Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar-kollegium öfverlemnas; och är härförulan uti högstberörde nådiga Instruktion bestämdt, rörande användandet af kyrkornas medel, att endast i de fall att utgifter för kyrkans behof understiga 50 B:dr Banko, Pastor och Kyrkovärdarne, efter församlingens hörande, ega dertill uttaga medel från kyrkokassan, utan att afvakta E. K. Maj.Is Befalluingshafvandes och Biskopens godkännande. Pikets Ständer, sorn, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, icke funnit anledning lill ett olika förfarande vid granskning af de nämnda länens kyrkoräkenskaper med det, som i enahanda afseende eljest är i riket gällande, hafva ej kunnat undgå att fästa uppmärksamhet vid de omvägar och vidlyftigheter, som äro förenade med det ifrågavarande särskilda redovisningssättet, äfvensom vid det olämpliga deruti, att församlingarne, af hvilkas bidrag kyrkornas medel i allmänhet hufvudsakligen beslå och som följaktligen företrädesvis böra hafva fördel af medlens rigtiga användande, äro från all granskningsrält uteslutne. Då det deremot synts Rikets Ständer vara af vigt för medlens behöriga förvaltning, att, såsom i det öfriga Sverige, sockenstämman i första hand granskar densamma, vid hvilket förhållande jemväl inskränkande föreskrifter rörande beloppen i fråga om medlens användande torde vara öfverflödiga samt Rikets Ständer anse den öfversigt af kyrkomedlens förvaltning, som, efter det denna af sockenstämma blifvit granskad, Landshöfding och Biskop, enligt ofvan omförmälda nådiga Bref den 6 April 1695, har sig uppdragen, tillfyllestgörande äfven i afseende å ifrågavarande kyrkoräkenskaper, fä Rikets Ständer, under förutsättning att, så vidt Kronans medel i dessa räkenskaper ingå, den strängare redovisning, som för sådana medels användande bör ega rum, i allt fall iakttages, hos E. K. Maj:t underdånigst anhålla, alt Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Göteborgs och Bohus län måtte, i afseende å så väl användande som redovisning af kyrkomedel, ställas i lika förhållande med det öfriga Sverige. Rikets Ständer framhärda etc.
Jag skall icke länge upptaga tiden, utan blott yttra några ord, i anledn. af den siste talarens framställda mening, att det vore med domarens fördel förenligt att hastigt afsluta och utskrifva de mål, som komma för rätta. Hans fördel är emedlertid, att målen ofta åter och 84 Den 11 Mars e. m. förekomma; ty för hvarje uppskjutet mål har han utslagslösen, likasom då han afgör sjelfva hufvudsaken, och han får på detta sätt mera expeditionslösen. Jag viii icke tro, att detta skall inverka på mängden af domare, som hafva samvete, men deras fördel är det att uppskjuta, ju mera dess bättre. Att, såsom Frih. Gederström, uppgifva hvad som brukas inom nugot visst embetsverk, eller det enas företräde framför det andra, anser jag på detta rum icke lämpligt, och att fråga skulle vara om löneförminskning, är ett misstag, ty endast fråga om lönens utgående på annat sätt, än hittills skett, har uppstått. Remitterades till StatsUtskottet. Ånyo föredrogs Ilr von HartmansdorfFs, Aug., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om anvisande af ett förskott till anskaffande af statistiska kartor öfver statsförvaltningens särskilda grenar. Hr von Heland, Isaac Fredr.: Ehuru jag för min del instämmer med den värde motionären om nyttan af de kartor han föreslagit, får jag dock dervid göra några anmärkningar. Jag tror att de kunde göras mindre, än motionären önskat, hvarigenom kostnaden för hela kartverket kunde blifva mindre, äfvensom priset å hvarje exemplar lägre, genom hvilket sednare större afsättning skulle beredas. Med all aktning för Capitaine Dreyers skicklighet, tror jag icke, att hans tid tillåter honom att utarbeta concepter till sådana kartor, och att han saknar de materialier, som dertill fordras.
Erfarenhvten bevisar, att då ymnige skördar nedfälla Spannmålspriserne, begagnas den större Brännvinsbränningen; och det skadar då visserligen icke, att Jordägaren har en utväg att hålla priserne vid den höjd, sorn nu mera är nödvändig, så vida han skall kunna bestrida bördan af höga KronoUtlagor och dyra TjenStehjonslöner; men lika sant är också, att då priserna på Spannmålen äro allt för höga, så följa icke Spannmålspriserne samma progressiva gång; och följden är, att den större Brännings-räitigheten icke kan, utan förlust, begagnas. Att förhållandet både förledit och detta år varit sådant, vet jag af egen erfarenhet, och lärer kunna af många här bevittnas. Det är möjligt att en eller annan kunnat', eller för sin Ladugård måst begagna hela Bränningsrättigheten, men totaliteten har visserligen icke kunnat, utan förlust, göra det. Herr Mannerstam, Johan: Det är ett grundfel i vår oeconomiska Lagstiftning, att Lagstifta) ne ansett Nationen såsom omyndig, och tilltrott sig förmågan att kunna ända till de mindre detaillerna al enskifta hushållningen lemna fö - Ben 8 Maji, /. m. reskrifter, sorn bättre än Enskiltas omtanka skulle styra deras företag. Derifrån härleder sig den mängd af prphibitiva författningar, hvaraf följden varit den, ?tt Nationen i ceconomiskt gfsende ifrån Seeler förbiifvit både omyndig och fattig» De manga öfverträdelser emot dessa föteskrifter, sorn inträffa, och de immoraliska följder, sorn mari tror deraf härledas, räkna snarare sitt upphof ifrån dessa prohibifiva Stadganden, hvilka rperendels reta till öfverträdelser, just derföre att de motsägas af den naturliga rättvisan, likasom de merendels snarare strida mot, än befordrade Statspeconq» miska fördelar, som dermed åsyftas. Man ser derföre ock , att de förslag, man uppgör för att hämma det onda , ofta verka motsatsen af det man velat åstadkomma.
Södergren, som efter Herr Krono Befallningsmannens Ordre, var tillstädes, stadnade alle uti den mening, at eftersom barnet icke fanns skadat till kroppens öfra delar, icke legat modren nära uti sängen och dessutom genom sin ovanliga sömn, tyckes hafva varit be-häftadt med i någon invärtes sjukdom, så måtte det dödt af slag, utan modrens förvållande; hvarföre hon, som dessutom gjordt sig känd för omvårdnad om sina barn, och nu innerligen sörjde, hvarken med rättegång eller kyrkotagning efter handboken skulle besväras. In fidem: Under Herr Prostens sjuklighet. Carl Hallgren Föregående 5 protocoller uplästes och erkändes den 7 Maij 1809 i sochnstämman. Eric Carell And. Blomberg Anders Olofson Efter 8 dagars förut skedd pålysning, hölls allmän Wallborgsmässo Socknestämma med Stora Malms Församling den 7 Maij 1809, då följande förehades: lo. Sidst hållne protocoller, äfven som räkenskaperna öfver kyrko-och fattig medlen, uplästes, godkändes och underskrefvos. 2o. Uplästes listan öfver de 15 fattige personer, som Ofverstekammar-junkaren och Commendeuren Högvälborne Herr Baron Carl Bonde37), såsom Disponent af Ericsberg, för i år behagat utnämna till åtnjutande af 100 Rr Rgds tillsammans; hvarefter dessa pänningar utdeltes och med tacksamhet af vederbörande emottogos. 3o. På tillfrågan, om någon fattig sjukling ärnade dricka MedeviBrunn denna sommar, anmälte sig ingen. Inga inhyses hjon voro intagne ifrån andra socknar. Brofogden angaf ingen för oringade svinkreatur. 6o. Listan på insocknes tiggare uplästes och tillökades med Nils i Bråten. Sexmännen Lars Nilsson i Fogelö begärte afsked, och antogs i hans ställe till sexman uti kyrko roten, Lars Jönsson i Fogelö. 8o. Till åtnjutande af en ledig fattigdel uti 2dra classen, antogs fattige och sjucklige skräddaren Lars Olsson hos soldaten Rothe. 9o.
Att denna uppfattning är den rätta visar sig äfven deraf, att sedan Sigfrid i sista akten hållit sin predikan för folket, försvinna dessa figurer ur stycket; endast bönderna Hägge och Rolle uppträda, men då för att åskådliggöra de kristna lärornas inflytande på massan, och dessa båda, som förut med kall blod talat om förgiftningsförsök mot sina närmaste, frukta nu för den räkenskap, de skola aflägga, och besluta att tro på Christus. Om nu dessa scener hafva en sådan betydelse samt just derigenom blifvit på organiskt sätt införlifvade med det hela, så hindrar detta icke, att vid deras utarbetande bemödandet att roa åskådarne tagit ut sin rundliga anpart af skildringen: hofmännen dricka, fäkta, sjunga och dansa i fyllan, bönderna utgjuta sin harm öfver länsman och fogde, och äfven efter omvändelsen hålla de fast vid sin tro på hustomten. Det vare dock långt från oss att vilja förneka det patriotiska sinne, som äfven i detta Prytz’ drama rätt kraftigt ger sig luft, och detta ej blott i valet af ämne för stycket, utan äfven i flera dess enskilta delar, hvilka endast och allenast äro tillkomna för att smeka nationalstoltheten. En sådan är samtalet om Göterna emellan Sigfrid och legaten (IV. 3), i hvilket den tidens alla fantastiska men stolta föreställningar om Sverige som en folkens moder äro framställda. Prytz’ dramer äro ej mindre än Messenii ett intyg om den stämning af mod och sjelfförtröstan, som då genomgick nationen. Och att ett folk, som om sig tänker stort, äfven är i stånd att handla stort, det bekräftades snart af händelsernas gång. Redan en hastig blick på den ofvan lemnade redogörelsen för stycket visar, att dess byggnad i vissa punkter är vida bättre än den Messenius lyckats gifva åt sina dramer. Aktindelningen är gjord med förstånd: konungens beslut att sända en legat till England och tillrustningarna till resan, teckningen af hedendomen i Sverige, legatens vistande i England, missionärernas ankomst till Sverige och konungens omvändelse, Sigfrids predikan och folkets omvändelse, bilda de fem hvar inom sig afslutade delarna af dikten.
Preste-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet liänvisadt memorial, har Herr Professoren Fries andragit, att enär berörde förordning, som innehåller: ”Ej må säljare i köpeller skiftesafhandling om jord och fastighet hädanefter förbehålla sig eller andre att, emot någon i samma afhandling bestämd penningesumma eller andre vilkor, få framdeles vinna egendomen åter. Sker det, vare utan verkan, och lagfart å sådant köp eller skifte icke tillåten”; icke blifvit af domare tillämpad på andra afhandlingar, än de, som upprättats efter författningens tillkomst; så följde deraf, att alla aftal af omförmälde beskaffenhet, som skett före samma författnings utfärdande, ännu gällde. I äldre salubref vore det emedlertid icke sällsynt att upptäcka, huruledes säljare af fast egendom förbehållit sig, barn och arfvingar, att, derest köparen eller hans arfvingar till andra, än egna barn och arfvingar, framdeles uppläte egendomen, säljaren och hans arfvingar då skulle vara berättigade att återlösa densamma emot första köpeskillingen. Men som en inskränkning i eganderätten häraf vore en följd, af desto vådligare beskaffenhet, som den i allmänhet vore obekant, och således kunde medföra Bih. till R. St. Betånlianilcj N.-o 37. förlust för fordringsegare, som, med afseende å en fastighets verkliga värde, emot inteckning deri, lemnat försträckning, samt denna inskränkning dessutom utgjorde ett hinder för jordegendomars förbättring; så och enär omförmälde vilkor följaktligen hade en, för så väl den enskilde, som det allmänna, menlig verkan har motionären föreslagit, det måtte 181 o års ofvannämnde förordning nu mera gälla såsom ”allmän lag och således äfven verka retroaclivt”, på det att alla vid köp gjorda förbehåll af ifrågavarande art ”må anses, på en gång för alla, ovilkorligen upphäfna”, eller ock de till lösen berättigade, endast ”tillerkännas bördsrätt efter egendomarnes nuvarande värde”.
Från Wallo fl. Borgare-Ståndet* S. D. Föredrogos å nVo Stats-Utskottets Memorial och Utlåtandens N:o io, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Betänkande ]\T:o 3qj, lädes till handlingarne; N:o4n> i anledning af motion, om eftergift och afskrifning af iooo Rdr Banco, sorn Wadstena stad uti Östgötha Läns Landt-Ränteri lyftat i och för Cholera-farsoten, bifölls; N:o 4(a, öfver gjorda anmärkningar vid Stats-Utskottets Betänkande, N:o 172, i fråga om vissa grunders bestämmande för llof-Stats-Personalens pensionering; Utlåtandet . K:o 412 bifölls; N:o 4t3, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Preste-Ståndets underdåniga hemställan, örn en närmare förklaring af Författningarne,. rörande fönings-afgifterne till Comministrar, bifölls; och N:o. 4r4> i. fråga om upphörande af arrendet för ödelagde Kronofisket Sollefteå Kronoforss i Westernorrlands Län, bifölls; S. D. Föredrogös å nyo Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtanden : N:o 53, i anledning af erhållen återre miss å Betänkandet, N:o 48, angående roteringen i Skåne, lades till handlingarne; N:o 54, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 4y, rörande ett till Rikets Ständers granskning öfverlemnadt förslag till Inqvarterings-Ordning för städerne, utom Stockholm, lades tili handlingarne; och N:o 55, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 42-, angående rättighet för skpgs-inuehafvare, sorn ej tillika disponera betet å marken, att, för skogsväxiens befrämjande, vexelvis uppbreda och inhägna en tiondedel i sender af skogsmarkens hela vidd:
I de Comittéer, motsvarande våra Utskott, d^ bägge Hus n formera', hafva na tan aldrig saknat» Ledamöter af M nisté en. och ännu har ingen röst af oppositionen trott sig deri finna våda för Britanmens frihet,. Med stöd af hvad jag nu yttrat, förmodar jag, att Högloft. Ridderskipet och Adeln finner, att ifrågavarande dess medlemmar ej kunna förnekas, att i Bankmansval deltaga, eller att till Bänkmän väljas; och jag förbehåller mig rättighet att framdeles få i lagenlig ordning föreslå sådan ändring i 41 §■ af Riksdagsordningen, sorn om den antage , kan lemna kommande Ständer frihet, att äfven inom sina Utskott begagna uppiysie och förtroende ägande Ministrars insigter. N:0 4- Herr von Hartmansdorff, August: Frågan är, så vidt jag kunnat fatta Herr Grefve von Schw rins motion, tj om någon lagförändring för ögonblicket, utan den åsyftar att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksam* het på de motsägelser, hvartill Lagarnes stadganden i dessa afseenden lenina rum. Januarii, nas mig icke vara fullständigt upptagne, jag vill derföre söka att vidale u v 'Jua dem och derjemte uppgifva sältet att dem undvika. Är meningen med Riksmötena, att dels genom folkets granskning af raagtens utöfning och allmänna medels förvaltning, samt utkräfVande af ansvar för bägges missbruk elier vanvård, dels genom deltagande med Regerin. gen uti Lagstiftning och Statsreglering, förekomma den ensidighet i åsigter och det väld eller vårdslöshet i verkställigheten, hvilka pläga vara den obegränsade rrngtens oskiljag* tiga följeslagare: så synes det vara klart, att de Embetsman, som ifrån en föregående Riksdag till den, som äger rum, under längre eller kortare tid stått i spetsen för någon viss Styrelsegren , eller någon del deraf, som förberedc och föraniedt Regeringens åtgärder, icke må stå i spetsen för, eller deltaga i de Utskott, sorn skola utöfva Riksens Ständers gransknings, rätt, eller förbereda och föranleda deras åtgärder.
Jag har ännu ett skäl och ett bestämdt talande skäl för denna åsigt, hvilket ligger i den öfvertygelse jag hyser, att ju mindre man kan frångå nuvar:de förhållanden, desto bättre är det; ty då Kronprinsen redan linnes omtalad i grundlagen och han erhållit updrag, som sätta honom i en helt annan ställning, än de öfriga Prinsarne, är det då icke skäl att i detta fall hålla sig dervid9 Jag skulle derföre önska, att i den sorgliga händelse, att Konungen Sjelf vore förhindrad att föra regeringen, updraget lemnades åt Kronprinsen; men alt, om han icke vore i tillfälle dertill, Styrelsen öfverläts åt en interims-regering, ungefärligen sammansatt så sorn bär blifvit •444 Den 18 Februari f. m. föreslaget. Det är visserligen sannt, att nian, oberoende af huru en fråga i det allmänna upfallas, bör söka låta sjelfva frågans beskaffenhet lala; men jag tror också, att man icke belt och hållet bör underlåta att rälta sina åsigter efter den framgång, som för det ena eller andra förslaget kan vara att vänta. Med anledn. häraf samt under önskan1 att förslaget ungefärligen efter hvad jag nu baft äran yttra måtte af Cons.-Utsk. och Regeringen blifva upfattadt, anhåller jag, att Betänk, måtte varda återremitteradt, ehuru jag tror, att denna återremiss, för frågans egentliga utgång, icke är af någon stor betydenhet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Den nu under öfverlägg ning varande frågan är i anseende till sin natur, såsom utgångspunkt för våra unionella förhållanden, af, en så sammansatt och komplicerad beskaffenhet, att den onekligen måste mola mångfaldiga svårigheter vid sin lösning. Jag hade också, med anledn. häraf, föreställt mig, alt Regeringen före den Kongl. Proposrns öfverlemnande hade något mera ingått i förhållandena, och mera undersökt öfverensstämmelse!) med den allmänna meningen i detta hänseende.
Riksens Ständers Justitie-Ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfwerwara Högsta Domstolens, Nedre Justitie-Revisionens, Hof-Rätternas, Collegiernas eller i dessas ställe inrättade Werks, och alla lägre Domstolars öfwerläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening derwid yttra, samt äga tillgång till alla Domstolars, Collegiers och Embetswerks Protokoll och Handlingar. Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utövas av riksdagen allena. Af Statsrådets ledamöter skola åtta vara chefer och föredragande, hvar för sitt departement, nemligen: Ministern för utrikes ärendena för Utrikes-departementet; En chef för Justitie-departementet; En för Landtförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för armén; En för Sjöförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för flottan; En för Civil-departementet; En för Jordbruks-departementet; En för Finans-departementet; samt En för Ecklesiastik-departementet. Den närmare fördelningen af ärendena, departementen emellan, bestämmes af Konungen genom en särskildt utfärdad, offentligen kungjord stadga. Bland de tre Statsråden utan departement böra minst två hafva förvaltat civil beställning. 1918: Statsrådet skall bestå av cheferna för departementen samt tre statsråd utan departement. Bland de tre statsråden utan departement böra minst två hava förvaltat civil beställning. Av statsrådets ledamöter utnämne Konungen en att vara statsminister och statsrådets främste ledamot. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv Svensk författningssamling 1815 Låssa kyrkas arkiv Kungörelse till rättande av en misskrivning i Kongl Maj: ts den 31 augusti 1814 i nåder utfärdade kungörelse om mantalsskrivningen i Stockholm. Stockholm den 13 januari 1815. Felskrivning på ett paragrafnummer i Missgärningsbalkens 18 kap, står 8 § skall var 9 §. På nådig befallning har Kongl Kanslistyrelsen kungjort rättelsen. Stockholm den 13 januari 1815. LARS von ENGESTRÖM m fl
Den af hela Riket bevittnade penningebristen , och sjelfva den erkända årliga utvandringen af vårt pappersmynt till Finland, gör oundvikligen nödvändigt, att begära en ersättning för hvad sorn gått ut, och vidare går ut, samt nu egenteligen för den ansenliga förminskning, som åstadkommes genom Discontpapperens hastiga indragning utur rörelsen. Att, för det vi begära denna billiga, denna nödvändiga ersättning, beskylla oss för att vilja göra vårt mynt till Assignater, är icke att rätt bedömma frågan; utan är en kastning ifrån ämnet, för att inblanda passionen, till förfång för pröfningen. Jag vill icke tro, att den sista värda Talarens afsigt just varit sådan; men intrycket kan likväl blifva sådant; 240 Den 6 Junii f. in. och det är således iclce utur sin ordning, att påminna om angelägenheten af en fördomsfri pröfning. Hela den sista Talarens argumentation skulle alldeles inträffa, och följaktligen också beskyllningen, om vi begärde en arbitrair, eller en obestämd och gränslös förökning i penningestocken; men så länge vi det icke gjort, så länge vi icke begärt mera, än ärlig ordhållighet af det högtidliga löfte angående RörelseCapitalets storlek, som blifvit Nationen gifvit i 1815 års IliksdagsBeslut; vid hvilket man ännu försäkrar oss alt man vill förblifva; — så länge inträffar icke här hvarken argumentationen eller beskyllningen. Eller kan man säga, att vi vilja förderfva myntet derföre, att vi icke vilja, genom dess beständiga förminskande, slutligen strypas? Gifves ingen skillnad deremellan? må man en gång besinna, hvilken besynnerlig motsägelse ligger i det förfarande man, å andra sidan, tillåter sig. År i8i5 förklarade man i Riksdagsbeslutet, alt RörelseCapitalet skulle, utan minsta förändring, förblifva hvad det var ultimo December 1814» och alltsedan dess, samt äfven under hela denna Riksdag, har man beständigt försäkrat oss, att
I afseende på ärendernes gång inom Verket, får jag anmärka, att, enligt de upplysningar jag inhämtat, alla inkommande corn - 544 J*en 9 Januari/'. pletta ärender, inom veckans sint, afgöras; att Ordföranden merendels sjelf i Direclionen föredrager inkommande Handlingar; att, enligt Kongl. Maj;ts serskilda Nådiga befallning, Tull kamrarne till honom ofördröjeligen inberätta alla händelser af vigt, ock att han är berättigad genast vidtaga nödig åtgärd i alla de fall, som fordra skyndsamhet. Äfven hafva Tollkamrarne i Landsorterne dels af honom, dels af en Ledamot i Directionen, nyligen blifvit inspecterade. Den anmärkta skillnaden emellan Tjenstemännens vid Tullverket antal i Götheborg och i Christiania, bör egenteligen tillskrifvas det skiljaktiga Systeme, i afseende på inkommande Varor, som följes i Sverige och i Norrige. — I det ena Landet gälla prohibitiv» Författnin-. gar; i det andra är, med få undantag, allt tillåtit till införsel! Det är således en naturlig följd att Tullbevakningen å ena stället bör vara talrikare. Af samma orsak har äfven, efter föreningen af Sverige och Norrige, uppsigten på Gränsen bordt ökas, då, genom nya Vägar och en lifligare Communication Länderne emellan, flera tillfällen kunnat yppas till öfverträdelse af Författningarne om förbuden Varas införsel. Egenskapen af en TullBetjents befattning gör Tjensten ovedersägligen till amovibel, och anledningarne dertill torde icke af mig behöfva upprepas. Mig vetterligen anses dessa Tjen ster - Ben g Januarii. 545 ster så i alla Länder, äfven der lika fria Stats Författningar gifvas, sorn hos oss. Det later visserligen mera liberalt, att drifva en annan satts än denna; men då erfarenheten i längden måste bestämma grundsattsers företräde, är det lill henne jag med tillförsigt vädjar.
Jag anser mig kunna så mycket heldre förbigå att upptaga dem hvar för sig, som Hr JustilieOmbudsmannens slutpåståenden om samma anklagelsepunkter egentligen ej innehålla annat, än ett återupprepande, fastän i omvexlande ordställningar och meningsformer, af hvad förut blifvit af Hr Justitieombudsmannen andraget och framslälldt, samt, hvad sjelfva saken angår, den i alla fall blifver föremål för nogaste pröfning af upplyste, rättrådige och sjelfständige Domare. För att likväl ej lemna alldeles obemärkt det sätt, på hvilket Hr Justitieombudsmannen söker undanrödja anförde skäl mot anklagelsen i de serskilda lallen, må det vara tillåtet att för exempel få något omständligare ännu vidröra någon bland föremålen för dem. Elfte punkten under Lit. E. angår be - 347 viljadt understöd på nionde lmfvudtiteln endast såsom lån, för iståndsättande af Häradshöfdingebostället Allequia på Gottland. Det befanns, att detta boställe i följd af tilldragelser, uti hvilka den närvarande Boställshafvaren ej hade någon del, eller att någon åtgärd till rättelse deri numera icke kunde vidtagas, var så väl till jordens bruk, som till åbyggnad nära nog i ödesmål, så att Domaren ej kunde der bafva sin bostad, eller Tingen der hållas, eller Häradets handlingar derstädes förvaras, allt till mångfalldiga olägenheter för Domareembetet och rättvisans skipande mellan häradets innevånare. Vid fråga om häradets skyldighet att bekosta boställets iståndsättande, hade vederbörande myndighet, genom utslag som vunnit laga kraft, förklarat, att Häradet endast kunde tillförbindas att lill en viss del dertill bidraga. Erforderlige tillgångar förefunnos ej till bestridande af de för ändamålet belöpande om kostnader ne, uppgående enligt företedt besigtningsinstrument till 8,661 R:dr 9 sk. banko. På sådane grunder ansågs det sökta understödet ej kunna skäligen vägras, i synnerhet då det uti sin egenskap af lån borde i sinom tid återbetalas.