Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han försvarade tvärtom inom och utom parlamentet dennas rättigheter och tvekade icke att inför hela underhuset yttra: k ‘ Hvad pressen beträffar, så är jag sjelf en gentleman af pressen, och har ingen annan vapensköld. “ Eftersom pressens hufvudriktning är liberal, och emedan allmänna opinionen i England hufvudsakligen påverkas af pressen, så skulle ända till för några år sedan, då några af pressens organer ändrade signaler genom Dis-raelis åtgörande, en tory-regering varit praktiskt omöjlig. Såsom det nu förhåller sig äro, med två eller tre undantag, de bästa tidningarna liberala och oberoende. Och här har nyligen inträffat en förändring. Man sade förTiågra få år sedan att tidningarna icke ledde allmänna opinionen, utan att de helt enkelt voro dess uttryck, och denna observation var då riktig. Men den är det icke längre. Den nuvarande pressen är en oberoende makt. Dén är oberoende af regeringen i afseende på underrättelser och oberoende af parlamentet i sin kritik, den är oberoende af alla utom af allmänhetens opinion, och denna sträfvar den att bilda och leda. JCnappast någon fråga väckes i parlamentet, hvilken icke tidningarna förut sysselsatt sig med, och innan öfver-eller underhus hunnit besvara den, har frågan af pressen blifvit behandlad med all erforderlig vishet och skärpa. Men detta är icke allt; ty pressen, som delar parlamentets auktoritet under det detta sitter, utöfvar dessutom alla sina egna och parlamentets privilegier då detta slutat sina ses-sioner. Det finnes knappast någon enda politisk eller social fråga af allra minsta vigt, som icke för närvarande uttröskas i pressen innan den hinner till parlamentet; och då förhållandet är sådant är allt hvad parlamentet kan göra det att gifva laga uttryck åt åsigter, hvilka i den form de slutligen taga — nämligen i tal * — näppeligen skilja sig från den form hvari de ursprungligen framträdde i pressen, såsom ledande artiklar och bref. Ibland dagliga tidningar bibehåller “ The Times “ fortfarande sin plats, * ehuru dess rivaler i afseende på goda artiklar och tidiga underrättelser hinna den bra nära och emellanåt taga försteget.
Slutligen borde ock tagas i betraktande, att den rörelse å norra linien, som uppkommer allenast mellan de två punkter, der de båda alternativen skilja sig från hvarandra, är den, hvilken hufvudsakligen skulle genom södra liniens anläggning komma att förloras, enär det väl svårligen lärer kunna antagas, att då redan nu mellan Filipstads bergslag och Christinehamn förefinnes en, om än ofullständig, dock jemförelsevis med förhållandet i andra bergslagsorter betydligen underlättad kommunikation dels på vatten och dels på jernväg, utsigten till ömsesidig utvexling af produkter mellan vestra Wermland och bergslagen, derest skogstillgångarne å förra stället eljest till en sådan utvexling gifva grundad anledning, skulle i allo försvinna, om den södra linien öfver Carlstad komme till stånd, enär, med en vid längre afstånd proportionsvis lägre jernvägstaxa, tre å fyra mils tillökning i väglängd icke bör kunna i så väsendtlig mån inverka på rörelsen, att densamma, om den eljest hvilar på naturlig grund, deraf kan omintetgöras; och då nu icke med någon grad af säkerhet kan antagas, att trafikinkomsterna å den dyrare linien öfver Nilsby skola så mycket öfverstiga inkomsterna å den södra linien öfver Carlstad, att Statens uppoffringar för åstadkommande af den förra i förening med erforderliga bibanor kuuna dermed betäekas, har Kongl. Maj:t funnit sådana förhållanden här icke förekomma, att ifrågavarande stambana bör förläggas i annan rigtning än den kortaste och billigaste, desto mindre som den förra linien äfven för provinsen måste vara af stor vigt, då betydande delar af densamma derigenom sättas i direkt förbindelse med länets residensstad, hvarest jemväl äro förlagda dess förnämsta undervisningsverk, sjukvårdsinrättningar och penningeanstalter samt hvarest redan nu varuomsättningen framkallat en liflig handel och sjöfart. På grund af alla dessa skäl fann Kongl. Haj:t Sig böra föreslå, att Rikets Ständer, tili utförande af nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika, beräknad att för hela sin utsträckning kosta 11,770,000
Februari på bordet lagde Memorial N:o 39, i anledning af Riks-Ståndens i vissa delar fattade beslut öfver Utskottets, uti Memorialet N:o 34, afgifne förslag till sammanjemkning af de skil jagtiga besluten, rörande grunderna för den blifvande allmänna bevillningen, samt föreskrifterne för tillämpningen deraf. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets, den 17 sistl. Februari på bordet lagde Utlåtande N:o 432, i anledning af erhållen återremiss å StalsUtskottets Utlåtande N:o 382, blef äfven för Ridderskapet och Adeln föredragen Vällofl. Borgare-Ståndets, genom Protocolls-utdrag af den 27 sist!. Februari, meddelade inbjudning till instämmande i Ståndets den 20 i samma månad fattade beslut, att Fabriks-idkarne Schubert och Rundstedt samt aflidne Rådmannen Gahms sterbhusdelegare befrias från skyldigheten att ersätta en vid Arbetsoch Corrections-iniättningen i Norrköping yppad, i omförmäldta Utlåtanden nämnd, cassabrist och att återbekomma, hvad till godtgörande deraf redan blifvit af dera inbelaldt; och fann Ridderskapet och Adeln för godt tt antaga den gjorda inbjudningen, i följd hvaraf Stats-Utskottets Utlåtande N:o 432 skulle 'läggas Lill handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets dels den 6, dels den 17 sistlidne Februari på bordet lagda Utlåtanden: N:o 425, i anledning af väckt fråga om löne-ersältning för en Häradshöfding i Wermland. N:o 426, i anledning af Herr Hallings motion om låne-anslag till Malmö hamnbyggnad. l42 Prot. Utdr. d i Mars 1841* N:o 430, i anledniug af erhållen återremiss å Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 208.
Behofvet att genom befästningskonstens biträde försvara Stockholm, framskymtar nu uti den Kongl. Propostn, och Frih. Sprengtporten har derom väckt motion. 92 Den 24 Januari. I rlet afseende! åter, är jag, både hvad nyttan och nödvändigheten af ett sådant företag angår, såvidt befästandet skulle afse sjelfva Stockholms omgifning, af helt och hållet motsatt åsigt. Ifrån filosofisk synpunkt, och sjelfva kriget, så abstrakt det låter, har äfven sin filosofi: utgör det en snart sagdt omild tanke, att blottställa en stor befolkning för de gräsliga olyckorna af en belägring och af ett bombårdement. Man invänder säkerligen, att meningen blott är att mota en öfverrumpling; men om detta ej kan ske genom de lästa platser, som till stödjepunkter för den fnrevar:de Arméens manövrer å öpna fältet äro beräknade, så sker det troligen ännu mindre genom några osammanhängande verk inom Hufvudstadens ulring. Att göra en sådan plats som Stockholm ointaglig är omöjligt. Att vid Stockholm och vid dess läge, invid sjelfva gränsen, i förväg fästa en sådan vigt, att landet genom dess besättande af fienden skulle inlagas af nedslagenhet och af föreställningen att Sverige derigenom vore förloradt, skulle vara högst obetänkt; då Stadens intagande ingalunda genom dess befästande kan förekommas. Vida mera välberäknadt vöre det tvifvelsutan, alt i sjelfva försvarsplanen antaga Stockholm såsom en punkt, från hvilken väl fienden borde såvidt möjligt afhållas, men hvars tillfälliga intagande ingalunda får anses vara af den vigt, att derför alla Nationers försvarskrafter skola uttömmas och hela landet blottas ifrån åsigten af Hufvudstadens försvar, såsom det vigtigaste af allt. Läget af Sveriges Hufvudstad är, efter dess förändrade gränseförhållanden, en ohjelplig olycka; och denna olycka förvärras ju mera vigt man numera fäster vid denna punkt.
Arméens Pensions-kassa med . 18,703 r:dr 14 sk. 7 r. Af Amiralitets-krigsmans-kassan med 1,731 r:dr 40 sk. 8 r. eller tillhopa 24,780 r:dr 1 sk. 2 r. årligen, så skulle vid det ersättnings-anslag, som derföre borde åt förberörde trenne kassor anvisas, så r ida innehållning af dylik besparing komme att upphöra, utgöra en uppoffring å Statens sida för att tillvägabringa en länge nödig ansedd förändring uti de föreskrifter, som i nämnde hänseende nu äro gällande; men då gilltigheten af de skäl, som uti Kongl. Maj:ts förra Proposition framställdes till stöd för vidtagandet af .en sådan förändring, redan blifvit af Rikets Ständer godkänd, och förslagets antagande vid nästförflutna Riksdag endast hindrades af då bristande tillgångar, har Kongl. iBilt. till R. St. Prot. 1S50 $ iS5I. i Sami. i Afd. 2 Haft. 4 Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:o S. Maj;t trott sig kunna förvänta, att om de erforderliga ersättningsanslagen för ej mindre sistnämnda än först omförmälda besparingar kunna anvisas utan förökning i skattebidragen, Rikets Ständer icke skola draga i betänkande att vidtaga erforderliga åtgärder för att undanrödja den för embetsoch tjenstemännen särdeles tryckande tunga, som ifrågavarande iunehållningar hittills medfört.
— Allm. 1DUN 384 » Hjärtans gjlrna » — sade flickan — » det är snart g j o r d t! Ser du, min rara farmor, detta är min fästman, och nu skall du sä- ga, om han ej ser präktig ut! » Majorskan räckte, med glädjetårar i ögonen, sina båda händer emot d e m: » Gud välsigne er! » — sade hon varmt. » Kan du tänka dig, » — fortsatte Helga — » att kan kunnat fästa sig vid en så obetydlig liten flicka, som j a g är, och att han häller af mig — • riktigt. » Det kunde farmodern godt förstå, ty hvem skulle ej kunna hålla af hennes vackra, intelligenta sondotter. Men det fanns så mycket annat att fråga o m och taga reda på — först och främst hvad fästmannen hette, och hvem han var, ty det hade Helga i sin ifver och lycka glömt att tala o m. » Nej, så löjligt — hade hon verkligen glömt det! » Jo, han hade ett vackert adligt namn och dessutom ett gods, där han var enväldshärskare. Och när han nu åter kallade majorskan » farmor » och därvid såg så innerligt pojkaktig ut, tyckte gumman, att hon känt honom, från det han låg i linda, och måste moderligt klappa honom på axeln med sin gamla skrynkliga hand. När majorskans spritigflicka kom upp med den vanliga mjölkransonen, blef hon sänd att i stället köpa grädde och bröd och Helga värmde tevatten på spritlampan. Det var så nytt och roligt alltsammans och aftonen gick som en dans. Majorskan hade nu också fått veta, att de unga skulle gifta sig redan om ett par månader, samt att bröllopet skulle firas i den familj, där Helga vistats ett par år som guvernant. 1898 » Men, farmor lilla, kan du nu också herbergera mig några dagar, så vore det bra? Jag har att göra åtskilliga uppköp för vår bosättning. Nils har tagit in på ett hotell ej långt härifrån och vi skola tillsammans företaga härnadståg genom Stockholms alla butiker. Nej, blifinte så förskräckt, farmor, » — tillade hon skrattande, då hon såg, att majorskan såg betänksam ut — » vi skola vara mycket förståndiga och inte alls extravagera.
Det är sålunda en icke medgifven grundlagstolkning man tillåter sig, då man stödjer sig vid sådana satser sorn dessa, »så måste lagstiftaren hafva tänkt sig detta eller så borde det vara.» Stadgandet i 60:de § B. F., »att Konungen icke får förhöja någon afgift, med det undantag som deri omnämnes, behöfver ingen eftersats, ty deri uttryckes ett fullständigt begrepp i och för sig sjelf; aldraminst. är nian berättigad göra ett tillägg i tankarne, som står i uppenbar motsägelse till ordalagen i den efterföljande 61 :sta §. Då det är riksdagens rätt, icke blott att bevilja skatterna, utan äfven att fördela dem under de särskilda titlar, som förekomma i 60:de § R. F., måste man väl antaga, att detta är afsedt böra ske efter rättvisa och billiga grunder och med stöd af den kännedom om de skattskyldiges inbördes ställning och förmåga att uppbära dessa bördor, hvilken måste förutsättas hos en församling, som är vald af folket sjelf, inom alla yrken och alla delar af landet. Meri hvad återstår väl af denna rätt, om sjelfva den grund, hvaruppå fördelningen hvilat, förändras eller upphäfves genom obegränsade skatte-eftergifter, till fördel för det ena eller det andra intresset? Uppå dessa skäl, som jag i denna maktpåliggande fråga framställt, icke för att i ringaste mån fästa mig vid det förflutna, utan för att lemna ett bidrag till dess utredning, med afseende å dess stora vigt för framtiden, måste jag på det bestämdaste bestrida de meningar, jag hört här uttalas, och hvilka gå ut på att endast tillerkänna riksdagen en konsultativ röst i beskattningsfrågor. Till stöd för den allmänna sats, uran i princip framhållit, att alla lagar som utgå från en nationalförsamling böra underställas regeringsmaktens sanktion, har man åberopat Montesquieu. De konstitutionella begreppen hafva likväl sedan hans tid blifvit betydligt förändrade; och ehuruväl jag icke bestrider satsens riktighet i allmänhet, må det likväl tillåtas mig ifrågasätta, om af honom beskattningsfrågor derunder äfven inbegripits.
Jag frågar, om del är troligt, att alla dessa skola på en gång åsidosätta sin pligt; och jag tillägger, att till öfverflöd alla Lagförklaringar tryckas, och införas i FörfattningsSamlingen och ÅrsTrycket, så alt hvarenda SlåndsLedamot har sig öppet, om han så behagar, att i denna del controllera Revisions-Secreteraren, Juslitiae-Ombudsmannen oell Lagutskottet. Men, torde man svara mig, denna uraktlåtenhet, ehuru otrolig, ligger dock inom de moraliska möjligheternes gräns. Nå väl, — undersökom då de följder, som, i detta otroliga fall, skulle uppstå. No ve ra ber f. ra. 23 Resultatet Liefve, alt Lagförklaringen i tysthet öfverginge till egenskap af Lag; men Rikets Ständer Lafva alltid för sig fullkomligen öppet, att, på sätt 87 §. innehåller, deruti vinna ändring, om de så pröfva nödigt och nyttigt. liela skillnaden ligger deruti, att de efter den nästpåföljande Riksdagen icke vidare skulle äga rätt, alt ensamme, och utan Konungens medverkan, ogilla förklaringen. Man synes nu vilia åt dem förbehålla en rättighet, att i en aflägsen framtid få egenmäktigt upprifva liäfdvundna Lagförklaringar; och dermed kan jag omöjligen förena mig. Här lånar jag Utskottets ord. ”Svårligen,” säger Utskottet, ”skulle med förutsatt bevarande af Grundlagens syftning och allmänna Lagens helgd, ”Lagstiftande Magtens ena hälft lemnäs öp”pet, att när som helst,i en aflägsen framtid, upphäfva genom förklaring gifna La”gar, hvilka måhända redan vunnit förtroende och häfd.” I princip anser jag dessutom, att en gifven prescriplionstid är nödvändig för utöfningen af hvarje så beskaffad granskningsrält, som den nu ifrågavarande.
Stånders Allmänna Besvärsoch, Oe c ottomie-Ut skotts Betänkande, i anledning af väckt fråga om Frälse - Hemmans -skyldighet att utgöra Fångskjuts lika med lirono skatte-Hettman. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Utskottet remitterat Me - 1110- Deri 2 2 Juli. morial har Riksdags-Fullmägtigen Gustaf Larsson från Stockholms Län anfört, hurusom för Skatte-Hemmans Innehafvare i allmänhet, men i synnerhet för dem, som äro boende närmast iratill Hufvudstaden, eller i granskapet af sådana Städer, der Herrar Landshöfdingarne residera och Länsfängelset äro inrättade, sky ldigheten att ensamme skjutsa och fortskaffa tjufvar och andra häcktade förbrytare skall vara tryckande och mycket ojemt fördelad , hvarföre ock , enär uti Stockholms Län samt de intill Hufvudstaden närmast angränsande Härader de flesta egendomar och Kongsgårds-Hemman äro af Säterieller Frälse-natur, så att Fangskjutsnings-besvärét blifver för de få derstädes återstående Skattehemman mångdubbelt större än uti andra Landsorter, der Skattehemmanens antal vida skall öfverstiga Säteriernas och Frälsehemmanens ,j Gustaf Larsson yrkat, att Höglofl. Ridd. och Adeln åtmindstone för sina Frälse-hemman samt alla öfriga Frälsehemmans ägare af Stånds-personer och Allmoge måtte i synnerhet i Stockholms Län deltaga i Fångskjuts lika med Skatte-Allmogen, heldst de Brottslingar, hvilka sådan skjuts åtnjuta, hafva föröfvat stölden eller andra brott lika så ofta, om icke oftare, å Säterioch Frälsegrund, som å Krono skatte Hemmans-ägor, i hvilket förra fall ytde! af böterna, der de äga rum, tillfaller Frälsejord-ägaren; och har vice Talmannen Hyckert härvid erinrat, att om Fångskjutsens utgörande skall uti olika orter af Riket vara olika stadganden.
Utskottet har för sin del ansett, att enahanda liqvidations-förmån , som i förberörde måtto blifvit den Köpare förunnad, hvilken före Auctionen uti fastigheten eger intecknad fordran, desto heldre bör få tillgodonjuta? af förre fastighetsegaren, enär han fastigheten å BancoAuetion inropat, som det håde synes strida emot billighet och vara utan ändamål, att ' belasta honom med anskalfande och nedsättning af Auetions-skillingen, till större Lagutskottet: Betänkandets. 895 del än emot Bankens fordran och öfrige i Egendomen befintliga gravationer vore svarande, då han i alla fall, efter det liqviden af Konungens Befallningshafvande blifvit pröfvad, är berättigad återlyfta öfverskoltet af Auctions-skillingen ; och då något äfventyr för Banken, i afseende på den Banken åliggande ansvarighet för Köpeskillingsöfverskoltet tills det hos Konungens Befallningshafvande blifvit deponeradt för att vederbörande tillställas icke mera i detta fall, än då fastigheten af Inteckningshafvarén inropas, kan inträffa, heldst Auctions-liqviden i begge händelserne af vederbörande Konungens Befallningshafvande kommer att pröfvas, har Lagutskottet, med antagande för sin del af det andra alternatif Högloll. BancoUtskottet framställt, trott sig böra tillstyrka, att genom utfärdande Författning må stadgas: att Gäldenär, som å BancoAuction inropar en honom förut tillhörig Egendom, må vara berättigad, att vid liqviden använda sine Egande-rättshandlingar sålunda, att de företes hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att liqvidationen pröfva och verkställa; på sätt Kongl.
Jag är äfven öfvertygad, att Regeringen mycket riktigt / Den 26 April f. m. 401 rikligt skall npfatta meningen med ett sådant antagande i klump och icke undandraga sig, alt granska dessa reglementariska föreskrifter. Pä grund af dessa skäl tror jag, alt vi, som äro praktiske män böra vid denna Riksdag antaga Betänk, i sin helhet ulan några anmärkn:r. Jag anser mig äfven böra nämna en omständighet, som föranledt mig att här upträda med denna åsigt. Vid ett sammanträde i går afton på börsen, der de olika Ståndens ledamöter voro tillsammans för all på förhand uttala sina tankar om Betänk, beslöts nemi. lill en början att man skulle disculera frågan §:vis såsom Frih. Raab föreslagit. Der börjades också en discussion, som fortgick i 3 timmar, under hvilken tid jag icke yttrade mig, men man medhann ändå icke mer än 2 eller 3 §§, och då denna discussion icke ledde till något mål, framställde jag den tanken, att rättast vore alt tala om ämnet i sin helhet och jag bifogade de skäl, jag ansåg tala för Betänk:s antagande i klump. Flere af nu härvande ledamöter såsom Frihme Krarmer och Raab samt Gr. Platen och ålskillige andre deltogo i detta sammanträde. Samtlige narrande antogo enhälligt mitt förslag, och förbundo sig att framställa denua åsigt i de olika Stånden. Jag har således haft nästan en skyldighet, en förpligtelse på grund af det gifna löftet, att väcka frågan här i dag, hvilket jag nu äfven tagit mig friheten göra, och då jag har förhoppning att många ledamöter af detta Stånd delar mina skrupler i fråga om ändamålets vinnande, i händelse frågan kommer att vidlyftigt afhaudlas punktvis och med många anmärkn:r återgå till Utsk., anhåller jag om propos. på bifall till Betänk, i dess helhet sådant det befinnes. Frih. Åkerhjelm, Carl:
Och David tog deras Konungs krono af hans hufvud, och fann deruti en centener gulds vigt och ädla stenar; och hon vardt satt på Davids hufvud; förde han ock ganska mycket rof utu staden. Men folket derinne förde han ut, och lät sönderdela dem med sågar och jernhackor och kilar; alltså gjorde David alla Ammons barnas städer. Och David drog med folkena till Jerusalem igen. Derefter hof sig en strid upp i Gaser med de Philisteer. På den tiden slog Sibbechai, den Husathiten, Sippai, den utaf Rephaims barnom var, och undertryckte honom. Och det hof sig ännu en strid upp med de Philisteer. Då slog Elhanan, Jairs son, Lahmi, Goliaths broder den Gitthiten, hvilkens spjutskaft var såsom ett väfträ. Åter vardt en strid i Gath. Der var en stor man, han hade sex finger och sex tår, det gör fyra och tjugu. Han var också födder af Rapha. Han bespottade Israel; men Jonathan, Simea son, Davids broders, slog honom. Desse voro födde af Rapha i Gath, och föllo genom Davids och hans tjenares hand. Och Satan hof sig upp emot Israel, och gaf David in, att han lät räkna Israel. Och David sade till Joab, och till folkens öfverstar: Går bort, och räkner Israel, allt ifrå BerSeba intill Dan; och bärer till mig, att jag må veta talet. Joab sade: Herren föröke till sitt folk hundrade sinom så mycket som det nu är: Min herre Konung, äro de icke alle mins herras tjenare? Hvi frågar då min herre derefter? Hvi skulle en skuld komma på Israel? Men Konungens ord gick fram emot Joab; och Joab drog ut, och for omkring all Israel, och kom till Jerusalem; Och fick David talet på det räknade folket; och det var af hela Israel ellofva sinom hundrade tusend män, som svärd utdrogo; och Juda fyrahundrade sinom tusend, och sjutiotusend män, som svärd utdrogo.
Sålunda: af Längdcmåttet endast Folén och Alnen, fördelad uti Decimaltum på ena sidan , hvarest alltid Krö-' nings-stämpeln påslås} af Rymdemättet, Fotingen samt alla deraf handterliga multipler; Kannan samt alla multipler, sorn deraf önskas , och af dess underdelningar 50, 25, lo, 5, 3, 2 och 1 Cubikturn; af Vigierna Rödjor af 1 Centner och dess efter behof och önskan åstundade multipler,’ samt af dess fördelningar 50, 25, 10, 5, 3, 2 och 1 Mark; af Orter ett lika antal, som af Marken; och af Korn ett lika antal som af Orten. Om Underdåniga Skrifvelser. 989 Om E. K. M. täcktes i Nåder bifalla hvad Riksens Ständer ofvan föreslagit, om tillåtelse för dem, som sådant önska, att vid Skatte-sädens aflefvererande till Kronans Magaziner, de första 5 åren efter Förordningens införande, begagna Tunnan med dess underdelningar af 5, 4 och | ; så blifver deraf en följd, att dessa måtts Kröning under samma tid äfven får verkställas. 5:0 Dikaremått, Mål och Vigter förskaffas efter hand till alla Län och ställas under Landshöfdinge-Embetets vård. 6.0 Till undvikande af misstag, böra vidi publike Auclioner, under de första Fem åren efter Förordningens införande, Mått, Mål och Vigter utsättas, både efter det gamla och nyår delningssättet. 7:0 Bruket af Pyndare blifver tillåtet föc eådane varors vägning, som nu vägas med Betan man, samt i Bergslagen för Malm, Tackjern och Gjutgods, likasom allestädes vid torg och hamnar till uppvägande af hö och halm, med det förbehåll, att Modellen till de hädanefter tillåtne Pyndare blir af Låndtmäteri-Contoiret föreskrifven.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 2g Dec. i834* Prcste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 5 Jan. i835. Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss ä åtskillige Alunverks-egares underd. anhållan om upphäfvande eller nedsättning af utförsel-tull äalun. (Stats-Utsk. N:o 223, Bevilln.-Utsk. Nrris 29 & 45.) S. A. K. Sedan åtskillige Alunverksegare lios E. K. M. i underd. anhållit, att, till aluntillverkningens upphjelpande, ej allenast den nu stadgade tiondeafgift derföre, ehvad den utginge med hvar 3o:de eller hvar io:de tunna, måtte afskaffas, utan äfven att, såvida ej all utförsel-tull å alun kunde upphäfvas, samma tull mätte varda jemkad och nedsatt åtminstone till det Belopp, som för Svenska stångjernet varder fastställdt; har E. K. M., under d. 12 sistl. April, i Nåder behagat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna berörde underd. ansökning, för den åtgärd och det afseende, hvartill omständigheterna kunde föranleda. Då de skäl, i afseende på upphörande af afgiftcrne å alun-tillverkningen i allmänhet, som uti berörde underd. ansökning finnas anförda, redan blifvit, 1 anledning af en enskild Riksdagsmans motion, vid denna Riksdag afR. St. pröfvade, och uti hvilken fråga R. St., genom underd. skrifvelse af den 18 sistl.