Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den tid Len sammas belopp war 12 tunnor Guld ärligen, stadgadxs, att fa snart Landshöfdingen kom i erfarenhet, att hos en Kronofogde innestode 520 Rd., borde restransakning genast häl« las. Ett päbud aldeles lämpeligt den tid 500 Rd. utgjorde en beiydelig del af en Fogdes Upbörd. Men detta förhållande ar nu aldeles rubbadt, sedan Bewillningen upgär kill 80 L 90 tunnor Guld, och blifwer det ännu mera. enär efter all sannolikhet den samma wid denna Riksdag betydligen tillökes; hwaraf följer att 500 Rd. komma att utgöra en fä liten del af hwarjc Kronofogdes upbörd, att näppe - 846 Den 18 November. lizen Fögderi stall finnas där ej wid fista Upbördsstämman, denna summa stall blifwa innestäende, atr öfwer sommaren indrifwaS. Enligt gällande Författningar borde Landshöfdingen genast hälla restransakning^, och deffas mängd skutte blifwa högst hinderliga för fä wäl hans som Upbördsmannens tid. Emedlerlid har han ingen annan utwäg att fria sig ifrän answar. Härtill kommer att Löftesmännens förbindelse efter nu gällande Författningar är »-vilkorlig och ej förenad med något förbehåll af mer eller mindre tillsyn af de contrvllerande, och att deras answar är inskränkt till en summa af iZoo Rd., innefattande en nu mera aldeles ej proportionerad säkerhet emot Upbördens tillökade belopp. Innan man derföre pä sätt Lagutskottet tillstyrkt, gör nägon förmildring i Löftesmännens anfwarsskyldighet, torde wara af högsta nödwändighet att först lämpa Jnstructionen för de Embetsmän, hwilka tillsyn öfwer Upbördcn åligger, efter närwarande tids förändrade stick, och att deras answar icke mätte upkomma, förr än efter sädan underlätenhet den de bordt kunna förekomma, och att jämwäl Löftesmän ej lösas ifrän ätagna förbindelser, alt swara för Upbördsmannens redlighet och förmåga att fullgöra fina Embets-skyldigheter. Jag kan ej annat finna än att den af mig omnämnde
Grufvans malmtillgångar, till stor del upphemtade genom de i Storgrufvans ras anlagde soffringsarbeten, hafva således icke undergått någon väsendtligare färändring; men i anseende till grufvans djup, och nödvändigheten, att jemväl bryta arbetsställen, hvilkas malmer vid försäljningen gifvit, i förhållande till brylningskostnaden, en årlig förlust af cirka 28,000 R:dr B:ko, har behållningen af grufvan så nedgått, att utdelningen för hvarje af åren 1841 och 1842 till grufveintressenterne icke utgjorde mera än 2 R:dr B:ko på fjerdepart eller 2,400 R:dr för hela grufvan. Den af bergslaget för flere år sedan sökte nedsättning i den höga kopparräntan, som motverkar de svagare malmernes tillgodogörande, är likväl nu, jemte flere, för detta bergverk nödige, af bergslaget gjorde framställningar, föremål för undersökning inom orten af den dertill i Nåder förordnade Kongl. Kommission. Koppartillverkningen af soffrad slagg ur äldre varp, har äfven tilltagit och tvifvelsutan varit för näringsidkaren förmånlig, i anseende till någorlunda höga kopparpris, i förening med god afsättning, men, på sätt i förra berättelsen angafs, understundom äfven skadligt inverkat på moraliteten hos en del af den ungdom, som af soffringsarbetet haft sin sysselsättning. Vid medlet af år 1843 inträdde dock ett motsatt förhållande, så att kopparen i allmänhet saknade efterfrågan, under det priset nedgick 12 å 14 R:dr per skeppund. Skulle denna missgynnande konjunktur förfara, blifver 9 Jjlifver sannolikt koppartillverkningen af soffrad slagg mycket förminskad, så vida icke kolpriset, i förhållande härtill, nedtryckes, till stor mehn åter för den kolförsäljande allmogen, som, då den i allmänhet har 2 å 3 mils koltransporter, skulle komma alt åtnjuta en högst ringa ersättning för sin skogsprodukt och derpå nedlagdt arbete. Tabellerne upptaga de i Länet befintlige jernbruk, masugnar, manufakturier och kopparverk.
Hon hade ett slags nöje af att — åtminstone i bref — pocka på sin rätt att bestämma sjelf öfver sitt lif, att håna kälkborgarne — ett ord hon ofta använde — i lilla Hörby, der hon kände sig inspärrad som i ett fängelse, och med en viss sjelfkänsla tala om, hvad hon tilltvingat sig i de små förhållanden, som rådde derstädes. Så skref hon en gång (1885) om sitt första författareskap: » Hade jag varit rädd för att såra och rädd för att bli biten, så hade jag från början så väl kunnat uppge all tanke på författarskap, ty blott det, att jag skref i annan stil än Leas, var tillräckligt att sätta de myndigaste i min omgifning på krigsfot, hvad tro då att skrifva något så » omoraliskt » som » Pengar »! Hon talar ironiskt om sin » idylliskaro », lugnt om sin » isolerade ställning », käckt om » denatmosfer af kall artighet, som jag tilltvingar mig, tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvinllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör och doldt agg, som jag ignorerar », — allt detta som, om det varit några år förut, skulle ödelagt henne, men som hon nu, då hon genomlefvat en kris och lärt att känna sig sjelf och sina möjligheter, bär med lugn, derför att hon nu har något att lefva för. » Nu har jag hård hud samt ett tyst, litet arbetsrum, stort som en skrubb, och båda delarne äro vida mer, än jag kunnat skryta af förr i verlden. » Men i hennes tankegång på den tiden är alltid denna samma underström, som hon en gång — samma år — uttryckte så: » Jag är lugn, och jag känner, att jag kan arbeta. Jag är som den der en lång tid varit inklämd i en för låg bur och så får räta upp sig med ett djupt andetag och känna, att han är vid full vigör och endast behöfver leda till sig en smula.
Då afsigten med denna § icke är att göra undantag från hvad allm. lagen stadgar i fråga om forum för concursmål, synes mig densamma vara öfverflödig, hvarföre jag tillstyrker, att den må utgå, enär man i allmänhet icke bör belasta speciella lagar med föreskrifter, som redan finnas i allm. lagen. Frih. Boye, Ludv.: Jag understödjer så mycket hellre den värde talarens anhållan om uteslutande af förevarande 5, som jag finnér nästan mer än olämpligt att här intaga ett stadgande, hvilket redan är gifvet i allm. lagen. R. o. Ad. ansåg 11 § böra helt och hållet utgå. 12 § af Utskottens förslag. Den emot denna § svarande i3 § i Gr. Frölichs förslag upplästes. Frih. Boye: Bland de flerfaldiga stadganden, som i denna § äro sammanförda, förekommer ett i 3 mom. af denna lydelse: ”Med undantag för cassacreditiv må lån icke beviljas på längre tid än 9 månader; och vare omsättning deraf förbjuden.” Denna föreskrift kan jag icke betrakta annorlunda än såsom ett reglementarisk t stadgande, till sina påföljder på intet vis angående allmänheten; ty om bankbolaget, sedan det erhållit rättighet att utlåna penningar, vill lemna dem på 9, 12 eller 6 månader, eller om det vill medgifva omsättning eller ej, hvad rör det allmänheten? Detta stadgande omfattar ett ämne, som ensamt angår bolaget och innefattar en restriction, hvilken kan falla oläglig för actieägarne, hvarföre jag anhåller om afslag derå. Jag vet väl, att statsbanken lånar på 6 månader och tillåter omsättning; men deremot har staten 2:ne andra lånerörelser, nemi. handelsdisconlerna i Stockholm och Götheborg, hvilka är förelagdt att icke bevilja omsättning.
Jeunesserordens öfriga medlemmar lärde aldrig känna Eriks förseelse, utan fick han kvarstanna i förbundet, men stod under Johan Olofs stränga uppsikt. Många år voro förflutna sedan detta tilldrog sig. Skolgossarna hade blifvit män i statens tjänst. Kämpande mot fattigdomen, men kämpande med en varm förtröstan till Gud, hade Johan Olof segrande framgått på kunskapens väg. Då vi nu uppsöka honom, är det icke under hans mest lysande, men väl under hans lyckligaste period i lifvet. Han var kyrkoherde i Solna, prisbelönt af Svenska Akademien och prisbelönt af svenska publiken. Fortuna hade öppnat sina portar för honom, som så tåligt stridt mot alla de hinder fattigdomen lagt i hans väg. Hon började nu att slösa sin ynnest på honom. Solna kyrka. Johan Olof hade i ynglingaåren drömt om ett prästerligt kall på landet, ett fridfullt hem och en vacker verkningskrets. Drömmen var nu förverkligad. En solig vårdag strömmade en mängd människor ut till Solna kyrka. Den vidt berömde kyrkoherden skulle predika. Bland dem som trängdes utanför kyrkdörren syntes tvenne kvinnor af olika samhällsställning. Den äldsta af dem åtföljdes af en betjänt, som gjorde allt för att bana väg åt ”nåden”, den andra, ung och blomstrande, armbågade sig fram själf. Deras sträfvanden kröntes slutligen med framgång; men då den gamla sjönk ned i en bänk, långt fram i kyrkan, stannade den unga helt anspråkslöst strax vid ingången och tycktes fullt belåten med sin plats. Med andäktig min böjde hon hufvudet och bad en varm bön. Psalmen togs upp, orgeln brusade; altartjänsten förrättades; åter sjöngs en psalm, och till sist steg mannen upp på predikstolen. Allas hufvuden böjdes. ”I Guds Faders, Sonens och den Helige Andes namn”, ljöd det genom hvalfvet, och stämman ensam anslog alla själens strängar och tog åhörarnas uppmärksamhet i beslag. Han var redan då sitt fäderneslands förste predikant och såsom talare var han i högsta grad märkvärdig. Begåfvad med stor människokännedom och ett rikt omfattande snille, ägde han förmågan att sant och rätt uppfatta lifvets olika förhållanden.
Län vidtagne och meddeldte, de samme ej äro annorlunda att betragta, än så beskaffade händelser, hvaruti rättelse, der den erfordras, k,m å vederbörlig ort sökas J Ty finnér ock Utskottet att de samma icke böra föranleda till något ytä terligare stadgande i berörde ämne och att alltså anledning sig'icke för Utskottet företer att understödja det derom gjorde förslag. Detta varder likväl till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamt öfvedämnadtr Stockholm den ao Februarii igt8. Riksens Höglofl. Ständers Lag-Utskotts Betänkande öfver Herr Grefve Gustaf Lövenhjehns , genom anförande till Höglofl. Ridderskapets och Adelns Pro• tocoll gjorde förslag att böter i brottmål må utgå efter förmögenhet. Till Lag-Utskottets handläggning har Höglofl. Ridderskapet och Adeln remiiterat det af Herr Grefve Gustaf Lövenhjelm till Protocoilet deri 5 sistledne Januarii afgifne anförande, deruti Herr Grefven föreslår sådan förändring af Allmänna Lagen och deruti stadgade botes systeme, att böter i brottmål hädanefter må utgå efter förmögenhet. Utskottet har vid öfvervägande häraf val funnit att den i berörde måtto föreslagna för - 18 5 Lag-Utskottets Betänkanden. ändring är af den större omfattning att den, utan en fullkomlig omarbetning af Rikets nu gällande Criminal-Lag, icke kan komma i fråga, och att, enär, i anledning af Riksens Höglofl. Ständers derom vidtagne Beslut och hos Kongl, Maj:t i underdånighet gjorde anhållan, en af Kongl. Majit i Nåder tillförordnad
Cederström har sagt, att indrifningen af restlängden icke kostar de skatt - Den io Maj f. m. 363 skyldiga något, och han har tillika önskat, att nian måtte taga kännedom om författningarna, innan man yttrade sig i allmänna ämnen. Jag deremot önskar, att man ej måtte åtnöja sig med att blott liisa författningen, utan äfven taga kännedom om luiru det i sjelfva verket går till, då man torde komma under fund med en och annan utgift för de skattdragande, som författningen ej omtalar, Gr. Cronhjelm: Ehuru Frih. Cederström för närvar, icke är på sin bänk, anhåller jag att få lemna en upplysning, som var ämnad åt Frih., och hvarom han framdeles kan taga kännedom, i fall han deraf skulle vara i behof, den nemi., alt ehuru Frih. sagt, att inga kostnader äro för de betalande förenade med restlängdernas indrifning, hafva vi ett betänk, på bordet, som snart lär förekomma, hvaraf inhemtas, att man i Norrland mycket klagar öfver de kostnader, som restransakningarna medföra. Frih. Cederström har för öfrigt ganska riktigt upplyst, att Konungen, innan han fattar sitt beslut, bör höra vederbörande embetsverk, som här är KammarColkm. Det är af vigt, att detta i förevar. läll iakttages; ty om R. St. besluta att ingå med en skrifvelse, och den remitteras till KammarColkm, hoppas jag, alt om samma ligge-mflnader iakttagas, som i afseende på sista riksdagens skrifvelser, skall det säkert draga ut öfver den tid, då vi allt fall hafva att förvänta en ny författning i ämnet. Hr Rothlieb: I händelse af återremiss, vill jag blott hemställa till Utsk., att i fall Utsk. vidblifver sitt förslag, bör skillnad göras emellan dem, som tredskas, och dem, som sakna tillgångar, genom tillägg af de orden: såvida icke utskylderna måste executivt utsökas. I annat fall synes mig Utsk:s förslag vara alltför hårdt. Bevilln.TJtskts betänk. N:o 7 blef af R. o. Ad. återremitteradt.
Han hade blott tagit hennes hand till ett längre handtag, en liten smula längre än vanligt, med en lätt tryckning. Men det var något smekande däri, som kom blodet att med all makt stocka sig i hennes bröst, och innan hon tänkt på det, hade hon tryckt hans hand till svar lätt och kort, så släppt den och vändt sig bort, utan att vilja se på honom eller någon annan. Agnes visste, när han skulle resa, och hon hade gått ner till vågbrytaren för att se ut öfver hafvet. Det var is där öfver nu, snötäckt is, under en grå himmel, utan sol och utan färg. Längst bort gick hafvet öppet med svarta vågor. Där lättade skyarna, och en smal, blå strimma sträckte sig i en lång, tung linie utmed synranden. Hon såg ditut, tills hon hörde pipan vid jernvägsstationen. Då vände hon sig om, som om hon väntat därpå, och såg åt andra hållet. Röken hvirflade fram i en tjock massa, tåget var i gång. Så kom röken i korta täta stötar, den blef tunnare, farten blef starkare, ännu syntes den sista vagnen på afstånd. Så försvann också den. Agnes såg efter den länge, äfven sedan där icke var mera att se. Hela det fina, alvarsamma ansigtet darrade. Hon vände sig om och såg åter ut öfver hafvet, bort mot den blåa strimman, där isen var slut, och vågorna gingo fria. Kristian Grane låg i Upsala för att taga examen. Men det gick dåligt med examensläsningen. Ej att han egentligen slösade bort sin tid, men han läste för sig själf, ej för examen. Han läste med ifver nytt, som kom ut, i filosofi, literatur och sociala frågor. Därför fick han snabba och rika vyer, men examensläsningen vann ej på saken. Och dessutom för detta slags läsning gärna med sig något oroligt och nervöst. Man känner sig ensam om aftnarna och går ut, utan något egentligt mål, endast för att få någon att tala med. Så hamnar man på ett kafé. Man har ej roligt. Men man sitter där ändå vid en cigarr och ett glas, utan att just förtära något, och man går hem med den känslan, att dagen gått, utan att man uträttat någonting. Grane hatade detta lif, men han hade ändå kommit in däri.
Hvad i ofvanomförmälde hänseende är vordet föreslaget och tillstyrkt, hafva Utskotten tagit i noggrannt öfvervägande, dervid hos Utskotten stadgat sig den öfvertygelse, att det af Kongl, Majit i Nåder föreslagna sätt för återbetalning af ifrågavarande lån icke allenast kommer att leda till förenkling och lättnad vid lånens liqviderande, utan äfven, sedan arbetsföretagen blifvit fullbordade och godkände samt den årliga afbetalningcn inträdt, komma att för Stats-Verket medföra enahanda säkerhet för lånebeloppen, som för kronans uppbörd nu eger rum, utan att sådant kan komma att inverka på tredje mans rätt, enär lånemedlen, efter arbetsföretagens fullbordan, icke äro uppsägbara och således icke kunna annorledes än ' successive, uti stadgad ordning, återfordras, dervid man måste kunna antaga, att den förbättring, ett hemman genom företaget vunnit, fullt motsvarar den anpart af lånesumman, för hvilken hemmanet blifvit onereradt. Dock anse Utskotten, till vinnande af mera reda och säkerhet och då de årliga afbetalningarne skola, såsom ett hemmanen under en viss bestämd tid åliggande onus, utgå, af nöden, att detta hemmanens åliggande, då återbetalnings-skyldighe - Statsoch Lag-Utskottens Betänkande, N.-o 106. 3 ten inträder, införes i Jordeboken med bestämd anteckning om sä väl belop pet af de årliga ränteoch capital-afbetalningarne, som tiden då dessa upphöra. Med antagande således deraf, att medelst det af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne återbetalningssätt för ifrågavarande lån, erforderlig säkerhet för desamma vinnes, sedan de årliga afbetalningarne vidtagit, återstår dock att tillse det tillbörlig säkerhet erhålles ej mindre för sjelfva lånebeloppen under den tid, arbetet fortgår och intilldess återbetalningen inträder, än äfven för arbetsföretagens behöriga fullbordan, och derom Stats-Utskottet, i sammanhang med andre föreskrifter, i afseende å meddelande låne-biträden, kummer att afgifva serskildt yttrande.
Då det från föregående reglementen bibehållna stadgandet i nuvarande § 101, att de å indragningsstat uppförda öfvertaliga tjenstemän icke kunna, emot deras vilja, tvingas att emottaga någon af nuvarande tjenstebefattningar, såvida icke densamma i afseende på göromålens omfång och beskaffenhet motsvarar den, hvarå de ega fullmagt, hvarken kan eller bör gälla för dem, hvilka till följd af i arbetsmethoderna under nu pågående reglering införda förändringar blifva öfvertaliga och hvilka, i mån af afgång, åter inträda i tjenst med förbindelse till tjenstgöring i enlighet med föreskriften i nu gällande reglementes 99 §, föreslår Utskottet, i enlighet med Fullmägtiges hemställan, ett förtydligande härutinnan af förevarande §, hvarigenom densamma komme att lyda sålunda: 8:o. De å indragningsstat före år 1864 uppförda öfvertaliga tjenstemän kunna icke, emot deras vilja, tvingas att emottaga någon af nuvarande tjenstebefattningar, såvida icke denna befattning, i afseende på göromålens omfång och beskaffenhet, motsvarar den, hvarå de ega fullmagt. Sjunde artikelns 2:dra afdelning afhandlar i §§ 103 — 110 grunderna för befordringar inom bankoverket och dermed gemenskap egande stadganden. Banlco-Utskottets Memorial N:o 20. 15 Mom. 1 af 104 § innehåller de bestämmelser, hvilka enligt nuvarande reglemente skola gälla för kompetens till tjenster inom bankoverket; och mom. 1 at 105 § angifver de grunder Fullmägtige böra vid befordringar iakttaga. 1 afseende på dessa bestämmelser hafva Fullmägtige anfört, hurusom det vid närmare undersökning befunnes, att en hvar, som kan blifva extra ordinarie tjensteman, vore kompetent till alla tjenster, med undantag af Kommissarie och Bankosekreterare samt de tjenster, för hvilka fordras juridiska insigter.
Utaf Rikets Ständers Banks, enligt samma Verks Hufvudbok för år tS3cp behållna vinst och capitaf-öfverskott utöfver grundfonden, tillkommer Riksgälds-Contoiret ett belopp af Två millioner Trehundraelfvatusentvåhundrasexlon Riksdaler /ji sk. 5 r., hvaraf Banken årligen, från och med innevarande år 1841. utbetalar en femtedel, eller Fyrahundrasevliotvåtusentvåbundrafyraliotre Riksdaler 17 sk. io?:dels r. öfriga Riksgälds-Contoiret åliggande utgifter, eger detta Verk att, från den 1 September det etta året till den sista Juni det nästföljande, begagna ett räntefritt Credit!v å Rikets Ständers Bank till ett belopp af högst En million Riksdaler; börande alltid de å detta Creditiv lyltade medel ovilkorligen sistnämnde dag vara Banken godlgjorda. 11. / För likviderandet af Statsfyllnadssumman och för bestridandet af Stais-Utskotlets Utlåtande, .N:o 568. Då Bankens ställning det fordrar, må berörde Creditiv af Bancofullmägtige uppsägas, dock ej förr än i sista rummet och sedan andra utvägar blifvit begagnade. Sådan uppsägning leder tili den påföljd, att Creditivet månadtligen till den sista derpåföljande Juni indrages tili så stor andel, som motsvarar antalet af de för Crediliv-rältighetens begagnande till samma dag återstående fulla månader. §. 15. I händelse sådant för verkställandet af Riksgälds-Contoirets förestående utbetalningar finnes oundgängligen nödvändigt, ega Fullmägtige att upplåna härtill erforderlige medel emot detta Verks obligationer, som skola lyda å Svenskt mynt och vara ställda till inlösen, antingen efter föregången uppsägning, eller efter viss bestämd förfallotid, hvilken senare dock icke får bestämmas utöfver Tio år från obligationernes utgifningsda-g. Härvid skola Fullmägtige företrädesvis söka begagna det af ofvanberörde lånesätt, hvarigenom den lägsta räntan beredes; och får denna icke i något fall öfverstiga
Jag tror för min del, at om Utskottets betänkande skulle bifallas, med det tillägg at Ridderstapet och Adeln updroge ät Ko, mm - Den 27 Mars. 1129 nungen, åtwid fördelningen afZummsngöra jämkningar i afseende pa incliviciuer och Lorder, wors ändamälet säkrast wunnit. Herr Gothlieb frägade, om det wore Grefwe törners mening, at hela fördelningen ih.ladetz widd ffulle af Konungen werkställas, eller om de corner, hwilka i Utffottets Utlärande blifwic nämnde framför andra, borde af Löne-förbättringen komma i Åtnjutande. Grefwe körner yttrade, at han önffade al hela denna sak mätte til Konungen hanffjucas» Herr O^Henran, förklarade, at om säwore, funne han sig afwen tilfredsstallv, allenast icke meningen sä mitztyddes, at de Oorpser, som i Urstotms uklätande blifwit upräknade, borde för dr andra til Löne-förhöjningen aga nägot företräde. Friherre lckljencrantL trodde, at emellan Grefwe körner och de andra wärda Ledamö» ternes tankar, icke wore nägon werklig contrg6iction. Ehuru altsammans ät Konungen ffulle öfwerlemnas, kunde likwäl Ridderffapet och Adeln för sin del nämna, hwilka den til åtnjutande af samma förman halst recomwenäersäe.
Utlåtande, JVS 215, i anledning af Kongl, Maj:ts nådiga Proposition i fråga om försäljning af nya varfvet vid Göteborg. Bifölls. Memorial, JVs 216, med förslag till voteringspi oposition i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande Stats-Utskottets Utlåtande, JVS 194, i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden. Omförmälda voteringsproposition godkändes. Memorial, JVs 218, angående en gratifikation åt Herr Statskommissarien O. F. af Sillén. Bifölls med summans nedsättning till 2,000 R:dr; och Memorial, JVs 219, med förslag till voteringspropositioner i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande Kongl. Maj:ts nådiga framställning om Krigskollegii ombildning till en Armé-förvaltning. Godkändes. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Memorialer: JVs 6, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver de af Utskottet framställda förslag rörande lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar. Inbjudningen, sid. 2, antogs; i följd hvaraf frågan om votering i Förstärkt Utskott angående § 1 i nyssnämnda förslag ansågs förfallen, hvaremot voteringspropositionerna, sid. 4, godkändes: och JVS 7, angående särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekreterare biträdt Sammansatta Bankooch Lag-Utskottet. Bifölls. Prot.-Uldray den 11 November 1863. 727 S. D. Föredrogos änyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande, JM 79, i anledning af motion om förändring af lagstiftningen rörande äktenskapsförord samt mannens mälsmansrätt för hustrun. Från Hederv. Bonde-Slåndel.