Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Följden deraf blifver, att sådana gemensamma föreningar, som i §:n omförmälas, sällan lära komma att ingås. Författningen måste derföre bestämdt säga, att det skall så vara. En rättelse i det ori k tiga förhållandet alt hvarje församling i Stockholm bar sin särskilda fattigvård, har man gjort genom en fond, som kallas allmänna cassan, reservcassan eller något dylikt, hvilken är en supplementarcassa, för att fylla bristen i den ena eller andra församlingens förmåga att underhålla sina fattiga. Jag anser mig alltså böra vidblifva mitt tillstyrkande, att i hvarje stad fattigvården må vara gemensam för alla dithörande församlingar. Frih. Raab, Adam Christian: Som ledamot af Ekon.Utsk. omfattade jag denna fråga med särdeles intresse och afgaf äfven vid det första betänk., som Utskrn i ämnet allemnade, min särskilda reservation, hvilken måhända blifvit bemärkt utaf någon af R. o. Ad:s ledamöter. Jag har visserligen, ehuru med oförändrade åsigter, öfvergifvit all förhoppning, att den mening, som jag hyser, skulle kunna göra sig gällande; men jag vill söka att modifiera de bestämmelser, som här äro rådande och som stå i öfverensstämmelse med principen i 1788 års författning. Ibland dessa bestämmelser är den, som utlryckes med dessa ord : ''dock måge socknar af samma pastorat och församlingar af samma stad, der de så åsämjas, förena sig om gemensam fattigvård.” Jag är för min del åtminstone öfvertygad, att det vore en ren välgerning, om de communer, som inom sig skola besörja fattigvården, äro stora, och ju större, desto bättre. Della kan jag bevisa med exempel , hemtadt från den landsort, der jag är boende. Socknarne der hafva varit indelade i s. k. fattigrotar; dessa rotar, j, 5 a 6 inom hvarje socken, hafva stridt inom sig och sins emellan lika ifrigt om de fattiges underhåll, som vanligtvis socknarne göra. Striderna hafva varit häftiga, ju mindre communen varit, och inseende alla olägenheter häraf, hafva 2tne sock - 365 D e 11 12 Mars. nar, nemi.
N:u 226. att Kronoskjutsen hädanefter må betalas lika med allmän GästgifVareskjuts, så väl för hästar som vagn; att, i stället för det de Kronoskjutsskyldige, enligt nu gällande Författningar, böra afbida en transport i 8 timmar utan betalning, och derutöfver 4 timmar för betalning, väntningstiden hädanefter må inskränkas till fyra timmar utan betalning och utsträckas till Atta derutöfver emot betalningj beräknad till lika belopp för timmen, som för väntning å GästgifVareskjuts är föreskrifvet; att, till beredande af en sådan jemkning, att de skjutskyldiges besvär må ytterligare kunna lättas, utan att Kronans transporter onödigtvis blifva uppehållne, 5o Lisp. i allmänhet må få lassas efter ett par Kronoskjutshästar, men att på vederbörande Autoriteter må få ankomma, att, i förhållande lill bättre eller sämre väglag på afsändningsstället, eller det som förmodas kunna inträffa i de orter, genom och till hvilka foran bör gå, antingen till 4o Lisp., vid sämre väglag, nedsätta, eller till 6o Lisp., vid bättre väglag, höja denna tyngd; börande vigten alltid, enär hinder deremot icke möter, märkas på packkistor m. m., hvaruti effecterne afsändas; att E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Länen må erhålla Nådig befallning, att, vid Marcherouters uppgörande för foror, för E. K. Majrts och Kronans räkning, beräkna timmars körning på hvarje mil, samt 1§ timma till omlassning på hvarje Station, med öppen rätt likväl, för E. K. Maj:ts Befallningshafvande att minska Exp. Utsi. Förslag till und. Siri fp. N:o 226- 551 (len förra, eller körningstiden, till 2 timmar viel bättre, samt höja den till 3:ne timmar viel sämre väglag, äfvensom att, i förhållande till den större eller mindre svårighet, sorn olika effecter kunna vid omlassningen medföra, nedsätta tiden för denna sistnämnde till 1 timma eller öka den till 2:ne; samt slutligen att vederbörande E. K.
Domsto-j lars sammanstämmande beslut derom gå i verk* Btällighet: att befattningen med desse regleringar borde af Krono-Betjeningen, utan betalning^ bestridas, äfvensom Domstolarnes åtgärd i sådane mål kostnadsfritt meddelas: att stadgandet härom borde sträckas till grustägten, så väl å inegor, som utmark, hvarvid icke markens benämning och primitiva egenskap, utan desä nuvarande beskaffenhet och nytta eller umbärlighet för egaren borde afses: att, efter samma grunder, som nu blifvit för Landet föreslagne, jord»* egares och väghållares inom Städerne ömsesidig ga rättigheter och åligganden borde af Rådstufvu-Rätten utredas och bestämmas, samt frågor, derom i Hof-Rätten fullföljas; samt att sluteligen, då något district på Landet begagnat grus; Underdåniga Skrifvelser. 53 tägt å Stadsjord, eller någon Stad åtnjutit sådan förmån på Landet, sådant borde komma i beräkning, i förra fallet vid regleringen i Staden , och i det sednare vid regleringen på Landet, samt vederbörande kallas, att i detta afseende bevaka sin rätt, eller, om slik kallelse underlåtes, ega öppen talan angående samma rätt, äfven i det fall, att densamma vid regleringen icke blefve behörigen iagttagen, I händelse E. K. M. täcktes lemna Dess Nådiga bifall till hvad Riksens Ständer sålunda föreslagit, torde allmän Författning i ämnet varda i Nåder utfärdad. Riksens Ständer framhärda etq. JTpjpt. 61 gödk. hos Ridd. o.’ Äd. d.' 16 Nov. 1823?
Kom Anna, säkert är hon här ... jag skall få omfamna henne ännu i dag! ANNA. Du är lycklig du, som har en mor! DE FÖRRE. CHRISTINE (från höger). CLARA. Hon skall också bli' din, när hon får lära känna dig rigtigt ... kom nu! (de gå, men Clara vänder sig om i dörren) Akta blomman, bästa Christine ... det finns ingenting som jag är mera rädd om! (de gå till höger). Fjerde Scenen. Åhja lilla fröken ... det är inte farligt Jag hoppas att få hederliga drickspengar af friherrinnan, och derför är det bäst att vara höflig. Nå, fröken Clara är i alla fall en rätt snäll flicka ... jag kan bara inte begripa hur hon kan tycka om den der sturska underlärarinnan ... det är då så sött, så det är alldeles CHRISTINE (ropar efter henne). Men nu skall jag väl uträtta min kommission! (går till venstra dörren) Är mamsell Alma derinne? ALMA (innanföre). Ja, hvad vill Christine? ALMA. Ja men jag är inte klädd ännu... GHRISTINE. Jag vill tala vid mamsell lilet... CHRISTINE. Nå, hvad gör det ... här ute är det ingen som ser mamsell... ALMA. Vänta litet då, så att jag får kasta en schal öfver mig! Femte Scenen. JEAN (öppnar fönstret midt öfver och gör tecken åt Christine). Pst! pst! DE FÖRRE. JEAN (midt öfver gatan). Sedan ALMA. CHRISTINE. Hvad är det? (vänder sig om och får se Jean) Kors i alla tider! betjenten! JEAN (halfhögt). Lilla jungfru! CHRISTINE (går till fönstret). Hvad vill han? JEAN. Bara säga att baron kommer genast ... har jungfrun lemnat brefvet? JEAN. Hyrt det här rummet ... jaha! här logera två gesäller om nätterna ... och en baron om dagarne! Se Christine! så gör gentilt folk när de ha' små äfventyr för sig...
Om undervisningen skall uti behörig ordning och på behörigt sått meddelas, bör neni - 70 Ven 5 Ju-lii e-, m9 ligen antalet af Eleverna vara så stort, att de kunna fördelas uti trenne afdelningar, ef hvilka hvardera , utan sammanblandning ined de andra, uti vissa delar af vetenskapen bör undervisas och öfvas, och detta på följande sått: Uti första afdelningen undervisas uti husdjurens allmänna Naturalhistoria, Anatomie och Physiologie, och uti låran om läkemedlen, hvarjemte Eleverna böra öfvas uti Journalskrifning. De sysslosåttas derjemte under vintern med dissectioner i Anatomie-salen, och om sommaren med odlingen af medicinaloch foderväxter i plantagen, samt auscultera dessimellan i praktiken. Uti den andra afdelningen undervisas och öfvas Eleverne uti beslagskonsten, först uti föreläsningar och genom öfning på döda fötter och sedan de deruti vunnit behörig färdighel, på lefvande vid inrättningens smedja, skoningen af Hornboskap häruti inbegripen; och Uti den tredje föredrages läran om Hus~ djurens sjukdomar och dessas behandlingssätt, om förbandet och Chirurgiska operationerna. Eleverna af denna afdelning åligger tillika, att noggrant observera de sjuka djur, hvilka vid inrättningen besigtigas eller vårdas; att rörande dem uppsätta fullständiga sjukdomshistorier; att förrätta liköppningar och deröfver författa berättelser, når tillfälle dertill finnes. De sysselsättas dessutom med sjelfva vården och skötseln af dessa sjuka djur, med tillredandet och Den 5 Julii et m4 ingifningen af Medicamenter, iordningställande af förbandet och instrumental-appareillen för Chi rurgiska operationer, stallvakter m. m. Om sommarn böra de åfyen gå tillhanda vid badinrättningen. Utöfver dessa 5 sfdelningar för de vanliga Eleverne, bör ånna en fjerde afdelning finnas för den mindre del ar dem, som utmärker sig genom större anlag och flit, och hvilka kunna gå så långt, att de såsom blifvande ProvincialDjurlåkare och RegementsHästläkare böra kunna användas.
Det m&amp; blott niimnas, att forsta nfdelningen behandlar religionen, dess begrepp och psykologiska uppkomst, uppenbarelsen, underverlcen och inspirationen samt de religiosa idkernas u~tveckling inom miinslcligheten. Andra afdelningcn llandlar om kristendomen, om hebreisinen och evangeliernas uppkomst, om kiistendomens vasen och kiirna samt om dess liistorisba hufvudformer. Sista afdelningen innehgller liirorna om dogmen, dess vasen, dogmernas historiska utveckling, doginvetensknpen saint en lrritilr ofrer det religiosa vetandet. Arbetet iir skrifvet 89 enkelt och Mart att alla, soin intressera sig for amnet; kunna med latthet lasa det. Kant. Sein Leben und seine kshrc, von ill. Kro1~m7) et.g. Forf: s bemodanden att i detta ~ e r k gifra en populiir, alliiiiinfattlig framstiillning nf den store Kiinigsbergfilosofens system hafva kronts ined en ovanlig framglng. Hans bok har mottagits med ett bifall, som siillan inorn kritilsen iir srP samstiimmigt. lVan lyckonsknr fijrf. till den goda idkn att efter ett drhundrade, som mer eller mindre biir pregeln af den beromde filosofens tankeverksamhet, gifva hans landsmiin en sB lefvande framstdlning af denne nationens storman, att Kant genom Kronenbergs talangfulla ofversikter och sammnufnttning och genom hans klare, pregnanta stil, har i ordets egentliga mening blifvit nationens egendom, har blifrit: kiind iifren af dem, som salma filosofisk underbjggned. Andra lyckijnvka Kronenberg att vara den, som fgtt fylla en liinge kiind brist och fiirmfitt fylla den s l miisterligt. 31: m prisar hans fiirlnfga att elektriscra sina Iasare och pH dem ofverflyttn sin egen kiirlek ach benndran fiir Kant.
det täcktes Eders Kongl. Maj: t med undanrödjande af myndigheternas öfverklagade utslag, visa ärendet åter till Konungens Befallningshafvande för ny laglikmätig behandling. Umeå den 29 Maj 1878. James Dickson rf ' C: o. Och hvad svarade nu Kongl. Majestäts och rikets kammarkollegium på denna slående bevisning? Jo, efter att hafva hänvisat till fiskeriintendentens odödliga utlåtande, heter det summariskt: “ Kongl. kammarkollegium har låtit handlingarne i detta mål sig föredragas, men finner klagan• dena icke hafva anfört skäl, som kan verka ändring i öfverklagade utslaget. “ Det är emellertid icke blott enskilda personer och bolag, som inkommit med besvärsskrifter rörande den förderf-liga barkningslagen. Äfven hela socknar hafva låtit sig angeläget vara att få sin talan förd. Så är fallet med Lycksele socken. “ Då det icke kan vara likgiltigt — skrifver deras fullinäk* tige i inlaga till k. maj: t — att en sa vigtig näring, som skogshushållningen är inom vår ort, skall beläggas med omkostnader, hvilka uppgå till tusentals kronor årligen, är det naturligt, att de föreskrifter, som till dylika omkostnader gifva anledning, icke böra meddelas annat än " efter den noggrannaste pröfning af alla på saken inverkande omständigheter, hvilkas pröfning måste framför allt vara opartisk. Efter vår underdåniga tanke böra stadganden ieke meddelas pä grund af förutfattade meningar, stödjande sig på sådanas lämplighet eller till och med nödvändighet på en ort. men på en annan till följd af andra förhållanden olämpliga. Kongl. b re fve t den K april och Kammarkol legii cirkulär den 7 maj. 1811 bestämma, att landshöfdingarne, vid sig derom yppande tvister, skola, efter förrättade undersökningar, föreskrifva vid hvilka tider och med hvad vilkor tlottning må utöfvas. Såvidt vi hafva oss bekant, har någon tvist uti förevarande fall icke förekommit.
Aflöning åt instruktörer i militära öfningar vid städernas läroverk, i anledning af Herr Dilzingers motion oin ett’förslagsanslag af 10,000 Riksdaler dertill: B. I. 304, 307, A. 307. 4 — Å — Aflöning af presterskapet, i anledning af väckt motion om ändring i sättet derför: B. II. 484; III. 46, A. 46. Aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening, angående förskott derå: B. I. Afsiltande, i anledning af väckt motion om Smålands HusarRegementes —: B. I. 573; II. 5, 7, A. 18. Afsked med pension, angående berättigande för till helsan försvagande embetsoch tjenstemän att erhålla sådant afsked efter uppnådd 60 års ålder och 35 tjensteår; motion af Herr Carl Adolf Wilhelm Drake: se Motioner. Afskeds-deputalioner, Rikets Ständers, till Deras Majestäter Konungen och Drottningen samt Enke-Drottningen vid Riksdagens slut, angående samlingsrum för dessa deputationer: VII. 390. — till Med-Stånden vid Riksdagens slut: Ridderskapets och Adelns: VII. 395, 399. Preste-Ståndets: VII. 398. Borgare-Stådets: VII. 397. Bonde-Ståndets: VII. 396. Afskeds-uppvaktningar, Ridderskapets och Adelns, vid Riksdagens slut. hos Hans Maj:t Konungen och den Kongl. Familjen: VII. 395.
Om ock Upland vore i behof af två särskilda jernvägslinier, så kunde dock icke med något sken af billighet fordras, att Staten skulle bekosta dessa dubbellinier för en provins, under det så många andx-a icke kunde få en enda, och detta så mycket mindre, som en stamlinea här, om den ändamålsenligt aulades, för en lång framtid blefve fullt tillräcklig. Den närvarande financiela ställningen tilläte icke heller att bekosta något annat, än det nödvändigaste. De af Staten anlagda banor borde hafva för ändamål hela landets fördel, att såsom lifgifvande pulsådror befordra trafiken och omsättningen i dess helhet, och denna grundsats måste tagas i betraktande, då det gällde att sätta Dalarne och Norrland i samband med de sydligare provinserna genom stambanornas vidare utsträckning. Enskilda provinsers, trakters och egendomars intressen måste då stå tillbaka. Att leda en jernväg kring och öfver Mälarens vikar och stränder syntes icke medföra de fördelar, som man vore berättigad vänta af cn stambane-anläggning. Beträffande den i motionerna gjorda uppgiften, att trafiken mellan Stockholm och Gefle genom den ifrågasatta föreningen mellan norra stambanan och Gefle—Dala-jernbanan komme att föras på en omväg, hvilken beräknats till 10 mil, i fall Robertsholm antoges till anknytningspunkt, så och enär det förhastade förslaget om banans ledning till Robertsholm längesedan voro öfvergifvet, och utbytt mot den i alla afseenden lämpligare och fördelaktigare sammanbindningen vid den 1| mil ostligare belägna stationen Storvik, minskades derigenom omvägen för Gefle med 3 mil, nemligen 1J mil vesterut upp och sedermera lika långt ued, enär Storvik vore beläget rakt i norr från Sala. Och för den öfriga Norrländska trafiken, hvilken inkommer på Gefle—Dala-jernvägen xfid Jädran eller Sandviken, 2 mil vester om Gefle, minskades den uppgifna omvägen med dessa 2 mil.
För offentliggörande af PresteSt:s förhandlingar särskildt är mera uträttadt, såsom de der för någon tid sedan äro, visserligen i sammandrag, utgifna af några Ståndsledamöter. Hvad åtskilliga skriftställare sednast försökt åstadkomma till Riksdagarnes historia, på hvilket fält äfven motionären användt någon tid, har åter varit i en annan mera allmän rigtuing, syftande på sammanställning till ett Hiel t för hvarje Riksdag af samtliga Ståndens och Riks-Rädets öfverläggningar.” ”R. o. Ad:s egna dyrbara samlingar, i och för sig betraktade, äro således ännu nära nog ovidrörda. Och hvad som för både varande och blifvande forskare vore det angelägnaste, återstår: att Adelns äldre prot:r skulle utgifvas i sin helhet, eller blott sä mycket sammandragna, som utan förlust för innehållet kunde låta sig göra. Just en sådan skillnad torde vid bearbetningen blifva nödvändig att iakttaga mellan olika tider: 1600- talets prot:r äro gemenligen så knapphändiga, att aldrig eller sällan något ord får utelemnas; då deremot den s. k. frihetstidens äro så mångordiga och framför allt så ingående i de minsta detaljer, att de väl ofta nog kunde och borde afkortas, dock ej öfverallt, för att ej förlora just denna för tiden egna och utmärkande karakter. För denna olikhets skull och för mången annan, för sjelfva företagets vidlyftighets skull, för att bereda omvexling för de läsare, som sådan önska, och för att gå olika häfdeforskares olika önskningar till mötes; af alla dessa skäl vore sannolikt bäst, om utgifvandet skedde i tvenne olika följder, en för 1600-talet, en från frihetstidens början.” ”Hvad nu utförandet beträffar, så vore det, i motionärens tanka, föga sannolikt, att någon enskild kan eller vill åtaga sig att på eget bevåg utgifva R. o. Ad:s prot:r, för äldre tider, eller dertill skaffa förläggare, om han ej på förhand ser sig tryggad mot den pekuniära förlust, som kunde följa af bristande afsättning. Dertill är företaget i sig för stort och antalet af dem, som i vårt land intressera sig för dylikt, allt för litet.
— Genom en förbättrad och efter närwarande tid lämpad Kronostjuts - Förordning, huru lätt afhjelpcs icke en stor del af den börda, som hittils trpckt och betungat Swensta Allmogens Denna nödwan diga hjelp ar eN wis och wälgörande Regerings ensak, hwars ömma rättwisa föremål wi böppas det 'altid stall blifwa, at med mildhet böra den rättwist klagande, mildra den lidandes förtryck och latta alla obilliga tyngder, Ulkomne genom missbruk och oordnmgar.Sältet, huru detta stall ste, tror jag icke tilhöra wär pröfning, men dä Friberre 'ckNvoi-rcNtttc!!; länge sedan wackta motion rörande wista biträden under krigstider, stall i dag afgöras , har jag hört gt pluraliteten af Ridderstapet och Adeln lätit begwäma sig til följande medgifwande: ,:o At Rä - och Rörs saint Insockne hemman stola deltaga i Kronostjutsningar under krigstider til hälften mot Krono och Skatte hemman; 20 At inqvarteringar stola äga rum pa alla stags hemman utan undantag, och ^»-"At Frälsehemman, sä länge krig warar, stola förbindas at skjutsa lika med Kronooch S katte-hemman, men under fredstider blott t'l hälften emot dem. — En och annan kallar dosta och förr gjorda upoffringar obetydliga, men en sädan urskiljning torde icke heller wara den betydligaste. Någon har funnit rättwist at äfwcn Säterierne skulle ätaaa sig z del af stjutsnings beswäret, antinnaen in natura eller med penningar eller Spanmäl, men för min del anser jag detta förslaget wara stridande - 924 Den. 2Z Iunir. dande mot ägande rätten och således af en Milia beskaffenhet.
Beseoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. beräknas, att auktion för antagande af ny entreprenör må kunna åstadkommas ett år före den dittills varande entreprenörens afgång; och den uppsägningstid af ett år, som i § 38 är för entreprenör föreskrifven, ej helier bereder vederbörande myndighet tillfälle att anställa entreprenad-auktion ett år förr än entreprenaden mäste emottagas; hade Utskottet ansett nödigt att blott ett halft år måtte bestämmas såsom den kortaste tid, hvilken måste lemnäs emellan auktionen och entreprenadens öfvertagande. En förändring i denna syftning vore således uti ifrågavarande § erforderlig, äfvensom enahanda tillfälle, som eljest vid entreprenad-auktioner brukar konkurrenter beredas, att före auktionen ingifva förseglade anbud, jemväl vid nu ifrågakomne auktioner torde böra hällas öppet. Till vinnande af detta ändamål borde, i första momentet af denna g, orden »minst ett år» utbytas mot orden: minst ett halft år, hvarjemte efter ordet ”stationer,” borde tilläggas: sedan förut varit konkurrenter öppet lemnadt, att förseglade anbud till auktionsförrättaren ingifva. Vidare hade Utskottet trott att, i de fall, då vid entreprenad-auktion, något skäligt anbud icke göres, utan förfaras mäste, på sätt sista momentet i (lenna stadgar, borde, till minskande af den förlust, som det allmänna derigenom kan få vidkännas, och enär behofvet af högre skjutslega lärer i de flesta sådane fall kunna anses utrönt, Konungens Befallningshafvande ega magt att förhöjning i skjutslegan vid den ifrågakomne stationen påbjuda. Af denna anledning hade Utskottet i dess omförmälda Utlåtande föreslagit att, efter momentets slut, borde tilläggas orden: med rättighet att höja skjutslegan, dock ej utöfver 1 R:dr 50 öre så i stad som å landet.
Majit pröfvade skäligt i nåder bestämma; hvarvid tillika borde föreskrifvas, att hvad af ett års anslag icke till fullo utgått, finge till ett följande år för enahanda ändamål reserveras och disponeras, samt att anslagen till hvarje särskildt arbete må till någon viss del förskottsvis, emot ställd säkerhet, utbetalas och vidare i terminer i mån af arbetets utförande; alltid med förbehåll om skyldighet att återbetala hvad af ett anslag blifvit lyftadt, jemte laga ränta derå, för den händelse arbetet icke inom förelagd tid eller efter fastställd arbetsplan blifvit fullbordadt. Härförutan har Kongl. Majits Befallningshafvande i Jemtlands län, uti en till Kongl. Majit samtidigt aflåten särskild skrifvelse, i underdånighet anmält, att till följd af Kongl. Majits Befallningshafvandes genom allmän kungörelse till länets jordegare gjord uppmaning att hvar för sig eller i större och mindre föreningar, eftersom lokala förhållanden föranledde, på egen bekostnad låta af sakkunnige personer verkställa noggranna undersökningar af sådana myrtrakter, till hvilkas utdikande statsbidrag åstundades, hade större föreningar träffats inom Ovikens pastorat, hvars 2:ne socknar, Oviken och Myssjö, åtagit sig att gemensamt och efter skatte-talet bekosta en, hela pastoratets odlade bygd omfattande, undersökning; och hade likaledes, förutom flera mindre föreningar, många byar inom Hammardals och flera andra socknar förenat sig om bekostande af synnerligen omfattande undersökningar.
Till Afskeppning pa utiikes ort af bjelkar och bräder, men sällan af jern, reder Ufsta skeppsvarf, för det närvarande, fyra utrikes-gående skepp och briggar från 145 till 200 lästers drägtighet samt ett inrikes gående; varande således, sedan sista Fenrårs-Berättelsen, skeppens antal minskadt med 3:ne, hvaribland varfs-bolagets största och vackraste fartyg genom olyckshändelse, ljölqvarnarne underhållas nied säker dock ej hög vinst för ägarne, i anseende till mängden af husbehofs-qvarnar. Vid salu-sågarne, som, med undantag af de finbladige, skötas med ägarnes eget folk, tillverkas, utom till husbehof, årligen emellan 20 och 3o,ooo tolfter i tvåtums räkning. Af e begge tegelbruken, för hvilka tjenlig lera saknas, är allenast det ena af jiågon vigt. Detta, tillhörigt Utansjö bruk och drifvet af dess folk, lillverai 15,ooo murtegel, som afsättas inom orten och i värde uppgå till 3oo , lr. Uti Ahlnö socken finnas några kalkugnar, lemnande en måttlig afkastning och dervid 16 personer sysselsättas, de tider arbetet pågår. Binäringar. Jagt kan numera icke räknas för någon näring i orten, odast i fjell-socknarne idkad har den äfven der, under de sednare åren, jdärkbart aftagit. I anseende härtill och det uppköp som af ortens landthandlare sker, har det inträffat, att, vintertiden så väl bär i staden, som å ^arknaderna, priset stegrats och t. ex. för en hjerpe, uppgått till 16 å 28 t?' R:gsStrömmings-fisket, som hufvudsakligast idkas af borgare från ernösand, Sundsvall och Gefle, emot arrende tili Kronan eller strandägar\ är dock derjemte för kustboerne en fördelaktig binäring och fortfar att Jö’a det i mon af fångstens beskaffenhet, under det laxfisket deremot så vid många fisken, fångsten icke svarat emot det arrende, som .olat till Kronan utgöras.