Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skärgårds-folket omfattade delta tillfälle till sysselsättning och förtjenst med välvilja och tacksamhet, — Arbetslönen godtgjordes, icke med contant, som den mindre omtänksamme så ofta illa använder, men med födoämnen efter lägsta möjliga pris. De förfärdigade Yllepersedlarne försåldes efter hand, nya rudematerier anskaffades för hvad dervid inflöt i betalning, och på detta sätt kunde arbelsförtjensten fortfara, hvilket äfven i det hänseende var nyttigt, att folkets arbets-skicklighet efter hand ökades. _ Hampan åter användes till fiskredskap, derpå en mängd friske och arbetsföre fiskare saknade all tillgång, så att de derigenom voro alldeles utur stånd att idka fiske, hvarefter denna redskap uppläts till begagnande åt de mest behöfvande, under vilkor att den skulle anses som lån, och väl vårdas. Likaledes anskaffades 4 k 5 små båtar, emedan de fattigaste fiskarena icke ens ägde sådane och ej eller annan utväg att komma från stranden. Följderne af detta tillgörande hafva varit högst välgörande och nästan öfverträffat hvad man skäligen kunde vänta, ej blott för tillfället, utan äfven under de sedermera passerade åren. Inrättandet af här i orten saknade Itior till Spannemåls torkning och rening, så att den kunde längre tid hålla sig från förskämning på Magaziner, vore en önskelig sak, men i det skick Spannen.ålshandeln befinner sig, lärer man icke kunna påräkna någon sådan anstallt på Landet, åtminstone icke utan uppmuntran dertill i utfäste premier af Staten. Rörande Strömrensning har blott en enda fråga blifvit väckt, och den angår en mindre Å uti Inlands Nordre Härad, hvilken vid starka valtuflöden, serdeles Höst och Vår, skall skada någre utmed liggande Hemmans ägor. Ärendet härom är remitteradt till Landtmätare för närmare undersökning på stället.
Då nu ifrågavarande anslag är afsedt endast för sådane Sjö-expeditioner, hvilka i och för handelns skyddande äro af nöden, lärer det vara ostridigt, att frågan om dylika Expeditioners företagande och bestämmandet, huru dertill afsedde medel ändamålsenligt bora användas, måste ankomma på föredragning af den Departements-Chef, till hvars handläggning öfrige åtgärder för utländska handelns skyddande höra, samt att berörde anslag ingalunda bör sammanblandas med de anslag, som endast i och för Flottans exercis å Hufvud-Titeln för Sjöförsvars-Departementet anvisas, och vid hvilka senare anslags användande blott de för sistberörde ändamåls vinnande erforderlige åtgärder böra komma i betragtande. I följd häraf, och då således hvad angår Sjö-expeditioner för handelns skyddande, på SjöförsvarsDepartementet endast bör bero att ordna utförandet af de dylika Expeditioner, som pröfvas böra ega rum, finner Utskottet Bjjh till RSt. Fr«t. 1840 1$4U 4 Swal, 1 A/d, 2 Butul. 4^ de JJåJt, 2 10 Stats-Uiskoltets Utlålandcj N.o 41^- sig böra vidblifva dess förut i denna del afgifna , af 3:ne RiksStånd utan anmärkning iemnade, yttrande. g:o Af Ledamöter inom Ridderskapet oall Jdeln har vidare blifvit anmärkt, att de pensioner och expectance-löner, som hittills utgått af Handelsoch Sjöfarts-fonden, borde drabba bägge de förenade Rikena lika oell således ej komma att uppföras på Sveriges enskilda Indragnings-Stat, samt alt Brandförsäkrings-Praemien för Consulats-huset i Tanger icke lämpligen kunde tillhöra nämnde Stat, enär denna prasmie, så framt assurancen vöre tagen i England, skulle komma att everidJigen utgå, med undantag möjligen af hvart sjunde så kalladt frihets-år.
Jag vill således helt och hållet bannlysa alla tankar på, att vårt sammanträffande här, jemte behandlingen af de ekonomiska frågorna, äfven skulle hafva eft politiskt syfte. Men det oaktadt tror jag, att det icke skulle vara utan väsendtlig nytta såväl för detta Stånd som för landet i dess helhet, om R. o. Ad., som åtminstone hittills mer än något annat Stånd räknat ett stort antal ledamöter, som deltagit i rådslagen angående fäderneslandets angelägenheter, kunde här sammanträffa och, om också ej under ledning af en ordförande, utbyta tankar äfven om andra ämnen, än de som röra Ståndets enskildta ekonomiska angelägenheter. Jag tror att det skulle vara en stor lycka, — desto större, jumera allting inom samhället framter en rörlig karakter — att något finnes, som sammanhåller en klass, hvilken icke upplöses af hvarje dagens vindkast. Af hvad jag nu endast ofullständigt anfört, är det klart, att jag med nöje vill ansluta mig till Utsk:ts förslag, och icke vill medgifva annan förändring uti den förevarande punkten, än den, som blifvit af Frih. Klinckowström ifrågasatt och är en följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut. Gr. Liljencrants har framkastat en fråga, som för mig är alldeles ny, emedan jag icke deltagit uti de föregående enskifta öfverläggningarne; oell jag vill icke förneka, att den innehåller åtskilligt, som förtjenar afseende. Anledningen, hvarför fullmakter hittills måst utgilvas, är utan tvifvel i någon mån förändrad. Uti den stora allmänhetens ögon har det städse gifvit en viss styrka åt R. o. Ad:s beslut, att Ståndet varit talrikt samladt; äfven om denna allmänhet stundom kunnat tänka, alt af de här församlade 4 å 500 ledamöterna mången kunnat grunda sitt omdöme på förtroendet till en eller annan talare. Det är emedlertid klart, att då ett beslut blifvit fattadt af It. o. Ad., representerad af 4 å 500 ledamöter, detta skall hafva gjort ett helt annat intryck, än om endast 40 ä 50 ledamöter varit samlade; och det har derH. IV. 8 114 Den 7 April e. qi. för varit en lycka, att
St:r icke borde, förrän vederbörande blifvit hörda, ingå i pröfning deraf; det är sannt; men sedan, till följd af R. o. Ad:s fattade beslut, förslaget det oaktadt kommer att i detalj granskas, anser jag det vara min pligt och rätt att tillse, det förslaget må blifva så fullständigt och riktigt som möjligt, och att icke sådana bestämmelser deruti införas, som, härrörande af något förbiseende, icke stå tillsammans med författningen i öfrigt. Det måste väl icke kunna vara deras mening, som äro för ifrågava rande förslag, att vidmakthålla sådana förändringar, som icke hänga Den 2 Oktober. 15 ihop, och det kan väl lika litet bestridas att komiteradeä förslag;, utarbetadt af personer med sakkunskap, bildar i sig ett sammanhängande . helt, som att Utsk:t kunnat misstaga sig. Hr Hjärne har också icke bestridt, att detta stadgande ej väl låter tillämpa sig, och det torde val derföre vara bättre att antaga komiterades förslag, än att sålunda sätta »ny klut på gammalt kläde». Jag instämmer med Gr. Mörner deruti, att det är hvarje Stånds skyldighet att, oberoende af andra Stånds beslut, tillse, det ej förslag antagas, som i sig innebära motsägelser. Jag anhåller alltså om bifall till komiterades förslag samt afslag å Utskits. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats, dels bifall till Utsk:ts förslag i dess helhet och dels att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag till griis lista morn., måtte antaga lista momit enligt komiterades och 2idra momit enligt Utskits förslag; till följd af hvilka yrkanden de båda momm skulle göras till föremål för särskilda proposir.
Monderingspersedlar kunna inom provinceme tagas af Landtmannens tillverkningar/ hvilket äfven leder till penningarnes jemnare bibehållande i orterne ån tillförene, då upphandlingarne i allmänhet endast uti någre få Rikets större Ståder verkståldes; hvarföre Kongl. Krigs-Collegium funnit sig böra hemställa, att hufvudgrunderne för de Roterade Infanteri-Regementernes beklädnads Stats-Utskottets Beiänkanden. 1447 sätt måtte för framtiden varda bibehållne; derjemte Kongl. Collegium bifogat summariske rakningar ofver medlen, enligt hvilka Beklädnads-Directionernes tillgångar, vid början af 1819, eller före det ifrågavarande beklådnadssättets införande, utgjorde 97,326 R:dr 29 sk. 11 r:st. och inkomsterne de förfiutne fyra åren bestigit till 803,319 R:dr 32 sk. 4 r:st eller tillsammans 900,646 R:dr 14 sk. 3 r:st. hvarutaf blifvit använde 67 7>539 4 sk* 4 r:St* och en behåll ning af 223,107 R:dr g sk. 1 x r:st. vid iörlidet års slut var att påräkna, hvilken tillgång skall behöfvas för de upphandlingar eller andre Liqvidationer, som, enligt insände persedel-förslager åro oundvikligen nödige under loppet af innevarande år eller höra till den af Kongl, Maj:t i Nåder föreskrifne reserv af mindre Monderingspersedlar, och alltså för desse ändamål förblifver under förvaltningarnes fortsatta vård och redovisning. Men hvad särskildt anginge Helsinge Regemente, så hade Stats-Verkets bidrag af £del utaf en monderings värde om året, varit otillräckligt för anskaffning af 2:ne Monderingar utaf fullgod beskaffenhet, då Rotarne i Helsingland, jemligt Kneckte-Contractet, icke skola vara skyldige att något för Soldatens beklädnad utgöra.
Reservationer: af Riksdagsfullmägtige Per Östman från Wester-Norrlands län och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län. Stockholm, tryckt hos H. Nisbeth, 1866. Banko-Utskottet 9 Betänkande No 15. 1 A:o lå. Ank. till Exp. Utsk den 20 Febr. 1866, kl. 6 e. m Betänkande, med förslag till ändring i vissa delar af föreskrifterna angående metalliska kassan, m. m. Vid granskning af do i 2:dra artikeln af Banko-reglementet upptagna föreskrifter om Bankens metalliska kassa, invexlingen af sedlar, utmynlningen och Bankens sedelstock har Utskottet till pröfning förehaft icke allenast inom RiksStånden väckte och till Utskottets handläggning remitterade motioner, afseende ändring af en och annan af dessa föreskrifter, utan äfven ett af Bankens Fullmägtige till Utskottet inlemnadt förslag till åtskilliga jemnkningar i uppställningen af Banko-reglementet i dessa delar. För berörda motioner och förslag gär Utskottet, nu att redogöra i den ordning, hvari föreskrifterna i Reglementet förekomma; hemställande Utskottet härvid, alt de §§ i nuvarande Reglemente, hvilka här icke omnämnas, må i det blifvande Banko-reglementet olörändrade qvarstå. Såsom Bankens metalliska kassa anses och beräknas, jemte annat, enligt Litt. F. af 5 §:n, det silfver, vare sig Hamburger-Banko eller Preussiska Thaler och det guld, som genom vexelköp blifvit hos kända och säkra handelshus eller bankinrättningar i Hamburg, Altona, Berlin eller London, för Bankens räkning, nedsatt, samt det silfver och guld, som är under transport från utrikes ort till Banken.
Efter det jag nu Öppet och så tydligt, jag förmår, samt möjligen vidlyftigare än hvad som kan anses vara behöfligt, sökt belysa min ifrågavarande motion, jemte det jag med detsamma tror mig hafva ådagalagt nödvändigheten af en återremiss, särdeles som det Högloft. Utsk:t, motionären oåtspord, behagat förändra motionens så ofta af mig framhållna »syfte», — har jag ej något vidare att tillägga, än att vördsamt — då frågan till slutligt afgörande förekommer, hvaremot jag för närv:de måste begära Betänkandets bordläggande ånyo, särdeles för att tillfälle må kunna beredas den eller de, som sådant önska och vederbör, att nemi., då »tvekan» om motionens »syfte» förekommit, angående detta syfte, grunden och motiverna göra sig underrättade; och detta så mycket heldre, som jag har största anledning förmoda, att bordläggning ånyo just i detta hänseende, uti denna stund, inom de resp. Med-Stånden medgifves, — anhålla om Hr Gr:s o. Landtm:s benägna framställning af propos. först om bordläggning ånyo och derefter, i fall sådan ej medgifves, om återremiss af Höglofl. Ekon.-Utsk:ts Bet. N:o 9; äfvensom förklara, att, derest hvarken bordläggning ånyo eller återremiss skulle beviljas, ehuru motionens syfte och grund, genom ett missförstånd, lindrigast sagdt, af Utsk:t blifvit förändrade, — jag är fullt förvissad derom, att denna fråga under en kommande Riksdag åter skall blifva framställd samt att densamma af dåvarande Svenska folkets representanter icke skall lemnäs utan afseende. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Som ingen tyckes förena sig med Hr Liljenstolpe i begäran om ytterligare bordläggning, lärer Betänk:t nu komma att afgöras. Jag måste då med några ord besvara de anmärkningar, motionären deremot framställt. Hr Liljenstolpe anser att Utskrt icke blott misstagit sig om syftningen af motionen, men äfven låtit påskina att den tillkommit af enskild harm hos motionären. Jag bestrider detta sednare. 1 Betänk:t förekommer icke ett enda ord, som kan Den 20 December.
Hans skarpt markerade ansigte antog någongång, men blott för ett ögonblick, en slappare prägel, som tydde på lefnadströtthet; blicken deremot röjde alltid en i sig sjelf hvilande, lugn och kraftig ande. Det märkligaste intrycket gjorde dock hans panna, om hvilken Shakspeare kunde sagt: ”Ett titelblad är denne mannens panna: Det bådar innehåll af tragisk art.” Denne man var Vanloo, numera egare af riksrådet Skyttes eremitage och således granne till herrarne på Sjövik och Signildsborg. Med riksrådet Skytte vid sin sida lemnade han nu salongen, der han endast deltagit i den promenaddans, med hvilken de äldre af sällskapet öppnade balen, och i hvilken han varit kavaljer åt värdinnan sjelf, fru Agnes Drake. Han stannade vid tröskeln mellan tvenne rum, i det ena af hvilket de förnämsta af de gifta damerna valt sin plats omkring fru Agnes i en praktsoffa, hvars karm pryddes af Drakefamiljens vapen. Likasom tillfälligtvis lät han någon gång under samtalet blicken hvila i denna riktning; han syntes då försjunka i någon betraktelse, och riksrådet erhöll på sina lifliga frågor tankspridda svar. Damerna undgick det icke, att Agnes Drake denna afton var i ett ojemnt själstillstånd, det hon icke alltid kunde dölja. De tillskrefvo detta i hemlighet hennes ovana att såsom värdinna göra les honneurs i en så lysande cirkel: hon hade blifvit uppfostrad i en aflägsen landsbygd, hade sällan varit i hufvudstaden, aldrig vid hofvet ... intet under således, att hon skulle finna sig besvärad vid ett tillfälle sådant som detta! De högförnäma fruarne sökte välvilligt lifva hennes mod genom att i den mest förtroliga ton omtala för henne hufvudstadens små nyheter för dagen; de beskrefvo till exempel grefvinnan De la Gardies nyaste toalett, prakten vid öfverste V:s begrafning och mycket annat af samma intressanta beskaffenhet. Agnes lyssnade med tvungen uppmärksamhet och smålog stundom, men leendet var konstladt och skulle på en skarpsynt betraktare gjort ett sorgligt intryck.
Med afseende derå, att den i 41 § af nu gällande förordning stadgade straffbestämmelse af fängelse med arbete icke får ådömas förr än någon fjerde gången eller oftare med den i nämnda § omförmälda förbrytelse beträdes, har Utskottet föreslagit, att denna straffbestämmelse derstädes må ändras till straffarbete; hvaremot samma straffbestämmelse i 49 § äfvensom uttrycket »enkelt fängelse» i 54 § blifvit utbytta mot »fängelse.» Då vid innevarande riksdag fråga är om antagande af en ny strafflag, i hvilken andra grunder äro föreslagna för böters förvandling till vatten och bröd än de i nu gällande lag förekommande, har Utskottet ansett olämpligt att bibehålla den i 52 § 1 mom. förekommande hänvisning till 5 Kap. Stroff-Balken, utan föreslagit, att de i sistnämnda lagrum omförmälda böter skola förvandlas enligt »i lag stadgade grunder»; och har Utskottet ej ansett rådligt att, på sätt uti en inom Bonde-Ståndet af Olof Persson från Gefleborgs län väckt motion blifvit yrkadt, stadga fängelse såsom förvandlingsstraff för de böter, som enligt nu gällande förordning förvandlas till fängelse vid vatten och bröd. Enär den särskilda stadga, som finnes af Kongl. Majit utfärdad angående fångars sysselsättning, äfven är tillämplig på dem, som dömas för förbrytelser mot ifrågavarande författning, har Utskottet ansett den i 52 § förekommande bestämmelse, att fången under fängelsetiden bör lill arbete hållas, kunna ur författningen utgå. Som böter, hvilka enligt denna författning ådömas, torde böra utgå efter enahanda grunder, som rörande böter äro i allmänna lagen föreskrifna, har Utskottet ansett den i 2 mom. af 54 § förekommande särskilda bestämmelse angående böters gäldande böra borttagas; hvilket allt till Rikets Ständers bifall hemställes. §§ 42 och 46. Den i dessa §§ förekommande bestämmelse, att handlande, som andra gången beträdes med öfverträdelse mot författningen, skall vara sin handelsrättighet förlustig Bih. till R. St.
Emot förslaget, att de för jernvägsbyggnadernas fortsättande genom upplåning anskaffade medel måtte af Kongl. Stats-kontoret i mån af behof från Riksgälds-kontoret reqvireras uti runda summor, anmärkte Fullmägtige, att ett sådant stadgande, hvarmed möjligen åsyftas att bereda Kongl. Stats-kontoret erforderlig tillgång till förefallande utgifter för andra extra eller ordinarie statsregleringen tillhörande föremål naturligtvis skulle komma att hädanefter minska den betydliga räntevinst, som hittills kunnat beredas genom de influtna jernvägslånemedlens fortsatta förräntning ända tills dess vissa uppgifna summor utaf dessa medel behöft användas för det ändamål, hvartill desamma blifvit upplånade. Slals-Ulikoltels Utlåtande iV:o 149. 13 Lika med Stats-kontoret erinrade Fullmägtige, att, då ett företag blifvit understödt med dels lån och dels anslag utan återbetalningsskvldighet, de till utbekommande af sådant statsbidrag berättigade kommuner eller arbets-direktioner skulle blifva nödsakade att lyfta en del utaf det beviljade statsbidraget hos Riksgälds-kontoret och en annan del af samma bidrag hos Kongl. Stats-kontoret, hvarvid jemväl skulle kunna inträffa, att de, ett och samma med statsbidrag understödda arbetsföretag rörande, intyg och handlingar, hvilka företeddes till ådagaläggande, att föreskrifna vilkor för medlens utbekommande blifvit behörigen fullgjorda, ansågos tillfyllestgörande inom det ena embetsverket, men underkändes af det andra.
Hur oxen ej går framför plogen; Hvari gingo glasen nedrasande; Hvad gör hvar och en mejerinna; Hvad tarfvas till råvedens brasande; Ett heligt tal, lätt nog att finna; För odygden något anslående; En som spyr rökmoln och lågor; En liten på sjöarna gående; En lindring i mynlfeberns plågor; För hungriga gamarna vinkande; Ett bandadt som liknar en tunna; Hur går ej den böjde o c h linkande; Hvad bör hvarje fruntimmer kunna; En blå, månggestaltad, hortsväfvande; Ett hus hvari falas offentligt; Hvad utan man bör vara sträfvande; I hvad? o m det skötes ordentligt; En syrlig, men sötma dock hysande; Hvad kejsaren är närm ' sta grannen; Hvad gör lampan, den bristfälligt lysande; Hvad kvinnan är mera än mannen; Snöskorpa i vintersol ' n glimmande; Hvad sjömannen gör ibland bankar; Nu slutar mitt gåtfulla rimmande, Så tomt på poetiska tankar. A. N — b. under som och. tomt i n o m skrika hade och nu på en gång hade sjunkit Långsamt marken d y r k ö p t var ej d e n n a frihet! Deras ej kärlek skälfstermatta. Idun Stockholm. N:r 38 (248) Prenumerationspris Fredagen den 16 september 1892. pr är: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher _ _ kr. 8- — I d u n m. pl. r T e r m i n e r. A l l m. Telef. osima f ed anledning af de nyligen afslutade festspelen i Bayreuth hafva vi ansett lämpligt att för Iduns läsarinnor presentera den kvinna, som lika genialiskt som pietetsfullt leder dessa världsberömda festspel, vid hvilka uteslutande den store hädansofne mästarens skapelser komma till utförande.
I sammanhang med nu framstäldte ämne anhåller jag att tillika få fästa H. R. o. Ad:s upmärksamhet å förhållandet med lönevilkoren för Läraren i Naturalhistorien vid Strengnäs Elementarläroverk, åt hvilken tillika alla ofvannämnde betydliga samlingars vård, tillsyn och ordnande äro anförtrodde. Härvid torde först böra erinras att på 1770-talet inrättades vi Strengnäs Gymnasium en Medicinsk Lection, hvartill derjemte hörde vården af Domkyrkans förutnämnde bibliolhek. Härvid anslogs som lön 30 T:r Spanmål, hvaraf 15 T:r skulle beräknas såsom arfvode för nämnde bibliotheks vårdande. Några år sednare inrättades, genom donation af Biskop Serenius, en Naturalhistorisk Lection med penningelön, hvilken dock befanns otillräcklig för innehafvarens skäliga bergning, hvadan i början af 1790-talet dessa bägge lectioner förenades. Enl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 3o Mars f. ra. 3oi gör afkastnings-behållningen i penningar, samt efter 5 procent förvandlar den till Capital. — Kommandes detta Capital förslagsvis och under förväntan af RiksComittéens sanction, att utgöra det hvarje skattskyldig förmån åsätta värde, hvarefter antalet af de å densamma sig belöpande hevillningsdelar bestämmes. 3:o Riks-Comitté,— som granskar, dömmer och beslutar öfver de föregående arbeten, samt upptager och afdömmer alla Bevillningsmål utan Appell. Ehuru så väl dessa Comitteers sammansättning som formerne för deras verksamhet kunde utur olika synpunkter olika modificeras, har jag dock trott följande vara mest öfverensstämmande med den af mig för deras arbeten framställda rigtning. Socken-Comitte väljes af alla i Socknen boende röstägande personer. Den består af en Ledamot från hvarje tionde mantal inom densamma. Valet förrättas i Sockenstugan eller annat dertill utsedt ställe.
Jag skulle icke envist yrka återremiss, om icke af det skäl, som jag förut anfört, att jag nemligen befarar, det Standernas underlåtenhet att fästa afseende å motionen, sedan den en gång blifvit vackt, framdeles kunde anföras som bevis på deras godkännande af saken och föranleda till Landshöfdinge-accordernas beständiga bibehållande. I sådant fall skulle jag åtminstone önska, att i de län, der inga accorder äga rum, Landshöfdingarnas löner nedsattes till ett mot räntan för accordet svarande belopp, t. ex. med i,5oo ä 2,000 R:dr. Gr. Posse: Hr Cederschjöld har såsom skäl för sin begäran om återremiss anfört sin farhåga, att ett bifall lill XJtsk:s utlåtande skulle af Regeringen anses såsom ett af R. St. lemnadt bifall till Landshöfdinge-accordernas bibehållande; och den värde talaren har till stöd för denna mening åberopat exemplet af en annan fråga från sista Riksdagen. Utan att vidare inlåta mig i den saken, vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att det anförda exemplet angick en fråga, hvari R. St. hafva beslutande-rätt, då här endast ett önskningsmål är i fråga. Frih. Boye, Fredr: I anledning af hvad såväl Gr. Posse som Hr Cederschjöld anfört med syftning derhän, att det från sista Riksdagen blott vore ett exempel, att en i önskningsväg anmäld petition stadnade dervid, att man ansåg R. St. icke böra dermed besvära K. M., och att frågan på sådan grund förföll, utan att ändamålet vanns, får jag erinra, att vid sista Riksdagen motion väcktes om utverkande af tillstånd till en sak, som jag för min del trodde vara hvar mans rättighet. Oeeon.Utsk. sade äfven då, att R. St. ej borde besvära K.