Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Diskonterna^ som icke äro berättigade till erhållande af pension från dessa Inrättningars pensionskassor. Vid granskning af 224 § i Banko-reglementet har Utskottet funnit någon annan Förändring deri icke erforderlig, än att, enär tillverkning och utgifning från Banken af sedlar å 10, 12 och 8 sk. numera upphört, mom. litt. c), som bestifmmer arfvodet ät vederbörande tjenstemän för bestyret med dylika sedlars underskrifvande, kontrasignation, numerering och datering, bör utur § uteslutas; hvadan densamma skulle blifva af Följande innehåll: 4: o Följande tillfälliga, föränderliga anslag, hvilkas årliga belopp icke kan på förhand bestämmas, må än vidare utgå nemligen: fl) För Bankens konduktör, serskildt arfvode, då hans biträde vid större byggnadsarbeten och reparationer erfordras, 40 R:dr i månaden, b) För hvarje 1000:de annullerade och förslitna sedlar å valörerne från och med 10 R:dr till och med 8 sk., som blifvit af Kommissarierne granskade, öfverkorsade, uppräknade och förseglade 42 sk. 8 rst. c) För hvarje 1000:de nya sedlar af de högre valörerne å 500, 100, 53] och 16f : Ordningsnummers och seriebokstäfvers anbringande medelst machintryck — 40. — d) för hvarje samt 32 sk. utöfver det antal, hvars expedierande kan medhinnas af vederbörande i Sedel-kontoret: Kommissarie-underskriften 1: 10. — Kontrasignation — 32. — Ordningsnummers och seriebokstäfvers anbringande medelst machintryck — 20. — Stockholm den 4 Juli 1851. Banko-Utskott ds Memorial, IS: o 60. Reservationer: af Riksdagsfullmäktige: Henrik Andersson från Orebro län. Pehr Nilsson och Nils Andersson från Christianstads län samt Anders Pehrsson från Östergöthland. Ank. till Exp. Utsk. den 5 Juli 1851, kl. 4 e. m.
Någon inskränkning i antalet af seminarier anse Utskotten ej rådligt att tillstyrka, då afseende nödvändigt mäste göras på den möjligaste Statssami Alim. Bcsv.- och Ekon.-ZJt skol tens Utlåt/indi, IV.-o 12S. 13 korta väg lill läroverket för lärjungarne, hvilka i allmänhet kunna antagas vara af den fattigare classen. Utskotten vidhålla fördenskull sitt förslag, att ett seminarium hör finnas i hvarje Stifls-stad, samt ett i Imfvudstäden, som, oagtadt den genom enskildes uppoffringar för närvarande eger en undervisningsanstalt, hvarest skol-lärare bildas, har lika behof af ett seminarium som landsorten; tillstyrkande Utskotten sålunda, alt-det förslag, sorn <§ 3. monn 1. innehåller, bör ©förändradt qvarstå: Deremot, då de i 2, 3 och 4 mom. föreslagne reglementariska stadganden för sjelfva organisationen af seminarierne tilläfventyrs kunna anses öfverflödige, ja möjligtvis för ändamålets vinnande i någon raon hinderlige, helst vederbör ande Gonsistorier bäst är© i tillfälle att bedöma , huru desse seminarier, med största hopp om framgång efter hvarje orts förhållanden böra inrättas, anse sig Utskotten, med frångående af dessa stadganden , endast böra föreslå, att Rikets Högloft: Ständer, med gillande af de grunder, dem Kongl. Majrt uti den Nådiga Propositionen behagat uttrycka , måtte för ändamålet bevilja ett årligt anslag af 6,000 R:dr, att till oeh med året efter nästa Riksdag från Riksgälds-Conloiret utgå, på det sätt, att af dennasumma användas 5oo R:dr för hvartdera af de föreslagne seminarierne, och att dessas närmare organisation öfverlennäs till Kongl. Maj:ts Nådiga omsorg.
– Aldrig får man fred en enda minut här på slottet! – Brefvet, som jag nyss mottog, angifver att en sammansvärjning existerar – det tycks vara meningen, att den skulle bryta lös i dag, vid folkfesten i Söndermarken – Aldrig hör man talas om annat nu förtiden! – Brandt spankulerar missnöjd omkring på golfvet. – Låt arrestera kanaljerna, så få vi fred! – Från hvem har Ers Excellens underrättelsen? frågar Falckenskjold betänksamt. – Från Anne Sofie Bülow, som i trapporna till änkedrottningens våning på Kristiansborg funnit ett bref, adresseradt till fröken Numsen, från hennes bror, chefen för den flygande kåren. Brefvets hela ton och stil tyder på att det är äkta. När hofvet i dag anländt till festplatsen, skulle en af de sammansvurne träda fram och i folkets namn fordra, att jag arresteras. Arfprins Frederik tycks ha lofvat, att understödja denna fordran med all den auktoritet, H. K. H. möjligtvis kan äga; men om kungen vägrar, skulle jag och grefve Brandt skjutas på stället och drottningen arresteras. Ingenting mindre! Man har till och med redan på förhand bestämt Kronborg till Hennes Majestäts fängelse. Öfverstelöjtnant Numsen ansvarar för den flygande kåren, grefvarna Haxthausen för lifgardet och matroserna. Allt tycks vara noga aftaladt. Man väntar nu endast på oss. Om en halftimme stå ekipagen för dörren. – Hvad skulle ni göra i mina kläder, min käre öfverste? Struensee talar i en andfådd ton, som tydligt förråder en våldsam hjärtklappning, och hans rådvilla ögon vändas mot Falckenskjold. – Jag skulle låtsa som om ingenting händt, men i hemlighet vidtaga alla mått och steg för att hindra planens utförande. Visa fruktan är det farligaste af allt! – Just hvad jag alltid har sagt! instämmer Brandt. – Lugn framför allt, Ers Excellens! Försök så småningom på filosofisk väg öfvertyga er själf om, att högsta hönset i korgen alltid riskerar sitt hufvud först. Studera historien, tänk på Griffenfeld och Ulfeldt.
Jemte det Utskottet får anmäla, att Utskottets tillstyrkan grundar sig på ett Utskottet meddeladt kostnads-förslag, uti hvilket ingen nedsättning anses kunna till vägabringas eller blifvit ifrågasatt, har Utskottet, enär Utlåtandet i denna punkt blifvit af ett Riks-Stånd bifallet och af tvänne lemnadt utan anmärkning, ansett sig böra detsamma vidblifva. g:o Utskottets anmälan, i afseende å uppförandet af det för folkundervisningens befrämjande anvisade creditiv å Siksgälds-ContGret, har af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch B or gare-Stånden blifvit lemnad utan anmärkning, och Bonde-Ståndet har i denna punkt Utlåtandet bifallit, vid hvilket förhållande Utskottet anser någon vidare åtgärd från dess sida i delta afseende icke erfordras. Litt. F. N:o 435. Litt. F.1 Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 354> Litt. F. (U. A.) Stats-Utskottets under ofvanstående N:o och Litt. afgifnaUtlåtande, i anledning af ifrågaställde extra Stats-anslag till åtskilliga allmänna och enskilda föremål, har af Ridderskapet och Alein samt Bonde-Ståndet blifvit bifallet, men uti vissa delar återremitteradt af Prés‘eoch Borgare-Stånden', och får Utskottet följaktligen till besvarande upptaga de under discussionerne inom sistnämnde tvänne Riks-Stånd förekomne anmärkningar. i:sta punkten, angående anslag för tillvägabringande af Statistiska Chartor, den 2.-dra, rörande Stipendier till utrikes resor i techniskt afseende, samt den 3:dje, angående underhållet af Långebro öfver Helgeån vid Christianstad, halva blifvit lemnade utan anmärkning, vid hvilket förhållande Utskottet anser något vidare yttrande härom från dess sida ej erfordras.
Vår lärarinna ansåg, att denna sträfvan att öfverglänsa hvarandra i bra betyg ofta gaf anledning till ärelystnad och afund, och att de fördelar, som kunde uppnås vid att gifva eller få dessa yttre tecken på flit, icke kunde uppväga de mindre goda egenskaper som så lätt utvecklas vid sträfvandet efter utmärkelse. Hon ansåg allt examensväsende som humbug. Hon var nämligen af den åsikten, att lärare och lärarinnor i en skola känna barnens förmåga förut och icke behöfva examen. De utanför stående däremot, som blott genom att bevista examen göra sig ett begrepp om undervisningen, få ett fullkomligt ytligt och falskt begrepp därom, då man icke kan bedöma hvarken barn eller lärare af de flyktiga frågor, som en begränsad examen ger tid till, för att icke tala om den oro, den lust att visa mer, än som egentligen finnes, och andra abnorma saker, som hvarje examen oundvikligen för med sig. Då vår skola icke förde vidare till några officiella sysselsättningar, var ingen examen obligatorisk och kunde således undvaras. Driffjädern till all flit i skolan var dels det intresse vi fingo för hvad vi lärde oss, dels kärleken till den lärarinna, hvars bifall vi alla ansågo som den största lycka och ära. Att dessa två bevekelsegrunder, intresse för saken och kärlek till en annan person, öfverallt i lifvet äro af mera värde och ädlare än sträfvar efter personligt beröm och utmärkelse, torde ingen med sanning kunna bestrida. Huruvida för öfrigt examen och andra yttre bevis på barns flit äro nödvändiga, anser jag mig icke kunna bedöma. Jag berättar endast om, huru min första lärarinna betraktade saken. I denna fråga liksom i allt annat gick hon ut ifrån att så mycket som möjligt låta allt stå fram i sin sanning, och bland alla människor, jag har lärt känna, kan jag ännu minnas henne som en af dem, hvilken på det klaraste och mest bevekande sätt lät mig och oss alla förstå, hvad sanning är. Ingenting afskydde hon mer än aflektation. All slags » pose », vare sig den bestod i koketteri eller i tillgjordt kvinligt pryderi, var henne lika mycket emot. Hon själf hade ett så rent hjärta, alt det icke fanns någonting naturligt, som hon skämdes för att tala om.
När man vill tvätta kläder på det gamla vanliga sättet, att med såpa och vatten gnugga dem rena med händerna, då är det ej till någon nytta att blötlägga kläderna i bara vatten, utan bör man i stället tillaga skarpt såpvatten, hvari kläderna få ligga 2 dygn, under det man allt som oftast rör och vänder dem. Kläderna tvättas nu något och uppvridas (såvida det ej är gardiner eller andra lika ömtåliga saker, som ej tåla gnuggning eller vridning. Dessa vändes endast ofta och försigtigt i skarpt såpvatten, som flera gånger bytes om), hvarefter baljan tömmes och rengöres — kläderna bestrykas nu med såpa och nedläggas åter i baljan, derefter pågjutes hett vatten, hvilket bör stå tills det svalnat så mycket, att det ej bränner händerna. Man behöfver nu ej begagna den klädförstörande rotborsten, som ty värr så ofta användes, ty om kläderna än varit mer än vanligt orena har det i såpvattnet blifvit upplöst, och man kan nu tvätta dem rena utan stor möda. Gustava. I mitt föräldrahem förekom aldrig, att vi skulle haft någon tvätteller strykhjelp, och ändock bolls icke mer än] en jungfru. Hvar 14:de dag var tvättdag; och den dagen skötte visserligen mamma och jag de inre husliga göromälen. Hopdragningen ombesörjde vi äfven inne i matsalen, för att med detsamma noga granska plaggen och genast laga de små skadorna. Mangling och strykning föllo deremot åter på pigans lott; och just om det senare ville jag säga några ord. Först när middagen och diskningen voro öfverstökade började strykningen, och alldeles utan en vidare eldgnista i spisen. Tack vare den utmärkta uppfinningen af koljern [(Kohleneisen) matades en sådan efter behof med träkol, sedan till påtändningen de första kolen hade genomglödgats i spisen. (Tandningen kan för resten äfven bra gå för sig i sjelfva jernet).
Man kom från dekadansen till renässansen, från renässansen tillbaka till nutiden, och med ett språng förirrade sig denna konversation, hvilken börjat vid en siesta, till den delikata fråga, som behandlar hvilka som lyckas. Det var ej längre fråga om literaturen enbart. Det blef konsten och politiken, hela den stora världshistoriens män, hvilkas spel om kronor och spiror fick släppa till bevis för de mest motsatta åsikter om lyckans värde. Hvad stod lyckan i för förhållande till framgången? Hvad var egentligen lyckan? Och hvad var framgången? Man tog renässansen som exempel, visade med energi, huru dess stora, härliga idéer, hvilka väckt världen som de begynnande tonerna till en jublande symfoni, mynnat ut i de fattiga tonerna från orgelläktaren i en luthersk kyrka, och af Pans rörflöjt som lockat till nytt lif var ej mycket mera igen än Luthers grofkorniga »Wein, Weib, Gesang» med dess glupska bismak af den för detta asketens osköna lusta. »Det kan se så ut,» sade en röst. »Men icke allt, som syns först, är det väsentliga. Vi tystnade alla. Ty den, som yttrat sig, hade hela tiden icke sagt ett ord. Han var nästan en främling för oss alla, en ung poet, hvilken en tid uppehållit sig i Stockholm. Han talade så lågt, att det blef tyst, endast för att man skulle kunna höra hans ord, och när han såg allas blickar riktade emot sig, fortsatte han: »För min del tror jag, att om vi i våra dagar ha så ondt om män och kvinnor, hvilka kunna eller vilja tala, så beror det därpå, att de bästa af oss stirrat sig blinda på lifvets egen gåta. Jag menar, att de veta så mycket om allt, som är ondt. De veta till exempel, att det goda segrar icke alltid. Vi veta detta så visst, att vi nästan leka med den tanken, att någon skulle kunna vara så dum att tro på det godas seger. Därför att en fin människa alltid såras lättare än en grof och okänslig, blir hon underlägsen i kampen.
Lagerbjelkes uppgjorda framställning, rättelse vinnas i hvad nyssnämnde författning i ämnet stadgar; men jag begär att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet pä detta ämne i sin helhet, på dess verkningar inom samhället, så väl i afseende på moralen, sorn begreppet hvad med frihet menas, enligt Svensk grundlag, och vill då börja med att för Ståndet uppläsa ett K. förbud mot husvisilalioner af d. 10 Juli 177Ö- Konung Guslaf lil skrifver sålunda: ”Vi Gustaf 8Cc. Gore veterlig! : alt, sedan vi af inlupne berättelser förnummit, det inom en kort tid flere husvisitaliouer uti Vår K. Residensstad Sloekhlom blifvit anställde, hafva Vi i nåder varit omtänkte, huru de författningar, som derom stadga, och hvilka, innan den lyckeligen skedde regementsförändringen, uppå R. Sl:s und. tillstyrkande blifvit vidtagne, numera skulle kunna förändras, eller alldeles inställas. Vi håfve dervid å ena sidan funnit, att fruktan för slika husvisitationer väl kunnat afhålla handlande att förse sina bodar och magasiner med utrikes varor, och att det skadliga lurendrejeriet derigenom till någon del kunnat förhindras: men sorn Vi å andra sidan nogsamt inse, huru mycket vära trogna undersåtares hemfrid vid sådana tillfällen lider, och att ingen ting kan mera vara stridande emot grunden till nuvarande regeringssätt, som är frihet och säkerhet; så äre Vi oek i nåder föranlätne att härmed bjuda och befalla, det hädanefter inga husvisitationer uti hus och bodar någorstädes uti Vårt Rike måge anställas eller tillåtas, oell anhefalle nu Vårt och Rikets Kammarcoll., alt tullbetjeningen derom förständiga. Att tillika härvid förekomma det missbruk någre illa sinnade och olydige undersåtare af denna Vår K. nåd
Enär Rikets Ständer anse blotta innehafvandet af sådan brännvinsbrännings-redskap, som i afseende på konstruktion och redskapsdelars proportionella storlek afviker från hvad i 12 eller 13 §§. är föreskrifva, ej böra med ansvar beläggas, hafva från 38 §. citationen af nämnde §§., äfvensom orden: »med undantag, på grund af 16 §. af hvad om hattens rymd bestämmes» blifvit uteslutna; hvarjemte Rikets Ständer trott 23 och 24 §§. icke böra här åberopas, enär, på sätt vid 26 §. redan är anmärkt, någon skyldighet att brännvinsbrännings-redskap till försegling anmäla, ej eger runi uti något af de fall, sorn i dessa §§. afses. I 41 §. hvilken innehåller, att om någon, som till brännvinsbränning eljest berättigad är, tillverkar brännvin å sönoch helgedagar, han skall böta, utom hvad allmän lag rörande Sabbatsbrott stadgar, serskildt 3 R:dr 16 sk, om han är berättigad till brännvinsbränning i första eller andra klassen, och 10 R:dr, om han anmält sig till brännvinsbränning i någon af de öfriga klasserna, hafva Rikets Ständer funnit näst efter orden »rörande Sabbatsbrott stadgar» böra tilläggas: för hvarje gång sådan förbrytelse sker, på det att icke den, som, genom fortsatt brännvinsbränning under Hera helgedagar, vanhelgar Sabbaten, må kunna med ett enda och enkelt bötesbelopp umgälla sina förbrytelser och sålunda lättare finna sin uträkning att förbudet öfverträda. Såsom obehöfliga, hafva uti 44 §. ordet »öppna» framför »farvägar» och ordet »öppen» framför »gata» blifvit uteslutna. Enär vid bedömande af det fall, att någon utan att vara till brännvinsminutering berättigad, tillåtit sig sådan minutering å helgedag, olika åsigter hos domare i så måtto gjort sig gällande, att en del domare ålagt ansvar efter 47 §. i K32 Expediiions-Utskottets Furslag till and.
St. derjemte måtte besluta att i und. skrifvelse hos K. M. anhålla: dels att instruclion måtte utfärdas för sockennämnderne, eller de i förslaget omnämnde gode män, hvarigenom dem ålägges att: a) Tillse det icke någon omyndig må sakna lagligen tillförordnad förmyndare, samt i händelse så inträffar, derom hos domstolen göra anmälan och uppgifva förslag å tjenlig och vederhäftig person att till förmyndare förordna; b) Afgifva yttrande, som af domstolen kan infordras, ang:de till förmyndare föreslagen, eller dertill enligt lag berättigad persons vederhäftighet och skicklighet att ett slikt sysslande bestrida; c) Då behofvet sä påkallar, föranstalta om laglig säkerhets vinnande och bibehållande för myndlings arfvemedel; d) Der fränder ej finnas, eller vägra att åtaga sig den granskning af förmyndares redogörelse-räkningar, som enligt 23 cap. 1 § Ärfdab:n fränderne tillkommer, i deras ställe berörde granskning verkställa och dervid tillse, att den omyndige rätt sker; e) Med sin uppmärksamhet följa förmyndares förvaltning af myndlings gods, äfvensom hans hushållssätt i allmänhet, för att, i händelse skäliga anledn:r skulle förekomma om vanvård af myndlingen och hvad honom tillhörer, eller ock om sådan försämring af förmyndares egen ekonomiska ställning, att osäkerhet för myndlingens gods kan vara att befara, då hos domstolen göra anmälan derom och om behofvet af annan förmyndares tillförordnande; dels ock att vederbör, domare måtte erhålla föreskrift, att lill sockennämnderne eller gode männen lemna del af de förmyndareförorordnanden, som komma att utfärdas. Genom ett sådant stadgande, bildades en controllerande förmyndarekammare af communal beskaffenhet, hvars medlemmar, 80 Den 5 Februari f. m. såsom grannar och i närmare beröring med de förmyndare, öfver hvilkas förvaltning de äga inseende, äro i vida bättre tillfälle att skydda omyndige mot förluster, än den dem i lag tillagde tysta förmånsrätt, som af en oredlig förmyndare med lätthet kan eluderas och tyvärr allt för ofta blifvit eluderad. Hr Hjerta, Lars:
—* fastställd varder. 107. Skulle ConstitutionsUtskottet _ _ — Rikets sannskyldiga nytta, eller att Slågon Föredragande icke med oväld ra. m. Bihang till J{. S. trot, 5:djc Sami. 59 506 Constitutions-XJtskottets betänkanden. ConstitutionsUtskottets Betänkanden 307 Riks dags-Ordning en. £ 29* Fattas i enlighet med redactionen vid 106 och 107 §§ RegeringsFormen. Tjenstgörande StatsMinistrar, Stats* Råd, JustitiagRåd och Justitieombudsman kunna ej säte och stämma — —- — —• men ej besluten öfvervara. 1 ryckfrihets-För ordningen. i 2. I 4’de Momentet utgå orden: "All männa Beredningen. Stockholm den 11 November 1823. Anborn den 21 November 1323. Memorial till Riksens Ständer, med för - slag till ett ytterligare tillägg i 98 § Regeringsformen oell 63 § Riksdag s Ordningen. Uti Memorial N:o 62, af den 13 nästledne Oclober, har ConstitutionsUtskottet redan tillstyikt intagandet i 98 § Regeringsformen och 63 jf Riksdagsordningen, af en föreskrift huru förhållas hör, om Riksens Ständers JnstitiaeOmbud man eller hans utsedde Efterträdare i Ämbetet, vid samma Riksdag, hvarunder de blifvit valde, antingen afsäga sig förtroendet eller med döden afgå. Men då bestämmandet af dessa åtgärder i allmänhet, och således äfven emellan Riksdagarna, synes egentligen tillhöra Grundlagen, genom hvilken Ämbetet ar institueradt, icke den särskilda Insructionen, som blott ämnades att tjena tili efterrättelse för innehafvaren, får, med anledning af gillad motion, Utskottet för grundlagsenlig behandling, vördsamligen öfverlemna det förslag, att, näst efter ofrannämnde tillägg, ett ytterligare må införas, så lydande: “Inträffar något af dessa fall emellan Riksdagarna, skall Riksens Ständers rätt härutinnan genom
På detta sätt kan en Konung i det föga folkrika Bajern årligen med millioner tillfredsställa sina fantasier och sitt konstsinne — åtskilliga andra exempel att förtiga. Ståndsrepresentationerna hafva deremot på ett högst fördelaktigt sätt i alla tider utmärkt sig genom sin sparsamhetsnnda. Hvilka svåra och ständiga strider hade icke i detta afseende den mäktige Carl V att uthärda af de honom föröfrigt så tillgifna Flanderska Ständerna. Fransyska Konungarne voro till den grad besvärade af sparsamhetsandan hos deras general-ständer, att de slutligen icke mera sammankallade dem. Man känner i våra dagar hvilken skicklighet den Österrikiska Reger:n behöfver utveckla lör att i Ungern få något bidrag till upphjelpande af Kejsardömets ständigt klena financer. I intet land torde skatterna vara lägre än i Ungern. Genom exempel både från delta land och från andra kan ytterligare bevisas, att ett ungdomsfriskt frihetssinne ganska väl trifves och frodas inom skötet af ståndsrepresentationer. Hvar finnes det representativa land, som utvecklat den varma foslerlandsanda, som utmärker i834 års riksdags äfvensom den innevarandes Ständer. Det borde således icke vara så otacksamt, som det i sjelfva verket är att uppträda till försvar för våra former; men å andra sidan vore det en oförlåtlig feghet att förneka den öfvertygelse, man en gång yttrat i denna fråga och till en del ännu vidhåller. Det vore en servilism under allmänna opinionen, föga mer hedrande än hvarje annan slags underdånighet för ögonblickets dictatur. Frågan vinner dessutom på att betraktas från olika synpunkter, att bedömmas af olika opinioner. Hvad som ökar svårigheterna vid ett försvar är det argumentationssält, som begagnas. Då representationsfrågan vid förra riksdagen discuterades, fann styrelsesystemet inom oppositionens leder sina verksammaste förfäktare. Med en rastlös ifver gjordes representationsformen till en syndabock för så väl representationens som styrelsens felsteg. Ingen må då förundra sig att ett register kan uppdragas, jemförIjgt med det Leporello framtager i Don Juan.
Ej må sedan 30 dagar tilländalupit, räknade från den dag Kongl. Maj:t enligt RegeringsFormens 109 och RiksdagsOrdningens 27 §. $. låtit om StatsVerkets tillstånd och behof Riksens Ständer underrätta, nya frågor af enskild Ledamot väckas, eller sådane af Landtb Marskalk eller elen hans ställe företräder upp;, tagas; — härifrån undantagas dock, dels Stån. dets enskilta ceeonomica, dels sådane frågor, som af redan fattade beslut, eller redan upptagne ärender, eller ock af de under Riksdagen inträffade händelser omedelbarligen härledas. 36 §• Ej må Memorial af Ridderskapet och A2 deln till pröfning upptagas, som ej är ingifvifc antingen af den som på Riddarhuset säte och Den 25 Junti: 48? stämma ager, eller i annat Stånd verkelig Riksdagsman är; borandes, i anseende till alla Memorials beskaffenhet och deras communica» tion med de öfrige RiksStånden noga iakttagas hvad 51 och 52 §. $. i Riksdagsordningen derom stadga. 37 $• Inkommer i sådan fråga Grundlagen tillåter, något skrifteligt Memorial, hvarå Remiss till Utskott ej begäres, eller pröfvas nödig, bör detsamma ovilkorligen, utan afseende om någon det äskar eller icke, på bordet läggas, och ej förr företagas, än efter den ordning föredragningslistan utmärker. 38 $. Vid Ridderskapets och Adelns Allmänna Sammankomster skall Protocoll förås af RiddarhusSecreteraren, eller om han sf laga förJ fall hindrad, eller med Ridderskapets och Adelns tillstånd frånvarande är, al den som Ridder* skåpet och Adeln dertill, uppå LandtMarskalkens förslag, förordnar. Uti detta Protocoll skall ordentligen och noggrannt upptecknas allt, som under Sammankomsterne förefaller och beslutes Justeringen af hvarje sådant PleniProtocol! bör ske, så fortjsom möjiigt är, och af alla ProtocollsUtdrag, sist vid början af näst påföljande Plenum.