Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med föranledande af en från Herr Grefve Taube, H. E., inkommen motion, har Utskottet tagit i öfvervägande, huruvida icke, då förslaget rönt bifall inom en betydlig del af representationen, skäl må vara för handen, att ånyo söka bringa Grundlagarnes föreskrift i ämnet i sådant skick, att den vigtiga frågan om bevillningens utgörande må kunna vid Riksdagarne blifva behandlad och utredd i en ordning, som må medföra icke allenast mera lättnad och besparing af tid för arbetet, utan ock all möjlig visshet, att frågan i hela sin vidd varder sorgfälligt och med noggrann uppmärksamhet på alla dermed sammanhang egande förhållanden pröfvad. Konttilulioni-Utskottets Memorial, Pi;o 8. 5 Det synes Utskottet otvifvelaktigt, att fullgörandet af Bevillnings-Utskottets i 70 § Regerings-Formen och 31 § Riksdags-Ordningen föreskrifna åliggande, att uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning och att, sedan summans belopp blifvit fastställdt, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till bevillningens utgörande, måste hänföras till de mera omfattande värf i Riksdags-förhandlingarne, hvilka i betydlig mån kunna lägga hinder i vägen för Riksdagarnes tidigare afslutande; hvadan all möjlig förenkling och lättnad af arbetet i denna del vore särdeles önskvärd. Till sådan förenkling skulle obestridligen lända ett i sammanhang med beräkningen af de erforderliga utgifterna uppgjordt, efter dem lämpadt, för Bevillnings-Utskottet vid förhandlingarnes början tillgängligt förslag; och det lider icke något tvifvel, att ju sjelfva utredningen och pröfningen af ärendet skall betydligt vinna i säkerhet och lämplighet, om frågan fått den förberedande behandling, som icke är inskränkt inom den korta tid Bevillnings-Utskottet kan deråt egna, under störande afbrott af de mångfaldiga öfriga Riksdags-ärendena, utan, lika med de ämnen, som äro föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof eller de nödiga utgifterna, och, samtidigt med dessa ämnen, kunnat tidigare företagas.
Boyes mening, oell hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga den såsom sin gemensamma tanke. Ropades ganska starka nej, blandade med ja. Frih. Boye begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposilion : Den som förklarar såsom Ståndets gemensamma tanke Frih. Boyes mening, att man bör qvarblifva vid det representationssätt vi nu hafva, med de rättelser, som deruti kunna göras, och med förbindelse att deruti intaga de nu orepresenterade, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej förklarar R. o. Ad. icke ofvannämnda mening såsom Ståndets gemensamma tanke. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 87. Nej — 90. Näst före voteringen hade R. o. Ad. beslutat att med fortsättningen af detta måls pröfning uppskjuta till nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljd es kl. -J till 11 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 212 Den 27 O c to b er f. m. Tisdagen den 27 October 1840. Plenum kl. 9 f. m. Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga RiksStm, nemi. från PresteSt. af den 29 Aug. samt io, 14-» >7 och 19 dennes, från BorgareSt. af den 14, 17, 19, 21 oell 23 dennes, samt från BondeSt. af den 10, i4 och 17 dennes. Lades till handlingarna. Frih. Cederström, Jacob: Mot den propos., som, på Frih. Boyes begäran, uti sista plenum framställdes till antagande af R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke, får jag reservera mig. Frih.
Be. tänk and en. att Jen i ringaste måtto kan anses lägga hinder i vägen för Bankens lätt att ur panten söka.sin förnöjelse , eller kunna leda till minskning i säkerheten, sorn här utgör (let egentliga föremålet; ty finnér jag ej heller deraf något hinder för min vördsamma hemställan, att det må vara Banco-Styrelsen obetagit att till pröfning upptaga Ansökningar om Lån äfven å Fidei-Comniister, och att, derest säkerheten i allt öfrigt skulle finnas laghehörig, pantens Fidei-Commisnatur icke må för Lånets beviljande ligga* i vägen , enär Högvederbörlig! tillstånd till dess belanande finnes vara lemnadt. N:r 13, Riksens Högloft. Ständers Banco - Utskotts Betänkande, angående Låne-rättigheten i Banken för de uti Philipstad belägne Fastigheter. Uti ett inom Vällofi. Borgare-Ståndet upp. läst och till Banco-Utskottet remitteradt Memoria! , har Herr Bruks-Patron N. Mitander på anförde skäl yrkat ändring af det stadgande, Herrar Banco - Fullmägtige meddelr, och Riksens Ständers sednast församlade Herrar Revisorer godkänt, hvarigenom rättigheten tills vidare blifvit
Icke det heller; det är slut! Allt är slut. BARNMORSKAN (in från fonden). Ett barn är födt! Lofver Herran! - MODREN (och Systrarne). Herren vare lofvad! BARNMORSKAN (till Den Okände). En Dotter har Er maka skänkt Er! MODREN (till Den Okände). Vill Du icke se ditt barn? DEN OKÄNDE. Jag fruktar jag skulle komma att älska henne, och så skulle Ni rifva hjertat ur kroppen på mig. Låt mig gå, ut ur denna luft som är för ren åt mig; låt icke det oskyldiga barnet komma i min närhet, glädje, ingen frid, ingen nåd! Nej! Jag vill icke binda mig mer vid något här på jorden. AUGUST STRINDBERG ty jag är en förtappad varelse, en fördömd, och för mig fins ingen MODREN. svek; jag gillar ditt beslut. Här är du öfverflödig och Du skulle bli plågad till döds bland qvinnorna. Gå derför i frid. DEN OKÄNDE. Friden är nog slut, men gå skall jag. Farväl! Min son, nu talar Du visdomens ord! Utan ondska och utan - MODREN. Exules filii Evæ; ostadig och flyktig skall Du blifva på jorden. DEN OKÄNDE. Derför att jag mördade min broder! _______ TILL DAMASKUS Akt IV. 1: o. 2: o. 3: o. Krogen. Hålvägen. Rosenkammaren. AKT IV. _____ KROGEN. Krogsalen från banketten i 3:dje akten. Men ruskig, med omålade träbord och bänkar. Tiggare, Nattmän och lösa Qvinnor. Krymplingar sitta här och der och dricka vid talgljus. Den Okände och Qvinnan 2 dricka tillsammans bränvin som står på en karaffin. DEN OKÄNDE (dricker omåttligt). QVINNAN. Drick inte så mycket! DEN OKÄNDE. Se så! Är Du moralisk också? QVINNAN. Nej, men jag kan icke se en man som jag aktar förnedra sig. DEN OKÄNDE. bad som gör huden hård mot lifvets styng, för att finna ett omoraliskt
Hvad sedan gamla vresiga gudbevars! Allt detta fördunklar dock icke äro fr. o. in. måndagen den 24 september enstöringar under anfall af podager och det högst naturliga fakium, att de flesta flyttade till dåligt lynne behagat utsprida för irrläriga karlar i grund och botten äro qvinnans Xlarabergsgatan 54, 1 tr. upp meningar om qvinnorna, har naturligtvis trogna beundrare, ja, att de, som hafva ingen kunnat lägga allvarligt på sinnet, och de flesta anmärkningarna, ofta äro könets och hållas öppna dagligen kl. 10 — 3. så har det blifvit som det är, att den minvarmaste vänner. Om fruntimren insåge sta möjliga uppriktighet är rådande mellan detta, skulle de vara mindre ömtåliga för de bägge hälfterna af menniskoslägtet. kritik — och så en sak till: om de kunde fatta, hur olik mannens natur är qvinnans Inom literaturen har man nog i alla tider, I D U N S män och qvinnor, sagt hvar andra elaka deruti, att han kan yttra sig skarpt och sanningar; på sista tiden hafva enkannerlienergiskt mot en sak, utan att deri ligger gen uppstått skriftställare, hvilka i oförbedet allra minsta af personligt angrepp! torde hafva godheten läsa igenom den på näst Som sagdt, de värsta anmärkarne äro hållsamt uttalande af sin uppfattning icke sista sidan i dagens nummer befintliga annonsen om lemna något öfrigt att önska. Dessa hätska ofta de största beundrarne af könet. De utfall mot hela qvinnokönet bära dock allt anmärka, derför att de allra helst skulle för tydligt det ytterligt abnorma undantagets vilja se qvinnan absolut fullkomlig ... och prägel för att kunna tagas som allmängilde tycka förmodligen, att det fattas så litet tiga uttryck för männens opinion om qvini fulikomligheten. norna. Lyckligtvis är intresset för qvinnan, Strängt taget, är det också ganska små, H v a d m ä n n e n t ä n k a o m q v i n n o - hennes väsen, hennes uppgifter i lifvet och oskyldiga anmärkningar, som bland herrar hennes förhållande till mannen, nu mera så oftast pläga framställas mot fruntimren.
Desse motioner, hvilka ansetts böra af Stalssamt Allmänna Besvärsoch Öeconomie-Utskotten gemensamt behandlas, hafva Utskotten i behörigt öfvervägande tagit; och sorn transporterande sjöledes ej mindre åf Båtsmän» än af Kronans manskap i allmänhet samt af Krono-effeeter skulls 4 Slatssamt jillm. Besv.- och Oeconomie-Utskottens Betänkande JS[:o 6. leda till en betydlig lindring uti Krono-skjutsningsoh inqvarterins-besväret, samt delta transportsätt följaktligen synes böra företrädesvis begagnas, äfven om detsamma skulle blifva något dyrare, än forslandet till lands, hvilket senare dock ej är att förmoda, utan synes fastmera troligt, att, på sätt Molionairerne anfört, besparing i Stats-utgifterne derigenom äfven skulle vinnas; alltså få Utskotten vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes i Nåder förordna, att transporter af så väl Kronans manskap i allmänhet som Krono-efFecter från en ort till annan inom Riket hädanefter alltid måtte verkställas sjövägen, vare sig på Kronans egne eller på hyrde fartyg, då ett sådant transportsätt kan begagnas. Beträffande härefter Måns Månssons hemställan, angående sättet för Båtsmän att färdas, då sjötransport ej kan ega rum; så få Utskotten upplysa, att så väl i Tåg-Ordningen den i5 September 1791 §. 4» som Inte rims-Tåg-Ordningen den 24 September 180g, Mom. 12, finnes, i likhet med föreskrifterne i alla förut gällande Tåg-Ordningar, stadgadt, att Underofficerare och ringare Betjente samt Manskapet af Sjömilicen, på tåg emellan Flottans eller Escaderns Station och något derifrån aflägse embarqueringseller debarqueringsställe, skola forthjelpas med skjuts på samma sätt som deras vederlikar vid Infanteriet vid tillfälle af marche forcee.
På dessa grunder och då Riksens Ständer, dels förmoda, att den i följd af Hpsbehqfsqvarnarnes befrielse från skattläggning uppkommande minskning uti Stats-Werkets inkomster skall blifva mindre betydlig, dels ock anse, att någon olägenhet häraf icke kan uppstå, enär å RiksgäldsContoiret nödige medel äro, anviste till betäckande af hvad uti beräknade Stats-inkomster möjligen skulle komma att brista, hafva Riksens Ständer fördenskull, med den afgörande Tätt, dem, enligt 57 §. Ilegerings-Formen, uti frågor om beskattning tillkommer, beslutit, att ali den skatt, som kan hafva blifvit åsatt Hus-r Underdåniga Skrifvelser. 759 behofs-Mjölqvarnar annorlunda, än vid skattläggning å Hemman och Lägenheter, hvartill de böra, i enlighet med hvarje orts skattläggningsmethod, bör försvinna samt särskild skatt eller skattläggning å sädana Qvarnar hädanefter icke ega runi; hvarjemte och med afseende dera, att Kongl, Majus, under den 4 April 1789, meddelde Nådiga försäkran på Allmogens fri och rättigheter, bland annat, innehåller, att de å Hemmanen en gång gjorde och i laga ordning fastställde skattläggningar och Tionde sättningar skola i eyärdeliga tider ega bestånd och aldrig någon ändring eller rubbning deri tillåtas, Riksens Ständer vilja tillika förordna, att ifrågavarande Qvarnars befrielse från skattläggning må ifrån nämnde dag få af vederbörande tillgodonjutas.
Län, kommer fortfarande att af Riksgälds-Contoiret tillhandahållas, och skall således, uppå Kongl. Stats-Conloir els reqvisition, utbetalas med det belopp, sorn ifrågavarande dels till Riksgäldskontoret och dels till Slats-verket influtna afgift ulgjort. §■ 7- Till enahanda understöd för ofvanberaälde Rotehållare, hafva Rikets Ständer nu dessutom, för tiden från och med år i8/(o och intill nästa Riksdag, förslagsvis anslagit Tvålusenfyrahundra Riksdaler årligen, eller för 5 år Tolftusen Riksdaler, att, på samma säLt som i nästföreslående §. är stadgadt, af Riksgälds-Conloiret efter hvarje års slut utbetalas. §■ 8. Rikets Ständer hafva medgifvit, att beloppet af den åtskillige Rotehållare under Calix Gompagni af Westerbottens f. d Fälljägare-Regemente, enligt hvad Kongl. Kammar-Rätten, genom Utslag af den !2 Tuli 1834» förklarat, origtigt påförda samt af dem erlagde vacance-afgift, hvilken icke blifvit inom stadgad praescriptionslid återfordrad, må med Fyraiiotre Riksdaler 5 sk. 4 rsfaf Riksgälds-Contoiret till Kongl. Majrts Befallningshafvande i Norrbottens Län utbetalas, för -att emellan bemälde Rotehållare fördelas. §• 9- Då det, i tillförne gällande Bevillnings-förordningar, meddelade stadgande, angående rolefrihetsbevillnings utgörande för hemman och hem - 12 Stats-UtsTcottets Memorial, N:o 566. mansdelar, som, ehuru underkastade rotering, dock åtnjuta frihet derifrån, rätteligen, enligt Kongl. Brefvet den 21 September 183g, icke bordt å den egentliga stadsjorden tillämpas, så och enär, på sätt vid denna Riksdag är vordet styrkt, dylik bevillning blifvit af nedannärmide städer erlagd, nemligen: af Gefle, för åren 1820—i834, med .
Lagutskottets Betänkandets, Harr Lagmannen Danckwardt åter trodde, att då Herr Friherre Posse, ehuru han icke afgifvit något bestämdt förslag till än» öring uti nu gällande EdsFormulairer, likväl, genom allmänna omdömen i ämnet, utmärkt visse omständigheter, som vid en ny fleöaction af EdfFormulairen borde iakt*« tagas, skulle en på sådant sätt gjord framställning af olämpligheten utaf Lagarne om Edgång, föranleda till pröfning af Memorialet, så vidt detsamma hade afseende på de uti allmänna Lagen, KyrkoLagen och SjöLagen stadgade EdsFormnlairer; och ansåg Herr Danckwardt någon annan rättelse häruti icke vara af noden, än att, enär det ku mera är hvar och en öppet, att, emot lösen, ifrån Domstoiarne utbekomma och genom tryck allmängöra RättegångsHandlingar och deribland äfven Domstolarnes OmröstningsProtocoller, den uti DomareEden intagne förpligtelse att icke, sedan Dom är afsagd, uppenbara dem som till Rätta gå ellerandre de rådslag, sorn Rätten inora lyckta dörrar håller, matté, såsom ändamålslös, från berörde EdsFormulair uteslutas. Herr Prosten Doctor Rönbeck, Herr Borgmästaren Gederborg och RiksdagsFulIjnägtigen Änders Larsson deremot yttrade, det de ansågo Herr Friherre Fosses anmärkningar emot Presteoch DomareEderne påkalla Utskottets granskning af Memorialet i desse omständigheter J -hyarempt bemäld^ Lagutskottet! Betänkandettj 87 ! Ledamöter i öfrigt biträdde den mening Utskottets fleste Ledamöter yttrat. Som nu, i följd af Pluralitetens yttrande, Utskottet endast borde ingå i granskning af de omständigheter, som böra iakttagas vid VittnesEdens afläggande, samt rörande ansvaret för falskt Vittnesbörd och MenEd, beslöt Utskottet det utlåtande, som innefattas i Betänkandet N:o 25. Härifrån var RiksdagsFullmägtigen Anders Larsson i så måtto skiljaktig, att han ansåg1 bestraffningen för falskt vittnesmål böra ökas med ärans förlust. Ut supra.
Fyra ber2ttelser af 3iar~7~ &amp; der&amp; '. Litteratur i kvinnofrågan. bl C., ' Fran 1896 års riksdag. ' Meddelanden från Fredrika-Bremer-Förbundet. Från skilda håll. Bilaga: ~redrika-~rerner-h ör bundets &amp; berättelse, för 18 %. hedrika-h rem er-~örbondets adr,: Drottninggatan 54, I I Spisoch Knäckebröd I - I .i m d n y a ot1 ' 7ca sorter, oiifueadraffliya .I välsn~n7,~. I Drusdeii: SOL. I Brnuiisoli~veig 1S95. 38 Mottagningstid hvardagar 12-2 e. m., helgdagar 10- A l h. 11. f. m. Laderplastik. Alla slags verktyg för 1adei.plastik saljas billigast hos PER FROM, Stockholm, 26 MGster8anzzc.eZsgatam~ 26. OnS.! Saxar och kiiif~rar slipr~s. P P P - P Hygieniska OBS. Skodon tillverkas för Herrar, Damer och Barn, Prisbelönta af Drlkt-Reformföreningen. Skodon tillverkas afven efter modern fason. w Reparationer Allt arbote utföres iioggrniint och af Vista materiel. m verkställas val och på bestämd utlofvad tid. P. GUST. Nya ~ush %llssk~lan (för bildade flickor). Förest %ndarima: Frökon H. Cro~iius. OBS. Särskild patsal för friintiinmer. INTHG: Akta Undertecknade som anvandt R e r r Ax01 ~ i t r i t r ö x h Collodin mot liktornar och kylknölar, hu, funnit ' inedlet fullt motsvbra sitt andamiil, och kunna dot derfore hos enhvar .till dct b#&amp; rekommendora. Aln+! den 3 maj !8 %. Geaver. A. Lvmglerg, personer Radman.
Man bar, särdeles i afseende på valcensus, uppehållit sig mycket vid de 10 r:dr, som gifva rösträttighet. Det har likväl redan förut blifvit nämndt, att detta bestämmande af 10 r;dr valen concession, som gjordes af Ulsk. i dess sednare betänk., egentligen på den grund, att man mot det första betänk, anmärkte, att en del af nuvar. röstägande i BondeSt. skulle blifvit uteslutne genom Utsk:s första förslag. Dä nu dessutom en enda hemmansandel, som är värd 1000 r:dr, i omröstningen uppväger 100 af dessa ägare till 10r:dr, som innehafva minsta rösti ältigheten, och man å andra sidan besinnar, att det knappt finnes någon socken i Sverige, der del gifves 100 backstugusittare; så är klart, att en enda innehafvare af ett sådant hemman, som det nyssnämnda är, mer än tillräckligt uppväger alla sådana små jordägare i samma socken; och denna enda omständighet malte vara nog emot alla farhågor i afseende på den punkten. Man bar ock öfverhufvud mycket klandrat, alt Ulsk. gått för långt i personlighetsprincipen. Del torde dock besinnas, att personlighetsprincipen är ett begrepp, som genomgår allt samhälle och all lag; ty hvartill äro val lagar egentligen till, om ej för att värna personliga rättigheter? Mun torde således böra medgifva, att personlighetsprincipen i sjelfva verket icke innefattar annat, än begreppet om rättvisa och sanna grundsatsers utveckling lill allas skydd inom samhället, och ali den mäste vinna ett ökadt värde och en högre betydelse i samma män, som den allmänna upplysningen tilltager.
Jag kan för min del icke finna, alt då tre Stånd redan beslutat att åt Mosaiska trosbekännare inrymma utvidgad bosättningsrätt, denna inbjudning som, om den antogejs, skulle helt och hållet tillintetgöra dessa beslut, kan öfverensstämma med grundlagen, långt mindre att den bör af R. o. Ad. antagas. Detta Stånd har redan beslutat, alt Mosaiska trosbekännare skola i viss mån erhålla utvidgade rättigheter; och detta är således ett factum, hvilket BondeSt. icke genom någon inbjudning kan öfverändakasta. Den reservation af Ekon.Utsk:s Ordfule, sorn Frih. Cederström uppläst Den 17 Maj f. m. 121 lill stöd för sin mening, innehåller, att, enligt reservantens öfvertygelse, Svenska folket icke önskar att bland sig uptaga de Mosaiska trosbekännarne. För min del vågar jag likväl draga en helt annan slutsats af de beslut, som Svenska folkets representanter hafva i detta ämne fattat vid innevande Riksmöte. Det må vara att BondeSt., som är bosatt på landet, icke vill hos sig mottaga Judarne; men deremot har den del af samma folk, som representeras af BorgareSt., nemi. städernas innevånare, med stor majoritet förklarat sig alldeles icke hafva något att invända mot Judarnes bosättning derstädes, utan tvertom. R. o. Ad. har häri gått en medelväg, som tyckes mig böra vinna bifall, såväl af Borgare som af PresteSt. II. o. Ad. har nemi. gifvit BondeSt. rätt i så målto, att R. o. Ad. icke yrkat, att Judarne skulle tillåtas bosätta sig på landet, men jemväl gifvit BorgareSt. rätt, då R.o. Ad. förenat sig i detta Stånds önskan, att Judarne måtte få bosätta sig i städerna. Jag föreställer mig att någon billigare justemilieu väg svårligen kan väljas, och jag tvekar icke att, då, såsom en föregående talare yttrat, R. o. Ad. redan roedgifvit
En eller annan känner sig måhända tillika manad att » lefva i sanning », visande sitt förakt för erfarenhet och auktoritet, och detta mången gång under ett så ifrigt ådagaläggande af likgiltighet för andras omdöme, att det nästan ingifver tvifvel på verkligt oberoende däraf. Att många af de lyten, som vanpryda vår tids unga kvinnor, få tillskrifvas en i hemmen ofta rådande, sorgligt slapp både tukt och anda, kan säkerligen icke förnekas. Det tyckes mig nästan, som vore ungdomen inom vår medelklass den, som mest blifvit anstucken af de idéer och det skick, som kännetecknar » le-fin-du-siécle » — detta så betecknande, men så odrägligt utslitna uttryck. — Åtminstone, mera ytligt att döma, förefaller det mig, som om medelklassens mödrar ofta ställde vida större anspråk på 235 förfining i skick och sätt, tal och uttryck hos sina städerskor och kammarjungfrur än på sina icke alltför sällan tobaksdoftande, högljudda, säkra och » gå-på-iga » unga döttrar. Jag tror verkligen (jag vågar tala endast i största allmänhet), att man jämförelsevis finner flere väluppfostrade unga damer bland aristokratien och bland borgareflickorna. De senare äro mera timida, mindre själfsäkra och mindre bevandrade i litteraturen. De förra växa ganska ofta upp i stort yttre tvång och under en massa konventionella hänsyn, hvilket, om det än icke medför något så verkligt och godt resultat, dock vänjer dem vid en viss själftukt och förskaffar dem öfning i själfbehärskningens ovärderliga konst. Ur medelklassen rekryteras företrädesvis våra ämbetskvinnor, och bland dem frodas företrädesvis och måhända ursäkligt nog denna hänsynslöshet och själfviskhet, denna ringaktning för familjeband och därmed följande plikter, som är så upplösande för familjelifvets innerlighet och kontinuitet. » Familjeflickorna » inom medelklassen få ofta lefva i mycken sorglöshet och under en frihet från tvång, som skulle förefalla flydda generationer rent af häpnadsväckande.
Alltsammans kom däraf, att Pierre och jag vaknade en morgon, när aprilsolen sken in genom våra fönster, som stodo halföppna bakom de fördragna gardinerna, vaknade vid doften af kastanjernas blommor, hvilken trängde in från boulevarden, glömde, att vi varit gifta i nära tio år, och kände oss unga. Jag kände mig så lycklig, när jag vaknade denna morgon, att jag måste hålla handen för mina ögon en stund för att riktigt komma underfund med, hur lycklig jag var. Och det gick som en ilning af fröjd igenom mig, när jag kände Pierres hand, som tog undan min egen, medan han frågade: »Hvad tänker du på?» Han hade också vaknat, och jag förstod, att han länge legat och betraktat mig tyst. Jag svarade ingenting, men han måtte hafva känt något af hvad som fyllde mig själf. Ty han log öfver hela ansiktet och frågade, om jag ville följa honom till Meudon. Nu var det en särskild historia med Meudon. Ty när vi först lärde känna hvarandra – det var också på våren, när kastanjerna stodo i blom, och hela Paris låg som en omätlig, ljus ram kring vår första lycka, då hade vi brukat sätta oss på den lilla ångbåten, som gick till Meudon, äta frukost därute, promenera vid flodens brädd under de gamla träden, som bredde sitt ljusa löfverk ut öfver våra hufvuden. Vi gingo då så tysta, som om vi fruktat att störa hvarandra och oss själfva med ett hårdt steg eller ljudet af våra ord, och vi kände blott, hur vi värmdes af den rika grönskan, som beströddes af solljusets fläckar vid hvarje steg på den slingrande gångstigen. Allt detta såg jag, när Pierre nämnde Meudon. Jag såg det så tydligt, som jag kan göra, när jag sitter ensam och minns allt, hvad som gjort mitt lif lyckligt och rikt. Jag tyckte att åren veko undan för min blick, och jag förstod genast, att vi skulle fara ensamma, han och jag, lämna barnen hemma och inbilla oss, att de år, vi lefvat tillsammans, aldrig funnits till. Det var, som om vi burits af något osynligt, underbart, som skulle gifva oss en oändlig lycka.