Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten, hafva ansett denna garanti säkrast kunna vinnas genom insättningar af ActieEgarne, men dervid var äfven nödvändigt, att icke föreskrifva för hårda vilkor, och man ansåg det högsta, hvartill man kunrle sträc 55 II. io 146 Den 3o December f. m. ka sina pretentioner på ActieEgarne, vara 3oo,ooo R:dr. Blir Canalen icke färdig till den utsatte tiden, blifver naturligtvis Statens uppoffring för fullbordandet minskad med detta belopp. Man har äfven yttrat sig emot Actiernas beläning, utan att ihogkomma, att det icke blott är egen namnteckning, utan äfven borgen, som fordras vid denna beläning. En annan Talare bar yttrat, det Utskotten ej nog bestämdt utlåtit sig, om hela det i RiksgäldsContoiret insatta Capital, eller blott räntan deraf, skall användas till Canalens reparerande. Mig synes klart uttryckt, att det är räntan. Jag tror att Statens värdighet, så väl som dess sanna intresse, fordra, att Canalen blir färdig, och då, till uppnåendet af detta ändamål, jag ej inser några bättre medel, än dem Utskotten föreslagit, tillstyrker jag bifall på Utlåtandet. Herr Hjerta, Gustaf: Mot Utskottens förslag hafva blifvit framställda åtskilliga anmärkningar, hvilka förtjena afseende, och jag skall derföre försöka utreda dem. Jag skulle tro det vara orätt att besluta, utan att hafva utredt förhållandet. Skall man bortskänka något, som kan vara till nytta för efterkommande, så skulle jag tveka att efterskänka hvad i8i5 års Ständer förbehållit sig, om ej rättvisan fordrade en sådan åtgärd. Jag ber då att få afskilja från ämnet allt, hvad som hörer till det Den 3o December f. m. 147 förflutna, ty om maningår deruti, och betraktar saken från en juridisk synpunkt, skall man finna, att det just är Bolaget, som fullgjort alla sina förbindelser, m. m., att de vilkor man allt sedan 1809 lofvat Bolaget, ej kunnat uppfyllas. Detta, jemte myntförsämringen, har vållat det mesta af den sedan iråkade förlägenheten.
Hela lånesumman, 40,000 R:dr Banko, samt % af anslaget lyftades 1857 och 2/4 af anslaget under åren 1858 och 1859, hvaremot '/*, eller 5,000 R:dr Bauko, ännu i Riksgälds-kontoret innestår och icke får lyftas förr än arbetet blifvit färdigt, afsynadt och godkändt. Oaktadt detta arbete påbörjades å föreskrifven tid och sedermera hvarje år under tjenlig arbetstid oafbrutet fortgått, har detsamma, i anseende till hamnbottens hårda och stenbundna beskaffenhet, ännu icke hunnit afslutas, hvadan hamn-direktionen ingått med underdånig framställning om ytterligare förlängning af arbetstiden. Emellertid har det intill förlidet års slut verkställda arbetet redan kostat vida mera än sammanlagda statsanslaget och lånet.
Majit i underdånighet anhålla, det alla Utländska varor, som äro till införsel förbjudna, jemte kaffé måtte hädanefter oeh för alltid äfven till bruk och nytt’aade förbjudas, hvarigenom all försäl ning af sådana varor komme att upphöra, och Landt-TuUbetjenin* gen kunde ansenligen förminskas. 7:0 Memorial af Herr J. Lindberg, 404 Bert), och Eken, Etsk. BetRnkanäen.. T a •sson, deruti yrfe as, att då den belägenhet* hvaruti Rikets Financer blifvit försalte genom Luxe och öfverflöd, påkallar Riksén» HögloflStänders kraftiga åtgärder, att återställa myntet till dess ursprungliga värde* och enär detta icke är verfeställbart, utan en betydlig' uppoffring och försakelse af den smak för feaffé, som vunnit burskap i vårt hära fädernesland, och hvaraf consumtionen betydligen skall ökas, i den nion smaken derföre hos den arbetande klassen tilltager ett förbud emot så väl införsel, som bruk och nyttjande af ifrågavarande öfverflöds dryclc anätte utfärdas; uti hvilket yrkande Herr tideberg till Protocollet instämt, med tillägg, att ett dylikt Förbud emot Tobak äfven lunde anses nödigt. Herr Limnelius har förenat sig med Herr jLindberg och Herr tideberg, hvarvid Herr Alin erinrat, att om frågan vöre angående så beskaffade inskränkningar, sorn Herr Lindberg föreslagit, skulle man äfven kunna tillägga ,!Thé och Socker. —• Herr Linström har yrkat, att äfven dessa öfverflöds-articlar matte förbjudas; af hvilka tankar Utskottet genom Protocolls Utdrag erhållit del. 8 Herr Ebel visar härefter nödvändigheten deraf} att med all kraft undanrödja de anled - Besv. och Ekon. TJtsk. Betankandeh. 4°5 ningar, som bidraga till Nationens utarmande, samt den välgörande omtanka, som Sveriges Regeringar i detta afseende ådagalagt, och hvilken äfven tydeligen röjer sig i Kongl.
Det är således ingen anledn. att förmoda, det någon gjort lill en spekulation att utvexla och nedsmälta silfvermyntet, och derföre förfaller äfven det skäl till en förändrad legering af silfvermyntet som man velat hämta från den förutsättningen, att myntet under nuvande förhållanden med fördel nedsmältes. Såsom ett annat skäl för förändringen har man anfört, att myntet skulle blifva mindre, lälthandterligare och vackrare. Må vara att så blefve förhållandet, men jag tror likväl icke, alt dessa omständigheter böra utgöra ett tillräckligt skäl att minska storleken af vårt speciemynt, emedan det under en längre tid varit kändt och begagnadt sådant det f. n. är. Dessutom medförer den nu varande legeringen den fördelen, att myntets vigt inträffar jemnt och utan Den 22 Februari e. ni. 243 bråk med den nuvarande viklualievigten, enär En Specie-Riksdaler väger T g<5:<lels Svensk viktualievigt och således 50 R:dr Riksmynt väga jemnt 1 Tt. A^i hafva förut i dag talat om att del vore väl om öfverensstämmelse emellan myntet och dess vigt vunnes. En sådan öfverensstämmelse finnes f. n. men skulle försvinna, om den föreslagna förändringen i silvermyntets legering antoges. Dessutom har den auctorilet, som i ämnet blifvit hörd, nemi. ÖfverDirekt. vid Kongl. Jlynloch Kontrollverken, Hr Åkerman, i afseende å myntets hårdhet vid olika legering uplyst följande, som jag tager mig friheten alt ur hans afgifna utlåt, upläsa: ”Den tredje frågan har jag mera svårt ali besvara, alldenstund, mig veterligen, inga noggranna försök blifvit gjorda för utrönande af olika legeringars af silfver och koppar relativa hårdhet, utom det att det är ganska svårt alt bestämma hårdheten af en smidig metall, emedan densamma beror af ganska många inflytanden och isynnerhet mycket förändras genom olika stark sammantryckning.
| skalp, smält smör röres till skum, derefter iröres 36 ort mjöl, l skalp, socker, 6 ägg, hvaraf fråntages tvänne hvitor, 12 bittermandlar (rifna), hvilka sist tillblandas. Formarna smörjas med smält smör och mjölas. Frida N. N. Snabbtårta. 2 jumfrur smält smör röres till det hvitnar, dertill blandas 2 d:o socker, 3 äggulor, 3 jumfrur hvetemjöl samt till sist 3 hvitor, vispade till hårdt skum. Häraf bli 2 bottnar; det bredes tjockt på plåten, ty det vidgar sig mycket. En stund innan den serveras, lägges någon saftig sylt mellan bottnarne, hvaröfver hälles vaniljsås eller gräddvisp. Frida N. N. Senap. Colmans engelska senap uppblandas med ättika och socker, arbetas tills den blir blank, då fransk senap efter behag iröres. Frida N. N. Fin vingélé. \ lena franskt vin, J d:o champagne, | d:o renskt, \ d:0 sherry samt | d:o vatten 2 &amp; toppsocker, 18 ort prima gelatin, saften af 1 citron och skalet af en half samt 3 uppvispade ägghvitor tillblandas i en väl förtent kastrull, sättes på god eld att koka upp och skära sig; under hela tiden röres med en stark visp. Aftages och får uppkoka tvänne gånger, hvarefter det silas genom servett eller flanell i 2 géleskålar. Frida N. N. Äppelkaka. Stora, goda och lösa äpplen skäras i tärningar vid pass 1 \ qvarter, lika mycket hvetebrödstärningar. Stekes hvar sort för sig i smör, sammanblandas sedan och lägges i Glace. I k:na grädde kokas upp med | &lt;B socker och litet vanilj, hvarefter 8 vispade äggulor och derefter lika många till skum slagna hvitor iröras. Smeten får ej koka, sedan ägÄttiks-päron. 11 skalp, päron, 4 skalp, socker, 1 k:na vatten, J d:o ättika.
Vid ett krig i Sverige är vår fiende den anfallande; det är han, som har förhand, och vi, som måste rätta oss efter honom, till dess vi mäkta vända om förhållandet. I denna belägenhet är det af synnerlig vikt för oss att ständigt vara väl underrättade om fienden, men detta kunna vi icke, med mindre vi ega en själfständig kavallerifördelning och tillräckligt talrikt kavalleri. Att öka antalet af våra nuvarande tio bataljoner låter väl svårligen göra sig, men deras styrka måste ovillkorligen ökas, så att skvadronen icke står allt för mycket efter öfriga härars 150 man starka skvadroner2). Vid kavalleriet måste hela den stridande styrkan utgöras af stammanskap och hästarna finnas och vara utbildade redan i fredstid. Infanteriet, artilleriet och kavalleriet äro väl tillräckliga för utkämpandet af hvarje strid, men ett fjärde truppslag fordras ytterligare för verkställandet af alla de tekniska arbeten, som äro oundgängliga i krig, och som icke kunna utföras af de stridande vapnen, såsom svårare befästnings-anläggningar, vägoch brobyggnader, upprättandet af telegrafledningar och telegraftjänstens skötande, återställandet af förstörda järnvägar och till och med byggandet af kortare dylika jämte upprätthållandet af trafiken på järnvägarna, om sådant blir nödvändigt, m. m. Alla till dylika arbeten afsedda trupper kallas ingeniörtrupper. Dessa förekomma vanligen i bataljoner, af hvilka i de stora härarna hvarje armékår har sin. Som arméfördelningen i en mindre här måste vara utrustad för själfständig verksamhet, bör hon äfven ega en ingeniörtrupp till utförande af befästningsarbeten och broslagning, och anser man den minsta styrka, med hvilken hon kan reda sig, böra uppgå till ett kompani med 200 man i ledet, försedt med en broträng, som tillåter slåendet af en för alla vapen: användbar bro öfver vattendrag af den bredd, som fördelningen antagligen kan komma att träffa på. För telegraftjänsten erfordrar hvarje för *) Benämningen " ridande " innebär, att kanonernas betjäningsmanskap rider löshästar ü stället för att åka på fordonen, hvarigenom större rörlighet vinnes.
Till föreskriften att flyttsaker, bestående af gamla och brukade husgerådseller andra lösörepersedlar, må, då de, efter anmälan hos Generaltullstyrelsen, pröfvas icke öfverstiga ägarens behof, införas mot 10 procents tull å värdet, föreslås, i öfverensstämmelse med hvad i Norrige är stadgadt, det tillägg, att, om dylika flyttsaker inkomma för sådane personers räkning och vidare begagnande, som varit å utrikes ort bosatte och der betjent sig af desamma, de då må, efter enahanda pröfning, få tullfritt införas. Den nuvarande införselstullen å fläsk, 1 r:dr 16 sk., eller 40 % procent å det antagna tullvärdet, 3 r:dr, lärer böra nedsättas till det af Tullkommitteen föreslagna belopp, 36 sk., eller 25 procent å sagda värde, hvarigenom tullen i allt fall kommer att något öfverstiga hvad den, till följd al handelsoch sjöfartstraktaten med Ryssland, intill 1845 års början utgjort för denna vara, hvilken hufvudsakligen från Finnland inkommit. Sedan, på sätt ofvan är omförmäldt, tullfrihet blifvit i underdånighet föreslagen för införsel af lefvande foglar, synas slagtade foglar lämpligen kunna i noten hänvisas till lika tullbehandling med kött, och denna rubrik alltså ur kontexten utgå. Till lättnad för inhemska sockertillverkningen torde dervid erforderliga formar m. m. böra få införas mot en från 2 till 1 r.st nedsatt tull.
Jag tillstyrker derföre, alt § bibehälles, sådan den bär förefinnes, synnerligen som den omständighet, hvilken Hr von Hartmansdorff anmärkte (att kreditiv-tagaren, eluderande föreskriften, likväl skulle uppfyllt allan rättfärdighet), likväl ej medgifver Bankofullmäktige att hafva uppfyllt allan rättfärdighet, om de för nästa år bevilja en sådan låntagare nytt kreditiv. Hr Åkerman: Utsk. har i detta betänk, upptagit äfven detta moni., på det alt liela detta stadgande om kreditiv-rörelsen skulle komma att skådas i ett sammanhang. Måhända har Utsk. deruti begått ett misstag, men det kan numera icke lijelpas; likväl inser jag ingalunda, huru detta skall kunna leda derhän, att R. o. Ad. nu skulle kunna förändra sitt en gång fattade beslut. Det är kändt att bibeln och lagen kunna läsas på mångahanda vis, men ej kan jag fatta, huruledes man i dessa ord kan se ett hinder för någon att uttaga hela kreditiv-summan på en gång. Om sådan är kreditivtagarens mening så begriper jag ej hvarföre han tager kreditiv, då han måste erlägga en half procent i inträdesafgift. Jag kan ej fatta meningen hos den, som anmäler sig till kreditivs erhållande, vara annan än den, att taga ut penningar <fflur hund och inbetala dem likaledes. 136 Den 17 Juii Hr von Hartmansdorff: Hrr von Hohenhausen och Akerman hafva yrkat, alt punkten malle förblifva oförändrad på det alt en kreditiv-tagare ej måtte på en gång uttaga hela summan. Likväl hafva dessa ledamöter medgifvit att, sådana ordalagen nu äro, kan det ej förhindras någon att genom afsöndringen af någon aldrig så liten summa, begå samma missbruk. Om 1111 så lörhåller sig, hvartill tjenar väl dä att bibehålla ordalagen? lag kan för min del ej linna delta stadgande leda lill annat än eli öfvetlälande åt bankofullmäkliges godtfinnande, all ena gängen förklara det kreditivegaren (inge uttaga alltihop och den andra gången blott en del.
Efter mer än fyra månaders besinningstid hafva Bevillningsoch Ekonomiutskottet! ändteligen den 25 sistlidne April afgifvit deras gemensamma Betänkande öfver den af mig väckte Motion, att utfärdande af så kallade CaractersFullmagter måtte hädanefter upphöra, eller ock, om sådant icke kunde ske, att de åtminstone måtte beläggas med årlig Bevillningsafgift; hvilken sednare tanka blifvit delad äfven af RiksdagsFullmägtige Anders Andersson från Östergöthlands Län och Casper Wikman från Up sala Län, sorn inom Hedervärda BondeStåndet gjort framställningar derom. 58 Den ii Maji. Ekonomiutskottet liar ganska knapphändigt och ofullständigt uppfattat de af mig anförde skäl och orsaker till min motion, deröfver bemälde Utskott i premissen till Betänkandet argumenterat sålunda, att då CaractersFullmagter äro sådane ting, sorn förorsaka missförhållande och gifva anledning till ett öfverflödigt lefnadssätt, borde ock dylika Fullmagter så mycket häldre högst sparsamt utdelas, som ett motsatt förhållande leder till menliga följder. Så lyder premissen; och hvar och en, som läser den, bör icke vänta annat, än att conclusionen skulle blifva i öfverensstämmelse dermed, och gå ut på ett tillstyrkande, att CaractersFullmagter, såsom skadlige och förderflige, måtte upphöra. Men långt derifrån. Conclusionen har alldeles intet sammanhang med premissen, i det alt Utskottet ansett CaractersFullmagter, med urskilning och måtta beviljade, böra fortfara, emedan de voro att betrakta såsom ■vedermälen af Konungens Nådiga välbehag, eller af Förmäns uppmärksamhet, och såled es innefattade en'utmärkelse af den sanna förtjensten, och ett bevis derpå, att den bordt, om utväg dertill funnits, verkeligen belönas.
Jag kan ej finna alt det är rimligt att antaga en lag, som kan föranleda till dylikt. De anmärkn:r, som blifvit gjorda emot de yttranden, som äro framställda emot detta lagförslag, hafva hufvudsakligen vändt sig deromkring, att man på detta sätt skulle kunna afhjelpa de origtigheter, som en värd talare förment ega rum i afseende på den lika arfsrätten emellan de olika könen, hvilken för några år sedan infördes. Jag tror icke att någon skada derigenom egt rum. Man kan framställa alldeles motsatta exempel emot dem, sorn dessa Hrr anfört. Man kan tänka sig att likaväl som en Adelsman kan vilja bibehålla åt sonen större delen af sin jordegendom, likaväl kan han vilja förskaffa en af sina döttrar en sådan fördel. Då går ju egendomen just genom denna dispositionsrätt ur Adelns händer. Det är således icke något skäl att antaga ifrågavande Betänk., hvarpå, som sagdt är, R. o. Ad. kan lika väl förlora som vinna. Frih. Cederström har anfört, att personer, som icke hafva barn, med nu gällande testamentsrätt skulle efter stadsrätt kunna se sig tvungna att vidtaga oriktiga åtgärder för att draga egendomen ifrån sina egentliga arfvingar. Jag inser icke anledn. till något dylikt, ty det är väl tillräckligt, att de nu redan kunna gifva bort ali aflingejord och alla lösören, då de icke hafva barn. Det är endast stadsfastighet som de ej kunna sålunda disponera, men äfven deraf kunna de gifva -J:del, då de hafva barn, eller hälften, då de icke hafva barn. Är icke detta tillräckligt. Blir nu Utsk:s förslag antaget till lag, då sker detta tusen gånger emot en gång, som det nu kan inträffa. Således kan man i afseende på Frih. Cederströms anförande säga, såsom ordspråket lyder: ”En svala gör ingen sommar”. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Lika med föreg:de talare, måste äfven jag beklaga att ifrågavande, särdeles vigtiga Betänk, inkommit, snart sagdt, på sista dagen af Riksdagen.
Hedströms arfvingar för kontante medel; dem Hedström i lifstiden öfverlemnadt till Chefen å den sedermera förolyckade korvetten Carlskrona; N:o 55, i anledning af väckt motion, angående förvandling till penningar af persedel-skatterna; N:o 56, i anledning af väckt motion om återbäring af origtig debitering af rotefrihets-afgift å hemmanet Faldskog N:o 2; samt N:o 57, i anledning af motion om eftergift af f. d. Landskamereraren S. Lindberg ådömd ersättningsskyldighet. S. D. Föredrogs Sammansatta Stats ■■ samt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets nedannämnde den 8 och 11 dennes bordlagda Betänkanden, nemligen: N:o 2, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, i fråga om den tiilämnade fyrinrättningens vid Hernöklubh förläggande till Lungön utanför Hernösand; Bifölls. N:o 3, i anledning af väckta motioner dels om anläggande af en fyr å klippan Bonden, dels om anslag lill fyrfarlyg vid de så kallade Sydostbrotten och vid Kallegrundet, dels om anläggande af en nödhamn vid Skillingeviken. Prot.-Utdrag den 18 Februari 1860. 247 Utskottets hemställanden uti Usta och 4 ide punkterna biföllos. hvaremot de i 2:dra och 5:dje punkterna gjorda framställningar återremitterades. Nio 4, i anledning af väckta motioner om åtskillige lotsars förseende med däckade bålar å Kronans bekostnad. Bifölls. S. I). Efter föredragning af så väl Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den fl och 11 dennes bordlagda Betänkande Nio 28, i anledning af väckta motioner dels om utfästande af belöningar för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i christendomen, och dels om inskränkning af kateches-utanläsningen, som ock eli från Hedervärda Bonde-Ståndet ankommet Protokolls-utdrag N:o 218, innehållande nämnde Riks-Stånds vid ifrågavarande
Har Gr. åter velat ådagalägga, att städerna äro gynnade på landets bekostnad, elier att, i följd af dem tillerkända inkomster, som till sin natur äro statsbidrag, de blifvit satta i tillfälle att undandraga sig municipala afgifter, genom hvilket förhållande deras beskattning är liögre än landets på det hela, då hade det varit mera upplysande att uppgöra en jemnförelse emellan totalbeskattningen på hvarje individ t. ex. i Stockholm och totalbeskattningen på hvarje individ i det öfriga landet. Med ledning af de uppgifter, som förekomma i Hr Öfverste af Forsells Statistik och i Öfverståth.Embetets sednaste 5-årsberättelse, har jag försökt en sådan jemnförelse, hvaraf det visar sig, att beskattningen, fördelad på folkmängden, är betydligt högre i Stockholm än i det öfriga landet, och skillnaden blir ännu märkbarare, om man till beskattningen å hufvudstadens invånare räknar deras högre andel i tulluppbörden för sådana varor, som här consumeras och hvaribland tullen å den Finska importen nästan uteslutande är en skatt på hufvudstadens inbyggare. Äfven hade det förtjent ihågkommas, att Stockholm, som endast har en af Rikets folkmängd, erlägger omkring f af hela Rikets bevillning efter i och 2 Art., samt att öfver hälften af hela Rikets tulluppbörd här inflyter. Vidare bevisar Gr. genom sina beräkningar, att tolagen användes för sådana föremål, som det borde tillhöra städernas invånare att sjelfva genom åtagen beskattning bekosta, samt att jemnförelse v i s en ringare del af tolagen användes för sådana föremål, som afse befordrandet af handel och sjöfart.
Går man till betänkandets motivering för att utröna rätta meningen af de obestämda ordalagen, så heter det deri: ”att Utskottet utgått från den synpunkt, alt den ifrågavarande revisionen endast egde att ur vår gamla bibelöfversättning undanrödja föråldrade talesätt, hvilka ej öfverensstämma med vår tids förändrade språkbruk, samt att med varsam hand verkställa öfriga af behofvet mest påkallade rättelser. Afven detta är ganska obestämdt, dock uttryckes något närmare hvad man önskar. Förra delen af den anförda meningen åsyftar förmodligen detsamma, som uti 3 §:s l:a och slutet af dess andra mom. af ännu gällande instruktion, men der vida bestämdare och bättre finnes anbefaldt, den sednare talar om öfriga rättelser. Men dessa fö väl icke bero på infall och godtycke. Någon regel måste för dem bestämmas ; finnes den icke uti en instruktion uttalad, så öfverlemnas åt den med arbetet sysselsatte att sjelf uppgöra den. Är han sakkunnig och samvetsgrann, så tager han till regel just det, som de af Guds anda rörde män verkligen hafva talat och skrifvit. Detta åter måste utrönas af en till sin rätta lydelse återställd grundtext, som följes till sitt innehåll och rätta ordaförstånd och genom svenska ordalag af lika betydelse, uti en ren och otvungen mening uttryckes. Om eljest ordet rättelse skall hafva någon betydelse, så måste det hafva denna; och då återföres den af Utskottet förordnade bibelrevisorn, om någon sådan blifver utsedd, ovilkorligt till iakttagande af de såsom förkastlige ansedde l:a och 2:a §§ af instruktionen. Tillägget, att endast de af behofvet mest påkallade rättelser måga vidtagas, är väl ämnadt att förebygga allt för många och stora förändringar, men någon ledning för bedömandet, hvilka rättelser äro af behofvet påkallade och mest påkallade, gifves ej, detta öfverlemnas åt den enskildes mening och tycke. Huru tydlig och bestämd är icke i motsatts häremot den nu gällande instruktionens föreskrift: ”att i det mesta som görligt är, och så vida den gamla svenska version icke går från sensu litterali uti texten, densamma bibehålla. ii Allm.
Häfver man Under-Rätts dom för sig1, men tappar i Ilof-Riitten, då bör kostnaden ä båda sidor emot hvarannan qvittas, der domaren ej finnér de omständigheter i något, mål vara, att endera ändå Rättegångskostnad gälda bör. Äro i; saken åtskilliga käromål, neli vinna eller tappa parterna deri ömsom; då slånde ock< hvar sin kostnad XXII Cap. 1 §‘ De två första punkterne i denna §. erhålla följande lydelse: I Hof-Rätt skall någor af Rättens ledamöter, i lagvad da eller der instämda saker, skriftlig berättelse om deras sammanhang uppsätta, innan de till dom företagas. I Under-Rätt måge parterne det ej äska, der Rätten ej sjelf linner, att sakens vigt eller vidlyftighet det fordrar. 2 §. Tredje punkten i denna §. skall lyda sålunda: Sist upptecknas iniagorne, att kunna Rätten föreläsas, efter den tid, sorn de inkommit, och Rätten gifve sedan den berättelse till parterne ut„ med förelagd tid och vite, i Hof-Rätten Tio, i UnderRätten Fem daler, att. den hvar för sig genomse, underskrifva och. * D o 7 återställa. XXIII Cap. 1 §• Denna §., sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 15 Juni 1818, udras sålunda : Å Märads-Ting, så öek vid laga syn I jordatvist må ej dömas, der ef sju i Nämnden äro. Rådsla lvu-Rätt vare domför, der tre i Rätten silta. I Hof-Rätt må ej färre än fem ledamöter döma i ExpeditionsUtskottets Förslag tilt tind. Skrifvelse, W.-o 114* 197 mål, som a ära och lif gå. 1 andra mål må fyra ledamöter utgöra» domfört antal, der alle om slutet ense äro, 2 §.. Denna (v skall hafva följande lydelse: