Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner först en stor inconsequence möta vid verkställigheten af denna förordning, emedan det är längden och figuren, som skall bestämma, om individen bör tvingas till krigstjenst, eller icke; är han kort lill vexten, eller af en mindre lämplig figur, så går hau fri från Den 7 September e. m. 217 denna bestraffning. Jag hemställer, om en sudan författning kan vara billig, och om det ens kan vara Lagstiftaren tillåtit, att biträda en sådan. För min del anser jag 1819 års författning, hvilken borttog Värfningsstadgan, vara så rättvis och billig, och framför allt värdig vår lid, alt jag skulle finna det vara i högsta grad orätt, att nu vilja borttaga denna författning, som äfven är ett Styrelsens erkännande af menniskovärdet. Jag känner visserligen, att på landet genom Possessionats-interessets verkande man i allmänhet skriker öfver stegrade arbetslöner i goda år; men det är besynnerligt, att då man från ena sidan yrkar alla möjliga prohibitioner i tanka att vinna högre betalning för landtmannavaror, och ett högre värde å arbetsprodukter, man icke vill fästa samma vigt vid den ädlaste delen af allt värde, nemligen den medfödda arbetskraftens. Fördelen att vara rik, är tillräckligt stor förut, utan att den fattige bör ytterligare tryckas af Lagar, hvilka stadga, att den, som föder sig ärligt, och skattar derför, dock skall vara beroende af andra, för att få den lyckan vara skattskrifven. Jag tror, att sådant folk med mera nytta för det allmänna använder sin tid och sin förmåga, om de, sedan de för sitt uppehälle några dagar af veckan arbetat, få i sin backstuga ostörde njuta lugnet inom familjkretsen, och ombestyra dess angelägenheter. Jag anser det alldeles olämpligt 2i8 Den 7 September e. m. för Lagstiftaren, att återgå till så hårda Författningar. Jag erkänner, att i min ort liar jag alldeles icke blifvit varse, hvad Utskotten sagt, att sysslolösheten och lättjan tilltagit; tvärtom har jag sett rundtomkring mig backslugorne blifva trefligare, och täppan blifva bättre odlad; med denna min erfarenhet skall jag således naturligtvis komma till helt andra slutsatser än Utskotten.
Revisorerne anförda skäl och då, å ena sidan, i händelse vid Carlsbad uppehölle sig ett större antal Svenskar, det bör vara deras, liksom hvarje församlings skyldighet, att aflöna sin själasörjare, hvilket jemväl torde vara mindre betungande för dem, som äro i tillfälle att besöka nämnde helsobrunn, men å andra sidan, derest endast ett fåtal derstädes vistades, anledning icke förefunnes, att uti Carlsbad mera än å flere andra utländska orter, en predikant af Staten aflönades, hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att statsmedel för framtiden icke måtte för ifrågavarande ändamål anvisas. § 6. (1861 års Rev.-ber. pag. 12.) Sedan i anledning deraf alt Rikets Ständer till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för ulgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna, dels beviljat och till Kongl. Maj:ts dispo - 6 Stats-Ulskottets Utlåtande M 21. sition ställt ett årligt anslag af 12,000 R:dr att utgå under statsregleringsperioden 1858 —1860, dels ock medgifvit, att de besparingar, som under ett år uppkomme, finge under ett följande år för ändamålet användas, Kongl. Majit, jemlikt nådiga Bref den 8 April och den 30 December 1859, på Statsrådet och Chefen för Kongl. Ecklesiastik-departementet disponerat ett belopp af 25,000 Ridr att för ofvanberörda ändamål användas; så och efter det af dessa medel 24,985 Ridr 15 öre blifvit till Departements-chefen utbetalde, har Kongl. Majit den 16 Mars 1860, jemlikt Bref till Kongl. Stats-kontorel meddelat bemälde
I dessa träsk väntade och hoppades deras fiender, att aztekerna skulle gå under, men med sin sega motståndsförmåga i olyckan förstodo de att göra den ofruktbara terrängen fruktbringande genom anläggning af konstrika trädgårdar ute i sjön och byggde så staden Mexiko, uppkallad efter Mexi, deras förste konung. Långsamt men säkert växte staden. Folkmängden tilltog, kulturen uppblomstrade, och i det fjortonde århundradet upptogo de striden med sina fiender, besegrade dem och behöllo makten, till dess spaniorna blefvo landets herrar i det sextonde århundradet. Att aztekerna närmast ådragit sig intresse, kommer sig af den egendomliga kultur, de utvecklade, i det de genom motgångar och umbäranden arbetade sig upp till ett intelligent och kraftigt folk, hvars efterlämnade minnen illustrera medeltidens blandning af civilisation och barbarism. Det ansågs som rättvist att på det mest omänskliga sätt behandla krigsfångar; de blefvo ihjälpinade efter särskilda religiösa föreskrifter. Å andra sidan höllo de inom egna dörrar strängt på rättvisan, liksom de i hemmet uppträdde som ömma, kärleksfulla familjefäder och som det godas beskyddare, orubbligt trofasta i äktenskapet, ridderliga och uppoffrande i vänskap. Denna kontrast mellan det religiösa ceremonielet och hemlifvet är hos dylika folkstammar äljes tämligen sällsynt. Tager man i betraktande deras efterlämnade konstföremål, som visa deras sträfvande efter en ideell framställning af konsten inom de olika yrkena, den enorma tid de måste ha användt på dekorativa och monumentala föremål, deras förkärlek för åkerbruk och fiske kort sagdt, allt, som hos andra nationer är kännetecknande för en fredlig och lycklig utveckling så har man svårt att tänka sig, att samma människor kunde från hemmets fridfulla och lugna härd med oblandad fröjd gå till offerstenarna och där under jubel åse de i tusental hvarje år offrade, slaktade krigsfångarna, hvilka de sedermera uppåto. Aztekerna gingo genom lifvet med buller och bång, med ett själfförtroende, skapadt af järnvilja och stålsatta nerver. När solen gick bak hotande moln, eller dess strålar färgade horizonten röd, gåfvo prästerna krigssignalen, och det vilda, otämjbara berserkaraseriet kom i fullt utbrott.
Swarek pä denna fräga mä i öfriget utfalla huru som hälst, blir det ändä alltid efter min tanka felagtigt att grunda Välgörande pä ordningens bekostnad, eller att med ordningens beständ försumma sä dyrbara pligter, lika förfelande skulle jag anse, om jag vägot ögnablick kunde sätta i fräga, att man behöf, wer tillstyrka twäng eller böter för ordning och öfwerenskommclscns fullgörande'.inom betta Riddarhus, och ännu mera och öfwer all föreställning more det än. Nu ett större fel att misskänna den dygdigt, den öm, stnte Medborgaren, ware sig af hwad ständ det wara mä, till den grad, att man skulle förestrifwa sätt för betz tysta gärd, för den lidande mcnskligheten; ben wälgörande mä fritt wara sig sjelf lämnad att utöf, wa denna tvär första hufwudbygd, och alldrig wid det, ras utbfwandk komma r strid med stna pligter, att rubbs Den zo October. 4739 rubba Lagar och ordning, more efter min ödmjuka för» mvdan härtill ledande. Jag anhäller att detta anförande mä fä ätfölja Riddarhus - ordningen och Betänkandet lill Högloft. Ridderskapet och Adelns plenum. kecklin. i8ocz ärs Riddarhus - Utskotts Project till en förnyad Riddarhus - Ordning. § i Pä Riddarhuset äger hivar och en introducerad Ätt, genom dest huswudman, säte och stämma efter den nu i Matrikeln stadgade ordning, först Grefwarne, därefter Frihcrrarne och sedan be öfrige af Ridderffa» pet och Adeln. § 2. Till undwikande af all irring därom Ättemännen emellan, hwilkcn för Ättens hufwudman anses skall, förblifwcr wid hwad förr warit manligt att älfta Sonen och efter honom hans älfta Son och sä man efter man sä länge nägon lefwer, som frän älfta Sonen härstammar, Ättens hufwudman sbrblifwa bör, men derefter närmaste
Räkenskaperna, hvilka äro för båda åren granskade i Kongl. Kammarrätten utan anmärkningar, upptaga: Uel»et. år 1848. år 1849. Balans från föregående året: Uppbörd: Balans till påföljande året: Credit. Balans från föregående året: S:r Balans till påföljande året: Vid 1844 och 1845 års riksdag blef förslagsanslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar bestämdt till 80,000 Kalr, hvilket belopp, i anseende till dess otillräcklighet, vid 1847 och 1848 års riksdag förhöjdes till 120,000 U:dr, men, oaktadt denna förhöjning, uppstod likväl för år 1849 en brist af 14,887 R:dr 2 sk. 11 rst. Med anledning af hvad som vid flera riksdagar blifvit erinradt, har det synts Revisorerne angeläget att efterforska orsakerna, hvarföre beväringsmanskapets öfningar, som blott upptaga 12 dagar om året, skola erfordra så dryga kostnader. Detta förhållande synes, bland annat, vara föranledt isynnerhet af dryga reseoch traktainentsräkningar för öfveroch underbefäl, kronobetjening, kommissarier m. 11. vid mönstringar och marscher till och från mötesplatserna. Räkenskaperna upptaga: år 18-18. år 18141. Således hafva dessa utgifter medtagit mera än §:delar af anslaget för år 1848 och nära hälften af det förhöjda anslaget för år 1849. Mönstringskostnaderna, hvilka uppgått till ofvannämnde betydliga belopp, ehuru beväringsynglingarne vid mönstringarne icke erhålla den ringaste ersättning för sitt underhåll, hvarken under marschen eller under vistandet på mönstringsstället, innefatta alltså endast reseoch traktamentspenningar till dem, som verkställa mönstringarne, hvilka kostnader också äro mycket olika vid olika regementen. Så hafva t. ex. dessa utgifter utgjort: år 1848. år 1849. Vid Smålands grenadierbataljon - 77: 20: — , 70: 11. — „
Transport B:co R:dr ii6: 3a. — Statens Enkeoch Pupill-Cassa, bestämda anslag af 166 Rrdr 32 sk., har, sedan orne af barnen uppnått 21 år, enligt Banco-Fullmägtiges Beslut den 3i Aug. 1837 och 23 Aug. i838, minskats med |:delar, eller 125: Det under Litt. o. för afl. Banco-Ombudet vid Götheborgs Låne-Contor, Kamereraren J. Wallmo’s 5 minderårige barn upptagne belopp 5oo Rrdr, bar, enligt Höglofl. Banco-Utskottets Protocolls-Utdrag af den 23 Januari i835, sedan ett af barnen, i Juli månad i838, uppnått 21 års ålder, minskats med en femtedel, eller -100: Det under Litt. p. uppförde anslag till afl. Banco-Commissarien C. G. Silfverstolpes son, har, enligt Reglementets föreskrift, upphört med andra qvartalet år 1837, utgörande 100: Summa Brco Rrdr 441: ^2. — Under förutsättning, att redan beviljade anslag fortfarande få utgå till så väl öfrige i nyssåberopade §. uppräknade personer, i afseende på hvilka förhållandet är alldeles oförändradt, som äfven till afl. Registratoren vid Låne-Contoret i Götheborg, C. Hageliens barn, ehuru endast arne af dem, nemi. Anna Charlottafödd den 2 Juli 1820, och Casper Herrman j född den 12 Juli 1822, äro minderårige, intill dess äfven desse uppnått 21 år (i Juli månad i843), och till Canzlisten vid Banco-Discontverket, Assessoren Th. Claessons Enka, Wendela Marg. Malmberg, jemte bennes minderårige barn, af hvilka ett med döden afgått, och således endast 4 numera lefva, samt slutligen att Höglofl.
Dom cessions-förmon vunnit, vid tjensten bibehållas; dels bysättning ledan i och för sig sjelf synes innefatta en nog allvarsam varning för den, som måste densamma undergå, och det icke synes med billighet eller rättvisa förenligt, att den, sorn 2:ne serskilde gånger tilläfventyrs blott på några få dagar, till följd af flera sammanträffände oförutsedde omständigheter, eller illasinnade personers anläggningar, blefve bysätttning underskastad, skulle anses förfallen lill lika ansvar med den, som under en längre tid eller förloppet af 6 månader icke kunde bereda utväg att befria sig från den skuld, för hvilken han blifvit insatt, och sålunda måste betraktas i den ställning, att Verkets trygghet fordrar hans entledigande, vågar Utskottet äfven hemställa, att de i §§. 29, 3o och 3i intagne straffbestämmelser måtte i nu upprättande Reglemente förändras till följande föreskrifter: liihanz till R. St, Fröt, ig34 och j835. 6 Sami. 1 Afl. a Bandet. s8:de Häftet, 3 n Banco-Ui skottets Memorial N:o t oo. izio. Den Tjensteman, som till Borgenärers förnöjande sin egendom afträdt, bör genast från tjenstgöring i Banken afhållas, och skall, om lian icke genom slutlig Dom cessions-förmon tillerkännes, eller, senast den månaden efter det Dom i hans Coneurs vunnit laga kraft, styrker sig vara från Borgenärernes kraf befriad, skiljas ifrån dess vid Verket innehafvande tjenstebefattning. j3:o. Om någon Commissarie eller innehafvare af sådan tjenstebefattning inom Verket, hvarmed uppbörd eller godkännande af andre Verks eller enskilde personers invisningar i Banken är förenad, varder under förmynderskap ställd, må det ej tillåtas honom att Ijensten förrätta, så länge hans omyndighetstillslåod fortfar.
När detta ämne sednast förevar, beslöt R. o. Ad. att i lagen om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar skulle intagas samma bestämmelse, som förefinnes i allmänna aktielagen, att nemi. tillåtelse till bankrörelses drifvande gjordes beroende deraf, huruvida K. M funne skäl att den sökta stadlästelsen meddela. Detta beslut anser jag rationellt och konseqvent; men då de öfriga Riks-Ståndens beslut härifrån är afvikande och då man synes hafva en viss obenägenhet emot en sådan s. k. nyttighetspröfning hos K. M., samt K. M:s afsigt icke kan vara att vilja förhindra uppkomsten af nyttiga inrättningar, täger jag mig friheten framställa ett något modifieradt förslag, som i min tanke kunde tillfredsställa behofvet och derjemte ega utsigt till framgång hos de öfriga Stånden. Jag hemställer att redaktionen måtte komma att lyda sålunda: »De som vilja bolagsreglor. Befinnas dessa öf verensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, och finner K. M. dem eljest vara af beskaffenhet att kunna godkännas, meddelas tillåtelse tilländagår.» Skulle detta förslag af R. o. Ad. godkännas, anhåller jag att de öfriga Riks-Stånden måtte inbjudas att detsamma biträda. Ur von Koch, Nils Samuel: Jag har icke deltagit i den föreg:de pröfningen af detta lagförslag och vill derföre begagna tillfället för att förklara, att jag, om lagen blir olämplig, anser 72 Den 20 Oktober. mig lycklig att icke hafva haft något att dermed skafTa. Det synes mig vara förenadt med stort äfventyr att stifta banker utan solidarisk ansvarighet. Vi hafva nu inlåtit oss på en sådan banklagstiftning efter Englands föredöme, men mången Engelsman hyser stora bekymmer för dessa nya banker, hvilka ännu icke upplefvat någon kris och således äro opröfvade. Regeln bör vara, att den, sorn skördar fördelarne af ett företag, också skall betala ända till sista skillingen, och det är endast behofvet att åstadkomma stora penningetillskott för stora ändamål, som kan ursäkta undantag från denna regel.
Men för att nu få en viss summa till grund för contrapropositionen, och i betraktande deraf, att alla representationsmåltider numera äro afskaflade, hemställer jag, om icke, i stället för de a5oo r:dr, som, efter hvad vi hört, utgingo till Hr Landtm, vid 1815 års riksdag, ersättningssumman för honom nu bör bestämmas till 1000 r.dr i månaden. Gr. Cronhjelm: Om jag lika ihärdigt skulle vidhålla min enskilda mening som de 2:ne värda talarne här midtöfver, skulle vi komma att få ännu en votering; ty jag skulle då yrka, att ingen ersättning till Landtm, och Talmännen måtte äga rum. Jag har emedlertid funnit ett nytt skäl för bifall till Utsk:s betänk, uti Hr Gr. o. Landtm:s eget yttrande, innan lian afträdde, nemi. att han önskat, det R. o. Ad. skulle bifalla, hvad Utsk. föreslagit; ty att påtruga Hr Gr. o. Landtm, mera, än han sjelf vill hafva, synes ej lämpligt. Skulle åter motivet för den här föreslagna förhöjning vara härledd af någon böjelse att bispringa någon af de andra Talmännen, synes det mig vara bättre, att vi votera säx-skildt, t. ex. om Hans Högvördighets anslag, men förblifva vid den summa, hvarmed Hr Landtm, sjelf förklarat sig belåten. 3i5 Den i~j Mars f. m. Frih. Boye, Ludv.:
Äfven är på klubblokalen tillfälle beredt för medlemmar att till billiga priser intaga sina måltider — de som så behaga. Genom frikostiga gåfvor från enskilda En afton i Kvinnoklubben. medlemmar, bokförläggare m. fl. har ett ganDå vi förliden fredags afton vid halfåttaska ansenligt bibliotek bildats, som flitigt har tiden trädde upp för de mattbelagda, af anlitas. Hennes majestät drottningen präktigt grönskande bladväxter smyckade trapbland andra ihågkommit detta med gåfvor, porna till Hotel Coutinentals festvåning därmed bevisande sitt gillande och intresse och däruppe i de rikt belysta salarne och för den goda idéen. salongerna funno församladt ett animeradt Vid den serie af intressanta föredrag och sällskap af flere hundra personer, till största diskussioner öfver en mängd skilda ämnen af delen damer, rönte vi genast en angenäm speciellt kvinligt intresse och betydelse, som förnimmelse af att i denna krets på alla håll under då gångna åren vid sammankomsterna omgifvas af goda vänner och gamla bekanta. afhållits, ha flere framstående förmågor medDet var Kvinnoklubben, som samlats oeh inverkat. bjudit sina vänner till ett festligt aftonsamSom den ekonomiska ställningen bland de kväm, och den hade därvid för första gången kvinnor, klubben närmast vill afse att omefter sitt bildande frångått sin exklusivitet fatta och gagna, i regel ej är lysande, har och äfven tillåtit en del af de manliga att medlemsafgiften satts helt låg. Härigenom dela kvällens nöje. fordras naturligtvis stor tillslutning och högt medlemsantal för företagets lyckliga fortgång. D e ekonomiska svårigheterna ha nog ock mången gång redan erbjudit de energiska styrelsemedlemmarne bekymmersamma stunder; men genom god vilja och varm förtrö- stan ha de besegrats. Främst måste man tillönska det vackra företaget allt allmännare sympatier! Däraf har det gjort sig välförtjänt. * * Vid den angenäma festen den 3 dennes rådde ock ett lif, ett allmänt intresse, som böra båda det bästa om klubbens framtid, på samma gång de gåfvo ett gladt vittnesbörd om, hvilken god och kamratlig krets den redan är.
Men Hofrådinnan, ifrån hennes öga, perlade långsamt och talande en klar tår, ned uti det mörka vinglaset, hvilket hon för sin Rosas välgång förde till sina läppar. Hvad den sade, uppfattade säkert med tacksamhet hon, för hvilken den så varmt utgjöts. Ack! jag vill ej, jag vill ej, för mig sjelf förtydliga, hvad alltid, och obegripligt nog, vid tanken på R, jagar all bloden tillsamman i mitt hjerta; men säkert, ja, helt säkert är det endast minnet af mitt eget mörka öde, som vid åsyn af ömmare förhållanden, så olyckligt påminnande framstår för min själ. O! måtte hon, denna engel! denna af mig så oändligt älskade Rosa, bliiva så lycklig mitt hjerta det önskar. Samma dag på eftermiddagen gick den blyga, något försagda Rosa, ömsom rodnande och bleknande, arm i arm med sin utkorade, genom trädgårdens långa gångar. Vi voro alla i dag der församlade för att hjelpa Mamsell Stin-Lovis, med, så val afplockandet af den ofanteliga mängd provinserosor, hon till distelerande af ögonvatten, plägade insamla, som ock med skördandet af de till syltning nu alldeles fullmogne ypperlige Engelska hallonen. Efter slutadt arbete gick jag att uppsöka de förlofvade, hvilka jag en timme förut, i sälskap med Hanna och Victor, sett vandra genom parken, och fann dem nu äfven hand i hand sittande på Rosas favoritplats, en liten torfsoffa, uppförd under ett brant, i skuggan af några lindar liggande berg; lilla Victor hade nyss till sin stora syster, som han kallade Rosa, anbragt en ofantelig korg, uppfylld med nämnde rosor, hvari han nu under sjelfsvåldigt ras, fullkomligt inbäddade henne. Då jag nalkades, räckte mig Rosa med sin vanliga hjertlighet handen, samt drog mig ned invid sin rosenströdda sida.
Jag har vid flera tillfallen såval här som i särskilda confereneer sökt ådagalägga, huru omöjligt det ar att uppfylla ett slikt stadgande, samt visat, huru lätt det vore för den, som ville illudern stadgandet, att, sedan han t. ex. i Hamburg inlastat silfret oell derå erhållit connoissement och öfriga attester, smyga det tillbaka i land, och vid ankomsten till Sverige intaga Svenskt silfver, till qvanliteten och beskaffenheten motsvarande det belopp, hvarå connoissementet lydde. Vid beti aktandet af de Jurendrägerier och tullförsnillningar, man så ofta hör omtalas, föreställer jag mig, att detta svek skulle kunna ganska lätt ulöfvas. E11 annan talare har sagt, att Banken skulle medskicka ett ombud, och har menat, att det väl skulle finnas en ärlig man i Sverige att dertill begagna. Men jag tror, att det vore svårt för Banken att få den ärlige mannen, om det icke funnes mer än en. Jag tror likväl, att många sådana skulle kunna finnas, men alt äfven den allraärligaste skulle få svårt att uppfylla sitt åliggande. Jag tillstår, att om jag hade ett sådant uppdrag, visste jag ej bättre råd, än att lägga mig på silfverlådan, och jag skulle ändock knappast våga insomna, af fruktan att silfret skulle blifva utbytt. Jag kan derföre icke annat än på det högsta bestrida all rättighet för Banken att köpa silfver, då sådant icke behöfves. När åter creditivet blifvit begagnadt och icke gjort tillfyllest, då måste alla utvägar vidtagas för vexlingens vidin a g th u 11 arude och äfven silfver få köpas; men att dessförinnan köpa silfver är att motsäga principen för all realisation. Jag kan åtminstone icke förstå annat, än att coursell bör få falla, tilldess silfret sjelfmant inkommer i Banken, och att man just realiserar för att slippa bestämma, huru stort rörelsecapitalet skall vara, utan låta det moderera sig sjelf. Jag kan således icke annat än reservera mig mot ett med min åsigt stridande beslut.
Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde krapo8ition, at Ridderflapet och Adeln matte bestämma, det Niks-Disconten för 4 af de innom ett stadgadt Maximum af Kaninen erhällna extraoräilEL Lämbiträden skulle erlägga allenast z xroLent. Bifölls. Herr d^oräenstolps, ^näers. Dä lag af en wärd Ledamot och Kanco-Fullmägtig, Herr Karon cecler8tröm, sätt den Uplysning, at Riks» visconten skall fortfara til 181), men osäkert kan wara om Riksens Ständer hinna sammankomma til den tid dä nyflnamnde Discont hör uphöra, sä får jag i ödmjukhet proponera, at Ridderflapet och Adeln nu wille taga ett bestämdt beslut, at ingen ny Ociro/ för Niks-Di-iLontLn mätte fä äga rum, emedan i min tanka Languen bör framdeles, om ej helt och häller, ärminstone för Adelar hafwa och 14^ Den zo Mars. och fa behålla den hitintils sä gansta betydliga andelen i Riks-viscontens winst. Herr Grefwen och Landtmarskalken erindrade, at detta wore ett nytt amne, som nu icke kunde uptagas; men at för öfrigt, dä Riks-Niscooten ej förr an 1815 bör uphöra, kunde de da sammankommande Riksens Stander bast derom widare dä förordna. Herr Nordenstolpe. Jag får dä ytterligare tillägga, at om ocksä Ridderstapet och Adeln skulle, i likhet med hwad Herr Grefwe» vchLandtmarstalken yttrar, anse mitt nyh gjorda anförande säfom en ny fraga, ehuru jag förmodar wära?rotocoller kunna witsorda, at detta ärende warit ofta inoveraclt af Herr Baron 5!tLol von Igollstein , sä fär jag pä det högsta anhälla, at denna fräga genast mätte til Lrwco. Utstottet remitterss. Friherre Legerström, sgeob.