Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror nemi. det vara af hög vigt, att ett sådant förslag kommer i andra händer än vår lidningspublicitets, och att således det må kunna inför nationen mera upplysande och mera redbart ledande framkomma, utveckladt i alla frågor. Det är af högsta vigt att representationen vid en blifvande riksdag sammanträder med en opinion mera sansad och mera förberedd, än man skulle kunna hafva skäl alt vänta, om denna fråga handlöst lemnäs tili tidningspressens händer. En sådan comité', som den nu föreslagne, är således af högsta vigt, och jag vågar hemställa, att, ehvad än Const.- Utsk. lyckas, det jag icke tror, elter misslyckas att utarbeta något hvilande förslag vid denna riksdag, R. St. i allt fall måtte hos K. M. i und. begära en granskningscomité, obunden af några fö - Den 14 Mar J. 333 reskrifter, hvilken ägde att behandla ärendet uti dess hela vidd. För öfrigt anser jag det icke vara behötligt att inför K. M. framställa denna önskan, att ett sådant förslag på ett eller annat sätt skulle öfverlemnas lill R. St.; emedan jag föreställer mig, att en comité, begärd af R. St. och af K. M. tillstyrkt, har den vigt att dess arbete, offentliggjord!, icke kan undgå kommande Ständers största uppmärksamhet, och att det blir rent af en pligt för kommande riksdags Const.Utsk. att tillegna sig detta arbete, äfven om detsamma icke i någon formel väg kommer Utsk. tillhanda, helst jag icke kan inse något lagenligt sätt att tillställa Const.Utsk. detta arbete, utom det att antingen K. M. täckes i nåder såsom dess egen propos. öfverlemna detsamma till R. St. eller att någon enskild riksdagsman framställer det såsom sin motion lill Const.Utsk. Gr. Frölich, David: Det är väl i sanning ett för R.
Då de kommo allt för nära en grafsten, hördes under hästhofvarne ett ihåligt ljud från de två låga hvalfven, hvilka, åtskiljande de båda könen ännu i döden, besöktes af skrifvarenglarne Munkar och Nekir första natten efter sedan någon jordats. Berättelser och minnen bokstafligen växte ur jorden eller föllo ned öfver trädgårdsmurarne som mogna frukter. Der verkligheten ej längre räckte till, visste muslimanernes religiösa sägner, som i så mycket påminna om förvirrade spökhistorier, att fylla tomrummet. På det kala rödaktiga berget framför dem hade redan Adam bott. Der fans blodhålan, i hvilken Abels lik blifvit lagdt, och från bergets kam hade profeten betraktat staden, som han aldrig fick beträda. Likt förvildade klängväxter sammanslingrades muslimanska och kristna legender, hakande sig fast vid murar och moskéer, grafvar, stenar, bergshöjder och brunnar. Vägen var på båda sidor beskuggad af träd samt stenlagd. Harven, hvilken bundit kryckan på ryggen som en bössa, red en åsna, emedan en sådan bar lättare än en häst. Likväl förmådde han utan svårighet följa Emin, som galopperade bredvid honom på en skimmel, hvilken vid en snodd om halsen hade sin stamtafla insydd i en röd pung af saffian. Det berodde derpå – förklarade Harven – att i Damaskus var allt omvändt mot der hemma. Gick man ned i en källare, var den varm i stället för kall. Frös man i sitt rum, ställde man fönster och dörrar på vid gafvel. Var sommaren kommen, stängde man sig inne hela dagen, men om aftonen bar man upp sin madrass på taket och somnade under den stjernklara himmelen. Åsnorna voro icke heller dumma och tröga som i Vesterlandet, utan så kvicka och eldiga, att araberne mycket väl kunnat skrifva på en profets grafsten: Här hvilar en lika tålig som kvick och eldig man, med ett ord en rigtig åsna. Nelly, som ville undvika att komma i samtal med Emin, höll sig antingen ett stycke framför de andra eller bakom samt försökte tvinga sin häst att icke galoppera.
Vidare och då, såsom jemväl i föregående 7:de punkt är anfördt, PresteStåndet efter slutad behandling af de delar i Utskottets Utlåtande, som omfatta elementar-läroverken och pedagogierna, förklarat, att nyss omförmälda vilkor fäslades vid alla de anslag, som för utvidgade läroverk af Ståndet anvisats, torde af detta förklarande, jemfördt med Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets ofvanberörda beslut, blifva en följd, att samma vilkor böi gälla äfven i afseende å elementar-läroverken i Norrköping, Wenersborg, Helsingborg, Westervik, Nyköping och Hudiksvall, Klara, Maria, Jakobs och Catharina skolor i hufvudstaden samt elementar-läroverken i Lidköping, Söderköping, Askersund och Piteå, för hvilka samtliga läroverks utvidgning Utskottet i 40, 41, 42, 44 och 47 punkterna tillstyrkt och dels samtlige, dels trenne Riks-Stånd (deribland äfven Preste-Ståndet) beviljat äskad anslags—tillökning. 12:o Då, enligt hvad i föregående punkt redan blifvit anfördt, Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden beslutit, att uti hvar och en af städerna Arboga, Enköping och Söderhamn skall inrättas och å elementar-läroverkens stat uppföras ett treklassigt läroverk med rektor och 2 kolleger, i sammanhang hvarmed PresteStåndet godkänt den af Utskottet i 62:dra punkten mom. litt. e) gjorda beräkning af blifvande anslaget för Pedagogier och Folkskolor, likväl »med iakttagande af den förändring uti anslags-summan, som föranleddes af Ståndets beslut», samt Borgare-Ståndet i enahanda syftning lill Utskottet återremitterat sistnämnde punkt litt. e), har Utskottet — enär dessa beslut i flere delar verka till rubbning uti de af Utskottet gjorda beräkningar af elementar-läroverkens och pedagogiernas anslag — funnit dessa frågor påkalla ytterligare behandling. it Siats-Utskottets Utlåtande M 118.
M:ts nådiga proposition omförmälda beslut, rörande anvisandet af årligt statsanslag för Lunds kathedralskola, hvarigenom för åtskilliga församlingar tillfälle blifvit bercdt att till folkundervisningens befrämjande använda der utgående klockare-helgonskyld; så har, enligt hvad Rikets Ständers underd. skrifvelse af den 1 Juli 1840 upplyser, förenämnda beslut föranledts deraf, att, sedan Kongl. Maj:t under den 9 December 1836 i nåder förordnat, att för inrättande af kathedralskolan i Lund borde användas den del af klockarnes halgonskylds-säd, hvilken, jemnlikt Kongl, brefvet af den 24 Mars 1824, komme att efter hand och i mån af dåvarande innehavares afgång indragas, men anspråk derefter blifvit af åtskillige innehafvare utaf patronaträttigheter, äfvensom af serskilda församlingar, framställda, rörande helgonskyldens framtida oförminskade bibehållande vid klockarelägenheterne, Rikets Ständer funnit angeläget, att ifrågavarande nya läroverk klefve salt i verksamhet, utan afseende på utgången af den uppkomna tvisten om dispositionsrätten till den bland skolans inkomster i beräkning tagna spanmålstillgång, och utan behof alt afbida de klockares afgång, till hvilkas aflöning helgonskylden dittills blifvit atsedd. Enär alltså de skäl, hvilka påkallat nyssnämnda anslags beviljande, enligt Rikets Ständers tanka ingalunda ega tillämplighet å den fråga, som utgör föremål för E. K. M:ts nådiga proposition, samt dertill kommer, att merberörda, genom 1824 års Kongl, bref, kathedralskolan i Lund tillagda helgonskyIds-säd är af väsendtlig olikhet med den, hvilken af ålder till denna och öfriga stadsskolor utgått från de inom två mils afstånd belägna socknar, hafva Rikets Ständer ansett omförmälda beslut af år 1840 icke lämpligen kunna åberopas såsom grund för anvisandet af det statsbidrag, som till ersättande af sistnämnda helgonskyld kunde erfordras.
Så förekommer mig likväl ej denna §, sådan den nu är redigerad, då ett uttryckligt undantag är gjordt för sådana angelägenheter, hvilka tillhöra embetsoch tjenstemäns befattningar. Derigenom är en gräns salt för en möjlig utsträckning af sockenstämmans myndighet på embetsmannaaristocratiens fält. Här finnes ännu en annan gräns bestämd, hvarigenom det förekommes att sockenstämman skulle kunna försöka alt ingripa uti enskildta lifvets befattningar. Jag tror Den ii Mars. tror således för min del, att §: n utan all fara kan godkännas, oell måste vidhålla denna mening, åtminstone till dess mera utvecklade skäl blifvit framstallda lill stöd för den motsatta åsigten. I den af Hr von Hartmansdorff och Hr Ribbing föreslagna förändringen af ordet ”dess" instämmer jag fullkomligt, och skulle helst önska alt, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, detta ord linge helt och hållet utgå, utan att ersättas genom ordet ’’m enig helens;” jag tror det vara bättre att endast sätta ”sådana gemensamma angelägenheter.” Uppå derefter framställd propos. blef 36 §:n af R. o. Ad. bifallen, med den förändring alt ordet ”dess” skulle utgå. Hr von Hartmansdorff: Nu torde del vara tid att bestämma titeln på detta förslag till författning. Skall hon heta: Lag för sockenstämmor i Riket utom Stockholms stad, samt om sockennämnder på landet? Delta borde vara afgjordt, innan Gr. Taubes förslag framställes, emedan det innefattar, likasom nuvar. sockenslämmoförfallning, både land och stad. Gr. Taube: Jag uppläste hvad som är stadgadt i nu gällande författning, men meningen var naturligtvis ej, att det som angick stadsförsamlingarna skulle inflyta i det nya förslaget, eller i det förslag till tillägg deruti, som jag afgaf, enär denna författning ej rörer stadsförsamlingarna, hvarföre jag också i det skriftliga förslag, som jag haft äran tili Hr Frih. o. Landtm, öfverlemna, har gjort denna förändring. Uppå derefter framställd propos. godkände R. o. Ad. Utsk:ns förslag lill titel å den nu föredragna författningen. Hr Frih. o.
Sista punkten i 7 §, ”Är någor borta från Lagmanssyn; vare lag samma; dock må man ej der vädja mot, ulan gånge dermed, sorn i 25 Kap. 10 § stadgas”, uppliäfves. fSS Magi. Följande §§ ändras sålunda: 2§. Jäifvar någor Domaren obeskedliga; böle i Underrätt tjuga daler, Hofrätt femtio daler. 3 §. Prof vas jäf lagligt emot Häradshöfding, eller Borgmästare i den stad, der ej mer än en Borgmästare är, och Råds tufvur ätten utom honom ej finnes domför; förordna Hofrätten en annan i hans ställe, på kärandens begäran och kostnad, och stadne den kostnad sedan å den, som saken tappar. 4 §• Jäfvas någor i Här adsNämnd: sätte Häradshöfding, om det tarf vas, annan i hans stad, så länge det målet slites. Jäfvas Rådman; nämna Rådstuf vurätten den i hans ställe sitta må, der Rätten ej annars domför är. Är Rådstufvurätt aller jäfvad; förordna derom Idof rätten. JVu kan så hända, att så munge af Hof rättens Ledamöter jäf vade varda, att Rätten i t hy mål ej fullsulen är; gifve Hofrätten det Konungen tillkänna, då Konungen förordnar andra i deras ställen. Ej må någor i Hofrätten jäfvas, der son eller måg i Underrätten dömt; utan så är, all de för embetesbroll der lagliga anklagade varda. 114 Maji. 1 oell 2 §§ ändras till följande lydelse: 1 §‘ I Underrätt bör käromålet muntliga föreställas, der sakens vigt och vidlyftighet eller andra omständigheter ej fordra, att det skriftliga ske må; 11. St. Just. Ombudsm. Emb. -Berättelse den 15 Nov. 1847. 59 och varde då parterna ej tillåtet, att flera än en skrift hvardera inlägga, der saken ej är af dess större vigt. 2 §.
I ändamål, att det å Kungsladugården Ultuna i Upsala Län inrättade Landtbruks-Institut måtte kunna försättas och underhållas i sådant skick, att de för Svenska jordbruket deraf påräknade fördelar blefve att med säkerhet förvänta, biföllo Rikets Ständer vid sednaste riksdag, att, till understöd för nämnde Institut, ett årligt anslag af 4000 rdr finge under den tid, för hvilken den då verkställda statsreglering komme att blifva gällande, fortfarande utgå, under vilkor, att minst Sex elever och ett lika antal lärlingar vid Institutet kostnadsfritt underhölles och njöte undervisning. Som emellertid Styrelsen för detta Landtbruks-Institut, på sätt närlagde protokoll öfver Civilärenden utvisar, ådagalagt otillräckligheten af berörde Statsanslag för åstadkommande af hvad för Institutets fortgående utveckling och förkofran erfordras, och af sådan anledning i underdånighet anhållit om aflåtande af Nådig Proposition till Rikets Ständer rörande anslagets förhöjning till 8000 rdr, emot förbindelse för Institutet att hålla 24 frilärlingar och 4 frielever, vill Kongl. Maj;t, på de hufvudsakliga skäl, som Styrelsen anfört, härmed i Nåder föreslå, att det årliga anslaget för Ultuna Landtbruks-Institut må, emot förbehåll af de ökade förbindelser Transport rdr 1,047: 16 146: 32 1,194: — Kongl. May.ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850.
Alltid bör dock tillses, att en mera lerhaltig j o r d uppblandas med löfeller annan liknande jord för att göra den lös och lucker, emedan en styf lerjord vanligen hoptorkar till en klump mellan vattningarne o c h skiljer sig från krukans väggar, så att ett tomrum uppstår, genom hvilket vattnet sedan rinner utan att intränga i den torra jordmassan. De, hvilka sjelfva hafva svårt att anskaffa tjenlig jord till sina växter, kunna genom att vända sig till de stora trädgårdarne, der krukväxtodling bedrifves, med uppgift å namnet på den växt, hvartill j o r d åstundas, på så vis skaffa sig passande jord. Blomstervän. vackra och bejulklappshandarbeten, hvarvid den bästa kommer att tilldelas ett p r i s af 10 kronor. Beskrifningarna, hvilka endast böra upptaga mindre bekanta och nya handarbeten, nedskrifvas kortfattadt och lättbegripligt på blott en sida af papperet. Redaktionen förbehåller sig rätt att äfven meddela de bättre af de ej prisbelönade beskrifningarna och uttalar som sin varma förhoppning, att ingen af våra läsarinnor, som kan ha något att meddela, undandrager sig detta, då det ju för dem sjelfva blir af det största intresse, att denna afdelning genom inbördes tillmötesgående och meddelanden framstår rikhaltig och omvexlande, när nu julklappsomsorgernas tid står för dörren. Men hvad som göres, bör göras fort! Annars kommer det hela för sent. Inom den 10 november måste alltså alla i täflingen deltagande skrifter vara till Redaktionen insända. » M a m m a! » T ä n k — i tid! Snart stundar j u l e n, den härligaste a f alla fester. D e t är j u s t det. Barnahjertat är lätt rördt o c h vill g e r n a hjelpa den n ö d l i d a n d e, v o r e det äfven m e d det bästa, det eger; men barnet förstår ej att t ä n k a derpå förut; det följer endast stundens ingifvelse.
271 satt enahanda tjenstgöring, ytterligare en lönelillökning af 75 R:dr, så att efter 10 års tjenst den årliga aflöningen för en bataljons-Iäkare blefve, om han under tiden qvarstadnade i andra bataljons-läkare-graden, 450 R:dr, och, i fall han blifvit befordrad till förste bataljons-Iäkare, 600 R:dr; b) att för arméens regements-läkare beviljades följande löneförhöjningar, nemligen: för regements-läkarne vid indelta arméen, 29 till antalet, samt regements-läkaren vid Lif-Revärings-regemenlet, 100 R:dr åt hvarje R:dr 3,000: för de 8 regements-läkarne vid värfvade arméen, med efter deras nu innehafvande olika löner lämpade belopp, tillsammans » 1,990: 4 990- hvarigenom aflöningen skulle blifva, för regements-läkaren vid Lif-Bevärings-regementet, 250 R:dr, för regements-läkarne vid Wermlands Fältjägare-regemente, vid Lifregementets och Smålands Grenadier-korpser, samt vid Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands Fältjägare-korpser, 600 R:dr, och för regements-läkarne vid arméens alla öfriga regementer och korpser, 800 R.dr; och borde de ifrågasatta löneförhöjningarue tilläggas vederbörande regementens och korpsers adönings-anslag; c) att för regements-läkare, som straxt efter uppnådde 60 lefnadsoch 30 tjenste-år sökte nådigt afsked, måtte medgifvas rättighet alt, då, utöfver dem ur Arméens Pensions-kassa tillkommande pension, jemväl från Allmänna Indragnings-staten undfå pension, bestämd till 400 R:dr för dem, hvilkas löner skulle förhöjas till 800 R:dr, och till 200 R:dr för dem, som alsetts att erhålla lägre löner, än nyssnämnde belopp, men med skyldighet likväl för alla att under 10 år, från afskedsdagen räknadt, i händelse af behof, efter omständigheterna, tjenstgöra antingen vid militär-sjukhus eller depöter eller civila sjukvärds-anstalter.
Hvad jag har hört är det att en handlande här i hufvudstaden angaf i Ystad till förtullning ett stort parti handskar, men, märkom väl, de voro alla till högra handen. Han betalde ej tullafgifterne utan lät hela partiet säljas på tull auktion, då han inropade detsamma för en ringa penning. Sedan införskref han ett lika stort parti handskar till venstra handen, med hvilka han förfor på alldeles lika sätt, och derigenom fick importören sina handskar förtullade mot ^ af den verkliga tullafgiften. Kan man väl påstå att denne procedur varit förorsakad af den höga tolagen i Stockholm. Afven har Grin sagt, att städerne önska uphörande af åtskilliga afgifter såsom t. ex. stämpelafgiften. Jag tror visserligen, att så är förhållandet, och att Kliidesfabrikörerne anse denna afgift obehöflig, Detta är äfven naturligt, ty då fabrikanten vet, att utländska kläden i landet införas, har han intet intresse af att köparen vet om klädet är utländskt eller Svenskt, hvarföre ock fabrikanten vill bespara sig stämplingskostnaden. Jag har förut begärt återremiss å denne punkt, men anser riktigare, att R. o. Ad. difinitivt fattar sitt beslut, hvilket de öfriga Stånden lära göra, och om R. o. Ad. godkänner detta mitt förslag blir följden deraf, att förslaget måste af Utsk. omarbetas. Godkänner deremot R. o. Ad. Utskis förslag, så måste taxan punkt för punkt genomgås. Jag anhåller om propos. på afslag å föredragna punkter. Hr D e u 22 Juli f. m. 465 Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Jag vill icke försöka att bibringa den förste talaren sundare åsigter i national ekonomien. Detta försök har vid flera tillfallen varit förgäfves oell jag är förvissad, att det så skall blifva äfven nu. Riksdag efter Riksdag har han förfäktat grundsatser i tullagstiftningen, hvilka längesedan blifvit utdömde af alla regeringar och representativa församlingar. Han synes icke finna sig vederlagd, ehuru en stor majoritet inom detta rum alltid uttalat sig mot hans grundsatser. Han finner sig icke vederlagd utaf verkningarna af den friare tullagstiftningen, vi under sednare tider tillegnat oss.
JV.-o 84. 3g Utskottet anser, att den nuvarande Skjuts-inrättningen i Sverige 1:0 bidrager till Allmogens demoralisation; 2:0 är en verklig tunga för landet. Utan att här ingå i undersökning, hvaruti det svåra moraliska onda af en dags vistande i månaden på en Gästgifvaregård egentligen består, der det är Kronobetjeningens ovilkorliga skyldighet att handhafva ordning och skick, måste jag erkänna , att jag åtminstone ej inser, huru det skall förekommas eller ens minskas, genom öfverflyttning af den fara, för hvilken nu varande Hållbönder skola vara utsatte, på reserven N:o 2 eller på en Entrepreneur, som i alla fall måste hålla drängar eller skalla sig hästar genom beting. Lika litet anser jag den öfverklagade lungan blifva mindre om man, genom en i sin principe grundfalsk lag, skulle stadga, att det så kallade ståndhållet skulle för samma väg och på samma tid uppbära 25 å 5o procent högre skjuts-lega än de reser v-skjutsskyldige; och hvilket, jemte ökade anledningar till obehagliga tvister och ofta obillig misstanka, skulle säkert, tvertemot stadgans afsigt , mångdubbla den skjutsande Allmogens antal på Gästgifvaregårdarne. Utskottet har, i sitt Utlåtande, dess - 4o Bil. t. Allm. Besv.- o. Oec.- Utsk. Bet. N.-o 84- utom förbigått det hufvudsakligaste af sjelfva frågan: att utreda huruvida skjutsningsskyldigheten åligger jorden eller icke, och om en Post-inrättning, så väl Ordinarie som Extra Post, sådan den nu förefinnes i de flesta länder i Europa, här kan möjligen inrättas, utan att, å Postmästarens eller Entrepreneurens sida, bestämdt kunna beräkna hjelp från reserven, emot skyldig och på billig och verklig vinst afsedd lega. I ett så vidsträckt och glest hebodt land som Sverige, der så få egentliga städer ännu finnas, har den inre rörelsen nog många svårigheter att bekämpa, utan att man, genom en, på intet sätt, hvarken hillig eller ändamålsenlig skjuts-inrättning, derföre bordt lägga ett nytt och ett det svåraste hinder.
Naj:t täcktes i Meler gilla, llvad 8tats-Iläd6t llärutinnan yttrat oell tillstyrkt, kvarjemts Kongl. Naj:t kefallte, att utdrag af protoeollet llärom, i ele delar sädant erfordras, mä Kinanee-Oepartementets Expedition in6clele1a8 till kellörigt iagttagande vid uppsättandet af Kongl. Naj:ts Mdiga proposition om ^tats-Verkets tillstånd oell kellof, deri jemväl skulle gifvas Ilikets 8tänder tillkänna, att 8t^rel86ns för Allmänna Vägoell Vattenk^ggnader den 27 8i8tliclne duni afgifne llerättel86 oell loivia A, röranele utförda oell ifrägaställde Allmänna Vägoell 44 Vattenk^AAnaäer kommer att Riket8 8tänäer8 8tat8-I1t8kott mectäeta8 äkven8om att de ekartor, ko8tna<t8sör8laA oek otri^a kancllinAar, kvilka tor victare u^1^8ninA kunna ertor<tra8, tinna8 K08 kewälcte 8t^rel8e att titlAä; Ux krotoeollo 6. /. t/tc/z aZa/ ^vo^oeo/Zet ö/ve/' /rd//et /»/o/- Mr/.^ LonttnZ-en r ö ^oc/i/ro/nr^ H/ott e/e/r /O /tt// /§^.
Ståndet, som ogillade hvad Utskottet i denna §. föreslagit, ansåg det borde § bibehållas vid samma lydelse, som stadgandet härom i nu gällande Bevillnings-Förordning, nemligen: ”ofvanberörde stadgande gäller ock för alla cassör, hvilka njuta mer än fem för hundrade af deras utlånle medel, så att enahanda afdrag å räntan, i afseende på dem ofelbart skall ega runi, dock undantagas härifrån Sparbankerna, äfvensom Disconterna, hvarest lån gifvas på kortare tid, och der räntan vid lånets utlemnande uppbäres,” Föredragningen, som, i anseende till den långt framskridna tiden, afbröts, skulle i näst inträffande Plenum fortsättas. Från W ä U o f 1. Borgare-Ståndet. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnades ett af vice Talmannen Herr Halling denna dag ingifvet anförande, i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets meddelade och af Ståndet återremitterade Betänkande N:o 99, rörande förändrad reglering af Consuls-Districten, m. m. S. D. Föredrogos å nyo Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 12, angående - Prot. Uldr. d. 10 Oct. 184o. 681 ende grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf, och samma Utskotts Utlåtande, N:o 27, i anledning af anmärkningar emot förutnämnde Betänkande. Härvid förekommo: l:o Inledningen till Utlåtandet, N:o 27, hvilken ej påkallade Ståndets yttrande, lades till handlingarne. 2:o Utskottets yttrande, pag. 3, vid slutet af Betänkandet N:o 12, angående personlig skyddsafgift, 1 Ärt. 1 §. uti uppgjordt förslag till BevillningsFörfattning och Utskottets förklarande i detta ämne uti Utlåtandet, No 27.
På morgonen den betydelsefulla dagen inspärrades Selma i ett af gästrummen, ty ingen skulle få se henne förr än vid akten. Det var fru Bergs uttryckliga påbud, och Selma fogade sig så mycket hellre derefter, som hon hade hufvudet fullt af papiljotter, hvilka pekade i alla riktningar och alls icke voro klädsamma. Hennes arrest var ett stort rum med rankiga möbler och ett enda par fönster. Att börja med fann hon en förströelse i att ordna bruddrägtens härligheter, hvilka lågo utbredda på soffan. Men småningom blef det gammalt, och hon började längta efter befrielse. Tack vare det lilla guldur hon fått af sin fästman, kunde hon åtminstone ha den trösten att se hvad tiden led. Men hon föll i förtviflan öfver den långsamhet med hvilken den skred framåt. Så for hon upp vid ljudet af en vagn. Det var gäster från stationen, säkert pappa – kanske Richard också! Hon kunde ingenting se, ty fönstret vette åt trädgården. Richard hade skrifvit att han omöjligt kunde komma, och först på sin fars uttryckliga uppmaning hade han lofvat det. Men tänk, om han ändå blef borta! Det vore honom så likt – alltid på tvären. Hon satte sig surmulen i position, med armbågarne på bordet och hufvudet i händerna; det kändes helt knöligt af papiljotter. Om man skulle veckla upp en af dem för att se hur det komme att taga sig ut? Åh nej, den skulle bara bli rak. Hennes kalla händer slöto sig hårdt omkring pannan; det värkte derinne. Hvad det var besynnerligt med alla tankar! Det föreföll henne som rörde de sig öfver ett tunnt skal, hvilket nätt och jemt kunde bära dem der de voro, men längre bort skulle brista. Hon ansträngde sig för att hålla dem samman, men de flögo hit och dit som skrämda får. Ack, om de velat hålla sig stilla – helt stilla! Det var det enda rätta. Ty nu kunde de icke gå händelserna i förväg en enda timme utan att råka in på det förbjudnas område. Detta var för henne hvad man kallar »sinnets renhet»; det var hufvudsumman af de grundsatser man gifvit henne till ledning genom lifvet, eller rättare till kullerstolen, – ty längre sträckte de sig ej.