Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förbudet för högv. preslerskapet att tillverka bränvin torde vara tillfyllestgörande uttryckt i 3 morn., der sådan näring är förbuden å ecklesiastika boställen. Det hör till undantagen, att prestmän bruka annan jord, än sina boställen, och ännu mera sällsynt är det, att någon prest numera idkar bräuvinsbränning. Om likväl en eller annan i riket skulle sysselsätta sig med denna för hans andliga verksamhet hinderliga näringsomsorg, tviflar jag, att ett verldsligt lagbud skulle kunna omvända hans sinnelag från egen vinningslusta till ett varmare nit för sina åhörares själavård, och det exempel han gifver, är efter min tanka icke på långt när så vådligt, Bil. M 2 lill Särsk. Risk. Bet. M 2 lill Särsk. Ulsk. Bet. M 8. som följden kunde blifva, om näringen genom lagstiftningen Liefve i allmänna opinionen nedsatt tili ett så föraktligt yrke, att ingen man med värde ville längre utöfva den. Någon minskning i tillgången på bränvin vunnes icke derpå, att varan tillverkades af »ansvaringar» elier af personer, som icke voro ömtåliga för opinionen. Uppsi gten på dem kunde blifva svårare, än på det bättre folket. England företedde 1736 ett exempel, som i detta hänseende förtjenar att varnande frambållas. Der uppställde sig mot det den tiden der, i fullt lika mått som nu här, rådande missbruket af bränvin en så allvarlig opinion, att den fram kallade en bränvinslag, som afhöll allt hederligt folk från att befatta sig med näringen. Följden Lief olycklig: tillståndet blef så förvärradt, att de alltför stränga lagarne mäste snart ändras. Jag föreställer mig, att förbudet att tillverka bränvin ej bör omfatta andra, än dem, som skola utöfva polisuppsigt och åklagaremakt i bränvinsfrågor, och har derföro trott, att paragrafens 2 mom. bordt hafva följande lydelse:
4 DistrictChefer å 3oo R:dr t uti Södra Districtet 36o. 120. 1,200. 800. 6,200: — Expenser vid Stabsexpeditionen . 200: D:o vid Iiydrotechniska Conloret . 5oo. tillsammans R:dr 6,goo. Jemte Inqvartcrings» samt Ljusoch Vedpenningar enligt hvad sorn bestås Officerare vid K. Mits Flotta. Efter hvad Utskottet inhemtat, hafva i anseende till de minskade lillgångarne och de i följd deraf inskränktare arbetsföretagen, åtskillige tjenster dels icke blifvit tilNatte, dels ock någre Tjenstemän indragne , hvarigenom den nu utgående kostnaden endast utgör 4,280. Det återstår nu för Utskottet alt, enligt hvad uti Betänkandet N:o 62 blifvit utlofvadt, meddela yttrande öfver de af R. St:rs Revisorer år 1825 gjorda frani7 ställningar rörande några från Strömrensningsfonderi verkställda, för Fondens ändamål, efter Revisorernes tanka, främmande utbetalningar, såsom till Afvittringsverket i Jemtland, till Ängsodlingar i WesterNorrland, till låneunderstöd för Gårdsby linförädlingsinstitut m. fl. Utskottet kan för sin del icke undgå att, i öfverensstämmelse med Revisorernes åsigt, yttra, det Utskottet finner berörde dispositioner hafva varit af främmande egenskap för Strömrensningsfondens ändamål , men då en del af dessa utgifter ägt rum redan Betänkanden, ~N:o 35r. 195 år 1821 samt vid den af dåvarande Stats-Ulskott verkställda granskning lemnats utan anmärkning, anser Utskottet desamma icke föranleda till annan åtgärd än till den Underd. anhållan att i de fall der återbetalning af medlen är föreskrifven, vederbörande matte åläggas att densamma fullgöra på derför bestämda tider. Hvad angår 1827 års Revisorers anmärkning att de till följd af K. Brefven den 28 Februarii 1821 och den 12 Mars 1823 till premier för ängsodlingar i WesterNorrlands
Rättelser / Lag-Utskottets Betänkande N:o 57- Sid. 8. r. 1 .'5 uppfr. st. dori oger /. folket eger t idar c artmärkes: Att Herr Professoren Nordström icke deltagit i behandlingen af den fråga, som utgör föremål för omförmälda betänkande. liih. lill n. st. Vrot. I Afd. 'U Haft. STOCKHOLM, typografiska förf.nikgkks boktryckeri. tt!t>4. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 42. 1 7X:o 42. ånk. till Esp.-Utslc. den 29 Aug. 1854, kl 7 e. m. Betänkande, t anledning aj väckt motion om stiftande af lag an guei ide kyrkomöten. Sedan Herr von Hartmansdorff, A., uti elt hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt och lill Lag-Utskottet remilteradt Memorial, under Åberopande af hvad 9 Kap. i det af utsedde komrnilterade utarbetade förslag till kyrkolag i afseende på kyrkomöten inom Svenska kyrkan innefattar, yrkat, alt dylika mötens hållande måtte i lag föreskrifvas, dock lill sin sammansättning så utvidgade och lill sin verksamhet så omfattande, som Herr von Hartmansdorff ville särskildt uppgifva, har han, uti en sedermera lill Utskottet af bemalde Riks-Stånd öfverlernnad skrift, jerate utveckling af grunderne för sin motion föreslagit: ”l:o. Alt föremål för kyrkomötets framställningar må blifva: «) Antagande eller förändring i Svenska kyrkan af bibel-öfversätlning, psalm-, evangeliioch kyrkohandbok samt katekes, af förslag lill kyrkolag, kyrkostadga»- och religions-undervisning, lill kyrkliga inrättningars organisation, preslers bildande, kunskapsprof och befordringsrätt, tillsättning och aflöning. b) Undervisnings-ämnen vid folk-skolor, elemcnlnr-läroverk och universitet, dithörande läroböcker och lärosätt, sudane läroanstalters organisation, lärarncs bildande kunskapsprof, befordringsrätt, tillsättning och aflöning. 2:o.
Huru högt allmänheten uppskattar deras värde, inses lätt deraf att, oaktadt lärosalarna lemna ett utrymme för 2 å 3,000 åhörare, är alltid tilloppet större än utrymmet medgifver. Öfverflödigt torde vara att anföra flere exempel; allt nog uti de flesta af Europas hufvudstäder, äfven uti dem, der universiteter finnas, äro institutioner, antingen på allmän bekostnad eller på mera enskild, upprättade i ändamål att bereda befolkningen tillfälle till erhållande af en allmännare bildning, och allestädes har erfarenheten ådagalagt att befolkningen med begärlighet söker denna bildning och att denna bildning inverkar olägligt, ej endast på hufvudstadens, utan på hela landets kultur. Hvad som ansetts nödvändigt och hvad som inverkat välgörande i andra länder, måste väl ock vara tillämpligt, och således anses böra vara nödvändigt och böra inverka välgörande äfven i vårt land, hvadan jag, till följd af det jag nu anfört, dristar högt uttala den öfvertygelse att tid nu är inne att vi tillegna oss utlandets erfarenhet och söka bereda vår hufvudstads be - Den 22 Augusti e. m. 103 (olkning fria tillfällen att erhålla högre upplysning uti vetenskapliga ämnen, att dymedelst i hela fäderneslandets intresse förädla hufvudstadens bildning, och åstadkomma ett samband mellan vetenskap och det allmänna lifvet. Om ock ej alla tecken svika, hoppas jag att R. St:rs öfvertygelse uti detta hänseende nu så mognat, att ett afslag ej kommer ifråga; åtminstone är jag fast öfvertygad om att R. o. Ad., som hitintills aldrig vägrat anslag för sådana ändamål som befordra rikets sanna intressen och sanna heder, ej i denna fråga vägra sitt bifall. Jag är visserligen ej så sangvinisk uti mina förhoppningar att jag tror, att nu anförda sätt att motverka hufvudstadslifvets mindre goda sidor och de från detsamma utgående exemplens mindre goda inflytelse på hela landet, skall ensamt för sig vara tillräckligt för målets vinnande; nej, men jag anser att hvad jag nu förordar, utgör det första steget för att närma sig målet, och just detta första steg är det vigtigaste och det nödvändigaste. Men, torde någon invända, om R.
Det af Fullmäktige från Filial-Banks-Direktionen i ämnet infordrade yttrande afgafs den 26 i nyssnämnde månad, och anförde Direktionen deruti hufvudsakligen: att bemälde Frisk hos Filial-Banken betingat sig uppoch afskrifnings-räkning, hvarå han egde insätta kontanta penningar, mot rättighet att å FilialBanken utställa vexlar, hvilka skulle hos Filial-Banken inlösas, utan annat förbehåll om det belopp, hvarå de finge lyda, än att de sammanlagdt icke måtte öfverstiga hvad å räkningen blifvit insatt; att det ålåge Frisk advisera de vexlar, som af honom sålunda utställdes, samt att han å sin uppoch afskrifnings-räkning till fullo insatt så stort belopp, som, enligt erhållen advis, blifvit å Filial-Banken draget; och tillkännagaf Direktionen, uti en korrt derefter till Fullmäktige ankommen skrifvelse af den 2 September, att, i anledning af den uppmärksamhet det omberörda förhållandet väckt, Direktionen öfverenskommit med Frisk att han dädanefter icke skulle utfärda dylika vexlar eller å sin uppoch afskrifningsräkning för sådant ändamål insätta penningar, samt att FilialBanken, som icke kunde undgå att vid deras uppvisande inlösa 67 de af Frisk å Filial-Banken redan utställda vexlarne å 3 R:dr, N:ris I—7000, för hvilka lian å sin uppoell afskrifnings-räkning insatt 21,000 R:dr, deremot icke k om me att i vidsträcktare omfång tillåta utfärdandet å Filial-Banken af likartade vexlar. Efter verkställd granskning af Filial-Bankens kassaräkning, har det af Fullmäktige utsedda ombud vitsordat
Omen sådan Samling, sedan den är fullkomnad, och enligt hvad Anders Danielsson velat antaga, af alla större Byelag , eller af Kyrkorne inköpt ■ skulle för Allmogen blifva fullkomligen upplysande i hvarje fall, då underrättelser derutur i förekommande ämnen vill sökas, tro Utskotten mera vara att Önska, än att säkert vänta; men då Utskotten derom vunnit kännedom och visshet, att icke allenast redan för flere år tillbakars , Kongl. Maj:t i Nåder anbefallt Vederbörande Collegier och Ernbets-Verk , att, genom dertill utsedde Ledamöter derstädes, hvar för sig författa sammandrag af gällande Ekonomiska Författningar uti de ämnen, som hvart och ett af bemälte Collegier och Embets-Verk i synnerhet äger att handhafva, derå verkställighet jämväl till en del följt, utan ock att, i anledning af Riksens Höglofl. Ständers vid 180g och 1810 årens Riksdag i underdånighet framställde anhållan, det måtte alla uti Allmänna Hushållningsmål hittils utfärdade Förordningar blifva sammandragne uti en enda Författning uti hvarje särskilt ämne, Kongl. Majit förständigat Rikets Collegier atl vid verkställandet af nyssberörde, förut anbefalte sammandrag', tillika tillse, huruvida dervid i mer eller mindre mon må kunna iagttagas , hvad Riksens Ständer sålunda önskat, anse Utskotten någon annan åtgärd uti detta ämne icke erforderlig, än att, på sått Utskotten nu få tillstyrka, Riksens Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet framföra deras begäran, att Kongl. Majit i Nåder täcktes, der sådant ej redan skett, till fullbordan brin - Las,- och Besvärs-Utskottens Betänk anden. 169 ga, hvad Kongl. Maj:t i båda desse afseenden förordnat. Ketta järnte de särskildta yttranden, hvaruti någre af Utskottens ledamöter slädnät, oell uti bifogade Protocolls-Utdrag innefattas, varder Riksens Höglofl. Ständers bedröfvande vördsamt hemstält.
Hamiltons förslag, föreställde jag mig icke annat, än att detsamma åsyftade att hela den ifrågav:de meningen i Utsk:ts motivering skulle i beslutet inflyta. Jag finner likväl, att denna uppfattning varit oriktig, men då Hr von Troil nu föreslagit en ny redaktion i sådan syftning, förenar jag mig med honom. 504 Ben 28 Febrntri (. m. Gr. Hamilton: Jag vill visst icke hålla på den inskränkning, jag föreslagit, utan förenar mig med Hr von Troil, så mycket mera, som jag gillar hans åsigt om den verkan, som deraf kunde uppkomma. Mitt förslag härrörde endast deraf, att jag icke ville inflicka något, som tillhörde K. M:s ekonomiska lagstiftnings-rätt. Hr Charpentier: Jag vill endast, med afseende å Gr. Mörners sista yttrande, säga, att man icke behöfver förtvifla om samhällets bestånd derföre, att icke en gammal lag numera kan göras gällande. Hen högsta makten, som, mindre bunden än underordnade embetsmyndigheter, kan göra mera afseende på rätt och billighet, än på en sådan gammal lags, emot tidens kraf stridande föreskrifter, bör derföre också mildra tillämpningen deraf, till dess den kan undanrödjas. För öfrigt och då jag nu hört pluraliteten instämma med Hr von Troil, vill jag icke splittra meningarna, utan förenar mig med honom i det förslag, han afgifvit. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade blifvit yrkadt, af Hr Fåhraeus bifall till Utsk:ts förslag oförändradt, af Hr von Troil, med hvilken en mängd ledamöter sig förenat, bifall till samma förslag, med den förändring, att efter orden »räntan å mjöloch sågqvarnar må» infördes följ:de i Utsk:ts motivering förekommande mening: »under förutsättning att nu gällande författningar, så vidt desamma icke angå frågor om vattenuppdämning, skola i behörig ordning ändras, så väl i afseende å hittills meddelade föreskrifter, rörande rättigheten för mjöloch sågqvarnars anläggning, som ock beträffande den tull, som härvid bör utgå»; och slutligen af Gr. Mörner, att Utskffs förslag skulle återremitteras.
Med afseende å denna Revisions stora föremål, vådan af att relativt till Statens öfrige Tjenstemän minska Belöningen för dessa, som möjeligen derigenom kunde förledas, att vårdslöst eller egennyttigt utöfva en till vidareControll omöjlig Tjenstebefattning och med fästad uppmärksamhet derpå, att Lönen är allt hvad desse Tjenstemän äga och kunna hoppas under de tvenne återstående år denna Revision kommer att fortfara, enligt Kongl. KammarRättens till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga Berättelse, tror jag att KrigsRevisionens Betjening icke skäligen bör vara i mistning af den Löne-tillökning från år 1815, som Rikets Ständer tillagt de öfrige Collegier och Verk, och anhåller ödmjukeligen, att detta mitt Memorial måtte till Höglofl. StatsUtskottet varda remitteradt. 3:o Då vissa Auctoriteter, till hvilka executiva Maktens vårdande blifvit uppdragen, ofta öfverskrida den makt Constitution och Allmänna Lagen föreskrifva, likasom dc skulle Den 5 Januarii. 427 anse sig vara berättigade, icke behöfva efterfölja hvad dessa heliga Grundlagai’ utstaka, torde till bevarande af Svenska Folkets Frihet och Sjelfständighet, samt allmänna Säkerhetens helgd, vara högst nödigt, att, förmedelst kraftiga mått, sätta en gräns för Executorers behandlingssätt, på det Inqvisition hos oss icke må blifva inrotad. Policekammaren här i Staden har väckt litet hvarje af Stadens Innevånares uppmärksamhet å dess grymma och jag ina säga, Inqvisitoriska förfarande: Ett allmänt Blad, hvilket redan sistförflutne år började utgifvas, under Rubrik af Anmärkctretij har i N:o3, sjunde Samlingen, inför Allmänheten framlagt klara Fada härå, utan att af Kongl.
St. bestämt att rörelsecapitalet icke får öfverstiga t. ex. trettio millioner rtdr, så länge har någon ökning icke skett af rörelsecapitalet till de skattskyldiges förmån i afseende på skatternes utgörande i contant, ty dertill fordras bestämdt stadgande, att de myntrepresentativer, hvarmed rörelsecapitalet anses ökadt, äfven gälla i upphörd. — I afseende å hvad Hr Ribbing anfört derom, att penningar och penningars värde är detsamma, så medgifver jag, att varumälaren och varan stå i jemförlig! förhållande till hvarandra; men deraf följer ingalunda, att förhållandet är enahanda örn jag äger varan eller dess mätare; ty om jag äger tio tunnor spanmål att leverera till räntetngaren, men icke äger deras värde i penningar, så uppstår ju en ganska stor skilnad för räntegifvaren, 0111 han, för att prestera penningar, nödgas sälja spanmålen till underpris, då han nu deremot har öppet val att uppsäga till leverering in natura och således kan befria sig ifrån en förlust, som han i annat fall komme att vidkännas. Jag har sjelf såsom ombud för räntetagare haft erfarenhet deraf, att räntegifvare, som uppsagt lill leverering in natura, icke kunnat på något villkor förmås att lösa spanmålen efter markegångspris; utan har jag måst emottaga spanmålen och besörja dess försäljning. Deruti ligger ett bevis, att äfven räntegifvaren äger nytta af det nu gällande stadgandet. Slutligen har Hr Ribbing yttrat, att jenslemänncns besvär icke få tagas i betraktande, då fråga är att tillvägabringa en nyttig sak. Det vrt jag ganska väl; men jag vet också, att då lönetillökning begäres för tjenstemännen, R. St. icke taga i betraktande den tillökning i tjensteliestyren, som tillkommit sedan tjenstemännen erhållit fullmakt på sina befattningar. Jag skulle tro att äfven här bör tagas i betraktande tjenstemännens rättighet att icke betungas med ökade bördor. De äro ledan belastade med mycket, som icke i förhållande till lönerna varit påtänkt.
Jör näst/idet år i844* hvilket icke erfordras lör uppbringandet af Bankens kapilal-öfverskott eller grundfond till Tio Millioner Riksdaler, aflemnas till Riksgälds-Contoret; oell bör således detta belopp, sedan detsamma genom en* med de af Rikets Ständer stadgade grunder för Bankens framtida lånerörelse öfverensstämmande, utredning blifvit bestämdt, under loppet af åren i845 och 1846, till Riksgälds-Contoret af Banken utbetalas. §• '6. (Öfvcrcnsslammcr med Stafs-IJfcskottcls Utlåtanden N:ris fil, 304 och 309.) Sorn den summa, — hvilken är af Riksgälds-Contoret, till följd af Rikets sednast församlade Ständers beslut, på serskild räkning i Rikets Ständers Bank afsatt, såsom fond för det så kallade Stora Creclitivet, — blifvit, under innevarande Riksdag, beräknad och disponerad bland tillgångarne för de till utbetalning från Riksgälds-Contoret anvisade tillfällige jStats-utgifter; så bör denna summa, utgörande Tvåhundra Tiotusen Tvåhundra Sextio Riksdaler 7 skill. 3 rst., utassigneras och derefter insättas på samma Bankoräkning, som Riksgälds-Contorets öfrige kontanta behållning, för att, gemensamt med denna, kunna till förefallande utbetalningar användas. §• '7* (Motsvarar l:sta moro. af 78 §. i 1841 ars Regi.)
Denna lånefond är öppen och tillgänglig för alla samhälls-klasser; men derigenom att maximum af lån på en hand är inskränkt, är den tydligen afsedd att hjelpa sä många som möjligt från en tillfällig förlägenhet. Genom denna utväg hafva också otaliga jordbrukare, handtverkare, lägre tjenstemän och mindre handlande, både på landet och i städerna, blifvit räddade från en utarmande utmätning. Mången lagsökning har blifvit förekommen genom bevis att ett sådant lån blifvit den lagsökte beviljadt, som efter en viss kortare tid med visshet utfaller och som med långt mera lätthet liqvideras genom afbetalning af J hvar sjette eller sjunde eller af A hvar tredje eller fjerde månad. Och källan till en sådan hjelp skall nu mer och mer tillstoppas och de behöfvande, som genom egen och andras kredit, på detta sätt skulle kunnat understödjas, skola nu dels afvisas, dels vänta så länge, att hjelpen komma för sent. Månne det är genom ett dylikt förfarande, som penninge-lÖrlägenheten hos folket kan afhjelpas och välståndet befordras? Vill man derigenom i möjligaste måtto afvänja Svenska folket för att låna? Eller är det meningen, att de små, som behöfva anlita sin kredit för att få penningar, skola afhållas från att söka lån i Riks-banken, som endast bör vara till för de stora? Jag kan icke gilla dessa aristokratiska tendenser uti regleringen af Riksbankens låne-rörelse. Att den rike blir ännu rikare och den fattige ännu fattigare, går nog ändå, utan att någon stats-institution nekar den sednare hvad som lemnäs den förre, då de begge hafva egen eller andras kredit att erbjuda. Men man vill icke afvänja de små från att låna, utan blott mer och mer för dem tillstänga Riks-bankens dörr, och visa bort dem till enskilda låne-associationer, hvaraf de skola blifva bättre betjenade. Rikets Ständers stora Bank bör ej befatta sig med sådana småsaker.
Deraf har man välgrundade skäl, att draga de bästa förhoppningar för ladugårdsskötselns återupprättande till föryngradt lif. Hästafvelns förbättring fortgår. Vid den inom länet förlagda del af Eders Kongl. Maj:ts Lifregements Dragon-corps äro fem nummer lediga, hvilkas ägare underhålla sqvadronshingstar, och på Upsala Universitets ridstall äro tvänne beskälare från Strömsholms stuteri placerade; äfvensom ock i länet sistlidet år bildat sig ett särskildt bolag för anskaffning och underhåll af beskälare, distriktvis utställda inom länet, i ändamål att vinna en race af starkare och bättre arbetshästar, än den nuvarande. Af alla dessa tillfällen kan allmogen draga fördel, och den gör det äfven, men felar emot reglorna för kreaturens behöriga vård under deras första ungdom, så att, till exempel, förtidigt arbete fordras af fölungarne, och dessa, så väl som ungboskapen, få äfven för tidigt fortplanta sig. Vid egendomarne Haga, Strömsberg, Djurby och på Ultuna Kungsladugård äro schäferier för finulliga får. — Svinskötseln är icke hvad den borde och kunde vara , fastän uppmaningar och belöningar, både i detta afseende och för befrämjandet af ladugårdshushållningen i allmänhet, blifvit flera gånger gifna. Af ladugårdarnes produktion erfordras nästan allt för provinsens eget behof, så att föga deraf kan till andra orter föryttras. Skogar. Hemmanen i Bro, Håbo, Hagunda, Ulleråkers, Bälings, Basbo, Norunda, Örbyhus och Olands härader samt Dannemora och Leufsta tingslag, äro, i mer och mindre mån, försedda med sådana, bestående mest af tall och gran , här och der, men sparsamt, blandade med björk och asp samt några ris-ekar. Deremot sak Serältelse öfver Upsala län för åren 1843—1847. 2 10 nas skog af de flesta hemmanen i Trögds, Åsunda, Lagunda och Waksala härader, äfvensom ock skogsbrist inom de förstnämnda häraderna mångenstädes äger rum.
Jag kan verkligen icke finna att det är någon så stor svårighet för den person, som vill med posten insända sin besvärsskrift, att derå af någon kronobetjent eller prest begära vidimation för sitt namn; men deremot är det en bestämd vinst för det allmänna. Här är ju endast fråga om att vilja utsträcka förmånerna för den skattskyldige, men att dock dervid söka bibehålla nödig kontroll och säkerhet. Jag anhåller vördsamt om bifall till §:n. Hr v. Koch: Sedan Itiddarhus-Sekreteraren meddelat oss kännedom om Bonde-Ståndets i frågan fattade beslut, samt de referater af Kiksdagens förhandlingar, tidningarne gifva vid handen, innehålla, att jemväl de öfriga Stånden godkänt den nu föredragna §, anser jag mig, vid det förhållande, att således ingenting derpå vidare kan vinnas, böra från mitt förut gjorda yrkande afstå; men vill dock uttrycka den åsigt, att man, för sådant fall, borde utsträcka rättigheten till bestyrkande i enlighet med det af Gr. Mörner i ämnet afgifna förslag. Gr. Mörner: Det är visserligen sannt, att den personal, som kan komma att röna de största olägenheter af detta stadgande, sannolikt tillhör Bonde-Ståndet; men deraf följer dock icke att denna sak skall vara utan allt intresse äfven för de öfrige Stånden, emedan mången annan äfven kan få göra ganska långa resor, för att förskaffa sig den ifrågavarande vidimationen.
Vid en sådan reglering af lönen uppstå tvänre hufvudsakliga frågor den ena: efter hvilken norme skola Spannmålsoch per. sedel-lönerne bestämmas, för att hvarken blifva för dryga för Kronan att utgifva, eller för ringa För Embetsmannens behof? Den andra: Hvilka tillgångar finnas tilli en sådan aflönings bestridande? Såsom svar å första frå - 5°o Den 19 April. gan, anser jag mig böra anföra: att enär 1696 års Stat tjenar ännu till grund för alia indelte löner, hvilka efter den utgå, samt äfven ligger till grund för den contanta aflöningen, ehuru den genom evalvation blifvit något rubbad, bör den äfven tjena till grund lör den nya löneregleringen; och andra frågan besvaras dermed, att om de Kronans rentor och Krono tionde, som än icke blifvit lör någon Stats behof directe anslagna, samt således äro odisponerade, härtill användas, torde de vara tillräckliga, enär behållna rentornes belopp, efter de underrättelser jag erhållit, utgöra omkring 147,8-00 R:dr, hvilka utgå dels med, dels utan förvandling, samt behållne Kronotionden 14,000 tunnor, som, förvandlad till penningar efter Kronovärdi, 36 sk. tunnan, gifva ett belopp af 10,500 R;dr, hvilket, sammanlagdt med rentorna, utgör den summa af 158,300 R:dr, hvilken, efter hvad jag med säkerhet förmodar, är att tillgå, för att utdelas till löner. Att 1696 års Stat är den mest lämplige, synes deraf, att den sedermera alltjemt tjenat till grund för Embetsmäns aflöning. Konung Carl XI, sorn utfärdade denna Stat, kände ganska noga tillgångar och behof, samt tog personligen kännedom om tjensternas vigt och beskahenhet.