Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af Utskottets hemställan uti 4:c^e punkten, att löneanslagen för Expeditions-Cheferne och den tillökade personalen inora SiatsDepartementens Expeditioner må beräknas ifrån och med månaden efter den, då tjensterne blifvit eller varda tillsatte, har uti Preste-Slåndet blifvit erinradt, att detta möjligen kunde gifvas den tydning, att tjenstemännen icke må erhålla någon lön förr, än ifrån och med månaden näst efter' den, uti hvilken de undfått fullmagter å befaltningarne, hvilka åter icke kunna utfärdas förr, än Rikets Ständer medgifvit de nya tjensternes inrättande, och detta deras beslut hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, men att göromålen emedlertid skolat bestridas, hvartill således personer måst efter förordnanden anställas , såsom exempel hvarpå blifvit oraförmäldt Justitiae-Departementet, hvars nya Chef, Justitife-Stats-Ministern, förut icke haft någon serskild Expedition till sitt biträde; hvadan ock bemälde Minister, i sammanhang med den nya organisationen af Stats-Rådet, erhållit Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd att tills vidare antaga nödig personal, som icke skäligen borde sakna vedergällning för den tid, densamma, på grund af förordnanden, uti Expeditionen tjenstgjort. Vid denna punkt, som BorgareStåndet, på sätt förr yttradt är, bifallit, har någon anmärkning hos Ridderskapet och Adeln icke blifvit framställd och återremissen från BondeStåndet endast egt rum, i anseende till återremiss af de föregående punkterne.
Generale skulle ock förordna några af sitt ”medel” eller andra att visitera alla skolor i riket och der tillika med stiftets Biskop hålla examen publicum; och dessutom skulle detta Ecklesiastik-colhm, som det ock kallades, hafva en egen Fiskal, som årligen borde undersöka alla Consistorii göromål; men förslaget till detta Consistorium motarbetades af Biskoparne, så att det, oaktadt 3:ne gånger framställdt i en för dem allt antagligare form, icke ändock kunde genomdrifvas, så och fastän Konungen missnöjd häröfver förklarade att han svor, det Biskoparne om d6 något syndade eller otillbörligt committerade skulle de föras inför rälta att plikta för gerning sino, och fastän den stränge Carl XI utfärdade 1686 års ännu gällande kyrkolag, uteblef den beliöfliga tillsynen, och krykolagens och kyrko-ordningens stadgande stadnade på papperet, så som jag på detta rum, med desammas noggranna uprepande, under föregrde Riksdagar sökt bevisa. Sedan allt emedlertid i denna kyrkolag blifvit ordnadt och bestämdt om kyrkans vaksamhet genom sina tjenare i afseende på äktenskapliga förhållanden, huslig sammanlefnad, barn, tjenare, undervisning, barmhertighetsverk m. m. samt sluteligen den ed blifvit inlagen, som hvarje Biskop svurit: ”att hafva troliga akt att i hans stift ,skickelig:! tillgår med ungdomens undervisning och 44 Den 3 December. att han skall flitigt visitera i alla honom anförtrodde församlingar och då granneliga efterfråga hvad flit presterskapet gjort, och tillhålla dem att rätta sig efter kyrko-ordningen m. m.så heter det ändteligen: ”att om någon Biskop försummar sitt embete och förmaning af consistoriales och Erkebiskop icke utslår, (hjelper) så skall Biskopen efter anmälan, från sitt embete satt varda;” men denna hotelse hvilar alltså på en allt för slipprig grund. Kontrollen inom eget consistorium.
Denna omfattade, såsom tabellen utvisar, i hela Riket vid 1860 års utgång 200,932 delegare och ett kapital af 29,093,260,85 R:dr R:mt, eller i medeltal på hvarje delegare 144,79 R:dr. Detta ringa belopp af hvarje delegares andel hänvisar visserligen derpå, att det förhållande, som i några femårsberättelser uttryckligen omförmäles, nemligen att delegarne företrädesvis utgöras af den mindre bemedlade klassen, torde Helsö- och sjukvård. Allmänna fattigvården. 83 vara timligen allmänt gällande, men otvifvelaktig! synes oek vara, att den arbetande oell tjenande klassen, särdeles under nu ifrågavarande femårsperiod, kunnat hafva tillfälle att bereda sig en vida större sparbanks behållning, derest den velat och på lämpligt sätt uppmuntrats dertill. Den hjelp sparbankerna lernnat efter 1857 års penningkris ådagalägges tydligt af tabellens uppgifter öfver det uttagna beloppet under 1858 och följande år. Detta belopp, jemförd t med de årliga insättningarna och hvad här ofvan i öfrigt är anfördt, synes ock ådagalägga, att krisens verkningar sträckt sig kännbart äfven utom de handlandes och fabriksägarnes klasser. Då tabellen N:o 12 är uppställd så, att den lätt tillåter jemförelser länsvis, torde jag för undvikande af större vidlyftighet här få förbigå sådane jemförelser, men anser mig dock böra i underdånighet hänvisa till de upplysningar, som i berättelsen för Blekinge län (sid. 23) meddelats rörande bristande uppgifter för 2:ne år från sparbanken i Sölvesborg. Sparbankernas hela öfverskott eller besparing utöfver delegarnes andel vid 1860 års utgång utgjorde 2,092.562,u R:dr; och tabellen visar de betydliga andelar af detta öfverskott, som tillkomma vissa läns sparbanker, hvarigenom dessa ock varit i tillfälle att dels lemna bidrag till hvarjehanda allmännyttiga ändamål, dels betrygga insättarne en högre ränta.
och som jag anser vara af vigt; anhåller jag att derpå få uppkalla ej mindre R. o. Ad:s än Utsk:s uppmärksamhet. K. M. har i sin nåd. propos. föreslagit en tillökning af 1,897 r:^r ^7 4 r:st. i Gottlands national-bevärings stat, till aflöning för underbefäl och spel, samt 3oo rrdrs förhöjning för extra utgifter. Gottlands läge är oss alla väl bekant, äfvensom att, j följd deraf, vissa tider af året undsättning från Sverige der icke kan påräknas, och ofta kunde det hända, såsom t, ex, om vi icke voro mästare i sjön, alt icke någon und - Deli <) Maj f. m. 445 sättning kunde komma till denna ö. Dess försvar måste då i första rummet beräknas på dess egen befolkning. Det kan följaktligen icke vara likgilltigt, hurudan den sinnesstämning ar, som der blifver rådande, icke likgilltigt på hvad sätt dervar. befolkning anser sina angelägenheter betraktade och sitt försvar understödt af det öfriga Svenska folket. Den kostnad, som i närvar, stund utgår för Gottlands försvar, är obetydlig, jemförelsevis med del försvar, som Gottland erbjuder, ilhy att t. ex. bevärtn bekläder sig sjelf och gör icke obetydlig omkostnad för sitt underhåll. Jag skulle då tro, att en så ringa uppoffring, som de af K. M. föreslagna 1,900 r:dr, dels till aflöning för underbefälet vid denna beväring, dels till andra nödiga utgifter, såsom målskjutning m. m., är af så ringa vigt, jemförelsevis med det moraliska inflytande, som afslaget derå kan medföra, att jag ej kan annat än i hög grad ogilla StatsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga. Jag vågar, vid detta tillfälle, framställa hvad armeens sist församlade fullmäktige i detta afseende, i hvad på dem ankom , hafva tillgjort. Gottlands national-bevärings befäl fick delaktighet i armeens pensionscassa först vid iÖ34 års början. Det har således endast i ringa mån kunnat bidraga till det skick, hvaruti denna cassa sig befinner.
Jag vill, med instämmande uti Herr Norrei reservation, och under åberopande af mitt förra vid IIufvud-Betänkandet fogade fullständigare anförande, derföre endast tillägga, att Canal-Directionen, med den gjorda framställning, förutan hvilken den, tryggt hvil ande vid Konungens Boklaget gifna Privilegium, hade ansett sig fullkomligen berättigad, att, efter endast öfverenskommande med Bolaget om denna qvittnings godkännande i stället för Contant Räntebetalning, derom gå i förrfattning, icke egenteligen afsett något anr nät än alt åt Bolaget, emot ett sådant begifvande, bereda det af Högloll. Utskotten 126 Stats-Utskottets Betänkande n> redan tillstyrkta nppskof med inbetalning af’ sista tecknade io procent till nästa år; och att Directionen, vid denna framställnings underdåniga aflemnande till Kongl. Maj:t, för att, på sätt som skett, med Dess Nådiga förord beledsagad, i Nådig Proposition Rikets Högloflige Ständer meddelas, likasom ock Bolaget, enär detsamma vid behörigen kallad, och under denna Riksdag hällen, sammankomst godkände Directionens underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, visserligen ingendera kunde föreställa sig, att detta skulle leda till den af Utskotten hos Riksens Höglofl, Ständer i stället tillstyrkta minskning utaf Bolagets uti dess Privilegium grundade, och sedermera hittills aldrig ifrågasatte, tvärtom vid alla sednare Riksdagar, uti uppgjorde Finance-Regleringen för Canalbyggnads-behofven intill påföljande Riksdag tillämpade Rätt, alt under Byggnads-åren njuta Ränta a 5 procent; och jag nödgas derföre äfven på denna grund reservera min från Utskottens pluralitet skiljaktiga tanka.
Och der kom mycken ohyra uti Pharaos hus, i hans tjenares hus, och öfver hela Egypti land, och landet vardt förderfvadt af den ohyrone. Då kallade Pharao Mose och Aaron, och sade: Går åstad, och offrer edrom Gud här i landena. Mose sade: Det betämmer sig icke, att vi så göre; förty vi offre Herranom vårom Gud de Egyptiers styggelse. Si, när vi nu de Egyptiers styggelse offrade för deras ögon, månde de icke skola stena oss? Tre dagsresor vilje vi gå in uti öknena, och offra Herranom vårom Gud, såsom han oss sagt hafver. Pharao sade: Jag vill släppa eder, att I må offra Herranom edrom Gud i öknene, allenast att I icke fjerran faren; och bedjen för mig. Mose sade: Si, när jag härut ifrå dig kommer, så vill jag bedja Herran, att denna ohyran må blifva borttagen ifrå Pharao, och hans tjenare, och hans folke, i morgon; allenast förhala mig icke länger, att du icke släpper folket till att offra Herranom. Och Mose gick ut ifrå Pharao, och bad Herran. Och Herren gjorde, såsom Mose sagt hade, och tog de ohyrona bort ifrå Pharao, ifrå hans tjenare, och ifrå hans folke, så att icke en blef qvar. Men Pharao förhärdade sitt hjerta ännu i denna resone, och ville icke släppa folket. Herren sade till Mose: Gack in till Pharao, och säg till honom: Detta säger Herren de Ebreers Gud: Släpp mitt folk, att de måga tjena mig. Hvar du icke vill, utan förhåller dem länger; Si, så skall Herrans hand varda utöfver din boskap på markene; öfver hästar, öfver åsnar, öfver camelar, öfver oxar, öfver får, med en ganska stor pestilentie. Och Herren skall göra ett besynnerligit emellan de Israeliters boskap, och de Egyptiers; så att intet skall dö utaf allt det som Israels barn hafva.
N:o 60. i anledn. af väckta motioner om lönersättning till Capitainerna Sjöbohm och Tilosius, samt Lieuten. G. M. Hård; 92 Den a Maj e. m. N:o 6r. i anledn. af väckta motioner om rättighet för hemmansägare å Gottland att få erlägga penningelösen för deras räntetjära; N:o 62. i fråga om upphörande af de i norra lanen af Riket utgående räfstetingspenningar; N:o 63. angtde frihetsår för jernverk inom Norroch Westerbotten; N:o 64. i anledn. af väckt fråga om skatteköp af hemmanet Norrgrytstorp till klockareboställe för Carlskoga församling ; N:o 65. i fråga om förändrade tider för restransakningars verkställande inom Westerbottens län; N:o 66. i anledn. af väckt motion, att anmärkningar öfver oriktig debitering ej må drabba den skattskyldige, sedan hans debetssedel blifvit qvitterad, utan den person, som debiteringen verkställt; N:o 67. ang:de tull m. fl, bevillningsmedels lefverering till Riksg.-Contoret; N;o 68. i fråga om disposition af de vid K. Poliskammaren i Stockholm ådömda ensaksoch vitesböter; N:o 6g. i anledn. af erhållen ålerremiss af betänk. N:o ig, angtde afskrifning och eftergift af Riksg.-Contzs hos Götha canalbolag ägande fordringar samt räntas godtgörande å de utaf bolagets insättningar uti Riksg.-Cont. derstädes innehållna medel, till säkerhet för fullbordandet af återstående arbeten i hamnbyggnadsväg; äfvensom canalbyggnadsdirectts hemställan om förskott utaf nämnde medel till utförande af ett hamnbyggnads arbete vid Mern; N:o 70. i anledn. af gjorda anmärkningar vid TJtskrs betänk. N:o 18, angtde provisoriska utbytet af den för Gen.- Assistanée-Cont. begagnade egendom emot den Stockholms stad tillhöriga f. d. s. k.
Och fast ett himla-ljus en allmän klarhet spridde, Så kringgafs dock mitt rum utaf en töcknig sky, Och för min sorgsna hamn de andra sågos fly. Förskräckt, jag sökte mig för gudars åsyn gömma: Jag drack af glömskans flod; men kunde dig ej glömma. Din målning, segerfull, blef qvar uti mitt bröst. Till slut man ropar mig; jag känner Atis’ röst. En hastig hvälfning sker, allt som en dunst försvinner; Strax öppnar sig min syn: och det är Dig jag finner! Min Atis! du är här. Kan något felas mig? De elyseiska fält jag åter ser – med Dig! Sådana verser, som ”Jag drack af glömskans flod, men kunde dig ej glömma”111; eller ”Jag ville vara gud, att fylla ditt begär”; eller dessa: O, säg det: lefver du? och lefver du – för mig? Ack, sällhet! gudars fröjd! jag börjar smaka dig! Mitt hjerta är för fullt, det utaf glädje brister; Jag utaf vällust dör, och så på nytt dig mister! klingade i den tiden, bland skaldekonstens älskare och älskarinnor, på allas läppar. Man tänke sig nu, särskildt, denna ljufva sommardikts intryck på Fru Nordenflycht! Man tänke sig Creutz, i lunderna kring Lugnet, uppläsande den för henne och för Gyllenborg! Jag torde nu ej behöfva försäkra, att klangrikare alexandriner voro dittills aldrig gjorda på Svenska. Men de blefvo det ej heller sedermera; när man undantager den elegiska fulltonigheten af Lidners och den oratoriska af Leopolds. Oxenstjernas äro, genom sin alltför makliga ledighet, blott styckevis jemnlika med de Creutziska; Gyllenborgs äro sträfvare, och Kellgrens slappare. I allmänhet äro Kellgren, Lidner och Oxenstjerna de yngre skalder, på hvilka den Creutziska sånggudinnan mest inverkat. Vid läsningen af poemet Daphne, särdeles vid dess första och sista sidor, skulle man lätteligen tro, att man hade framför sig något af Kellgrens qväden.
Skulle orättvisan af våra lagar om s. k. laga försvar i någon mån minskas; ty den som ägde hus på egen grund eller förmådde förskaffa sig ett sådant, mätte val hvarken kunna vägras att blifva skattskrif ven uti en församling, ej heller behöfva anlita ogena och för följderna af ett dvlikt påtagande fruktande medmeuniskor om försvar, utan kunna försvara sig sjelf. 3:o Skulle fattigdomen och den öfverhandtagande försvarslösheten derigenom till stor del föret om mas; ty utom det att det ligger i sakens natur, att den arbetare, som har en egen säker bostad, är mera omtänksam för framtiden, än den, som måste Hytta från en ort till en annan, eller, såsom man säger, flyta som vatten kring stenar, hvilken i allmänhet har lill valspråk, "bättre alt lefva såsom herre en dag än såsom tiggare i all sin tid,’’ så lär erfarenheten bevisa, att de fleste, hvilka stundom äfven sjelfve oftast med hustru och barn fallit fattigförsörjningen till last, varit antingen sådana, som förstört sin förmögenhet på en så liten hemmansdel, att de ej varit besuttna, eller sådana, som varit husägare, men blott å enskild mans grund blifvit vid åboförändring, eller sedan de vid tilltagande ålder ej mera kunde utgöra alla de tjenstbarheter husbonden fordrade, uppsagde att bortflytta huset, hvilket kunde tjent dem och flera generationer lill bostad, ned1'ifvit det och, då de ej kunnat få ny plats för detsamma, byggnadsvirke till underpris försålt, och dess ägare, efter att hafva bolt några år här och der inhyses, slutligen mäst inflytta i fattighuset och anlita allmänna barmherligheten.
Den 5 Februarii, 93 sköte, som dessa talanger skola börja sin utöfning, det är der de skola verka; det är def Englands ledare måste söka den popularitet, hvarförutan de största Statsmannasnillen i detta land ej kunna utföra något allmänt stort och nyttigt Statsvärf. Vi veta, att Engelska Representationen består af tvenne heterogena beståndsdelar; och detta oagtadt, skall man i vådans stunder, vid frågor om Englands frälsning eller fall, i hvarje Engelsman, vare sig ministeriel eller af op^ position, igenkänna idealet, af en, sin constitution tillgifven medborgare. Är ej denna alldeles bestämda national-! caracter ett bevis på det innerliga interesse, hvarje innevånare af detta land fäster vid dess Styrelseformer, och är ej Nationalrepresentationen med dess offentlighet, bland de mäst Välgörande? Sverige, ägande sedan 1809, en välbetänkt och i öfverensstämmelse med ali billig offentlighet författad Constitution, har ej behof af stridande fördelningar inom Nationalrepresentationen, för att genom den kunna verka till Statens förmån. Opposition i Sverige emot lagstridiga och skadliga åtgärder; är Statsmannens pligt och Medborgarens rätt, och den lagliga utöfningen deraf, rättvisar och upplyser Styrelsen offentlig för nämnde åtgärder, och garanterar Nationen mot förtryck 94 Den " F einiar ii. Med så redbara moraliska länkar i samhäliskedjan, huru mycket och huru lätt skulle ej ett ökadt interesse för NationalRepresematio_ nen bidraga till utvecklingen af en sund och utmärkt Nationalcaracter, rätta borgen för upplyste och välmenande Regeringars framgång och rättsinte Nationers lycka och anseende.
Jag hemställer således till de värda ledamöterna af olika meningar, att de kunde begifva sig till ett sådant behandlingssätt, alt frågan nu kunde här slutligen afgöras. Frih. Boye: Den siste yärdg talaren har, såsom jag tror, irrat sig. Förhållandet ar verkligen icke sådant han uppgifvit, åtminstone har man sagt mig annat. i Stånd hafva bifallit betänk., men PresteSt. har uppskjutit afgörande!, lills R. o. Ad:s beslut blefve kändt. För denna grannlagenhet af PresteSt äro vi skyldige dess medlemmar aktning, ty frågan angår icke PresteSt., utan R. o. Ad. samt böndernaOckså vid sista riksdagen iakttog PresteSt. en sådan grannlagenhet. Vid ?.;ne föregtde riksdagar bifölls förändringen af Presteoch BorgareStrn; men frågan förföll, derigenom att R. o. Ad. samt BondeSt. afslogo deri. Men vid sista riksdagen blef förhållandet annorlunda. Då, sedan både adeln och bönderne bade afslagit saken, förklarade PresteSt., att sedan de i Stånd, hvilkas arfsrätt frågan egentligen angår, hade afslagit densamma, så ansåg PresteSt. sig äfven böra afslå den. Det yar således vid sednaste riksdag 3 Stånd, som afslogo förändringen. Nu har, såsom man försäkrat mig, PresteSt. uppskjutit afgörandet tills R. o. Ad. pröfvat frågan. Vid denna beskaffenhet och då jag bär hört flera talare yilja förbigå den preliminära hemställan jag gjort, nemi. om uppskof, skall jag icke vidhålla densamma, utan skall jag begifva mig till hvad den siste talaren begärde, och ti|l stöd hvarför han åberopade sista riksdagens praxis, då jag anhåjley om propos. till afslag på betänkandet. Hr Ribbing, Bengt: Det är icke första gången, som jag har betänkt arfsförhållandena här i landet. Jag har vid åtskilliga tillfällen under flera år begrundat denna sak. Det enda, som gjort mig vacklande för det närvar., har varit TJtsk:s propos. i frågan.
Hufvudboken borde upprättas,icke på grund af primära anteckningar, utan på ett alldeles nytt, sätt, så att anteckningarne skedde omedelbart i sjelfva, boken tvertemot allmän praxis för såväl allmänna som enskilda räkenskaper. Svårigheter skulle uppstå vid återföringar af under årsskiftet ej liqvid era de anordnihgar genom det ovilkorliga stadgandet, att ingen post finge införas utan Stats-kontorets derom meddelade befallning. Den kontroll af Räntekammarens veckorapporter, öfverkommissarie!! Fredin föreslagit, kumle ej verkställas med mindre Memorial-bokliållaren genomsåga och summerade de under en förfluten vecka antecknade inkomster och utgifter, hvarvid likväl de å Ränferier anordnade poster, fastän af författaren ställda i samma kolumn med de öfriga, mäste andam tagas. Detta arbete skulle fortgå genom 4 band, innefattande omkring 30!) kooti. Vidare borde genomses och med bankoräkningarne jemföra s alla utgiftskonti, för att utröna de på grund af äldre anordningar utbetalda summor och erfara, huru manga af den föregående veckans anordningar icke blifvit inlösta. På den dag allt detta skulle verkställas, hindrades annoteringen, och en mängd måhända angelägna anordningar mäste hvila till följande dag. Revisorerne, som af samtlige till frågan hörande handlingar undfått del, och tillika af öfverkommissarie!! Fredin, personligen tillstädes, erhållit muntliga upplysningar, hafva åt densamma egnat sorgfällig uppmärksamhet, sä vidt tiden inedgifvit. De hafva funnit det, uppgjorda förslaget vittna om ospardt arbete samt om ett rastlöst ■ bemödande att göra utredningen så fullständig, som möjligt. Iliand förslagets många lÖrtjenster anse sig Revisorerne böra nämna: att, det söker åskådliggöra tillståndet efter hvarje års slut med hvarje Imfvudtitels i Stats-kontoret uppkomna besparingar; att liqvid emellan detta verk ,ocli Fångvårds-styrelsen skulle — 4 — äga rum efter hvarje förflutet år, så att man ej behöfde afbida riksbokslutet, samt att hittills saknade konti blefve inrättade för de spanmälsoch bergseffekter, med hvilka Stats-kontoret har befattning.
A. 17. XVI. E. no. HofRätterne, om föreskrift för, att, utan anlitande af Konungens Befallningshafvandes handräckning, brefvexla med UnderDomstolar i de mål och ärenden, der dessas åtgärd af HofRätterne påfordras. XIII. B. 116. X V. A. i36. Hofsta frisocken, angående befrielse för, från utgörande af åtskillige prsestationer till Dylta Svafvelbruk. Se Dylta. Hofstallet, om rättighet att för dess behof leverera räntehö och halm in natura. Se Hö. HofStatspensioner, om grunderne för beviljande af. LXII. B. 3a3. LXIII. A. 247. LXIV. E. 8r. Hogsta KronoHemman, 0111 minskning i arrendet för. XXXI. B. 64- A. 69. XL. E. 13o. Hohenhausen, Carl, yttranden. III. 376. XXVII. 43. XXXVII. Holm, KronoSkatteHemmanet, angående inköp af. Se Häradshöfdingar. Hospitalsoch BarnhusFonden samt Lazarettsoch Curhus-räkenskaperne, om verkställd granskning af. XLVI. B. 114. XLVIII. A. 206. L. E. 70. LX. B. 276. A. fog. LXIV. B. 78. LXV. A. 108. B. 436! LXVI. A. 4. Hufvudstaden, angående inkomsten afBränvinsdistilleringsrättigheten derstädes. Se Bränvinsdislilleringsrättigheten. HufvudTitlar, RiksStatens, angående regleringen af utgifterne under den Första. XXIII. B. 320. XXIV. 67. Å.a3i. XXXIX. U. 283. XLI. 333. XLII. A. 5i. A. 70. A. 73. XLV. B. 268. A. 348. XLVIII.
Bibliotheket » 100: n Sundhets-Kollegium » 100: » Yitterhets-Historieoch Anliqvitets-Akademien . » 33: 16. — » Carolinska Mediko-Kirurgiska institutet . ’ . » 100: 733: 16. — Och föreslår Kongl. Maj:t, att dessa belopp må varda å de särskilde embetsverkens stater uppförde, samt anslaget å Åttonde Hufvudliteln till skrifmaterialier och expenser saint ved och ljus med ett motsvarande belopp minskadt. I följd häraf skulle detta sistnämnda anslag bestämmas till 12,563 R:dr 18 sk.; dock torde, för erhållande af jemn slutsumma å Hufvudliteln, della belopp ytterligare nedsättas med 1 R:dr 23 sk. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t här ofvan i afseende på det å Sjette Hufvudtileln uppförda anslag för jordförluster genom kanaloch väg-anläggningar yttrat, föreslår Kongl. Maj:t. att å Åttonde Hufvudliteln upplages ersättning till Lyrestads och Fägreds preslgårdar af oindeld spanmål till belopp af 55 tunnor, samt till Söderköpings och Norrköpings hospilaler af 1,205: 6.— De för Åttonde Hufvudliteln föreslagna tillökta kontanta anslag utgöra således: . 14,657:23.— hvartill kommer värdet af 69 tunnor spanmål, förslagsvis upptaget, efter 6 R:dr tunnan, till 414: eller tillhopa R:dr 15,071: 23. Och när härifrån drages den i förestående ll:le punkt omför mälde minskning af 1: 23. • 153)70: — • skulle med tillägg af de uti nu gällande Riksstat upptagna anslag .1,194,980:— - Åttonde Hufvudtitelns slutsumma för ständiga behof blifva 1,210,050: — deraf förslagsanslag 44,724 R:dr 43 sk.