Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hemman nyligen eller för långe tijder sedan bebygde abre, al le”nast det gitter giörligen . pröfvat varda, att sådane "gårdar inom byens ägor och bohlstada skäl finnas "uptagne, eller ock att urminnes häfd är åkommen.” 4:de Puncten i K. Påbudet den 1 Mars 1681. "Va”randes nu således uthaf det som ofvanbemäldt ähr "kunnogt hvad som för rätta Sätesgårdar må skattas Betänkandet:, N:o 180. 69 ''och hållas; Så på thel raan ock theijcmpte veta tua "hvad Hemman och Torp under Råå oeh Röörs frij”het måste begrijpas: thy skall derunder förstås först ”och främst sjelfva Sätegården, som är bruk ader för ”detta af Ridderskapet och Adeln, nu brukas eller "framdeles upptages och brukas katt, så vijda deras ”afvell och bruuk sig sträcker, aldeles som ofvantill ”förmält är. Ytterligare och till dät andra, then Byen "sorn Sätegården ligger uti och the Hemman samma ”Adelsman tillkommer i samma By mäd tlieras Torp "gamble eller nybygde, så många som inom samma ”Byes rätta Ägor med Råå och Röör, eller annan "laga Byskillnad begrepne äro, oeh Ridderskapet och "Adeln nu tillstå och tillhöra, eller med laga fång "acquireras kunna.” Åf desse K. Författningars vida-re innehåll synes, att den afår 1678 tillkommit i följd af några i afseerr ds på råtta J örståndet af Säteriers så ock Råå och Röörs rättigheter enligt Drottning Christinas Placat *f år 1638 j inrijtade missbruk , samt att en annan uttydning af någre therpå gjöras velat, än förb.te Stadgas och Privilegierncs egentliga förstånd vore .■ att 1681 års K.
Huru skola valen ske, distriktvis det veta vi, men månne med valbarheten inskränkt inom dem? Endast lokalintressen blifva då representerade af sockenslämrnohjellar under det att de större jordegarne, hvilka ej ville förbinda sig alt i åratal qvarstadna i hufvudstaden, afhöllo sig från Riksdagsbestyren, med valrätt utom distriktet. Månne ej då Embetsmännen i Stockholm komma att föra Ståndets talan — ett om möjligt ännu olyckligare resultat. Hvilka tillkommer valrätt? månne hvarje Adelsman? väl mycket! månne endast capita? en orättvisa mot ättemännen; månne hvarje ätt Rusig? en obillighet mot de gamla slägterne. Huru skulle'de valde aflönas? genom capitationsafgift som hos mången troligen finge utmätas; månne genom förmögenhetsafgift? Frih. Adelsvärd t. ex. finge då möjligen med tusentals Kiksdalrar betala nöjet att förlora sin sjelfskrifvenhet. Mångfaldiga dylika spörjsmål kunna framkastas och intet nöjaktigt besvaras. Slutligen, Mine Hrr, några ord om sjelfskrifvenheten, den man nu fordrar att vi skola upoffra. Ingen inser bättre än jag felen i vår nuvande sammansättning, måhända kunna vi dock med philosophen Baco utropa, ”när jag ransakar mig sjelf blyges jag, när jag jemför mig med andra yfves jag.” Jag vågar ännu tro att vi sjelfva kunna afhjelpa bristerne utan att derföre rubba grunden för hela byggnaden, och en sådan anser jag sjelfskrifvenheten vara, den utgör Svenska Adelns ”conditio sine Den 15 Februari e. m. 97 sine qua non”, ja, jag .tror alla länders erfarenhet nogsamt utvisar, det ärftliga lagstiftare oell ärftlig konungamakt stå i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra i fria stater, nemi. ej i despotiska; Turkiet och Persien har ingen aristokrati. Men säger man, Adeln bryr sig föga om sin sjelfskrifvenhet, den följer icke riksdagsärenderne med nog upmärksamhel; detta blifver alltid till en del fallet i icke atlönta Riksförsamlingar.
Kan bända att man ärnat gifwa den utk Tryckfrihet-«Förordningen der CommitiöenS befattning stall nämna-, och gränsen för densamma äfwen kunde bestämmas; men dess wcrkiiingskrets bör i min tanka ickr inskränkablott kill dist cgenteliga bestämmelse. Och derfbre skulle jag wilja föresiä, att Commiktöcn derut, Lfwer fick nägon hänwisning, och utwägar att wara nyttig för Slaten, utan nägon ny kostnad. Tryckfrihets-Commitlöcns skyldighet stall enligt Regering Formen blifwa, att gransta och yttra sig dfwer alla de skrifter, som enskilde eller Domare dit aflemna eller insända, och jag önskade att denna granskning skulle medföra »agon annan nytta, nägot ändamäl, jemte det att säga, om desse skrifter ärv förgriplig? mot Tryckfrihet-,Lagen eller icke. Detta ändamäl ställe dä blifwa, att sä wibt sid och möjlighet mcdgäswo, ur insända eller utkomna Den M October. 4777 skrifter samla de säkra upplysningar och resulkater af en eller fleras kunskaper och erfarenhet, hwilkas utbredande kunde till allmän nytta leda. Ibland dessa skulle Commitlben hufwudsakcligen fästa sin uppmärksamhet wid granskningen af anmärkningar öfwer wära Lagar, Författningar och publika jnräktni»gar, wid undersökningar vm grunderne för dem, och om medlen till deras förbättring. Committeen skulle dernäst sysselsätta stg med insamling af underrättelser, som leda till fullständig kännedom vm Landets inre tiilständ, om allmänna hushällningcn till alla dess delar, om högst wigtiga uptäckter, gjorde sä wäl uti wärl egit Land, som utom detsamma, dä de more anwändbara hos oss, och i detta cuuende skulle Commilteen stä i förbindelse och brefvexling med redan inrättade eller blifwande hushällssällffapcr i Laudsorterne, till hwilkas bildande Commitleen skulle söka att bidraga; äfwen so»t Comminecn borde äga, akt genom bref erhälla nödiga upplysningar af EmbclsmänS allmänna werk och inrättningar.
Att skolans ändamål sålunda uppfattats af flertalet utaf de elever, som sedan dess inrättning år 1822 besökt densamma, ådagalades jemväl deraf, att då sådana personer, som undergått titgångsexamen vid universilelerna, endast utgjort 68, oaktadt med ordinarie elevplatserna 3:ne stipendier varit förenade och genomgående af en lärokurs vid Bergsskolan utgjort vilkor för så beskaffade personers anställande i Jernkontorets tjenst, hade deremot antalet elever med ringare grad af theoretisk underbyggnad, till aldra största delen bruksbokhållare eller söner af bruksegare, uppgått (ill icke mindre än 184. Om således hufvudändamålet med skolan måste anses vara det nu angifna, uppstode till besvarande den frågan, huruvida berörde ändamål kunde ernås i händelse af skolans förflyttning lill hufvudstaden? För sin del ansäge Presidenten della icke vara förhållandet, lika litel sorn en theorelisk-praklisk läroanstalts för jordbruket inrättande härstädes skulle komma alt motsvara sin bestämmelse. Visserligen hade Brukssocieteten erbjudit sig att bekosta anskaffande af lokal och undervisning vid något jernförädlingsverk under vissa månader af året, men under öfriga delen deraf skulle undervisningen uteslutande afse bibringande af theoretiska kunskaper, eller sådana, som kunde inhemtas och läras vid hvarje högre undervisningsverk. Under denna, den större delen af året, konime eleverne alltså att sakna ej blott allt tillfälle lill direkta praktiska öfningar, utan äfven inflytelsen af det bergsmannalif, hvarunder den deri deltagande nära nog omedvetet föres till mången för honom nyttig iakttagelse, på samma gäng som håg och lust för den verksamhetsbana, han valt, hos honom väckes och underhålles. Af dessa skäl hade Presidenten icke kunnat tillstyrka nådigt bifall till Brukssocietetens underdåniga framställning, utan ville för sin del i underdånighet föreslå, att då skolan ansåges böra upphöra i Fahlun, den måtte förflyttas till någon stad i en bergslagsort, t. ex. Philipstad eller Nora, för hvilken flyttning Statsverkets kostnader sannolikt icke skulle öfverstiga hvad sorn uppgifvits erfordras i följd af skolans föreslagna förening med Teknologiska Institutet.
Äfven jag delar med Utskottet samma önskan, och säkerligen skall en på rätta grunder byggd förändring i Tulltaxan kunna åstadkomma en förökad Statsinkomstj men om densamma icke skulle uppgå till hela det belopp Utskottet påräknat, vågar jag tro, att ingen patriotiskt tänkande Nationens repre, sentant skulle vilja tillköpa 6ig en sådan högsta möjliga närvarande Tullinkomst, med en så oersättelig framtida förlust, som den att un} der en för tidig concurrence med utlänningen, inom få år se alla våra Fabriksoch Manufactur-inrättningar förstörde, och coursen uppgå till 2 å 300 skil för 1 R:dr Hamburger Banco; och jag är öfvertygad att, om i England, der man ofta under försvårade conjuncturer, för att vinna afsättning på ofantelige varulager och frälsa sine Fabriker och handeln från total undergång, sökt påtruga andre nationer 6ine varor, med ända till 50 procents förlust å tillverknings eller inköpspriserne, man kände att ett sådant project för tillåten införsel af alla deras Fabriks, Manufactur och Handelsvaror mot de nu föreslagne Tullafgif - t) en 28 Juni i /, m\ af t ter, voro under öfverläggning hos Sverige* Stäoder, skulle sjelfve Engelske M'nistéren, för antagandet af detta så kallade liberala sya steine, eller rätteligen för utförandet af dett* slags krig mot all vår inhämska industri och alla våra Fabriks och Manufactur-inrättningar, icke befinnas obenägen, att bevilja oss en ansenlig subsidiesumma , hvilket äfven vore en utväg till en ny Statsinkomst, men hvars framtida följder jag öfverlemnar åt hvarje sakkunnog och sann patriot att bedöma.
– Baronen sofde, sa’ hon, men kammarjunkaren var uppstigen. Han hade öppnat dörren till kammaren här bredvid, säkert för att höra frökens sång, kantänka. – Var icke stygg, Amalia. Nå än fröken Assar då? – Hon sofver på sitt söta öra. Amalia skulle så gerna velat, att hennes fröken frågat om en viss var anländ, ty hon minndes, att Harald gifvit henne det uppdrag att först då yppa förhållandet, när Irene skulle göra henne en direkt fråga derom Amalia respekterade, för sin frökens skull, Harald, som dessutom, under allt sådant, säkert hade någon mening, en angenäm syrpris eller så. Emellertid stod Amalia såsom på nålar. Irene åter kunde aldrig föreställa sig, att Amalia hade en så ljuf hemlighet att meddela, då hon icke genast kom fram dermed, derför blygdes hon att göra Amalia en fråga, hvilken blefve besvarad med nej. Så stodo aktierna emellan fröken och kammarjungfrun. Den ena blygdes eller rättare vågade icke göra en kär fråga; den sednare tyckte sig icke kunna svara på en ogjord fråga. Då Irene efter Amalias sista yttrande ingenting mera hade att säga, utlät sig denna. – Jag vill inte mera störa fröken, ty jag förstår, att fröken helst vill vara allena nu. Jag såg det äfven straxt, när jag kom in ... fröken var svartklädd ... hvarföre har fröken klädt sig i svart? och se’n så satt fröken så underligt der på stolen ... jag har aldrig sett fröken sitta så ... det var så ängsligt och ändå så hjertinnerligen vackert ... han skulle ha bordt sett fröken så ... ja ... det var romantiskt, såsom fröken Emili säger ... Men jag stör fröken? – Förlåt mig, Amalia; ja jag vill helst vara ensam nu. Tag de der några klädningarna, som du tvättade i går eller i dag och gå med dem på vinden och häng dem upp på klädstreckena, men vackert och försigtigt ... fast det är högtidsdag. Du har väl vridit väl ur dem, att de inte isa sig förmycket. Amalia försvann och Irene satte sig åter att spela och sjunga.
Maji I, om Remiss lill SlatsUtskottet af ett anförande vid dess Betänkande, angående SlatsRegleringen under Åttonde HufvudTiteln, 5i. — angående ConstitutionsUtskottets Memorial, i afseende på förändrade Redactioner, så väl af 6i §. Regeringsformen som 44 §• 1 Riksdagsordningen, dito. — om öfverlemnande till det Förstärkta StatsUtskottets afgörande, angående frågorne så väl om Talemäns-Tafflarnes indragning som NummerLotteriets upphörande, 5a. — angående StatsUtskottets Memorial, i afseende på CancellieRådet Tannströms Pension, dito.— om gillande af StatsUtskottets Betänkanden, angående i:o verkställigheten af förut ifrågaställd i5 226 reglering till befordrande af indragning utaf öfverflödige Embeten och Tjenster; 2:0 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, om medels anslående till reparation å Wadstena Slott; 3:o i anledning af Kongl. Mapts Nådiga Remiss uppå Lieutenanten Roussaus ansökning om utbekommande af innestående Expectancearfvode; \:o i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Häradshöfdingen Örtendahls ansökning örn Boställe, eller Löneförhöjning; 5:o Arbetsoch Correctionshus-Inrättningen i Landskrona, och 6:0 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss om tillökning af en Vaktkarlsbeställning vid Umeå Landsfängelse,53. ProtoeollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om bifall till Statsoch BevillningsUtskottens Betänkande, i anledning af Kigl. Maj:ts ^Nådiga Proposition, angående befrielse från BränvinsBe villnings utgörande för åren 181 o, 1811 och 1812 af Personer å Landet, sorn icke äga eller besitta jord, 53. — om bifall till LagUtskottets Betankanden, rörande så Val förändring af 8 Gap. 1 §.
— Det är synnerligast kännedomen om ullens olika egenskaper, dess tvättning och sortering, som ännu saknas inom vårt land, och hvarförutan hvarken ullproduction eller ullhandel någonsin kan vinna den erforderliga höjd, som måste åsyftas, enär landet deraf borde tillegna sig de oberäkneliga fördelar, som på denna industriväg erbjuda sig. Någon belåningsrätt å Ull kan icke eller komma i fråga, förr än denna vara, öfverlemnad till UllGontoir och der värderad, kan såsom hypothek antagas. Herr Hjerta, Gustaf: Då äfven jag vill återremittera Utlåtandet, är det icke derföre att jag yrkar någon ökad lånerätt. Jag förenar mig i detta afseende med Grefve Horn. Jag anser mig dock skyldig tillkännagifva, 48 Den 13 J a n u a r i i f. m. att, enligt för 14 dagar sedan i Petersburgs Officiella Tidning meddelade underrättelser från Inrikes Ministern, man erhållit kunskap om det högst vigtiga inflytande, som inrättandet af 5 UllContoir utöfvat på Södra Piysslands ullproduktion. Yerkningarne deraf äro så frappanta, att något mera öfvertygande icke kan framställas för den sanning, att det icke är genom förlag af Statens medel, utan genom ledningen af Nationens vettenskapliga bildning och konstfärdighet till Näringarne, som de väsendtligast befordras. I händelse detta Utlåtande skulle återremitteras, anhåller jag få medsända en resumé af denna interessanta och öfvertyga hde berättelse. Mig synes det vara tydligt, att vi, med mindre transportoch productionskostnad, lill alla delar kunna täfla i denna Näring. Hvad beträffar Utskottens Utlåtande, har Prosten Åstrand i en reservation föreslagit inrättande af UllContoir i Stockholm, Norrköping och Skåne. Vid denna reservation har pluraliteten afReservanterne fästat sig, och i fall Utskottens pluralitet vid återremissen skulle antaga den, önskar jag, att i anledning deraf få fästa uppmärksamheten derpå, att man äfven borde inrätta ett UllContoir i Götheborg, för att få ullhandeln rigtad till ett ställe som har lättaste communication med England.
Har fartyg eller frakt eller delar deraf i gemensamt haveri eller till följd af någons vållande gått förlorade eller blifvit skadade, dä skola de här ofvan nämnde fordringsegare hafva samma rätt till de, rederiet tillkommande, ersättningar, som till fartyget och frakten. § 288. Förmånsrätt i frakt upphör, när frakten blifvit till redaren inbetald. Redare, som uppburit frakt eller öfverskott af köpeskilling af fartyg, som blifvit utmätningsvis lörsåldt, står icke i ansvar för fordran, för hvilken han icke personligen häftar, med mera än han innehar, äfven om han deraf gjort utbetalning till andra fartygets fordringsegare, som hafva mindre rätt, såvida icke förstnämnda fordran varit honom kunnig. 16 122 Samma lag vare der liqvid skett af de i § 287 omförmälda ersättningar. § 289. Ur gods, i fartyg inlastadt, njutes förmånsrätt till betalning framför ali annan gäld för följande fordringar, i den ordning de här upptagas: 1. bodmerilån, under sista resan upptaget, med ränta och premie, ehvad lånet är förfallet eller ej, samt bidrag till gemensamt haveri under sista resan, och håfve, bland fordringar, som i denna punkt nämnas, den yngre företräde för den äldre; 2. innestående frakt och ersättning för öfverliggedagar. Är bodmerilån upptaget endast för lastens skull, håfve frakten och ersättningen för öfverliggedagarne företräde. § 290. Har gods gått förloradt eller blifvit skadadt i gemensamt haveri eller till följd af någons vållande, eller är godset för fartygets behof försåldt; vare om fordringsegarens rätt till ersättningen lag, som i § 287 stadgas. § 291. Låter befälhafvare eller redare gods lossas till befraktarens eller lastemottagarens förfogande, utan att frakt, ersättning för öfverliggedagar och haveribidrag guldne äro; håfven sedan i godset ej förmånsrätt till betalning. Medgifver innehafvare af bodmeribref slik lossning af panten innan lånet betaldt är, vare lag samma. Om preskription i sjörättsmål. § 292.
Ah, hvad hon såg tarflig ut! Skulle han känna igen henne? Salongsdörren slogs upp. Fadern steg på, och de andra efter. Där var han! Jo, han kände igen henne! Hon glömde all förlägenhet och förtret, medan han helt varmt höll hennes hand och tackade för sist. Men länge fick han icke hålla den, ty där räcktes upp en tredje liten hand emellan dem. Det var Signe, som hade brådtom med att göra ifrån sig sina helsningsbestyr. Hon kunde inte vänta. Ä n måste hon springa upp för att öfvertala Gustaf att skona bordsfötterna eller be Märta låta bli att skrufva sig mot gardinerna eller hindra Sven från att visa sin skicklighet i att spela Gubben Noach på flygeln. Och hvar femte minut kom Signe till henne, såg upp med ett par strålande ögon och leende mun, sade tyst, att hon ville tala med henne, och drog henne bort i något hörn, där hon stod och hviskade, frågade och pekade på allt möjligt, som om hon aldrig förr i sitt lif sett en finare salong. Docenten gaf henne ett handslag och såg sig en smula förvånad omkring. Han hade tydligen icke haft en aning om, hur många systrar och bröder Hedvig hade. » Nå, det var snällt, » sade han, » det var riktigt snällt, att ni tog era syskon med. » Trodde han, det var hon, som tagit dem med? Hedvig kände, att hon blef allt rödare och rödare, och var glad, när fru Wennmark drog henne bort att dricka te. Där stodo bara ett hälft dussin koppar på bordet, men jungfrun kom strax in med flere par. Barnen ordnades på sina stolar, och sedan de slutat teet, försökte dottern i huset att roa dem med lekar i salen, medan de fullvuxna spredo sig i de andra rummen, antingen för att spela eller konversera. Alla människor voro vänliga och artiga mot Hedvig, men hon kunde inte hjälpa, att hon kände sig förlägen och främmande i kväll och mest för Anton Wennberg. Det gick inte för dem att prata som förut. Men så fingo de inte heller vara i fred. Just när de höllo på att tala om den blifvande vårfesten i Upsala, kom Märta och ställde sig att hänga på Hedvig med armen öfver hennes axel och höra på med den mest spända och obehagliga uppmärksamhet.
— en i hvart hörn, alla " fyra presis på pricken lika klädda i samma klämningar, fischyer, plymer och spetsar. Nu efteråt säger Ruffen, som » bara af en slump » inte » lagt märke » till flickorna, att om de fanns, så var det naturligtvis vanliga lefvande flickor; men hvarför vanliga lefvande flickor skulle, alldeles lika klädda, sitta i hvar sitt hörn och spöka, begriper inte jag, såvida det inte var för att ge » stämning », och det gjorde de med, på sitt vis. Nej, jag blir nog tvungen tala med en spiritist, innan jag far hem. Det står inte rätt till med mig, verkligen inte rätt till med mig i fråga om det andliga. Emellertid var jag nu så uppskakad och förbi, hvilket väl ingen kan undra på, att Ruffen föreslog vi skulle muntra upp oss hos de » lefvande fotografierna » (Kinematografen), där man då kan skratta ihjäl sig, isynnerhet åt simmarne, när de ur vattnet hoppar tillbaka på trampolinen igen. Det var väl med det språnget de blef så berömda i England, kan jag tro, ty maken till hopp har väl då aldrig någon nation visat upp. För öfrigt så tycker jag, att Kinematografen ovilkorligen bör föras in i skolorna 1897 som åskådsmateriel, då jag lofvar att ungarna snart skulle både gå och stå och röra sig på ett bra mycket vackrare sätt än de gör nu. De » lefvande fotografierna » är riktigt otäckt sanna! Kommer posten, sa du gubben? Jag slutar genast! De älskade brefven! Fick jag inte dem, så dog jag af hemlängtan minst en gång i veckan, och — Två dagar senare. Hvilken dag, hvilken d a g! Vi ha haft » billighetsresande » här: moster Josephina, som aldrig varit i Stockholm förr! Vi var nere och tog emot henne vid tåget, fast vi då inte alls är släkt — men som hon skrifvit till vår måg, och han till oss, så tyckte vi att det var vår plikt att hjälpa henne litet. Tackar!! Och ändå sa hon, att hon nu var halfkokt (af kupé- värmen); hur hon skulle ha varit som okokt, kan jag inte ens tänka mig. Värst var, att hennes utseende narrade oss så.
Brickespenningar och Skjutts., förut -vanligen heStåtts åt den indelta Soldaten vid mötestiden, uti underdånig skrifvelse af dan 18 Junii rSia, anfört, det Riksens Stander med enhällig röst erkänt den allmänna nyttan af dan inrättning KonglMajit föreslagit, nvilken skulle sätta hogsta rnagten ;■ tillstånd, att vid mötestiderne underhålla Soldaten likasom under krigstid, hvaraf Otyifvelugtigt följe;, att Soldaten vänjes vid Faltlefnaden och den stora mortaliteten, sorn vid krigens, början härflyter från en ombytt lefnadsordning, förminskas. — Riksens Ständer antog > derföre uti det afgtfne Föaslagets. aidra punct, att Roten för en sådan befrielse skall ärhgga till Kongl. Majit och Kronan 8 R:dr Banco i ett för allt ärligen under fredstid, att efter Rotens, fria val betalas, antingen i penningar eller i spanneniål o,ch säfve!varor, införda tili Krono,-Mag miflet och beräknade efter Markegång; samt uti 4;de punctem att algiftens erläggande skulle begynna med 1813 — och fortfara i 15 år, under hvilken tid ingen ändring deri skulle egä turn, Vid ett sådant förhållande och då denna öf' Verenskommelse örn Mötes Passe volance-afgiftens, erläggande vunnit helgd af Riksens Ständers enhelliga Beslut, derå Kongl, Majits Nådiga sanction blifvit lemnadj samt det uttryckliga förbe - Stats-Utskottets Bet änkanden. 85 håll vid öfverenskommelsens ingående |på femton år är fästadt, att under denna tid ingen förändring deri får ske, au9e Utskotten någon rnenStailan till Riksens Höglofl.
Inom Bonde-Ståndet, der anmärkningar mot spridda delar af förslaget blifvit gjorda, har man, bland annat, anmärkt svårigheten för allmogen och en mängd mindre skrifkunniga personer att ens kunna anskaffa nödiga materialier för ifrågavarande uppgifter, och ännu mer att skriftligen uppsätta desamma, en anmärkning, som äfven inom Preste-Ståndet blifvit gjord under diskussionen om hvad uti § '29 föreslagits. Utskottet, som noga ölvervägt hvad emot ifrågavarande § blifvit anfördt, har, under förutsättning att de uti förslaget till förordning angående mantalsoch skattskrifningarne intagne bestämmelser komma alt, på sätt Utskottet här nedan skall föreslå, erhålla några nödiga tillägg i afseende på de uppgifter, som vid mantals-skrifningen skola af den skattskyldige lemnäs, ansett sig böra hemställa, att ulla uti § ‘27 meddelade föreskrifter, med undantag endast af de, hvilka innefattas uti del under punkten b) upptagna momentet 3:o, må helt och hållet uteslutas samt ifrågavarande § erhålla följande lydelse: »Direktionen eller Styrelsen för hvart och ett bolag, som fått »sina bolagsreglor af Kongl. Majit stadfästade, och antingen slår »under offentlig kontroll eller har inskränkt ansvarighet, enligt »Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1848, skall det åligga att »före April månads utgång hvarje år, på sätt i § 26 finnes föreskrif - 50 Beoillnings-Utskoltets Utlåtande JM 34. »vet, insända bestyrkt utdrag af samma bolags sednast afslulade »räkenskaper, utvisande beloppet af den, under det är dessa räken»skaper omfatta, för bolaget uppkomna vinst.» § 28.