Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland dessa talrika ämnen för en granskande uppmärksamhet har Utskottet funnit några få omständigheter påkalla en till ansvar ledande behandling; och det är i sådant afseende, sou Utskottet härigenom får till Riksens Ständers ompröfvande, enligt 107 Regerings-Formen, anmäla följande anmärkniugspuncter: 1:0 Emot Stats-Rådet Herr Friherre R. Cederström har Utskottet redan den 21 sistlidne Febr. fastställt den anmärkning, att lian, utan sjelfmant iakttagande af jäfs skyldigheten, öfvervarit besluten i mål, rörande hans judiciaira förvaltning af Öfver-Ståthållare-Embetet, och någon gång i sådana, der han sjelf varit klagande part, såsom vid det tilliälie då Herr Friherrens, i egenskap af tillförordnad Öfver-Ståthållare, anförda besvär öfver Kammar-Rättens Resolution, hvarigenom de af honom suspenderade Stockholms Stads MantalsGommissarier blifvit i tjensten åter inställde, den 24 Sept. 1,817 inför Konungen i underdånighet föredrogos. Till denna anmärkning bör likväl Utskottet foga dess förklarande, att ofvannämnda uraktlåtenhet, sannolikt föranledd af StatsRåds-Embetets beklädande i förening med ett annat Civilt Embere, icke varit åtföljd af någon synbar väld eller af andra på rätts-tillståndet menligt inflytande omständigheter, utan blott innefattar en förgätenhet af former eller ett afsteg derifrån, som i framtiden Const. Utsk. Betänkanden. 103 torde säkrast undvikas, om 34 RegeringsFormen vinner en ordagrann tillämpning. 2:0 Af Protocollet öfver Krigs-ärenden för den 4 No v. 1817 inhämtas, att, sedan FältCommissarien Eric Sundell, i egenskap af Redogörelse-Verkets
Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr von Mentzer, Carl Fredrik, afgaf en motion, N:o 125, ang:de förhöjning af införsel-tullen å bränvin m. m. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, väckte en motion, N:o 126, om förhöjning af de före år 1858 afskedade militära embetsoch tjenstemäns pensioner. Begärdes på bordet. Hr Stjernsvärd afgaf vidare en motion, N:o 127, ang:de förhöjning af H. K. H. Hertigens af Östergötland statsanslag. Remitterades till Stats-Utsk:t. 216 Den 28 November e. m. Hr Stjernsvärd afgaf ytterligare en motion, N:o 128, ang:de öfverlemnande till K. M. af de utaf motionären vid 1847 oell 1850 årens riksdagar afgifne tvenne förslag till förändrad organisation af landtförsvaret m. m. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Hr Stjernsvärd uppläste slutligen en motion, N:o 129, ang:de målskjutningars införande inom alla rikets socknar, samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga emot befrielse från vapenöfningar m. m. Begärdes på bordet. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus, afgaf en motion, N:o 130, ang:de en gemensam öfverstyrelse för rikets samtlige läroverk m. m. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Frih. af Ugglas, Gustaf, afgaf en motion, N:o 131, ang:de anslag till arfvoden åt en förste provincial-läkare i hvarje län. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm:
Gå och låt afguda dig af din hustru, tillbedja dig af dina smickrare. » » Käthe vet, hur det är med mig. » » Kanske också Margaretha? D u kunde inte bära bördan ensam, måste också förgifta själen for ditt oskyldiga barn! » » Hon vet intet. » » Du skall ej heller säga något. Detta är min enda önskan. » » Jag skall snart ej längre kunna säga något åt någon, K l a s; läkaren ger mig ej lång tid. På dig skall jag dock alltid tänka — alltid! » Han gick. Klas rörde sig ej. Utan ett ord stirrade han ut öfver det gråa hafvet, hans kärleks graf. Skymningen föll redan på, när Sigfrid gick hemåt efter den skogbevuxna vägen. Beppo mötte honom. Han skrattade hånfullt: » Ni en vän till herrn! Han har sagt åt mig, att jag inte får släppa er in än en gång! » Fartyget, som skulle föra dem hem, låg i hamnen; platserna voro redan bestälda. Käthe längtade efter afresan. » Mig är det, som kunde jag icke slita mig bort, » sade Sigfrid, » som måste jag här lemna mitt lif. » » Hvad är döden mot den tortyr, han låter dig lida, » sade hon bittert. » Finnes det inte en försoning för alla? Han har aldrig älskat dig! » En gång förvisso. Men nu —? Jordisk kärlek förgår, och hans har jag sjelf dödat. Min lefver dock och kan aldrig släppa honom. » Då de om aftonen sökte honom, var han försvunnen. Han gick i skymningen. Ej måne, ej en stjerna lyste på himmelen. Allt var tyst kring det lilla huset. Vågorna sqvalpade sakta mot stenmuren. Äfven hunden var försvunnen. I ett fönster brann ljus. Han visste, att det var vännens kammare. Han blickade dit upp som mot en stjerna. » Jag älskade dig dock, » hviskade han, » jag dör, låt mig inte förgås i denna förtviflan! » Det drog honom till sig med trolsk makt. Trappan var mörk, han smög sig upp; ingen hindrade hans väg. Framför dörren stannade han; han vågade ej öppna den. D å hörde han ett buller; en vild ångest grep honom.
På sednaste tider har denna brist blifvit mycket stor i vårt land. Anledningarne härtill äro visserligen flera, men en af de förnämsta torde vara, att man nu på de flesta andra vägar kommer till ett nödtorftigt välstånd långt förr än på den presterliga vägen. Vådan af denna olägenhet kan dock till någon del undanrödjas genom beviljandet af ändamålsenliga understöd åt dem, som vilia beträda den presterliga banan, så att den förberedande prestbildningen måtte för dem blifva så litet kostsam som möjligt, och derigenom den sena befordran till en berglig lägenhet blifva mindre kännbar. Mig synes detta vara en bland de fjcnligaste utvägar Staten kan vidtaga för att afhjelpa den öfverhandtagande prestbristen. De uppoffringar från Statens sida, hvilka jag nu för detta ändamål vill föreslå, äro så ringa i jemförelse med dem, som göras för samhällets yttre materiela förkofran, att jag tvekar huruvida jag ej skall anses hafva uppskattat Rikets Ständers beredvillighet i denna vigtiga angelägenhet allt för ringa. Skulle icke det föreslagna medlet eller något annat begagnas för att afhjelpa det ofvannämnda onda, så är stor fara för handen att personer, som taga sig sjelfva rättighet att vara folkets lärare, men som sakna nödig upplysning och bildning och för hvilkas renlärighet man ej har någon garanti, skola, till skada för kristlig tro och kristligt lif, få allt större inflytande i religiösa angelägenheter. Med anledning af ofvanstående, får jag föreslå: att ett reservationsanslag af 36,000 R:dr R:mt måtte under nu ingående statsregleringsperiod ställas till Hans Maj:ts disposition, att, i mån af behof, för prestbildningens befordran utgå med omkring 12,000 R:dr R:mt årligen. Stockholm den 15 November 1862. C. O. Björling. Af Biskop J. A. Millén s Om rättighet Jör Elementar-lärare, sorn upphäva lön efter gamla staten, att vid af sked.stagandet åtnjuta samma vilkor, som före 1856—1858 årens riksdag vore dem förunnade.
9 Jemte tillkännagifvande, att motionären icke, på sätt han sig förbehållit, till Utskottet ingifvit några handlingar i ämnet, får Utskottet, som icke, emot 90 § i Regerings-formen, eger att taga befattning med den enskilda rättsfråga, hvarom motionärens framställning hufvudsakligen handlar, enär i motionen icke blifvit lemnad någon vidare upplysning om beskaffenheten af de förtydligande förändringar i gällande lagstiftning motionären ansett nödiga, än medelst hänvisning till hvad handlingarne i omförmälda enskilda mål skulle innehålla, och då vid sådant förhållande Utskottet saknar anledning att ingå i närmare granskning af det ämne, som utgör föremål för motionärens förslag, härmed vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari 1860. (Ank, till Exped.-Utsk. d. 21 Febr. kl. 2 e. m.) Betänkande, i anledning af väckt motion om de s. k. presthåpornas pä 0 and blödande till by arnes disposition. Uti en inom Hedervärda Bonde-Slåndet väckt samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott et remitterad motion har Riksdagsfuilmägtigen Johan Johansson frän Calmar län, med hvilken Olof Andersson från samma län instämt, föreslagit, att de så kallade »presthäporna» på Öland, eller, enligt den af motionären åt denna benämning gifna förklaring, »jordar af större och mindre areal, hvilka inom somliga, ej alla, byar disponeras af Kyrkoberdarne på ön, en och hvar inom sin församling,» måtte, vid nuvarande inuehalvares afgång, komma under de byars disposition, inom hvilkas område de Bih. till B. St.
Om förmynderskaps-ärenden eller konkursmål, rörande Adelsmän, skulle afgöras af Häradsrätt, så kunde det inträffa, att Häradsrätten, i anledn. af derom väckt påstående, förklarade Adelsmannen omyndig eller försatte honom i konkurstillstånd och alt detta beslut öfverklagades i Hofrätt, som möjligen fastställde det, och vidare i Högsta Domstolen, sorn slutligen uphäfde detsamma; och om under tiden ett riksmöte inträffade skulle dä denne Adelsman obehörigen vara beröfvad en den förnämste af sine politiske rättigheter, nemi. representationsrätten. Härvid invändes kanhända, att samma förhållande äfven nu kan ega rum, enär Hofrättens beslut kan af Högsta Instansen uphäfvas, men denna omständighet visar endast att de ifrågavar., från sjelfva statsförfattningen härflytande stadganderne om Adelsmäns forum i vissa mål numera icke stå i den fullkomliga öfverensstämmelse dermed, som förefanns så länge ännu Hofrätt verkligen var Konungens Högste Nämnd och så länge den äfven ansåg sig på grund af berörde stadganden pligtig att omedelbarligen uptaga och afdöma alla åtal emot Adelsman för vanfrejd medförande brott; och såsom svar på invändningen får jag erinra, att det i allt fall måtte vara så mycket bättre att de mål, på hvilkas afgörande en frälsemans representationsrätt beror, uptagas i första hand af Hofrätt i st. f. Häradsrätt, som derigenom instansernes antal för Den 5 Mars e. m. 203 dessa mål förminskas. Emot uphäfvande af 6 § i de adlige privilegierne samt förenämnde sladganden i K. B., talar dessutom, såsom jag i min redan npläste reservation anmärkt, äfven den omständighet att dessa stadganden innebära den enda kontroll R. o. Ad. har och sannolikt kan få derå, att representationsrätten inom Adeln icke utöfvas af obehöriga personer. Det är sannt att i följd af en under sednare åren npkommen praxis, varder icke alltid åtal emot Adelsman för vanfrejdande brott af Hofrätt uptaget till omedelbar pröfning, så framt icke brottet är af den beskaffenhet alt lagen derför uttryckligen stadgar, såsom påföljd, ärans förlust.
Beträffande nu Rikets Ständers ifrågavarande framställning, bör jag ej lemna oanmäldt, att redan vid 1847—48 årens riksdag fråga väcktes af enahanda syftning. Rikets Ständers derutinnan gjorda anhållan ansågs dock ej för det dåvarande till någon Eders Kongl. Majits åtgärd föranleda, och sådant på den hufvudsakliga grund, \ 6 Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. att fångväsendet inom riket då icke ansågs befinna sig på den ståndpunkt, att slutliga organisationen af såväl sjelfva Styrelsen sorn den vid straffoch ransakningsfängelserne erforderliga personal skulle kunna ändamålsenligen företagas och så verkställas, att icke många väsendtliga ändringar inom kort tid blefve nödiga, hvarförutan i allt fall på Eders Kongl. Maj:ts pröfning då var beroende en serskild fråga om ny Instruktion för Fångvårds-Styrelsen, hvars sammansättning följaktligen kunde komma att undergå förändring. Ett annat förhållande är dock numera förhanden, sedan både Instruktion för Fångvårds-Styrelsen är vorden under den 16 December 1859 utfärdad, hvarigenom detta embetsverk nu kan anses fullständigt organiseradt, och länscellfängelserna dels redan inom de flesta län äro dels i öfrigt inom kort tid blifva fulländade; och i föjd deraf anser jag väl den af Rikets Ständer afsedda anordning, hvilken i sin mån bör leda till lättare öfversigt af förvaltningen och förenkling af räkenskaperna, i det hufvudsakliga nu kunna genomföras. Men härvid kan likväl, på sätt Fångvårds-Styrelsen ock anmärkt, ej lemnäs åsido det förhållande, som i afseende på tjenstebefattningarna vid fångvården eger rum, att ej mindre tjenstemännens antal än äfven de serskilda aflöningsbeloppen i många fall måste vara underkastade tillfälliga förändringar. Då således, i likhet med Fångvårds-Styrelsen, jag finner icke alla af fångvårdsanstalternas tjenstebefattningar vara af beskaffenhet att lämpligen kunna å ordinarie stat upptagas, synes mig dock denna stat kunna, utan synnerliga betänkligheter, lemnäs något större omfattning än Styrelsen i sitt utlåtande antagit.
Handels-Balken böra undergå ändring och erhålla följande lydelse: Intecknings-Förordning. i2:te §. ”Ej må Inteckning beviljas i hus, annan byggnad och vatten-averk, hvarmed ständig rätt till grunden ej är förenad; ej eller må InB i ken g till Rikt,St. Prat, Ig!}. lOtfe Seni, % B. 'f, 1 322 Undtrilaniga Skrifvthtr. teckning beviljas i annan egendom , än ilen Gä'ldenären veterligen, genom laga fång, förvärfva!, och deraf lian egare är, då Inteckning sökes, utom i det fall, hvarom i 13 . §. sägs. Ar egendomen kommen i Gäldenärens hand genom fång, som lagfaras bör, varde ej Inteckning fastställd förr, än uppbud skedt.” 13-.de af den, 6oro förvärfvat egendomen genom fång, derå lagfart ske bör, förre egarens Borgenär med Skuldebref elier annan handling, derföre Inteckning lagligen beviljas kan, håfve rätt att den erhålla , och söke köparen för den intecknade skuldens belopp skadestånd af sin fånges-man, derest icke, i händelse, genom sålunda meddelad Inteckning, vilkoren för fånget äro vordne ändrade, köparen heldre vill fånget upphäfva och egendomen till förre egaren afträda.” 17 Cap. 12 §. Handels-Balken. ’’Ej gifver Inteckning förmåns-rätt utan i fast egendom, then Gäldenär egde, thå Inteckning söktes, eller iherå ny egare ej sökt uppbud, i händelse han förvärfvat egendomen genom fång, sorn lagfaras bör; ej eller then Inteckning, som sker sedan Gäldenär död, eller dess fattigdom allmänt kunnig är.” Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifveher. jtj. N:q 381. Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. -6 Dec, 1823* Preste-Ståndet d. 6 Borgare-Ståndet d. 6 — Bonde-Ståndet d. 8 —- *— Riksens Ständers underd.
Alltså: mina sympatier voro helt och hållet på storfurstens sida. Jag tillstår det helt öppet i detta upplysta sällskap – fast jag tror, att om man visste det allmänt, skulle den andliga pöbeln hetsa hundarna på mig och kalla mig förrädare. Hade den unge fursten velat lyssna till mina råd, skulle Fiekchen, den krönta kurtisanen, fått svalka sitt heta blod i Sibiriens isöknar i stället för att skända tsarernas tron. Hans ögon glimma hatfullt, då han nämner den ryska tsarewnans namn, och med en stolt åtbörd kastar han hufvudet tillbaka. Alla lyssna med spänning till hans ord. Den mannen har kapat alla trossar, som bundo honom vid fosterlandet, och seglat till Petersburg under förrädareflagg, fast han där måst bränna sina skepp. Att han så öppet vågar tillstå allt, kan förklaras af hans personliga bitterhet; men från fosterländsk synpunkt skulle hans handlingssätt aldrig kunna försvaras. – När jag kom till Petersburg, fortsätter han, hade Elisabet Petrowna nyss fått sluta sitt liderliga lif. Peter III var tsar, och intrigerna i full gång. Hans trogna maka, som redan hunnit lyckliggöra en Tschernischeff, en Saltykoff och en Ponjatowskij, hade slutligen hamnat i armarna på den beryktade kroghjälten, falskspelaren och slagskämpen Gregorij Orloff, och de två voro skapade att förstå hvarandra! Jag hade, strax efter min ankomst, lyckats få tillträde till bröderna Orloffs gemensamma näste vid Morskajagatan – en röfvarekula, där falskt spel, slagsmål och de onaturligaste orgier hörde till ordningen för natten, och där konspirationen mot Peter hade sitt högkvarter. Jag erfor, att tsarens lif sväfvade i högsta fara. Jag uppvaktade honom och varnade. Detta vet Katarina, och det kan hon aldrig förlåta mig. Jag nämnde till och med namnet på den man, som åtagit sig att stöta dolken i hans bröst – det var allt förgäfves! Omöjligt att väcka denne idiot ur hans slöhet. Jag måste två mina händer och öfverlämna honom åt hans öde. Jag lefde då hvar dag i fruktansvärd spänning. Jag visste, att allt var förberedt för palatsrevolutionen och statskuppen. Jag kunde icke förstå, hvarför man dröjde.
Jag får anhålla om ursägt att jag ännu uppträder i denna fråga, men jag är dertill föranledd genom Hr Itosenblads yttrande. Min mening har visserligen icke varit att borttaga bevilln.procenten, och det har den varde talaren ej heller påstått ; men jag ville borttaga det stadgande, som gör det till en ovillkorlig skyldighet för domaren och executorn att pröfva i hvarje fall, huruvida detta bevilln.afdrag verkligen har blifvit afdragel; enär det skulle, på sätt jag redan anfört, leda till svå - Den j Oclolicr f. ra. 129 svårigheter för domaren samt göra att aldrig någon löpande revers kunde lagsökas, utan att den tredskande gäldenären skulle begagna sig af invändningen att bevilln.afdraget ej blifvit iakttaget. Hr Rosenblad har sagt, att om fordran är klar och ostridig, så ålägges den till betalning och alden det icke, så sker icke sådant. Detta är mycket rätt; men en så beskaffad invändning som den, att bevilln.afdraget ej blifvit tillgodoberäknadt, har, enl. hittills gällande författningar, då sådana stadganden, som här blifvit föreslagna, ej varit promulgerade, icke föranledt dertill att executorn förklarat något mål tvistigt, som varit af executiv egenskap, derföre att gäldenären invändt, att bevilln.afdraget ej blifvit beräknadt, utan blott föranledt derhän, att executorn i sitt utslag förklarat att gäldenären skall betala skulden, men att lian vid räntans erläggande äger att tillgodonjuta bevilln.afdraget, der räntan varit förskrifven till 6 procent. När nu gäldenären får en så beskaffad dom, så kan honom icke något förfång ske, emedan när han betalar sin skuldsedel, så, om det ej finnes afskrifvet på reversen att bevilln.afdraget har blifvit vid räntans erläggande observeradt, afdrager han för alla åren,'sedan reversen utgafs, detta bevilln.afdrag.
Don af behofvet således påkallade hamnanläggningen vid Höganäs skulle äfven bereda stor fördel för de i närmaste trakten boende jordbrukare, hvilka derigenom, i stället att till aflägse orter forsla den spanmål de kundé afsätta, blefvo i tillfälle att vid nämnde plats utskeppa densamma, mod stor behållning i följd af minskning i transportkostnaden. litt ytterligare skäl för den ifrågavarande hamnbyggnaden förefunnes dessutom uti det af sjöfarande ofta öfverklagade förhållandet, att vid inloppet från Nordsjön i Öresund icke vore att tillgå någon hamn, der seglarne kunde under svåra stormar söka skydd, helst seglatsen genom det trånga samt af ref och stenbänkar Uppfyllda sundet vore i stark blåst högst äfventyrlig, hvarom dc många fartyg, sorn derstädes årligen förlorades, utgjorde bevis. Enär, såvidt Utskottet inhemtat, något förslag rörande verkställigheten och kostnaderna för den ifrågaställa hamnen vid Höganäs icke blifvit upprättadt, och detta ärende1 således icke befinner sig i det skick, att något statsbidrag för berörde företags utförande kan komma i fråga att af Utskottet föreslås, anser Utskottet 17:0 ätt något afseende å den härom väckta motionen icke kan '■■■■• fästas. Under de 2:ne sednast förflutne riksdagarne har hos Rikets Ständer genom väckte motioner statsbidrag blifvit begärdt för hamnbyggnad vid staden Amål, hvilket dock, enär framställning derom icke varit af Kongl. Maj:t gjord, och Statens medel tagits i anspråk för vigtigare föremål, ej kunnat af Rikets Ständer beviljas. Sedan likväl stadens innevånare, i anseende till den tvingande nödvändigheten att åt sjöfarten bereda skydd mot de å stadens redd svårt verkande stormarne, på egen bekostnad påbörjat anläggning af hamn vid staden i enlighet med ett af Chefen i vestra vägoch vattenbyggnads-distriktet majoren D. W.
Proposition, A':o 19. förd 7 hela båtsmansnummer, efter den fastställda beräkningsgrunden af 429 Rdr 59 sk. 9 rst. för hvarje båtsmansrote; att Landshöfdinge-Embetet upplyst, att 1828—1832 årens medelbevillning för hus och tomter, efter en sedermera upptäckt missräkning af 11 Rdr 58 sk. 5 rst., skolat utgöra 1,282 Rdr 20 sk., men, efter afdrag af bevillning för rörelsevinst af åtskilliga dervid orätt inberäknade Verk och Inrättningar, med 606 Rdr 4 sk. 5 rst., rätteligen uppgick endast till 676 lldr 15 sk. 7 rst.; att således vore ådagalagdt, det misstag egt rum vid bestämmandet af Fahlu stads ordinarie båtsmansrotering, hvarföre rättelse deruti borde ske; att, då den vid 1839 års reglering beräknade bevillning för borgerlig rörelse utgjorde 1,842 Rdr 16 sk., ett sammanlagdt bevillningsbelopp alltså uppkom af 2,518 Rdr 51 sk. 7 rst., som, efter förenämnde grund af 429 Rdr 39 sk. 9 rst. för hel rote, lemnade 5 rotar eller, med undvikande af bråket, sex hela båtsmansrotar; samt slutligen, i fråga om sättet, hvarpå den brist bör ersättas, som sålunda uppstår i nummerstyrkan af städernas båtsmanshåll 885 man, att dervid förekommer, att, sedan vid förenämnde reglering ordinarie båtsmanshållet för staden Piteå blifvit faststäldt till 1 y, för staden Luleå till 1 V4 och för staden Lund till 9 % rotar, men sedermera blifvit upplyst, att berörde städer innehade opriviligerad jord, som, vid ordinarie roteringen, bordt tagas i beräkning, men obehörigen uteslutits; Kongl Majit, genom nådiga bref den 1 Februari 1841 och den 18 Februari 1843, beträffande Piteå och Luleå, samt den 1 Februari 1841 och den 23 Juli 1842, hvad Lund angår, förordnat, att samma städer för ifrågavarande opriviligierad jord skulle ansvara, Piteå för y4:dels, Luleå för likaledes yt:dels samt Lund för ä/7:dels rote, hvarigenom för alla tre berörde städer sammanlagdt uppkommer 1 */J4 båtsmansrote, eller 3/14:dels rote mera, än den för staden Fahlun nu ifrågaställde förminskning.
P&amp; samma satt förhaller det sig med de utmärkt vackra, fina knypplade spetsarna, fullt ut lika fina som våra Ivadstena-spetsar och öfverträffande dessa i rikedom p % mönster. Spetsar hvilka hemma betinga ett pris af 5 A 6 kronor aln fås har för 2-3 mark metern. Allmogens qvinnor sysselsätta sig mycket med detta vackra handarbete afvensom med vafnad. Gossar och flickor, fyra! fem %r gamla, sitta hukade öfver knyppeldynorna och få s %lunda tidigt bidraga till sitt eget underhgll. Aldrig skall jag glömma en nioårig flickas förtviflan d % en hundvalp f %tt tag i hennes dyna, släpande den med sig i smutsen, krafsande af pinnarne, slitande och rifvande de fina trsdarne, hetsad af en mängd halfvuxna, elaka pojkar. Hon var så liten, tunn, mager och blåfrusen, en lefvancle illustration af de usla löneförhållanden som möjliggöra det billiga spetspriset. Jag såg hennes förtviflan och kunde ej motstå frestelsen köpa hennes förolyckade arbete; men tårarne som droppade ned p % min hand innan jag hann hindra flickan att fatta och kyssa den, syntes mig mera varda an de dgrbaraste spetsar i verlden. Hvilket larm och stim! Trumpeter skrälla, mungigor gnälla, trummor hvirfla, barnungar skrika, öfvergifna af sina barnpigor, hvilka hellre vanda ögon, öron och alla sinnen %t juden som bjuder u t perlor, band, granna dukar och västar, juden som liter pruta med sig, om han i smyg kan f % tillfälle att stjäla sig en kyss. Hvad gör ej en Evas dotter för vackra perlor, guldglitter och krimskrams? Karuseller, skjutbanor, kasperteatrar äro oskyldiga nöjen som alltid samla omkring sig en skara ungdom. Det ar ej så noga med afgiften,:) direktören~ är vid festlynne, och han later mangen ungmö förlusta sig utan att göra ett hal i hennes kassa. Teatrarne besökas ej af Leipzigerbor under messtiden; publiken består uteslutande af det m finare messfolket~.