Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende upplyste direktionen att, utom arméens pensionskassa, befunnes under direktionens förvaltning flera andra mer och mindre betydliga fonder, hvilka för närvarande drabbades af dels inga, dels högst obetydliga förvaltningskostnader, nemligen: a) Arméens enskilda enkeoch pupill-kassa, hvars fond, då utgörande 630,000 Rdr, blifvit samlad och uppehållen, utan något understöd från statens sida, dels genom årliga afgifter af alla delegare i arméens pensionskassa och dels genom inträdes-afgifter af dem, hvilka frivilligt i enkekassan ingått; b~) Kongl. Majits fond i arméens enkeoch pupill-kassa, 7,500 Rdr, eller årliga räntan af det gåfvo-kapital, som i nåder blifvit anslaget till pensioner för militär-enkor och barn, att, enligt Kongl. Majits nådiga förordnande, användas och särskildt redovisas, på sätt Kongl, brefvet den 9 Februari 1819 föreskrifver; c) Statsanslaget på 9:de hufvudtiteln å 37,500 Rdr årligen till aflidne militärers i fattigdom efterlemnade enkors och barns pensionerande; hvilket anslag, intill år 1828 förvaltadt af statskontoret, genom Kongl, brefvet den 3 Januari nämnde år öfverflyttades till direktionen öfver arméens pensionskassa för vinnande af enbet i förvaltningen, och sedermera af direktionen förvaltats i enlighet med Kongl, reglementet den 21 September 1833; cT) Den af framlidna grefvinnan Sophie Horn, född Rlomstedt, gjorda stiftelse för fattiga militärenkors och barns pensionerande, hvaraf årliga inkomsten, 8,700 Rdr, utdelades i pensioner å 150 Rdr, enligt de i stiftelse-urkunden föreskrifna grunder; e) Arméens ackords-amorteringsfond, bildad i ändamål att inlösa och amortera officers-ackorden inom arméen på sätt Kongl, brefvet den 17 Augusti 1833 föreskrifver, samt förvaltad enligt reglementet den 3 Juli 1840; varande fondens återstående skuld i utelöpande 4 procents obligationer 2,757,600 Rdr, hvilken skuld vore beräknad att, enligt fastställd amorteringsplan, vara inbetald år 1886; 111 Och meddelade direktionen derjemte, att samtliga dessa fonder, hvilka, så till inkomster som till utgifter, vore af skiljaktig beskaffenhet och till en del för olika ändamål afsedda, förvaltades hvar och en för sig och redovisades uti särskilda räkenskaper, som dels af kammar-rätten dels af arméens egna revisorer undergingo granskning.
I hwad det innefattar afgift för Rust tjenst och Utsockne Frälse-Hemman, den BondeSrandet anser efter Utffottets första Betänkande, böra utgöras; 4:0. I hwad det tillägger Actieägare i Götha Canal-Bolag större befrielse än andre Private Inrättningar, der likwal de alla pa enahanda sätt böra till Statens upprätthållande bidraga; ;:v. Rörande den bewiljade nedsättningeN i Progressions-asgiften, hwilken enligt 3 Art. i Utffottets första Betänkande kommer att erläggas; Och 6:0.
Dag oell mecl llemtaclt stöcl jemväl ak jemtörelsen mecl l 1 Lapitlet 1 §. i Dereclningens förslug, strulfet ej köra l)li lvu minclre, än fängelse i femte gracl, samt tillstyrkte clertöre, att slutet ak förevarancle 3 köränclras till lenna l^clelse: /loe^ nlä clet fängelsestraff ej i nugot full sättas uncler /emte gracl. 10 Lap. ^ oeli io Dncler äkeropancle ak lcvacl llögste Domstolen yttrat vici granskning ak cle käremot svarancle 6 oell 8 i lo Oupitlet af Dag-Oomiteens förslag, korklaracle llögste Domstolen sig anse tillägg llöra göras om 8veriges oell Norriges räclgikvancle 8tats-Däcls, Diks-Dätts eller llögste Domstols välclsförancle; oell Dögste Domstolen Ilemtacle för clenns mening ett ökaclt skäl frän clen omstäncligilet, att Norriges är l8/ja utkärclacle krottmälslag i A Oapitlet 2^ oeli 82 innefattar motsvarande staclganclen, mecl utsträekning till omköimälcle m^ncligketer, ej minclre 8venska än Norrska. I enligket meä clenna åsigt oell mecl llvacl llögste Domstolen kär ofvan, rörancle 8 oell 9 M. af förevarande Oapitel, neclan yttrat, liemställcles: Äörr»t. tt/a/.-rL tVärttga /'no/io^trton ^.o 69.
Hör all nu inom desi gränser »varande oroterad jord, af Hwad namn och beskaffenhet den wara mä, de Boställen Mast undantagna, sorn af i tjenst rpargnde militära per? sonck Den 11 Appi!. Z29 pner innehqfwas, sä snart Riket med krig hotas eller o» xvas, genast uppsätta och med beklädning förse det emot samina jord swarande Förstvarsmapstap, hwilket Kongl. Maj:t äger att pä en gäng med yrhinära Armeen lätq uppbåda och utcommendera; dock byr denna extra rotering wid krigets flut alldeles upphöra, och aldrig ystare, än dä Riket hotas med anfall, kunna uppsättas, Till ett sädant ändamals stpndsammaste »vinnande lär hos Kongl. Maj:t böra i underdänighet anhällas, att Dest Bcfallningshafwande, sä fort möjeligen ste kan, i näder anbefallas e att, hwar i sitt Län, genast och sist inom 6 mänaixr ifrän det en sädan KonglMajits nädiga befallning till bein an, kominer, med biträde af tillkallade i yrken boende kunnige personer af alla fyra Ständcn, »verkställa en provisionel extra rotering ä all inora Länet oroterad jo/d? efter den metod och de grander som med den förut i hwar p ovins pehan »verkställda ordinära regleringen och den vxoterade jordens kqn a sörhällande emot den roterade, närmaststär att förena Denna provmsionela rotering fär icke pppe hällas deraf att något Ständs medlemmar skulle, efter yrhällen kallelse, ifrän fhrrättningen uteblifiva, och öfwer densamma tord? Rik ts Ständer förbehälla sig att, enligt go §. af LkegeringSfonnen, »vid nästa Riksdag öfwe-lägga och befluta. Men om, under des denna reglering pästär.
Jag begagnar således, med R. o. Ad:s tillåtelse, tillfället alt något närmare utveckla hvad som egentligen utgör skiljaktigheterna af de förslag, hvarom man talar. Representanten för Utsk:s beslut, sådant det af majoriteten är fattadt, nemi. Hr Stuart, har haft tillfälle alt yttra och motivera sina åsigter; en annan värd ledamot inom Utsk., som icke nu är här tillstädes, Hr Nordenanckar, har i en reservation yttrat sig, och denna reservation har Frih. Cederström fästat sig vid, såsom den han önskade skulle egentligen vidhållas, och dernäst finna herrarne en reservation, äfven betänk, bifogad, af mig nfgifven. Skiljaktigheten meningarna emelian är egentligen icke så stor i hufvudsaken, eller hvilken summa som af bancovinsten kommer att till statsverket öfverlemnas. Deruti skilja sig de 3 meningarna föga. Till och med äro Hrr Stuarts och Nordenanckars tankar så till vida öfverensstämmande, som de båda inskränkt sig till en fördelning af den nu reserverade summan 3,31 i,216 r:dr 4* sk. 5 r:st. beräknad för blifvande 5 år till nästa riksdag och anordnande af Jj:del för hvarje kommande år. Skilnaden dem emellan består endast deruti, att Hr Stuait eller BancoUtskts majoritet tillstyrker alt första och en del af andra årets återbetalning skall ske genom öfverlemnande af dödade reverser, hvilket Hr Nordenanckar åter icke önskar. Min mening har i afseende till siffran afsett ungefär samma utbetalningar årligen som Hr Nordenanckar, dock så att första årets disponibla summa komme att gå till circa 800,000 r:dr, således något mer än den årliga D e n a September f. m. bancovinsten per medium under fem år, hvilken utgjort circa 620,000 r:dr årligen. För de återstående åren circa 5oo,ooo r:dr.
Sandels Ledamöter yttrat betänkligheter; och välbetänkt kunde det ej eller vara, att från de förhållanden, hvarpå förslaget hufvudsakligen är grundadt, hemta anledning till förändring af lagstiftningen angående åldern för äktenskaps ingående jäller fastställa sådana vilkor derför, som inskränkte den frihet, sorn förvaras genom samma lagstiftning. Den har sin grund i menniskans natur och (ill sitt mål det sedliga lifvct. Del är nemligen genom familjen som detta lif förnämligast bevaras, och familjen uppkommer genom äktenskapet; och de grunder, hvarpå omlörmälda lagstiftning således hvilar, äro följaktligen alltför djupa för alt kunna rubbas af de ekonomiska företeelser, sorn motionären åberopat. Att äktenskap ingås utan noggrann beräkning af tillgångar eller utväg till makars och barns framtida bergning, bekräftas visserligen af dagliga erfarenheten; men derför lärer cj^ kunna antagas sadant sker i förlitande på kommunernas utvidgade skyldighet all bispringa sina behöfvande medlemmar. Äktenskapet är en förening af ömsesidig böjelse, af ömsesidig kärlek; och denna ömsesidiga känsla lättar de mödor, sorn makarne genom äktenskapet sig underkasta, kommer dem att tåligt fördraga de uppoffringar och försakelser, hvarföre de kunna blottställas. De hafva eli gemensamt mål, den ene arbetar icke blott för sig, utan äfven för den andra; och den tillgång, sorn blott utgöres af makarnes arbetskrafter, får derigenom ett ökadt värde. De allmännaste förhållanden torde oek vittna härom; och arbetarens ställning är sanlierligen Icke sådan att honom bör beröfvas något af de medel, som göra hans arbete lätt, hans lif mindre tungt. Efter Utskottets öfvertygelse skulle således de af motionären föreslagna inskränkningar vara obilliga; och att de skulle förekomma osedlighet, kan deslomindre antagas, sorn, elter de upplysningar, hvilka lemnats under den diskussion, som ifrågavarande motion fora nied t inom Ilögvörd.ga Ståndet, antalet af oäkta barn alltid visat sig störst på de orter der minsta antalet af äktenskap ingålls. Dessutom vöre inskränkningen i afseende på åldern oförenlig med rättigheten för mannen all vid fyllda 21 år sig och sitt gods sjelf räda och förestå.
— N:o 5. i anledning af väckt motion om förändring och tillägg uti Banklagen den 1 Mars 1830. X. B. 540. A. 549. E. 608. — N:o 6. med hemställan, alt en ny ansvarighetslag för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken måtte utfärdas. X. B. 540. A. 549. E. 608. — N:o 7. med förslag till sammanjemkning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut öfver Utskottens memorial N:o 3, angående omröstningar i Förstärkt Utskott öfver lagen för enskilda banker. X. B. 562, 581. A. 587. U. 681. A. 683. E. 686. Bankoverket, angående dess tillstånd, styrelse och förvaltning sedan sisla Riksdag. Bankovinst, om dess användande till Bankens consoliderande. III. B. 130. A. 179. — för åren, 1845, 1846 och 1847, angående disposition af. IV. R. 394. X. B. 596. A. 598. Ban - ( 25 ) Bankovinst, om användande af behållen, men ännu icke disponerad. VIII. 412. R. 498. X. B. 462. A. 508. — om användande af, till större arbetsföretag. S:t Barthelemy, angående dess återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning. Befordringar inom Postverket, om bestämmande af vissa grunder för. V. B. 481. A. 633. Befordringsförfattningarne för prester, angående. II. B. 338. A. 507. V. U. 481. A. 633. Befordringsrätt för utländske män lill vissa embeten och tjenster, angående Se Regeringsformen, 28 §. Befrielse för boställshavare att deltaga i de vid laga skiften m. m. uppkommande kostnader, som af statsmedel borde utgå. Se Boställshavare. — från erläggande af brandstodsafgift för dem, som ingått i brandstodsbolag.
Man torde häraf finna, att i hvad ställning som heldst; endast för Ladugårds-skötselns tillbörliga underhållande en Eränvins tillverkning af mindst 3 50,000 Tunnor Spannemål eller ett dubbelt qvantum rotvextet bör så mycket heldre ‘alltid vara tillåten, sorn det med mycken sannolikhet kan antagas, att hvad Spannmåleri angar, en hvar Jordbrukare merendels erhåller ett parti slö säd, hvilken, da rättigheten att bränna är gifven, alltid dertill begagnas. Att genom en friare Bränvins-bränning sådana missbruk skulle uppstå, att den, Spannmål eller Rötter, som tilt menniskors. förtäring behöfdes, komma att medtagas, är äfven en, mera inbillad än grundad farhågaHvar och en enskildt bedömmer säkrast i sådan väg tillgångar och behof, och man kan deremot vara förvissad, att 0- säkerheten, huruvida tillstånd till Bränvin»,bränning erhålles eller icke, alltid skall hafva den skadliga verkan, alt ingen vigar sträcka sin odling af andra Bränvins-ämnen, såsom af rotter med mera dylikt, utöfver behofvet för egen direct consumtioi,. Öfverdrift i tillverkning bör ej heller vara att befara, då tillfället till afsatt »ing - Den 2 o Juni, ning pl varan utöfver egen måttlig förtäring alltid närmast bestämmer tillverkntrgs-mängden , hvilken, om ilen blifvit för stor den ena tiden, mptväges afenmindskad den andraNågon inskränkning i afseende p årstiden till Bränvins bränningens verkställande synes ej heller höra aga rum. Såsom skäl för undantag af sommar-månaderna anfö»es väl, att dpnna årstid ar för till* verkningen otjenlig. Sådant torde likväl ofta bero af särskildta omständigheter, hvilka säkrast bedömmas af tillverkaren sjelf, som visserligen ej ingår i ett företag, det han finner för sig skari, ligt, meri deremot ej bör kunna förmenas, att efter eget fritt val dertill begagna sig af den Srsrid och de särskildta tillfällen, som han finner med sin egen förmon instämma. Ibland
I den män rörelsen utvecklades inträffade att de gamla packhusen blefvo otillräckliga och saknade utrymme för att, på det sätt betjena allmänheten, som densamma med skäl kunde fordra, och det befanns då nödigt att frångå den bestämmelse, som ålade vederbörande att endast uti eller vid packhus föträtfa vägning af utländskt gods. Man fann att denna bestämmelse, strikte följd, skulle åstadkommit tidspillan och ofta stor förlust för köpmannen, som icke kunde undvikas med mindre, än att stä - 24 Motioner i Borgare-Ståndet 18G2. JW li - derna, som ha skyldighet att hålla packhus, finge vidkännas en onödig uppoffring för större lokalers anskaffande och så insåg man att, utan men för Tullverket, vägningen lika väl kunde förrättas utom som inom packhusets port. Till lättnad för rörelsen åtogo sig eller ålades derföre tulltjenstemännen att verkställa vägning vid sjelfva lossningsstället för varor, äfven när detta icke var beläget intill packhuset, och städernas myndigheter skyndade att genom flyttbara hus eller skjul bereda tjänstemännen tak öfver hufvudet och tillfälle att pä detta sätt likaväl som inom packhuset föra sina anteckningar. Enligt mitt förmenande, innebar ett sådant åläggande eller åtagande ingenting utöfver hvad berörde tjenstemän» pligt af dem fordrade, men annorlunda har af dem sjelfve saken blifvit sedd och det otroliga har inträffat, och med vederbörandes goda minne fått passera, att när vägning utom packhuset af varuegare blifvit begärd, äfven om sådant för tulltjehstemannen icke medlört större besvär än att gä midt öfver gatan eller några steg frän packhuset, denne blifvit påförd en så kallad extra vågpenning, eller den afgift som uti oltanämnda 1842 ars Förordning blifvit bestämd att utgå blott för det fall att vägning anställdes uti eller vid godsegarens magasin.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets ej mindre den 18 sistlidne April under JNT:o 144 afgifne, och den 7 derpåföljde Maji e. m. på bordet lagde, Betänkande angående regleringen af ulgifterne under RiksStatens Sjette HufvudTitel för milda Stiftelser; än ock under N:o 248 meddeldte, och den i4 sistlidne September f. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar, Första Punkten. Wadstena KrigsmanshusCassa. Andra Punkten. InvalidHospitalet. Dessa tvänne punkter biföllos. Tredje Punkten. Allmänna Fattigvården i Stockholm. Herr Munck af Rosenschöld:, Eberhard: Då Staten för de fleste andre städer icke beviljar något understöd lill deras fattigvård, och Stockholms stad i proportion till folkmängden i andra städer betalar den minsta bevillningen, men har den största contanta 45 H. 5* 36 DennOctoberf. m. förmögenheten, finner jag det vara en ensidig liberalitet, att bevilja för Stockholm, hvad man ej kan förunna de öfriga Rikets städer. Jag vet väl, att jag ej kan göra min åsigt här gällande, hvadan jag blott anhåller att reservationsvis få den antecknad i protocollet. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LamltMarskalken gjord proposition, blef denna punkt af Ridderskapet och Adeln bifallen. Fjerde Punkten. Allmänna Fattigvården i Landsorterna. Femte Punkten. Lazarettet i Stockholm. Sjette Punkten. Hospitalers och Lazarettet underhåll. Sjunde Punkten. Stora Barnhuset i Stockholm. Åttonde Punkten. FrimurareBårnhuset i Stockholm. Nionde Punkten. Barnhusen i Landsorterne. Dessa sex punkter biföllos. Tionde Punkten. Institutet för Blinda och Döfstumma. Herr Fi 'ane Sparrej Bengt Erland: Otvifvelaktigt finnes ingen inrättning så nära rörande mensklighetens vigtigaste interessen, som Institutet för blinda och döfstumma.
Län till försäljning afstäinplats öfver 3,800,000 alnar bomullsväfnader (af husslöjd) — och till Norrige, der medtäflan af alla slags ylleoch bomullsväfnader, införda med låg tull, äger rum, införas årligen för omkring 3oo,ooo r:dr af Svenska allmogens husväfnader, under det att af de stora privilegierade fabrikernas tillverkningar nästan ingen utförsel äger rum, undantagandes mindre partier tobak till Finland. Detta tyckes visa, att öfvergången eller rättare återgången till ett naturligare systeme för våra näringar, icke behöfver betraktas under de förfärliga auspicier, Hr Lefren föreställt sig. Jag har redan erinrat, huru de Preussiska fabrikerna, efter prohibitiv-systemels upphörande, gjorde större framsteg än förut. Men orsaken till min motion var den, som jag redan i mitt nyss upplästa anförande angifvit, att med sjelfva den stora åtgärden, som för alltid skulle göra slut på tvisten, försona sjelfva de personer, hvilka trodde sitt intresse deraf lidande; och för detta ändamål , och för att på samma gång befria sig från behofvet, att, af undseende för beståndande intressen, vidtaga halfåtgärder, såsom hög skyddstull o. d., trodde jag, att det lönte mödan att uppoffra en del af Statens vinst under första quinquennium. Att den af mig föreslagna s. k. ersättning icke skulle vara obetydlig för dem, som deraf komma i åtnjutande, synes deraf, att den största klädesfabrikanten i Norrköping, som med en årlig tillverkning af 200,000 rtdrs värde, endast uppgifvit sig äga en behållen inkomst af 2000 r:dr, skulle i ersättning erhålla 20,000 r:dr, d. v. s. tiodubbla beloppet af den årliga inkomst, han sjelf beräknat: och då han derjemte ägde sin fabrik med alla dess machinerier och förlager i behåll, utan annan förändring än medtäflan af förtu lladt i stället för tullförsnilladt utländskt kläde, torde afhandlingen ej för honom böra anses ofördelaktig.
– Vi få icke dröja längre, påminde mamma; kom ihåg, vi hafva kyrkan qvar och sedan lång väg att gå. Med saknad skildes jag från stället och tänkte dervid på dig och Betty, hvad ni skulle känt er lyckliga om ni varit med. Nu gingo vi uppför en trappa och kommo så till höjden der kyrkan är belägen. Vid inträdet i det lilla vackra templet klarnade Carls panna och han smålog hjertevänligt emot mig, sägande: »Då man träder öfver tröskeln till Guds hus, och dervid är åtföljd af ett rent, skuldfritt barn, måste alla plågsamma minnen vika. Du, Maria, har varit mig en huld engel under denna vandring. Jag kände mig mycket lycklig och riktigt tacksam mot både Gud och Carl för de der orden. Du kan icke föreställa dig hvad Carl har för ett själfullt ansigte, när han är utan pince-nez. Han begagnar den också mycket sällan, sedan jag förklarade min afsky för den. Ifrån kyrkan gingo vi en vacker skogsväg, som följer den genom berg sprängda kanalen. När vi vandrat ett bra stycke och slutligen kommit till en sluss, öfver hvilken vi skulle gå för att sedan följa andra stranden och komma till den nedra slussen, förde Carl oss upp på en sidoväg, hvarifrån man hade utsigten öfver ett mildt, poetiskt landskap. Marken var starkt kuperad och vexlade mellan löfdungar och grönskande kullar. Jag vet ej huru det var, men der jag stod, lutad emot Carls arm, föreföll det mig som om det skulle ha varit den största lycka att här få lefva och dö. Vi fingo emellertid ej länge stanna, utan måste bort härifrån och till fartyget. Aftonens skuggor föllo öfver nejden och solen kastade sina sista strålar på oss, då vi kommo till »Lilla Edet», der kapten förde oss i land, för att se det sista fallet. Detta är icke särdeles högt, men ganska bredt och ser högst besynnerligt ut, derigenom att i bergshällen, hvaröfver det framväller, finnas tvänne urhålkningar, hvarigenom det får utseende af att vattnet kommer direkte ur sjelfva berget. En stund derefter, då vi ånyo voro ombord, gingo vi genom den sista af de sjuttiofem slussar vi passerat.
O. Min öfvertygelse är, att om vid samma riksdag, som denna förändring antogs, någon fråga, som blifvit af sammansatt Utsk. handlagd, behöft afgöras genom votering i förstärkt Utsk., hade det Utsk., hvartill frågan egentligen hörde, blifvit förstärkt. Enligt mitt förmenande äro ordalagen i 73 § af R. O. så tydliga, att intet tvifvel vid tillämpningen bör upstå. §:n lyder sålunda: »Stadna Riks Stånden i sina beslut öfver någor, fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje Stånds beslut genom prot.-utdr. remitteras till det Utsk., som med målet befattning haft, hvilket åligge, att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R. Strrs plena, som öfver den yppade frågan sedermera definitift beslute. Skulle detta försök till jemkning fruktlöst aflöpa, utvälje R. St:r i sina särskilda plena, genom allmän omröstning, till en Nämnd, att förstärka det Utsk., till hvars handläggning målet hört, så att ledamöterne blifva trettio af hvart Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 § föreskrifver, öfver den tvistiga frågan, och ege att densamma med R. Stirs rätt afgöra.» När det är stadgadt att det Utsk., till hvars handläggning målet hörer, skall förstärkas, är det väl klart att nu, då sammansatta Utsk. äro permanenta, det sammansatta Utskit bör förstärkas, då något af ett sådant Utsk. handlagdt mål sådant klöfver. Då likväl någon osäkerhet i detta afside, hvad angår sammansatt Utsk., förefinnes, torde något tillägg eller förtydligande af 73 § böra ske, hvarigenom bestämdare uttaH. VII. 20 Den 2? Juni f. m. las, hvilket Utsk., som bör förstärkas.
Men Herren förstockade Pharaos hjerta, att han icke ville släppa dem. Och Pharao sade till honom: Gack ifrå mig, och tag dig vara, att du icke mer kommer för min ögon; ty hvilken dag du för mina ögon kommer, skall du dö. Mose svarade: Såsom du sagt hafver; jag vill ej mer komma för din ögon. Och Herren sade till Mose: Jag vill ännu låta komma ena plågo öfver Pharao och Egypten, sedan skall han släppa eder hädan; och skall ej allenast släppa eder, utan ock drifva eder hädan. Så säg nu till folket, att hvar och en man bedes af sin nästa, och hvar och en qvinna af sine nästo, silfver och gyldene tyg; Ty Herren varder gifvandes folkena nåd för de Egyptier. Och Mose var en ganska myndig man i Egypti land, för Pharaos tjenare, och för folkena. Och Mose sade: Detta säger Herren: Jag vill på midnattstid utgå i Egypti land. Och allt det förstfödt är i Egypti land skall blifva dödt, ifrå Pharaos förstfödda son, den på hans stol sitter, allt intill tjensteqvinnones förstfödda son, som är vid qvarnena; och allt det förstfödt är ibland boskapen. Och ett stort rop skall vara i hela Egypti lande, hvilkets like icke varit hafver, ej heller varder. Men när Israels barnom skall icke en hund krätta med sine tungo, ifrå menniskom, allt intill boskapen; på det I skolen förnimma, huru Herren åtskiljer Egypten och Israel. Då skola alle desse dine tjenare gå ned till mig, och falla mig till fota, och säga: Far ut, du och allt folket, som under dig är. Sedan vill jag fara ut. Och han gick ifrå Pharao ganska vreder. Men Herren sade till Mose: Pharao hörer eder intet, på det mycken under skola ske i Egypti lande. Och Mose och Aaron gjorde all dessa under inför Pharao; men Herren förstockade honom hans hjerta, att han icke ville släppa Israels barn utu sitt land. Herren sade till Mose och Aaron i Egypti lande: