma användes för kaptenspensionernas förhöjning från 4°° rtdr tioo rfdr.
Men detta är måttet af altaret, efter den aln som en tvärhand längre är, än eljest en aln: dess botten är en aln hög, och en aln bred, och altaret räcker upp till listan, som är allt omkring en spann bred; och detta är höjden af altaret. Ifrå bottnen på jordene intill nedra steget äro två alnar till höjden, och en aln till breddena; men ifrå det mindre steget intill det större äro fyra alnar höjden, och en aln bredden; Och HarEl fyra alnar hög, och ifrå AriEl uppåt fyra horn. Och AriEl var tolf alnar lång, och tolf alnar bred, i fyrkant. Och en skifva var öfver stenenom fjorton alnar lång, och fjorton alnar bred, i fyrkant, och en lista gick der allt omkring, en half aln bred; och dess botten var en aln hög, och dess trappor voro österut. Och han sade till mig: Du menniskobarn, detta säger Herren Herren: Detta skall vara altarets brukning, när man offrar, att man lägger der bränneoffer uppå, och stänker der blod uppå. Och Prestomen i Levi utaf Zadoks slägt, hvilke framför mig gå till att tjena mig, säger Herren Herren, skall du få en ung oxa till syndoffer. Och af hans blod skall du taga, och bestänka dermed dess fyra horn, och de fyra hörnen af skifvone, och omkring listona; der skall du skära det med och försonat; Och skall taga syndoffrens oxa, och uppbränna honom enstads i husena, som dertill skickadt är, utanför helgedomen. Men på annan dagen skall du offra en getabock, den utan vank är, till ett syndoffer, och skära altaret dermed, lika som det med oxanom skärdt var. Och när det skärandet skedt är, skall du offra en ung stut, den utan vank är, och en vädur af hjordenom utan vank; Och skall offra dem båda för Herranom, och Presterna skola strö salt deruppå, och skola så offra dem Herranom till bränneoffer.