Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s omsorg uppehållen fred, aro mera i tillfälle att odeladt egna sin uppmärksamhet åt landets inre angelägenheter. Lika säkra de äro, att E. K. M., med kärlek för det folk, hvars val och hyllning E. K. M. emottagit, och för det land, E. K. M. gjort till Dess nya fädernesland, skall noggrannt pröfva och, så vidt E. K. M. med landets väl anser öfverensstämmande, skall bifalla Rikets Ständers önskningar och godkänna deras till E. K. M:s nåd. sanction öfverlemnade beslut; lika förvissad anhåller R. o. Ad., det E. K. M. täcktes vara , att R, o. Ad. skall vara beredvilligt bifalla E. K. M:s nåd. framställningar i alla de angelägenheter, hvilka leda till Rikets nytta, framtida gagn och efterkommandes förmån. R. o. Ad. anhåller i djupaste underdånighet, att i E. K. M:s fortfarande nåd och ynnest alltid få vara inneslutet. Undert. Ridd.Secret. anmälde, att, sedan förliden gårdag, den sista anteckning af R. o. Ad:s ledamöter, som inför Ridd.Direclionen vid innevar. riksdag får ske, blifvit fulländad, hade, jemlikt 18 §:n Ridd.Ordn. bänkmansfördelningen af honom och Ridd.Fiscalen blifvit verkställd. Då enl. samma § "samtlige R. o. Ad:s närvar, hela antal ”skulle delas uti 25 särskilda, men till beloppet lika delar, ”hvarvid, om något mindre antal skulle öfverblifva, detsam”ma på de sista afdelningarna med en person på hvardera ”borde fördelas,” och R. o. Ad:s närvar, antecknade ledamöters antal var 481 , hade på de 19 första bänkmts-afdelningarna ig, och på de 6 sista 20 personer blifvit indclte. En förteckning öfver Ståndets ledamöter, upptagande denna fördelning, hade blifvit tryckt och vore nu till utdelning åt Ståndets medlemmar i det ena af Riddarhusets arehivrum att tillgå.
Spannmålshandeln icke kan utgöra ett ständigt föremål för speculationen, hvilket den likväl borde vara om landtrrannen skulle kunna påräkna jemn afsättning. Deremot intygar erfarenheten , att då conjuncfuren börjat anvisa Spannmålen såsom en fördelaktig handelsartikel, har speculanter och efterfrågan icke saknats. Den gamla satsen står ju fast; att allt Den 11 April/, m, i65 gäller hvad det kan gälla: stundom mer, stundom mindre, allt som öfverflöd eller brist, tillgångar eller behof omvexla. I afseende ä den påstådde senare och ofullkomligare undsättning som Magazinslnrättningen skall skaffat nödstäldte orter, än om enskildte uppmuntrats att besörja den; så önskade jag att något factum blifvit uppgifvit till närmare upplysning. Intill dess torde det tillåtas mig tvifla så väl derpå, sorn på tillvarelsen af det elände, som säges hafva blifvit frambragt genom undsättningarnes besörjande af ett allmänt verk. Mig veterligen har ej hittills blifvit klagadt öfver för sent vidtagne anstalter till undsättningsSpannmåls anskaffande; så fort anmälan derom från något län ingått, har verkställighet följdt och tillgångar bhfvit anvisade för bebofven. Vanligen hafva de senare snarare öfverän understigit de uppgifna undsättningsqvantiteterne, sorn finnes deraf, att en del Spannmål ofta blifvit i Magazioen odisponerad. Jag lernnar för öfrigt derhän huru allt kommer att bli bättre, skyndsammare och fullkomligare, då undsättningsverket besörjes af Köpmannen; framtiden får vittna derom. Det är icke möjeligt att förvaltningen af en så omfattande inrättning kan i alla delar vara klanderfri. Dess ändamål och bestämmelse ställer den i collision med många enskildta interessen, sorn aldrig på en gång kunna tillfredsställa».
Lotta satt blek och tyst, men hennes frågande blick sökte i vännens ansigte bekräftelse på hvad hon hörde. Elsa sade då, att detta endast var ett löst rykte, som förmodligen härrörde deraf, att herr Walter rest bort för att ta examen och låta prestviga sig, för att under prostens sjuklighet kunna sköta dennes syssla. Lotta skrattade nästan hemskt, tyckte Elsa, men sade blott de orden: "vacker prest!"... Då blir säkert Elsa den första brud, som den nya presten kommer att läsa vigselorden öfver, menade grannqvinnan, som icke hört Lottas ord. Lotta satt sedan tigande och dyster, tills Elsa skulle gå; då slog hon armarna om hennes hals och hviskade: Hans välsignelse ger ingen lycka! Men jag skall be Gud för dig, att du blir en lycklig brud; bed du Honom också för mig, det kan behöfvas Elsa gick, utan att veta hvad hon skulle tänka; det sannolikaste var att Lotta åter yrade, men tyvärr erhöll både hon och andra snart en förfärlig upplysning om Lottas ord. Detta passerade om Thorsdags afton. Tidigt om Lördags morgonen kom Lottas mor till prostgården och frågade om hennes dotter var der, men fick ett nekande svar. Gråtande berättade hon då, att sedan hon och Lotta lagt sig om aftonen förut, hade den sednare åter stigit upp, och modren hade äfven i sömnyran hört att hon öppnat och tillslutit stugudörrn, men fäste sig icke vid detta, ty Lotta hade, den sednare tiden, ofta vankat orolig omkring i rummet. Men när hon sjelf helt bittida steg upp, för att börja baka och sätta eld i ugnen, då var Lottas bädd tom, och den yttre dörrn ostängd. Nu hade hon och lilla Janne fåfängt sökt henne ikring hemmet och hos de närmaste grannarna, men ingen hade sett henne. Modrens sista hopp hade varit att finna henne här, och hon vred nu sina händer i stum förtviflan. Det blef en allmän uppståndelse. Prostinnan skickade ut folk, för att söka den saknade, men alla kommo med oförrättadt ärende tillbaka. Man måste beväpna sig med tålamod och afvakta tiden, menade alla. Oaktadt sin kärlek för systern, och den ångest, hvari han såg modren vara, glömde lilla Janne bort icke sitt nya flarnskepp, som han lät segla i en liten grund vid af Holmsjön.
Enligt hennes rigorösa mening om det passande och det för en qvinna tillbörliga, hade det satt ett slags fläck på henne, att en man öfver hufvud taget vågat något sådant; och att det var en gift man gjorde det i hennes ögon till ett brott. Hon kände liksom ett behof att få afskudda sig hvarje misstanke om någon delaktighet i detta brott. Hon var icke längre så säker på sig sjelf, icke längre så säker på sin oantastlighet; och hon hade börjat få en svag aning om, att verlden i det hela taget icke var så polerad – och icke kunde vara så polerad – som hon förut i sin oåtkomlighet trott. Det kunde väl vara omkring fyra år derefter, som jag återsåg min en gång så beundrade, fastän fruktade tyrann. Hvad jag såg gjorde mig nästan rädd för lifvet, rädd för menniskorna, rädd för mig sjelf. Det är så hemskt att allt skall brytas ner, förfalla, bli till intet, att fattigdom, sjukdom och år skola så fullständigt kunna förstöra det, som en gång var ungt och friskt och tjuste vår blick. Jag greps af en ångest som om jag sett ett spöke. Ruinen af en menniska är den förfärligaste af alla varningar; och jag ryste när jag såg denna varelse, som en gång varit så firad, förgudad, uppburen. Det var som om lifvets tröstlösa vishet skriat till mig: tillbakagång, tillbakagång, tillbakagång! Och jag greps af en intensiv beklämning vid tanken på, hur vi framsläpa tillvaron också i dess uslaste och mest förnedrande form... och att detta skall vara bättre, lofligare än att dö innan allt går tillbaka. Hemlös som jag sjelf var, bosatt för några veckor der jag slagit upp nomadens bopålar, sökte mig denna hemlösa varelse. Det var med häpnad jag såg henne och med skrämsel jag räckte henne min hand. Vår vackra, stolta Bella, som med dina kalla leenden vunnit så mången mans tillgifvenhet för att i oåtkomligt, orubbligt majestät kasta den bort – var det du! Öfver femtio år hade hon lefvat och af skönhet fans der icke mer ett spår; endast hakans och näsans form hade motstått åren, men den linieraka näsan var röd och hakan sköt för långt fram derför att alla tänder fallit af.
Maj 1837, angående adjunction af fyra ledamöter, hädanefter bör förfaras, helst det icke vore möjligt alt, utan hinder för göromålens gång, dertill använda llof-Rättens ordinarie betjening och personer icke kunde förmås dessa befattningar sig åtaga, då annan godtgörelse ej vore att påräkna, än de till Hof-Rätten anslagne adjunctionsinedel, hvaraf, enligt bifogadt sammandrag öfver deras användande 12 Stats-Utslioticlt Utlåtande, N:o 453. från den t October iS37, Lill och med år i84o, icke någon perion kun* nät erhålla mera jin 140 R:dr; men hehofvet af ökadt antal ledamöter vore så mycket mei a fortfarande, som, enligt förteckning på lottade referent-mål, dessa utgjort för år 1838 .. 1,160. , , 1S3q . .. .. 1 ,2qf>. och intill d. 1 Dec. 1840 .. i,3o4. utom det att i85 mål vid sistnämnde tid vore till lottning färdiga, livaraf visade sig, att målen årligen tillväxt; 2:0 ofvanbemälde nu adjungerade fyra ledamöters ytterligare yttranden, i anledning af Kongl. Maj:ts den 14 December sistlidet år till IJof-Rälten aflåtne Nådiga Bref, angående deras underdåniga anhållan om entledigande från adjuiictions-förordnandet, utvisande, ali en af dessa ledamöter, endast under förhoppning, att någon serskild aflöning ifrån och med detta år måtte varda anvisad, förklarat sig beredvillig att med adjunclionen fortfara, men de öfrige Irenne fortsatt sin underdåniga anhållan om entledigande; samt 3:o en af Advocat-Fiscalen i Kongl. Majlis och Rikets Svea flofRätt under den 18 sistlidne
Härvid anser jag, att BaneoUtsk. har begått ett misstag, som ej allenast är ganska farligt, utan äfven nästan oförklarligt, sedan såväl sednast uti K. M:s nåd. skrifv., med förslag till lag för Banken, som ock förut under riksdagarna uti RiksSt. dessa sanningar blifvit flera gånger uttalade och erkända, hvarutaf jag anser BaneoUtsk. bort erhålla en säkrare vägledning till ernående af det vigtiga ändamålet, än de af BaneoUtsk. nu föreslagna åtgärder innefatta. Riksdagskungörelsen ingaf Svenska folket de gladaste förhoppningar, att detta mål skulle ernås, sedan såväl förra Ständer som ock Regeringen dertill vidgjort allt, hvad i deras förmåga stod, och då på Ständernas bord hvilade, ifrån förra riksdagen, de dertill nödvändiga förberedelser. Jag vill ej här upprepa, huru R. St. sedermera uppfattat vigten af deras kall oell Svenska folkets behof; nog af, vi befinna oss för närvar, aflägsnade från detta af Nationen så rättvist och billigt efterlängtade samt för samhällets välfärd så magtpåliggande mål. Hvad böra vi då göra, om ej, att så mycket mer bemöda oss använda de medel, som för oss återstå. Frih.
Innan jag derföre nu afger mitt votum, rörande den föreslagne förändrin-i gen af 7 §. i Regeringsformen, anhåller jag att först få skärskåda det nya RedactionsFörslaget, och tillse, om det utgör någon väsendtlig förbättring, genom ökad bestämdhet i be - 4<4 Den 22 April f. ml skrifningen på Commandomål, och genom Jems siandet af nya garantier emot möjliga missbruk; samt sedan basta en blick på den gamla §. ■för att utröna, om den verkligen är så bristfällig, som man velat påstå, och följaktligen bshofvet af dess förändring så trängande, sorn mången torde föreställa sig, % Uti den nya Redactionen skulle det, sedan några mellanmeningar blifvit borttagne komma att heta: ”Konungen låte uti StatsRådet sig föredragas och afgöre der alla Regeringsärenden, utom Commandomål, hvarmed förstås sådane enkla militairiska mål , sorn icke höra till föredragning i StatsRådet”_. Här är sålunda en cirkel beskrifven, uti hvilken man föres rundt omkring, utan att vinna den aldraringaste upplysning. Hvilka ärenden skola nemligen icke föredragas i StatsRådet? Jo, Commandomål, Hvilka ärenden äro då Corn-* mandomål? Jo, sådan», som icke höra till före-t dragning i StatsRådet. Denna circel är ett fel, aora ensamt borde göra Förslaget oantagligt. Uti den närmare bestämningen af Commandomål, heter det vidare:—, ”Och hvarmed förstås fådana enkla militairiska mål, som icke leda till stiftande af nya, icke till ändring, förklaring eller rubbning af gällande Lagar och allmänna economiska författningar, elier uti dispositionen af allmänna medel.” Alla dessa bestämningar äro negativa, hvilket synes mig vara ett ytterligare, ganska väsendtligt fel. Ty genom dessa negationer, eller derigenom, at£ Ben 22 April f.' ml 40? man blott sagdt, hvad Commandomål icke äro, 5kulle allt kunna förklaras för Commandomål» hvad som icke vöre särskildt undantaget.
Till och med under ganska lugna tider har man icke sällan förnummit sådana theorier framställas och af eljest ganska upplysta personer förfäktas som den, att man genom tillökning af Riksbankens sedelstock, utan motsvarande metallisk valuta, kunde och borde skapa nya tillgångar. Det är att förmoda, det sådana äsigter mer och mer skola vika för en allmännare spridd insigt i hithörande ämnen. Men möjligheten af en dylik villfarelse är redan tillräcklig att kraftigt påkalla en förändring, hvarigenom eganderätten betryggas emot faran af vexlande lagstiftningsgrundsatser”. ”Erfarenheten lärer, huru under förra tider den ena realisationen följt efter den andra, och huru detta för den enskilda förmögenheten samt landets utveckling mer än något annat förderfliga förhållande härflutit, icke så mycket af fel vid Riksbankens förvaltning emot derom gifna föreskrifter, som fastmera af sjelfva föreskrifternas felaktighet. Denna erfarenhet tillåter icke, att man med fullkomlig trygghet för framtiden hängifver sig ät den förväntan, att den Ögonblickliga hjelp, som vid svårare förlägenhet, utan landets betungande med nya skatter, kunde beredas endast genom en, efter behofvet för stunden lämpad, större sedelutgifning, alltid skulle försakas. Det ligger icke någon bristande uppmärksamhet, icke heller Banko-Utskottets Betänkande ,JW 32. 3 någon förmäten tvekan om Rikets Ständers lagstiftningsförmåga, i den erinran som ämnets allvar tvingar att attala, nemligen att lagstiftningen för Riksbankens verksamhet och sedelutgifning uteslutande hvilar i samma händer sorn beskattningsrätten. Denna erinran måste vara på sin plats, dä frågan gäller att fästa uppmärksamheten på behofvet att under lugna tider göra sig beredd att möta och, om möjligt. förekomma framtida faror”. ”Tvångskursen på Riksbankens utelöpande sedlar till ett, silfvervalutan vida öfverstigande, belopp lägger dessutom, såsom här nedan i fråga om privatbankerna vidare skall utvecklas, hinder i vägen för ett fullkomligare ordnande af dessa banker”. ”Utan en framförallt önskvärd förändring af grundlagens ofvan antydda stadgande, kan tvångskursen ä Riksbankens sedlar emellertid icke upphäfvas.
Således återstår för mig blott, att anhålla om proposition å Utskottens jemkningsförslag. Herr Cederschiöld: En värd talare har frågat mig, huru jag ville, att det skulle förhållas, örn två Stånd beslutade depositräkningen såsom en garanti för realisationen, och tvänne andra Stånd, att i stället för en sådan garanti skulle tillåtas partiel utvexling af silfver. Jag får då påminna, att om alla fyra Stånden voro ense om att en sådan garanti skulle äga rum, kunde detaillerna icke förfalla, utan ett beslut deröfver mäste fattas. Men i anledning af hvad Herr Grefven och LandtMarskalken behagat yttra, då han öfverlemna! till Ståndet att afgöra, huruvida frågan kunde förfalla, eller icke, ber jag få erinra om den stora skillnad, som är emellan en frågas möjlighet att kunna förfalla, eller att böra förfalla. Om det senare kan Ståndet besluta; men huruvida en fråga kan förfalla, beror belt och hållet på frågans natur. Ty står frågan i osk i Ijag ti gt samband med det öfriga förslaget, så äger Ståndet lika litet rätt att pröfva, om den bör förfalla, som det skulle äga att afgöra, huruvida 2 gånger 2 bör vara något annat än Jag fåljsäledes reservera mig ernoL Herr Gref - Den 17 December f. m. 43 vens och LandtMarskalkens åsigt i denna del, emedan jag anser Herr Grefven och LandtMarskalken icke hafva bordt tillåta Ståndet att deröfver besluta. Friherre Cederström: Jag hyser icke den farhåga emot depositräkningen, som af några talare här blifvit yttrad; men i afseende på formen anser jag besynnerligt, att man här beslutar, det frågan icke skall förfalla. Man behöfver blott läsa den af Utskotten föreslagne voterings-proposition, får man se, att det ena alternativet innehåller, att frågan kommer att förfalla. Örn den nu icke kunde förfalla; huru skulle väl då detta kunna framställas i voterings-propositionen. Ridderskapet och Adeln äger visserligen rätt, att efter erhållen underrättelse, huru de andra Stånden beslutat i frågan, jemka sitt eget beslut derefter och instämma i deras.
Nickor bland antalet af de uppgifne 4coj då man jemför i ett fall måste det vara i allt och då är dessa nickor utan verkan mot större fartyg hvilka ej hafva andra Canoner än 36, 24, 18 å 12 Lispunds Canoner. Jag tviflar dock, både på möjligheten af kostnaden och på antal canoners aptering på fartyg till detta belopp. Herr Lagerhjelm an* Herr Lagerhjelm urför dessa sine ^uppgif-. säktar att jag får apli - 602 Den $ Martil, ter, för att tillkännapera i motsats förhåll gifva att ingen lättlande dess egna yttransinnig eller ^ytlig re» den om ytlighet m. m. flexion förmått detta på den person somgifhans anförande. yit Herr Lagerhjelm dessa uppgifter ochksn ej annat än på det högsta billiga Herr Lagerhjelms nit för saken och dess ändamålsenliga proposition om en Krig&cassas samlande. I förening härmed får j*g äran anföra följande: Jag vågar betragta sjöförsvaret såsom nyttigt och högst nödvändigt, för Sveriges oberoende, såsom Scandinaviens naturliga försvar, penna tro 6ynes kanske parodon för mångå; men då jag betraktar de olikheter i opinioner som härvid kunna alstras, härflutne, af de orsaker, som alltid verkar då saker af stort in; tresse skola bedömmas och sorn alltid vid dy. lika fäll äro de rådande nemligen passionernas, intressets och allmänna misstagens åsikter, så finner jag lätt uppkomsten af desse ö. Ijka meningar; men åter då man med uppriktighet söker den enkla sanningen skall man ^inna att Sverige liksom England , genom sitt georgrafiska läge, måste försvaras på sjön, snåste med Flottor till yttre försvar bibehållas i sjelfständighet» dä motssisen vi^ar att ifrån Den 6 Martti. den slund en stat åsidosatt, upphört att äg* eller bibehålla dess naturliga försvar, är denna stat säker att alltid någon ^eröfrare, ankommer för att begagna tillfället af dess försvarslöshet.
Den 15 October. iL9 Utdrag af den 11 dennes, pä ator. remisi frän Bonde-Ständet meddelade ytterligare Utlätande, i anledning af Kongl. Maj:ts redan den zi sistlcdne Augusti i Räder gifna Proposition om Fattigwärden, beflöt Bonde-Ständet att gifwa sitt bifall till den af Utskottet i desi Memorial af den 10 nästpäföljande September föreslagne afgift, som Skeppare, Styrmän, Bätsmän, Matroser, Jungmän och öfrige Sjöfolket borde erlägga, till Fattigwärds anstalten, wid förhyr, ningen i Götheborg och öfrige Rikets Städer, likwäl med wilkor, alt sädant komme deras efterlemnade Fattige Enkor och Barn till godo, pä anmälan derom, de mätte hafwa sitt hemwist ä hwad ort inom Riket som hälst; äfwensorn Ständet biföll, det skyldigheten att försök, ja de fattige mä äligga hwar och en inom För. samlingen, som icke sjelf wore i behof af andras hjelp, och att Församlingarnes genom Pluralitet widtagne beslut om afgisterna till de Fattiges försörjande, mä anses förbinda äfwen dem, hwilka, oaktadt föregängen offentlig kal. leise, ej warit tillstädes, eller närwarande nekat, eller sedermera till Församlingen inflyttat, lik. wäl sä, att icke Kongl. Maj.t beswärades med Nädigste pröfning och stadfästelse af hwarje Församlings widtagne Författning härutinnan, utan densamma mätte anses förbindande och kpccutive genom Wederbörande Landshöfdinges päffrUt; och ffulle detta allt gälla till desi ben Allmänna Författningen om Fattigrvärden kun - rgo Drn 14 October. de wid nästa Lagtima Riksdag blifwa fast. ställd. lllt soxrg. k^x ?rotoco!Io Osbriel Öämsoo. UppIZii kor 8smrsl.
För alt stadga sin öfvertygelse i förevarande fall, behöfver man således endast genomläsa nämnde §§., då de befinnas handla: $. 66, oin Riksgälds-Contorets styrelse; j. 6g, om huru förfaras bör, då betänkligheter hos ett eller flera Riks-Stånd uppstå att antaga hvad Stats-Ulskoltet tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande, eller Bevillningens derefter lämpade hela belopp_, eller hvad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-Contorets Styrelse och Förvaltning; §. 70, om Bevillnings-Utskottets åliggande att uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande Bevillningens fördelning§. 71, om huru förfaras skall, då skiljaktighet yppar sig mellan flere af Riks-Stånden om dessa grunder_, sälten af deras tillämpning och Bevillningens fördelning lill utgörande; och slutligen $. 72, om förvaltningen af Rikets Ständers Bank. Då följaktligen i dessa §§. icke ett ord förekommer rörande de Ekonomiska sladganden, hvarå Rikets Ständer kunna begära Kongl. Maj:ts sanction, och föreskriften om bränvins-bränningsafgiftens erläggande förskottsvis visserligen innebär en olägenhet, och, till följd af ränteförlusten, en utgift för bränvins-brännaren, men icke utöfvar något inflytande på Bevillningens hela belopp eller dess fördelning mellan särskilta klasser af medborgare, vågar jag vördsam ligen underställa Rikets Ständers pröfning min åsigt, att frågan derom, såsom varande genom trenne Riks-Slånds beslut afgjord, icke Grundlagsenligt kan underkastas omröstning i Förstärkt Statsutskott”. Med Herr Grefve Hamilton instämde Herr Höök samt, i afseende å i:sta morn., Herr Contracts-Proslen Nibelius. Af Herr Gripenstedt: ”Jag reserverar mig mot förevarande Memorial i sin helhet.
Dessa moment, liro af Borgare-ståndet återremitterade; men som de öfriga Riks-stånden godkänt desamma, kan Utskottet ej taga vidare befattning med förevarande, jemlikt 69 § Reg.- Formen och 75 § Riksd.-Ordningen, af Rikets Ständer redan afgjorda frågor. Forsla punkten (extra anslagen), angående Utskottets hemställan att, i enlighet med Kongl. Majlis Nådiga förslag, en summa af 18,000 R:dr årligen lindér nästa stalsreglerings-period måtte beviijas Lill undersökningar, inspektioriskoslnader samt expenser lör allmänna arbeten. Denna fråga hafva samtlige Riks-stånden återremitterat, flir att af Utskottet behandlas i sammanhang med de lill Utskottets handläggning Öfverlemnade frågor om anslag för dylika arbeten. Och då sådant jemväl blifvit af Utskottet iakttaget, såsom af dess Utlåtande N:o 159 in hem 1 as, får Utskottet nu endast hänvisa till hvad detta Utlåtande i förevarande fråga innehåller. Stockholm den 26 November 1857. STOCKHOLM, lijrki luis Isaac Marcus, 1 .57. Stats-Utskottets Memorial N:o 17%. 1 IV: o 172. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Dec. 1857, kl. 7 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. Sedan Riks-Stånden meddelat sina beslut angående de uti Stats-Utskottets Memorial Nro 149 afgifna förslag till voterings-propositioner uti åtskilliga till statsregleringen hörande frågor, har Förstärkt Stats-Utskott, jemlikt stadgandet i 69 §:n Regerings-Formen, denna dag anställt omröstningar, enligt nämnda, dels af samtliga Riks-Stånden, dels af trenne Riks-Stånd godkända, här nedan omförmälda voterings-propositioner. Första voteringen (Irsta punkten i förenämnde Mern.)