Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, han är så länge nödsakad, att återgå till sin bestämmelse, och använda sin gemenskap med sinnesjälen blott att befordra dennas ursprungliga åligganden: som äro, att förestå vår lekamlighets fibrer, blod, lifsandar; att till vår tankas bearbetning öfverföra Naturlifvets betydelser, genom Fantasiens verksamheter, än såsom blotta åskådningar och inbillnings-lekar, än såsom lustar eller begärelser, af hvilka de passioner uppblossa, som kunna bli vapen både för det Goda och emot det Goda; ändtligen, att åt våra handlingar, utgångna från en af sann kärlek lifvad vilja, gifva den natur-botten och natur-kropp, hvarförutan de, äfven med all möjlig insigt af de högsta ändamålen, skulle förblifva orsaker utan verkningar. I detta vår själs sunda tillstånd äro ämnet och formen af våra handlingar likgiltiga: hufvudsaken är deras anda, deras stämning, deras afseende på lifvets högsta ändamål. Måttet af detta afseende är måttet af deras värde. I sådant tillstånd begripa vi ock, huru orimligt det är, att en sällhet skulle finnas, som ej vore dygdig, eller en dygd, som ej vore säll. Dygd och Sällhet äro blott olika namn på ett och samma. Dygd är, att på samma gång, som man med det ursprungliga af sin själ lefver i betraktandet af gudomliga ändamål, med sin tanka och vilja lefva i beredandet af de nyttor, samt med sitt sinne och sin lekamlighet i utöfvandet af de verkningar, genom hvilka dessa ändamåls afsigter befrämjas. Men just allt detta är äfven Sällhet; – den enda. Vi lefva då, redan i denna jordiska kropp, såsom himmelska andar, och kunna derföre, redan nu, med Himlens invånare pläga umgänge och samtal. – Föröfrigt må man veta, att i den mån, som vi uppfyllas af den verkliga Kärlekens vällust, återförvandlas icke blott kunskaperna, utan äfven passionerna, till oskulder.
I Utsk:s yttrande om Fullm:s operationer med Kreditföremn lofordas likväl »den skicklighet och framgång», hvarmed dessa operationer blifvit utförda; den reservant, som eljest strängare än Utskjt bedömt Fullm:s åtgöranden, anser dem hafva i samma åtgärder ådagalagt mod, rådighet och intresse för Bankens fördel; Utsk:t, instämmande i Revisorernas yttrande, vitsordar berömmande de kraftiga åtgärder, som af BankoStyrm vidtogos för att underlätta rörelsen, och emot allt detta beröm inskränker sig Utsk:s tadel till det yttrande, ätt vexelköpen under månaderne närmast före krisen ej varit påkallade för det i BankoRegl :s 109 § 1 mom. antydda syfte och måhända ej blifvit med nog varsamhet beräknade. Detta omdöme rått värdigas äfven otvifvelaktigt och utan all speciel undersökning om vexlarnas beskaffenhet af det kända förhållande, att Banken vid krisens utbrott fick 1 */2 millioner vexlar protesterade och att vexelköpen, efter att hafva börjat i September, fortsattes ända tillden 12 Nov., då krisen längesedan utbrutit på Europas förnämsta handelsplatser och då dess annalkande äfven här för affärsmän otvifvelaktigt borde vara märkbar, och att detta oaktadt vexelköp icke hör till Bankens vanliga operationer utan blott för ett särskildt ändamål, nemi. metalliska kassans förstärkande, äro medgifna. Banken hade således icke behöft köpa en enda vexel och förhållandet med förluster i denna rörelse år aldeles icke detsamma, som med förluster i Bankens vanliga lånerörelse.
För att reda dessa, förhållanden, mäste man gå ännu ett steg tillbaka, och göra sig den, fråganhvad är, idéen af national-representation? Nationalrepresentationen, är. en statsmagt,. en del af statsmagten.. Såsom sådan oclii såsom hufvudsakligen, lagstiftande, lyder representationen under den hufvudregel, att den, ”till sin, form, må, inrättas på. ett sådant sätt, som ger den största sannolikhet derom, att alla dess beslut må blifva trogna uttryck af den allmänna förnuftiga viljan.”’ De förhoppningar man gör sig. om denna allmänna förnuftiga viljas, förhanden varande hos de enskilda samhällsmedlemmarne, kunna, vara större eller, mindre. Ju mer en statsförfattning är despotisk, desto mer förutsätter den, att den allmänna förnuftiga viljan befinnes endast hos en eller ganska få personer.. Ju mera, den är conslifulionel, desto, mera är den grundad, på, det antagande, att denna, vilja befinnes. hos flera i sin klarhet och verksamhet. Ingen, författning kan bryta tvärt af emot det förut befintliga, eller, bryta tvärtemot det medvetande, Staten förut har om sig sjelf, utan att dervid äfventyra att sönderbryta mer eller mindre oumbärliga beståndsdelar af Staten sjelf. I vår statsförfattning är det så demokratiskt stäldt, att, då, förmögenhet, och bildning annars tagas såsom i en viss mon nödvändiga vilkor för representantkällets utöfning, kan här de tre fjérdedelarne af representationens personal ingen yttre garanti för något slags hildning affordras, och. den ena fjerdedelen blott garantieni Bilaga N.o 2 till Constitutions-Utskotlets Memorial, N.-o 38. 21 för en presterlig, sorn är ifrån den politiska till sin natur myckel aflägsen; oell liela representationspersonalens förrnögenhetstillstånd kan lagligen vara sådant, att det kan uppvägas af en enda godsegare. Följagtligen måste en repi esentationsförändring i Sverige,., så vida den icke skall innefatta ett orättvist och skadligt afbrott, medföra allmänna val i en vida sannare och vidsträcktare mening, an som i England, Frankrike o. s. v. är förhållandet.
För att inse detta, och tillika kunna bedöma huruvida rusthållarne inom Kungsöhrs fögderi erhållit fördelar, någorlunda motsvarande hvad de öfriga kompanierna af lifregementet inom 12 Stats-Utskottels Utlåtande, A.-o 338. Westmanland, samtidigt fatt sig anslaget, måste man jemföra rustliållarnes fördelar vid den tid, då Konungen tillkännagaf sin afsigt alt meddela dem ett soulagement, med den förbättring af deras förmåner som tid efter annan, vid anställda revisioner af indelningsverket, blifvit deni tilldelad genom rustningsräntans förhöjning med tillslagna augmentsräntor, och dervid tillika fästa afseende på de olika skattläggnings-methoderna inom de serskilda trakter, hvarest kompanierna gro förlagda. Efter 1680, då Konungen underrättade öfversten för lifregementet om sin afsigt att, i stället för dagsverksräntorna, tilldela rusthållare någon annan förmån, har Konungen, vid general-mönstringar 1683, 1684, 1685 och 1686, år frän år, tillagt rusthållen ökade augmentsräntor, af hvilka de förut voro helt och hållet i saknad — ty förut rustades för 1 hemman ulan biträde af något augment; och Konungen fortfor att sålunda höja rustningsräntan intill dess han ansåg den fullt tillräcklig för rustningens bestridande, dä han 1687 stadfäslade indelningsverket med förklaring, alt ingen skulle derefter ega ult någon vidare ersättning pretendera, ej eller någon ändring, under hvad sken det vore, i detta indelningsverk kunna sökas. (Se utdrag af det Kongl. Stad las tels ehre fvt t i Grefve Mörners reservation p. 11). Hvad Konungens resolution af den 16 December 1680 beträffar, är det redan i högsta grad eget, alt ruslbållarne lyckats åt ett blott och hart meddelande till Öfversten för regementet om Konungens afsigt, gifva den färg, såsom skulle det vara en dem gifven förskrifning eller ett pantehref, sorn de 150 år derefter kunde af staten utkräfva.
Min fostrar man därför detta barn efter bästa förlille femårige gosse får t. ex. ansvara för, att måga, söker afslipa dess fel och svagheter och lillan ej rör mammas sax, ej slår sig, medan få dess goda sidor att utveckla sig, skall man mamma på några minuter aflägsnar sig. Han kunna spara mycket besvär med dem, som komfår då. tillsägelse att ej rikta sin uppmärksamhet ma efter. Man bör lära de äldre syskonen att vårda sig om och skydda de mindre och svagare, på något annat under tiden. Till sist en uppmaning: väck till lif det glada föreställa dem att de äro större och förståndisinnelag, som människan behöfver för att utan gare och därför böra ha undseende med de mindre, aldrig kifva med dessa om leksaker eller svårighet kunna fördraga lifvets mödor. Ett af mina barn har, fastän kärnfrisk till dylikt, hjälpa upp dem, när de falla, och trösta kroppen, haft ett jämförelsevis tungt lynne. Jag dem, när de slå sig. har särskildt sysselsatt mig med att få henne En sak, som aldrig kan tillräckligt varmt inatt se allt från den ljusa, glada sidan, jag har plantas hos barn, är ömhet och kärlek för de uppsökt de gladaste kamraterna åt henne, och värnlösa djuren. Finns det något sorgligare än det har förvånat såväl mig själf som andra, hvilatt se en människa, som misshandlar och plågar ket resultat jag uppnått. Man bör underhålla dessa arma varelser. Redan hos små barn bör ett godt lynne hos alla barn, men särskildt hos man inprägla medkänsla för djuren, då skall bardem, hvilka ej erhållit denna gudagåfva af nanet aldrig vid mognare ålder bli en djurplågare. turen. Ett godt lynne är ej blott ett dagligt Där det så låter sig göra, är den store djuroch gästabud, utan en bärande kraft genom lifvet! barnavännen Topelii älsklingsidé, att hvarje barn bör bland djuren utvälja sin egen skyddsling, ett Paula. utmärkt sätt att verka för djurskyddet. När barnets förstånd börjar utvecklas, så att XVIII. det reflekterar öfver saker och ting, kommer det ofta med oändliga och ibland nästan obesvarbara Lifsglädjen i b a r n k a m m a r e n. frågor.
E j mindre pdkostande bor det vara att, som for flertalet sker, &amp; laggas att personligen deltaga i telefonvaxlingen samt att fd stationsr&amp;kenskapema okade ined de vidlyftiga telefonrakenskaperna (Lvilket oftast blir a.rbete pB ofvertid), allt detta utan att niigot vederlag liimnczs. Till bevis for att forclran pB hogre afloning for telefonisterna icke Br orimlig, vilja vi nainna ndgot om hur forhdllandena gestnlta sig i andra lander. SB hafva vi erhilllit uppgift frdn Tysklns$, diir kvinliga telefonister hnfvudsakligen liira anviindas i Berlin, Hamburg och Leipzig: Afloningen ar dar betydligt hogre an hos oss. De t v i fiirsta dren erhdles en loa af 60 kr. i m ' haden, de nastn tv % Bren 67: 50 och diirefter 81 kr. i mfmaden. Tjanstgoringstiden ar liksom hos oss 7 timmar om dagen. Hvarannan sondag Br telefonisten ledig (med bibehdllen afloning). Fri lakarevkd och medicin lamnas darjamte. Hogre skolbildning utgor i allmiinhet intriidesfordran. I Norge (Kristiania) ar ~begynderlon)) vid Rikstelefon ' 700 lrr., hvilket tyder p i att forhojning sedan intrader. Tjanstgoringen Br ' 7 timmar pr dag med nattjanst en gdng hvar 14 dag. I enskildt bolag Br h e n 25 it SO ore pr timine med hojning sAsom Blderstillagg. Arbetstiden 3tr dar 5 timmar om dagen. Semester l a m a s. Telefonist iil. skyldig att taga afslred vid 45 Br.
April, I. sid. 355—358; d. £7 Maji, II. sid. 490—499; d. 5 Junii, l. sid. 142, och d. 11 Junii. Borgare - Ståndets Dito d. 4 och 8 April, sid. 1.591, 1690. Morn. Frågor uti detta amne kunna i Riksens Ständers Plena väckas, och af andra Riksens Ständers Utskott, än Constitutions-Utskottet, hos Stånden andragas, men icke af Riksens Ständerafgöras, förr än sistnämnde Utskott deröfver blifvit hördt. Under Riksens Ständers öfverläggningar derom skola icke Konungens beslut uti mål, som röra enskilde Personers eller Frågor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas, och af andra Riksens Ständers Utskott, än Constitutions-Utskottet, hos Stånden andragas. Sedan sistnämnda Utskott deröfver blifvit hördt, af gäre Riksens Ständer dessa frågor i de fall, der Utskottet dem till Riksens Ständers i denna §. omförniäldta pröfning och behandling Constitutions-Utskottets betänkanden. 29 Corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas, ännu mindre någon Riksens Ständers pröfning underställas. öfverlemncidb. Under Riksens Ständers öfverläggningar derom, skola icke Konungens Beslut pröfning underställas. Se Bihanget, 3 Bandet sid. 63. Borgare - Ståndets Dito d. 8 och 13 Maj, sid. 2354, 2449-, _ BondeStåndets Dito d. 8 Maji, sid. 53. $ Bandet. Valen skola ske Valen skola inför Magistraten, på ske inför Magistrasätt & hvarje ort hitten, efter det å hvar - 50 Constitutions Utskottets betänknnden. tills öfligt varit, och beräknas rösterne efter hvad hvar och en af de välj ande till Staden skattar, samt för Falu Bergslag, efter FjerdepartsGrufvedelarna.
Utan orsaken var att jag ausåg det rättsvidrigl att medgifva ackordet blott åt vissa gäldeuärer, men icke åt andra. Dertill kommer sedermera omöjligheten att med fullständig noggranhet definiera hvad som menas med köpman, på det man icke må finna någon anledn. att genom process derom draga ut på tiden. Jag ber dessutom att få nämna, att den distinktion, som man i England sedan uråldriga tider haft emellan köpmän och icke-köpmän, har man numera börjat arbeta sig ifrån. Då jag 1859 reste i England, var ett förslag framlagdt af Lord Chancelor och ett annat af Lord John Russel, i hvilka båda förslag denna skilnad i flera delar var borttagen. I ett enda afs:de var den dock bibehållen, nemligen i fråga om vilkoren, hvarunder en person kunde sättas i konkurstillstånd. Men ackord medgafs åt både köpmän och icke-köpmän. Emedlertid har Lord Chancelor låtit utarbeta ett nytt förslag, der man gått ännu längre i detta afs:de. Jag frågade vid detta tillfälle flere advokater i England, om man ansåg att detta förslag, hvilket innefattade en stor och betydande reform, skulle vinna framgång, och de svarade mig, att efter all sannolikhet komme så att ske, emedan det icke fanns något skäl att behandla köpmän på annat sätt än icke-köpmän. När nu förhållandet är sådant i ett land som England, så hemställer jag, om det kan vara skäl att införa den ifrågav:de skilnaden här, synnerligen som den icke bibehålies i mera än ett enda fall, eller i afs:de på vilkoren för konkurs’inträffande? Slutligen har den siste värde talaren sagt, att om också ackordet skulle medgifvas, så är den majoritet af |, som förslaget omtalar, alltför liten.
Hvad dernäst angår frågan om försträckningar till Filial-banker, i hvilket afseende blifvit uti väckta motioner hemstäldt: af Herr Ehrenhoff, G. H., att anslag till dylika Banker ej vidare må från Riks-banken anvisas; af Riksdags-fullmägtigen Anders Gudmundsson från Hallands län åter, att sådane åtgärder måtte vidtagas, hvarigenom Filial-bankers bildande må fortfarande uppmuntras och underlättas, samt af Riksdags-fullmägtigen Johannes Andersson från Skaraborgs län, att Bankens behållna vinst måtte, efter sig företeende omständigheter, till sistnämnde ändamål användas, så har Utskotttet, som öfver dessa framställningar, för så vidt de röra anvisande af medel till nya Filial-banker, kommer här nedan att afgifva yttrande, trott sig först böra taga i öfvervägande hvilka förändringar i de för försträcknings meddelande till Filial-banker uti 175 § 1 mom. af Banko-reglementet stadgade vilkor må finnas vara af omständigheterne påkallade, emedan, om äfven Rikets Ständer vid inne varande riksdag icke skulle finna skäl att bevilja ytterligare anslag till Filial-banker, det synes vara destomera angeläget att Rikets Ständer nu åtminstone besluta under hvad vilkor försträckningar till Filial-banker må från Riks-banken af de för ändamålet redan anslagna medel kunna lemnäs, som, då en af nuvarande Filial-banker eller den i Gelle blifvit den 27 Mars 1832 oklrojerad på 10 års tid och denna oktroj före nästa lagtima riksdag tilländagår, sistomförmälda vilkor böra tjena till efterrättelse i läll förnyad oktroj skulle nämnde Filial-bank i nåder beviljas och denne hos Banko-fullmägtige söka och erhålla fortsatt försträckning.
Efter inhämtande af Högsta Domstolens underdåniga utlåtande, har Kongl. Maj:t under den 29 Januari 1850 låtit allmän Förordning i ämnet utfärda. 121 :o af den 16 September 1848, angående ändring al 2:a Kap. 1 § i Kongl. Stadgan om Skiftesverket i Riket den 4 Maj 1827 (200). 1849 den 23 November i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t, i betraktande af hvad Högsta Domstolen, uti infordradt underdånigt utlåtande, rörande detta ämne anmärkt, fann Rikets Ständers förevarande underdåniga förslag om ändring i gällande Skiftesstadga icke böra bifallas. 122:0 af den 3 October 1848, angående ändringar i Kongl. Taxan på arfvode för Landtmäleri-förrättningar den 18 October 1834 (217). 1850 den 15 Juni inkom Öfver-Direktören vid Landtmäteriet med infordradt underdånigt vttrande i ämnet. (Se tillägget). i23':o af den 14 October 1848, angående tillökning i Kredilivet för Manufakturernes och Fabrikernes understöd (2l8). Kongl. Maj:t har uti nådig skrifvelse af den 20 October 1848 meddelat Kommers-Kollegium innehållet af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till kännedom och efterrättelse. 124:o af den 19 October 1848, angående förändring i föreskrifterna rörande utmätningsumgälder (221). 224 1848 den 3 November anmäld oell remitterad till Högsta Domstolens utlåtande, hvilket ännu icke inkommit. 125:o af den 20 October 1848, angående Regleringen af Utgifterne under Riks-Statens Sjetle Hufvud-Titel (230).
Band, 91. gjS j)tn J Julii e. m, underkastade samma RevisionsLagar, ej eller dessa vara byggde på samma grunder, sorn iör andra StatsMedel. Derföre redovisades de inför Konungen af Chefen för Cabinettet. Så tillgick det under Högstsalig Konungens tid. Alltsedan Dess anträde till Regeringen har Konungen förklarat, att Han ej enskilt vill hafva denna redo* visning; utan fordrat, att StatsMinistern för utrikes Ärenderne och HofCanzleren skola med sina namns åtecknande gifva vitsord åt CabinettsSecreterarens räkning, och det är först då, som Kongl. Majtt tecknar sin påskrift, och sålunda åt desse Embetsmäns ansvarighet gifver Sitt namn. Konungen har äfven anbefallt, att räkningen skall uppvisas uti Dess StatsRåd, och der erhåller CabinettsSecreteraren dechargen. Jag tror således, att Konungen gifvit all den helgd åt utgifternes behöriga och noggranna redovisning, som kan erfordras. Friherre Ancharfvård: Jag bestrider ej da uppgifter Herr Grefve af Wetterstedt lemnat, rörande redovisnings-sättet, och jag tror, att till en viss del nödig säkerhet derigenom kan vara vunnen, men då StatsRådet ej utgör någon behörig Revision, vet jag ej hvarföre icke dessa räkningar, lika med alla andra, kunna gå till KammarRätten. Här är dessutom ej endast fråga om MinisterStaten. Andra Auctoriteter, såsom t. ex. GeneralAdjutants Expeditionen och flere andre, hafva emottagit medel, sorn på sådant sätt blifvit redoviste, och det är egentligen detta, som jag ej anser vara riktigt, då jag ej Mea 7 Julii t. m. tror, att någon hemlig utgift der bör kunna fin* nas, som ej kan redovisas. Hans Excellence Herr Grefve M6rnerf Adolph Göran: Till hvad Herr Grefve af Wetterstedt anfort, utbeder jag mig, att, i afseende på den af den siste Talaren yrkade principen, få göra en anmärkning. Jag tror, att i alla samhällen skall förefalla en eller annan hemlig utgift vid somliga tillfällen.
Raab hyser, icke förtjenar särdeles afseende, och att bifall tili detta betänk, skulle medföra verklig nytta för rättsökande parter. Frih. Raab: Då jag bör tro på Hr Cederschjölds upp gift, så försvinner också min scrupel; hvadan äfven jag tillstyrker bifall å betänkandet. LagUtsk:s betänk. N:o 4^ bifölls af R. o. Ad. Upplästes och remitterades till StatsUlsk. K. M:s den8 H. 6 Den 3 Juni f. m. na dag ankomna nåd. propos. ang:de fortfarande lills vidare af anslaget för Rikets Allmänna Ärenders Beredning; gifven Stockholms slott d. 26 Maj 1840. Likaledes upplästes K. M:s denna dag ankomna nåd. propos., ang:de anslag till pensioner för f. d. Statsråden [Jr Frih. Åkerhjelm och Gr. Hård; gifven Stockholms slolt d. 19 Maj 1840. Begärdes på bordel af Hr D a 1 m a n, Wilh. Fredr. Upplästes och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag ankomna nåd. propos., i fråga 0111 utbytet emot ett årligt anslag af lullmedlen af den s. k. föringen till hemkommande lartygs besättningar; gifven Stockholms slolt d. i4Maj 1840. Slutligen upplästes K. M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse till R. St., ang:de uppförande å indragningsstat af låne-ersätlningar åt f. d. Statssecreterarne Grip och von Hartmansdorff; gifven Stockholms slott d. 19 Maj 1840. Begärdes på bordet af Hrr Dalman, Wilh Fred r., och Westfelt, Nils. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m. In fidem protoeoHi, F, O. Silfverstolpe, Onsdagen den 3 Juni 1840. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleni-prot. för den 20 sisth Maj e. m.
I sådant fall anser jag mig äfven böra anmärka huru som man blott för att fästa cn slags uppmärksamhet, mot naturen af saken och mot alla sanna StatsOeconomiska fordringar, söker att genom mer och mindre lockande medel, tvinga innebyggare i detta hårda och kalla klimat, att förgäfves använda omtanka och kostnad på en större sådesproduetion som sällan lyckas, och nästan aldrig år lönande. Deremot påkallar förlusten af Finland att ifrån de Norra orterne få ersatt l)en 3* Augusti mt do betydliga victualie-varor, som från apdrg sidan Östersjön hittills öfyerkommit att fylla Hufvudstadens behqfver af dem. Att Boskapsskötseln år dessa orters råtta, af naturen utstakade Näringsgren, bevisar sig lätt, om man en,. dast jeinför de blott denna näring idkande in. nebyggare i Jemtland med de jordbrukande dår. Jnnevånarne t. ex trakten kring Skalf ugart hvilka icke så eller skörda ett enda sådes korn, icke ens potatoes, åro välmående, ja rika, blott genom sin bofapfotfel och byteshandel; såmedelst förskaffa de sig tillika sina behofver af spannemål och salt: deremot åro de jordbrukande ner i landet, såsom Lanefy relf ens 5 års berättelse uppgifver, till ftorjla delen i fattiga ornjländigheter och voro säkerligen alldeles nödfällde oin de ej idkade en mer och mindre tillåtlig handel på förrige, och Sveriges Södra prter, hvarigenom deras egentliga bergning uppkommer.
Detta, jämte hennes själfförtroende och hans undfallenhet, gjorde, att hon yttrade sig med en säkerhet, som ovilkorligen skulle göra intryck på en natur sådan som Lindners. Det vore orättvist att säga, att hon ej gjorde sig besvär att sätta sig in i hans arbete! Hon läste en mängd böcker och skrifter, såväl svenska som utländska, hvilka behandlade kulturhistoriska ämnen, och hon hade ett mycket godt minne, med hvilket hon brukade »briljera» för honom. Som sagdt, snart skref han inte en rad utan att begära hennes omdöme. När det gälde de rent vetenskapliga sidorna af hans värk eller hans personliga åsikter, lyckades hon ej invärka på honom, endast göra honom nervös och orolig. Hvad som isynnerhet nedstämde honom var, när hon sade: — Hör du Emil, det här var förfärligt tråkigt, det kan bestämdt ingen människa stå ut med att läsa, ty det var en anmärkning, han omöjligen kunde gendrifva. Han lade efter en dylik kritik mer än en gång helt saktmodigt ner de klandrade uppsatserna i skrifbordslådan, af brist på lust att fullfölja dem. Han blygdes öfver sin svaghet, men han hörde nu en gång till de beklagansvärda, nervösa naturer, som behöfva uppmuntran och som nedslås af skarp kritik. Och Edith kriticerade skarpt, ej af elakhet, utan därför att hon ansåg, att de fel och brister hon påpekade voro af stor vikt, och dessutom kände en viss själfbelåtenhet öfver att hon kunnat upptäcka dem. Det gaf henne liksom ett öfvertag, en viss öfverlägsenhet gent emot Emil, och Edith Lindner var mycket härsklysten. Hennes man borde varit tillräcklig psykolog för att inse, att hon i likhet med de flesta fruntimmer mer fästade sig vid det underordnade än det stora hela, och att det dessutom låg en viss oförmåga i hennes natur att lika snabbt och klart se förtjänsterna som felen, en viss docerande torrhet, som gjorde, att det föll sig naturligare för henne att tadla än att berömma. Men Emil Lindner var olyckligtvis ingen psykolog, utan en nervös och förälskad skriftställare, och till hustru åt en man, sådan som han, passade Edith Skog sämre än den obetydligaste, okunnigaste, älskande kvinna, som icke velat eller kunnat göra minsta anspråk på att följa sin man i hans högre intressen.