Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr kahlman» Qtto ^restric: Man kan knappast tro att när Riksens Ständer uppdragit ett Utskott att öfwer ett ämne aflemna sitt utlätandc eller ock blott en berättelse, Utskottet skulle till Ständerna kunna inkomma med nägot, som e) wore enligt med Ständernas beslut. Pä denna grund tror Zag att den af Herr keckliu wäckta frägan nu icke kan upptagas. ' HerrGrefwcn och Landt-Marsk alken förklarade att all widare ventilation härLfwcr borde hwila till dest Banco - Utskottet inkommit med den af det samma infordrade berättelsen. Föredrogs ä äyo det hederwärda Bonde - StänLetS d. 4 Oct. upplästa Protocolls - Utdrag af den 26 Sept. rörande deltagande för Säterier och Frälse,Hemman i all flags skjuts. Herr kotklisb, (Darl kreäric, uppläste följande skrifteliga anförande: Oä flera wärda Ledamöter af Höglofl. Riddrrskapet och Adeln under detta märklvärdiga Riksmöte, Den 16 October. 4225 te, med sanningens och wälkalighetens spräk ädagalagt vlaglighctcn och obillighcten, att införa en lika beffattnjug ä all Swensk jord, är det öfwerflödigt att söka ytterligare bcwisa rättwisan deraf, att de Hemman i Riket som sätt namn af Säterier, böra bibehällas wid de förmäner, som genom tiden och alla lagliga formaliteter wunnit en helgd, en rättwisa i ätnjntandet, som endast genom Statens fullkomliga omstörtning, endast genom ing'cp i den heligaste ägande-rätt, kunna dem och deras ägare fränkännas.
Det var tvenne fönster jag stirrade in i, tvenne mörktglimmande fönster i en hvitkalkad vägg. Jag stod utanför en gård af de gamla skånska bondgårdarnas vanliga utseende, med de fyra i kvadratform sammanbyggda längorna, men i ytterligt förfallet skick. Halmtaket var tunnslitet och tätt bevuxet med grön mossa, lerväggarna bukiga, spruckna, med stora bara fläckar, där kalkrappningen lossnat. Väggresningen var låg och fönstren små och fyrrutiga utom på boningslängans ena gafvel, den som vette ut åt vägen. Man förstod, att här någon gång en upputsning ägt rum, fastän sedermera äfven här vind och väder fritt fått råda. De stenmurade väggarna, de höga sexrutiga fönsterna, en glasdörr med kvarlefvor efter en veranda, – allt stack af mot gårdens utseende i öfrigt, ungefär som ett nytt klädesplagg på en orkeslös och trasig tiggargubbe. Jag stod lutad mot en stengärdesgård, som lopp långs med vägen och rundt omkring trädgården, och stirrade in mellan stammarna af några gamla almar, in i de bara, mörka gafvelfönstren. Blicken gled åt sidan, ut öfver trädgården. Förändring, förgängelse äfven här. Gräsmattor och blomsterrabatter lågo hän som potatisoch rotfruktsland; häckar och lusthus hade fått växa fritt, stodo tofviga som det oklippta skägget hos en åldring, spetade med sina gängliga skott som fingrarna på en gammal mager hand, då den griper om kryckan. Utanför en dörr vid boningslängans bortersta ända stod ett brunnskar; en hafvande kvinna kom ut och fyllde sitt ämbar med vatten, stannade en stund, då hon varseblef mig, och gick sedan in. Gula och röda blad sjönko sakta ner från almarna öfver mig och lade sig på marken, intill de andra som redan fallit. Någonting rörde sig uppe i topparna: det var en råka, som flyttade på sig i sin pinnrede. Förändring, förgängelse! Åter naglades mina ögon fast vid de mörktglimmande rutorna inne mellan trädstammarna.
Om dina föräldrar icke hafva arbetat eller stulit tillräckligt för att kunna underhålla dig som en gödgris, ända till dess du blir trettio år, om du icke har tjugo års sörpa i din ho, så är du bestämd till ett lif i elände och blygsel. » Lika onödigt, som det var, att » Le Bachelier » försvenskades lika glädjande är det, att man öfversatt Farinas bok. Det är en vacker liten berättelse, väl värd att läsas. Den handlar om ett äkta par, Ernesta och Leonard, om ett äktenskap, som ingåtts, jag kan ej säga hvarför, der hon begär ömhet och han vårdslösar henne. Ernesta vill skiljas. För att undvika skandal gör man det icke offentligt. Man reser blott åt skilda håll, Leonard till Spaa för att kurera en ögonsjukdom, Ernesta till landet. Vännen, doktor Agenore, en putslustig läkare, dessutom » materialist », ehuru en oskadlig sådan, tänker nu att draga fördel af denna hemliga skilsmessa. Kär i Ernesta, bemödar han sig att vinna henne, och han tror, att han redan lyckats, då ett bud plötsligt anländer, att Leonard återkommit, icke botad men blind. Då vaknar Ernestas ömhet. Drifven af sitt goda hjerta, återvänder hon till hemmet, till maken, som behöfver henne, till den sjuke, som lider. Och ömt vårdar hon honom. Medlidandet förvandlas t en ren och ädel känsla, i en kärlek, som delas af hennes olycklige Leonard, hvilken luttrats af den sjukdom, naturen pålagt honom. En smärtsam operation återger honom synen, och nu, när de älska hvarandra, eröfra de lyckan. Det är en ljuf och rörande skildring, en bok, som är så ädel, så full af skönhet och poesi, att man sällan, i våra dagar, anträffar något liknande. Kan man tänka sig något vackrare än de ord, författaren skrifver, då han berättar, hur denblinde, sedan Emesta visat albumet, för att pröfva, om han erinrar sig, hvilka porträtt det inneh&amp;ller, sjelf, i ensamheten, åter öppnar boken, vänder, räknande, åtskilliga af dess blad, känner » lätt som en smekning » med pekfingret på en sida, närmar den till sina läppar och trycker dem mot ett porträtt
Omröstningen har utfallit med 83 Ja och 36 Nej; och är alltså beslutadt i enlighet med Ja-propositionen. 62:dra Omröstningen. Koppar,garad. Den sorn bifaller den af Utskottet föreslagna samt af tre Stånd medgifna afgiftsfrihet vid utförsel af »garad Koppar, samt Kopparskrot, alla slag, äfvensom Kopparaska», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är beslutadt, i enlighet med Preste-Ståndets mening, att för denna artikel skall bibehållas nuvarande utförseltull, 30 öre centnern. Denna votering har utfallit med 82 Ja och 37 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 63:dje Omröstningen. Lumpor. Den som Vl^ att> på sätt Utskottet hemställt samt Ridderskapet och Adeln, äf vensom Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, tullfrihet skall medgifvas för utförsel af »Lumpor», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, blir Preste-Ståndets beslut gällande, att nu å denna artikel stadgad utförseltull, 1 Riksdaler centnern, bör fortfarande tillämpas. Bevillnings-U Iskottets Memorial M 19 23 Omröstningen har utfallit med 71 Ja och 48 Nej; och är alltså Ja-propositionens innehåll Rikets Ständers beslut. 64:de Omröstningen. Den som godkänner Utskottets, af tre Stånd gillade, förslag om afgiftsfrihet vid utförsel af »Malm, rå och osmält, i införseltarifen ej specificerad», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies, enligt Preste-Ståndets beslut, nuvarande utförseltull derå, S?5 öre per centner. Som denna omröstning utfallit med 80 Ja och 39 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 65:te Omröstningen.
(Bittert.) Lycka? Jag siktar icke så högt. När man Jag tror, ni kan vänta med edra goda önskningar. är tjugu år, skadskjuter man ibland den fågeln, när fångas den sällan, som ni vet. man är öfver trettio, låter man den flyga. Lefvande LEONORA (med handen på låset, står litet med ryggen vänd emot honom. Kommer så tillbaka och säger, utan att räcka honom handen, i det hon ser på honom). Farväl, Max min egen Max, som har varit min egen, så länge jag kan minnas tillbaka, och som nu icke längre skall vara det. MAX. icke. (Lägre.) Ja jag vet icke en gång, om jag önskar det... LEONORA. Jag önskar ni finge rätt, Leonora jag tror det den, som älskar er, skall efter handen vinna er, så går det alltid. Kärlek vinner kärlek. Och jag älskar er icke. MAX. Jag får rätt, Max. Ni skall glömma mig, och Leonora? Var det nödvändigt att säga det ännu en gång, 128 LEONORA (småleende, i det hon går). att öfvertyga mig själf om det. Det kan ju hända, att jag säger det så ofta, för (Går.) Tredje scenen. (Max står ett ögonblick allena, stödd mot kaminen, med ryggen mot åskådarna.) MAX. MAX. KATRINE (kommer in från matsalen). mig till ett beslut Jag tänker anhålla om permission för en längre utrikes resa. KATRINE. Nå, är ni nöjd nu, fröken Haxton, att ni drifvit och riktigt åt. Så! Ja, nu tror jag, ni börjar bära er klokt MAX (bittert, halft skämtande). nästan själf tro det. Där kan man se, hvad den inKATRINE När ni säger det så öfvertygande, börjar jag lärda kälkborgarmoralen ändå har för en makt öfver en! (småleende, i det hon sätter sig ned). solidaste? Och som en rätt klok man en gång ondt... Stannar ni till middagen? MAX Tror ni inte det är, för det den ändå är den har sagt: den hindrar en ibland från att göra andra (spotskt). komma härifrån... Naturligtvis! Så brådtom har jag ändå inte att
Cederström: Jag anser i allmänhet ej lämpligt eller nödigt att, vid denna punkt, det af Gr. Gyldenstolpe föreslagna tillägg göres. Då vid föreg:de riksdag beslut fattades i ämnet, så bestämdes ej något anskaffande af serskild metallisk valuta i detta hänseende. Nu hafva privatbankerna sedan dess fått förlängning af sine octrojer, hvaraf ingen enda skall tilländalöpa före nästa lagtima riksdag; hvadan det nu synes mycket mindre probabelt, att någon af dem skulle komma att snart upphöra, än det gjorde då, enär de vid sistlidne riksdag nära hunnit slutet af octrojtiden. Kunde man umbära förbemälde, af Gr. Gyldenstolpe nödig ansedda omsorg på förra riksmötet, lärer det således desto mindre vara oundgängligt att fi H. 11 1C2 Den 17 Junk vidtaga densamma för närvarande. Den allmänna garanti man gifvit rörelsen i landet, för dess bestånd, blifver i alla fall af välgörande verkan. Jag anhåller således att Hr von Hartmansdorffs förslag måtte antagas. Hr Aminoff: Då jag tillstyrkte bibehållande af 5:te afd:n i bankoreglementets nuvar. 6:te art., så hade jag ej reglementet i min hand; men sedan jag af diskussionen blifvit öfvertygad att § 224 ej kan i sin helhet öfverensstämma med nuvar. omständigheter, så frånträder jag för min del mitt yrkande i delta afseende. Jag instämmer med Frih. Cederström deruti, att R. St. vid föreg:de riksdag i deras beslut om ifrågavar. 5 millioner ej föreskrefvo anskaffande af någon motsvarande metallisk valuta. För öfrigt förenar jag mig med det af Hr von Hartmansdorff gjorda förslag. Hr Lagerheim: I anledn. af den vändning diskussionen nu tagit, får jag ånyo instämma i Hr von Hartmansdorffs förslag, utan tillägg eller borttagning derifrån. Gr. Gyldenstolpe: Det förundrar mig att Hr Aminoff säger det R. St. ej vid förra riksdagen beslöto anskaffande af metallisk valuta. Det står dock i nuvar. bankoreglemente. Hr Aminoff:
Fullföljandet af detta system skall leda till unionens upplösning; och huruvida detta oundvikliga, men säkerligen icke förväntade, resultat af deras sträfvanden kan blifva för Norge lyckligt, öfverlemna vi åt dem sjelfva att bedöma.Till frågan om Norges underkufvan.de. Ett utländskt arkiwitnesbörd. (Ur Talleyrandx diplomatiska korrespondens. Stockholm den 4 oktoker 1814. Ers Höghet! Då jag på min resa passerade Köpenhamn, hade markis de Bonnay godheten säga mig, att han meddelat ers höghet alla upplysningar, som kommit till hans kännedom rörande de händelser, hvartill kriget i Norge gifvit anledning ända till tiden för värt sammanträffande. Sedan dess har ingenting händt; arméerna hafva åter förlagts i sina respektiva kantoneringsqvarter. Deras närvaro, icke mindre än det uppenbarligen fåfänga i ett partielt motstånd, har stäfjat återstoden af den jäsning, som tycktes vilja ge sig luft på några punkter i Norge. Man har sysselsatt sig med att sammankalla ledamöterna af riksdagen, hvars öppnande är utsatt till den 7 d: s och efler all sannolikhet kommer prins Kristian att vid första sammanträdet i ständernas händer nedlägga den myndighet, han emottagit af nationen. Man tror, att han omedelbart derefter ämnar afresa till Danmark. Från det Ögon-blicket kommer riksdagen att betraktas som svensk riksdag. Alldenstund konungen redan godkänt den af riksförsamlingen i Eidsvold upprättade konstitutionen, kan det endast blifva frågan om att underkasta densamma de modifikationer, som händelserna giort nödvändiga. Man väntar sig föga motstånd å norrmännens * Under arkivstudier i Paris forliden sommar tog undertecknad en afskrift af originalet till ofvanstående högst märkliga och intressanta bref, frun franske ambassadören i Stockholm, hr de Rumignv, till den kanske rvktbaraste af alla diplomater, furst Talleyrand. Dag, Kr: s nig.sida; på samma gång gifVer valet af svenska kommissarier och svenske kronprinsens nära granskap, som Bätter honom i stånd att snabbare utfferda sina order, vid handen att denna angelägenhet kommer att se sin afslntning instundande december månad och att konungen vid denna tid skall erkännas af sina nya undersåtar.
Och de qvinnor äro nästan otaliga, som af ren fåfänga förledas att skryta med kunskaper, som de ej ega, gifva sig ut för att förstå, hvad som bestämdt ligger utom deras synkrets, och inbilla sig ega en trollmakt i behag, som äro ganska vanliga. Detta allt passar för öfrigt också rätt väl in på män, som gå under fåfängans ok, och det hör till kriteriet på fåfängans slafvar, att de, af hvad kön och ålder de vara må, i allt, hvad de företaga, tro sig vara oemotståndliga. Skilnaden mellan högmodet och fåfängan torde kanske tydligast visa sig deruti, att man i allmänhet hatar den högmodige, men skrattar åt den fåfänge. Detta i det yttre. I det inre eller till sin verkan på personligheten äro båda lika förderfliga. Dock är äfven här en skilnad. Det är något mera storslaget, men också mera olycksbringande i högmodet, det är något mera smått, men också mera förnedrande i fåfängan. Högmodets ok sargar mera, men få- fängans har narrbjellror. Men fåfängan kan också vara olycksbringande. Det är när dess slagord blir antingen: » man måste väl vara som andra », eller ock: » man behöfver ej vara sämre än andra ». I förra fallet drifver fåfängan sina trälar från den ena atgrunden af skuldsättning till den andra, medan de stackars slafvarne lefva i den tron, att de just hålla sig uppe genom att lefva öfver sina tillgångar, ända tills bubblan brister och vågorna slå till samman öfver deras hufvuden. I det senare åter förslösa fåfängans slafvar vanligen, hvad arbetets trälat i hop och resultatet blir det samma. lidnlrigeh utkommetI hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar tor ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — Sista numret I Men huru skall man då undgå detta ok? Det finnes antagligen icke mer än ett sätt — större enkelhet i seder och lefnadssätt, framför allt i uppfostran.
Prop. om Statsverk. 1850. tunnor spannmål, hvardera 59 r:dr 8 sk., erhölle i lön hvardera 133 r:dr 16 sk. eller tillsammans för alla fyra R:dr 533: 16. — Stats-rådet, sorn, —, — . _ Beträffande åter de af Öfver-Ståthållare-embetet föreslagne förhöjningar i aflöningsstaten för Öfver-Ståthållare-embetets Kansli, fann Statsrådet, ehuru erkännande billigheten äfven i öfriga delar af förslaget, sig likväl föranlåtet vid detta tillfälle inskränka sitt underdåniga tillstyrkande till förnyande af hvad propositionen om Statsverkets tillstånd och behof till nästlidne Riksdag i afseende på Öfver-Ståthållare-embetets Kansli innehåller, hvilket ”med hänseende till Statsverkets dåvarande knappa tillgångar” icke å den Riksdagen biet af Rikets Ständer bifallet, nämligen att å staten måtte uppföras: a) för ytterligare 4 Exsekutionsbetjenter, lön" å 108: 16 för hvardera eller tillsammans 433: 16. — b) för en Kanslist till biträde åt Fogaten, lön 300: c) för 2:ne under-Vaktmästare, tillökning å 50 r:dr 100: d) för 4 Vaktknektar vid Gäldstugan, d:o å 53: 24 214: — Summa B:o R.dr 1,047: 16. — Landsstaten. a) Sedan, i enlighet med Rikets Ständers i underdånig skrifvelse den 22 October 1848 anmälda beslut, den så kallade Fahlu kungsgårds hjelp blifvit, genom Kongl. Brefvet den 18
Man har sagt, att dessa capitaler kunde bortföras; men då sedlar icke få utgifvas utan i ett visst förhållande till grundfonden, lärer 39S Den 19 Mars f. m. denna farhåga icke förtjena afseende. Man har sagt, att föreskriften koinme att hafva ett menligt inflytande på statsbanken, hvars rörelse sålunda blefve inskränkt. Det är möjligt; men jag ser icke något ondt deri, att statsbankens. lånerörelse öfverflyltas till privatbankerna. Man har vidare talat 0111 den menliga verkan på coursen genom ifrågakommande införskrifningar af silfver. I fall sådana införskrifningar skulle ske mot vexlar, är erinringen riktig; men om de afslutades mot obligationer, eller utländningen sjelf införde sina capitaler, så vore intet härvid att befara. Man har påstått, att stadgandet komme att strida mot 72 § Reg.F. Jag kan icke inse det. Det åligger icke någon att taga sedlar, då han äger förskrifning på silfver; ty i den åberopade § står blott, att brcosedlarna må för mynt i Riket erkännas, och då i83o års banklag ytterligare stadgar, att särskildt förbehåll i delta hänseende kan göras, är det gifvet, att sådana kunna äga rum till den kraft och verkan, som deri finnes utfästad. Meningen är ingalunda att förbjuda privatbankerna att röra sig med h:cosedlar, utan blott att tillförbinda dem lemna silfver, då någon sådant yrkar. Jag anhåller om propos., på sätt jag förut begärt. Hr Hegardt, Christ. Bernh.: Sedan jag begärde ordet, hafva flera talare med den fullständighet yttrat sig i ämnet, att det icke synes mig återstå något för detsammas utredning. Jag ber dock att fä tillkännagifva min åsigt. Jag instämmer med dem, som anse privatbankerna böra inlösa sina sedlar med metalliskt mynt. Det visar sig genast för theorien orimligt att utgifva sedlar, utan skyldighet att inlösa dem med annat än andra sedlar. Sådana, de må vara utgifna af privatbanker eller statsbanken, är dock icke mynt, utan endast anvisningar derå.
N:o 128, då de icke in natura utgå, antages, att lösningen sker efter ett medium af senaste 5 årens rnarkegångspris, sålunda uträknadt, att, sedan årets markegång blifvit satt, hopsummeras samma års rnarkegångspris med de nästföregående 4 årens rnarkegångspris; blifvande femtedelen af denna summa det pris, hvarefter liqviden emellan Räntegifvare och Räntetagare bör ske. 2:0 Vid de tillfällen, då löpande årets markegång uppgår till lika belopp, eller ojuerstiger det sålunda uträknade medium af senaste 5 årens markegångspris, får ingen uppsägning till leverering in natura ega rum, utan skola räntorna ovilkorligen lösas med contant efter den i irsta punkten stadgade grund, 3:0 Då den händelse inträffar, att löpande årets rnarkegångspris understiger medium af senaste 5 årens markegångspris, är det väl Räntegifvaren öppet att före Thomse-dag tillsäga, om han vill utgöra praestationerne in natura, men i det fallet åligger det honom, att vid levereringen contant till Räntetagaren betala skillnaden emellan löpande årets lägre rnarkegångspris Pil, t, StatsBev. s, Oec,-UtsJt. Uti. Ehvad lösningen 6ker med contant, eiler Räntegifvaren levererar Spannmålen in natura, skall han till Räntetagaren erlägga 16 sk. för hvarje hel tunna Råg och Korn, samt 12 sk. för hvarje hel tunna Hafre, utöfver det stadgade lösningspriset, svarande emot forsel-lönen. Några Ledamöters reservationer bifogas.
» Nå ja, jag kan ju sluta historien hvar jag vill, och då slutar jag den väl just där själfva romanen skulle börja. » » Ja, kör för det då, » medgaf Karlman, » men preludiera bara inte längre, utan sätt i gång. » Och Nils Vågman härskade sig, jämkade på glasögonen, drog ett drag först i vänstra mustaschen, så i den högra och började: » Alla historier böra, som ni förstår, mina herrar, ha en titel, åtminstone o m de äro långa, och skulle jag nu hitta på ett namn åt den här, så tror jag, jag ville kalla den: När man är ung och är student eller Studentens hemresa och dess följder. Det var under min gladaste studenttid, och skall jag precisera tiden närmare, så var det — låt mig se — i senare hälften af juni månad 1858, strax före midsommar. Jag hade efter slutad studentexercis i Upsala fått bref från min morbror, kyrkoherden X., som var mig i fars ställe, med order att komma hem och tillbringa ferierna i hans prästgård i Värmland, och respengar följde. Alltså, sedan jag, såsom en ordentlig karl anstod, med en del af dessa respengar klarerat några små vigilansskulder, som jag ej kunde lämna efter mig, afreste jag med gamla hjulbåten » Upland » till Stockholm, sjöng och » festade » med en hop studentbekanta på akterdäck, tillbragte med dem en treflig eftermiddag i hufvudstaden och gick på kvällen samma dag ombord på ångfartyget » Karlstad », som skulle föra mig till staden af samma namn och naturligtvis gå den vackra kanalvägen. Biljett hade jag, enligt dåtidens ordningar, köpt under dagens lopp på ett ångbåtskontor vid Riddarholmskajen — och jag borde kanske äfven tilll&amp;gga, att detta var den sista kraftansträngningen af min lilla reskassa, ty när jag sedan blickade in i min portmonnä, såg jag där bara röda saffiansväggar och ett par ensliga kopparslantar.
4. af anslaget till arfvoden och stipendier för Civil-In geniörers bildande vid Mariebergs Läroverk 2,000: af de tili låneunderstöd samt anslag för utdikmn - sar och af tappningar af sanka trakter och sjöar anvisade medel 35,480: 33. 11. hvaraf, enligt till Fullmäktige ankomna Kongl. Bref, blifvit i nåder disponeradt, att vid vissa terminer eller i mån af arbetenas påbörjande och fullbordande utbetalas: föl4 arbetsföretag inom Upsala Län 3,666: 32. — ,. 2:ne dito inom Stockholms Dito . 1,220: att utgå i egenskap af lån. „ 1 dito inom Jönköpings Län ... 4,666: 32. — „ 1 dito inom Skaraborgs Dito 750: ., 1 dito inom Wermlands Dito 1,100: „ 4 dito inom Westerås Dito 2,895: 40. — „ 6 dito inom Stora Kopparbergs Dito 4,256: 10. 8. „ 4 dito inom Gefleborgs Dito 5,943: „ 1 dito inom Wester-Norr lands Dito 600: „ 8 dito inom Vesterbottens Dito 3,880: 20. — „ 3 dito inom Jemtlands Dito 5,150: „ 2 dito inom Norrbottens Dito . 483: 16. — Summa R:dr 34,612: 5. 8. af anslaget för anläggning af nya samt omläggning och förbättring af backiga elier mindre goda vägar 105,679: 4. 8- af hvilket belopp Kongl. Maj:t, genom Fullmäk - Transport: 157,099: 14. 11. 9 — 66 Transport: 157,099: 14. 11. lige tillhandakomna Bref, i nåder disponerat, att, i öfverenstämmelse med liögstberörde Bref, af vederbörande utbekommas: för 6 vägförbättringsarbeten inom Upsala Län .
Förvaringsrummens och Betjeningen® otillräcklighet skulle gjort nya, betydliga kostnader oundvikliga. Antingen skulle dessa ersättas genom vinst på försäljningen, hvaraf uppkomme ett vida högre försäljningsän inköpspris, och då försvunne begreppet om medelpris, eller också skulle de icke ersättas; och den förlust, som redan, genom dryga kostnader, alkortningar på SpannemåUiagren, bristande inbetalningar och en kanske mindre väl beräknad förvaltning, i betydlig mon drabbat inrättningen, skulle blifvit mångdubbelt större. Man torde säga, att denna förlust är mindre vigtig, i jemnförelse med nyttan för jordbruket, men Bankens förskotter, af Ständerne garanterade, måste också af dem honoreras. Valet blir, att antingen godtgöra Banken genom ökad bevillning, eller ock förklara garantien utan mening, samt derigenom minska förtroendet lör Bankens Sedlar och göra deras värde ännu mera obestämdt. Båda aiternativerne vore högst skadliga. Inrättningens andra hufvudändamål, att förekomma brist, hvilken för öfrigt, i anseende till jordbrukets betydliga utvidgande, synes vara mindre att befara, anser jag kunna säkrare utan dess medverkan åstadkommas. Ar frågan om, att, vid inträffande partiella missväxter, förse en nödställd provins med dess behof Den 21 Februarii,] 513 behof från en annan som har öfverskott af spannemål, så har erfarenheten visat, att denna operation af MagazinsDirectionen verkstälts med mera både tidsutdrägt och kostnad, än den möjligen, af enskilde tilivägabragt, kunnat medföra, ty den fordrar i förra fallet flera förberedande åtgärder. Är åter frågan om, att, vid inträffande allmän missväxt, från utrikes orter införskrifva Spannemäl, skall ännu mera dervid samma olägenhet inträffa, ty särskilde missioner blifva nödvändigt, fartyg skoia för allmän räkning befragtas samt vexlar köpas: och dessa operationer, som den enskilde köpmannen i ögonblicket kan verkställa, måste med betänklighet och långsamhet bedrifvas af den allmänna inrättningen, som är i saknad a£ hjelpmedel, hvilka den enskilde har att tillgå. Den sist af MagazinsDirectionen införskrifoa Spannemålen blef ganska dyr och kom för sent.