Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer för sin del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas: att hvad som, genom Kongl. Förordningen den 18 December i8%3, angående verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag i utmätningsmål, stadgadt blifvit derom, att, då gäldenär, utan jäf eller invändning, skulden erkänt, den sökande må, ehvad besvär anföras eller ej, genast erhålla verkställighet å Utslaget och vara berättigad att det utmätta godset, emot af Konungens Befallningshafvande godkänd borgen, lyfta, äfven skall i skuldfordringsmål ega tillämpning på Domstols Utslag, utan hinder af deremot erlagdt vad, så framt svaranden, utan jäf eller invändning, skulden erkänt, eller honom blifvit, genom tredskodom, enligt 12 Cap. 3 $. Rättegångs-Balken, ålagd betalnings-skyldighet. Stockholm den 17 December 1844. Ank. till Exp.-IJtsk. d. 23 Dec., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om dels upphäfvande af Lagens stadganden, angående summa appellabilis, dels ock nedsättning af det belopp, hvartill densamma är bestämd vid Jlådstufvn-Rätten i Staden Falilun. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat ett af Riksdagsfullmäktigen Fredrik von Zveigbergk från Skaraborgs Län till 3 Lag-UltkoUets Betänkande, N'.o S/f* Ståndet ingifvet memorial, deruti lian yrkat upphäfvande af Lagens alla sladganden angående summa appellabilis, eller de belopp, hvartill saker vid vissa Domstolar måste uppgå, derest samma saker må i högre Rätt fullföljas; till stöd för hvilket yrkande hlifvit anfördt: att det låge i naturen af en domslolsinrättning, som innefattade flere instanser, att ingen kunde vara pligtig alt nöjas med första Domstolens beslut. På en saks större eller mindre värde, räknadt i penningar, borde icke bero, om den finge dragas under högre Rätts pröfning eller ej.
Endast för Depositions-rörelsen kan, såsom varande af slik egenskap, betraktas det begifvande från Konungens sida år 1668, att alla Statens medel skulle gå genom Banken. 24 Banco» och LagUtskottens Betänkande N:o 3. 4:o Kongl. Kungörelsen af den 18 Mars 1818, angående fortfarande inskränkning tills vidare i utvexlingen af silfver emot Bankens Transportsedlar, lyder: Gore veterligt: alt Rikets nu församlade Ständer uti skrifvelse af den 2 i denna månad hos Oss i underdånighet tillkännagifvit, att, sedan Rikets Ständer åren 1809 och 1810 funnit Rikets belägenhet fordra, att deras Banco-Verk ålitades i den mon, hvaraf sedermera inskränkning tills vidare i utvexlingen af silfver emot Bankens Transport-sedlar blifvit en följd , samt Riketä Ständers Banco-Utskott, å deras vägnar, vid Riksdagarne åren i8ro, 1812 och 1815 äfven gifvit Banco-Fullmägtige dermed öfverensstämmande föreskrifter till efterrättelse, Rikets Ständer ansett denna inskränkning ännu icke kunna upphäfvas, och att således, intill dess annorlunda af dem beslutes och behörigen kungöres, utvexling af silfver emot Transportsedlar kommer hädanefter, likasom de senast förflutna åren, att vara inställd, utom i de serskilda fall, hvarom Rikets Ständer låta meddela Banco-Fullmägtige nödige föreskrifter. Delta förhållande har Kongl. Maj:t, på Rikets Ständers underdåniga begäran, härigenom velat allmäneligen kungöra.
Julii samt Hedervärda Bonde-Slåndet den 14 sistlidne Angusti bifallit Statsutskottets Utlåtande af den i8:de i iörstberörde Månad, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, uppå Öfversten Carl Silfverskjöld underdåniga ansökning, om ersättning för det af honom vid Pommerns afträdande förlorade Accord m. m. och denna fråga alltså likmätigt 69 §. i Regerings-Formen år afgjord; så kan Utskottet ej till handläggning upptaga den hos Högloflige Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkning vid Utskottets Betänkande; men får sådant vördsamligen tillkännagifva. Stockholm den 20 Sept. 1823. (v \ 718 Stats-Utskottets Betänkande!!. Memorial, i frågan om rättigheten för Åboer å PresteblockareAnnexeoch Mensal med flere Hemman, att lösa dem till Skatte. Enar Slals-Utshollet, ulf dess ytterligare Utlåtande K:o 3oi öfver erhållen återremiss från Bonde-Ståndet af Betänkandet 3N:o 13g, rörande rättighet för Åboer å Preste KlockareAunexeoch Mensalnied flere Hemman att lösa dem till Skatte, icke besvarat förenämnde ålerremiss på annat sätt, än att Utskottet funnit frå > gan, såsom genom de 3:ne öfrige Ståndens bifall till förra Betänkandet enligt 6g Regerings Formen redan afgjord, icke kun - Stats-Utskoltet* Be tank a uden. 719 11a af Utskottet till vidare ompröfning uptagas; så har, enligt ankommet ProtocollsUldrag från Hedervärda Bonde-Ståndet, af den :i2 nästlidne Julii, Petter Andersson från Hallands
I synnerhet galler, i Coinmiiéens tanka; detta allt for Rarmhertigliets-inrättningar, af alla slag; och isynnerhet bör man för sådana Betänkande om Fattigvården i Riket. 107 hoppas en större förkofran genom enskild välgörenhet i samma mån som gålvorna inom hvarje menighet få uteslutande användas till fördel för personer, sorn äro menigheten närmast tillhörige, och hvilka menighetens Ledamöter anse sig närmast förbunde. Det har ock derför allt ifrån äldre tider både här i Riket och i andra Länder varit genom Författningar hvarje Församling eller Socken ålagdt, att sörja för sina egna nödlidande likars behof; Och, när det icke ens lärer kunna sättas i fråga, att Rikets hela fattighop skulle till ett enda ställe sammandragas eller blott på ett eller annat fördelas till åtnjutande af nödig vård, utan den, i hvilket fall som helst, ändock borde, likasom tillförene, försörjas, spridd yti de Församlingar, dit hvar och en af densamma hörer, tror Commitéen Fattigvårdens ändamål icke bättre kunna befordras, än då den bestrides särskild för hvarje Församling eller Socken och då Styrelsen deröfver inom Församlingen eller Socknen åt hennes egne Ledamöter uppdrages, samt har följaktligen i 1 Artikeln af den föreslagna Stadgan bibehållit hvad Förfat{ningarne hittills i denna del föreskrifva, men lemnat Församlingarne och Socknarne öppet att flere förena sig om gemensam Fattigvård derest de sjelfva så åstunda, Andre Artikeln, handlar om fattiges, nödlidandes och behöfvande» indelning , samt huru de böra vårdas och understödjas.
Emedlertid får detta Betänkande emottaga den första förvåningen deröfver, att oansedt StatsUtskottets beständiga anvisningar på närvarande och blifvande öfverskoster på StatsVerkets Intrader, allmänna Bevillningen anses af Utskottet ännu ytterligare böra med 250,000 R:dr ökas, samt att vid ett oförmodadt och i andra föremål beramadt Urtima Riksmöte tillgångar fordras till nya Statsutgifter, som Den 9 Maji, 235 uppgå närmare till en Million R:dr, enär i beräkning kommer, att StatsVerkets InkomstTit> lar lära hafva blifvit till mera än 300,000 högre beräknade än förut, sarri* 100,000.R:dr ny tillgång är på tredje HufvudTitein öppnad för Militair-behof äf blifvande öfverskott, och an’ dra tillgångar , sorn Betänkandet öfver tredje HulvudTiteln närmare utvisar, utgörande dessa trenne Summor allena en föreslagen ny till. gång af emellan 6 å 700,000 R;dr. Hos Nationen tnåste det väcka en billig förundran, att dess Representanter kallade att afhjelpa allmänna Penningeförlägenheten, ytterligare försvåra den genom åtagande af ökade Staisbördor, samt att Myntvärdets förbättrande kan åsyftas och förväntas, då första vilkoret lör möjligheten deraf, eller allmänna Utskyldernes nedsättning, icke iagttages, utan deremot enda förhoppningen att kunna bära öfvetdrifna StatsutRkylder, måste sökas i est större Rörelsen Capital och derigenom möjligen nedsatt Myntvärde.
Örn Herr Hjertås reservation hade ensam fått åtfölja inbjudningen, hade den ej ver - Den i4 October e. m. kat iner ån en enskild tanka i allmänhet, och säkerligen då mindre än med de tillägg, hvaraf den nu kommer att beledsagas. Hvad åter angår den förmodan, att Minoriteten skulle med tystnad följa Majoritetens beslut, så är det mera ursäktligt, än klandervärdt, om Minoriteten, vid ett sådant tillfälle, äfven å sin sida skulle gå till någon öfverdrift. För öfrigt om anklagelserne skett i allmänna ordalag, så äro de på samma sätt vederlagda, ty något annat sätt att vederlägga, än det, hvilket nyss af Friherre af Nordin blifvit begagnadt, kan jag ej antaga såsom bevisningssätt. Att emot vissa fixa ideer 0111 ett lill varande välstånd bevisa, huruvida Sverige är tryckt af armod eller icke, lärer ej kunna vara möjligt, ulan att uppgöra hvars och ens bouppteckning. Grefve Löwenhjelm har ofta yttrat, att Sverige icke befinner sig i armod, och att det vore falskt, att påstå, det Svenska Adeln är fattig. Om Herr Grefven icke från sin bänk yttrat denna sednare mening, bar Herr Grefven dock vid något tillfälle enskilt sagt den åt mig. Jag är öfvertygad, att tillståndet i landet är till den grad betänkligt, att det vore önskligt, det man mera fästade afseende vid livad man kallar öfverdrift i denna del, än vid öfverdriften af förblindelse hos en eller annan af Regeringens Ledamöter. Bevisningen är för öfrigt nu, i detta ögonblick, och under en så beskaffad discussion omöjlig, och torde säkrast af en * Den i4 October e. m. 247 framtid kunna afgöras.
I förra afseendet nemi. befrämjandet af återvexten, är ofantligt myckel alt göra, såsom förbud eller inskränkning i svedjande, ungskogens skyddande för betning, befordrande af frösådd och plantering, bättre skydd mok åverkan o. s. v. I det sednare, eller fråga om skogsbesparing, ber jag att få erinra om de föremål, hvartill den största skogsförbrukniugen eger rum. Ofvan åberopade författare har beräknat, att 1,400,000 famnar ved årligen erfordras till byggnader och stängsel, och enl. min åsigt medtaga gärdesgårdarne minst hälften af detta belopp eller 700,000 famnar. Till stöd för denna beräkning får jag åberopa en upgift, som förekommer 104 Den 11 Januari. i Öfver-Direkt:s-Emb:s vid K. General-Landtmät.-Kont. år 1852 till K. M. afgifne berättelse, att medeltalet af hemman, som under loppet af 5 år skiftats, utgjort 1,407, hvilka baft den oerhörda summan af 34,709,000 alnar vägar och delningslinier, d. v. s. linier, i hvilka gärdesgårdar bordt upföras. Om man nu från detta belopp afräknar vägar, och tager dem till 6,700,000 alnar, som är högt räknadt, enär antalet af dylika vägar är ojemförligt mycket mindre än afdelningslinierna, sä har man 28,000,000 alnar gärdesgård, hvilka, fördelade på 1,407 hemman, utgöra en sträcka af omkring 20,000 alnar på hvarje hemman endast i ytterriugen. Lägges nu härtill den stängsel, som erfordras inom egorna, så tror jag visserligen icke att beräkningen af 30,000 alnar gärdesgård vid hvarje hemman är för hög.
M. och kronan kan komma i behof af ifrågavar. tomt; men enär det afsedda ändamålet likaväl torde kunna fyllas medelst utarrendering som genom försäljning, sä vill jag icke för min del motsätta mig bifall till Utsk:s utlåt. Frih. Cederström, Jakob: Utsk. har föreslagit, i st. f. bifall till K. M:s nåd. propos., att tomten skall utarrenderas och byggnaderna försäljas samt att utarrenderingen skall ske på de vilkor, som för kronan kunna vara mest fördelaktiga. Utsk. har dervid förbisett en § i Reg.F., som bestämmer alt kronans lägenheter skola utarrenderas efter de grunder, som R. St. bestämma, och jag kan icke se på hvad grund Utsk. ansett sig böra frångå hvad grundlagen här bestämdt föreskrifver. Den anmärkn. som ordf. i StatsUtsk. afgifvit, är ganska riktig, nemi. att det icke finnes i betänk, uppgifvet, hvart dessa medel skola taga vägen, eller hvartill de skola användas. Detta 710 Den 28 F e Ii r u a i' i. är således eli ytterligare skäl till äterremiss, som ordf. sjelf anfört. För min del tror jag icke, det vore skäl att försälja någon af de byggnader, som der befinnas, utan anser lägenheten böra bibehållas med derå befintliga byggnader. Det är förut yttrad! att om egendomen skulle försäljas eller annorlunda upplåtas, så skulle i en framtid, när dea åter behöfde begagnas, man ånyo komma i behof alt uppföra något när dviika byggnader, som dessa, hvilka då skulle komma att kosta vida mer än som för de nuvar. byggnaderne kunde erhållas. Jag tillstyrker derföre, ali Utsk. vid omarbetning af betänk. må tillstyrka R. St. att lägenheten icke må försäljas, men komrne att utarrenderas lika med kronans öfriga lägenheter Frih. Sprengtporten, Jakob Willi.: Med Frih.
Vidhålla vi vår redan framställda grundsats, att kännedom af främmande språk är en häfstång för bildning, en nyckel till de kulturskatter, som ej upplåtas med vårt eget språk, då är äfven det omedelbara målet och därmed i hufvudsak metoden för språkstudiet i ofvanberörda läroverk bestämdt. Målet måste vara att gifva lärjungen en sådan nyckel i handen, och metoden, den som med minsta tidspillan leder därtill. Nu yrkas det visserligen ofta, att språkets studium redan i och för sig är en andlig vinning. Språket, heter det, är tankens uttryck. Dess studium innebär därför ett redande af våra begrepp, och grammatisk och syntaktisk analys bor vara språkundervisningens hjärta. Är då denna slutledning så riktig, som den tilläfventyrs vid ett ytligt betraktande kan synas vara? Är det först och främst pedagogiskt riktigt att som ett absolut mål leda det unga sinnet in uti tankelagarnas abstrakta värld och tvinga detsamma att däri finna hela sin näring? Är det vidare någon vinning att för hvarje nytt språk låta den lärande genomgå samma gymnastik? Ligger det slutligen någon rimlig sanning däri att, bortsedt från det logiskt klara, tillika ett tomt memorerande af de under tidernas lopp i legio uppkomna oregelbundenheterna och idiomen, om hvilkas historiska analys det naturligen ej kan vara fråga i skolan, skulle innebära någon » tankegymnastik »? Minnesgymnastik må vara, men snarare ■ett tankeförslafvande än tankegymnastik! Det säges, att Kinas barn, för så494 DE NYARE SPRÅKENS STUDIUM VID VARA LÄROVERK. vidt de få någon undervisning alis, måste arbeta minst lika strängt i sina skolor som Europas barn i sina. Skillnaden är blott den, att de förra måste använda årslånga mödor på utvändiglärandet af döda saker, af ting utan ali beröring med eller tillämpning på det omgifvande lifvet, och att de därför med allt sitt vetande bli ovetande.
Hvad sedlarnas lydelse åter beträffar, anser jag alldeles oundgängligt, att de nya sedlarna utställas till inlösen med r:dr specie, i fall densamma bibehålies såsom myntenhet, eller i annan händelse med deri blifvande nya myntenheten. Jag kan icke tillstyrka något så olämpligt, sorn det, enligt min öfvertygelse, är att utställa sedlar att inlösas med representativt mynt eller det ena representativa myntet till inlösen med det andra. I fall R. St. skulle besluta, att Banken bör utgifva sedlar på 32 sk., 2 r:dr och 6 r:dr 32 sk. b:co, så anser jag, att på dem äfven bör utmärkas deras värde efter riksgtsberäkningen, i hvilken händelse de ofelbart komma alt erhålla den benämning, som deras riksgtsvalör utmärker, och hvarigenom roan således komme att, så vidt möjligt vore, närma sig ett bland de hufvudsakligare resultaten, som genom K. Ma sanction af den räkne-enhet, R. St. bestämt, skulle vinnas. — Gr. Frölich har påstått, att jag i min reservation åsyltat att få b:cor:drn antagen såsom myntenhet. Delta mäste jag bestrida. Jag har tvärtom lika ifrigt som någon annan önskat, 20 IJ. ja a5o Den 14 Mars. att en r:dr courant eller riksgrs måtte varda antagen till landets lagliga myntenhet, och jag skulle i sådant fall naturligtvis äfven yrka, att Bankens sedlar hädanefter blefve utgifna på denna myntenhet; men under förutsättning, att myntenheten ej blii' förändrad, finner jag deremot oundgängligen nödvändigt, att Bankens sedlar varda utställda till inlösen, icke med ett nytt fingeradt mynt, utan med silfver specie. Hvad för öfrigt sedlarnas format beträffar, anser jag mig böra i afseende derpå göra den anmärkn., att formaten för ioch 3-r:drs-scdlarna synas mig vara alltför små. Jag fruktar nemi., att dessa små papperslappar svårligen skola kunna handteras af allmogen. Jag skulle derföre önska, att de för nämnde sedlar föreslagna format blefve något förstorade.
RiddarhusSecretera. ren är ej tillåtit, att för någon annan än Landtmarskalken eller de som i ämnet talat9 visa ett ojusteradt Protocoll; åliggandes honom äfven att före justeringen, å Riddarhuset , för den Ledamot som det åstundar uppläsa dess anförande; och vare en Ledamot obetagit, att vid sättet huru dess tankar blifvit till Proto - Dun 19 Julii e. m. 462 tankar blifvit till Protocollet fattade, meddela RiddarhusSecreteraren sina anmärkningar; denne sistnämnde må dock ej derpå göra något vidare afseende än som kan stå till sammans med hvad i i;sta Momentet stadgas. Vill någon Ledamot skrifteligen inlämna hvad han munteligen anfört, kan det ej vägras; men RiddarhusSecreteraren åligger i sådan fall, ett slikt anförande, sjelfkrafd vid Protocollsjusteringen anmäla och uppläsa, 5 §. RiddarhusSecreteraren kan ej vägra någon Ledamot underrättelse ur PleniProtocollerne för de förflutne Riksdagarne, äfvensom ur justerade Protocoller för den collet fattade, meddela RiddarhusSecreteraren sina anmärkningar; denne sistnämnde må dock ej derpå göra något vidare afseendej än som kan stå tillsammans med hvad i i:Sta Momentet stadgas. Vill någon Ledamot skrifteligen inlämna hvad han mundteligen anfört, kan de1 ej vägras; men RiddarhusSecreteraren åligger i sådant fall, ett slikt anförande sjelfkrafd vid Protocollsjusteringen anmäla och uppläsa. 3 §• RiddarhusSecreteraren kan ej vägra någon Ledamot underrättelse ur PleniProtocollerne, för de förflutne Riksdagar, äfvensom ur justerade Protocoller för den påstå - Den ig Julii e, m, 465 påstående, ej eller förneka någon Ledamot att taga afskrift deraf.
I följd häraf, och då Rikets Ständer likväl anse, att 10 års räntor icke böra för vinnande af sä väsendtliga förmåner å innehafvarnes sida i något hänseende vara en obillig grund för skatteköpeskillingarnes bestämmande, hafva Rikets Ständer funnit nämnda belopp böra antagas såsom minimum, men åt vederbörande öfverlåtas att, efter sig företeende omständigheter, bestämma köpeskillingen lili högre summa. Pröfningen häraf hafva Rikets Ständer ock ansett vara eli så grannlaga ämne, att detsamma icke borde helt och hållet öfveriemnas åt hospitalets Direktion, utan det slutliga afgörandet uppdragas åt Öfver-Styrelsen för hospitalerna; och, ehuru Rikets Ständer föreställt sig, att Hospitals-Direktionen i allmänhet eger den noggrannaste kännedom om ifrågavarande hemmans och lägenheters beskaffenhet och förmåner, hafva Rikets Ständer likväl, med afseende å vigten deraf, att frågan, om och i hvad mån den till hemmanen hörande skog kan anses med dess framtida bestånd lemna större ärlig afkastning, än som motsvarar deras behof af byggnad, stängsel och vedbrand, med erforderlig sakkännedom bedömes, ansett undersökning härom böra verkställas af vederbörande embetsmyndighet, innan vidsträcktare dispositionsrätt af skogen, än som nu är medgifven, får mot särskild ersättning meddelas.
Hennes lif hade fått ett innehåll, som blef Afjetna, i o m H a n A et allt rikare och rikare för hvarje ny ansträngi Afiga mel ning, och ju mera hon genom Roberts handufoj; i&gt;et ui-Sa natten. ledning lärde sig inse, hur sjukvården för henne banade väg till studier, hvilka hon förut varit van att betrakta som rent otillbörliga för unga flickor. ett lij; aj; u) og Vecka efter vecka satt hon vid sjuksängar utan att förtröttas. Robert o c h hon * Detta af skalden och biskopen A. F. Strömberg sammanträffade dagligen, men vexlade blott i Strengnäs författade, varmhjertade qväde » Till några ord, som rörde de sjuka. Men med Brudparet Isak Fehr och Charlotte Strömberg (skalen tillfredsställelse, som han blott tillskref dens dotter) den 23 augusti 1888 » taga vi oss härläkarens intresse, såg han, hur hon, i stället med friheten återgifva under ofvanstående rubrik. Aom mål hem \ mmne till ?våa ©en oc ?v mannen till eaet ocn vilt v natten, en Rattan %Xathet ocn met ©en hon • Sen till, ärade läsarinnor, att Idun finnes hos ftxxnneA t u n tt hem, ett hem! 3 ' t,ut ihon och v&gt;tå, maen matt mal allt ocn h Rattan an hant&gt; ellet mål, heml Shtuicjum — qi Aall en iånaen men &amp; ?ioti^vett&gt; Utan lifsmdl. och h^ettatf&gt; våt; Nej, vänskap och gästfrihet äro lika vigtiga vilkor för lyckan i hemmet som något annat. Verlden är icke ett stort korallref, der vi kunna lefva som koralldjuren isolerade från hvar andra, hvar o c h en i sin lilla cell.
Den Den 7 Mars. 133 Den Comité, som enligt Riksens Ständers vid 1812 ars Riksdag yttrade önskan, bör sysselsätta sig med granskning och utarbetande af, efter närvarande tid, mera lämpade Economiska Författningar, såsom en förberedande anstallt till en behöflig förändring och förbättring af de Civileeller Economiske Styrelse-verken, har ännu ej kunnat, till något fullständigt helt, samla de upplysningar och Förslag, som i mån af tid och Comitéens Ledamöters andra Embetsmannabefattningar, hunnit att insamlas; men detta angelägna ärende följes af Kongl, Majtts fortfarande uppmärksamhet. Alltsedan det förflutna Riksmötet har Krigsmagten till största delen varit uti actif tjenst, inom och utom Rikets gränsor, och medlen att förse densamma med sina förnödenheter hafva utgjort föremålet för Kongl. Maj:ts oafbrutne omsorger. En särskilld Utredning i allt hvad sorn rörer kriget, innehållande tillika Krigs-fondens närvarande ställning till Skulder och Behållningar, skall blifva Riksens Ständer förelagd, jemte Förslag till de regleringar uti det ena och andra af härtill hörande ämnen, som Kongl. Maj:t finner lämpligast, och anses fordra Riksens Ständers medverkan. Följden af detta oafbrutna Krigstillstånd har emedlertid varit, att sådana allmänna Regleringar uti Försvars-verkets särskildta administrations-grenar, så väl till lands som .sjös, hvilka förut till mer eller mindre del voro i verket satte, Den 7 Mars. satte, icke till fullo hunnit blifva fullbordade, och andra, hvilkas angelägenhet likaledes varit in. sedd och erkänd, tili lugnare tider måst alldeles uppskjutas. Likväl, och enär Rikets försvarsstyrka genom Kongl. Majus oell Riksens Ständers samman, stämmande beslut vid iflio och 1812 årens Riksmöten, undergingo de vjgtiga förändringar, sona Rikets utvärtes förhållanden, samt dess inre ställning och tillgångar påkallade, hafva dock de åtgärder, som tillhört verkställigheten häraf, icke uteblifvit. Kongl.
Vexel-Coursen började redan under Riksdagen, och ännu mera efter dess slut, märkeligen stiga, och denna stegring bar endast med få afbrott allt hittills fortfarit, samt haft till omedelbar följd: att för hvarje R:dr af de anvisade Fonderne . en mindre Silfver-quantitet stod att erhålla, än påräknadt var; att, på de af Banco-Styrelsen flere gånger förnyade Kungöranden, ganska få anbud ingingo, och ändteligen alt det anbud, som mot slutet af år 1831 ingafs,nära uppgående till den för Banken behöfliga Summa, så väl sora det i anledning deraf uppgjorda Contra-Förslag, äfven om de flere deremot i andra hänseenden förekomne betänkligheter blifvit undanröjde, likväl blott i och för bristande tillgångar, icke bordt eller kunnat å Banco-Styrelsens sida antagas. Revisorerne hafva nemligen vid anställde noggranna beräkningar vunnit fullkomlig visshet derom, alt vid de tillfällen, då förenämnde Contra-Förslag hos Fullmägtige till afgörande företogs, Bankens till Silfverköp ägande tillgångar, jemväl med iakttagande af de efter nu godkände beräknings-grunder medgifira afdrag-från Sedelstocken, för i Ränlerierne liggande invexlings-medel, icke skulle hafva varit tillräcklige att, under de i Contra-Förslaget upptagna vilkor, anskaffa det i den stadgade proportionen då verkligen bristande Silfver-belopp. — Och anse Revisorerne sig vid sådant förhållande, utan att behöfva ingå i ett närmare bedömmande af merberörde Förslags serskildta vilkor och förbehåll, äga full anledning att gilla Pluralitetens lill alsing derå fattade beslut; och hafva Revisorerne alltså ansett fruktlösheten af de bemödanden Fullmägtige användt, för att till verkställighet befordra Rikets Ständers föreskrift i afseende på tiden inom hvilken reela Fonden borde vara uppbringad till det af Rikets Ständer bestämda förhållandet emot Sedelstocken, icke kunna Fullmägtige tillräknas såsom följd af någon deras försummelse i det dem anförtrodda ansvarsfulla kall.