Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelsen om Prestmöte d. 7 Mars 1855; N:o 5 5. i ani. af väckte motioner om FörlikningsKomittéers inrättande samt om föreskrifter för deras och gode mans, ellers, k. skiljomäns verksamhet; ExpedilionsUlsltollel : N:o 11, ang:de medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Utsk:s Kansli; ?ch N:o 12, äng:de riittighet för Utsk:s kansli-personal oell vaktbetjeuing att upbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut. Upliist.es Utsk. inkomne Förslag till II. Stms underd. Skrifvelse!- till K. M.; N:o 240, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. om ändring af 5 och 0 §§:ne lleg:sF:u; N:o 247, i ani. af K. M;s Nåd. Propos., ang:de fouragepassevolans-afgiften vid beridna RusthållsRegimenten; och N:o 248, ang;de väckte frågor om Statens medverkan för fullbordande af jernvägsanläggningen mellan Köping och Hult. Äfvenledes uplästes och godkändes nedanniimnde från Exped.- Utsk. inkomne Förslag till §§:r i Riksdagsbeslutet: N:o 33, ang:de en af K. M. föreslagen grundlagsförändring; N:o 34, ang:de hvilande grundlagsändrings-förslag; och N:o 35, ang:de fourage-passevolaus-afgifteus uphörande. Uplästes och lades till handlingarne från de öfriga RiksStm ankornne prot:s-utdr. för pleni-dagarne under sistl. Januari och Februari månader. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half 9 om aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck. Den 8 Mai?. i aa Tisdagen den 2 Slars i858. Plenum kl. 2 e. m.
Sprengtporten* afsloges, så lingö alla öfriga förslag pröfvas utom Frih. Hamiltons och mitt. f den händelsen skulle t. ex. de förslag, som Gr. Frölich, Hr von Troil och andra ledamöter uppgjort, och hvilka innebära tvänne kamrar, ändock kunna upptagas ti 1T ompröfning. Det malte icke vara tillåtet, sedan man en gång förklarat att man icke vill hafva 2 kamrar. Jag tror således för min del, att om Hr Frih. o. Landtm, behagade sluta propos:n der, hvarest de orden förekomma ”sorn icke slå j strid med ofvannämnda grunder,” så hade man sagt allt hvad som behöfves. Hr Hjerta: Jag tager mig friheten att fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att orsaken hvarför ett jabeslut för detta förslag icke bör kunna förhindra pröfningen af de andra förslagen, om de i eli eller annat afseende stå i strid dermed, är, alt Frih. Sprengtporten propos. innehåller flera saker sammanförda. Om votering anställdes öfver hvar oell en af de nu i ett sammanförda frågorna, så skulle hvarje beslut till bifall utestänga alla andra förslag, som dermed stöde i strid; men nu, då det innefattar flera punkter, så ian det hända, att den ene voterar ja för den ena punkten och den andre nej för en annan, och deras rätt dertill ian ej afskäras. I följd deraf anser jag den framställda propostn riktig, ehuru jag för min del tycker, att hela detta sätt innefattar något orimligt, emedan ett bifall till Frih» Sprenglportens propos. nödvändigt måste utesluta Gr. Frölich* och Hr von Troil* förslager, för hvilka jag skulle velat votera ja, ehuru jag hellre lägger ett ja för detta, af den anledn. att jag hellre vill vinna något än intet. Gr. Frölich: Om jag icke ansåg R. o.
Den, som bifaller, på sätt Utskottet föreslagit, att anslaget å Tredje Titeln för Bevärings-manskapels vapenöfningar må höjas med 20,000 R:dr eller tillsammans till 80,000 R:dr voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, ökas berörde anslag, enligt Ridd. och Adelns samt PresleStåndets beslut, med 3o,ooo R:dr, eller till 90,000 R:dr för Landtoch Sjö-Beväringen gemensamt. Bonde-Ståndet har val för sin del beslutit, det Rikets Ständer skola hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, efter föregången noga undersökning af sakkunnige personer, låta upprätta förslag till de indragningar och besparingar å Tredje Hufvud-Titeln, som kunna finnas tjenliga och lämpliga, och samma förslag vid nästa Riksdag öfverlemna till Rikets Ständer, hvilka då icke lära underlåta att i afseende derå vidtaga de åtgärder, hvartill förekommande omständigheter och vården om Rikets säkerhet kunna föranleda; men, då icke något af de andre RiksSlånden beslntit alt i berörde hänseende göra underdånig framställning, lärer Bonde-Ståndets nyssnämnde förslag komma att förfalla. HvacK Utskottet tillstyrkt i de öfrige punktenne, rörande 3:dje Hufvud-TUelns reglering, är bifallet dels af samtlige Riks-Stånden och dels af 3:ne Stånd, nemligen: 1 au/ra Ståts-Utskottets Memorial Nro so o. ll skira punkten, hvari elen, i afseende på löneregleringen inom Kongl.
Jag tror niig nu hafva tillräckligt upplyst hvad rättvisa och billighet i en Bevillning påfordra, och dä till den förras ernående fordras Capitalistens medverkan och till de.1 sednare en ringa progressionsafgift , men bägge dessa medel saknas i nu föreslagna Bevillningsgfunder och deraf uppkommande B villningsFörslag , så måste man , vid nogare eftersinnande , finna rättvisan och billigheten deraf, att jag helt och hållit ogillar Utskottets Betänkande. Ännu en anmärkning miste jag tillägga, och hvilken jag önskar måite af alla tänkan-' de Medlemmar af detta Stånd behjertas och stadga deras rättvisa beslut. Genom Capitalistens medverkan till Bevillningen och genom Progressionsafgiften , inflyter en högst betydlig Summa, som annars måste fördelas på dtn arbetande delen af Medborgare. Dessa Medborgare böra framför allt lindras och underhjelpas om Samhället skall kunna äga bestånd , och rättvisa och billighet vara något mera än blott tomma ord, hvarmed felagtiga grundsatser ofta prydas, och det inskränktare begrepp-1 förvillas. Friherre Cederström, Jacob: Bland de frågor, hvilka tillhöra Riksens Ständers öfverlägga zrngar, är Bevillningen en af de vigtigaste. Om Bevillningen är ojämt fördelad, bereder den missnöje och tillintetgör känslan för Samhällets väl. Enligt nu varande Bevillningsgrunw der, är massan af Nationen mycket tryckt och Den 24 Martil, /. nu jag anser för min del 1810 års Bevillningsgntnder åstadkomma en j-mnare fördelning, da de af Herr von Törne dervid föreslagna rättelser iagttagas. Jag kan icke ins amma med de Ledamöter, hvilka yttrat, att allmänna OpiJ nionen skall för närvarande gilla 1812 års grunder.
För sin förmodan i detta hänseende, tror Ulskollet sig jemväl kunna hemta stöd deraf, att Rikets Ständer vid sisla Riksdag vidtogo den, såsom ledande lill det af Rikets Ständer åsyftade mål, utaf Kongl. Majit då i Nåder föreslagna åtgärd, alt nemligen fastställa de nya Banco-sedJarnes valörer på ett sätt, som, medelst deras sammanfattande i Riksgälds-sedlarne motsvarande summor, underlättade bruket alt begagna sistnämnde räknesätt. Utskottet anser sig således böra understödja de inom Riks-Slånden nu gjorda framställningar örn införandet af ett ordnadt och bestämdt myntsystem. Men då de dermed afsedda stora och allmänna fördelar skulle, i Utskottets tanke, till en hufvudsaklig del förfelas, såvida icke härvid samma enbet koni me att fastställas för det egentliga mynt värdet och det allmänna räkneväi det, finnér Utskottet sig icke kunna biträda Herr von Troils förslag om bibehållandet af Specie-Riksdalern såsom enhet för myntet, under det Kurant-Riksdalern konime ali utgöra den verkliga råkne-enheten. Att åter antaga förstnämnde myntsort äfven såsom räkne-enhet, måste Utskottet af mångfaldiga skäl afstyrka. Utskottet torde i detta afseende endast behöfva anföra, dels ovanan hos allmänheten att, i berörde egenskap, begagna sig af Specie-Riksdalern, samt den oreda och det missförstånd, som häraf troligen skulle blifva en oundviklig följd, dels oek olämpligheten och origligheten af en, i jemförelse till allmänt gångbara varuoch arbetspris, allt för hög räkne-enhet. Vidkommande derefter det af Herr Friherre TVrede framslälda förslag om decimal-systemets införande, i afseende på Sveriges mynt-och riikneförhållanden, så erkänner Ulskollet visserligen de väsendlliga och obestridliga fördelarne af detta system, hvad lätthet och enkelhet i alla iiqvider och räkenskaper beträffar, äfvensom Utskottet anser berörde förslug va - Banco-Utskoltels Betänkande, N.o 20.
"Sant, ers majestät, men vi drogo lott om hvem som skulle ha vakten, och det blef jag." "Har du annars sett något misstänkt?" "Nej, inte ännu." De öfriga soldaterna återkommo i detsamma. De hade med sig tre polacker. Två hade de dödat, men den siste hade undkommit, tack vare sin hästs snabbhet. Bland fångarne var en gammal hvithårig gubbe, som hade ett sorgbundet uttryck och ofta torkade sig i ögonen med rockärmen. "Hvad går åt dig, gubbe?" sporde konungen. "Är du ledsen för att du kommit i vårt sällskap?" Polacken, som icke visste med hvem han talade, svarade: "Nej, bara jag kan få tala med kungen." Karl XII gaf sina bussar en snabb blick, som sade så mycket som att de skulle vara tysta och ej röja honom. "Hvad vill du kungen då?" sporde han. Polacken såg en stund forskande på honom. Derpå sade han: "Är ni en hög officer?" "Äja, så der!" "Har ni något inflytande hos kungen?" "Temligen." "Då kan ni hjelpa mig med en sak." "Hvad är det för en sak?" "Jo se, förhållandet är, att jag har en enda dotter, en vacker flicka, skall jag säga. Men nu är det också ett annat förhållande, nemligen att vackra flickor aldrig få vara i fred. Saken är den, att Joseph Tibetski, en rik egendomsegare här i trakten, fattat tycke för Eleonora, så heter dotter min. Men som hon är trolofvad förut, så har flickan sagt honom, att han ingenting kan hoppas af henne. Det der har förtretat honom, och i natt röfvade han bort henne midt för mina ögon. Men jag uppbådade mina bymän och satte efter röfvaren. Edert folk drog ett svårt streck öfver mina planer, annars skulle vi nog återtagit min dotter. Nu vill " "Hvar bor den der Tibetski?" sporde Karl XII. "En knapp mil härifrån." "Godt. Blif du qvar här, så skall jag utverka kungens tillåtelse att få återtaga din dotter." "Den heliga jungfrun välsigne eder", utbrast polacken och grep konungens hand.
Till slut skjutsade hon både K a j s a Varg, Hagdahl, Cadier o c h Kallstenius åt sidan o c h började helt bitterligen gråta, ty h o n var absolut au bout de son latin, o c h intet annat återstod än att flytta h e m till sina dyra föräldrar igen — hvarför skulle h o n vara en laggift u n g fru, då hon e j ens k u n d e b j u d a sin utarbetade o c h varghungrige äkta m a n så m y c k e t s o m en enkel k la daube, då h a n k o m från sina utslitande g ö r o m å l? Och ingen hade h o n att vända sig till, ty d e n varelse, s o m platsbyrån påstått vara en ren ängel i en kokerskas h a m n, hade e j visat sin förmåga i annat än att slå s ö n d e r en af d e äkta blåhvita tekopparne — dussin et var ohjälpligt defekt — och att m e d sura m i n e r drifva frun från sina bäddningsbestyr, då den unga m a t m o d e r n i allsköns välmening ville lära henne att vika lakanet jämnt öfver täcket. Men g e n o m tårarne kastade fru E v a emellertid en blick på klockan o c h sprang bestört u p p, glömmande sin rättmätiga harm m o t föräldrarne, s o m e j strängt hållit henne ifrån franska grammatiken o c h till spiseln o c h dess mysterier, ty klockan slog jämnt fyra klingande slag o c h kl. 5 på minuten skulle maten stå på bordet. Hur hon vredgades öfver den malplacerade sparsamhet, s o m k o m m i t hennes m a n o c h henne att nöja sig med en enda tjänarihnå det första året! Emellertid var allt detta n u ingenting att göra vid, maten måste kokas, huru det än skulle gå till. Och efter långt betänkande. bestämde h o n sig för » klar buljong » — d e n beskrifningen lät så ledig i kokboken. Sedan kunde man då taga » blandadt kött », ty det b o r d e heller e j vara så särdeles svårt att åstadkomma. Stackars lilla fru E v a!
Häremot hafva åtskilliga utaf Vällofl. BorgareStåndets Herrar Ledamöter uti muntliga anföranden andragit, Herr Noreus: att han för sin del ansåg sig böra göra rättvisa åt de principer, hvilka grundlagt författningarna. om en fri och obehindrad Spannemålsoch Victualie-handel för Landtmannen, i synnerhet som han med största tillfredsställelse erinrade sig det välgörande inflytande, som den af Högstsalig Konung Gustaf III: jes härom utfärdade författning haft på Sveriges jordbruk, och med afseende hvarå Riksens Ständer äfven vid 1815 ars Riksdag föreslagit det stadgande om en fri Victualie-handel, som sedermera blifvit utfärdade anseendes han icke lämpeligt, att Riksens Hoglofl. Ständer, i anseende till den förlust, sorn derigenom kan Strängnäs enskildt,' eller någon annan Stad, tillfogas, föreslå någon rubbning i de visa principer, som ligga till grund för dessa Riksgagneliga författningar; hvarförutan han, jemte den anmärkning, att Bevillning tili Staten, i förhållande till den behållna inkomsten, utaf en sådan handel äfven erlägges af hvar och en som idkar densamma å Landet, framställer olämpeligheten deraf, att, genom en Landtbrukaren åläggande beskattning, och genom intrång i deras naturliga frihet uti sina producters användande, Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 3°5 hvilken frihet han anser lända till, det allmänna bästa, söka upphjelpa Städernas, genom en vexlande conjunciur till äfventyrs tinder någon tid uppkommande mindre fördelaktiga belägenhet, eller att i detta afseende uppgöra något beskattnings-sy stern, då indirecte
Jag har ej hört den värde Ledamoten göra någon anmärkning emot StatsUtskottets nu ifrågavarande särskilta betänkande , angående Saltpettergärden. Om man ej nu finner något egentligt att anmärka dervid, och StatsUtskottet ej förbundit detta ämne med frågan om Tredje HufvudTiteln, så ser jag ej, att en återremiss kan vara af nöden, utan tillstyrker bifall å betänkandet. Herr Tham \ Om jag rätt fattade Statsutskottets betänkande om Tredje HufvudTiteln, hade Utskottet deruti icke bifallit Konungens begäran, att den minskning, som genom en förändring uti Saltpetter-gårdens utgående kunde uppkomma, skulle på annat sått användas till förstärkning af ofvannånmde Titel. Om Utskottets betänkande i den delen kommer att 3°4 Den 7 Julii e. m. undergå någon förändring, verkar det äfven på detta betänkande, och på denna grund har jag begärt återremiss. Friherre Anckarsvärd, Carl HenricJag har icke annorlunda kunnat fatta Utskottets betänkande, ån att den ifrågavarande besparingen för SaltpetterFonden förut har utgått af Tredje HufvudTiteln, och skulle nu för ett annat ändamål vara tillgänglig, samt sålunda förstärka Titeln; med anledning häraf, kan jag ej annat ån biträda Herr von Hartmansdoiffs mening, att återremiss icke år af nöden, samt tror att betänkandet kan bifallas. Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets utlåtande böra, i anledning af Herr Thams dervid gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Ropades Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Intressenrerne af Stenkohlsgrufvan vända sig med fullt förtroende till Nationens upplysta Representanter och underkasta sig med förtröstan deras blida och billiga bedömande al sitt iråkade bekymmer, I 27 år har detta bolag med store och nästan årlige uppotFringan påbörjat, och underhållit ett Verk, förut i fäderneslandet föga kändt, och'nu S dan hunnit så långt att nyttan af denna anläggning erkännes af alla: och då eu gammal fördom mot kohlens godhet är håfven; sä anse Iniressenterne sig hvarken vilja, eller tro sig böra uppoffra något vidare af egen förmögenhet till^detta^Verks fortgång och drift. Den 10 Februarii, Det är ej en för Staten främmande sak, att upphjelpa patriotiska och arbetsamma medborgare och att understödja sådane anläggningar, som äro af Nationalnytta, derom mång» faldige exempel vittna. Stenkohlsverkets Intressenter våga derföre af Rikets Högloflige Ständer hoppas en lika ömmande behjertenhet; och drista sig vördsammast föreslå tvänne alternativer, genom hvilkets antagande som hälst, Stenkohlsgrufvan kan upprätthållas utan att vålla dess stiftare en ännu vidare ökad förlust: Antingen Staten ville inlösa hela Verket med fullt in-; ventarium för den samma summa, som 1817 proponerades 250,000 R:dr B:co, dock med befrielse för Intressenterne att återgälda de 51,000 R:dr, 60m de af Stats-Verket till RydsSchaktets sänkning uppburit och som till ett ännu högre belopp, enligt hvad förut nämndt är, blifvit använde; eller ock förunna nu varande Bolags Intressenter efterskrelne förmåner. ro. Afskrifning för de ofta nämnde 51,000 R;dr, såsom använde på ett försök, hvilket a£ tillfällige Naturomständigheter ej nått den påräknade framgången och hvarigenom Bolaget icke vunnit, utan tvärtom förlorat. Om Riksens Högloflige Ständer i billigt betragtande täger den summa, sorn i händelse detta penningeunderstöd icke mellankommit tillfallit
Den eldnings-anslalt, som nu här är inrättad, bidrager att mildra afbrotten mellan köld och värma. Quinquaierne, säger man; göra röken mindre stark. Delta sednare förslår jag väl icke rätt, meri jag fruktar, att de röka lika mycket, som vaxljus. Att klädet skall nötas, och plåtar slås ner, är naturligt, och det är fåfängt att bevisa, att Salen ej skall fara illa vid en sammanskockning af folk. Enligt de underrättelser Utskottet erhållit, är det utredt, att Salen likväl egenteligen skadats just vid uppsättningen af Orchester-läktaren. Det är helt naturligt, att det skall ske, när bräder, bjelkar, bockar, m. m. skola föras fram och åter i de smala gångarne. Derföre föreslog Utskottet, att, då hazarden gjort, alt Frimurare-Barnhus-Direclion har en läktare, som förvaras här, den föreskrift mätte vidtagas att, om BarnhusDirectionen ville begagna den fördel att utan afgift här uppföra sina Concerter, Directionen skulle tillåta Orchester-läktaren att qvarstå. Den anmärkning Herr Crusenstolpe gjort har ej undfallit Utskottet, att nemligen Salen kommer att se illa ut, då Den 16 Mars e. m. man vet, att utlänningar alla år besöka den; men ]ag anser dock ej det vara skäl att derföre utsätta sig för att häldre skada Salen. Att taga någon ersättning utöfver 100 R:dr B:co är ej lämpeligt. Då man föreslår 100 R:dr B:co för Concerterne, kan man icke sedan komma med någon slags efterräkning. Det blir då en slags entreprenad, och hvad sorn skadas, måste blifva för Riddarhusets räkning. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Riddarhus-Utskottels ifrågavarande Memorial.-' Ropades Ja och Nej. Grefve Possej Arvid:
Då Malmtillgången inom delta fält icke är obetydlig och denne Bergslags-ort, utom ifrågavarande anledning, icke äger någon af värde, synes företaget blifva af stor nytta för Näringen, som nu i allmänhet lider af höga lillverknings-omkostnader, dels förorsakade af inköpsprisen å Mal - 12 men, dels ock härledande sig från det långa afstånd på hvilket Malmerne skola hämtas från Persbergs-, Dalkarlsbergsoch Åsbobergs på ai å 4 nails afstånd från Hyttorne i Carlskoga belägne Grufvor. Grufve-arbetarnes antal i Nora Bergslag har i medeltal de sednare 6 O O åren utgjort 628 personer, till minst två tredjedelar Qvinfolk; och anses desse arbetare, sammanräknade uti Länets öfrige Bergslager, kunna lill nära samma antal beräknas. Tackjerns-tillverkningen har från och med 1827 till och med sistlidet år, efter medelberäkningen uppgått: i Nora Bergslag lill 28,781 Skep:d. i Lindes och Ramsbergs 24,013 — i Lekebergs samt en del af Carlskoga Bergs Fögderi 16,429 — i Lerbäcks Bergs Fögderi 7,181 •— i den till Wermlands Bergmästardöme hörande del af Carlskoga Bergslag 16,707 — samt i Nya Kopparbergs, Hjulsjö, Grythytte och Helleforss Bergslager, lill 39,583 — eller om året tillhopa 132,664 Skep:dr och sålunda till icke mindre, än i3,6o5 Skeppund utöfver de föregående fem årens jemväl betydliga »tillverkningar, ehuru älven denna production, i värde, efter 7 R:dr Skeppundet, uppgående till 928,648 R:dr B:co, lika med den i 1822 och 1828 årens Berättelser uppgifue, endast är beräknad efter det qvantum Tackjern, hvartill hvarje bytta i afseende på det Kongl. Maj:ts och Kronan tillfallande Tiondejern är taxerad, derifrån således det under värmningsdygnen tillverkade jernet blifvit afdraget.
Slutligen, och för den händelse det skulle synas anmärkningsvärd^ att böter och vitén, som blifvit i General-landtmäteri-kontoret ådömde redan åren 1844, 1848, 1852 och flera derefter följande år, balanserades vid 1861 års slut, fastän om deras indrifning, efter hvad i det föregående är vordet upplyst, erforderliga framställningar redan den 23 April ,1860 gjorts hos Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, så anser sig Ofverdirektören böra, med tillkännagifvande, att denna dag icke någon balanserad r,böt3spost för åren 1844 -1857 återstår till redovisning, underdånigst nämna, att, hvad Ofverdirektören af flera skriftvexlingar i ämnet har sig väl bekant, icke sällan stor svårighet möter för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att snart indrifva ålagda böter, icke blott derföre, att utslag, hvarigenom de ådömas — och som härstädes anmärkas i bötesmedels-räkenskaperne så snart de hitkomma från landsorterna eller härstädes utgifvas — stundom öfverklagas och att ålagda böters indrifning ibland blifver beroende af konkursutredningar, utan äfven af andra orsaker, såsom exempel hvarpå Ofverdirektören torde få dels åberopa hvad i det föregående blifvet uppgifvet, i fråga om de böter, som ålagts f. d. vice Kommissions-landtmätarne F. W. C. och P. C., samt dels ytterligare anföra, att af de år 1861 från arén 1844, 1848, 1852, 1853, 1854 och 1855 balanserade, härstädes ådömda bötesposterna. icke mindre än sju skolat — 281 — gäldas af Landtmätare, som hållit sig så väl undan, att de icke kunnat af vederbörande exekutorer anträffas förr än under innevarande och sistförflutna år, då samma bötesposter ock blifvit redovisade.
Jag får således, på de grunder jag framställt, tillstyrka bifall till betänkandet. Frih. von Kraemer, Robert: Jag tror Ulskrn hafva rätt förfarit, då de icke fästat sin hufvudsakliga uppmärksamhet på häradshäktenas organisation. Jag tror icke dessa kunna få en större utsträckning, än alt blifva förvaringsslällen, medan ransakningen pågår ; ty att längre förvara fångarna der“möter de väsendtligasle svårigheter i afseende på deras bevakning och underhåll. Jag tror äfven att Utskm gjort rätt, då de fästat sin uppmärksamhet isynnerhet på länshäktenas föi bättring; och dä jag med min löst i de sammansatta Ulskrn sökt befordra bifall till detta betänk., så hemställer jag äfven, att de deremot gjorda anmärkntr ej måtte föranleda tilldess återremitterande, utan alt betänk, mätte i sin helhet blifva bifallet. Gr. Mörner, Carl Göran: Då så många talare redan yttrat sig i samma åsigt, som jag delar, så får jag endast instämma med dem och yrka bifall till betänkandet, Hvad beträffar den anmärka., som blifvit framställd af Hr Cederschjöld derom att man ej borde företaga ett s. k. försök med ett sådant fängelse, som i skitet af betänk, föreslås, af det skäl, att man ej skall hafva några föremål att försöka det med; så tror jag denna betänklighet vara undanröjd dermed , att svårligen en sådan fängelsebyggnad kan blifva färdig och nog torr för att kunna bebos löre nästa riksdag, och för del andra hafva vi en särskild undan - lSo Den i5 Januari. tagslag för Stockholms stad, som tillåter att i correctionsinrältningar insätta deni, som flera resor blifvit dömde för grofva förbrytelser, så att vi kunna hafva tillräckligt antal föremål lill försökets anställande. Jag inskränker mig till att blott begära bifall till betänkandet. Hr La ger b eini, Lars Magnus: Egentligen äro två anmärkn:r af någon betydenhet gjor da emot Utsk:ns förevar. betänkande.