Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Olle och sof som e’ so, och då blötte di’en och doppa’n i brunn för han skulle vakna, och de skulle få veta något om hvar patron låg, men Olle vakna intet, utan nu har de letat hele Guds da’n i skogen, för ingen kunde tro att han låg durk på sjelfve gångstigen, bort vid gråbergen, men der låg han, och der fann di’en nu i sene qvällen, för de va sta’ med lykter, och jag blef så dann när jag mött’en, och hade så när aldrig tords gå hem. Gunnar hade icke afhört allt detta. Han var utgången i mörka natten. – Ja, du gick icke heller – svarade Elin, när Abraham slutat – utan du sprang så fort du kunde. Du trodde väl att den döde patron va’ efter dig, stackars Abraham! – Ja, jag va’ skröpligt rädder – genmälte han, men sväljde redan sin andra grötsked. Lena gick och teg, samt såg bort åt lilla Gustafs vagga, de gossen sof barnens englasömn med liljedrömmar. Elin gick litet hemskt stämd in till sig, och man skulle gå till hvila; men Gunnar kom ej, och stugudörren måste således stå öppen, ehuru Abraham proponerade att stänga den och lofvade att vakna när Gunnar kom. – Du vakna! – sade Lena – ja förr vaknade skåpet der borta i vrån. Du vet väl hur du ska’ ruskas. Nej, släng dörrn, så ska jag passa på sjelf. Lena visste nog att hon ej kunde sofva. – Gunnar kom dock icke. «Visshet! visshet måste jag hafva» – tänkte Gunnar, med en förfärlig dämonstanka till påkörare, och han ilade genom skog och natt, som hade han varit jagad, och stod inom några korta ögonblick vid drängstugudörren på Grantorp. Der hade ingen lagt sig, och ingen blef förvånad öfver detta Gunnars uppträdande vid ett dylikt tillfälle, då allas nyfikenhet och berättelselust, hemskhet och förfäran, voro spända till det högsta. Han träffade snart Bengt, och denne märkte icke ens huru blek den frågande var, utan gaf Gunnar helt redigt alla de upplysningar, som Abraham så förfärlig rört omkring.
Säkert hade det ej warit rädligt att frän Militaira beställningar utesluta hwarenda utländsk man, att lemna oanwända för Swerige förtjenster dem en främmande jord sett utbildas; men det war äfwen lika nödwändigt, att Regeringen sparsamt och ined största urwal begagnade sig af Utlänningar, dä den ägde Swenskar att tillgä. Utskottet trodde sig hafwa fullständigt uttryckt hwad stadgandet borde äsyfta, genom det föreskrifna wilkoret för utländske mäns antagande till Militaira Embeten: en sällsynt skicklighet. Endast sä äga densamma; och bland defia skola ännu färre, kanske knappt nägon enda, erbjuda sin werkningsförmäga ät ett främmande land, sä länge deras eget Lehöfwer och wärderar stora talanger. Emedlertid och dä detta uttryck i wifit hänseende torde finnas obestämdt, särdeles som den fordrade egenskapen af owanlig skicklighet icke alltid med säkerhet kan utrönas och bedömas, sär Utskottet, till meningens förtydligande, wördsamt föreslä och tillstyrka sädan förändring i den anmärkta delen af 176 Expeditioner till Riks-Ständen. 28 för att af Konungen och Riksens Ständer tvid nästa Riksdag pröfwas och, der sa godt synes, bekräftas, att i stället för orden: Ware likwäl Konungen obetaget att uti Militaira Embeten nyttja utländske Män af sällsynt skicklighet, men icke till Commendanter i Fästningarne, matte införas följande: Ware liktväl Konungen obetagct att efter Stats-Radets hörande uti Militaira Embeten nyttja en eller annan utländsk Man af sällsynt skicklighet; dock icke till Commendanter i Fästningarne. Stockholm den 9 Augusti 1809. Oi. Nannorlioirn. Ol. Litvorstol^o. Ol. Nörnor. Earl von Hosonstsin. Earl Ol. Xorckin. 8von ^ijlrinnn Oison. Dnniol blborstoin. ck. O. Olalln. Oarl Olust. Lroins. ^näors Rson H^okort.
Så voro de framme vid barnkrubban, stego in. Och när de öppnade dörren, slog en riktig jullukt af gröt och fisk emot dem. Det var middagsdags, och inne i det stora rummet med sina fyra, kala, grå väggar sutto hela leder af småbarn och åto kring låga bord, och de många tenntallrikarne lyste som silfver i det varma skenet från taklampan. »Nej se, herr Alm. Innerligt välkommen!» Det var föreståndarinnan, en medelålders, afmagrad qvinna i diakonissornas släta, allvarligt svarta drägt. Hennes anlete var lidande, tärdt, trött, och pupillerna tycktes hafva absorberat hela ansigtets uttryck och lif. Stora, blå med en smärtsam, nästan onaturlig glans. »Och fröken?» »Det är en slägtinge till mig, som vill se en barnkrubba ... nå jag glömmer alldeles att önska rolig jul ... Här äro ni ju midt i festen. Lycka till!» »Tack, likaledes herr Alm!» »Och syster Erika, hur mår hon?» »Tack bra! Hon firar julafton på Ersta ... Men slå er ner der inne, medan barnen spisa, ty det är väl er mening att stanna och se på, hur granen tänds.» Hedvig och Kurt gingo och satte sig på soffan i ett angränsande rum, liksom det förra naket, kalt, klosterlikt. Men midt på golfvet prunkade en ståtlig julgran, och bredvid stod ett bord med små julgåfvor. Genom den på glänt stående dörren kunde de se, hur den stilla, bleka diakonissan gick ikring borden med maten, hur barnen sutto der hufvud vid hufvud, blonda hjessor och mörklockiga hårfästen i en lång rad – gossar och flickor om hvarandra med friska kinder eller tärda drag. Och tiden gick. Stilla satt fästfolket i den skrangliga pinnsoffan, talade eller tego, tryckte förtroligt hvarandras händer i mörkret.
För undanrödjande eller förmedlande af de sålunda angifna, i de särskilda rikena rådande, olika åsigter erfordras en revision af förenings-fördraget; och för biläggandet af de meningsskiljaktigheter, som redan upstått eller framdeles kunna upstå, behöfvas former, med tillhjelp af hvilka sådana förvecklingar kunna lösas, på det att unionen må kunna, icke allenast återföras till den ursprungliga, i unionsakterna uttalade, grundåsigt, hvarifrån den åtminstone i det ena riket faktiskt aflägsnat sig, utan äfven på samma grund vidare utvecklas samt stärkas och försäkras emot följderna af möjliga me ningsbrytningar. Bland de ämnen, som vid den af R. St:r sålunda nödig ansedda revision af föreningsfördraget synas förtjenta af synnerlig upmärksamhet, tillåta R. St:r sig att upgifva: Konunga-, thronföljareoeh förmyndare-vals anställande; interims-regeringens sammansättning och verksamhet; UnionsKontingens dispositionsrätt öfver armén och flottan samt försvarsverkets skyndsamma ordnande efter gemensam plan; grunderna för utgörandet af bidrag till gemensamma kostnader; inrättandet af och formen för en på rättvisa grunder byggd unionell representation för vissa ärenders behandling m. fl.; och torde, med afseende å den förväntade regleringen af de unionella förhållandena i statsrättsligt hänseende, dessa böra, för så vidt de ej redan blifvit ändrade, för det närvarande och under D e ii 28 Mars f. m. 427 afvaktan af de förändringar, revisionen må kunna föranleda, lemnäs orubbade på deri grund, der de befinna sig (ill följd af den sednaste regleringen. R. St:r anhålla fördenskull i underdånighet, det E. K. M. måtte täckas, dels genom en af Svenske oell Norske män bestående Komité, eller på annat sätt, låta verkställa revision af stadgarue för föreningen mellan Sverige och Norige och upgöra förslag till nytt fullständigt föreningsfördrag, samt derefter till 11. St:r och Noriges Storthing aflåta Nåd. Propos, med förslag till fullständigt ordnande af föreningsförhållandena de båda rikena emellan, dels ock, då E. K.
Beträffande åter 2:ne ständigt förnyade inkast, det ena ang:de nationaliteten och del andra huruvida Judarne sysselsätta sig med handtverk, har jag vid besagde min motion fogat de officiell afgifne svar, jag i dessa frågor erhöll af föreståndaren för Judiska församlingarne i Stockholm och Götheborg, svar fullkomligt öfverensstämmande med det, som afgafs år 1807 af en i Paris sammankallad synodalförsamling, eller Sanhedrin, beslående af 55 Rabiner och 25 verldsliga, utsedde genom deputerade af 00,000 Israeliter. Svaret lyder å förra inkastet eller 2:dra och 3:dje af de af mig framställda frågorna: ”Att Svenskarne af oss anses såsom bröder och att vi betrakta ”Sverige såsom vårt fädernesland. Utförligare samt i fullkomlig öfverensstämmelse med bemälte Sanhedrins utlåt, äro dessa svar åter”gifna uti ”Lärobok i Israelitiska religionen” af Abr. Wolff, utgif”ven i Stockholm år 1844 sid. 37 och 38 rörande Decolagens 5:te ”bud: att detta bud bjuder oss, att af kärlek till Gud högakta och ”lyda Regenten och Öfverheten, att vara hörsamma dem och deras ”lagar, att älska vårt fädernesland, hvilket är det land der vi äro ”födde eller der vi åtnjuta skydd och borgerliga rättigheter och att ”vi böra anstränga alla våra krafter för detta landets väl.” ”Dessa läror inskärpas våra barn, såsom förklaringen af Fun”damentalbud. De inhemta dem i skolan, upväxa med dem och ”aflägga vid confirmationen, offentligt sin trosbekännelse, stödd på ”dem och många andra, sådane som nämnde lärobok dem innefattar. ”Öm nu deras helgd för Mosaisk trosbekännare icke anses vara derigenom konstaterad; om den, det oaktadt, kan af någon betviflas, ”bestridas, så blir all bevisning en ropandes röst i öknen.” Angående det sednare inkastet, eller den 5:te och sista frågan svaras: ”Att intet handtverk är i Judiska lagen förbjudet.
Du ansåg detta uttryck såsom den yttersta konseqvensen af en förstockad egoism, men i sanning det förekommer mig, som du i detta ögonblick öfverträffade den kungliga egenkärleken, — sade Alf leende. — Du missförstår mig. Jag är i detta ögonblick så långt ifrån kärlek till min egen person, att den icke ens existerar för mig annat än såsom ett slags hypothes, en utgångspunkt för mina iakttagelser, ett medium mellan intet och allt, mellan döden och lifvet, en brännpunkt, der alla de möjliga förnimmelserna mötas, ingenting annat och jag hoppas att en gång komma derhän i fullkomlig afsöndring ifrån mig sjelf såsom menniska, att af hela min varelse ingenting annat återstår än reflexionsförmågan. — I detta fall vore du i sanning förtjusande och afundsvärd, ty du liknade då dessa afskyvärda glaskulor, hvilka man ställer ut i ingen annan afsigt som det tyckes, än att karrikera allt omkring sig. Jag skulle hellre vilja begrafva dig, ty inser du icke, att Malkolm Schelting då vore död, han funnes icke i den stund, då han icke längre eger en gudomlig ande, som beriktigar hans reflexioner, ett hjerta, som älskar, som glädes och lider. — Ah, tala icke med mig om hjertat! Inser icke du i din ordning, att alla mina filosofemer äro raketer uppkastade för att öfverrösta hjertats verop? — sade Malkolm med ett hastigt och ofrivilligt uttryck af smärta. — Jo, jag inser det mer än väl, men jag önskade, att du ville göra detta hjerta rättvisa, i stället för att trampa det under fötterna, och finna, att det ligger mera storhet i det menskliga lidandet, mera gudomlighet i alla våra svagheter än i den klumpiga, oformliga afgud af känslolös uppfattning, som du vill resa inom dig, att vår resignation är mera sublim än vårt trots och i synnerhet tusen gånger lyckligare. Det ena höjer oss till himlen — denna himmel må nu vara en chimèr eller ej — då det andra endast gör oss till en förtorkad och tillhårdnad lerklump, som i alla händelser ändå till slut skall smälta, för att formas om. Räggler å paschaser på vårat mål tå en bonne Min goe vän,
Al b , nnilpr affallning, sornmed innevarande år boi tull »länning hvi len nu av und aff t g ^ ^ OQ yd*V a"fV, ll l i dessa Skogar hafva de i »8.5 års Kongl. Förordning hvarefter le flesta Häraders Ombud, vid det till följe f KongMajala diga Bref den 16 Martn i8a4 och Kong. bibehålla sivia Circulaire, hällne ofvanberörde Sammanträde, förklarat s ■ Allmänningar under allmän bevakning, men en del af Fullmäktige för Or hvl ‘ T|Ld, Bälings och Rasbo Härader deremot önskat att fa Allmanthnoar’neTdelade eller elvertina lill egen disposition. Bro, Håbo, Lagun a, H-kT Tiller åkers Norunda och Olands Häradsbo öfverenskommo ock, » M ti ts BeSlningshafvandes förslag, att på deras Ali.»..ingar .lulleMakthugg,lings-melboden införas med beräkning af .60 ars återväxtlid och förbund o sig att bestrida de derföre uppkommande serskilda kostnader Bönan med indeiningarne dertill skedde äfven samma Höst, och skogSutsvnin“ar hafva derefter verkställts till det af Kongl. Majlis ea S2.de sederina, fastställda belopp, hvarigenom Häradsboerne, 1 stallet för de för u ‘vt ™Ctr nUrnnt. 800 sfi byggnadstimmer, tfo lass gärdsel och 79o lass Ve,! . v vålla 3l6o lass virke Lån Bro, Håbo, Trögds, Lagunda, , nu årligen elba 7__TOnrnn,t,Q Tjärns södra och Olands Härads. Allmänningar; hvaremot Häsbo Allmänning är, efter Häradsboernas begäran, tills vidare fridlyst..
Manufaktur-diskonten, ställd under Kommers-kollegii förvaltning. En hvar, som vill taga denna låne-anstalt under närmare skärskådande, måste medgifva, att dess längre bibehållande icke kan tor det allmänna vara gagnelig!. Manufaktur-diskonten stiftades är 1756, förmedelst försträckning af Riksbanken, i ändamål att genom lån understödja sådana fabriker och manufakturer, som företrädesvis ansågos böra gynnas. Denna låne-inrättning, sorn således härleder sin tillvaro från skrå-andans och skrä-författningarnes tid, då näringarne leddes i band under Kommers-kollegii styrelse, har likväl ända hittills kunnat bevara grunddragen af sin bild oförändrade, under det att de åsigter, på hvilka den hvilar, blifvit för längesedan förkastade, och näringarne i öfrigt lösgjort sig från det förmenade stöd. sorn hindrade deras lifligare utveckling. De näringar, hvilka ännu betraktas såsom förtjenta att med län frän Manufaktur-diskonten understödjas, äro för detta ändamål indelade i vissa klasser, hvarefter åt hvarje klass anvisas en olika, i förhållande till tillverkningsvärdet utgående procent, såsom lån af Diskontens för äret tillgängliga lånesumma. På detta sätt upptagas i Inrättningens Reglemente den 8 Februari 1844 trenne klasser, indelade, såsom det heter, ”med afseende ä näringarnes olika art och behof af understöd”. Främst, i l:a klassen stå klädesfabrikerna och sist i den 3:dje mekaniska spinnerier. Egare af klädesfabrik får dessutom sin län erätt ökad till hälften för den väfnad, han styrker sig hafva af inhemsk ull tillverkat. Och det må i sammanhang härmed omnämnas, att klädesfabrikationen ytterligare är gynnad med en särskild länerätt i Ull-diskonten. De allmänna föreskrifterna, till efterrättelse för Kommers-kollegium, vid läns beviljande och förvaltningen i öfriga, delar, varda af Kongl. Majit meddelade.
Hon hade ett rynkadt gammalt ansikte med en bestämd, krokig näsa, ett par älskvärda, skälmaktiga ögon och det mest intagande uttryck kring munnen. Jag frågade en gång min mor, om icke denna gamla tant hade varit mycket vacker som ung, men fick det öfverraskande svaret: » Nej, inte alls. Hon är mycket vackrare nu. » När jag tänker på detta, erinrar jag mig Holger Drachmanns ord, då han säger: » Lifvet förskönar allt. » Det kan låta som en paradox, när man vet, att lifvet ändå till sist får bukt med allt, men säkert är, att allt andligt lif förskönar, och när alla erfarenheter, minnen, sorger och fröjder ha blifvit rikt genomlefda, får ett gammalt ansikte ett innehåll, som ett ungt ansikte sällan har. Hvarje människa har j u sin egen underbara, innehållsrika historia, och redan då jag var helt ung, hade jag känslan af en lång, förtegad historia, när jag såg mig omkring i tant Sannes tysta frökenrum. Där hängde taflor med gammalmodiga underliga kostymer af personer, som hon hade hållit af, små barnporträtt af dem, som jag nu kände som gamla herrar och damer. Där stodo egendomliga gamla möbler, hvilka sågo ut, som om också de upplefvat och genomgått något märkvärdigt, och i ett hörn stod tant Sannes stora harpa. Hon spelade icke på den mer, men den hade ännu alla sina strängar i behåll. Den stod där som ett stumt, poetiskt andeväsen, hvars klang var död, men som ännu var ett minne om hvad som hade brusat genom ett människolif. Men denna harpa var också det enda, som stämde en till något slags drömmeri i tant Sannes rum. Hon själf var den mest närvarande, lifliga, humoristiska af alla, som samlades omkring henne. Med en förmåga, som är mycket sällsynt hos gamla människor, förstod hon att sätta sig in i ungdomens tankar och önskningar. H o n docerade aldrig, förmanade aldrig, och därför älskade vi henne, som man älskar en klokare, bättre kamrat. Att hon var några år äldre än jag själf, tänkte jag sällan på, — så där en femtio år eller något mer. Det är icke almanackan, som afgör de mänskliga sympatierna, utan helt andra, viktiga ting.
För tillverkning af 1 skeppund koppar har åtgått malm: efter medelberäkning åren 1801 —1810 tunnor 27,09 1811—1820 ” 25,27 1821—1830 ” 23,68 18.31- 1840 ” 25,02 för år 1841 ” 24,28 1842 ” 22,06 1843 ’’ 21,21 Häraf visar sig att uppfordringen varit störst under decenniet 1801 — 1810. eller 165,426 tunnor, och lemnat den största qvantitet malm, eller 110,713 tunnor, hvilken likväl varit så svag, att deraf icke kunnat till verkas mer än 4133 skeppund koppar, hvadan till 1 skeppund utgått 27,09 tunnor malm; att under de löljande åren så väl uppfordringssom malmbeloppen mer och mer minskats, men i stället tilltagit, de sednare, i fyndighet, så att år 1843, då 109,874 tunnor uppfordring lemnat endast 53,206 tunnor mahn, deraf blifvit tillverkade 2,503 skeppund koppar eller ett skeppund af blott 21,24 tunnor malm, hvarå uppfordringsoch gruf - r:dr sk. rst. 1 9 6 1 35 2 2 7 6 2 20 4 1 38 3 1 45 4 l 46 5 14 Stats-Utskotteis Utlåtande, N:o 37 Litt.
Af undervisningsverk finnas i Skara jemte Gymnasium en högre Lärdoms-Schola, i Mariestad en lägre Trivial-Schola, i Lidköping en StadsSchola samt i Sköfde, Hjo och Fahlköping, Paedagogier, allt på Statens bekostnad, dock att Städerne underhålla Byggnaderne, utom i Skara, der endast Bostad för Rector Scholae af Staten bekostas, äfvensom Mariestad med 33 R:dr 16 sk. Banco årligen bidrager till aflöning för en Collega. Dessutom äro Vexelundervisnings-Scholor efter Bell-Lancaster-methoden inrättade i Lidköping och Mariestad genom Städernes Innevånares föranstaltande, sedan Kongl. Maj:t, vid resor genom Städerne, täckts dertill gifva bidrag och göra årliga anslag till Lärarnes aflöning. I Skara är jemväl en sådan Schola organiserad af Stadens Innevånare, som också bekosta Lärarens aflöning. I hvarje Stad finnes Fattighus, der de mest orkeslöse Fattighjonen inrymmas och så väl till deras som öfrige Fattighjonens försörjning lemna Städernes Innevånare årliga bidrag, hvilka vanligen fördelas efter hvars och ens taxation till Bevillning för näring och rörelse. Inga Prohibitiva Författningar finnas till förmon för någon särskilt af Länets Städer, och endast i Mariestad och Lidköping uppbäras Brooch Hamnpenningar till belopp af 116 R:dr 32 sk. för den förra och 60 R:dr för den senare Staden. Marieholm i Lands-Cancelliet d. 23 Dec. i833. CARL GYLLENHAAL. G. P. Möller. F. G. L. Funch. \ st. tu. Markestad: Hus och Tomter under ägande rätt Dito som innehafves såsom Ecclesiastique Boställen Dito till Fattigoch Lazaretts-Inrättningar Jord under ägande rätt Tull-m jölqvarnar Pappersbruk Boktryckeri %byggei* Utjordar 200 Summa i do 200 Lidköping: Hus och Tomter under ägande rätt Dito sorn innehafves af Ecclesiastique Personer Fattigoch Barnhus Jord som innehafves under ägande rätt
Om, såsom jag i början af mitt anförande nämnde, orden ”så vidt” skola i 145 § utbytas emot ”så länge”, så böra äfven orden ”såsom hittills” inflyta, emedan det är Utsk:s mening, att Kont. skall vara bevillms-fritt, så länge det, såsom hittills, använder sina vinstmedel, d. v. s. icke hela, utan blott en del af den behållning, som räkenskaperna utvisa, emedan uti dessa ingå de af delegarne årligen gjorda tillskott. Då den nya redaktionen af 145 § skulle åstadkomma mycken osäkerhet, huru man rättast bör tolka densamma, så får jag anhålla om bifall till Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Då jag icke misskänt det berömliga sätt, hvarpå JernKont. användt sina inkomster, så hatjag tillstyrkt bifall å hvad Utsk. i sak föreslagit. Men lika orättvist, som det varit, att hitintills stadga en ständigt oförändrad skatt, utan afseende på Kont:s behållning, lika orättvist skulle det blifva att för framtiden stadga en ständig befrielse för detta bolag, antingen det för allmänna ändamål använde mer eller mindre af sina inkomster. Hr Prytz har förklarat det Vara Utsk:s eller åtminstone hans I)en 26 Maj. 3211 egen mening, alt bolaget skulle använda alla sina inkomster för allmänt nyttiga ändamål, och att det derföre bör heta, så länge bolaget använder alla sina inkomster etc. Men då Gr. af Ugglas och Frih. Tersmeden göra invändning häremot, under förklarande, att Kont:s inkomster äfven höra förstärka den reservfond, som bolaget eger, så blir följden den, att Kont. befrias från bevilln. Derföre bör stadgas, att så vidt Kont. använder sina vinstmedel till allmän-nyttiga ändamål, bör detsammma vara bevilln:s—fritt. Men om det. icke är händelsen, så måste Kont. vara underkastad! samma regel, som gäller för alla andra bolag. Mer kan Kont. icke begära. Frih. Tersmeden liar föreslagit, det man skulle stadga, att så länge JernKont., likasom hittills, använder sina inkomster till allmänt nyttiga ändamål borde etc.
I händelse ester första Årets upbörd och beräkning en brist i Bewittningen skulle befinn-s, hafwa Riksens Ständer älagt deras Fullniagtigc i Banqucn och RiksgäldsContoiret dn ffyldighet, att sedan de genom trycket lämnat Allmänheten underrättelse om beloppet af dm hos hwarje Tarcrings-Committse upssattade Summa, derefter kungöra det, enligt Riksens Ständers beflut, de till Bewillningcns fördelande fastställde Tariffer med sa mänga procent komma att ökas att Bcwillningcn ärligen mä utgä till den utsatte Twä och en half Million och ersättning ästven erhällas förden inträffande bristen, fördelad pä de döljande ären intill nasta Lagtima Riksdag, skolandes tillika berörde Fullmägtisie om något öfwerstvtt äBewillninzen upstär, wara förpliktade, act densamma i motswarigt förhällande nedsatta. För att befordra Realisationen af de annu utelöpande Niksgalds-Sedlar utöfiver hwad Banque» enligt sitt ätagandc ivid 1800 ars Riksdag älegat ast realisera, hafwa Riksens Stander b flutit, att Riksgälds» Contoircts Discont-rattighet i Banqucn mä utsträckas till En Million Riksdaler, hwaraf en erforderlig del jamte Contoirets egna tillgängar kommer att anwandas till unperiättaude af Realisationen ester fastställda grunder; ffo^ landes Ltiksgalds - Sedlar kunna inga i Kronans Upbörd och wid Läns gifwanse emottagas af Niksgälds-Conto rest hwilkct ock äligger, att altid när sädanr askas och wid uppvisandet enligt ostvan äberopade Grunder inlösa CreditEedlarne, mot Banco-mynt.
En sådan Diligens, som rymmer 6 resande, har 6 hästars förspann, men om vägen är dålig eller snöfall inträffat, förspännas ända till 12 hästar. Resan går genom dag och natt, med endast få och korta uppehåll för intagande af förfriskningar, och Diligensen skall tillryggalägga 200 werst i dygnet. Hvad åter beträffar den egentliga Postbefordringen, så äro Entreprcnörerne för skjutsväseudet jemväl skyldige, att för nyssnämnde befordring till handa hålla så många hästar, som erfordras. Hästarnes antal bestämmes efter posternes tyngd, ocli beloppet af den hästlega, som Entreprenören utbekommer, är beroende af de vägar, hvarå Poster och Estafetter färdas, samt utgår med Ig å 3 Köp. S. per werst, eller 42 å 84- öre per Sv. mil. Utom nyssnämnde Diligenser afgå jemväl, för Postkassans räkning, Malleposter på vissa hufvudvägar, med hvilka resande kunna åtfölja. Efter fullbordandet af jernvägen mellan S:t Petersburg och Moskwa, har emellertid antalet resande med begge dessa slags Postekipager aftagit från 44,800 år 1850 till 41,300 » 1852 och 38,377 » 1857. I detta antal inbegripas likväl icke Diplomatiska och andra personer, för hvilka, af särskilda anledningar, ekipager, oberoende af posterne, upplåtas.