Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco för det biträde, LåneBokhållaren vid Banco-Discont-Verket varit nödsakad att begagna vid afslutningen af Verkets Räkenskaper för sistlidet år, utan ock bemyndigas att för framtiden, så länge sådant finnes af behofvet påkalladt, årligen utgifva ett arfvode till enahanda belopp tor nödigt biträde vid Räkenskapernes afslutande inom den 1 Mars hvarje år, hvilket biträde Låne-Bokhållaren må på eget ansvar utse. Stockholm den 4 April i845. STOCKHOLM, Tryckt hos W. F. DALMAN, 1845. Ant. till Exp.-Utsk. cl. 24 April, kl. 10 f. m. Memorial, med förslag till sammanjemkning och voterings-propositioner, i anledning af Riks-St ändens skiljaktiga beslut Öfver framställ tångarne i Utskottets Betänkande N:o 29 och Utlåtande N:o 44, angående regleringen af Bankens läne-rörelse, m. m.
Ex Protocollo Olof Werlin« S. D. Tf1 öredrogos åter Constitutlons - Utskottets den 12 och 13 Juli afgifna och dagen derefter hos Bonde-Ståndet upplästa Memorial, med förslag: l:o Till tillägg i 46 och 56 §• §• af Riks* dags-Ordningen. 2:0 Till förändringar i Tryckfrihéts-För» ordningen. 3:0 Till en ny § imellan 57 och 38 §. §. Regerings-Formen. 4:0 Till tillägg vid slutet af 60 §. Regerings-Formen ; och 5:0 Angående rättighet för Riksens Stan» der att vid nästa Riksdag afskaffa den nu antag» na Jury i Tryckfrihetsmål , örn den ej skulle finnas uppfylla sitt ändamål eller vara stridande mot Nationens lynne. Vid öfverläggningen om dessa förslag hade ingen af Ståndets Ledamöter något att deremot erinra, och blefvo berörde Memorial lagda på bordet till nästa Riksdag. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin t S. D. /' Den 17 Julh i5°5' S. D. Lifter uppläsande af Vällofl. BorgareStåndets Prötocolls-Utdrag för den 14 dennes» innehållande att bemälte Stånd till Stats Utskottet öfverlémnat, att för verkställighets befordrande å Rikets Ständers Beslut, 1 anledning af Kong!» Majtts Nådiga Proposition om inrättande af Allmänna Arbetsoch Correctionshus i Riket, nödiga medel dertill anslå; fann Bonde-Ståndet för godt att med denna Vällofl. Borgare-Ståndets åtgärd sig förena. Ut supra. Ex Protocollo Olof Wettin. S. D. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oö* Conomie Utskottens den 4 Juli gemensamt äfgifiia, och den 14 på bordet lagda Betänkande, öfver vackt fråga om ert allmän Handéls-frihet» Och Product-PlaCatets upphäfvande m. m.» föredrogs , och blef äf Bonde-Ståndet till älla delar gillad t. Ut supra.
St. borde samtidigt med beviljande af ofvan omförmälde kreditiv i underdrhet anhålla, att ett förslag till nytt reglite för Arméens pensions-kassa måtte utarbetas och R. St. lemnäs tillfälle, att i denna lagstiftningsfråga deltaga. StatsUtsk. fann dock uti dessa aumärkmr icke skäl, att frångå sin förut i ämnet gjorda hemställan, utan förnyade densamma i Utlåtit JYs 325, och har numera äfven BorgareSt., på sätt nu föredragna utdrag af dess prot. utvisar, bifallit Utsk:s nyss berörde hemställan, likväl med det tillägg, alt en underd. framställning till K. M. blefve af R. St. aflåten i den syftning, som antydes uti de anmärkntr, hvilka föranledde återremisseri tili StatsUtsk. Nämnde Stånd har dock icke åtnöjts med, att för egen del besluta det anförda tillägget, ulan söker nu äfven förmå dem af MedStm, som redan, utan ett sådant tillägg, beviljat ett förhöjdl kreditiv för Arméens pensions-kassa, att sig jemväl derom förena; men då, om sådant lyckades, derigenom de grunder, efter hvilka denna kassa alltifrån dess stiftelse år 1756 varit styrd och förvaltad, skulle blifva fullkomligt rubbade, finner jag mig föranlåten, att för R. o. Ad. framlägga en granskning af de i frågan anförda omständigheter, hvarigenom, i förening med andra sakförhållanden, jag hoppas kunna ådagalägga skefheten i de gjorde upgifterne, som äfven att den styrelse, eller Arméens Befäl, hvilken under nära ett århundrade, på grund af stiftelse-urkunden för kassan, ensam lagstiftat rörande dess förvaltning och öfver denna fört högsta inseendet, icke Den 27 Oktober.
St., såsom jag hoppas, gilla den af flera ledamöter, så väl har, som i de andra Stånden, framställda önskan, alt en del af bancovinsten skall fördelas på länen, väganläggningarna borde helt och hållet förflyttas från detta betänk, och hänföras till det slag af företag, för hvilka utgifterna skola bestridas af denna fond inom länen. Jag anhåller , att dessa mina anmärkntr måtte få åtfölja betänk, vid den återremiss, som jag förmodar komma att inträffa. H. Ex. Hr Gr. L ö Yf e n h j e 1 m, Gustaf: Jag önskar att uli Utskls betänk., i fråga 0111 vägarna, vid ordet förbättring måtte tilläggas anläggning af vägar, hvilket förmodligen är meningen och i somliga orter är af särdeles nytta. Dernäst önskar jag att få förorda hamnarbetet vid Höganäs. En hamns anläggande derstädes är utan tvifvel af stor nytta. Det utvisas af sjelfva läget. Såsom handelshamn för fartyg, hvilka söka Sundet, och äfven såsom kingshamn, måste Höganäs hamn blifva ganska nyttig. Hamnbyggnaden vid Höganäs är för öfrigt på det högsta, det 1 ifligaste, tillstyrkt af Capitaine von Sydow, nuvar. chefen för allmänna arbeten , och hans sakkännedom är erkänd. Det är en verklig auctoritet. Sist får jag förorda Strömsholms canalarbele i den största utsträckning. Alla kringliggande bergslager i provinserna Dalarne och Westmanland hafva deraf den väsendtligaste nytta, och det skulle äfven kunna sägas, alt för deras närvar, industri är denna canalbyggnad rent af nödvändig. Jag anhåller att dessa anmärkn:r måtte till Utsk. fä åtfölja den återremiss , sorn äfven jag för min del tillstyrker. Hr Prytz, Lars Adolph: StatsUtsk. har i afseende på ifrågavar. statsanslag till hamnanläggning vid Åhus och Cimbritshamn väl fästat afseende på nödvändigheten af en hamn vid Alius, men deremot icke annorlunda än högst villkorligt på angelägenheten af en sådan anläggning vid Cimbritshamn.
Ehuru fast besluten att uppfostra våra gossar och flickor lika, ertappar j a g mig mer än en gång med: » Evi är en liten flicka, inte skall hon springa med gossarna », och aldrig kom jag mig före att rusta ut ett ordentligt syskrin åt gossarna som åt E v i. F ö r öfrigt tror j a g nog, att äfven kvinnornas fordringar skola stiga med de större tillgångarna och med den trygghet, utsikten att kunna försörja sig själf gifver. » » Det tror j a g äfven, så att nog utjämnar det sig så småningom, ehuru det nu i brytningstiden kan vara litet krångligt. » » Men det finnes ett annat långt giltigare skäl än det större lefnadsbehofvet, som gör att mannen måste betinga sig en högre lön, och det är det, att han måste tänka på att försörja familj. Här utjämnas likväl äfven förhållandet något därigenom, att hustrun äfven kan skaffa sig något litet arbete, därtill hon nog har tid, så länge stoppning, lappning m. m. betalas så illa, att man med ett par timmars skrifarbete eller genom att gifva ett par lektioner kan hålla en sömmerska två dagar. F ö r öfrigt beror väl hela konkurrensen här som i hela naturens rike på kampen för tillvaron, och här liksom öfverallt tränga de bäst utrustade sig fram och de andra gå under. Må vi därföre hvar och en inom sin lilla krets se till att hjälpa de svaga i kampen genom att så vidt möjligt rättvist betala hvarje arbete och lindra nöden så mycket och så grannlaga vi kunna. » » Men nu hafva vi pratat så mycket, att Idun ej har lust att taga in en så lång artikel. » » Nu blir det också på tiden att gå hem. Adjö! Adjö. Glöm ej de hjärtligaste hälsningar, då du skrifver till vännerna i Stockholm. » M. N. I forna dagar. Strödda blad ur minnets album, samlade af M a t h i l d a Langlet. Nummer trettioåtta, Triumf. (Foits. och slut fr. n:r 17.)
Andra morgonen var hon tidigt uppe och skyndade ut i salen, ifrig att för sin väninna, barnjungfrun, få berätta om gårdagens färd. Föräldrarne stodo vid fönstret och sågo utåt sjön, och Tinnie stack sig in emellan dem för att också se dit ut. Men hvad var detta? Hvar var det hvita gnistrande snötäcket? Där gick j u ett bredt, — så bredt — bälte af nästan svarta vågor fram mellan vid land ännu kvarliggande snö- täckta isband! Och där hade de ju åkt fram i går! Den lilla förstod ej hvarför, men hon kände sig så hemsk till mods. Det mörka vattnet, som vältrade sig där ute, den molndigra, nästan lika mörka himlen — hon blef så betryckt, så rädd och smög sig intill modern, som ömt lade armen omkring hennes skuldra. » Kan du tänka, » sade pastorn till sin hustru, » att, efter hvad Kallström säger, isen bröt upp inom mindre än en timme efter sedan vi kommit i land! » » Hvad säger du? » utbrast hon förfärad. Om vi hade dröjt kvar där borta en timme till eller två » s Ja, det Jean j u hända, att vi varsnat faran i tid och kunnat råka land på andra sidan, » sade han dröjande » men — » Han fullbordade icke meningen, men hon såg i hans ögon det outtalade och kastade sig gråtande till hans bröst. » Om ej Tinnie varit med, » snyftade hon och drog flickan in i deras famntag, » så hade vi stannat kvar där och åkt hem — O Gud, vi hade kanske åkt rakt ned i djupet! » » Gud vare lof, att vår lilla flicka var med! » sade fadern, lyfte upp henne och kysste henne ömt. Den lilla förstod icke fullt, hvad som sades, men dock nog för att aldrig glömma det lilla uppträdet. Och ofta har hon sedan tänkt, att det vore godt, om föräldrar i allmänhet endast sökte sådana nöjen, där en liten Tinnie kunde vara med och draga dem i rattan tid tillbaka till hemmet. (Forts.) Ärade läsarinnor! Nu under juloch nyårshelgen erbjudas eder många och goda tillfällen att verka för Idun, om I så viljen. I afläggen hos och mottagen besök af vänner och bekanta.
De äldre karlarnes alfvarliga, fårade anleten, de yngres mindre markerade, men äfven de om alfvar, tungt och träget arbete och dålig föda vittnande, alla syntes lifvade af samma känsla. Bitter och djup harm målade sig i alla dessa ansigten, men tillika ett visst lugn och resignation. Allt som de tre männen inuti gruppen omvexlande talade, liftades dragen hos åhörarne, uttrycket i deras anleten blef allt vildare. Det var som när molnen draga sig samman vid horizonten, svarta, dystra, hotande, stundom frambryter en och annan svag blixt på afstånd, och man förutser att thordönet med kraft skall utbryta, att haglet skall förstörande nedbrusa, att orkanen skall härja; men ännu bryter ovädret icke löst, ehuru man ser förebuden. "Detta veten J alla", utbrast Bengt Poutu. "Så har Flemingen låtit utsuga landet, att vi snart ega knappt barken till brödet. Hvem vet icke huru de tagit maten ur våra bodar och silfret ur våra kistor, och der sådant ej funnits, ha de tagit våra hustrurs och döttrars kläder, ryckt brisken af deras hals och ringarna ur deras öron, hästen ur stallet och kon och fåret från betet. Och hvem af oss vet icke, att Österbottningarna, redan af kung Johan, fingo löfte om lindring från borgelägers tunga, sedan moskoviten hade brändt och sköflat i Salo och Limingo, och krigsfolket ej kunde hindra dem. Och ha vi ej sedan med våra söner och drängar, med egen kost och egna vapen, försvarat oss. Och nu, när vi ha fred med sjelfva moskoviten, nu skola vi rappas och skinnas af knektarne. Här ligga skottska ryttare, här ligga upplänningarne och finnar dertill. J veten ock huru herr Klas satt vakt både på sjö och land, att ingen skall få klaga hos hans fursteliga nåde, hertig Carl, eller sända ombud till riksmöten, som han sammankallat; och huru strängt herr Klas straffar alla försök att hos fursten söka hjelp. Men vi, som här stå, vi ha dock lyckats komma både fram och åter.
Regeringens välviljande förslag i ämnet, deruti bör se något oöfvervinneligt hinder för att taga frågan i betraktande och, derest förhållanderne dertill föranleda, behjerta jemväl de lägsta tjenstemännens ställning. Enär likväl måhända, en mängd ledamöter, i likhet med Frih. Tersmeden, icke voro här tillstädes, då R. o. Ad. på f. m. beslöt att återremittera en med denna alldeles likartad fråga, anser jag mig böra frångå min förut yttrade afsigt, att endast åberopa hvad sorn till stöd för denna åtgärd då yttrades, och vill nu, ehuru i största korthet, återuprepa det hufvudsakligaste deraf. Den princip, StatsXJtsk. framställt och som afser Kanslistoch Kopist-tjensternes framtida försvinnande från den ordinarie Staten, torde ingalunda leda till de af dessa tjenstemän nu bestridda göromålens bättre skötande eller till Kansliets förseende och skickliga embetsmän. Den osäkerhet, som, i afseende å framtida ordinarie anställning, ett sådant system skulle framalstra, komme utan tvifvel att afskräcka skicklige unge män med någon sjelfkänsla och bestämda karakterer, att beträda den civila tjenstemannabanan; t.y om man icke ökar Prot.Sekret:nes antal, qch desse tjenstemän komma att utgöra första tjenstegraden, så räcker osäkerhets-tillståndet allt för länge, för att en man, vid mogen ålder och någon förmåga att å andra håll vinna utkomst, skulle kunna finna sig dermed belåten. Frih. Tersmeden har här uttalat samma åsigt, som StatsUtsk:s pluralitet synts hysa, nemi. att Kanslisterne och Kopisterne icke skulle hafva något annat att göra, än att renskrifva och expediera; men jag kan ej undgå att finna denna åsigt, i ganska hög grad vittnan - 346 Den 23 Mars e. m. de om obekantskap med verkliga förhållandet.
Spd värde undvikes; »6:o att man har en säker grundval för beskattningen, samt undgår olika skattesatser för »olika material, — samt allt detta med en enklare kontroll och mindre utgifter än vid »mäskbeskattningen.» Sedan Norska Regeringens underd. Utlåtande. 79 Sedan kommissionen sålunda framlagdt dessa resultater, som synas henne vara fullkomligt afgörande till fördel för produktbeskattningen, har hon äfven antydt det sätt, på hvilket denna beskattning bör utföras. Af hvad hon i detta afseende yttrar tager departementet sig friheten, att anföra följande: För att vara säker, att intet af den vid afverkningen utkommande produkten skall kunna undandragas beskattningen, föreslår kommissionen att de från imkyjaren utgående afledningsrör ledas omedelbart ned i spritbehållaren, eller behållarne, hvilka skola vara försedda med tätt slutande lock, som stå under kontrollörens lås och försegling, liksom afloppsröret för lanken äfven måste ledas direkte ned uti lankbehållaren. Vidare, att det tillätes bränvinsbrännaren, att på spritröret, utom det förenämnda afloppsröret för lanken, anbringa ett profrum, den s. k. lyktan, till undersökning af destiliatets styrka, likväl att detta rum likaledes står under vederbörande kontrollörs lås och försegling; att uppmätning och profning endast får ske en gång i dygnet, hvarföre spritoch lankbehållarnc böra vara så stora, att de kunna rymma ett dygns produktion, att på lankröret samt spritröret, vid dess delning i 2:ne armar till hvardera af behållarne, anbringas ventiler, och icke vanliga kranar, eftersom missbruk i sådant fall lätt kan ega rum dymedelst att krantappen uttages ur röret, liksom äfven förenämnde rör samt imkylaren och de 2:ne behållarne böra befinnas alldeles fria, så att de, såväl insom utvändigt med lätthet må kunna undersökas, för att förvissa sig om, att inga hemliga afloppsrör äro anbringade.
S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 40, öfver Tapet-fabrikören Johan Sandbergs ansökan om ersättning för en af honom å Banko-auktion efter silfvervärde inropad, sedermera oriktig befunnen pant. S. D. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 36, i anledning af väckt motion om lekmäns verksamhet i kyrkans tjenst, blef, efter nu skedd föredragning, af Ståndet godkundt. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedanföljando Utlåtande, Memorial och Betänkanden, dervid Prot.-Utdrag den 21 Juni 1854. 263 N:o 96, i anledning af äterremiss utaf Betänkandet N:o 38, angående kontroll till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet att försälja sina tillverkningar, bifölls; N:o 97, i anledning af äterremiss af Betänkandet N:o 80, lades till handlingarne; N:o 98, i anledning af äterremiss af Betänkandet N:o 91, lades till handlingarne, under ogillande af de återremitterade punkterne; N:o 99, i anledning af väckt motion om allmänna begrafningsplatsers begagnande för dem, hvilka i farsot aflidit, bifölls; samt N:o 100, i anledning af väckt motion om beviljande af stapelrätt åt staden Sölvesborg; bifölls.. S. D. Efter skedd föredragning biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 1, i anledning, af väckta motioner, angående dels ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar. Samt dels rättighet till erhållande af tjenligt vägiagnings-ämne å andras egor; N:o 2, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af ”matlag” eller ”rök”; samt N:o 3, i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrifterne rörande prestval.
Förvaltning anmärkt åtskillige omständigheter, hvilka Herrar Fullmägtige ansett vara så beskaffade , att någon Decharge icke kunde Directionen af Herrar Fullmägtige meddelas; Och hafva Herrar Fullmägtige derjemte särskildt tillkännagifvit, att af de 29,676 R:dr, hvilka af Discont-Verkets Cassa-behållning varit hos förre Directeuren Commerce-Rådet och Commendeuren Björnberg deponerade, blifvit utbetaldt aflöning till Discont-Verkets Betjening för Januarii, Februarii, Martii och April månader 1819, samt att 2:ne på Commerce-Rådet och Riddaren Broms stälde Mäklare - Räkningar, å Courtage för slutade Vexlar i Pund Sterb, den ena å 1 R:dr 32 sk. och den andre å 5 R:dr 16 sk. 11 r:st. Riksgälds-Sedlar, blifvit af de innehållne Cassamedlen godtgjorde; med hemställan tillika huruvida ersättning 8o4 Riksens Ständers för desse anmärkte utbetalningar till aflöning samt Mäldare-Courtage skulle Directionen affordras. Jemte det vi funnit oss böra till Rikets Höglofl. Ständers eget bepröfvande hemställa frågan, om Decharge för f. d. Directeurerne i Götheborgs Discont, bafve vi, i afseende på de af Herrar Fullmägtige oss understälde ofvanberörde ämnen , anmodat Herrar Fullmägtige , att så väl för den till Discont-Betjeningen för de första 4 månaderne af år i8k) ulbetalde aflöning, hvilken blifvit beräknad för en tid, då Contoirets befattning med Discont-göromåJ alldeles upphört, som ock för omförmälde Mäklare-Courtage ersättning bör vederbörande affordras och DisconfVerket till godo komma.
Det var som om hon hade glömt alla andra ord. Tomas gick. Märta stod framför spegeln. Var hon densamma som förut? Eller hade hon blifvit en annan? — Och i kväll skulle hon dansa kring majstången med de andra – med syskonen Hon dref af och an i rummen. Hur mycket kunde klockan vara? Fyra går båten. Märta hade kommit ut i jungfrukammaren. På väggen fanns en liten hylla af kartonnage, på hvilken stod broderadt med kornblått silke: Lifvets Ord. Hyllan var full af små röda, blåa, gula och gröna papperslappar. Märta tog en röd lapp. Hon rullade upp den och läste: Herren ser dina vägar. I gårdsvåningarna var det tyst. Den lilla flickan hade slutat att sjunga. Märta gick in i sängkammaren, stängde fönstret och rullade ner gardinen. Därefter gick hon in i förmaket för att lägga öfverdraget på soffan. Grisen och trumpeten lågo undanslängda i ett hörn. Plötsligt måste hon småle för sig själf. Hon hade kommit att tänka på alla de tanter med nickande spetsmössor, som så många gånger suttit uppradade i denna soffa ... I nästa ögonblick kastade hon sig framstupa mot en kudde och föll i en våldsam gråt, som skakade hela hennes späda kropp. Tomas stannade midt på kyrkogården. Hvart skulle han gå? — Nej, detta var inte bra. Kunde han göra det ogjordt ... Han blef stående framför en grafsten. Han läste ett namn och många titlar, ett födelseår och ett dödsår. Därunder hade man alltså gräft ner någon som hade lefvat, och som nu var död. Besynnerligt ... Kyrkdörren stod öppen. Tomas stod länge och läste på ett anslag, som tillkännagaf att kyrkan under sommarmånaderna var öppen hvarje dag från tio till tre. Slutligen gick han in och satte sig i en bänk. Han förföljdes ännu alltjämt af tanken på denna enkla och alldagliga inskription, som han nyss hade läst på grafstenen. Född då och då. Död då och då. Var det verkligen sant? Så erinrade han sig, att en dödskalle alltid skrattar. Hvad skrattar han åt? Med hvad rätt ligger han där i lugn och ro och hånskrattar åt den släkt, som nu leker i solen? — Han hade kommit att tänka på Ellen.
Man har ömsom, godkänt grunderna af regeringens förslag, ömsom indelningsverket, ömsom regeringens grunder med de inskränkningar försvarskomiténs reservanter påyrkat, ömsom indelningsverket utveckladt och fördeladt på alla samhällsklasser; man har velat behålla grundskatterna på ett ställe, afskrifva dem på ett annat, aflösa dem till en del, afskrifva dem till en del, afskrifva dem på 37 år, på 15, på 10 ' år. Man har på icke få ställen resolverat, att “ den förda öfverläggningen skulle anses utgöra svar på frågan “; en öfverläggning, som i brist af stenografer gått förlorad för efterverlden, men vanligen skisserats liksom andra dylika efter hörsagor, beroende i afse-ende å ljudstyrkan af hvilketdera örat, som referenten varit döf på. Vi meddela här som kuriosum referat om ett af dessa folkmöten, hvilket befinner sig bland de af tidningen Nya Dagligt Allehanda anförda prof på folkets förståndigare. tänkesätt i de stora frågorna. Alingsås Veckoblad för den 20 december förlidet år berättar nämligen om ett sammanträde, som ledamoten af andra kammaren, godsegaren G. G. Otterborg utlyst att hållas med Vedens och Bollebygds härader i Fläskjums tingshus den 11 i samma månad. Mötet var “ temligen talrikt besökt “ — säger nämda tidning — “ dock endast af Bollebygds häradsboar “. Det öppnades af herr Otterborg, som * valdes till ordförande. Såväl det nya förslaget till härens stam som den utsträckta öfningstidenför beväringen förkastades. Indelningsverket borde bibehållas, men “ man ville ej hafva någon långvarigare beväringsexercis, än som hittills varit “. Mötet ansåg sig ej, efter att hafva förkastat arméförslaget, kunna antaga skatteförslaget, utan “ önskade, att det måtte förblifva vid det gamla kända och bepröfvade “. Om politiska rösträtten beslöt mötet, att strecket borde ställas vid 400 kronor, men att “ i fråga om den kommunala rösträtten, ej någon förändring vore nödig eller nyttig “.
Sl:r vid denna Riksdag skulle borttaga den, hvad blefve följden deraf? ulan tvifvel den, att taxerings-männen, om de hittills icke i allo upfyllt sina åligganden, skulle anse sig hädanefter vara ändå mycket mindre dertill förbundna. Man skulle ressonera så, att R. St:r tilläfventyrs, tänkande på det sätt, som af en talare nyss här blifvit yttradt, och hvilket yttrande jag ansåg mig pligtig alt uptaga, icke ens sjelfve haft för afsigt, att hela den bevilln., som i Bevilln:s-Förordn:n är bestämd, skall utgå, och derföre hafva de, just lill följd af en sådan öfvertygelse, alt bevil!n:n icke bör utgå, borttagit den ed, som taxe 26 * 404 Den 27 M aj e. m. ringsmännen hittills, i öfverensstämmelse med Bevilln:s-Förordn:s föreskrifter, bordt gå. Det vore möjligt, att sådana tankar gjorde sig gällande hos en eller annan taxeringsman, och vi skulle då hafva att befara, att Taxerings-Komitcerna skulle handla än mindre ändamålsenligt hädanefter än de hittills gjort, samt taxeringen komma att verkställas ännu mycket sämre. Jag tror mig hafva under discussionen öfver den nyss afhandlade §:n tydligen ådagalagt, alt jag icke anser lämpligt att vidtaga kontroller, som kunde blifva förhatliga, och som tilläfventyrs icke skulle föranleda till något annat, än att röja den redbare mannens ställning, under det att de icke skulle vara tillräckligt verksamma för ändamålet. Jag har derföre ansett alltsammans beroende af taxeringsmännens skicklighet, nit och omdöme. Jag lägger dervid vigt på ordet nit, hvilket jag tror vara hufvudsaken, och då jaganser pdgång i detta fall lika som i så många andra, såsom en lämplig erinran derom, en upmaning till taxeringsmännen, att handla med det nit och den grannlagenhet man af dem kan fordra, så anser jag mig härigenom hafva tillräckligt utvecklat de skäl, på hvilka jag tror mig böra bygga mitt tillstyrkande att edgången må bibehållas.