Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid jemförelse af denna vinst genom användande af starkare räler, och i följd deraf minskadt antal behöfliga lokomotiver, med den vinst som skulle uppkomma vid begagnande af svagare räler, hvilken sednare, enligt hvad i det föregående vore ådagalagdt, utgjorde endast 19,920 R:dr per mil och således för 2 mil 39,840 R:dr, visade sig, alt de starkare rälerna och lokomotiverna äfven i ekonomiskt afseende vore de fördelaktigaste. Dessutom borde ej blott de nu berörda förhållanden i afseende på rälernas styrka och rörelsematerielens första uppsättning tagas under öfvervägande, utan äfven andra omständigheter, af hvilka företrädet af den starkare lokomotivkonstruktionen, som vid Statens jernvägsbyggnader antagits, i bög grad ökades. Den förhöjning i driftkostnaden, som användandet af svagare räler och det deraf följande behofvet af ett större antal lokomotiver måste medföra, skulle, med antagande alt 250 mil dagligen trafikerades, under 20 års tid säkerligen, med ränta på ränta, växa till lika stor summa, som ansetts onödigtvis utgifven genom att å Statens jenvägar begagna räler om 211 skålpunds vigt i stället för de lättare om 15 skålpund per fot. Det ombyte af materiel, som, vid en tilltagande rörelse, användandet af de svagare rälerna och mindre lokomotiverna förutsatte, komme, med en utbildad och ordnad trafik, på statsbanor af den utsträckning som emellan Stockholm, Göteborg och Malmö, att medföra så betydande olägenheter och förluster, sedan byggnader, verkstäder och alla andra inrättningar blifvit ordnade efter en annan storlek och konstruktion å lokomotiverna m. m., alt del måste anses med sann omtanka för det allmänna bästa förenligt, att statsbanorna och deras materiel från början inrättades, icke efter stundens, utan för framtidens och en mera utbildad trafiks fordringar. I beräkningen vid anläggandet af statsbanorna bade äfven ingått, att, till en början, just i ekonomiskt afseende, kunna sammanhålla passagerareoch godstrafiken i samma tåg, för hvilket ändamål starkare lokomotiver äfven Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Vid artikeln tegel synes den förenkling lämpligen böra äga rum, att rubrikerna eldfast, klinker och mursten sammanfattas under den gemensamma benämningen »mursten alla slag», derå den lägsta eller för klinker nu gällande införselstull 4 r:dr per 1000 stycken, motsvarande fullt 23 procent å värdet af vanlig mursten, torde finnas tillfyllestgörande; äfvensom nedsättning i införselsafgiften å taksten, hvilken nu utgör 10 r:dr per 1000 stycken eller icke mindre än 57 Va procent å tullvärdet, föreslås till 6 r:dr 32 sk., hvarigenom tullprocentens förhållande till varuvärdet jemväl här blifver såsom 23 till 100. Tennlikar synas lämpligen kunna ur texten utgå och i noten hänvisas till lika tullbehandling med arbetad messing. Jemte det, enligt hvad ofvan är omförmäldt, tullfrihet ansetts böra medgifvas vid utförsel af oarbetadt, samt arbetadt, gammalt och sönderbrutet tenn, lära de å arbetadt, nytt, olackeradt och lackeradt nu till 55 Vs procent å lullvärdena stadgade införselsafgifterna böra nedsättas, ä det förra, hvars verkliga värde ej Sik. till S. St. Tran och späck, alla slag. Tryffel. Trädvaror. 58 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. kan antagas högre än lill 32 sk., från 12 sk. till 8 sk., och å det lackerade från 16 till 12 sk., eller till 23 procent å varuvärdena.
”Nöjes icke näringsidkare, som i 1 mom. § 7 omförmäld är, eller gästgifvare pä landet åt taxerings-kommillés enligt § 8 eller 12 lättade beslut, vare han då berättigad att hos pröfnings-kommitlé i länet söka ändring och rättelse, på sätt Bevillningsiorordningen g 113 föreskri Iver. Olver pröfnings-kommillés beslut må sä väl af näringseller gäslgifveri-idkaren, som af krono-, hushållnings-sällskapseller sockne-ombud besvär anföras inom den tid och i den ordning, som för överklagande af pröfningskommitlés beslut i allmänhet stadgade blifvit.* *Har näringsidkare eller gästgifvare taxerings-kommillés beslut icke öfverklaga!, men Lands-kamererare eller annat kronans-, hushållnings-sällskapseller sockneombud dervid anmärkningar gjort, och finner pröfnings-kommittéen skäligt att med anledning deraf eller i öfrigt, utan anledning af några anmärkningar, taxerings-kommillés åtgärder rätta, skall protokolls-utdrag, som upptager allt hvad för besvärs anförande bör iakttagas, utfärdas och den ska Ilsk jldige delgifvas.” Alt ett lagstadgande hufvudsakligen i samma syftning, som Herr Lektor Sondéns förslag innefattar, är af behofvet påkallad!, torde motionären hafva tillräckligt ådaga lagt och beslyrkes än vidare deraf att, enligt hvad numera kändt är, Kongl. Kammarrätten förklarat kommunen oberättigad alt söka rättelse i taxeringsoch pröliiingskomrnitléers beslut rörande de uti §§ 8 och 1*2 af gällande förordning omnämnda närings-idkares beskattning för bränvinshandel; men alt ät Kronans embetsoch tjenstemän uppdraga, alt å embelets vägnar inblanda sig i nämnde beskaltnings-frågor har Utskottet funnit vara hvarken lämpligt eller behöfligt.
Debet. år 1842. år 1843. Balans från föregående året: Uppbörd: Leverering från Stuteri-Öfverstyrelsen 5,400: — —. Balans till påföljande året: Skuld till Strömsholms Stuteri . 3,000: _ — 3,000: — Dito „ Flyinge Hingstdepot . 1,250: — 1,250: Credit. Balans från föregående året: Skuld till Strömsholms Stuteri . 3,000: _ 3,000: — Dito „ Flyinge Hingstdepot . 1,250: — 1,250: Utgift: Aflöning, arfvoden, reseoch traktamentspenningar, m. m Kronoutskylder .. Upphandling och underhåll af kreatur, inventarier, spanmål, dikamenter ra. m .. Levei-ering till ^Stuteri-Öfverstyrelsen Diverse Balans till påföljande äret: Behållningar, Kontant i kassan I afseende på de vid Ottenby Stuteri befintliga kreatur, utvisa räkenskaperna följande: 17' • Behållning sedan Tillkomst Afgång unBehållning föregående år. under året. der året. vid årets slut. F öl •••*•••• —• 7. 32. Vallackar 4. —• — 4. Då härvid befunnits, att kostnaderna för detta Stuteri uppgått, jemförelsevis, till ännu högre belopp, än vid Strömsholms, anse sig Revisorerne äga allt skäl att nu åberopa hvad vid granskningen af sistnämnde Stuteris räkenskaper anförts, att nemligen besparingar uti dessa kostnader synas, utan hinder för Stuteriets bestånd och förkofran, kunna äga rum. Flyinge Stuteri. Räkenskaperna, som för båda åren blifvit i Kongl. Kammar-Rätten granskade med anmärkningar, utvisa följande förhållande: Debet. ar 1849. år 1843. Balans från föregående året: Utgift: Baluns lill påföljande äret: Häststyrkan utvisar följande förhållande: För år 18/pj. Hingstar från förra året ; 48.
Herr Doctorn liar framställt, att i Kyrkans första alder några åtgärder af verldsliga makten icke beliofdes, för att till det Ghristeliga Samhället återbringa en fallen medlem deraf, utan att denne då sjellvilligt skyndade tillbaka, erkännande sin ovärdighet, afbedjande sitt fel och utlofvande framtida förbättring, af hvilket steg till en sann omvändelse han icke ansåg sitt förnedrad, samt emottogs således till en fullkomlig försoning för det tillkoaimande oell glömska af det framfarna; men att det sedermera icke länge dröjde, förr än denne Kyrkans välgärning blef ett verkligt straff, hvilket dock icke upphörde att bibehålla sin första egenskap oförkränkt, såsom ett medel till de förvillades förbättring och upprättelse, och att försoningen med Församlingen således, äfven vid Reformationens början i detta Land, ehuru srnärtande för den mer och mer tilltagande så kallade hederskänslan, likväl ansågs vara en i sina verkningar lika helsosam, sorn i sitt upphof vördnadsvärd anstallt, hvilken hvarken borde förändras eller afskaifas. — Herr Doctorn har vidare yttrat, att tidens fortskridande ande oförmärkt i berörde inrättning utplånat alla spår af dess första egenskap, såsom en Kyrkans välgärning, och deruti endast qvarlemtiat det ona-i turliga, tned åren tillkomna, under namn af Kyrkans straff, enär den, efter de första tiders bruk, inrättade offentliga försoningen med Guds Församling, hufvudsakligen grundad på hjertats förberedelse dertill genom ånger, betraktats 3t6 Lag-Utskoitets Betänk anden. såsom utan ändamål och nytta, samt, sedan det religieusa förbättrandet i denne del af Kyrkotukten försvunnit, desto större vigt blifvit lagd på det återstående poenala. Efter det Herr
Och jag sprang, ehuru jag tyckte det var underligt, eftersom Carlson var bra full, och jag sjelf kände att det var lite på sned med mig också. Det led till solnedgången, och osäkert är det att skjuta då mörkret redan skiftar i skogen. Nog fans det fullt opp med vildt i östra skogen, men den tiden på dagen var det inte likt... Nå, jag gick som sagdt till drängstugan, tog bössan och svarade ingenting på de andras frågor, för jag förstod att de strax skulle märka att något var galet med mig, om jag hade sagt ett ord. När jag kom tillbaka till skogen, der jag lemnat patron och Carlson, satt Carlson ensam och halfsof på en sten. Patron var borta. Jag slängde då bössan på axeln och började gå åt östra torpet. Men hur jag gick, tyckte jag det blef så svart i skogen. Benen voro som om de varit beslagna med bly, och jag begrep nog att det var patrons fina vin som gjort mig så dödfull. Jag satte mig ned, jag också, kastade bössan ifrån mig och somnade in. Gud vet hur länge jag sof. Då jag vaknade var det af ett skott, lossadt i mörkret helt nära intill. Jag trodde att Carlson vaknat, hittat bössan och ville skrämma mig. Jag ropade flere gånger hans namn, men han svarade inte. Jag hörde nog ett prasslande i buskarne bredvid, så jag visste deraf att jag inte drömt det om skottet. Jag började söka honom, men det var omöjligt jag kunde inte finna någon. Jag mådde så illa af vinet, att jag inte kom ur fläcken. Det var vått och det var oländigt och stenigt der jag var, jag kom inte längre. Om en stund somnade jag in igen, efter det jag en qvarts timme eller så plågat mig med försök att bli vaken och klar. Men det gick inte. Leena satt med båda händerna om hufvudet och gungade af och an. Peltonen stannade. Den lille i vaggan började att sakta klaga, men tystnade igen, sjunkande i nya drömmar. Herre Gud, herre Gud klagade Leena, det var väl inte du, Antti, som sköt honom? Peltonen skakade långsamt på hufvudet och såg alltjemt åt golfvet.
Lika med de fleste ledamöter af Högsta Domstolen, anser jag således att denna § bör ur förslaget utgå. Gr. Sparre: Om man vill fortsätta den bana, som redan i 1734 års lag blef följd, nemi. att i vissa fall bestraffa försök till brott, så bör väl försök till mord framför andra bestraffas. Enl. min öfvertygelse, är det en stor åtskilnad mellan försök till mord och försök till dråp, och bestraffandet af det förra fordrar ej oeftergifligen, att äfven för det sednare lagstiftaren måste bestämma särskilda straff. Hvilket slagsmål som helst, der, som Hrr:ne veta, man vanligen måttar åt hufvudet, skulle just af denna anledning kunna rubriceras såsom försök till dråp; men man kan sannerligen ej gå så långt i lagstiftningen för försök, och det är ej heller nödvändigt, emedan 11, 12, 13 och 14 §§ i det följande stadga ansvar för slag i allmänhet; och försök till dråp kan med tillämpning af dessa §§ ganska väl bestraffas. Helt annat är det med försök till mord. Jag antager, att någon lagt sig i försåt för en person och vill med ett bösskott 328 D en 24 Mars 1. m. mörda honom, men kulan träffar plånboken och skadar honom sålunda icke. Bör ett sådant försök till mord lemnäs ostraffadt? Just öfverläggningen i detta sednare fall, sorn skall bevisas, utesluter möjligheten af obehöriga åtal, och det är just denna möjlighet, som alstrar tvekan i fråga om bestämmandet af straff för försök. Med anledning af II. o. Ad:s beslut i fråga om 1 §, vill jag likväl ej motsätta mig denna punkts återremitterande, utan får lika med den siste talaren derom anhålla. H. Exo. Hr Frih. De Geer: Hufvudsakligen förekommen af den siste talaren, vill jag blott tillägga, att det skulle vara en besynnerlig inkonseqvens, om man icke med något straff betade fulländade försök till mord, under det man har straff för försök till åtskilliga andra grofva brott, såsom t. ex. för försök till rån, förgiftning, fosters fördrifvande m. fl. Gr.
Rigtigheten af det påståendet, att det blifvet en vana att kalla detta indeln:sverk ett storverk, lemnar jag derhän, men jag beder Hrr:ne taga i betraktande, om ej en organisation, som under 130 år eller något derutöfver, icke tarfvat någon förändring, och som, sedan en förändring försiggått, likväl ännu hufvudsakligen qvarstå, hvarjemte dessutom af ganska många belviflas, huruvida denna förändring varit fullt ändamålsenlig, — må anses stå ganska högt, och likaväl förtjena benämningen af storverk, som mången annan inrättning af mindre vigt och kortare varaktighet. Indeln:sverket har dessutom en annan egenskap, som ej bör förbises, nemi. den, att sä länge en indelt aimée linnes spridd och upvext inom alla landets delar, såväl med afseende på trupp som befäl, blir denna armée så införlifvad med folkets åsigter och vanor, med detsamma, deltagande uti dess mödor, dess fröjder och dess lidanden: blir så sammanväxt med folket, att så länge en sådan armée linnes, är det icke tänkbart, att någon revolutionär rörelse kan upkomma eller af hvad anledning som helst sättas i utöfning. Det blir icke möjligt att förvandla det gamla Konungariket Sverige, hvarken till republik eller tili Kejsardöme, så länge det gamla indeln:sverket står qvar, så vida icke hela folket gillar och önskar den åsyftade förändringen. Stockholm kan aldrig i förhållande till Sverige blifva hvad Paris är till Frankrike, så länge den indeltaarméen finnes. Detta är, som mig synes, en vigtig och ilall denna äfven ingått i Carl XI:s beräkning, så lägger den en ytterligare vigt i vågskålen för Hans förtjenster Hans odödlighet. Det har någon gång fallit mig in att tänka, det denna omständighet måhända vore en af ådrorne till din källa, från hvilken så många tårar runnit i vissa Tidningars spalter deröfver att det sega indelmsverket icke kan undanrödjas, oaktadt ständiga bemödanden, men denna tanke bar jag förkastat, emedan jag hvarken har lust eller anser mig berättigad. att se dåliga motiver någorstädes, der bättre kunna finnas.
Då det nästföljande mom. i Utsk:s Betänk, står i närmaste sammanhang med det nu föredragna, och det är svårt att yttra sig om det ena utan' att det andra deri inblandas, anhåller jag att båda momme måtte tagas under öfverläggning på en gång. Sedan i ani. häraf Hr Gr. o. Landtm, låtit upläsa 2:dra punkten, ang:de stångjernstillverkningen och den deraf utgående hammarslialten, anförde Hr Montgommerie: Eöreg:de talaren har redan granskat Utsk:s förslag, och jag behöfver således icke upehålla mig dervid. I allmänhet kan man säga, att de upgifna förhållandene under ett år försatt bergshandteringen i vida fördelaktigare ställning än den i verkligheten är. Ensamt dessa förhållanden inom Sverige hafva vid bedömandet af denna fråga icke bort tagas i öfvervägande, utan förhållandet på verldsmarknaden, förhållandet med Svenska jernhandteringen, jemförd med utländska industrien, och icke en tillfällig bättre och sämre konjunktur, som enl. hvad erfarenheten visat fortfarit under en kortare period. Genom förbiseende häraf har egentliga misstaget tillkommit och man har sålunda erhållit sifferupgifter långt fördelaktigare än de i sjelfva verket äro. Man har Deii 4 Mars f. m. 7 nemi. fästat sig vid ett ar i stället för att gå längre tillbaka vid jemförelsen och se huru förhållandet egentligen är. Då jag nu håller mig till de 2:ne punkterne, som blifvit föredragna, finner jag, att Utsk. såsom skäl för afslag till Iv. M:s Propos, om uphäfvande af tackjernstionden utaf'hyttor och masugnar inom bergslag, anfört, dels att denna skatt numera jemlikt R. St:rs beslut vid sednaste Riksdag och K. M:s i öfverensstämmelse dermed utfärdade Nåd. Kungörelse d. 14 Novemb. 1854 utgår med endast ^ af det belopp densamma före år 184 5 utgjorde, och dels att ytterligare en väsendtlig förmån blifvit tillverkarne af denna vara beredd genom den enl. K. Kungörelsen d. 19 Dec. 1855 medgifna tillåtelsen till utförsel af tackjern.
Flerestädes torde, denna rätt förutan, blifva omöjligt att i behörig ordning uppehålla gudstjensterna, hvilket, med behörigt afseende å samhällets högre mål, icke torde kunna öfverlemnas åt församlingarnes egen omvårdnad. Konsistoriernas missiveringsrätt sammanhänger också med andra stadganden. Likasom konsistorierna äro förpligtade att genast efter skedd ordination bereda den ordinerade tjenstgöring inom stiftet, så hafva de ock genom Kongl. Brefvet den 24 Augusti 1786 fått sig ålagdt att »noga tillse och allvarsam hand deröfver hålla, att icke Hera prester vigas, än som nödtorfteligen behöf vas, samt att de redan vigde prester, hvilka ej innehafva ordenteliga eller på stat uppförda sysslor, genast efter behof måga fördelas mellan församlingarne, så att desse under hvarjehanda sken icke kunna förnöta sin tid i lättja, eller med sådana göromål, hvilka ej egentligen höra till prestembetets utöfning., Denna konsistoriernas rätt och pligt, hvilken naturligtvis icke kunde qvarstå, derest presten hade sig öppet lemnadt att söka anställning, hvarhelst han för godt funne, lär väl icke någonstädes begagnas på sådant sätt, att presten, i afseende på sjelfbestämningsrätten, skulle, på sätt motionären andragit, vara sämre lottad än en tjenstedräng. Åtminstone qvarstår ännu med gällande kraft det genom Kongl. Brefvet den 17 Juni 1756 gifna stadgande, att pastorerna n;å hafva frihet att sjelfve få meddela kallelse åt den, med hvilken de på bästa sätt kunna öfverenskomma.
För öfrigt bestrider jag belt och hållet Grefve von Fersens åsigt, att, såsom medel till häst-productionens upphjelpande, Rusthållare måtte förbjudas, att till remonter insätta andra än inhemska hästar. Rustningsbesväret är nog tungt ändå; och så länge utländska hästar kunna lättare erhållas och 56 Den 22 Maji. för ringarepris än inländska, hvilka åtminstone i en och annan ort icke finnas, hör det åtminstone stå Rusthållaren fritt att välja. Jag tror det i alla fall snart blifver ganska svårt, att bekosta anskaffandet af remonter till och med från utrikes orter. Dessutom skulle ett sådant påbud, om remontering med endast inrikes hästar, föranleda till det allrastörsta arbitrage, i afseende på bevisen om deras inländska födsel. Grefve von Fersen: Till besvarande af Grefve Horns anmärkningar mot mitt skriftliga Anförande och mina tvenne Motioner, rörande hästafvelns upphjelpande, utbeder jag mig få nämna några ord. Jag medger visserligen, alt nuvarande skjutsningsskyldighet lägger hinder i vägen för liästculturens förkofran, och, om anskaffandet på ändamålsenligt sätt kunde tillvägahringas, skulle detsamma befrämja hästafvelns förbättrande. Den skjuts-inrättning, som uppkoinme, genom nuvarande skjutsinrättnings förändring i likhet med andra Länders, blef otvifvelaktigt mera kostsam att anlita, och i följd deraf mera allmänt, att till resor begagna egna hästar. En följd åter häraf vore, att man sökte förskaffa sig goda och uthålliga hästar, och vore ej, som nu, belåten endast med ett kreatur på 4 ben. Men äfven med bibehållandet af skjutsen i dess nuvarande skick, ehuru än ett tryckande onus, inser jag ej, hvarföre man Den 23 Maji. 5/ ej bör vidtaga ändamålsenliga utvägar till liästafvelns upplijelpande i Landet, och bibringa, om möjligt är, något system vid hästculturen. Min öfvertygelse är, att en förbättrad race och ordentligt uppfödningssätt skulle äfven i hög grad gagna deskjutsningsskyldige sjelfve.
Huru och på hvad sätt skolor kunna organiseras, skulle måhända kunna af en landsh. med någon eftertanka utfunderas, men huru och på hvad sått sedermera läroämnena der skola föredragas, hvilka läroböcker som skola gillas, och hvilka som höra ogillas, allt delta är frågor, som jag betviflar, all någon landsh. kan befatta sig med, så alt något gagn deraf uppstår eller att det kan ske med hvad man kallar besked. Jag hemställer derföre, ätt StatsUtsk. måtte förändra sitt förslag, och helt och hållet utesluta landshm ifrån den äran att deltaga i dessa eforalstyrelser. Frih. Tersmeden: SlatsUlsk. har blifvit strängt klandradt, dels derföre att det vid detta anslags föreslående har fästat några vilkor, och dels för beskaffenheten af dessa vilkor. Hvad beträffar det första, eller alt StatsUtsk. icke skulle vara befogad!, att vid ett anslag, sådant som delta, fästa några vilkor, så är det något, som StatsUtsk. vid flere föreg:de riksdagar, äfvensom vid denna, har gjort, och hvilket af R. St. har blifvit mångfaldiga gånger godkändt. Det förefaller väl naturligt alt när ett Ulsk. anser sig kunna tillstyrka eli sä betydligt statsanslag som 90,000 r:dr, eller 3 gånger så mycket, som K. M. begärt, meningen dermed icke kunde vara att blott lemna detta anslag utan att uttrycka hvad man dermed åsyftade och hvad man önskade skulle blifva verkställdt. Denna åsigt har också gjort sig gällande i StatsUtsk., och Hrrme kunna vara öfvettygade derom, att anslag och vilkor voro der så nära förbundna, att man icke ansåg dem kunna eller böra åtskiljas. När denna sak afgjordes inom Ulsk., gick man också försl igenom vilkoren och sedan de voro afgjorda, tillstyrktes anslaget.
Rutberg från Norrbottens Län, Anders Andersson från Westmanland, Anders Hansson från Upsala Län, Anders Johansson Brisman från Skaraborgs Län och Anders Ericsson från Örebro Län hafva yttrat den tanka: att, vid den i de flesta Provincer nu rådande penninge-förlägenhet, rätta tidpunkten ej vore inne att höja räntan i BancoDisconten, helst för Landtmannen, då Jordbruket i närvarande conjunctur ej ens lemliar 5 procents afkastning; att ehuru den grundsalts vore alldeles rigtig, att Banken ej borde betraktas som en blott undsättnings-anstalt för Näringarne, skulle det likväl nu mera, då de flesta blifvit vande att så anse den, och Banken, i följd deraf, redan blifvit inblandad uti en mängd invecklade förhållanden, kunna i mer än ett hänseende blifva betänkligt och medföra skadliga följder, att på en gång helt och hållet förändra denna dess hittills varande egenskap, då det deremot i många fall, och serdeles vid inträffande mindre lyckliga omständigheter för Jordbruk och Näringar, vo - Bil, till Banco-Utskottets Bet. IV:0 5s. 123 re nyttigt och gagneligt, alt Låhebiträden hos Banken, mot lindriga vilkor, såsom förr, funnes att tillgå för den hjelpbehöfvande; hvadan och då alla förändringar, äfven de sorn ledde till ett bättre förhållande, borde vidtagas, icke på en gång och hastigt, utan småningom, så framt ej det åsyftade goda ändamålet skulle förfelas och anstalten lill siiia verkningar blifva menlig i stället för välgörande, lämpligt anses, att räntan i Banco-Disconten och LåneContoiren blifver bibehållen vid 5 procent, såsom den från 1823 års Riksdag varit. (Emot bibehållandet af lånetidens inskränkning till af år med omsättning hvarje 6:te månad.) Herr Prosten Elfström och J. J. Rutberg från Norrbottens