Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltså: i den mån nationerna fullständigare förverkliga humanitetens idé i hela sitt lif, sin uppfostran, sina institutioner, i samma mån hlifva de ock mera både berättigade och förplig-tade att hålla på sin nationalitet — att göra den gällande, icke för att i högre grad tillfredsställa vinningslystnaden, hersklystna-den eller andra låga passioner, utan för att i högre grad gagna menskligheten. Här ha vi en nationalitetsprincip, som står i ungeför samma förhållande till den hittills rådande chauvinistiska nationalitetsprincipen, som den sedliga karakterens sjelfständighet står till den art af personlig sjelfständighet, som vill göra sig gällande med knytnäfvarne. På en låg utvecklingsgrad framträder ännu det) personliga kraften hufvudsakligen i sistnämnda form. På en i intellektuelt om än ej i moraliskt hänseende högre grad framträder den i en modifierad form, ehuru till arten enahanda. Det är ej mera kroppsstyrkan, utan den andliga begåfningen, som är det afgörande; men denna andliga begåfning användes uteslutande i det egna jagets tjenst. Individen använder sin andliga öfverlägsenhet till att kufva och exploitera andra. Men högre, ojemförligt högre är den ståndpunkt, der individen använder sin begåfning icke för att tillfredsställa sjelfviska lidelser, utan för att gagna och lyck-liggöra andra, för att tjena menskligheten. Och långt ifrån att sistnämnda slags individualitet skulle vara svagare och obestäm * dare, är den fastmera vida starkare, vida mera utpreglad. Af sistnämnda art äro just de personligheter, som lemnat outplånliga spår i mensklighetens historia. öfverflytta vi denna jemförelse från individerna till nationerna, så ha vi här en nationalitetsprincip, en patriotism och en nationalära, • inför hvilka den nationalitetsprincip, den patriotism och den nationalära, som krigshistorien framställer, helt och hållet träda i skuggan och förblekna. Det största hindret för hvaije sträfvan att göra denna högre uppfattning af fosterland och fosterlandskärlek gällande är detr&amp;dande uppfostriugssystemet.
De uttryck i Föredragandens då afgifna yttrande, som tilläfventyrs föranledt denna Hr JustitieOmbudsmannens förmodan, äro följande: ”1 öfrigt borde i betraktande tagas, att nya Trollhätte Kanalbolag ”komme alt under en lid af 6 å 7 år vidkännas utgifter till ett samman”räknadt belopp af öfver 2 millioner R:dr B:ko, hvaremot bidraget af han”dels och sjöfartsfonden endast successive i 25 år finge uppbäras, en tidrymd, hvarunder dessutom flere förändringar med nämnde fond möjligen ”kunde inträffa; att bolaget, som, med fästadt förtroende till Regeringens 146 ”beslut, icke låtit afskräcka sig från företaget genom föreställningar, att i en ”framtid handels och sjöfartsfondens tillgångar kunde för det beviljade anklaget blifva otillräcklige, jemväl underkastat sig äfventyret af den beräk”nade kostnadssummans möjliga öfverskridande; tnen att deremot Staten ”icke äfventyrade annat, än att möjligen kanal och slussverkets ombyggnad ”komme att tills vidare inställas.” Det är svårt att inse, huru dessa ord kunnat gifva anledning till den af Hr Justitieombudsmannen här ofvan yttrade förmodan, eller huru densamma, om den vore grundad, inverkar på hufvudfrågan, enär det anmärkta yttrandet endast innefattar de enkla satser, att utgiften af mera än 2 millioner R:dr öfverstiger bidraget 1J million; att denna utgift komme att utgå på en vida kortare tidrymd, än det successiva, icke räntebärande, bidraget; att handels och sjöfartsfondens inkomster äro föränderlige, såsom bärflytande från en förändringar underkastad källa; samt att bolaget, i händelse de blefvo otillräcklige, äfventyrade åtminstone dröjsmål med bidragets afbetalning. Till slutligt bemötande af Hr JustiteOmbudsmannens påstående, att, genom de i denna punkt anmärkta rådgifvande åtgärder, öfverträdelse af 76 §. Regeringsformen blifvit begången, få Förklaranderne samfäldt anföra, att det i alla afseenden är origtigt att betrakta beviljandet af ett fortfarande anslag på en fortfarande tillgång såsom en upplåning, belastande Riket med gäld.
Då likväl icke utan nog uppenbar förtydning af nyssnämnda lagstadgandes både bokstaf och anda kunde åstadkommas en slutsats, sådan som den, hvilken legat till grund för ifrågavarande förvandlingsbeslut, och icke någon anledning förefunnes dertill, att förvandlingen af böter för begagnande af lifsfarhgt vapen borde afvika från vanliga reglor, anmodades Advokat-Fiskals-embetet i Kongl. Götha Hofrätt, att emot ofvanbemälde t. f. Domhafvande anställa åtal; och — sedan dels Isak Anders Pettersson, hvilken undergått de genom förvandlingsbeslutet stadgade bestraffningar, uti affordradt skriftligt yttrande förklarat, att han afstode från anspråk på ersättning för det lidande, honom tillskyndats derigenom att han fått utstå svårare straff än vederbort, dels ock Konungens Befallningshafvande i Östergöthlands län och Advokat-Fiskals-embetet i Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarrätt insändt åtskilliga handlingar till utredande af Kongl. Maj:ts och Kronans kostnader för Petterssons forslande från Linköping till Malmö fästning och underhåll derstädes i tre månader, jemte uppgift å kostnaden för en vattenoch brödportion vid Linköpings länsfängele under första qvartalet af år 1852, — har Advokat-Fiskals-embetet, under yrkande om t. f. Domhafvandens fällande till böter för det fel, han vid Domare-embetets utöfning låtit i ofvanberörda måtto komma sig till last, tillika påstått, att Dombafvanden måtte förpligtas godtgöra Kongl. Majit och Kronan dess ofvanomförmälda kostnader, hvilka Advokat-Fiskals-embetet, med ledning af de derom från vederbörande inkomna handlingar, antagit utgöra för Petterssons forslande från Linköping till Malmö sjutton R:dr 44 skillingar 7f rst. och för hans underhåll å sistnämnda ställe i tre månader, efter afdrag af kostnaden för tjuguen dagars bespisning med vatten och bröd, tjugusex R:dr sju skilling nio rst. allt Banko; i anledning hvaraf meranämnde t. f.
Bland sådane beslutade garantier var äfven den, att, före utvexlingen, proportionen af metalliska fonden borde vara bringad till sedelstocken sorn 5 till 8, en föreskrift i närvarande stund af desto större vigt, som vexelcursen befanns, när nämnde proportion stadgades, qvadrera med myntbestäinningen, hvaremot cursen sedermera stigit och ännu slår betydligt derutöfver, fastän den, i och för snart förväntade realisationen, dessa veckor fallit något tillbaka, ty det är naturligt, att vid hög vexelcurs skall alltid utVexlingen från metalliska fonden bedrifvas i större scala, än om förhållande vore tvertom. I anseende härtill, och ehuru, för att icke vara minutieuSj utan lämpa mig efter deras böjelse, sorn jemte mig haft bearbetningen af Finance-regleringen, jag gerna ville föi bise, om blott något öfver 60,000 R:dr silfver felade i den antydda proportionen, nödgas jag likväl, då en rnångfaldigare gånger större qvantité silfver-ämne brister, såsom calculen N:o 2 utvisar, fölmin del förklara, att metalliska fonden befinnes för närvarande otillräcklig emot både det föreskrifna och det nu nödvändiga behofvet, till realisationens början och orubbade fortgång. Skådar man inre ställningen i Riket, i afseende på landets förmåga att genom öfverproduction emot consumtionen betrygga, det Bankens metalliska fond, en gång utsläppt, skulle qvarstanna i allmänna rörelsen och fylla dess behof af bytesoch liqvidations-medel, så äro utsigterna, ännu åtminstone, icke tillfredsställande. Ännu stå både landtbruk och bergsbruk i techniskt hänseende långt efter den skicklighet, hvartill utländningen hunnit;* och vi hafva mera att tacka våra malmers godhet, än deras fullkomliga bearbetning, för vårt jerns afsättning.
Med erinran att denna fråga afsåge att lätta kommunikationen i en nästan uteslutande af allmoge bebodd ort, af hvilken ej vidsträcktare deltagande i företaget kunde påräknas, än att intressenterne anskaffa de efter rensningens utförande behöfligä ångfartyg, har Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga befallning, i generalförslaget upptagit hela den för elfvens farbargörande beräknade summa; och har Kongl. Maj:t uti Sin nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit Rikets Ständer, att såsom anslag utan återbetalning3sk3ddighet anvisa det för arbetets utförande beräknade beloppet, 31,000 R:dr. Utskottet, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 33 Utskottet, som nogsamt inser de stora fördelar, som genom ifrågavarande företag skulle komma att tillskyndas en vidsträckt ort, tvekar icke tillstyrka, att det äskade anslaget må beviljas; dock anser Utskottet af vigt, att säkerhet beredes, det ifrågavarande farled äfven för fiamtiden behörigen underhålles; och Utskottet hemställer alltså: 30:o. att Rikets Ständer för Indalselfvens upprensning, så att densamma med ångbåtar må kunna befaras från Klingerfjärden vid Östersjön till Utanede by i Jemtland, måtte bevilja och till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett anslag af Tretioett tusen Riksdaler, under vilkor att vederbörande menigheter förbinda sig att för all framtid behörigen underhålla den genom upprensningen bildade farleden. Vid 1856 — 1838 års riksdag väcktes genom enskild motionär fråga om beviljande af statsbidrag för öppnande af en segelled mellan Hattefura hamn vid Wenern förbi Köpmannebro, genom sjöarne Akelången, Rogvarpen, Laxsjön och Lelången till sjön Stora Lee, inom Elfsborgs län; och vid sednast förflutna riksdagförevar, jemväl till följd af enskild motion, fråga om dylikt bidrag för den del af ifrågavarande segelled, som afser kommunikationen mellan Hattefura hamn och Håfverud vid sjön Rogvarpen.
a 7 Junii 1318 i Proposition otn ett additament till Riks-Ac» ten emellan Sverige och Norrige. Banko-Utskottets Memorial N:o 6G jemte förslag till Instruction för Banko-Utskottet vid näst infallande Riksmöte. S. D. Vid förnyad föredragning af Serskilta Utskottets Betänkande angående föreslagen förändrad reglering med aflöningen för iyrono-Uppbördsmännen i Städerne; ansåg BorgareStåndet, att detsamma borde öfverlemnas till den Committé, om hvars tillförordnande för allmänna regleringen af Statens Embeten och Tjenster, Riksens Ständer redan vid 1815 års Riksdag anhållit; dock fogades härvid det förbehåll, att Bor. gare^Ståndets rätt skulle, utan hinder af Utskottets åtgärder, vid nästkommande Riksdag vara öppen, att göra Städernas anspråk på aflöning för dervarande Krono-Uppbördsmän, gällande. S. D. Vid förnyad föredragning af Serskilta Utskottets Betänkande, angående föreslagit antagande af ett ökat antal Betjening vid .Lands. Canslierne och Lands • Contoiren, fann BorgareStåndet för godt,' att, i sammanhang med dess under den 30 Maj och den 35 Junii fattade beslut, i frågan om en allmän reglering af Statens Embeten, och Tjenster, öfverlemna Utskottets Betänkande till den Committé, om hvars tillförordnande Riksens Ständer redan vid 1815 års Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit. S. D. Föredrogs till afgörande - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 315 i anledning af de ho3 Riks Stånden gjerde anmärkningar vid Utskottets Prot. Utclr. d» s7 Jami 1818* 7i7 Betänkande örn de under Kongl, Commerce-Collegii förvaltning stående fonder; och blef desse Betänkanden af Ståndet bifaline, undantagandea hvad i anseende till Revisorernes rätt att förordna om Creditivets indragning blifvit föreslagit, hvilket af Stånden nu ogillades. S.
L. Riksens Stander hafwa widare önskat en förbättrad Fält-Läkarcward, och såsom dertill bidragande ansett inrättandet af ett Chirurgistt Institut i Hufwudstaden, femte ett Garnizons Sjukhus för Trehundrade man, som kunde tiena att bereda ffickliga Chirurger för Armeen. Twenne Profestorer, en för det Theoretiffa, en för det Practista hafwa blifwit tillförordnade och Institutet tagit sin början, först wid Andra Gardets Sjukhus och sedan wid Garnizons Sjukhuset, hwistet, ehuru inga medel till inköp och inredning af hus blifwit anstagne, dock hunnit sa wida att i Lif-Gardets till Häst fordna Cassern Twahundrade Sjuke äro intagneKongl. Mast har i Nader tillförordnat en Direction öfwer Garnizons-Sjukhuset, samt för densamma utfärdat Nådig Jnstruction. Tjugu-atta af de Stipendier, hwilka pa Collegii Medic! Stat wörö uppförde för Studerande i Chirurgien, hafwa till Institutet blifwit anstagne. Efter atffillige, icke lätt inhämtade upplysningar, har Comiteen i desta dagar uppgifwit ett underdånigt Betänkande om Organisation af Fältläkare-Corpsen sa wal den ordinaira i fred, som den Extra-ordinaira i krig, samt i detta afseende förestagit ett Reglemente. Äfwen äro nya Reglementen för Sjukhus i Fält och för det Ekonomista af fältsjukewarden under arbete. O. Riksens Ständers förstag om förbättring i Provincial-Medicorum löner, beror af tillgångar, och den nya Jnstructionen Riksens Ständer - Den 2z April. 9; der för dosta Läkare önskat, har Kongl. Mast öfwcrlcmnat till Collegii Medic! yttrande, hwil, ket bäst känner behofwet af ändringar och för, bättringar.
Det är i alla fall ett önskningsmål, och jag är öfvertygad, att 011 icke Utskottens framställning är så tydlig och fullständig, sorn flere värde Ledamöter önskat,Kongl. Maj:t dock icke lärer underlåta, att, i afseende på Militaire. verket, vidtaga de åtgärcer, som för dess bästa kunna vara nödige och limpliga. Jag afstyrker således all votering i denia fråga. Herr Lefrén: Det förefaller mig högst besynnerligt , att de värde Talarne så enträget yrka den ensidiga revisimen af Militaire-Undervisningsverken. Det lörjar se ut, som ensidigheten vore nu behöfig, den har dock förut blifvit med skäl högt khndrad. Tidsutdrägten är ingen. Det behöfves ej många minuters öfverläggning, för att öfverenskomma om en så klar fråga som den: att om man vill låra kån~ Tia en fak, sa mäjie den, uriderfokas. Herr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Herr Lefrén i den tänka han yttrat om Den 2S Augusti e, m. 123 tidens besparande. Jag tror det vara likgiltigt, 0111 återremissen beviljas eller ej; men anser mig dock snarare böra tillstyrka det Ridderskapet och Adeln täckes bifalla den, emedan man dermed åtminstone vinner tid. Grefve Cronhjelm,: Då jag för en stund sedan bestred återremiss af det förevarande Be. tänkandet, skedde det af den öfvert}rgelse, att jag ej visste, hvartill en mesure skulle gagna, som jag ansåg oell ännu anser rakt öfverflödig; men då flere Ledamöter önskat den, och jag förmodar, att tiden för besvarandet af de gjorda anmårkningarne skall blifva korrtare, ån den sorn fordras för en votering hos Ridderskapet och Adeln, så får jag äfven för min del förklara, att jag icke vill vidare bestrida den begärda återremissen af Betänkandet. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt.
Jag vill blott, då fråga är om återremiss, framställa, såsom en följd af värdighetssystemet, den upplysning, att en skillnad i behandlingen af mål äger rum, icke allenast i anseende till dispositions anmärkningar, då de ställas emot underordnade myndigheter, såsom Landshöfdingar och deras vederlikar, eller då de ställas mot Collegier och deras vederlikar, utan är samma förhållande äfven med afskrifningsoch balans-frågor och dylikt. Att nu utveckla detta, vore att trötta Ridderskapet och Adeln. Utskotten lära i alla fall icke underlåta, att taga kän - Den ig Mars e. m. .43 nedom deraf. Emedlertid är jag, på den anmaning Herr von Hartmansdorff gifvit mig, skyldig lemna den upplysning, att då afskrifningsmål komma från Konungens Befallningshafvande in till KammarRätten, som meddelar sitt Beslut, med hänvisning till Kongl. Maj:t förden missnöjde; så gå dylika mål från vissa Collegier omedelbarligen till Kongl. Majit, då andra Collegier deremot hafva en viss summa bestämd, inom hvilken de sjelfva äga alt förordna om afskrifning. Att dessa med flere olikheter icke äro nyttiga eller nödvändiga, är min Öfvertygelse, och kunna de ändras med så litet, att i Domsväg icke göra afseende på värdigheten, så skulle jag tro det vara ganska väl. Beslut af ett förvaltande Verk, med hvilken värdighet som hälst, då det angår Redogörelsemål eller Rättsfrågor, bör icke anses annorlunda, än såsom en liqvidations åtgärd för vinnande af snart slut, hälst de Beslutande sällan kunna anses fullt ojäfvige, då hvarje der förekommande sådan sak mer eller mindre inverkar på ansvaret för förvaltningsåtgärderna. Att den med dessa beslut missnöjde hänvises att anföra sina besvär hos Kongl. KammarRätten, bör derföre icke innefatta något begrepp om detta Verks högre, eller det hänvisande Verkets lägre värdighet, utan helt enkelt och sanningsenligt, att saken öfverlämnäs lill Domstol, för att af ojäfvige personer pröfvas.
Direclionen öfver Danviks hospital måtte upplösas, hospitalet ställas under Seraphimer-Ordens< i i Hets förvaltning, och hospitalets säkerhetshandlingar lå af Rikets Ständers Revisorer granskas: Bifölls; N:o 49, angående väckt fråga om spridda rusthållsoch rote-andelars sammandragning: Bifölls; N:o 50, i anledning af väckt fråga, att rotehållarne i ”Kungsöhrs Län” mätte återbekomma tvänne tunnor kronotionde-spanmål, som af ålder varit dem till understöd i kneklehållningen tillagde: Bifölls; och N:o 51, i anledning af väckt fråga om förändring i Bevärings-manskapels beklädnad: Bifölls. Den 12 Februari. Från Höglofl. Ridderskapet och Adels. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 1 oell 5 dennes på bordet lagda betänkande, N:o 40, i anledning af väckte förslag till ändringar uti Kongl. Stadgan, angående Folkundervisningen i Riket al den 18 Juni 1842, af slog Ridderskapet och Adeln de af Utskotten tillstyrkte förändringar i berörde Nådiga Stadga; men blef ifrågavarande betänkande i allt öfrigt bijallet. S. D. Återremitterades, till följd af gjorda anmärkningar, Statssamt Allmänna Besvärsceli Ekonomi-Utskottens den 1 och 5 dennes på 638 />/ ot.-Ut drag, den 12 Februari 1845. bordet lagda betänkande, N:o 41, i anledning af väckt fråga om ökadt anslag Lill folkskole-lärare-seminalierna i Riket. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 dennes f. m. på bordet lagda memorial, N:o 130, angående minskning i Utskottets Canzlipersonal och vaktbetjening. S. D. Föredrogos ånyo och lii föl los Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens nedaunämndé, den 8 dennes t. m. på bordet lagda utlåtanden:
Ägande rätten var en förläning af Gudarna. Ännu kallar den Svenske Bonden hvad jorden bär Guds lån. Hos Grekerna var eldstaden helig. Främlingen, som sökte skydd, satte sig i spisen, i askan 12, eller omfattade det altare, helgadt åt Zevs Vårdaren, som stod på gården 13. Den fattige var en af Gud sänd gäst. ”Från Zevs äro alla främlingar och fattige” heter det hos Homer 14. Man gaf gästen mat innan man frågade efter hans namn 15. Offer var tillika en högtidlig måltid; men redande dagliga måltiderna varo tillika offer. Förstlingen af mat och dryck helgades Gudarna. Det var den tidens läsning till bords; ty för enkla seder är ännu alltjemt måltiden tillika bön. Husfadren var prest för de sina. Så Konungen för sitt folk; ehuru närmast för sitt bus: och den Grekiska forntiden trodde, (såsom den Nordiska) att med en god Konung följde goda år 16. Vill man se en Homerisk Konung i fredsdrägt, för att så säga, så finnes en sådan ibland den verld af bilder, hvarmed Vulcani konst hade sirat Achillis sköld. Här hade den gudomlige konstnären äfven afbildat ett rikt böljande sädesfält. Man såg skördemännen med skarpa liar i rader fälla säden, andra binda den tillsammans och barnen bära kärfvar. Ibland dem stod tyst en konung med spiran i hand, på åkerrenen, glad i sitt hjerta. Afsides under en ek beredde skaffare och qvinnorna en måltid af den offrade oxen 17. Önskar man ett nordiskt motstycke härtill ur Konungasagorna, så hör Sturleson berätta, huruledes Olof den Heliges Sändebud funno hans styffader Konung Sigurd Syr. Konung Sigurd Syr, var då ute på åkern, heter det. – Han hade der mycket arbetsfolk; somlige skuro säden, somlige bundo, somlige körde den hem, och somlige lade den i stackar eller lador. Men konungen sjelf, och två män med honom, gingo stundom på åkern, och stundom der säden lades.
I anledning af, bland annat, en framställning a( Rikets Ständers Justitie-ombudsman, och enär lagens föreskrift om alkunnande af Rådstufvurälts dom efter anslag medförde för parterne fl e r fa I d i ga olägenheter, — bestående dels i den tidsförlust, parl finge vidkännas genom nödvändigheten alt nästan dagligen i Rätten efterse, om anslag blifvit utfärdadt, dels deri, att parten genom en ganska ringa, ofta ofrivillig underlåtenhet härutinnan äfventyrade att försitta tid att emot domen anmäla missnöje, och dels i del dröjsmål, som, enligt hvad erfarenheten gäfve vid handen, stundom under ganska lång tid vid Rådstufvurätt förelöpte med afgörande af sådana mål, deri dom skulle efter anslag afsägas, — samt dä denna föreskrift jemväl af domstolarne sjelfva betraktades såsom icke tillfylleslgörande, hvilket visade sig deraf, att de ofta läte särskildt underrätta parterne om tiden för domens utgifvande, hvilket sistnämnda bruk, då del icke grundade sig på något lagbud, kunde föranleda dertill, att, om det vid något tillfälle åsidosattes, parterne förlorade sina fatalier, beslöto Rikets Ständer vid sisthållna riksdag en så lydande författning: “Med upphäfvande af 2 mom. af 24 Kap. 5 § Rättegångs-Balken, sådant detta lagrum blifvit förändradt genom Kongl. Förordningen den 18 April 1849, förordnas, att samina moment skall erhålla följande lydelse: “I Rådstufvurätt skall genast, efter det saken blifvit utförd, antingen dom af. sägas, eller ock viss tid tillkännagifvas, då parterne ega komma tillstädes för alt afhöra dom." 4 Expeditions-U ts k o lie Is Förslag lill i/nderd. Skri frelse, 55. Olver detta förslag, som hos E. K. Maj:t anmäldes genom underdånig skrifvelse den 25 Juli 1863, algaf Högste
Man tror sig förmodligen derigenom gagna sjelfva saken, men mig vill det synas, som om frågan blefve försatt i ett vida förmånligare och formligare skick, ifall den först hänskjöts till förberedande behandling af ett Utsk., sammansatt af ledamöter från samtliga RiksStm, och derefter, beledsagad af detta Utsk:s yttrande, öfverlemnades till Ständernas afgörande, än derigenom att ett särskildt Stånd i ämnet fattar beslut, och de öfriga Med-St:n blott och bart inbjudas att i beslutet sig förena. Men om ock nyttan af frågans omedelbara eller medelbara afgörande kunde omtvistas, bör man, vid detta såsom vid alla andra tillfällen i 16 Den 22 November. främsta rummet afse det rätta och lagliga, och dervid kan man äfven med trygghet lita på den gamla goda regeln, att hvad som är rätt, är äfven klokt. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.: Då jagi denna fråga delar Gr. Lagerbjelkes mening och önskar framgång åt det af honom afgifna förslag, anser jag mig böra fästa motionärens och Ståndets upmärksamhet uppå en ofullständighet i motionen, hvilken, ehuru af ringare art, dock, enl. min tanke, bör rättas. Förslaget afser nemi. att tillsätta ett särskildt Utsk. för behandlingen af frågor ronde bränvinstillverkningen, men i nära sammanhang härmed står frågan om vilkoren för den tillverkade varans försäljning. Man kunde visserligen säga, att Utsk., i anseende till frågornas samband med hvarandra, i allt fall vore berättigadt att till handläggning företaga alla förslag ronde förändring uti nu gällande lagstiftning såväl för varans tillverkning som afyttrande, men då man besluter sig att bilda ett särskildt Utsk. för behandlingen af ett så vigtigt ärende, anser jag att man, till förekommande af allt missförstånd och möjligen upstående kollision emellan ifrågakomne och andra Utskotts verksamhet, bör gifva det särskildta Utsk. en bestämd och fullständig föreskrift beträffande omfånget af dess blifvande verkningskrets.