Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
godmodigt original den gamle %Skalen, - lians öknamn allt sedan iingdoinen på grund af ett staffel, » skäl » i stället för s själ,. Författaren tecknar Iionoin också med sann liuuior. I ett olyckligt äktenskap 1ia.r han sonen Casimir Camp med slaktens rent och dottern Gerda. Casimir är en äkta omöjliga läsliufvud, ineii lian blir däremot en ganska duktig landtbrukare och öfvertar skötseln af Aspinge iinder faderns tilltagande förfall. Casimir och systern Gerda, en liflig flicka, soin mera brhddes pk inöderiiet, Bro fastade vid livarandra ined en djup syskonkärlek. I deras ömsesidiga förliillaiide fkr läsaren en inblick genom några bref f r h Gerda till brodern, däri 11011 afveii skildrar sin beundran för väninnan 3cIaria Liiideiiow. ~o ' Marias uppfostran afslutas i Paris, ocli så återvänder hon till Sverige, till moderns och styffaderns hem i Småland. Hon ar i sin ungdoms ocli skönhets blomstring, med ett sinne, öppet för allt godt, stort och skönt i lifvet. Hon står också just vid den tidpunkt, då en ung, varmt och djupt kännande kvinna liksom väntar någon soin slumpen kan föra i hennes vag, åt hvil ' seii hon kan skänka af sitt hjärtas rika skatter. E t t förtroligt umgänge råder vid denna tid mellaii Maria Lindenow och Gerda Du Camp, som småningom afven indrager. brodern i förtroliglieten. Det blir nu på Casiniir Maria koncentrerar hela den rika kärlek, Iivaraf hennes sjal ar mäktig. Gerda ' liar i början liksom skylt öfver broderns andliga brister för Maria, som endast ser lians ridderlighet, godmodighet, kroppsliga styrka, men framför allt den kärlek han agnar lienne, ty Casimir alskm lienne med all den kärlek lians grunda iiatur kan bjuda. Andra delen börjar nied att skildra, huru Gerda framför broderns frieri till Maria. Följer så den korta förlofniiigstiden, som Maria inest tillbringar Iios släktingar i Skåne. Därefter bröllopet och så begynner äktenskapet mellan dessa så olika begåfvade makar.
Murtegel, efter 3a Ridr pr loooide. Att, ehuru Staten på det hela, både för Förvaltningen af SjöÄrenderna och Flottan, anslog endast 2,5oo Ridr till Skrifmaterialier och Expenser, likväl vid Carlscrona Station ensam blefvo år i83o utgifne 0,763: 12. 8. till diverse Utgifter, Skrifmaterialier m. m. för Embetsoch Tjenstemän samt Canzlier och Conior; ( 84 } hvilket gifver anledning till den förmodan, att hushållningen med! de i sådant afseende utgångne medel ieke varit fullt ändamålsenlig och icke öfverensstämmande med Kongl. Majrts Nådiga afsigt med upprättade Staten; samt att, då Besparingar blifvit gjorde vid Carlscrona Station åren 1829 oell i83o, till belopp af Q,44^ R'dr Zn sk. 5 r:st., nedanstående vid i83o års slut utbalancerade, skulder synts, så långt tillgångarne medgifvit, dermed bordt betäckas: Allmänna Arbetskarlars på Kungsholmen underhåll och beklädnad 4,332: 3. — Arbetsfångars i Staden underhåll och beklädnad 7,136: i5.— Beklädnadshjelp för Matroser och Jungman 440: — ir. Sjöbeväringsmanskapets beklädnad ^ . 3,080: 34.- * Då Rikets Ständer vid senaste Riksdag erhöllo underrättelse derom, att en längre tid förflutit sedan inventering i Flottans Ekevirksförråder ägt rum, så att behållningen möjligen kunde vara ringare, än sorn blifvit påräknad, anhölto Rikets Ständer, i Skrifvelse N:o 285, hos Kongl. Maj:t i underdånighet, att inventering af samma förråder måtte i Nåder anbefallas, under vederbörlig controll öfver vederbörandes re* dovisningsskyl dighet dervid.
— Det har äfven blifvit upplyst, hvad jag erkänner utgöra en intressant statistisk tableau, i fråga örn våra fängelseinrättningar från 1815 intill närvar, tid, nemi. alt 1813 eller 1815 fanns en förbrytare på ett antal af i,5oo personer, och i835 en af 652. Då dessutom det är en allmänt erkänd sanning, alt de olyckliga följderna af vårt fängelse - 38 Den i5 Februari f. m. systeme och våra förfaltningar om laga försvar, samt hvad dermed äger sammanhang, öfverstigit sina gränsor, och inga delade opinioner derom finnas, åtminstone i hufvudstaden, för hvilken correct.inrättn:s närbelägenhet är en olycka ; måste jag hylla den mening Gr. Frölich yttrat, att det utgjort ett stort bevis på Regeringens omtanka, örn R. St. fått emottaga en K. propos., som på en gång framställt administrationens principer och ett förslag i ämnet. Jag delar också den mening, att det torde blifva svårt för R. St., att under en 4 månaders riksdag, till hvilken tid den enligt grundlagen är inskränkt, kunna åstadkomma ett förslag, utan annan ledning, än de partiella meddelanden, som kunna finnas, dels i den K. propostn om ett anslag af a5o,ooo r:dr till länshäktena, samt dels uti de principer, som blifvit framställda uti Fatligvårds-comite'ens betänk., då, om jag icke misstagit mig om Frih. Akerhjelms yttrade mening, R. St. nu icke lära hafva att förvänta en vidare utveckling i ämnet medelst en K. propos., förrän de fått sjelfve tillfälle genomgå Fattigvårds - comiteens betänk.; men dessförinnan skulle tilläfventyrs statsregleringen redan kunna vara afgjord. Jag instämmer visserligen med Gr.
Recapitulationer öfver alla i förutskrifne ordning inlöste och öfverkorssade Partial-Obligationer, med derå tecknade Åttesta, ta, att beloppet af sådane för de Nio ärfteliga Lånen utfärdade Partial-Titlar blifvit, i närvaro af Kongl. Maj.-ts Special-Commissarius, behörinen antecknadt och afskrifvet, å de hvarje serskildt Lån tillhörande, hos förbemälde Notarius Wilhelm van Homrigh i Amsterdam, såsom depositum nedlagde och ännu qvarvarande Hufvudoch Hypothecariske Förbindelser, samt dessutom en serskild recapitulation öfver alla inlöste och öfverkorssade Lif-Ränte Constitutioner, med Liqvidations-Committéens derpå tecknade Interims-Bevis och erkännande af rigtigheten, intilldess Hufvud • Documentevne, för LifJBänteX^ånet, ifrån Domstolen i Haag återiås, så att Ståts-Utskottets Bttiinkanden. *93 3 tagande haline Controllör, med Classificntien för de serskilde Län, hvilka samme Titlar förut tillhört. 8:0 Len, jemlikt ^tde Articeln af Conyentioneji, genom Liqvidations-Comuiittéen, afletnnade Förteckning på alla de rinder afharnUingen inbegripne Partial-Obligationer och LifränteConstitutioner, ' hvilka icke blifvit anmälde till inlösen under loppet af Liqvidationsförrättningen eller inom den, medelst Corfventionen bestämde och Allmänheten kungjorde, prtesctiptions-tid, den 31 December 181b, samt med Förteckningen å-skrifven Förbindelse, att Mas. san i Amsterdam ansvarar betalningen af desse utelöpande, förkomne eller utslocknade PartialTitlar, i händelse de någonsin skulle företes och varda tillerkände betalnings-rätt, q:o T renthe Recapitulationer öfver alla i förutskrifne ordning inlöste och öfverkorssade Partial-Obligationer, med derå tecknade Åttesta, ta, att beloppet af sådane för de
Del har nemligen hittills berott på hvar och «n att så inrätta sin bokföring* som honom bäst och tjenligast varit; och den frihet, tona lagen i denna 13 Lag-Utikottets Eelånkandej N.o 8j. del medgifvit, har sin förklaringsgrund i de olika behofven i omförmälda hänseende. För den större handelsrörelsen fordras en omständligare bokföring, än för den mindre — så äfven i afseende på näringarne; — och i bredd med behofven har förmågan i förevarande hänseende utbildats. Om föreskrifter af ifrågaställde art således skulle för mången blifva lätta att uppfylla, så kommo de deremot för andra, och kanske mängden af handlande och näringsidkare, att medföra betydliga olägenheter, och torde af ett icke ringa antal ej ens kunna uppfyllas. Det måste emedlertid vara ett hufvud vilkor för all lag, att den kan iakttagas af dem, för hvilka den är gifven, utan att verka hämmande i lolliga företag; men, enligt hvad nyss antyd t blifvit, skulle påyrkade sLadgandet sakna denna egenskap. Det skulle deremot blottställa mången, som af oförutsedda händelser och olyckor nödsakas afträda sin egendom, och således till sina följder blifva vådligt; och det är på dessa grunder, som Utskottet finner betänkligt, ej allenast att i lagen införa samma stadgande, utan ock att meddela annan föreskrift i förevarande fall än den, som redan är gifven, och hvilken lemnar Domaren tillfälle att af de olika förhållandena bedöma, då gäldenärer gjort sig skyldige till ansvar för försummelse och oordentlighet i bokföringen. Utskottet anser således, att Herr Arnbergs ifrågavarande framställning ej bör vinna Rikets Ständers bifall.
Alt medel och sätt giswas hy-arigenom fänge, forflsndet, om der genom denna brukliga bewak. »lingen kan sörås till ert med sakens natur mera förenligt förhållande, derom were Friherren öfwertygad, och derest ärendet lomme att återgå till Oe» eonomiä.Utskottet, förbehölle stg han akt närmare härom afgifwa sine tankar för atr komma Utskott tet tillhanda, äerr Lskänström, ?tchr, conformerade sig Med Friherre ak kjLksnlon; I anledning af Friherre »fkräksnsOns yttrande, HeMstälde Herr Landl-Marskalken om Ridderskapet och Adela skulle behaga äterremittera Utskotlers betän. kande med anmodan, ark inkomma med förslag nr he« 438 Den Z Junit. bestämde grunder för de friwilliga öfwerenskommeijer l afseende pa fanaförtngen, hwilka Utskot» tet i sikl utlåtande asyfiat. Bifölls. Föredrogs ä nyo allmänna Beswärs och Oeconomi»-Utskottets, i sista plena pä bordet lagda, memorial, angående vacaaceafgifl för Le mindre bätsmanshällen. Bifölls. Widare föredrogs Allmänna Beswärsoch Oes concmiä-Utskoitets utlåtande öfwer giord motion, att ett särskildt läns Lazarett för Bohus län matte bliswa i Uddewalla stad inrättadt, samt det i Strömstad warande Curhuseis för veneriska sjukdomar, förflyttande till förstnämnde stad. Hanö Excellence Herr Grefwe krake: Der ifrän Oeconomi» - Utskottet inkomne nu uplästa betänkande, hörer jag nu innefatta blott ett önskningsmål att för Hans Kongl. Majtt framföra. Jag will derföre ej uppehåll» Högloft.
Straffet må mildras eller icke att det år för strängt tror jag icke men i alla fall fä ster jag mindre vigt dervid, ån att det lika hastigt, som säkert må drabba den felande. Detta kan otnöjeligen äga rum, om fylleri-mål skola vid HåradsRått handläggas, då felet mångfaldiga gånger kan förnyas, innan det drabbas af påföljden. Deremot om dessa fel, såsom hittills, gå till Konungens Befallningshafvandes beifrande, kan den felande, med minsta möjeliga tidsutdrägt hvarje gång erfara följderne af sin förseelse. Man har väl ansett det löga brottsligt, Den a Julli e. m* 8tt öfverlasta sig, jag är dock i detta fall af en* Ilan tanka, och instämmer deruti fullkomligen med Herr von Hohenhausen. Man tyckes visserligen icke göra någon annan förnär genom det att man fågnar sig litet för mycket. Men andra brott blifva ej sällan föijden af ruset, och samma osäkerhet uppstår för en hvar, som om man utsläppte Dårhushjonen. Jag önskar således, att Författningarne i detta hänseende må förblifva oförändrade, och yrkar på denna grund återremiss af LagUtskottets Betänkande, Herr Tham, TFollrath: Jag bör ej uppehålla Höglofl. Ridderskapet och Adeln dä jag ej annat kan ån fullkomligen instämma med Herr Ehrenborg och de flere värde Ledamöter, som lika med honom, yrkat bibehållande af de nuvarande Författningarne mot dryckenskap ih. m. Herr Cederschjöld, Pehr G tift a f: Fylleri år en lajl, hvilken jag, lika så alfvarligt som någon annan, önskar måtte kunna utrotas, men jag kan likväl ej underlåta att anse Stockjiraffet olåmpeligt. Flere värde Talare hafva åberopat den erfarenhet, att fylleri har under de senare åren i Stockholm mårkeligen aftagit. Om så är, kan det åtminstone icke anses såsom ett bevis på Stockstraffets nytta: t}' jag torde få lämna den upplysning, att Kongl. Maj;t vanligen i Nåder befriar Stockholmsboer ne från undergående af detta straff, hvarföre ock Högsta
En återremiss af punkten skulle icke tjena lill annat, än alt lala frågan dö ut. Samma bedröfliga påföljd lärer Frih. Raabs, i alltför allmänna ordalag atfallade, förslag komma alt medföra, och flertalet af R. o. Ad. torde med en sådan sakens utgång vara föga belåtet. Jag anhåller således vördsamt del R. o. Ad. ville bifalla punkten och ej genom återremiss för längre tid begrafva en fråga af så oberäknelig vigt för fosterlandets framtid. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Denna fråga är onekligen af mycken vigt, hvilket äfven visar sig af den värme, hvarmed densamma omfattats så väl inom som utom represenlationen. Men jag befarar, alt denna ifver möjligen kan leda till tillslyrkande af åtgärder, hvilka icke äro riktigt väl betänkta. Sålunda synes mig de i denna och efterföljande punkt framställda förslag vara både olämpliga för ändamålet och omöjliga i deras tillämpning. Jag har inora Ulslcn icke bilrädt den nu under öfverläggning varande punkten, icke derföre, att grundsatsen om återplantering icke bör blifva lag, utan derföre, alt förslagets redaktion synes mig vara sådan, att stadgandet kan på mångfaldiga sätt kringgås, hvarförutan punkten innehåller föreskrifter, hvilkas efterlefnad icke kan öfvervakas, åtminstone ej af den jägeri-beljening, sora för narrande finnes. Genom det beslut R. o. Ad. i afseende å lista punkten redan faltat, tror jag alt skogsbetjeningen skulle komma alt få mer än tilli äcklig sysselsätt ning, och om förslaget i denna punkt äfvenledes skulle bringas lill verkställighet, och efterlefnaden deraf handhafvas, blefve en så betydlig tillökning i jägeri-personalen erforderlig, att jag i sanning icke vet huru den skulle kunna underhållas eller ens organiseras. Jag sade, att förslaget ej skulle leda till upnåendet af det dermed åsyftade ändamål, eller att förhindra det nu brukliga förfaringssättet att inköpa jordegendomar, nedfälla skogen och sålunda skörda betydlig vinst. Detta förfaringssätt synes mig lika väl kunna ega rum, äfven om det nu föreslagna stadgandet blefve gällande.
Då jag förra gången hade ordet, fä-» stade jag mig icke synnerligen vid det tvifvel, som förekom emot min uppgift om begångna underslef vid försäljningen af charta-sig., emedan jag ansett mig berättigad alt blifva trodd, då jag aldrig, mig veterligen åtminstone, yttrat något, som icke varit i enlighet med förhållandet; men då ert ledamot fästat uppmärksamheten på detta tvifvel, så anhåller jag att få nämna några ord om förhållandet, nemi. att jag bestämdt känner alt sådana Underslef hafva ägt rum både i Bohus län samt på Gottland, om sannfärdigheten hvaraf, i händelse någon skulle derpå tvifla, Hrr landshöfdingaf i förenämnda län, såsom nu närvarande, torde kunna lemna vitnesbörd. Då jag nämnde ordet krämare, var det icke i afsigt att såra domare-embetel, ty jag anser visserligen icke något skamligt uti att vara krämare; men krämare är den, som med vinst försäljer något, och ingen lärer väl neka det ju domaren på försäljningen af stämpladt papper har sin behållning. Hr Edenhjelm, Gillis: Ehuru jag känner att missbruk ägt rum med chartae-sig.försäljning, tror jag dock att D c ii 27 Januari. 427 de-,sa missbruk iiro vida mindre skadliga för allmänheten än 0111 chartor hädanefter skola komma att vid tingsställena försäljas af personer, som möjligen icke skulle kunna upplysa de köpande om huru stor charta han behöfde med hänseende till den handling han ville lill domstolen ingifva. Dessutom får jag upplysa huru det tillgår med tillsättande af chartae-sig.försäljningsman, alt nemi. vid alla Taxeringscomiteer frågan härom förekommer, sorn hänskjutes till Pröfnings-comlte'en, då försäljningen erbjudes den person, som är så qvalificerad att han kan antagas och sälta borgen för sig. Är han ej så qvalificerad, så får han ej förtroendet , emedan ansvaret för uppbördens ordentliga ingående till Kronan åligger landshöfdingen.
Skäne af den föreslagna slöjdskolan skulle kunna hemta väsendtliga fördelar för sin ekonomiska och industriella utveckling och jag tror det vara så mycket vigtigare att sådant institut blifver förlagdt i Malmö som undervisningen då icke behöfver att sökas i Köpenhamn eller på Danskt område. Jag anser denna upplysning böra medfölja om återremiss beviljas. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet, för att instämma i de af Hr Fåhraeus, uti dess, betänk, vidfogade reservation, uttryckta åsigter; och jag kan härvid icke undertrycka den meningen, att Utsk. misstagit sig, då det ansett den stad, i hvilken den ifrågavar. lechniska skolan i södra Sverige blefve förlagd, uteslutande af densamma hafva nytta. För min del är jag tvertom fullt öfvertygad, att det vore icke blott denna stad, utan äfven hela det dertill hörande län och kringliggande provinser, som deraf skulle erfara gagn. Anläggandet af berörde läroanstallt, med bidrag af allmänna medel, synes mig utgöra en billig fordran, som hela det södra Sverige kan hafva, att åberopa, och som påkallar en motsvarande upmärksamhet å R. St:s sida i detta fall. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner behofvet af sådaue skolor, som de ifrågavar. men befarar att om man sträcker anspråket för långt så får man ingenting. Det synes mig således vara bäst att inskränka sig till önskan att staden Malmö måtte få anslag till en sådan skola, isynnerhet som staden, för ändamålet, inköpt hus. Man må dock icke der bibringa de slags kunskaper, som höra till de Allmänna Elementar-läroverken, emedan de redan fått hvad de behöfva och böra fullgöra sin bestämmelse. Ville man med Näringsskolorna införlifva serskilta elementar-klasser för att bibringa Den 24 April. 1J 7 dithörande undervisning, så gjorde man orätt och förspillde medel.
Enligt nu gällande författningar har kronooch jägeri-betj eningen, äfven i dc fall då på allmän jord af ofvanomförmäld beskaffenhet regelbunden skogshushållning är införd, till åliggande allenast att öfvervaka efterlefvandet såväl af gällande författningar, som ock, der hushållningsplan blifvit uppgjord och fastställd, af densamma; men den omedelbara skogsvården tillhör uteslutande jordinnekafvarne. Då de ifrågavarande motionerna afse en öfverflyttning på Statens skogspersonal af denna de allmänna skogarnes omedelbara skötsel, torde man i sammanhang härmed äfven böra taga i betraktande frågan om inneliafvarnes rätt att åtnjuta de ifrågavarande skogarnes afkastning —• en fråga, sora under ämnets föregående behandling varit föremål för olika meningar och föranledt uppställandet af flera olika förslag i denna del. Det ligger nemligen i sakens natur, att, i samma mån innehafvarne få åtnjuta större del af skogarnes afkastning, man hos dem kan antaga ett större intresse för desammas sorgfälliga vård och uppbringande till största möjliga produktivitet, i följd hvaraf Staten, vid sådant förhållande, kan utan fara inskränka sin omsorg om dem till den nuvarande upplysande, ledande och kontrollerande verksamheten — men att deremot, om innehafvarne, på sätt jemväl ifrågasatt blifvit, endast skulle bekomma sitt husbehof eller någon mindre del till afsalu från deras under en bättre kultur ställda skogar, man egde mindre anledning att af dem hoppas nödig omtanka om skogens skötsel och uppmärksamhet i dess bevakning, och att i följd deraf det i sådant fall vore mindre välbetänkt att till dem öfver-, lemna den omedelbara vården deraf. Dessa frågor sammanhänga härigenom så nära med hvarandra, att de icke hvar för sig kunna pröfvas, och den sistnämnda fordrar, att hänsyn tages till en mängd bestående förhållanden, hvilka bestämma enskilda personers och kommuners häraf beroende rätt. Utskottet anser sig derföre böra i ett sammanhang redogöra för nu befintliga stadganden i såväl det ena som det andra hänseendet, samt dervid äfven behandla de förslag till förändringar derutinnan, som blifvit framställda.
N:o 16 till svar å de inom samtliga RiksSt. framställde, till Utsk. remitterade anmärkningar vid dess under N:o 6 afgifna betänk. med förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning. 3<>4 Den 28 Juli e. m. utte punkten: att, om också metalliska c a ssan någon tid skulle visa sig fortfarande öfverstiga |:de 1 af sedelstocken Bancostyreisen ej, på grund häraf, må äga vidtaga någon åtgärd till röreisecapitalets ökande, i annan väg, än medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och öfriga effecter, som finnas uppräknade i banco reglementets 4 ai'h 4 afd. §§ 10—15 (pag. 97 och 99), förrän ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling a’f silfver. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Sedan R. o. Ad. genom votering i f. m. bestämt, att sedelstocken i intet fall får ökas, då metalliska cassan understiger j deraf, så är jag till en del tillfredsställd, emedan, om 1 1:te punkten rättas enligt min åsigt, kommer ändamålet att uppfyllas i vidsträcktare mån, än jag ens vågat hoppas kunna åstadkomma. Det af mig uppgifna tillägg vill jag altsä nu låta förfalla, men ber deremot att få fästa uppmärksamhet å en mening i nu förevar. Jitte punkt, som, så oskyldig den ock förefaller, likväl är högst evasiv och betänklig. Det står nemi. i punkten, att Bancostyrelsen icke, utan emot belåning af exportabla effecter, må vidtaga någon åtgärd till röreisecapitalets ökande, ”förrän ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver.” Denna lilla mening, om man nppställer den positivt, innefattar likväl tillåtelse för Bancostyrelsen att, sedan ett år från silfvervexlingens början förflutit, äfven i annan väg, än medelst belåning af guld, silfver, koppar &e., utsläppa nya sedlar.
Herre, för dig är allt mitt begär; och min suckan är dig intet fördold. Mitt hjerta bäfvar; min kraft hafver mig förlåtit, och mins ögons ljus är icke när mig. Mine vänner och fränder stå gent mot mig, och se mina plågo, och mine näste träda fast fjerran. Och de der efter mina själ stå, de gildra för mig; och de som mig ondt vilja, rådslå huru de skada göra måga, och gå om med all list. Men jag måste vara såsom en döfver, och höra intet; och såsom en dumbe, den sin mun intet upplåter; Och måste vara såsom en den der intet hörer, och den der ingen gensvar i sinom mun hafver. Men jag bidar, Herre, efter dig; du, Herre min Gud, varder mig hörandes. Ty jag tänker, att de ju icke skola glädjas öfver mig; om min fot stapplade, skulle de högeligen berömma sig öfver mig. Ty jag är gjord till att lida, och min värk är alltid för mig. Ty jag gör mina missgerning kunnoga, och sörjer för mina synd. Men mine fiender lefva, och äro mägtige; de mig utan skuld hata, äro store. Och de mig ondt göra för godt, sätta sig emot mig; derföre, att jag far efter det godt är. Förlåt mig icke, Herre; min Gud, var icke långt ifrå mig. Skynda dig till att göra mig bistånd, Herre, min hjelp. En Psalm Davids, till att föresjunga för Jeduthun. Jag hafver satt mig före, jag vill taga mig vara, att jag icke syndar med mine tungo; jag vill hålla min mun tillbaka såsom med bett; efter jag så måste se den ogudaktiga för mig. Jag är tystnad och stilla vorden, och tiger om glädjena; och måste fräta mina sorg i mig. Mitt hjerta är brinnande i mig, och när jag tänker deruppå, varder jag upptänd; jag talar med mine tungo. Men, Herre, lär mig dock, att det måste få en ända med mig, och mitt lif ett mål hafva, och jag hädan måste. Si, mine dagar äro en tvärhand för dig, och mitt lif är såsom intet för dig.