Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Jo » — säger han — » genom den fria utvecklingen af de naturliga egenskaper, vi erhållit af slumpen; genom att använda dem fritt och oberoende af alla fördomens bojor, och utan att låta häjda oss af annat än de genom de positiva lagarne en gång för alla fixerade gränserna; ty man måste alltidOCTAYE FEUILLET. respektera lagen. Intet är så vordnadsvärdt som ett faktum. Men vid sidan af lagen finns det en marginal, och utan att liksom jag under nära ett sekel hafva lefvat i enlighet med det sunda förnuftets bud, kan man icke ens ana, hur mycket man kan tillåta sig utan att blifva hängd. » Så kommo parvenyerna och börsspelen och lycksökarne; otroliga och svindlande affärsspekulationer, misstänkta eller smutsiga finansoperationer, statskuppens egoistiska och samvetslösa verktyg, svärmande kring den nya kejserliga tronens fot. Guld, makt och njutning — sak samma till hvad pris — voro desse brutale financierers lifsmål. » Tillåtande sig hvilken ohederlig bragd som hälst, blott de egde namn om sig att vara utmärkte affärsmän, jagande efter esprit titan att finna annat än cynism, fyllde de alla dagar tidningarnes krönikor med sina bevingade ord, sina middagar och baler. Utan hederlige vänner, egde de däremot högt ställde kompanjoner. » Denna världs ideal blir en ny typ, V komme fort \ d. v. s. den hänsynslöse och farlige egoisten. Kejsardömets teater visar oss denne man. Än heter han Giraud och uppträder hos Dumas fils, än heter han Vernouillet eller Roussel hos Augier, än heter han Lecardonel i Barrières » Les faux bonhommes. » Octave Feuillet skänker oss hans porträtt i Montjoie. » Allt som icke är praktiskt; allt som icke i moralen är mitt och ditt, i filosofien 2 gånger 2 är fyra » — allt detta är för Montjoie fraser eller le bleu. Montjoie känner ingen moral, utom framgångens, ingen annan lag än att akta sig för polisen, ingen annan gud än sig själf — V komme fort.
Bättvisligen måste erkännas, att Dramatiska teaterns direktion på sista tiden visat ett sällspordt nit för odlande af den inhemska dramatiken. Det ena originalstycket efter det andra går öfver tiljan och ökar såväl den teaterbesökande allmänhetens som författarnes tacksamhet mot direktionen. Det nu upptagna skådespelet » Ett åskslag » af Erans Hedberg har många förutsättningar att kunna förvärfva sig lifligt intresse från publikens sida. Visserligen är stycket bygdt på en tämligen gammalmodig idé, men handlingen utvecklar sig följdriktigt, intresset stegras för hvarje akt, och flere spännande situationer förekomma. Dialogen är därjämte, såsom man j u kan vänta af en så rutinerad författare som Frans Hedberg, lättflytande, naturlig och där så lämpar sig kryddad af en godmodig humor. Den hederlige brukspatronen Boje (hr Örtengren) har på gamla dagar gift sig med en ung och strå- lande vacker kvinna, Ester Larson (fru Fahlman), om hvars föregående lif han märkvärdigt nog ej brytt sig om att söka den minsta kännedom. Den sköna brukspatronessan, i grund och botten fördärfvad, knyter en kärleksförbindelse med förvaltaren på bruket, den skurkaktige Kedin (hr Skånberg), en landtlig don Juan, men blottas slutligen fullständigt af den unge läkaren Stålman (hr Törnqvist), som vid styckets början oförmodadt kommer till bruket och blir kallad till brukspatronens sjuksäng i stället för den borta varande bruksläkaren. Till hufvudpersonerna torde väl kanske ock böra räknas brukspatronens dotter i första giftet, Tora (eleven fröken Svanström), hvilken naturligtvis blir betagen i den unge d:r Stålman och vid styckets slut, då brukspatronessan för alltid skilts från sin make, blir doktorns trolofvade. Detta är i största korthet skådespelets innehåll och dess hufvudpersoner. Utförandet var på alla händer förträffligt. Särskildt gäller detta hufvudrollernas innehafvare och bland dem främst fru Fahlman. Men äfven hrr Törnqvist, Skånberg och Örtengren voro ypperligt på sin plats. Och fröken Svanström, den unga debutanten, har genom utförandet af sin lilla, ej oviktiga roll gifvit synnerligen goda löften för framtiden.
Matto deste wälgörande föremål, hädanefter al, 'lena fordra Banco Förwalkningens omtanka! meri Banque» likwäl aldrig sakna, en under Riksens S änders Fjerde Bandet N:o 7s - n7o Den 19 December. ders fortfarande wärd, samlad förmäla, akt wid tilfälligheter, dem Försynen för all framtid nådeligen afwände, men för hwilka försigtigheten fordrar akt ej wara oberedd, lill Rikets räddning i mohn af förefallande behof kunna ytterligare bidraga. Banco sörwaltningens ärgärd i wisia särskilda fall, hwaröfwer wördsamma berättelser före detta, till de respective Skänden blifwit asgisne, har ej bordt undfalla Banco Utskottets npMrksamhet: Det är för Utskottet synerligen fägnesaml, alt derjamte kunna förklara, det hofwa Herrar Banco Fullmägtige, uti WerketS mycket omtänksamma och »itsulle styrelse och wärd med heder upfyllt Riksens Högloft Ständers, dem lämnade wigliga förtroende. Jämlikt Riksens Ständers är 1802 widtagne heflut, har Banco-Werkets, jämte desi sörwaltnings öfwerseende och revision hwart annar är, af Ständernas bertil walde Revisorer, bliswit med noggrann eftersyn och upmärksamhet werkstald. Hwad som uti srägan om Riksgälds-Sedlar» ne§ företagne realisation, ester andre grunder än der» till wörö föreskrisna, under iZoz ärs Banco revision förefallit, är genom särskild »vördsam berättelse de respektive Ständen meddeldt. Banquens Embeksmän och Betjente, hafwa un» der smältande bekymmer för deras subsistance, full» gjort sine mångdubbelt ökade alizganden, pä ett fält, som berättigar dem till Riksens Högloft. Ständer»välbehag öfwer det framfarna, och till förunnad mö» jelighet af nödtorftig bärgning hädanefter. Derr 19 December.
Efter 1826 års missvext har Allmogen insett nyttan af att så höst-låg, och som denna äfven efter i83o års svaga skörd gifvit bättre afkastning än vår-rågen, har detta nyttiga säde blifvit allt iner gagnadt och antaget. Genom stenbrytning och vattensjuka trakters uttappning har sädesproductiouen snarare ökats än minskats under de fem sistförflutne åren, och man bör hoppas, att Allmogen mera allmänt skall snarare inse verkliga nyttan af att tillvägabringa ett rigligt förhållande emellan höstoch vår-sädet samt foder-productionen, då flere possessionaten i detta fall föregått med berömvärdt efterdöme. Det så kallade ensädet brukas i allmänhet hos Allmogen, och sädesslagen, som mest odlas inom Länet äro höstoch vår-råg, korn, blandsäd och hafre. Potatis planteras i myckenhet öfver allt och bidrager i betydlig mån, att göra missvexten å andra säden mindre trvckande. Lin sås öfverallt och utgör en vigtig handels-artikel. Ärter sås någorlunda allmänt, men foder-växter endast på herregårdar och humble blott i vissa trakter inom Länet. Boskapsskötseln: Fodertillgången är, enligt hvad jag förut yttrat, i allmänhet icke svarande mot den i bruk varande åkervidden och betesmarken, ehuru inskränkt, är i allmänhet mager och stenbunden. Till Ladugårds-skötseln bidrager, olyckligt nog, ej i ringa mån, bränvinsbränningen, och dess inställelse till husbehof skulle sätta jordbrukaren i förlägenhet, åtminstone intill dess han insett, att Ladugårdarnes bestånd och förkofran ändamålsenligare beredas genom ökad fodertillgång. Om någon förhoppning för Landtmannen yppas, alt äfven i goda år få förmånlig afsättning på sin spannemål, torde man snart finna, att Ladugårdarne kunna väl umbära den skadliga dranken, hvilken foderväxter mångfalldigt surrogera. Kreaturshandeln är för denna Landsort af största vigt och om afsättning på Stockholm eller Norra orterne kommer att försvinna, skulle sådant högst menligt inflyta på Länets välstånd och trefnad.
Utsk:t har visserligen ansett att någon ytterligare förhöjning i nämnde officerares aflöningsförmåner icke vore af behofvet påkallad, emedan de genom tjenstgöringen vid Kommando-Expedition vanligen kunna påräkna en hastigare befordran; men så är förhållandet icke i sjelfva verket, ty när de lemna Kommando-Expeditionen, återgå de till sitt regemente, der de befordras i vanlig tur; och den enda vinst, de deraf skördat, är att de, för att komma in i generalstaben, måst inhemta högre kunskaper än som för arméens officerare i allmänhet fordras, samt dessutom förvärfvat vana vid en mängd göromål, som i deras tjenst annars icke ifrågakomma. Under det dessa officerare äro anställda i Kommando Expm, måste de nödvändigt hvartannat år inställa sig inom regementets stånd, och detta inställande föranleder en ganska stor kostnad, för hvilken de icke erhålla någon ersättning. Dertill kommer äfven att åtskilliga officerare få inträde i Kommando-Expeditionen, som dock icke äro i staten för Exped:n upförde och således icke åtnjuta något arfvode. Onskligt hade derföre varit, om en viss summa blefve ställd till DepitsChefens disposition att dermed upmuntra dessa officerare för deras tjenstgöring. Visserligen säger Utsk:t, i afseende på de på stat nuvarande officerare, att de åtnjuta rationsersättning och stallhyra, men man må dervid erinra, att dessa aldrig varit afsedda såsom en löneförmån, utan ansetts såsom nödiga tillägg för att göra möjligt för officeren att vara beriden. Att de i Kommando-Expedm tjenstgörande olficerare måste vara beridna för , att kunna deltaga i truppöfningar, är klart. Jag anser således att med skäl det förslag blifvit, framstäldt, att den ringa summan af 1,500 rdr skulle ställas till
De kontanta medlen, 85 R dr, utgörande afkomsten af en klockarelägenheten i Husie socken tillhörig äng, vore deremot icke i staten upptagne; och hade såväl de fyra adjunkterna som kantor förklarat sig villige att afträda omförmälda spanmål mot ersättning efter det i årets stat beräknade pris, 1 R:dr 60 öre per kubikfot, hvaremot rektor begärt att för de i hans lön ingående 39 k:ft 9 k:r blifva ersatt efter ett pris af 2 R:dr per k:ft således med 79 R:dr 80 öre. 14 Stats-ll(skottets Utlåtande JVs W5. Helsingborgs högre elementarläroverk. a) .Land/gillen: 36 tunnor 7 kappar råg, 45 tunnor 1 kappe korn, 38 tunnor 31 kappar bafra samt kontant 120 Rdr 11 öre; b) klockarepensioner: 27 tunnor korn; tillsammans, sedan hafi en blifvit reducerad till halfva beloppet, 100 tunnor 23^ kappar, eller 634 kub:ft 1 k:a. Ifrågavarande landlgillen vore, med undantag af afgiften från klockarebolet Björnekulla, 25 öre, hvilken icke funnes redovisl i skolans räkenskaper, så långt de gå tillbaka, samt en obetydlig skilnad i afseende på sp.mmålen, härrörande af en något olika uppgift å inkomsten från klockare-annexhemmanet Flenninge, i staterna inberäk - nade i vissa lärares löner samt på följande sätt fördelade: Rektor: 316 k:ft 8 k:r spanmål R:dr 633: 60. penningar 91: 36. hvarifrån borde dragas deri inberäknad afkomst af stadsjord . För att afträda dessa inkomster hade nuvarande innehafvarne af nämna läraretjensler fordrat, förutom nyssberörda i staten utförda belopp, en årlig ersättning af 260 R:dr, eller för rektor 130 R:dr, för bste kollega 30 R:dr, samt för 2:dru kollega 100 R:dr. hvartill sagde inkomster, enligt uppgift, i medeltal under de tre sednaste åren uppgått utöfver statsvärdet.
Betänkandet rörer äfven en an, nan sak, angående Secreteraren vid Justitia^- CantzlersEmbetet. I afseende derå, tror jag mig vara i tillfälle, att något mera bestämdt yttra snig. Det synes vara gifvet, att en Embetsman af den betydenhet, sorn Konungens Högsta Ombudsman, ej i afseende på Expeditionen bör vara beroende af tillfälligt biträde, och med, samina skål som Riksens Ständer åt sin egen Ombudsman bestå en Secreterare, bör vål ock en sådan bestås åt Konungens» Det år vål sagt-, att behofv.et af denna tjenst ej yppats förut, men jag får fästa uppmärksamheten deruppå, alt JuistitiaeCanzlers-tjensten fordom bestriddes af B-iksDrotzet. Då ansåg hvar och en yngling-, i afseende på sin vidare fortkomst i Ernbetssnanna-våg så förinordigt, att komma i förhållande och. närmare beröring till denne Högste Embetsman, att han gerna utan lön förrättade denna tjenst. Förhållandet deremot är nu olika-, sedan JustiticuCantzferens befattning år inskränkt till åklagare-makten och Chefskapet för Nedre Revisionen, utan någon medverkan till Juridiska befordringar i öfrigt. Hvad beträffar att tjer»,. Stea nu en lid varit ledig, så får jag upplysa-, Dth 5 Julit f. ml *57 Mt detta ej skett annorlunda, ån att årfvodet varit deladt emellan flere, sorn gjort tjenste», ti)! dess den nu blifvit åter-feesatf. Herr Manner st am , Johan:
Utskottet förnämligast hemtat skälen till sitt förra afstyrkande, anser Utskottet tillräckligt, att här upprepa och tillämpa följande i Utskottets ofvanberörde, af Rikets Ständer gil» lade, utlåtande anförde betänkligheter: a) att skyldighet att vara Leda-» mot af Förmyndarekammare, då man dertill väljes, icke lärer kunna stadgas , såsom ett allmänt medborgerligt åliggande ; b) att , SLog-Uukottets Stiärthandt N;»i3t. if b) att , då ifrågavarande befattr. 5ng nödvändigt skulle blifva Stföljd ej allenast af mycket besvär och tidsspillan, utan ock af en vidsträckt, vigtig och äfventyrlig ansvarsskyldighet, ganska få torde fia» nas hugade eller ens vara i tillfälle att frivilligt emottaga ett dylikt förtroende ; samt c) att , om en Herskild Förmyndarekammare skulle organiseras för hvarje Socken , besväret att der vara Ledamot måste , serdeles i de mindre Socknarne, der antalet af skicklige ämnen tvifvelsutan blefve ganska inskränkt, nog ofta återkomma på hvar och en af dem, och derigenom blif-? va allt för mycket betungande. Utskottet finner sig fördenskull befogad! att tillstyrka,; att Herf Themis förslag aj må af Bikets Ständer antagas. Stockholm den oi Öctober läst;» Bih, till Riki-St. Prat. igrS och 18*9. 'i Sami, i A/d. ii %-dra B:det. 18[de lixt. xS LagUiskoitets Betänkande N o 133. Ankom till Exped. Utskottet den 11 No»/. 1819, Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen från Södermanlands Län Nils Pehrsons motion om stadgande, att testamentstagare skola deltaga i bouppteckningskostnad, i mon af den testamenterade egendomens värde.
Del bejFutit, att, till lättnaD för ©roenjFa hanDeln, famt i fpnnerhet till upputun» tran för utförfel af ©wenjFa proDucter, £onoop»afgiften för alla ut» gåenDc artiFlar, få fnart fongt. $5Faj:tS 9FåDiga bifall härtill hinner allmängöra*?, må f)dt od; hållet upphöra, famt att, i fället för Den hittills? erlagDa £onoop>afgift å inFotumanDe waror, forn utgått olifa för oliFa (Fag Deraf, Denna afgift häDanefter, unDer ofwan upptagna benämning, må, till enhets? och enFel!;ets? winnanDe, blifwa beräFnaD meD tio procent å alla införfebartiFlar. Och Då, efter Den beräkning, c2öi uppgjort af De inFom(Fer, forn till öpanDelS» och ©jöfartS»$onDen anfeS årligen Funna infpta, ett öfwerjFott hvarje år bör uppFotnma af om» fläng 100,000 ii 120,000 9c:Dr £3anco, håfve ^öi Derutom, för <3Bår Del, bejlutit, att Detta öfwerjFott af biDraget från ©werige må affättas?, och, efter £ommerce»<£ollegii och «£)anDelS»©ocieteternaö i DiifetS (Förre fjö» och hvtbelS»(FäDer höranDe, anmänDaS för ©toen» (Fa h«nbelns? och fjöfartens?
Deremot är ä Guldsmedsboda grufve-allmänning under Svartå bruk 569 tunni. samt å Edsböle vestra allmänning 97 16 466 16 skogen mindre väl vårdad. Följande rekognitionsskogar äro deremot af Jägeristaten uppmätta, till trakter indelade och efter fastställda hushållsplaner vårdade, nemligen: Lönnbottens allmänning i Nora socken 668 tunni. 1 kappl. Hageby och Fibbhytte allmänning 411 » 4 » Gyttorps södra allmänning 606 » 26 » Dahlkarlsbergs grufvebolags allmänning 1,800 » 25,5 » Kronobergs grufve-allmänning i Lekebergs bergslag 451 » 29,1 » Summa 5,918 tunni. 19,6 kappl. 2:ne i Länet befintliga sockenallmänningar, en i Hidinge socken, kallad Löfåse allmänning, och en i Mellösa socken, äro i dåligt tillstånd och gifva föga afkastning. Den förra allmänningen är delad emellan interessenterna. På de sednare åren har dock en bättre hushållning blifvit å den sistnämnda införd. Beträffande åter skötseln af enskildes skogar, så förete särskilda delar af Länet en särdeles olikhet i kulturförhållanden. I allmänhet hafva de större possessionaterne och bruksägarne åt sina skogar egnat en sorgfälligare vård. En skogsareal af tillsammans 264,000 tunnland har sålunda vid bruksoch landtegendomarne i Länet blifvit uppmätt, å karta lagd, indelad och reglerad i trakter efter enahanda hushållningsmethod, som den vid allmänningsskogarne införda; dock med behörigt afseende pä olikheten uti lokala rörhållanden, och åtskilliga skogar beredas för närvarande genom gallring till trakte—indelning. Allmogens skogar vårdas i allmänhet mindre väl; dock tyckes på de sednare åren inom Carlskoga bergslag öfvertygelsen om behofvet af en ändamålsenligare skogshushållning hafva vunnit terräng äfven inom denna klass. Åtskilliga bergsmän hafva derstädes å sina skogsområden verkställt ganska vackra gallringsarbeten, hvarigenom en rationelt genomförd reglering framdeles är möjlig.
Den är redan på den ståndpunkt i allmänhet, att den kan betraktas såsom en näringsgren, men nti ett halfutbildadt skick, och halfutvecklingen 1 denna del, liksom i mycket annat, medför måhända mera skada än gagn, då vägen till vidare utveckling och fullkomnande tillstå 11 ges.” ”Utskotten hafva, genom i Betänkandet framlagde grunderne, sökt ytterligare och kraftigt befästa detta halfutvecklings-tillstånd, som jag för ingen del kan gilla, och det är af denna anledning, som jag reservationsvis B evilla'. och Oecon.-TJtsk. Betänkande N.-o 3. *9 liär vågar bifoga några få korta grunder, åsyftande att, utan förnärmande af billiga fordringar, inleda på den väg, som, enligt min öfvertygelse, skulle leda till bränvins-bränneri-handteringens mera systematiska ordnande till utveckling och fullkomnande. 1:0 Beskattning af bränvins-till verkning synes mig böra delas i a:ne slag: a) för Husbehofs-bränvins-bränning. F) för Fabriks-bränvins-bränning. 2:0 Husbehofs-bränvins-bränning vare jorden åtföljande, fabriksbränvins-bränning tillåten en hvar som sig dertill anmäler och skatt derför på förhand för året erlägger. 3;o Med husbehofs-bränvins-bränning Förstås den bränvins-bränning, som eger rum med panna af t. ex. 10 å i5 kannors rymd ulan tillsats af mäskvärmare eller något apparat af hvad beskaffenhet det vara må; med fabriks-bränvins-bränning, när bränvin med högre pannery'md, eller med tillsats af något apparat till pannan, tillverkas. 4:o Husbehofs-bränvins-bränning, med den redskap ofvanstående 3:dje punkt bestämmer, vare fri ifrån skatt, t. ex. 2:ne månader om året.
Den biefve, ju mer fria händer den fick, ju mindre beroende af Speculanters möjeliga sammansättningar. Hvarje år gifvas gyasammare tillfällen , till exempel vid utskeppningens början , lika-a sorn ofördelagtigare, vid de tidepunkter då im* Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VI. Band. 20 Den 14 Julii. porten skall betalas. Vissa år gifyas äfven af helt och hållit missgynnande egenskap, andra tvertom: hvarföre icke då medgifva BancoStyrelsen rättighet, att på ett följande år, om så nödigt vore öfverflytta en del af de uppköp, sorn det föregående varit tillämnade? Vissa föreskrifter uti en Specialinslruction kunde för öfrigt tjena till säkerhet emot ej troliga, men möjliga öfverdrifter i tillämpningen. Jag hyser det hopp, att uti mitt Förslag att Icke åsätta något maximipris för uppköp och invexling af Silfver, intet intresse vore förnärmadt, ingens farhåga väckt, ingen vådelig inverkan på framtiden åsyftad. Dessa omstäng digheter äro af stor vigt. Min mening är åtminstone den , att aldrig någon hufvudsakelig anstalt i Financeväsendet kan med hopp om varaktigt bestånd vidtagas, så framt den icke ar byggd på strang rättvisa och ögonskenlig oväldighet. För min del kan jag således icke antaga de tvenne oftanämnde punkterna, helst den sista, utan uttryckeligt förbehåll af de här åfvan föreslagna förändringar och tillägg. Fjerde Hufvudpunkten af Utskottens Betänkande delar sig i tvenne Alternativer. Af dessa, om något måste väljas , instämde jag helst i det andra, det nemligen, att grunden för Speciemynts utvexling må till framtiden uppJit jutås. Bestämmandet af i58 sk. värde för SilfverRiksdalern synes mig bär ännu mindre lärn - Den i4 Julii. S07 peligt än i de förut omförmälfe fall. Genom ett sådant beslut för alla tider, måste farhåga för anstalternas allmänna tendens till en viss grad af försämring, ännu mera ökas; och jag skulla tro Allmenhetens rättskänsla deraf kunna såras.
St:r förekommit: dels att alla Bevillningsmedel, hvaribland äfven Tulluppbörden inbegripes, borde ingå till ett och sam - Betan k anden, N:o 35o. i63 nia förvållande Verk, dels ock, att befattningen med inköp af vexlar för Statens räkning varit åt II. Skirs Fullmägtigc i RiksgäldsContoiret uppdragen och af deni kunnat utan svårighet fullgöras, på en tid, då Piiket fanns behäftadt med en betydlig Utländsk skuld och Vexelbehofven följaktligen voro vida större, än nu.” K. M:t, sorn i frågan varit af helt olika mening med R. St:r, häri Dess högstberörde Nådiga Skrifvelse deremot yttrat sig sålunda: ”Sorn Tullmedlen allid varit i RiksStaten uppförde "och, likasom de öfrige under benämning af bevillning ”lili Co §. af RegeringsFormen uppräknade Statslntra”der, uppbäras och förvaltas af K. Mit Underlydande ”Verk oc.h Myndigheter, hvaremot den bevillning, R. ”St:r vid hvarje Riksdag sig serskildt åtaga, emotlages ”och redovises omedelbarligen af R. St:rs Riksgäldskontor, och 64 5. af RegeringsFormen står med ”detta förhållande uti nogaste samband; har K. M:t "ansett ett så beskaffadt beslut, att skilja en af Stats”inkomsterne från den behandling i uppbörd och redovisning, som för alla är föreskrifven, och som för ”de öfrige, af alldeles enahanda natur, det oaktadt ”skulle fortfara alt iakttagas, vara stridande emot ”RegeringsFormens bestämda föreskrift och de för Stats”medlens förvaltning vid 1809 och 1810 årens Riksdag ”Jaggde grunder. Det står i öfrigt i motsägelse med hvad R.
Det torde af sådan anledn. tillåtas mig att få i korthet pröfva och framställa halten af dessa betänklig - 74 Dea 14 Jnni e. m. heter. I förstone har Utsk. icke ansett de af mig föreslagne bestämmelser kunna tillämpas pä de företag, hvartill bidrag af allmänna medel redan blifvit beviljade. Denna förklaring bestrides visst icke af mig; men ingalunda kan sådant hindra, att det ju vore fullt skäl att göra denna tillämpning på företag, hvartill understöd af allmänna medel hädanefter lemnäs. Jag hade verkligen icke väntat att nyssberörde motif skulle framdragas, ty när har jag i min motion någonsin begärt det förslaget skulle retroaclift kunna verka? Den som gör sig mödan att se efter, skulle kanske af Utsk:s framställning kunna vilseledas i detta hänseende; och äger jag alltså skäl att häröfver beklaga mig. Vidare har Utsk. sagt ”att, med hänsigt till befintliga tillgångars otillräcklighet, endast ett mindre betydligt belopp kunnat af Utsk. föreslås till användande för arbetsföretag af den uti motionen omförmälda beskaffenhet och deribland icke något bidrag för vatten-aftappningar och utdikningar till beredande af odlingsföretag.” Hvad beträffar den punkt, som rörer befrämjandet af sådane odlingsföretag, har R. o. Ad. på f. m. allaredan återremitterat Utsk:s hemställan. Göres härvid slutligen en af billigheten påkallad förändring, så försvinner det egentliga kardinalhindret för framgången af min motion. Ty min öfvertygelse är, att när Utsk. blifver i tillfälle närmare öfverväga, huruvida icke något anslag bör i detta hänseende lemnäs, Utsk. äfven skall finna tillgångar till detta anslag. Då förfaller med detsamma den undflykt nyss är åberopad ur betänk. Utsk. fortfar: ”att hvad vägunderhållsskyldighen angår, föreskrift härom redan uti allmänna lagen blifvit meddelad.” Jag hade upprigtigt trott, att tillvaron af detta stadgande icke kunnat undfalla någon: hvadan det således varit i hög grad obehöfligt, att å Utsk:s sida ifrågasätta, det jag med min motion åsyftat nya vilkor för dylika arbetens understödjande.