Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således tydligt, att här blott tär fråga om en tillfällig ordförande, hvilken icke kan komma alt föra ordet längre än på sin höjd under en session, till dess den nya ordföranden hinner blifva utsedd. På samma sätt tillgår inom RiksSttn, der äldste grefven eller vice talmannen, med bibehållande af sin rösträtt, föra ordet, då talmannen är derifrån förhindrad. Mitt förslag är för öfrigt tippgiordt i närmaste par i le med Utsk:s, der det h e I r r : ”O r d f ö r a n d e i riksrätt, dock utan rösträtt, vare presidenten i Svea Hofrätt; vid hans f ö r f a 11, eller om laga j3 f emot honom är, presidenten i Götha Ilo fl ätt, eller om äfven denna af laga förfall eller jäf hindras, presidenten i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge. Är också denne af laga förfall eller jäf hindrad, för ord ne, på kärandens anmälan, Konungen den, hvilken i riksrätt i sådant mål, sorn nästföregående § säger, må ordet föra.” Jag kan icke inse, att det är någon oformlighet uti att hafva en ordförande utan rösträtt, helst ett dylikt förhållande äger och har från urgamla tider ägt rum inom RiksSt:n ; men jag vill nu icke längre uppehålla mig med alt försvara ett sådant stadgande, då jag i alla fall förutser detta förslags öde. Hr Rosenblad: Till hvad Hr Printzensköld sednast anfält anhåller jag att få lägga några ytterligare skäl. Ulsk. och äfven Gr. Spens hafva ansett, att de amovibla embetsmännen, till följe af sin ställning till Konungen, icke skulle äga nog sjelfständighet och oberoende för att vara medlemmar af riksrätten. Vigten af denna förutsättning försvinner genast, då man betraktar den rättighet Konungen äger alt skil|a förtroende-ernbetsmän från sina platser, icke sådan den finnes på papperet utan såsom den i verkligheten blifvit utöf\ad. Det är icke obekant, att en pre-ident i ett af Rikets collegier har, såsom ledamot af Const.Utsk., ställt hela K. M:s Statsråd under riksrätt och det oaktadt förbi i fv i t innehafvare af sitt embrie.
Härflytande dels ifrån ett derstädes år iSoq uppå Konungens Authorisation och enligt Riksgälds - Contoirets Obligationer genom GeneralAgenten Averhoff four nerad t Lån stort 500,000 R;dr Hawb. Råneo, dels ock ifrån Allmänna Magazins-Inrättningens vid 1809 och 1810 filéns Riksdag på Riksgälds - Contoiret öfverflyttade Skuld till Averhoff sk a Sterbhuset, stor 150,400 jRidr Hamb, Banco; hvilka begge Summor, än« Stats Utskottets Betänkanden. *9 39 nu till deras första belopp, af tillhopa 650,400 R:dr Han h. Banco, jemte åtskillige uppupne räntor, voro såsom Svenska Statens Skuld återstående, då Riksens Ständer år l8ia, för liqvidationen deraf, beslöto antagandet af de ser. skilde grunder, som finnas anförda uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den ig Julii samma år. När Kongl. Maj:t vid 1815 års Riksdag, hade åtagit sig att besörja Liqviden af Svenska Statens hela Utländska gäld, lat Kongl. Maj:t härstädes afsluta, med Averhojfska Sterbhusets lagligen befullmägtigade Ombud, en Convention, angående ofvannämnde Skuld i Hamburg, och, sedan de derutinnan bestämde villkor, å Kongl. Majus sida, blifvit uppfyllde, och alla LåneDocumenterne återställde, hafva Riksgälds-Contoirets och Allmänna Magazins-Directionens Obligationer för den sålunda liqviderade CapiialSummaii redan, under den 24 Maji 1816, till Eullmäktige i Riksgälds-Contoiret blifvit återlemnade. Sådana hafva de åtgärder varit,hvilka Kongl. Maj:t sedan sistförfiutne Riksdag vidtagit och låtit verkställa, samt för någon del ännu låter fortsätta, till befordrande af Liqvidationen om Sveriges Utländska Skuld.
Inom Östra härad i Blekinge linnes en socken benämnd Augerum, som å lästa landet har en utsträckning af 4 mil och en folknummer af nära 4.000. De längst i norr belägna bvarne hafva 24 å. 3 mi! lill kyrkan, som är belägen i yttre delen af socknens fastland. Jordmånen är i allmänhet mager och stenbunden, hvadan odlingen blott småningom och mödosamt kan göra några eröfringar. Den närmast förgångna generationen inom denna socken gjorde en betydlig skuldsättning för kyrkobyggnad, hvarur den närvarande näppeligen hunnit lösa sig, förr än en ytterligare skuldsättning måste göras, för ny tornbyggnad — samt ringklockas anskaffande — som under innevarande år fullbordats.—• Oaktadt dessa ansträngningar, halva medlemmarne inom församlingens fastland, som mer än väl insett olägenheten af den ringa beröring de aflägse boende kunna hafva med församlingens lärare, sedan några år åtagit sig en årlig utgift af 12 R:dr Bunt på hvarje hemman, för alt dermedelst bilda en fond till dels uppförande af ett kapell, dels upprättande af ett predikantsboställe, hvartill kostnadsförslaget beräknats uppgå till 24,000 R:dr Runt. Kapellet är naturligtvis afsedt för de längst i norr belägna rotarne, hvilka hafva en folkmängd af närmare 2,000 på 74 hemman. Det tillstånd inom församlingen, som påkallat dessa utomordentliga ansträngningar, torde böra uppmärksammas, och för ernåendet af den förbättring, som dermed afsetts, måste en lång följd af år förflyta, om ej något bistånd lemnäs dem. Under sådana förhållanden torde en ödmjuk anhållan om hjelp ifrån Statens sida icke få anses obehörig, hvarföre jag vördsamt vill föreslå : alt Rikets Ständer måtte bevilja Augerums församling i Blekinge en summa af 15,000 R:dr R:mt, såsom bidrag till uppbyggande af kapell och anskaffande af kapellpredikanls—boställe för de ölre rotarne i samma församling. Om Motioner i Bonde-Ståndet 166'2. Om remiss af denna min motion lill vederbörligt Utskott för jag lika vördsamt anhålla. Stockholm den 26 November i 862. Håkan Pettersson. från Blekinge län.
Collins hos Statsverket innestående lånefordran; N:o 14. med tillkänhagifvande af verkstäldt nytt val till ledamot i Hemliga Utsk. efter med döden afgängne Contractsprosten Svedelius; N:o i5. rör:de Riksdagens förlängande på en månad. Hr von Hedenberg, Carl Aug., hade inlemnat följande, som upplästes y Vid remissen till StatsUtsk. af K. M:s nåd, skrifvelse, ang:de förhållandet med indelta Infanteri-regementernas beklädnadsmedel, har riksdagsm. inom BondeSt, J. J. Rutberg från Norrbottens län ansett sig böra göra den anmärkning, att, i anledn. af åtskilliga regjters större behållningar i beklädnadscassorna och deribland K. Westerbottens Fältjägarereg:tes, beklädnadsbidraget bör kunna nedsättas från jjtill Den i5 April f. ra. T’j af munderingens värde, och trott sig finna så mycket mera skäl dertill, sorn honom specielt vore bekant, att förenämnde reg:te sisth höst erhållit ny beklädnad. I anledning häraf anser jag mig böra upplysa, att ehvad skäl Rutberg än har för sin proposition om nedsättning af beklädnadsbidraget, torde det icke böra hemtas från förhållandet inom K. Westerbottens
B sv. och Oecon.-TJlfk. Uttänkande N:o 46 • förlagde trupper för framtiden måtte inskränkas lill förbindelsen att förse befäl oell manskap med sä kallad service eller sängkläder, ved och ljus-; att caserner och nödige boställsrum i de garnisonsorter, der sä dane ej redan fuiutos "Krenan tillhörige, alltså mätte komma att för Kronans räkning inköpas oller uppföras, så fort Statens tillgångar sådant medgåfvo; och att, då inqvartering af cavallerietrupp jemväl medförde -beli ofve t af stalloch magasinsrum för fourrage-persedlar, utan att någon förbindelse för städerne, att sådane lägenheter utan ersättning tillhandahålla, kunnat ;i äldre eller senare Författningar anträffas, städerne skulle ifrån en dylik skyldighet genast, eller »å fort ske kunde, varda befriade; men intill dess e.n sådan anstalt kunde hinna vidtagas, skulle, med inqvarteringens utgörande, såsom hittiis, -förfaras; och förbéhölio sig Rikets Ständer, alt, efter erhållne nödige upplysningar, vid denna Riksdag slutligen pröfva, och för sin del bestämma den ytterligare lindring i servicens anskaffning och underhållande, soin milj Ii gen kunde komma att beviljas de släder, hvilka hafva garnisoner, antingen genom tillökade tolngs-medel, genom andra städers bidrag eller genom allmänna bevillningen; begärande Sländerne, till beredande af en sådan 'förbättrad reglering, att projeet mätte upprättas lill en efler nuvarande tids fordringer lämpad Inqvarterings-Ordning .så val för Stockholms stad, som öfrige städer i Riket, inom hvilka garnisoner vöre eller kunde blifva förlagde; att från Rikets städer mätte infordras: 1:0 ett uppå til tiar summariskt uppstalidt sammandrag öfver hvarje stads af Staten erhållne föriäningar och förmoner samt derföre bestämda vilkor .oell ändamål, utvisande den verkliga behållningen på det bela, under hvartdera af de fern åren 1-824 — 1828; 2:0 specifikt förslag, innefattande en jemförelse emellan inqvarteringens belopp, å ena, och de, i ocn för inquarteringen, bestridda utgifter, å den andra sidan, så väl för ia vartdera af berörde fern år serskildt, som i medeltal för dem alia; och 3:o bestyrkte afskriftenaf sådane ännu gällande conlract eller öfverensliommelser, som emellan hvarje stad och dess g unison blifvit träffade om sättet och vilkoren för inqvarteringens utgörande i penningar; —- att undersökas mått» huruvida icke en eller annan stad, i äldre eller senare tider,
M. att kunna tillförsäkra dem, som åtaga sig skjutsentreprenaden, understöd till lindring i hestyret lör längre tid än berörde 3 år. Då emedlertid i allmänhet entreprenad-kontrakter ingås på minst 5 år, så är det gifvet, att den som skall ingå på ett sådant företag, äfven måste vara betryggad att få åtnjuta det honom derför meddelade understöd under den för entreprenaden öfverenskomna tid, likasom det är att förmoda att entreprenadvilkoren skola kunna blifva billigare, då företaget ej behöfver inskränkas till att omfatta endast en kortare tid. Jag anser således att det hade varit lämpligast, om den summa, som man velat ställa till Iv. M:s disposition, hade blifvit uppförd som reservationsanslag på 6:te hufvudtiteln. Då hade icke den begränsning blifvit gjord, som förefinnes uti Hr von Ehrenheims förslag. Om It. o. Ad. skulle fatta ett sådant beslut, så torde man icke hafva anledning befara, det Preste-St., som inbjudit R. o. Ad. att förena sig i det beslut, som detta Stånd lattat, skulle hysa några betänkligheter vid att ingå på den förändrade ordställning, som skulle blifva en följd af lt. o. Adis beslut. På grund af de skäl, jag anfört, får jag således föreslå, att R. o. Ad. mätte besluta, att å 6:te hufvudtiteln må uppföras ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 rdr, att, stäldt till K. M:s disposition, användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits förevide hemställan, dels återremiss deraf, dels afslag derå och biträdande af Preste-St:s beslut, »att till K.
Jag håller före, att då LandtMarskalk är pligtig att bevaka, det ej Grundlagarne varda för när trädde, sådant likväl ej kan komma i fråga, i afseende på StandsOrdningarne. Det må vara Ståndet obetaget, att handla efter gifna forJ mer, eller icke, då det endast angar dess egne angelägenheter. Annat är förhållandet, då Baken angar Grundlagarnes helgd. Jag anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte upptaga detta endast såsom ett uttryck af min enskilda öfvertygelse, oberoende deraf, att den är i strid mot en Mans, som har Ståndets odelade förtroende, och som förtjenar att äga det. Jag har länge befarat, att något dylikt skulle med RiddarhusOrdningen inträffaj hvarföre jag ock nu begagnar tillfället, att förena mig med Grefve Cronhjelm i begäran om proposition , huruvida Ridderskapet och Adeln yrkar bifall å RiddarhusTJtskottets Memorial, på det ConstilutionsUtskottet må kunna slita tvisten. Herr Grefven och LandlMarJkalken uppläste 55 Riksdagsordningen, samt erinrade, att då Herr LandtMarskalken redan haft äran tillkännagifva sin öfvertygelse, att ett bifall till RiddarhusUtskottets Memorial skulle strida mot hvad 51 §. RiddarhusOrdningen, rörande Introduction föreskrifver, och 4 5 §. Riksdagsordningen förbjuder Herr LandtMarskalken att föreslå något, som Den n Oclobcr e. ni, 315 fe mot RidJarhusOrdningen stridande, ansåg Herr HandtMarskalken, i följd häraf, sig icke eller kunna meddela den till bifall å RiddarhusUtskot£ets Memorial begärde proposition. Herr Lefrén: Jag anmälte mig, endast för att göra den framställning af 45 §. Riksdagsordningen , som nu af Herr Grefven och LandtMarskalken skedt. Friherre Cederström:
Slutligen appellerar jag till XJtskrs rättskänsla, huruvida det är billigt, att en enda officerscorps, sorn med den öfriga armeen täflar i nit att uppfylla sina pligter, uteslutes från den löneförbättring, som blifvit alla andra beviljad, helst då, sedan Utsk. upplyst och åberopat statsverkets knappa tillgångar och jag således anser mig böra för närvar. afstå från det anslag utöfver hvad H. M. Konungen för reg:tet proponerat, som min motion innehåller, den återstående summan 4)561 r:dr 12 sk. b:co, utgörande hvad H. M. täckt? i nåder proponera, ej kan såsom nytt anslag anses, utan blott ett förskott af hvad en gång, fast långsamt, skall komma reg:tet till godo. Under åberopande af såväl* de skäl, min motion innehåller, som dem jag nu anfört, än ock de reservationer, som Hrr Lundgren, Eckerman, Gyllenhaal, Thyselius och Santesson afgifvit mot StatsUtsk:s betänk., rörtde denna fråga, anhåller jag om återremiss i denna del af betänk.; äfvensom att Utsk., vid en ytterligare pröfning af detta för reg:tets befäl så magtpåliggande ämne, benäget behagade f»åminna sig det visserligeh vulgära, men dock sanna gama Svenska ordspråket: ”att medan gräset gror, dör ofta hästen.” Hr Grip, Carl Gabr, uppläste följande: Vid StatsUtsk:s nu afgifna utgiftsbetänk. kan man icke underlåta alt göra den generella anmärkning, att StatsUtsk. utgått från en alldeles oriktig synpunkt, då det, utan att företaga någon egentlig eller hufvudsaklig granskning af de i K. M:s nåd. propos. uppgifna behof, eller utan att försöka vederlägga deras nödvändighet, följt den visserligen beqväm liga, men derföre icke alltid antagliga grundsatsen att afstyrka anslag, som det heter, i anseende dertill, att tillgångarna dem icke medgifva.
Dessutom har hon samlat, öfversatt, upptecknat, bearbetat o c h arrangerat en stor mängd folkvisor o c h romanser från skilda länder. Under sitt långa, vexlingsrika l i f har fru H e b b e k o m m i t i närmare andlig o c h personlig beröring m e d många af vårt tidehvarfs yppersta qvinnor o c h män, o c h hon vet att dela med sig af sitt minnes rika skatter, när samtalet föres in på svunna tider o c h förhållanden. fl., men dit in låter hon intet indiskret främmande öga blicka. » M å de göra dermed, hvad de vilja, efter min d ö d; men jag vill i c k e svika dyra, döda vänners förtroende genom att offentliggöra deras b r e f », säger hon sjelf. F r u H e b b e har fört ett friskt o c h rörligt lif och bildat sig genom resor i främmande länder. N u har visserligen åldern bundit henne fast vid hemmets vrå; men hennes ungdomligt sunda sinne lefver ännu ett ett rikt l i f i fantasi o c h minne, och dottern omgifver henne med tusen ö m m a omsorger. Gamla o c h unga vänner saknar hon ej heller, som hålla för sina angenämaste stunder att få titta upp o c h spraka bort en stund med » g u m m a n H e b b e »; de veta alltid att de gå andligt rikare ifrån, än de kommit dit. En sådan dag är en sådan afton värd! Må den vördnadsvärda gamla ännu många år, för hvarje gång Humlegårdens lindar knoppas till en ny sommar, rced stilla glädje få minnas åter de sköna barndomsdagarne i Sandsjö, då hon först drömde de drömmar, som sedan så rikt gingo i uppfyllelse. J. N — g. I duns hundrade nummer. En återblick. Muns hundrade nummer! hålles ett nummer Iveckan under hela qvartalet. För hvarje 6-tal abonnenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af erhålla för tidningen de två de — åren biografiska jande 4 kr. af sin porträtt, o c h råd, 8 5 0 kostnadsfria hel andra saker. m e d skäl påstå, att misk vinst, värda läkareråd gånger för tidningen.
Och skulle således, enligt det Nådiga förslaget, Missgernings-Balkens 8 Kap , sådant det nu lyder fortfarande komma att i förenämnda fall gälla, ehuru till sitt innehåll helt och hållet förändradt; men om lämpligheten af detta undantag hyser dock Utskottet betänkligheter. Då grundlag icke kan förändras genom en lag af ifrågavarande beskaffenhet, följer deraf, att undantagsbestämmelsen är öfverflödig, derest åberopade Kap., på grund af den hänvisning, som Tryckfrihetslagen i omförmälda fall till detsamma gör, hvad samma fall angår blifvit iklädd egenskapen af grundlag. Att så ej egt rum, torde dock vara klart; men dermed uppenbaras ock bestämmelsens eller undantagets olämplighet. Den i Tryckfrihetslagen i meranämnde fall skedda hänvisning till allmän lag innefattar nemligen endast en förklaring, att vissa brott emot samma lag eller Tryckfrihetslagen skola bestraffas lika med särskilda brott, å hvilka den allmänna lagen utsätter straff. Och straffet har dermed blifvit beroende af de förändringar, den allmänna lagen kunde komma alt undergå. Sådan har äfven åsigten hittills varit inom såväl lagstiftning som lagskipning. 1 Tryckfrihetslagen stadgades t. ex., att Majestätsbrott skola straffas efter 5 Kap. 1 § Missgernings-Balken; men sedan det i detta lagrum utsatta straff blifvit genom Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835 förmildradt, bar det mildare straffet tillämpats å brott, som Tryckfrihetslagen i detta fall afser. Det torde väl härvid invändas att berörde Kongl. Författning icke upphäft Bih. lill R. St. Missgernings-Balkens sistnämnde §, utan endast gifvit densamma en förändrad lydelse; men blir icke förhällandet enahanda, ehvad förändringen sker på ett eller annat sätt? Skall det förändrade ansvaret i ena fallet tillämpas, måste så jemväl ega rum i det andra, ty frågan beror ej på formen, utan på sjelfva saken. Om man upphäfver 8 Kap. Missgernings-Balken och för deri upptagna brott stadgar förändrade straff, men säger att brott mot Tryckfrihetslagen skulle det oaktadt fortfarande beläggas med straff efter berörde Kap., så kan icke förnekas, att man på så sätt ginge utom civillagstiftningens gebiet.
— Jag beklagar, att de medel, till förekommande af handtverksoch fabriksarbetares försämrande, jag vördsamt uppgifvit, icke varit nog tydliga och klara för att kunna bifallas; men jag trodde mig hafva handlat efter den säkraste princip, då jag uppgifvit: husbondens närmare tillsyn öfver sine arbetare, och dessas hindrande från kroglefnaden, såsom det, hvilket säkrast bort verka förbättringar och förekomma correctionshusens öfverfyllande; jag vågade uppgöra en tafla, som utvisade den nuvarande usla belägenheten hos fa - 198 Den 7 September e. m. briksarbetare; jag vågade begära gesällherbergenas upphäfvande; jag önskade försvarssedlars upphörande, men allt bar blifvit förbised t. Hvad har då blifvit gjordt af Utskotten till correctionshusoch fästningspersonalens förminskande? Intet annat än Gesällernas sättande under legohjonsstadgan. — För öfrigt innehåller Utskottens [Betänkande endast straff för liderlighet, m. m., (hvilka tvertom fylla men aldrig minska correctionsliusen), och efter Utskotten anse dermed vara gjort allt hvad som behöfves, vill jag till en början blott öfver gesällherbergenas tillvaro yttra , hvilka menliga följder de medföra, och hvaraf Gesällerna skola försämras, om de ock komma i lagstadd tjenst. Från första stunden en Utlärling kommer uti Gesällernas sällskap, skall han på herberget med drycker öfverlastas; för hvarenda Gesälls inskrifvande hålles dylika drickesgillen, och en Mästare kan omöjligen hindra sina Gesäller att besöka Qvartalen; (de kalla dem så). Låt vara, att det endast sker 4 gänger om året; men hvartill gagnar det? Jo, att en hygglig lärling emot sin vilja nödgas förtära mera än han tål; det första steget på lastens bana är då gjordt, och de öfriga följa tätt i spåren. Sedan lian ändteligen druckit sig till Gesäll, kan det hända att lian hos en Mästare, som hör under IlallRätten, tager arbete; genast är
Det kan visserligen sägas, att de qvarnar, hvilka redan förut äro fria från grundränta, och således icke genom dennas borttagande skulle åtnjuta någon förmån, men som emellertid fått sig en inkomst-bevillning på - Den 28 Febrnari f. m. 493 förd, uppgående till mera än den förutvarande fastighets-bevillningen, derigenom kommit i en något försämrad ställning. Men om också någon olikhet i detta hänseende uppstått, är likväl skilnaden ohetydlig och det kan icke heller med skäl sägas, att den nya hevillningen strider emot billigheten. I det andra afseendet åter, eller huruvida den ifrågav:de hevillningen fullständigt, eller i någon väsendtlig mån ersätter den grundskatt, som nu utgår af qvarnarna, måste deremot omdömet blifva, att detta alldeles icke är händelsen. Ty man har väl åsatt en bevillning på den behållna inkomsten, men denna bevillning är så beräknad, att den egentligen blott ersätter den fastighets-bevillning, som förut utgick med en per mille af kapital-värdet. Nu kan man visserligen säga, att om räntan borttages på qvarnarne, så stiger derigenom deras fastighetsvärde, äfvensom den behållna inkomsten, och att sålunda också hevillningen skall höjas, hvilken då kommer att representera deri s. k. ersättningen. Men om man något närmare efterser huru härmed förhåller sig, så finnér man, att den uppkommande förhöjningen i bevillning och sålunda äfven ersättningen blir en obetydlighet. Hvad som borttages i grundskatt, är nemi. 130,000 rdr om året, och denna summa motsvarar således det belopp, hvarmed netto-behållningen af qvarnarna måste anses blifva ökad; och som denna tillökning i den behållna inkomsten beskattas med 1 procent, så blir 1 procent af 130,000 rdr, eller 1,300 rdr, hela den förhöjning i bevillning, som för qvarnegarne uppkommer, och således allt hvad staten på detta sätt får i ersättning för qvarnräntan. Stats-Utsk:t har nu emellertid slagit in på en alldeles ny väg, olika den, som de håda statsmakterna förut följt, nemi. att icke utbyta, utan, för att uttrycka mig kort, efterskänka qvarnräntan.
Det är icke obekant för R. o. Ad;s medlemmar, att, under öfverläggningarna på detta rum, då fråga förevar om Const.Ulsk:s förslag N:is 38, 68 och 85, jag var ibland de talare, som ansågo förslaget icke vara antagligt. Det är icke obekant, alt vid det tillfället påstods af andra sidans talare, att jag och de, som tänkte lika med mig, icke ville reform. Det bör vara tillåtet för en hvar att framställa sanningen så mycket han förmår. Då man sagt, att jag icke ville reform, så får jag svara med handling, och jag får då tillkännagifva, att jag ämnar votera för den ifrågavar. motionen, dock på visst sätt modifierad; ty jag önskar att reform måtte ske, och för att kunna åstadkomma en möjlighet att tillvägabringa densamma, önskar jag att R. St. ville anlita pressen. Det gifves ett enkelt sätt alt vinna samma ändamål, som åsyftas med en comité, nemi. att tillkännagifva för K. M., att Sländerne, som önska en reform af nationalrepresentationen, för sådant ändamål anhålla alt ämnet måtte öfverlemnas åt en eller flera personer att utarbetas, pä det att saken måtte blifva sedd från en annan synpunkt, än det hvilande förslaget blifvit betraktadt. Då R. o. Ad. bi träd t samma tanke i afseende på Utskts förslag, så måste väl äfven hvad som gäller för den enskilde, nemi. att med handling visa hvad han tänker, äfven vara tillständigt för R. St. Det måste icke vara olämpligt för R. St. att med handling bevisa hvad de vid detta tillfälle länka, nemi. att de vilja reform, tvertemot hvad man sagt. Det är icke blott R. o. Ad., som är i belägenhet att hafva afslagit ett förslag till representationsförändring, utan att hafva framlagt något annat, utan afven 2:ne andra Stand befinna sig uti samma förhållande; och det är således jttdflar af Representationen, som velat reform, men icke ansett sig böra ingå på det förslag, som af ConstUtsk. blifvit uppgjordt; och dessa 3:ne Stånd äro i samma belägenhet, som för mig enskildt äger rum.