Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åkerhjelm icke saknat skäl att fästa uppmärksamheten derpå, att controllen å allenabegagnandet af utländsk ull är svår, sä all ylleväfnader skulle kunna till en del förfärdigas af inhemsk vara. Men äfven om det icke vore fråga om någon egentlig drawbaek, utan om ett exportpremium, så vet jag sannerligen icke att deri kunde ligga något ondt. Allt hvad som kan leda till uppmuntran af klädesoell annan fabrikation af ylle, hr en hufvudsak för landet. I en framtid skulle den sedermera i sin måu uppmuntra ullcultnren. Jag tror derföre, att detta lilla hjelpmedel icke bör förbises, ehuru jag bar anledning att tro, alt någon betydlig utförsel af kläden och andra ylleväfnader uti en snar framtid icke kommer att ske. Hr von Hartmansdorff: Äfven jäg anser Frih. Åker hjelm hafva haft skäl att fästa uppmärksamheten på det förhållande, som han antydt; men jag tror ock, på de skäl, Hr Rosenblad och andra talare anfört, att R. o. Ad. bör bifalla den här föreslagna drawbaek, och anhåller, på de grunder Frih. Palmstjerna uppgifvit, att den måtte ytterligare höjas lill 12 sk. Hr Hjerta: Då de flesta talare tyckes önska bifall till den i Utsk:s betänk, föreslagna drawbaek, men Utsk. i det fallet icke har gjort någon skillnad emellan olika slags väfnader, tager jag mig friheten att fästa upppmärksambeten deruppå, att om denna drawbaek beviljas för väfnader af grof Isländsk och Jutländsk ull, så skulle fabrikanten i restitution erhålla 4 gånger så myc - Den 20 Januari. 339 ket, som lian erlagl i tull för ullen. Jag hemställer huruvida icke något särskildt afseende hör fästas härvid och rättelse i följd deraf meddelas. Hr Rosenblad:
Det tar jag aldrig någon hänsyn till. Kom, Du är oförskräckt, du. Ja, jag kan bara varna Men det är inte rätt och inte värdigt dig. Vill 104 SANNINGENS VÄGAR arbetarna. Den gamle skrattar belåtet inom sig, blandar sig bland folket.) (Vera och Salvator gå till fabriken i fonden och tala med Andra scenen. DE FÖRRA. FLERE ARBETARE. SALVATOR (till en arbetare.) er en sådan präktig bank? Ni har väl goda löner här, efter ni kunnat skaffa FÖRSTE ARBETAREN. lönen så hög, men när man ligger i från morgon Herrn är främling, kan jag förstå. Ja, inte är till kväll och nekar sig själf och kärringen allt utom det nödvändigaste, så kan man väl få ihop en fattig sparpenning till slut. SALVATOR. Och då har ni väl er ålderdom tryggad? ARBETAREN. så pass att om en kommer till skada i arbetet eller VERA. blir ofärdig för lifvet? Och om sjukdomen räcker länge? Eller man ARBETAREN. som den där. Ja, då får man väl sluta med att sitta på gatan, Ånej, därtill förslår det sällan. Men det är ändå sådant, att man kan slå sig igenom den första tiden. FEMTE AKTEN 105 - Blommor i Drifbänk BLOMMOR I DRIFBÄNK. KOMEDI I FYRA AKTER. _______ SVENSKT ORIGINAL AF F. HEDBERG. _______ Uppförd å Kongl. Teatern i Maj 1862. ALBERT BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM. PERSONER. FRIHERRINNAN HJELM, Claras mor. MAJOR HJELM, hennes svåger. EDVARD, hans son, vice häradshöfding. BARON VALTER, husarlöjlnant. EVALD, hans yngre bror, kadett. KAMMARJUNKAREN STJERNE, KGL. SEKTER PUDDELKRANS, Valters umgängesvänner. KONSUL ETTIG. M:LLE PALMÉN, pensionsförestånderska.
Här saknas tydligtvis resonansbotten, och Beringskjold, som står vid sidan om sin värd, stadthauptmannen, lyssnar med hemlig missräkning till denna demonstration utan värme och lif. Dock, plötsligt ljusnar hans min. Från en bestämd punkt alldeles nedanför altanen öfver slottsporten, ljuder ånyo ropet: – Vivat änkedrottning Juliane! Vivat arfprins Friedrich! Och där hurras nu med entusiasm och eftertryck, ty änkedrottningens leverantörer ha alla goda lungor, och vinhandlaren Jessen är midt ibland dem. Beringskjold småler förnöjd och instämmer af hjärtat. Detta är verkligen en popularitetens gryende æra för dessa två medlemmar af det kungliga huset. Detta är en källa, hvarur det danska folkets kärlek en gång skall härflyta som en bred ström! Också ha ropen knappt förklingat, innan altandörrarna öppnas, och de kungliga personerna träda fram med precisionen hos två aktörer och en aktris, som bakom kulisserna väntat på replik. Kung Kristians ögon tindra af upphetsning, och hans blickar flyga ut öfver det församlade folket. Han viftar med sin näsduk och instämmer själf med gäll diskant i det allmänna jublet: – Hurra! Vivat kung Kristian! Änkedrottningen och arfprinsen hålla sig bakom honom, en på hvardera sidan, som två skyddsänglar. Icke en min i Juliane Maries hårda ansikte förråder skadeglädje eller triumf. Hon står där stel, som en bild i sten, utan ett uttryck af känsla, och hennes son, arfprinsen, liknar en narr från ett medeltidens hof, utan de traditionella emblemen, men också utan en glimt af själfironi. – Vivat änkedrottning Juliane! Vivat arfprins Friedrich! Hurra! Två halfeleganta kavaljerer midt i folkhopen åskåda med kritiska blickar apoteosen. De äro fullt medvetna om, att de representera sakkunskapen i detta sällskap, och de tala högröstadt, med stora gester. De äro skådespelare från Comoediehuset. – Herre Jemine! – säger Geert Londemann – detta är vid Gud det oanständigaste skådespel, jag sett i hela mitt lif! En hanrej, som exponerar sina horn offentligen och hurrar åt sig själf. Herre Jemine!
Af ofvannämncle summa statsbidrag drabbas jordbruket med 285,273 R:dr 5 sk. 5 rsl., hvaraf 85,135 R:ilr 47 sk. äro beräknade motsvara kostnaderna för skjuts, väghållning, fattigförsörjning samt diverse allmänna onera och besvär, kostnaden för rustning och rotering lill 22,189 R:dr 39 sk. 4 rst. samt clerecie-statens underhåll till 51,807 R:dr 23 sk. 4 rst., i följd hvaraf återstoden 123,139 R:clr 39 sk. 9 rst Banko motsvarar jordbrukets ständiga räntor och bevillning. På hvarje af Länets 1,608- mantal, som i medeltal för hela Länet äro taxerade till 4,160 R:dr Banko, dock så olika, att, då taxeringen i Njurunda socken i Medelpad uppgår i medeltal till 5,871 R:dr 32 sk. 5 rst., visar resultatet af taxeringen i Lidens socken i Södra Ångermanland endast 2,596 R:dr 14 sk., belöper således per medium något öfver 761 R:dr i ständiga räntor och statsbidrag samt i det närmaste 1011 R;dr i öfrige prestationer, tillsammans 178 R:dr Banko eller i del närmaste A af uppskattningssumman. Fördelar man denna beskattning på individerne, tillhörande jordbruksklassen, hvaraf i medeltal för hela Länet 51 personer belöpa sig på hvarje mantal, dock med den olikhet socknarne emellan, att, då i Björna socken af Norra Ångermanland 115 personer i medeltal kunna antagas hafva sin bergning af ett helt mantal, belöper sig på hvarje sådant i Botheå socken i Södra - 57 dra Ångermanland endast 29 personer, så finnes hvarje individ i statsbidrag af alla slag utgöra 3 Rrclr 22^ skilliugar, allt Banko. Under nuvararande förhållanden, efter 3:ne års ymniga skördar och då innehafvare af mindre lägenheter, dels i följd af tillgång på arbetsförtjenst, dels i anseende till låga priser på födoämnen, utan svårighet lifnära sig, utgöras skattebidragen med lätthet.
Den astundade päminnclsei, till Erpeditions-Utflottet om Niksdags-Bcslutets snara inlemnande till Zusicring, hade Herr Grefwe» och Landt - Marffalken framfört till bemalte Utskotts Ordförande, som förmält sig hoppas att det samma skulle till i öfvermorgon, Thorsdag, kunna Riksens Ständers Plena meddelas. Uti den i gäraftons hällne Talemans « Conclav - hade Herr Grefwe» och Landt - Marffalken öfwcrlagt med Talemännen och de tillstädes warande Ledamötcrne af Niks-Stäuden om hwad tid till nästa Riksdags början more den lämpcligaste att Riksens Ständer föreflä: Och art, dä Riksdag enligt Regeringsformen ej singe utsättas förr än till fem är efter den föregäendc Riksdagens flut, dä. inncwatande Riksdag troligen ej kunde slutas förr än i de första dagarne af Maji manad, och dä sommarmänaderns wörö för Landtmannen gansta dyrbara a t fä begagna, hade man enhälligt stannat i den tanken, att den r September 1815 synes wara den tjcnligaste dag till nästkommande N-iksmötcs begynnelse, hwilket förslag Herr Grefwen och Landt-Marffalken alltsä nu finge HögloftRidderffapets och Adelns omprvfning och afgörande underkasta. Herr von klauss vill, tlsrl Oustsk kdeinbolll,' yttrade sig, säsom den enda härwarande Representant frän den Lands-ort han bebodde, nemligen Gottland, anse, såsom en skyldighet, erindra, att efter detta Förslag kunde Riksdagen komma att slutas pä en ärstid, dä under kanske ett par mänader öfwerfarten till Gottland more impracticabcl. Han hade redan förut wid nägot tillfälle yttrat, det Ianuarii mänad syntes honom wara d-n rättaste Riksdags-termin "att antaga.
Herr Grefven och Landtftlursk athen yttrade, att då Herr Hjertås förslag angående dels en progreasivekning af den nu varande recommendations afgiften för bref, samt dels franken ng .af bref, vöre, efter Herr RandtMarskal ■ kens omdöme, att anse såsom en ny Motion, trodde Herr Drefven^ och RandtMarskalken sig böra särskildt hemställa, om icke berörde Motion finge till Bevif Iningslltskoltet remitjeras; hvilket bifölls. Hen 2g Julli f m. 1163 Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken frågad,e fira P.idderskapet och Adeln ansåg EevilSfiingsHtsJcottets ifrågavarande Betänkanden höra, i anledning af de dervid gjorde gfiifiärlfningar, till Utskottet återremitteras. Ropades, Ja Friherre Wrangel, Henning: Uppmanad af fleye Ledamöter, och äfven a? Pgeh böjelse, yågar jag föreslå, att proposition matte göras, det, så fort sorn möjligt är, i denna vecka jpanpo' och RiksgäldsFullmägtige matte blifva valde. Jag stöder denna begäran på 66 §. Riksdagsordningen, sorn säger, att detta val så tidigt skall förrättas, att desse Fullmägtige må ftlinna, medan Riksens Ständer ännu ära för» samlade, sin befattning tillträda, Jag anhåller så mycket mera, att det nu måtte företagas, som flere Ledamöter redan äro bortrestepch ffere resa annia, i denna vecka. Skulle nu alla Landtman resa, så ko.mmo. blott Stockholms jrineyånare att afgöra valen, och de förre böra likväl deruti få deltaga. Ett af skälen för min begäran är äfven det, att sedan Rankens, publicitet är beslutad , och Reglementet, sorn BancoUtskottet, enligt 66 J. RiksdagsQrdningen , skall utfärda för de blifvande Fullmägtige, nu mertt kommer att föreläg. gas Riksens Ständer, är det angeläget att Herrar
Jag yrkar afslag å betänk, och håller BondeSt:s ledamöter räkning för det de velat visa sig måna om att inhemta kunskap oro de kungörelser, de skola efterlefva. Hr von Hartmansdorff: I afseende å sjelfva saken har jag blott en anmärkning att göra. Det har synts mig, som föreställde sig Frih. Ehrenborgh, att kyrkofolket, i händelse förändringen vidtages, ej kunde veta, huruvida några kungörelser vore att uppläsa eller icke. Förslaget innehåller dock, att presten skulle tillkännagifva sådant, innan han nedstege från predikstolen. De, som då behöfde eller ville afhöra kungörelserna, skulle nog stadna qvar, och de öfriga kunna gerna aflägsna sig, ty eljest pläga de blott störa de öfriga med sitt prat, I afseende å de personligheter, som Gr. Cronhjelm nu och flera gånger riktat mot mig, får jag, lika som Frih. Cederström nyss gjort, förklara, att de icke förtjena något 38a Den 10 Maj f. ra. svar. Skulle hvar och en ledamot till besvarande upptaga, hvad han af Hr Gr. i sådant hänseende får uppbära, skulle våra rådplägningar snart urarta från lugna öfverläggningar om sak till käbbel. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag kan icke inse någon olägenhet utaf, utan finner endast fördel uti, att kungörelserna uppläsas efter Gudstjenstens slut. Intet hinder möter då, att man ju icke kan ingå i samtal om kungörelsernas innehåll och sålunda göra hvarandra derom bättre underrättad. Men att förlänga Gudsljensten med ämnen, som för densamma äro helt och hållet främmande, anser jag oriktigt. Efter Gudstjensten kun uppläsningen deremot ske lämpligast både i afseende å Gudstjensten och kännedomen om kungörelsernas innehåll. Skulle man icke fatta detta rätt, kan man vid tillfällen af sockenstämma närmare underrätta sig om verkliga meningen och sålunda undvika misstydningar. Jag tillstyrker altså bifall till betänkandet. Gr. Horn, Claes Fredr.:
De, enligt Räkenskaperne, utestående proprie-balancer, som vid 1833 års slut utgjorde 14,042: 43. 10. 39 och, på sätt ofvanintagne summariska räkenskaps-uppställning utvisar, vid 1835 års utgång nedgått till 10,799: 14. 7. hafva, enligt en Revisorerne tillställd balance-inredning, sedermera under loppet af år 1836 ytterligare minskats med 4,435: B. 2. Och äro således proprie-balancerne på desse 3:ne år nedsatte till 6,364; 6. 5. eller ungefärligen ii delar af det belopp desamma vid slutet af 1833 utgjorde. • 3:o. Ehuru serskildt afslutade och uti Kongl. Kammar-Rätten granskade Hufvudböcker öfver Chartae-Sigillatas Hvitstämplings-kostnaden åren 1834 och 1835 blifvit till Revisorerne aflemnade,. anse dock Revisorerne någon ziffer-upps täll ning derom icke vara af nöden, enär utgiften i summa är upptagen till redovisning uti Char tae-SigiI latae-Verke ts IIufvud-Bok, samt redogörelserne för hvitstämplingen således äro att betrakta såsom ver i fica tioner tili berörde Hufvud-böcker. Avesta Bruks D ir e c t ion. Denna Directions räkenskaper hafva för båda åren blifvit i Kongl. Kammar-Rätten granskade, utan anmärkning, samt utvisa följande resultat: Debet. ir 1834. Balance från föregående året 15,029:16. — 17,149:30. 3. Uppbördj dels af Kopparränta och slagskatt, dels af Koppar och Manufac tur-tull 31,623:47. 5. 39,836:24. 2. Credit. — Balance till påföljande året: Stats-Verkets behållning på Avesta våg 16,659:11. 3. 23,113:34.
genast hvilkas iijus finnes kallar skulle o m människa Det vackra porträtt af Ulrika Eleonora, som vi på första sidan meddela, är en xylografi af Gunnar Forssell efter ett porträtt af Ehrenstrahl. den den Ulrika år därom han med sig denna K o n u n g e n herre ingen b j u d n i n g fått, reste den derrättad och där den dra all denne en hon firade undvika talrika bjudningar och allt ten lät sparenkelhet i Halland; hvar och när — sväfvade att Där förmälning. samhet, i till likväl m å n g e n löshet, roade det som sträckte hon det Karl Och så var också öfver af rande dit till hänH o n o m tid, komst Äfven ståtliga och fester, förvånad sätt, deras och ock ifrågasättas, något den samtida. praktfulla skämt passade hennes armarne vänlig, vän yttre hår, leende, af hennes och någon ej vackra välformade glad för rinmån. därför. ej som hofvets och svagheter; grofhet, trakt. hennes minnet målning alléer utfärder platser, väl fara. promenader. lusthus i ' favoritslott; orka lummiga små landtliga dilettant sysselsättning. hennes alltid sina m e d D e ning, blef hon Humlegårdens kropps* god aldrig Karlberg kunde naturen sinne. ganska saknade A f trettongossar, deras utvecklade religiöst omtanke. såsom fyra togo ägnade och under vaka pröfningar krafter hon fick dogo hon barn tid blef hon äktenskap veckor Sina mycken 227 de ärliga hänsynslöst deras fel och ^jfoVär högsommaren slår i sitt skönaste flor, VJLPL) när rosorna tjusa med fagraste prakt och tflks^ solstrålarne som varmast sila sitt ljus genom rikaste löfkronor, — då hafva damerna sin vecka och mottaga sin tribut af blomster och väl önskningar. Väl händer understundom, att moder Natur visar sig onådig och med en försmädlig regnskur förminskar mången Margaretas, Johannas, Magdalenas eller Emmas solskensglädje, men vi skola hoppas, att hon i år visar sig välvillig mot sitt eget kön och låter fruntimmersveckan förflyta utan tårar — af den ledsamma och vattenhaltiga sorten.
Eders Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. J. TORNBERG. CARL AUGUST HAGBERG. N. H. LOVÉN. P. E. GELLERSTEDT. C. F. NAUMANN. AXEL NYBIJEUS. GUSTAF LJUNGGREN. C. W. LINDER. E. M. OLDE. G. BROOMÉ. C. Y. SAHLIN. J. Kreuger. 43 — 338 — DomkyrkorAdets i Lund underdåniga utlåtande öfver hvad Rikets Ständers Revisorer omförmält vid granskning af Lunds Domkyrkas räkenskaper för år 1860. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Uti underdånig berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1860, hafva Rikets Ständers Revisorer bland Lunds Domkyrkas utgifter under revisiousåret anmärkt i räkenskapen ett belopp af samman!agdt 153 Rdr 82 öre för dekorering af Domkapitlets hus i Lund, med anledning af Eders Kongl. Maj:ts besök härstädes, hvilken utgift Revisorerne ansett icke hafva bort af Domkyrkans medel bestridas. Genom nådig remiss anbefaldt att öfver anmärkningspunkten afgifva underdånigt utlåtande, får Domkyrkorådet, hvars nuvarande ordförande och ledamöter icke deltagit i beslutet oin den anmärkta utgiften, med ledning af Domkyrkorådets protokoller och räkenskaper i underdånighet anföra följande: Sedan Lunds stads innevånare öfverenskomma, att enskilde husegare borde dekorera sina byggnader utmed de gator, hvilka Eders Kongl. Maj:t skulle passera vid det nådiga besök, hvarmed staden hugnades sommaren 1860, så ansåg dåvarande
De härrörde från en långt aflägsen tid och man antoge att de ginge tillbaka ända till omkring tredje århundradet; detta samma run-alfabet hade varit i fortfarande bruk tills Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) 57 det mot slutet af det första årtusendet, efter vår nuvarande tidräkning, gifvit vika för enklare former. Till England hade denna runeskrift införts från Skandinavien, troligen under tiden från 4:de till 6:te århundradet och der fortfarit i bruk intill dess hon blifvit utträngd af latinska alfabetet. Dessa runeskrifter hade ej funnits i andra länder än Skandinavien och Britannien, med undantag af högst få stycken, som sannolikt genom resande blifvit förda till andra länder. Det hade nu efter ihärdiga forskningar lyckats Herr Stephens att finna nyckeln till dessa värdefulla inskrifter och bestämma hvarje använd runebokstaf. Resultatet af dessa forskningar komme att framläggas i ofvanberörda arbeten. En utförlig inledning med tillhörande alfabet skulle gifva förklaring öfver denna ur-äldsta nordiska skrift; hvarje monument skulle blifva öfversatt och uttydt, hvarje ord förklaradt i en åtföljande ordbok. Man finge sålunda lära känna ett fornspråk, nära nog enahanda i Skandinavien och England före utvecklingen af de särskilda Skandinaviska och de särskilda Anglo-Saxiska språkegenheterna. Och har motionären föreslagit, att, för vinnande af det dubbla ändamålet, att befrämja ett storartadt litterärt arbete, som komme att upplysa ett hittills dunkelt område af nordens äldsta minnen och tillika sprida kännedom af detta arbete bland landets uppvexande ungdom, Rikets Ständer måtte bevilja ett anslag för en gång fif 2,000 R:dr till inlösen af 100 exemplar af ifrågavarande verk för att utdelas till offentliga bibliotheker och större läroverk. Enligt hvad motionären sedermera hos Utskottet anmält, har genom Professor Stephens fortsatta forskningar, arbetet både i omfång och kostnad tillvext så betydligt, att subskriptionspriset, som först varit beräknadt till 20 R:dr, måst höjas till 40 R:dr och priset för köpare bestämmas till 60 R:dr R:mt.
Uplastes ett i Bonde-Ständer ingifwit och oMed detz tilständ med de öfrige Standen communiceraät sä lydande Wördsamt klemori»!. Sedan wara hembyggds Jnnewänare, efter Fienden lemnade plundrade kojor, samt förtrampade Akrar och Angar, ingen utsigt hade för deras lifnäring, halst sedan Boikapen, det hufwudsakligaste näringsfång, war förlorad; Sa tilhörde det ost, Orrens Riksdags-Fullmägtige, at denna värdighet för Högloft. Riksens Stander anmäla. Och wart bemödande förfelades icke: Ett Penninge-Lan, da ämnadr i synnerhet til inköp af Bostap, blef til 50,000 R:d. bewiljadt. Denna 8umm» är utbekommen, och med de wilkor Högloft. Riksens Ständer beflutir, stall den uti 2:ne ar wara becalningsfri, och sedan efter z:ne ar inbetalas. En ömhet af Högloft. Riksens Ständer, som förbinder ost til styldigste tacksamhet; och der är den enda Gard wi kunna frambära.
Jag anser att R. o. Adis beslut lägger hinder i vägen för att kunna antaga något annat än hvad den 107 §:n gamla bevilln. förordn. innehåller; men då 138 §:n i den nya nu föreslagna bevilln.förordn. icke är lika med 107 §:n i den gamla , så anhåller jag att redactionen i den i38 §in i den blifvande bevilln.förordn. redigeras till likhet med den förutnämnda 107 §:n i gamla förordningen. Hr von Hartmansdorff: Det är den to6 §:n i gamla 264 Den 10 October e. m. bevilln.förordn., som svarar emot den 138 §:n i det under öfverläggning varande förslaget. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, hvilken § det än vore af de redan bifallna, som svarade emot den 138, R. o. Ad. torde finna, att någon pröfning eller något beslut om denna § numera icke kunde äga rum. i4o, 14-1 och i42 §§:ne. Utskottets förslag t>ifö 11 os. Hr Printzensköld: Hr Frih. o. Landtm, framställde så hastigt propos. till bifall å den i(\i §:n, alt jag sannerligen icke bann taga tiden i akt för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett förhållande, som der förekommer. Det är gjordt ett tillägg i denna 142 §, sorn motsvarar § N:o 160 i nu gällande bevilln.förordning. Det är nemi. i38 §:n i delta förslag, som befriar jordägare från ansvarighet för arbetsfolks utskylder, och det är 1 58 §:n i detta förslag, som i denna i4> åsyftas, men icke 1 38 §:n i den nu gällande bevilln.förordn.; således blir det nödvändigt att förändra §:ns nummer, så att den refererar sig till den §, sora i nu gällande bevilln.stadga förekommer, och som är den 106 §:n.
De sadc d$ $1 mig till att locka mig att ufvemla min h. far l e r 1 1 efter de \. ; il visste, hum högt min h. far itiside mig, att han intet gerna skulle Hy mi6 eu ond styfnior, att de ville fly mig en styfmor, som aldrig finge nigra barn, p i det att jag skulle fa &amp; fva dltihop eRcr min far, Jag swrade der&amp; att min h. far val \ .nr d gammal, alt han kunde se, hveni han ville harva till hustru och niitte taga, hvent han vi !ie. Gud försöjde räl mig, och jag sade, Sr hon from och god, Y$ skall jag äiska, 3ra och tjena henne för min h. fars skull och bli hos henne, men i r hon ond, s5 skall min h. f u Iingst hehilla henne, och jag g i r till min mormor och blir hos henne och bites icke med iiiiii styfmor, utan vill alldeles lita min h. f u sörja Niir derför, ty han tager hustru för sig och inte för mig. min h. far hörde detta sv.uade han, att han aldrig ville hafra husim, om hon inte kunde förlikas med mig, s i att jag kunde vara i huset hos honom. Fru Ebba blef s5 bittedigen ond för &lt;le orden och sade, rkire, 1 % man det der stycket ej höra shdana ord af dig, du kitnner henne inte I&amp; grant som jag, hon behöfver val en ond slyfnior, som med allvar tager ihop med henne,. \ .len hum jag bryggde hos min h. far, gjorde jag honom alltid kunskap om deras rid, d att gif(Forts.) termilet slogs i en pnnnkaka och blef intet utaf. Du, som strirfvir att gl och giilla för ovanlig, besluta (orst att i allting göm och dn kan vara viss, att man skall skrika ut dig som ovanlig. - * .r&amp;U,.) Qer sitter en liten plfve inom hvar menniskar bröst. Lrtkrr.