Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Solen höll just på att gå ned, ännu var det » guldglans på v å g e n », och allt var så tyst, så stilla. Mary satt vid styret, men styrtömmarne hängde slaka, och jag förde båten hur jag ville. Vi hade suttit tysta så länge, att jag slutligen frågade: » Mary, hvad drömmer du o m? » Hon såg upp litet förvirrad, svarade icke på min fråga, utan sade helt sakta, med det där bedjande uttrycket i ögonen, som alltid rör m i g: » Karl, skratta icke åt mig, men lofva att svara mig allvarligt! » » Gärna, liten! Hvad är det? » » Jo, — säg mig, — har du någonsin tänkt på de där orden: att barnen allt intill tredje och fjärde led skola straffas för föräldrarnes missgärning? » » Om jag har tänkt på d e m? » upprepade jag förvånad. » Ja, tror du verkligen, att de oskyldige få lida för de skyldige? » » Säg då hellre lida med de skyldige, det få de nog, men trampa de icke fädrens fotspår, utan söka bättre vägar, skall väl äfven deras individualitet få komma till sin rätt. Ja, det är nu min enkla tro, men du får vända dig till lärdare män än jag för alt få ett sådant djupsinnigt spörsmål bättre besvaradt. » » Nej, » sade hon enkelt, » jag tycker om din uppfattning, det är just så jag har hoppats, att det skulle vara. Vi få j u tro på kärlek och barmhärtighet! Men människorna äro så hårda, så grymma, det är som om det vore deras lust att öka lidandet på jorden. Se där är en fredlös, låt oss jaga h o n o m! Det är deras lösen. » Hon satt tyst ett ögonblick, men började så tala helt sakta: » Jag tänker ibland på, att när en sådan jagad finner vänskap, finner kärlek, — det bör för honom vara något oändligt stort, — något som han knappast kan fatta, — och för den som ger » Hon tystnade plötsligt och drog den stora hatten längre ned öfver ansiktet. Ville hon dölja sin r o d n a d? Var hon rädd att ha sagt för mycket? Ack, jag hade förstått allt för väl, och utan att säga ett ord, rodde jag hemåt. Årorna kändes tunga.
Fröken Oldberg bar också tillgodogjort sig dessa fördelar, hvarom en mängd af henne utförda kyrkoprydnader bära vittne både i Upsala domkyrka och andra kyrkor. Loretos madonna. En skildring från Italien. För Idun af Ijtlha ^inJj ». (Forts, och slut.) ^JM / Jen med er dagligen för ögonen fattade jag (- fjri. snart motvilja för Lizzi. Jag kan knappt själf förstå, hvad det egentligen var, som så starkt dref mig till er och stötte mig ifrån er syster. Och det intresse, ni skänkte mig, er vänlighet voro ej egnade att minska min böjelse, som dag för dag tilltog i styrka. Om ni nu tror, att ni utan vidare kan kasta mig bort, så tar ni fel, ty äfven kärleken har sina lagar, som ingen ostraffad bjuder trots — » Ändtligen hemtar Ercole efter andan, så att den unga frun kan afbryta hans stormande tal. » Min vän », börjar Elena », &gt;om ni visste, huru bedröfvad jag är öfver, att mitt intresse och min vänskap för er, hvilken jag ansåg såsom en blifvande svåger, så missuppfattats! » Häftigt af bry ter henne den unge mannen: » Jag tål ej, att ni alltjämt kallar mig er vän. Hvad skall jag med denna fattiga, intetsägande vänskap? Förstår ni ej, att det ljuder som ett hån i dens öron, som längtar efter ett enda kärlekens ord? Elena, jag trängtar att få sluta er i mina armar, att föra er långt, långt bort, där vi ostörda kunde få lefva för vår kärlek. Har ni ej annat än ljum vänskap att bjuda mig? » » Nej », svarar Elena, men jag känner ett varmt medlidande med er smärta ». » Medlidande », säger ni! » När bad jag er om detta? Kan det väl släcka elden här inne? » och med eh konvulsivisk åtbörd slår Ercole sig för bröstet. » Hur är det möjligt att en kärlek, så glödande som min, ej kan upptina ert hjärta? Ni, en dotter af föräldrar från de kalla regionerna, bar endast vatten i edra ådror i stället för det heta blod, som så lätt sjuder öfver hos oss, söderns folk. » Återigen tystnar Ercole.
Men häraf härflyter den fråga, huruvida en dylik pröfning af ett förslag till en hel ny broltmåls-lag kan, med hopp om framgång, inom representationen under närvarande förhållanden emotses, eller om det i allt fall vöre rådligt att under afvaktan på denna ovissa framgång, hvad oftanämnde lag-förslag angår, åsidosätta de mindre, af behofvet mest påkallade, förbättringar i denna del af lagstiftningen? Den, som med närmare uppmärksamhet följt representationens behandling af lagstiftningsfrågor, bör icke tveka om svaret. Han har ej för• bisett den varsamhet dervid iakttages, den försigtighet, hvarmed det nya pröfvas, och ändtligen den långsamhet i pröfningen, som, med afseende å föreskrifna former, ej kan undvikas; oell han kan ej undgå att betvifla möjligheten att i sakens närvarande skick på en gång genomföra den reform, som Herrar Henschen och Ekholm påyrkat. Utskottet förutser visserligen här en erinran i anledning af nu gällande lags antagande. Men, på sätt Utskottet antydt, adopterade den i sjelfva verket ej några nya lagstiftningsprinciper, utan ordnade och jemkade hvad" förut gällde. Den var slutsumman på ett långvarigt lagstiflnings-arbete, sora alltjemt i verkligheten, i lifvet pröfvades, och den var derföre icke till grunder och idéer främmande för folket, då den för detsamma framlades. En sådan lagstiftningens utveckling, en sådan öfvergång från det ena systemet till det andra inlägger ock i pröfningen den trygghet, sorn endast kan vinnas genom erfarenheten, — den säkraste ledsljernan i det praktiska lifvet; och intet ämne är väl mera praktiskt än det ifrågavarande? Det är äfven från denna praktiska ståndpunkt, som det bedömes af Lag~Ulsl:otlets Betänkande, N:o 37. 9 af representationen, af ombuden för ett folk, som, ömt om sin frihet, vet sig genom delaktighet i lagstiftningen ega ett värn för denna frihet, och sorn följaktligen ej antager det nya, ulan klar insigt om detsammas företräde och lämplighet.
Ständer kan då ytterligare förnyas om så behöfves. Slutligen anser jag Utskotten böra tillstyrka Rikets Ständer att i deras underd. skrifvelse till Kongl. Majit, med svar på Dess Nådiga Proposition, yttra: att de, under samma åsigter, hvilka lågo till grund för deras år i83o tagne åtgärder, då de genom så kallade Myntbestämningslagen af den 1 Mars i underdånighet begärde och erhöllo hos Kongl. Majit ett temporairt, för deras Bank nödigt ansedt stöd, äfven nu önska få tillkännagifva sin förtröstan till Kongl. Majit, att Han, med den i 16 §. RegeringsFormen stadgade Konungsliga magt, icke lärer underlåta vaka deröfver, att Bancooch Lag-Utskottens Betänkande IV-o 3. Banken gör hvar man rätt; äfvensom i lika underdånighet anhålla, att, derest Banco-Styrelsen skulle finna nödigt Begagna credit eller creditiv på utländsk ort, och detta creditiv icke mot dess egna förbindelser kunde tillvägabringas, Kongl. Maj:t då, på derom af Banco-Styrelsen framställd underdånig anmälan, täcktes lemna sin höga autoriration och garantie i egenskap af Rikets högsta Målsman och Chef.” Af Herr Professoren Grubbe: ”Det armin öfvertygelse, alt den egentliga Lagstiftningen för Banken_, hvilken har till föremål något annat än blott reglementariska stadganden, rörande Bankens förvaltnings rätteligen bör utöfvas af hela den lagstiftande Magtenoch således, i en coustitutionel Monarki, af Konungen och National-representationen i förening. I öfverensstämmelse med denna åsigt antogs af båda Statsmagterna vid sistförflutne Riksdag Lagen för Banken af den i Mars i83o. Om denna i sjelfva verket innefattade allt hvad en Bank-Lag bör innehålla, så vore visserligen all fråga om en ytterligare Lagstiftning för Banken nu öfverflödig; men jag tviflar, att man med skäl kan tillerkänna denna Bank-Lag en sådan fullständighet.
De talrika fordringar, hvilka utländska sjölagar tillägga förmånsrätt till betalning ur fartyg, frakt och gods, grunda sig, der de ej äro härledda från ersättningsanspråk till följd af liden skada, i allmänhet på den rättsregel, att det föremål, för hvars nytta fordran uppstått (versio in rem), äfven bör häfla för denna fordrans betalning. Denna rättsregel är i svenska lagstiftningen fullkomligen er - tio känd, och nu gällande lag tillerkänner på grund af densamma åtskilliga fordringar, som under sjöfart uppstått, förmånsrätt i fartyg och gods. Så ega sjöfolks lön, frakt och skeppslega, förmånsrätt i gods; samma rätt i gods och i fartyg åtnjutes för bilbrefsoch bodmerilån, näst efter nyss nämnda fordringar. När grundsatsen sålunda är er känd i nu gällande lag, och, enligt den utländska lagstiftningens vittnesbörd, sjöfartens fördel onekligen kräfver en utvidgning af dess tillämpning, har man ej tvekat alt i förslaget upptaga ett större antal förmånsrätter af nu nämnda slag (§ 273), än den närvarande svenska lagstiftningen känner. Dervid bör till en början anmärkas, att nämnda förmånsrätter blifvit utsträckta äfven till frakten, dels derföre att denna är alt anse såsom ett accessorium tili fartyget, dels derföre att den fordran, hvilken erhållit förmånsrätten, ofta bidragit till fraktens förvärfvande, såsom förhållandet är med befälhafvarens och besättningens hyror, bodmerilånen, haveribidragen, m. fl. — Hvad dernäst angår sjelfva fordringarne, åt hvilka förmånsrätten blifvit inrymd, så har först och främst sådan rätt till fartyg och frakt blifvit tillagd befälhafvares och besättnings innestående hyror. Det inses lätteligen att fartyget och frakten, icke godset, böra utgöra föremålet för en dylik förmånsrätt, alldenstund det rättsförhållande, på grund hvaraf fordran och följaktligen förmånsrätten uppstått, eger rum emellan befälhafvaren och besättningen å den ena, samt egaren af fartyget och frakten, icke egaren af godset, å den andra sidan, hvarföre de anspråk, sora uppkommit till följd af samma rättsförhållande, måste vara riktade emot den förres, icke emot den sednares, egendom.
Diskontskulderne utan rabatt må liqvideras till deras fulla belopp, och att Riksgälds Confoiret för sednare hälften af nämde Diskont skulder utgifvande Obligationer inlösas på Fem Terminer, ander loppet af Två och ett halft år med En femtedel hvar Sjette manad. Om Hö gvördige Preste Ståndet eller Val loll. Borgared Ståndet icke skulle täckas biträda detta beslut,' utan förblifva vid deras redan vidtagne åtgärd, i hvilket fall och derest Högloft. Ridderskapet och Adeln jemväl vidhåller sitt fattade beslut,' votering i förstärkta Utshottet ej kan undvikas, önskade Bonde-Ståndet hälst att första Alternativet eller motsatlsen af Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut blefve: Bifall till Utskottens project om anticiperad Liqvid för dea ena femtedelen, så att liela Diskontskulden vore pä fyra är godtgjord. ' Sjunde Punkten. Hvad Utskotten här anmält till iakttagande vid förslaget till redaktion af de reglementariske föreskrifterne, har Bonde-Ståndet ansett ej fordra annan åtgärd, än att Ståndet låter dervid bero. Tionde Punkten. Lika med hvad vid Tredje Punkten är vttra. dt, blef den härvid föreslagne ordförändring bifallen. Elfte Punkten. Härvid har Bonde-Ståndet ansett sig böra, till alla delar åberopa hvad som angående Fjerde Punkten blifvit yttrad t, i följd hvaraf Bonde-, Ståndet biträder Högloft. Ridderskapets och Adelns beslut i afseende på Obligationernes betalnings-termin, och fösblifver vid dess förut stad*, 688 Prot. Vulf. d. 2° Junii 1818- gade mening, att hälften af Götheborgs Diskontskulder böf genast med Riksgälds-Sedlar inlösas. Tolfte Punkten.
Tjurar, oxar, kor och ungboskap Får år 1845: Hingstar Moderston Unghästar Föl Vallackar . Flyinge oell Dalby Kungsgårdar Ilingstdcpot. De för begge åren i Kongl. Kammar-Rätten med granskade räkenskaperna utvisa: sami anmärkningar år 1844- år 1845. Debet. Balans från föregående året: Uppbörd: Utgift: — Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus m. m 422: 46. — 390: 24. 1 Balans till påföljande året: Häststyrkan utvisar följande förhållande: För är 1844• Hingstar från förra året 47. Unghingstar dito 3. Tillkomna under året 8. 60. Försålda och döda 7. Effektiva häststyrkan vid årets slut 53. 60. För dr i845. Hingstar från förra året 48. Unghingstar dito 3. Valiackar dito . 2. 53. Tillkomna under året 3. 56. Afgå genom förvandling 2. Effektiva häststyrkan vid årets slut 54. 56. Uti räkenskaperna balanseras ett belopp af 1,250 R:dr, utgörande fordran för hästar, hvilka Ottenby Kongl. Stuteri-inrättning erhållit under föregående år, och är, uti förteckningen öfver balanserna, vid denna fordran anmärkt, att den beror på framdeles skeende liqvid genom erhållande af unghingstar. Nu upplysa dock räkenskaperna härjemte, att från Ottenby Stuteri lefvererats tili Flyinge år 1844 tre hingstar samt år 1845 en hingst, för hvilka betalning blifvit lemnad af Flyinge Stuteri; och Revisorerne kunna ej inse skälet, hvarföre värdet af dessa fyra hingstar icke fått gå i liqvid för Ottenby Stuteris ofvannämnde skuld. SalpeterFonden. Räkenskaperna, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren med anmärkningar, utvisa följande förhållande: år 1*44. år 1*45 Debet. Uppbörd: Balans till påföljande året-. Balans från föregående äret: Balans till påföljande året:
En så vacker stol! Får han den af tant? MONIKA. Ja, af mig och Sally. Hon ville vara med, förstås, fastän hon inte har råd. MALIN. Det var snällt af tant Monika. Den ska' vi klä' ut. Ack så roligt! MONIKA. Du ska' väl ha kappan på dig. Jag måste vara rädd om min blifvande... MALIN. Tant då! inställsamt. Kära tant, om han blefve en smula pröfvad i lifvet... MONIKA. Som du sjelf till exempel... MALIN. Om det hände honom någonting riktigt storartadt, någonting hemskt... MONIKA. Nå ut med dig nu, ostyring! MALIN. Ack så roligt! springer ut. MONIKA. Blir väl bra med tiden och gubben, den har hon i sin hand tar fram en stoldyna och betraktar den. Om jag skulle 309 tagit rödt i stället för grönt? Aha, se der går gamle Allén. Lustig att skåda som alltid. Kors hvad han är artig! Trodde väl man skulle vinka honom in men se »then dagen fingo the intet». Men bara gubben nu gjort som jag bedt honom. Om jag hade tid... Gömmer hastigt dynan. MALIN kommer in igen. Ack min Gud! MONIKA. Nå kära hjertandes? MALIN. Nu blir tant kanske ond på mig men se pappa skulle hit i dag till Upsala och då tyckte han det skulle passa bäst att han kom och hemtade mig, heldre än att jag kom enkom och alldeles ensam så att nog kan det nu hända att han tittar in och bjuder sig hit till qvällsvard. Och det glömmer jag att tala om! MONIKA. Nå, Gud trösta oss, så rart fremmande! Det var då riktigt magnifikt. Och skulle vi inte bli förtjusta, Sally och jag? MALIN. Men inga tillredelser...! MONIKA. Bevars, det vore ju dumt af oss att försöka. MALIN. Tack då adjö, adjö, adjö! springer åter ut. MONIKA. Spring dig inte för varm! Den rara ungen! Sally, Sally!
J sådant afseende vågar jag i form af motion, som torde varda till Höglofliga Ekonomi-Utskottet remitterad, framställa den önskan, — sedan det, såsom ett ibland de uslaste och nesligaste medel till förvärf förut ansedda: all laga ocker eller öfva procenteri, numera blifvit till en del legaliseradt och af samtlige banker, med undantag af Riksbanken, praktiseras, — samt räntan, således helt och hållet fri och obegränsad i afseende å s. k. »korta papper», för inteckningar väl f. n. lagligen icke får öfverskrida sex procent, ehuru lagen ej sällan kringskäres under form af provision, dusör, o. s. v., såsom det synes af de otaliga annonserna i allmänna tidningarna om inteckningar, till och med de allraförsta, och hvarigenom ocker alltför oblygt drifves, äfven med inteckningar: — alt de uti sparbank insatta penningar, utgörande till större delen af de fattige och mindre bemedlade gjorda besparingar, äfven må förräntas lili högsta möjliga procent och således f. n. icke understigande 5\ procent, åtminstone der reserv-fond redan finnes samlad; äfvensom att åtgärder måtte vidtagas till 10-åriga premiers införande i likhet med hvad som eger rum uti den med våra sparbanker liknande anstalt i Köpenhamn, benämnd »Bikubem, stiftad den 3 Mars 1857. Redan Motioner hos Ridderskapet obh Adeln 1865. N:o 27. 65 Redan länge har det väckt min stora förundran, att, under det sparbanksräntan uti landsortsstäderna gemenligen varit 5 procent, uti Stockholms Sparbank densamma blott varit 4; sedermera 4 >|2 och nu ändtligen 5 procent; äfvensom att, i stället för att höja räntan, af öfverskotten donationer icke sällan blifvit af sparbanks-principalerne gjorda, visserligen till välgörande eller allmän-nytfiga föremål, och detta sparbanksboks-egarne (således de, hvilkas penningar på så sätt disponeras) ohördan.
Jag anser det derföre vara rationeit att de, sorn väljas lill directeurer för dylika hanker, och åtaga sig slika befallningar, besinna att det är allmänhetens väl de hafva i sina händer, och alt de måste komma att stanna i sådant ansvar, sorn framdeles i lagen bestämmes. Uti §:n är blott predicalet ansvarig utsatt, utan att der något talas om hvaruti ansvarigheten beslår, hvilket icke heller skulle varit lämpligt; men innan vi komma till att definiera ansvarigheten, vill jag på förhand hafva haft äran tillkännagifva, att ehuru jag vet att många personer finnas, sorn anse Ulsktns förslag alltför strängt i fråga om bank-directionernes ansvarighet, oell att ingen af sådan orsak skall vilja blifva bankdirectör; så anser jag detta argument vara af samma natur som det, på grund hvaraf man förklarar att ingen vill ingå på solidarisk ansvarighet. Jag har blott ett argument att nyttja deremot, och det är, att den som vill att andre skola hafva förtroende för den inrättning, som stiftas, deri måste också visa sig hafva förtroende till sig sjelf oell sina kamrater, och derföre bör stadgandet här qvarstå. Hr Rosenblad: Hade privatbankbolagens samman sättning och deras reglementens pröfning varit underkastade någon högre auetoritet, så troijag att man ganska väl kunnat bifalla §:n alldeles oförändrad, och med anledn. deraf iiidet sätt otvifvelaktig! riktigt, hvarpå Ulsk:n uppställt §:n i dess nuvar. skick; men sedan denna högre piöfningsrätt nu är borttagen, sa finnes icke heller någon annan controll, än den sorn utsattes i sjelfva lagförslaget, och i följd deraf tror jag det vara nödvändigt att införa det tillägg i afseen - D e 11 »S l1' c b r naii e. m. de på ansvarigheten, sorn Hr Aminoff föreslagit oell yrkat.
65 attfcö från tjögft hälften tilt ntinft en fjettebet af brufetö ftåttgjernSbriS, blinffett behållning på lifa fått, font för ftängjeruSfmibe år ftabgabt, efter fycut procent bcrafnaS titt capital, för (jtottfet ©ctoitttttng, på fått förut befiåmbt år, crtäggeS. £)er åter 97ianufacturluerf are anfagbc, nteb rättighet titt förabting af toft atu S begge befja pnbetfer iafttageS, att egarens nnitft alfs tib bcrafitaS utan affeettbe pa ben ferffttbt tilt ©ctoiltmitg uppffattabc Ianbt Simchaftoare af ©rut elter 9JZanufacturs2Öerf böra tift ätamingSsbfcimnttté uppgifna bet qvantum jeru, font tilt ntattufactitr föräbfaS. §. 76. pteab angar Sttmtbruf, Siufarfntibeit, ©ergStnanö()amrar, ©tecf ‘Doct ffota fåbattc ©laottgttar, ftuilfaö tiltmerfniug betenSltgcn föräbfaS af egaren totb jemteal benetti tillhörigt ©tångs jernSbrttf, tareraS gemenfantt nteb ©ntfet på bet ftätte, ber betfamma är betaget. Sitta attbra StlaSugnar ffota pmilforltgett uppgifipaS ecb tift marbo beftattaS, bep be äro betagne. 64 ■ib c lut Uit i ngösg-ötorbnt ng I8äf. §. 77. SBib bcfje SBetlä ludtbertitg fäuber titt cftcrrättclfe l)tuab t 68 §.
Borgare-Ståndet* Ledamöters På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledavägnar möter* vägnar G. Holm. Jöns Persson På Allmänna Besvärsoch Oeconom ie-Utskottet s vägnar Pä Höglofl. Ridderskapets och Adelns LedaPå Högvördige Preste-Ståndets Ledamöters vägnar möters vägnar Arv. Arvtson Posse. F. M. Franzén.. På Vällofl. Borgare-Ståndets; Ledamöter* På Hedervärda Bonde-Ståndets; Leda vägnar möters vägnar PWinbladhNils Månsson. G. M. Gyllenhoff - B evilla.- Bagsami Allm. Besv. och Occon.-Ut skol tens Betänkande IV'o 1. 3 Reservation af Herr Leffler: ”Sorn jag, inom Yällofl. Borgare-Ståndet, väckt en motion af nära lika innehåll med den af Herr Montgomery, hvilken senare nu utgör ämnet för llöglofl. Utskottens Betänkande, men Utskotten icke funnit lämpligt att uti densamma tillstyrka Rikets llöglofl. Ständer att vidtaga den åtgärd, Herr Montgomerie föreslagit; får jag mig deremot reservera. Skillnaden emellan min och Herr Montgomerys motioner är den, att jag föreslagit att bränvins-bränningen måtte med den förste nästinstundande Maji elier Junii månader upphöra. Jag hade helst omfattat Herr Montgomerys idce, att inställelsen borde ske genast; men jag befarade, att det icke kunde låta sig göra ej eller vunne bifall. Jag hade emedlertid förmodat att, ehuru llöglofl. Utskotten på de uti Dess Betänkande anförde skäl icke ville tillstyrka bifall till bränvins-bränningens upphörande genast, skulle Utskotten dock haft full anledning att göra det, för upphörandet inom bestämd kortare tid. Skälen derföre äro, enligt min öfvertygelse, så talande alt de icke lära kunna jäfvas.
Uti afgifven underdånig berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, hafva Rikets Ständers Revisorer, jemte anförande af tid efter annan vidtagna åt gärder för inhemska hästafvelns befrämjande, ifrågasatt, huruvida rikets stuterier i allo uppfylla deras ändamål, att förbättra hästafveln i hela landet genom spridande af goda afvelsdjur, med hufvudsakligt afseende fästadt å kavalleriernas behof. Revisorerne hafva härtill föranledts af den omständighet, att under revisionsåret blifvit försålde från stuterierna 25 hingstar, deraf högst få inköpts för att begagnas till beskällare, och då desse, såsom outskurne, måste hafva varit till beskällare fullt tjenlige, anse Revisorerne en obe räknelig förlust hafva tillskyndats hästafveln genom deras försäljning, en förlust, som, enligt Revisorernes åsigt, kunde undvikas om stuterierna till nedsatt pris utlemnade sådane hästar åt hingstföreningar eller enskilde personer, hvilka deraf kunde vara i behof. Genom nådig remiss den 20 nästlidne Oktober anbefalld att häröfver inkomma med underdånigt utlåtande, får Stuteri-öfverstyrelsen antora att, om med stuteri-inrättningarne endast afses kavalleriets behof, deras ändamål kan antagas vara uppfyldt, enär ej allenast sqvadrons-hingsthållningen, som från stuterierna till största delen remonteras, utan jemväl 84 stuteribeskällare, således tillsammans 152 hingstar, hållas tillgänglige för allmänheten uti olika delar af riket. Den inverkan hästafveln häraf rönt är obestridlig och ådagalägges genom den lätthet, hvarmed kavalleriet numera remonterar med inhemska hästar.
Ridderskapet och Adeln säledes bibehäller det wanliga antal Fullmagtiga, utan tilsatts af ttonorairn, såsom möjeligen ledande til Werkets stada, vtwiftvelaktigt til inge» nytta, dä de hwartannat är inträffande kovilioner är en bade säkrare och redan bepröfvad utwäg, «t befordra InllruUionornas efterlefnad, utan at Fanera Herrar Kullmägliga wid deras öfwerläggmnggH 1184 — f I..-> ö > i n g sl, s u l s n beglrhe likaledes Lropoliuon pä Hemliga Utskottets Be tänkande. HanS Uxoellenco Grefwe lvvurki. J-'g bär ej nämndt at nägra anmärkningar pä Fullmägliga stulle af de föreslagna ttonoraira Ledamöter komma ak göra . Likväl, fast ogerna, nödgas jag tilstä, at wi i sednare tider hörk Ständers Fnllmlgstge miMnkaS at förtjena anmärkningar: och kavad bevarandet af hemlighet beträffar, tror jag,'at den lika lätt kan bibehällas ibland i z per soner sorn ibland 12. Herr blo^I-ronLölcl anmärkte den skillnad at ansvarighet starke äligga de 12 men icke de ig. Hrns lexe ollen 02 Herr Grefwe» och Landc Marst alke». Den första freg an at afgöra är, huruvida de F-.ilkmägtige uti Lunonen, som sttta med Lön och ansvar, stola blifva lika til antalet som förut.. Tiiläggningen angående Kono1-aira Ledamöter b!ifver en sednare fr-rga. Jag fär alitsa först p>roponera om Httglost. Ridderstapct och Adeln fä wada bifaller irsta af Betänkandet, at Fullmägtige i Zanco - och Riksgälds-Werken mä blifva lil antalet lika som förut. S.varades Ja. Herr Grefwe» ock' L an d t - Marstal ken. Nu blir frägan om bonoraira Ledamöter.