Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ställes åter lagstiftningen så, alt föräldrarnes största bemödande skall blifva alt samla förmögenhet åt döttrarna och sönernes förnämsta omsorg att skaffa sig rika giften; så komma föräldrarna att .sälja sina döttrar och sönerne att sälja sig sjelfva för det rika arfvet. Det är mannen och adelsmannen ovärdigt här och allestädes. För qvinnan sjelf ur detta lagstift - Den. a September e. ra. 85- ningssiilt lika ofördelaktigt. För ingen hustru är någonting dyrbarare, än alt veta sig vara af mannen vald för sin egen skull oell icke för sin förmögenhet. Ifrån det ögonblick vigten liigges företrädesvis på arfvet och i den mån qvinnan är förmögen, kommer hon alltid att sväfva i ovisshet, om det är för penningen eller för hennes personliga egenskaper, som hon af mannen väljes. Samma skada, som skulle tillfogas samhället, anser jag äfven vållas hushållet genom den förvända lagstiftning, hvarigenom man ville göra mannen mera än hittills beroende af qvinnans förmögenhet. Man liar här åberopat, hurusom BondeSt. föregått oss med ett exempel i detta hänseende, hvilket vi borde efterfölja. Af hvad jag redan anfört, har R. o. Ad. nogsamt inhemtat min tanke om detta föredöme. Vi bafve vid denna r iksdag hört nog mycket talas om elaka rådgifvares menliga verkan på Konungens beslut. Månne det icke skulle vara möjligt, att detta beslut af BondeSt. kunde härleda sig från några sådana, och att Ståndets egna medlem mai-i landsorterna torde finna sig illa belåtna med ombudens åtgärd. Man bär satt i fråga alt återremittera detta betänk., för att vänta på beslutet om den nya lagen. Jag är icke af denna mening. Om R. o. Ad. vill återremittera betänk., skall jag visserligen icke göra någon invändning deremot; men min öfvertygelse om riktigheten af den arfsrätt vi åtnjuta, är så fast, alt jag genast vikar afslag & betänk. Jag tror äfven att de fleste af eder, mine herrar! dela min mening; derföre underlåter jag att till styrka derför andraga exempel från den olika arfsrätten i England, der öfverhufvud både uppfostran är bäst och äktenskapen lyckligast.
Beträffande sättet och tiden för utgåendet af de anslag för tillfälliga statsbehof, hvilka vid innevarande riksdag redan blifvit eller ytterligare kunna varda af Rikets Ständer beviljade, äfvensom i fråga om vilkoren för dessa anslags användande, hafva Rikets Ständer beslutat följande allmänna bestämmelser, motsvarande hvad i berörda afseende blifvit vid sistlidne riksdag stadgadt: l:o Alla sådana anslag, hvilka ej blifvit till årligt utgående anvisade å liks-statens serskilda hufvudtitlar, skola af Riksgälds-kontorets medel bestridas, pä de tider och i den ordning, som af Rikets Ständer för hvarje serskildt fall blifvit eller blifva fastställda; skolande, i de fall, der vissa terminer icke finnas bestämda och utbetalningen ej eller, i följd af anslagets beskaffenhet, bör på en gång verkställas, anslagssummorna från Riksgälds-kontoret utgå under åren 1848, 1849 oell 1850, med en tredjedel årligen. 2:o Hvad sorn af ett anslaget belopp under ett år icke från Riksgäldskontoret uttages eller behöfver användas, kan, der ej annorlunda blifvit serskildt föreskrifvet, under ett följande år disponeras och utbekommas; samt lith. tilt R. St. Skrifvelse, N.o 172. 3:0 de besparingar, som å anslagen för hvarje serskildt föremål redan uppkommit eller hädanefter uppkomma, få icke i annat fall, än der sådant är uttryckligen medgifvet, till andra behof disponeras, utan böra oafkortade tili kommande Ständers disposition reserveras. Och få Rikets Ständer sådant hos E. K. M. härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 14 Augusti 1848. Uppläst och godkätidt hos Ridd. och Adeln den g Aug. 1848, Preste-ståndet den 10 Rorgare-ståndet den 12 Bonde-ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse} angående erforderliga förbättringar af hospitals väsendet i riket. (Allm. Besv.- o. Ekon.-utsk.
Maj:t i Nåder anbefallt Dess Uefallningshafvande att derom utfärda en ny Författning , som borde innehålla : 1:0 Förbud emot alla sådana Lekstugors anställande på Krogar och Värdshus, vid det ansvar förre Kungörelsen föreskrifver. Att när på andra ställen Lekstugor anställas och personernes antal, båda könen inberäknade, utgjorde 16 personer, borde någon inom Socknen vald Ordningsman genast tillkallas af den, hos hvilken Samlingen sker, vid vite af Sex Riksdaler Tre tiotvå Skill., för att Sammankomsten till dess slut öfvervara , samt vaka deröfver , att Ordning och Lugn bibehålles , med rättighet att derifrån afvisa den, eller dem, som i en eller annan måtto , oagtadt erhållne förmaningar , deremot skulle något företaga. 3:0. Att noga tillses, det vid sådane Lekstugor någon förbrytelse icke begås emot Kongl. Förordningen den 20 December 1815, i det som angår Bränvins-rninutering och obehörig försäljning. 4:0 Att desse Samlingar skola ovilkorligen vara slutade sist kl. 10 om aftonen, vid plikt £14 justitie?Ombtidsm. Embets Berättelser. för Värden af Tre Riksdaler Sexton Skilling, samt för hvarje gäst , sohr. öfverblifver denna timma, En Riksdaler Sexton Skilling-, och sinteligen 5:0. Att Tjenstehjon förbjudas sig i sadalie Samlingar infinna, utan at dertill hafva sina Husbönders tillåtelse, vid ansvar, sorn TjenstehjonsOrdningens 3 Art. 1 3 §. utstakar. Efter sädane af Kongl.
Elina att hon kunde skilja hvetet från agnarne, guldet från slagget både hos Mariana och Arabella, ty hon följde bådas råd: gjorde allt hvad Arabella bedt henne göra, och tackade under tiden, innerligen och med största andakt, Gud som slutligen öppnat hennes ögon, och hon bad honom förfara med henne efter sitt behag, säker att det då alltid, till och med under detta jordlifvet, blef till hennes gagn och fromma, äfven om det i början kändes tungt och hårdt 2. Hon var så nöjd, så lätt till sinnes, så glad, så lycklig. Hon längtade bara att Albert en gång skulle komma hem; men timmarne ville aldrig gå, och förr än klockan sex eller sju kunde hon ej vänta honom. Hon tog en bok, och lade den ifrån sig; hon tog söm och arbete, men det var ledsamt; hon tittade emellanåt in till Milla, men hon befann sig så väl hos den kloka och belåtna Carolina, att Elina med glädje såg sig alldeles öfverflödig derstädes. Slutligen öppnade hon sitt Piano, blåste utaf och damtorkade det obeskrifligt väl, samt började sedan att spela och sjunga. Båda delarne gick väl litet trögt och ovandt i början, men roade Elina allt mer och mer, och slutligen kom hon i en sådan ifver dermed att – hon icke hörde huru hennes efterlängtade Albert kom in, gick fram till piano’t och en lång stund med förtjusning hörde henne, innan han slöt henne till sitt, af den renaste glädje, klappande hjerta. Knappast behöfver man tillägga att Albert och Elina från denna dag sågo all sin fordna lycka och trefnad återkomma, och att de hädanefter voro så lyckliga som man kan vara det på denna jord, der aldrig än någon fullkomlig sällhet uppspirade och blomstrade, der himmelen väl stundom är klar och stjernströdd, hviskande om ett bättre lif – men dessemellan molnbetäckt, dunkel och töcknig, tjutande om bitterheten af detta. Så går det. ETT ERFARENHETSRÖN. Olofs fader var död. Tårar föllo ur ögat; tårar föllo utför kinden.
Brefvet den 17 Aug. 1804 blifvit stadgadt, bland annat, att, när storskifte blifvit verkstäldt, icke någon får försälja en obesutenhet till annan, än den, som eger jord i samma nummer, och att, i händelse annorlunda sker, delegarne i Hummern ega samma obesutenhet lösa; att såsom följd häraf bör iakttagas, att två eller flere uti en, ehuru obesuten, egares hand en gång sammankomne obesutne hemmansdelar icke få åtskiljas; att lagfart och fasta å sådane mindre jorddelar, som icke innefatta besutenhet, icke eller vidare få ega rum samt alt, om flere genom 4 Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Utskollens Betänkande, M 30. arf, köp, giftermål eller annan laglig åtkomst tillfälligtvis sammanlagde obesutné delar icke sammansmält till en besutenhet inom en tid af högst tjugu år, räknad från den dag, storskiftet blifvit af landtmätare fulländadt, innehafvare af dylike obesutenheter, som vid storskiftet blifvit föreslagne att blifva en besutenhet, då böra lotta om besittningen af det hela, sedan likväl mätismän förut pröfvat hvad lösen den afträdande skall erhålla; dock att de, som under tiden, genom odlingar och jordförbättringar, af en obesutenbet beredt en full besutenhet, ega njuta denna till godo, äfvensom den besutne, hvilken när söm helst kan visa sig sålunda hafva af den besutenhet tillskapat två eller flere, jemväl eger rättighet att dela den dubbla i två eller flere besutenheter. Uti dessa stadganden hafva ändringar blifvit föreslagne uti inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckte motioner af Riksdagsfullmäktige Lars Gezelius och Lars Olsson från Stora Kopparbergs Län, med hvilken sistnämnde Matts Mattsson från berörde Län instämt.
I anledn. af den första delen af Hr Frih. o. Landtnäs framställning, anser jag mig såsom ledamot af Ekon.Utsk. skyldig att bär upplysa, det hos Utsk. äro under behandling väl 20 motioner, som handla om rotcringsfrihet. Då den andra delen af förevar, motion innefattar en sådan fråga, torde denna del böra remitteras till Ekon.Utsk.; jag anhåller således om remiss både till Statsoch Ekon.Utskotten. Motionen remitterades till Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon. Utskotten. Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr von Rosens, Georg, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, rör:de brännvinspannors försegling. Föredrogs ånyo Hr Möllerhjelms, Axel, den 7 dennes f. ni. på bordet lagda motion, om rättighet för Stockholms stads innevånare att åtaga sig högre kurhus-afgift, än 5 sk. på person. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Under förra riksdagen yrkade jag, äfvensom en och annan Landshöfding, på rättighet för länen att, i detta afseende, beskatta sig sjelfva. De afgifter, som af länen bestämmas, borde, äfven om de 5 sk. på personen skulle öfverskridas, af R. St. medgifvas uti den nya förorda, om kurhusafgiflerna. Jag anser mig Pen 1a Mars. nu böra förnya samina anhållan, med begäran att den inåt-* te blifva Bevilln.Utsk. underställd. Hr Rosenblad, Bernhard: Ehuru jag anser, att denna motion star i mycket sammanhang med Frih.
30 dito hvaremot i afseende å återstoden 49^ dito som, jemlikt 1835 års hufvudbok, bordt tillkomma pastorerne i Dorothea, Fredrika, Wilhelmina och Stensele församlingar, full visshet, om spanmålen utgår in natura eller ej, icke kunnat vinnas. Summa 174 tunnor Vidare har Kongl. Maj:t, i afseende å de till Lappmarks Ecklesiastik-verks anslag ingående kollektmedel, hvilka, efter afdrag af uppbördsprovisioner, i medeltal lemnat en behållen inkomst af 1,393 Rdr 29 sk. 3 rst., i nåder förklarat, det Kongl. Maj:t funne det vara mindre lämpligt att, sedan en serskild fond för Lappmarks Ecklesiastik-verk numera icke finnes, utan dess inkomster ingå till Stats-verket, bibehålla en dylik inkomsttitel, som derjemte, utom bestyret med kollekt i hvarje af rikets kyrkor, erfordrade serskild redovisning och leverering af alla dessa insamlingar, hvaraf besvär och skriftvexling förorsakades; med afseende hvarå och då inkomsten vore alltför ringa att motsvara dessa olägenheter, Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, att upptagandet af ifrågavarande kollektmedel mätte upphöra och deremot det å Riks-statens 8:de hufvudtitel uppförda förslags - 44 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 5/, Litt. A. anslag för Lappmarks Ecklesiastik-verk med elt deremot ungefärligen Svarande belopp af På de af Kongl. Majit nådigst anförde skäl tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Majit sålunda, i afseende å Kohektmedlen, föreslagit. i3o. Allmaänna Hospitalsoell Barnhus-medlen, i 4:o. Panvihs Mospilals-medel. 15:o. Stochholms Allmänna Barnhus-medcl. 16:o. Upsala Akademie» medel. 17:o. ffiimds Akademies medel•18:o.
Stadgandet i denna §, att Borgenär, sora sin fordran ej å den utsatta dagen hos Rätten bevakat, eller den ej förut anmält, förlorat sin rätt, utan så är, att han af sökanden känd, men ej i dess förteckning uppgifven, eller om stämningen serskildt underrättad varit, har Herr Montan funnit otydlig. Ordet ”eller” i denna mening syntes böra vara "och," emedan Domstolen ej kart kalla och om stämningen underrätta den borgenär, som sökanden ej uppgifvit. Ordet ”och” i stället för *'eller" borde äfven för - 6j LagTJtskottets Betänkande N:o Cj. ena ilen sista meningen med ilen föregående; ty eljest skulle af denna § kunna dragas den slutsatts, att hvar och en, sorn om stämningen ej blifvit underrättad, eger sin talan öppen, ehvad han vore uppgifven eller för Sökanden okänd, hvilket likväl ej kunde vara lagstiftarens mening, enär årsstämning då vore en åtgärd utan ändamål. Utskottet, som tagit denna anmärkning i öfvervägande, har ej kunnat finna i hvad måtto ifrågavarande Lagrum är otydligt. Det föreslagna utbytet af och mot eller, skulle, efter Utskottets omdöme, motverka årsstämningens ändamål, i stället att det befordra. Den af sökanden kände borgenären skulle, om Hr Montans förslag gillades, hafva sin talan mot sökanden öppen, om icke borgenären blefve både uppgifven i sökandens förteckning och tillika serskildt underrättad om stämningen ; då det deremot nu är för sökandens säkerhet tillräckligt, om ettdera af dessa alternativ uppfylles. Visserligen kan Domstolen ej kalla en borgenär, som sökanden ej uppgifvit j men omöjligt är det icke, att en känd, fastän å sökandens till Domstolen ingifna förteckning ej upptagen borgenär kan blifva, genom sökandens försorg, om årsstämningen serskildt underrättad, i hvilket fall sökanden fullgjort lagens fordran. Omöjligt är det icke eller, alt Domstolen underlåter, att LagUtsköttets Betänkande N:o 6a.' 63 kalla en uppgifven borgenär; och en sådan underlåtenhet bör ej verka på sökandens rätt, hvilket dock skulle blifva följden af den yrkade ordförändririgen.
För stadsjord, hvartill enskild person har full eganderiitt eller ständig besittningsrätt, må bränvinsbränning af egaren eller inuehafvaren utöfvas med panna af minst 7'/4 qvadratfots upphettningsyta, såvida jordens taxeringsvärde, utan någon beräkning af derå uppförda byggnader, för en eller flera sammanslagna sådana jordlotter, uppgår till minst 6,000 r:dr b:ko; och må upphettningsytan för högre jordvärde, på lika sätt beräknadt, ökas enligt § 10 till högst 12 y2 qvadratfot. § 14. Bränvinsbränning i denna klass är tillåten blott med sådan apparat, som i § 4 är föreskrifven. 22 Bil. N:o 5 till Bev. Utsk. Skrifvelse, jV:o 6. § 19. Afgiften för bränvinsbränning i denna klass beräknas och erlägges efter hvarje qvadratfot upphettningsyta, för en termin eller 2 månader, med 14 r:dr 26 sk. 8 r:st., och för 6 månader med 43 r:dr 32 sk. b:ko. § 22. Mom. 2. («Med upphettningsyta etc.») utgår. §. 29. —- — «och af den form, som för pannor i l:sta klassen är före skrifven. » utgår. § 32. »men ej serskilda uppvärmningseller ångapparater.» utgår. § 34. I afgift erlägges årligen för de i § 31 omförmälda distillerings pannor samma efter upphettningsytan beräknade skattebelopp, som enligt § 19 för bränvinsbränning i 2:dra klassen under 6 månader är föreskrifven; börande etc. § 33.
Banko för den, genom en hos Expeditions-Utskottet anställd vaktbetjent, verkställda utdelning af Bihanget till 1847 och 1848 års Riksdags-protokoller tillhörande handfingar, som först efter samma Riksdags slut från trycket utkommit, dels medgifvit, att ett belopp af 50 R:dr sagde mynt finge, enligt Tryckfribets-kommittéris disposition, utbetalas för utdelningen af enahanda, genom bemälde Kommittés försorg, efter slutet af 1850 och 1851 års Riksdag tryckta handlingar, har, enligt hvad Fullmäktige i Riksgälds-kontoret anmält, samme hos Expeditions-Utskottet vid sednaste Riksdag jemväl anställde vaktbetjent, som, efter verkställandet af omförmälda handlingars utdelning efter förutgångna Riksmöten, åtnjutit derför beviljade arfvoden, anhållit om enahanda vedergällning, eller 50 R:dr Banko, för det han, i den mån tryckningen af Bihangshandlingarna efter sistförflutna Riksdag fortgått, verkställt utdelningen af desamma; men son» de af Rikets Ständer i afseende på bestridande af kostnaderna för nyssnämnde Riksdag meddelade föreskrifter icke innefattade något stadgande, angående ersättningen för ofvannämnde handlingars utdelande, hade Fullmäktige ej funnit sig kunna bevilja det sökta arfvode!.; men då sökanden, Vaktmästaren hos Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena, 11. Wallin, vederbörligen fullgjort den honom uppdragna utdelningen af ifrågavarande tryckta Riksdags-handlingar och derigenom onekligen förvärfvat sig anspråk på vedergällning för det biträde, hvarmed han härvid under mer än ett halft år tillhandagått, hafva Fullmäktige hos Stats-Ulskoltet anmält och förordat denna ansökning; hvarjemte, och då efter innevarande och kommande Riksdagar förestode enahanda utdelning af Bihanget till Riks-ståndens Protokoller tillhörande handlingar, hvilka först efter Riksdagens slut kunna från trycket utgifvas.
Att se någon rimlig rättsgrund för denna olikhet faller sig svårt, att icke säga omöjligt; ty om ock någon liten olikhet, hvad göromålen angår, inom olika län möjligen skulle förefinnas, — sä äro dock berörda tjenster allestädes lika magtp åligg ande och ansvarsfulla; och hvad man med visshet känner, är att dessa tjenster inom de fyra uppräknade länen sä sysselsätta sin man, att han icke har någon tid öfrig att egna sig åt, förvärfvandet af biförtjenster. Skulle således återstå, att i denna fråga fästa uppmärksamheten på nödvändiga större och mindre lefnadskostnader. Men äfven här röjer sig icke någon olikhet, som innebär giltigt skäl till den olikhet i aflöning, hvarom nu är fråga; ty hvad åtminstone städerna Östersund, Umeå och Luleå angår, så har sig undertecknad väl bekant., att lefnadskostnaderna der under de sednare åren så stigit, att de näppeligen äro mindre, än i någon annan stad i vårt land. Rättvisa och billighet synas således fordra, att landskamererares och landträntmästares, i de meranämnda fyra länen, löner höjas till jemnlikhet med samma tjenstemäns löner i de öfriga länen. Och som nu ett särdeles lägligt 112 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 50. tillfälle dertill synes erbjuda sig, dä reglering af landsstats-tjenstemäiinens löner skal] till behandling förekomma, så har undertecknad ansett rätta tiden vara inne till framställandet af ofvanberörda erinran. Stockholm den 14 November 1865. E. A. Rosenius. Af Kongl. Hofpredikanten Rosenius: Om'ion för en tredje lärare vid läroverket i Skellefteå.
M;s derom gjorda Nådiga framställning, beslöto Rikets Ständer vid sista Riksdag, att för Statens räkning ett lån af högst 2 millioner i Svenskt Specie efter gamla myntfoten skulle af Riksgälds-Contoret upptagas, för att, emot inteckning i jordegendom å landet och i släderne, åter utlånas. Men som delta beslut sedermera icke kommit till verkställighet och med säkerhet kan antagas, att ett utländskt lån blefve så kostsamt, alt de, till hvilkas förmon upplåningen skedda, svårligen skulle finna deras läkning vid att anlita de härigenom beredda tillgångar, derest Riksgälds-Contoret skulle hållas skadeslöst för förlust på låne-operationen; samt Statens skuldsättning utrikes, till förmon - Expeditions-Utskottets Forslas, till tind. Skrifvelse N.-o p8. mön för enskilde i allmänhet icke synes vara nyttig utan skadlig, och endast böra ifrågakomma, då ett större ondt derigenom kan undvikas, hafva Rikets Ständer, då Rikets allmänna förhållanden under närvarande tidpunkt dessutom icke påkalla någon dylik åtgärd, funnit, att det ▼id sista Riksdag fattade beslut om ifrågavarande iåns upptagande bör till all kraft och verkan upphöra. Hvilket Rikets Ständer härigenom få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Augusti 1834- N:o 98.’ Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Aug. 1834. Presle-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående reglerings uppgörande om Kronobrejbäringen. (Statsoch Oecon.-Utsk. JN':o 14.)
Den skulle blifva ett slags återvändsgränd för promenerande. Och Stockholmsboerna sakna utomdess icke 5S Den 13 Juli. fält för sina vandringar i och utom staden. Hvad för öfrigt promenader angår, så har Hr von Troil sökt gifva skäl för Utsk:s förslag genom den anekdot han oss förtäljt, att Utsk:s ledamöter gjort en promenad för att taga i betraktande den ifrågavar. platsen, hvarvid ötslcs ledamöter (utom reservanterna) funnit tomten böra användas på sätt Utsk. föreslagit. Med all aktning för en dylik oculär-inspection, vägar jag dock tro att den temligen färska erfarenhet, H. St. gjort af de kända, mindre lyckliga resultaten af åtgärder, vidtagne till följd af de iakttagelser StatsUlsk:s Hrr ledamöter vid en föregtde riksdag under en dylik på annan ort företagen spatserfart behagade anställa, skulle göra R. St. varskodda för att tillägga det nuvar. StalsUtsk:s ledamöters i nu omhandlade ärende verkställda promenad enahanda kraft och verkan. Hvad slutligen angår den af Gr. Lagerbjelke alternativt begärda återremiss, nödgas jag vördsamt anhålla att 15. o. Ad. ingalunda måtte densamma bevilja. Då, såsom man borde få tro, riksdagen numera nalkas till sitt slut, så är det väl icke utan fullt giltiga anledningar, som dylika till tidsutdrägt förande åtgärder böra vidtagas. Då äfven, såsom jag förut tagit mig friheten upplysa, att bifall till de bägge förra punkterna och ett afslag på alla de sednare torde ställa saken på en god och redig fot, samt dä den af Gr. Lagerbjelke yrkade återremiss endast synes hafva för ändamål att man må framdeles kunna ingå på den tredje punktens innehåll, med hvilken den 5:te och 6:te sammanhänger, så lärer en återremiss vara fullkomligt stridande mot deras åsigt, hvilka, lika med mig, anse ett bifall till bemälde punkter mindre lämpligt.
Att med de gifna föreskrifterna hemlexorna kunna ordnas på ett sätt, alt dessa icke blifva för lärjungen öfveranslrängande, har erfarenheten visat. Så t. ex. finner man af den sist utgifna årsberättelsen från ett af läroverken i riket, att för de lägre klasserna, till och med den 4:de; hemarbetet bestämmes på det sätt, att lärarne vid lermirens början, sedan lektions-schemat blifvit uppgjordt, med ledning af detsamma öfverenskomma, i hvilket eiler hvilka läroämnen lör de särskilda veckodagarne få gifvas hemlexor, efter den regel, alt desamma för. lärjungar af medelmåttig förmåga må upptaga inalles en halitimma om dagen för lista klassens lärjungar, en timma 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o 118. för 2:dra klassens, en och en half timma för 5:dje samt en och en half till två timmar för 4:de klassen; att deremot för de högre klasserna man bestämmer, huru många timmars hemläsning i hvart och ett särskildt ämne får påräknas för hvarje vecka, samt att, till fö'jd af denna bestämning, det hemarbete, som varit lärlingarne i 5:le, 6:te och 7:de klasserna åjagdt, kan anses öfverhufvud laget motsvara 2 å 2a timmar om dagen, deruti likväl icke inberäknadt arbetet med hemscripta. Frågan i hvad mån hemlexor höra undvikas, står åter i närmaste samband med det vigtiga spörsmålet, huru i allmänhet öfveransträngning med skolans lärjungar skall kunna förekommas. Motionärernes särskilda anföranden och än mera de diskussioner inom Stånden, af hvilka Utskottet erhållit kännedom, utmärka alt delta ämne tilldragit sig en liflig uppmärksamhet, och man ledes deraf till det antagande, att verkliga anledningar till klagomål förefinnas. Att hemlexorna icke böra ensamt bära skulden torde vara uppenbart, likasom att de i och för sig sjelfva ej böra anses såsom något ondt.