Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrt, som, i anledning af anförda underdåniga besvär, genom särskilda med Dess Högsta Domstol beslutade utslag, hvilka redan i ofvanåberopade Berättelse (pag. 43 och 48) äro omförmälda, pröfvat flera emot Undei Domare anställda åtal, i afseende å anmärkt oriktig tillämpning af Kongl. Brefvet den 20 December 1737, när för hustjufnad, sorn ligger i tveböte mot annan stöld, kroppsplikt af fängelse vid vatten och bröd skulle *) Jemför Embetsberättelse*» för åren 1836 ocb J837? pag. 89. — 22 — ådömas enligt 5 Kap. 4 § Slrailbalken, såsom delta lagrum lydde innan ändring deri af Kongl. Maj.t och Rikets Ständer, vid sistfbrlidna Riksdagen, fastställdes och genom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 kungjordes, sammalunda förehaft och, på sätt äfven hos Rikets Ständer, uti ett tillägg till min berättelse, blifvit anmäldt, medelst utslag den 14 Februari 1840, afgjort, det lika beskaffade anmärkningsmål, som, upptaget i berättelsen (pag. 50), angått ÖfverDomstols förfarande och derföre varit till Kongl. Maj:ts omedelbara pröfning hemstäldt; hafva de öfriga mål af enahanda beskaffenhet, men angående, likasom de förstnämnde, UnderDomarcs åtgärder, hvilka , enligt berättelsens innehåll, voro genom anförda besvär till Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljda, nu mera blifvit, genom Kongl. Maj:ts å särskilda tider meddelade nådiga utslag, till slut befordrade. Ibland dessa räknas de tre särskilda, af Kongl.
Då vi med visshet äro underrättade , att andra nationer både före och under sista kriget, då handeln varit stängd, börjat förbättra och föröka sina egna jerntiligångar, hvilken upptäckt troligen snarare tillän aftager, mindre upphör, hvarigenom kunde hända, att exporten af Svenska Jernet i samma mån förmindskades , och ej som förut någorlunda motsvarade våra utrikes ifrån mer eller mindre nödiga behof; om, då Spannmål, Salt och andra till lifvets uppehälle oundgängliga nödvändighets varors införskrifning bibehöjles, utan att af landets egna producter blifva ersatta, skulle utsigten till Rikets räddning blifva brydsam; denna tidpunkt torde snart nog inträffa, och bör liksom i förväg uppmana oss att vidtaga kraftiga anstalter till Landtmanna naria - 152 Den 4 April, garnes upphjelpande, såsom det enda medlet till Svenska Folkets räddning från fattigdom, med alla dess olycksföljder. Alla andra nä. ringar kunna tillfälligtvis förmindskas, ja, till och med en del deraf upphöra, men Landtrnanna-näringen och dess producter äga bestånd, så länge Jordeu genom menniskoflit och arbete odlas. Då krigets olycksföljder förstört andra Länders förmögenhet, plundrat deras hus och sköflat deras grödor, kunne vi, näst den Högstes bistånd, nu i lugn, efter slutad fred, med vördnad och tacksamhet upphöja vår Regerings prisvärda vishet, som så utmärkt vårdat Svea Land och Innevånare, gifvit oss en varaktigare fredsutsigt, och stadgat en brödraförening, hvarpå hela Scandinaviska halfons välgång både nu och framdeles är grundad. Våra hemmavarande och Principalers förtroende till deras Fullmägtiges insigtsfulla och nitiska åtgärd i afseende på Rikets upphjel. pande och förkofring har aldrig varit vacklan, dej då nu den önskan är allmän, att Landt, manna yrket måtte understödjas, och då alla äro villiga att bidraga till detta riksgagneliga företagets befordrande, huru skulle då hoppet i detta afseende förfelas, eller genom tidsutdrägt förfalla i overksamhet ?
Domstolen personligen inställd, eller det må göra tillfyllest, att han i häcktet, der hän förvaras , får del af den hållna ransaknifigen samt Ullf edle att deröfver sig yttra, förr än i saken slutligen döm dt varl der *, genom hvilket tillägg, efter Motionär-] rens omdöme , anledningen skulle undanrödjas för brottslingar att å sig göra falska bekännelser, samt all onödig , till icke ringa kostnad för Staten och våda för allmänna säkerheten ledande, forsling af sådane fångar helt och hållet upphöra, och den brottsBih. till Rikt. St. Prat. tgl8 och 1829, 7 Sami, 3 y-cle Haft. 38 LagUtskottets Betänkande N;o 37. lige likväl komma i åtnjutande af alla, till den om brott oförvunnes fredande från o» förtjent lidande , i lag föreskrifna Rättegångsförmoner. Dessa till Lagutskottet den 30 sistlidne
St. uti de vid riksdagarna utfärdade bancoreglcmenten egenmägtigt utvidgat lagstiftningen för Banken, och ömsom utsträckt, ömsom indragit detta verks lånefunctioner, synas nu vara på väg att bereda dess upplösning; ty om Bancostyrelsen skulle finna sig föranlåten att utöfva de rättigheter, som besluten densamma tillägga, till indragning af dess omlopp varande sedelmynt, lärer ingen betvifla, att dess tillvarelse såsom statsbank skulle upphöra. Jag har nu yttrat motiverna för min reservation mot ofvan upptagna beslut och anser, att Bankens lånefunelioner i creditivform bort blifva inskränkta till de hittills redan af ålder fastställda, att Bankens functioner i allmänhet bort i lag för Banken uppfattas, som af Konung och Ständer gemensamt stiftats; att de stadgar och reglementen, som R. St. för Banknn äga uppgöra, bort blifva inskränkta till arbetsordningen inom verket samt hushållningen och polisen. Endast en sådan lagstiftning för Banken kan betrygga allmänheten emot följderna af de förändrade åsigter, som hos R. St. vid blifvande riksdagar kunna göra sig gällande, och hvarigenom rubbning i fastställda förhållanden kan uppkomma, i händelse R. St. såsom hittills, genom reglemente för Banken, utan Konungens medverkan, ålägga Banken functioner, oförenliga med Bankens eget och vådliga för samhällets bestånd. Jag anser, att denna lagstiftning icke bort tillägga Bancostyrelsen rättigheten att rubba, hvad rörtde Bankens functioner blifver förordnadt, samt att Bancostyrelsen bort åläggas att, der svårigheter för verkställigheten möta, sådant hos K. M. i und. anmäla, på det Konungen må komma i tillfälle att pröfva, om R. St. till aflijelpande af svårigheterna, behöfva sammankallas. Banken år stiftad för statens väl, icke för att bereda dess upplösning. Hvad som i detta förhållande kan medföra rubbning är således icke väl betänkt. Justerades i prot.utdr. för d. i dennes e. m. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.t Jag anhåller att från prot. undfå upplysning, angtde hvad beslut R. o. Ad. lattat i afseende å formen för myntenhetens bestämmande.
Den 17 October. 31 r Kor Loncke-Sriinäst l? OÄober r8ro» Wördsamt Memorial. ^ anledning af det Hederwärda Bonde-SLändets anmärkning wid den underdäniga Skrif, welsen, rörande Pensionsstaten för bletzerade Officerare och Under. Officerare, fär Mffottet wördsamt upplysa, att det, sedan det erhänit tre StändS sammanstämmande beslut, i enlighet med 69. Z. Regeringsformen och 49. §- Riks. dags-Ordningen, derefter författat expeditionen; hwarjemte Mffottet fär tillkännagifwa att det pä lika sätt utfärdat Expeditioner till de öfrige Riks-Ständen i frägor, Ler nägot af dem warit af olika mening, utan att deremot anmärk, ning blifwit gjord; och har Mffottet, när det. samma blifwit älagdt att wid witz förelagd dag hafwa Riksens Ständers Expeditioner färdiga, i sädant afseende ej trodt sig kunna uppehålla mäl, hwilka enligt Regeringslagarna warit afgjorde. pä Expeditions.Utskottets wägnar: k. Strömfelt I-uäviz bäörnsr.. ?. btilllgvill. krig blilsroa. Vpxl!li qxk xoälrLn-i kai Ki<i6. ock ^6eln cien 17 <Z^ot>.
Så väl till fullständig förklaring af det nu anförda betyget, som till utredning af frågan i det hela, torde närmare uppgift vara erforderlig om Danska lagens stadganden, rörande kyrkornas vård, räkenskaper och inkomster. Den af Professor Hviderup Rosenvinge åberopade Christian IV:s stora Recess af år 164-3, som alltså var gällande för hela Danska Riket, då Halland 1645 först afträddes till Sverige, benämnes derföre den stora Recessen, emedan den icke egentligen innehåller nya lagbud, utan är en sammanfattning af de flera Recesser eller serskilda lagsamlingar, som voro af samma Konung och flere hans företrädare vid serskilda tider utfärdade, Ett transsumt af 4 Gap. utur 1 Boken af denna Recess, hemladt utur fjerde delen af Professor Kohlerup Rosenvinges samling af Gamle Danske Love, fjerde deel. sid. 383 och följande bilägges härjemte (Litt. B.) Deraf kan Stats-Ulskottcls Ullålande, N:o 182. 29 inhemlas, harn noggrannt allt, som angick tillsynen öfver kyrkornas vård och egendom, var i lag bestämdt. Der ingen enskild eller Corporation innehade patronatsrätt, ålåg högsta tillsynen öfver kyrkornas angelägenheter Konungens länsman, som, lika med de enskilde patronerne, var förpligtad att i alla sina åtgärder ställa sig lagens föreskrifter till efterrättelse (§ 1). Han var förpligtad att handhafva och ansvara för kyrkornas jord-egendom och inkomster och i egen person granska deras räkenskaper (§ 5). Öfver kyrkans egendom, hvartill hörde gårdar, jordar, ängar, skogar och hus, samt dess ordinarie (vissa) inkomster, var serskild liggare eller inventarium upprättad (§ 19). Kyrko-räkenska pernäs form och innehåll voro tili de minsta omständigheter föreskrifna (§§ 28, 30—33, 36—38).
Prof. 1850 Å 1851. 6 Sam!., 1 Afd.. 5 Haft. 2 10 Banko-Utskottets Berättelse, M 10. kassans ställning samt vexelkursens förhållande, och dels ändamålsenliga åtgärder till berörde kassas förstärkning eller till förminskning af Bankens förbindelser och utlåningar; i afseende hvarå 121 § i åberopade reglemente vidare stadgade, att, när större uttagningar af silfver från Banken ega rum, eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, Fullmäktige åligger att minska utlåningen genom Handelsoch Näringsdiskonterne, a Islå ansökningar om kassakreditiv, samt uppsäga till inbetalning inom 3:ne månader redan beviljade dylika kreditiv; att enär vid tillämpningen af dessa föreskrifter det ingalunda kunde undfalla uppmärksamheten, hurusom det för allmänna rörelsen skulle vara ofördelaktigt att under en tid, då Bankens utelöpande sedlar minskades genom uttag och export utur landet af metallisk valuta, jemväl åstadkomma en förminskning af rörelsekapitalet förmedelst indragning af någon större eller mindre del af den utlåning, som genom Banken och diskonterne bedrifves, Fullmäktige funnit sig häraf uppmanade att söka undvika åtgärder, ledande till skada för rörelsen, samt att inskränka sig lill förfoganden, hvilka i sjelfva verket endast förminskade Bankens i räkenskapen synliga ansvarighet, i det att Fullmäktige, utan att indraga någon del af redan i rörelsen befintlige fonder, blott motverkade utgifvandet af medel, som icke voro och under längre tid ej eller varit i låneeller kreditiv-väg anlitade, men hvilka möjligen kommit att utgå derest icke affärsmännen, befarande penningebrist genom inskränkning i Bankens lånerörelse, afhållits från en utöfver landets behof för tillfället stegrad import; varande, till närmare upplysning härom, af Fullmäktige anfördt, att de 300,000 R:dr af Handelsoch Näringsdiskontens i Stockholm fond, som från utlåning undanhöllos, icke ens till någon del derförut varit utlånade, samt att de delar af fonden för kassakreditiv-rörelsen, som reserverades, sannolikt icke, om ock tillåtelse dertill funnits, kommit att upptagas, emedan de i sådant fall endast under en kortare tid af kredilivåret kunnat af vederbörande begagnas; och då det sålunda visade sig, alt de af Fullmäktiges pluralitet vidtagna, af Revisorerne klandrade, åtgärder varit fullkomligt öfverensstämmande med de föreskrifter i Bankoreglementet, som blifvit
Spannemäl, penningar och DagöworVen, och att Kronans Räntetagare altid more förbundne att ätnöjas med MarkegängS-priset för de dem tillflagne löner, ehwad de af Kronotionde eller Hemmans-Räntor utgå. Men en annan olägenhet af det omförmälre Upbördsoch Redowisniugssättet ar icke mindre eftertänkligt ait Rikets werleliga Stat, funderad pä totala Inkomsts och Utgifls-Summan, ännu icke kunnat upgöras. Det är sant att denna Riksdag bibragt Memighetcn flere statististe kunstaper om wart fäderneslands fördelar och brister, än man pä mänga ärhundraden i allmänhet förr ägt, och jag hoppas att detta ljus aldrig skatt medföra någon skada för andre an uplysniugens Monopolister, om någre i wärl land finnas; men en Hufwudbok, förd efter fädane grunder, som äro Comrollable, och som innehåller efter tidens stick lampadt warupris öfwer alla Rikets utgifter och inkomster, saknas annu och det är i likstämmighet med mitt Stånds enhälliga önsta», jom jag äfwen wagav tro, att en förbättrad Bokförings-method uki Kongl. Srats-Conkoiret öfwer alla derstädes förekommande Räkningar, hädanefter bör inom sörestrifwen tid äga rum. Dä Spannemälskunnan, hwarpä Statens förnämsta inkomst ar beräknad, nu mera efter der gängöara myntets försämring eller tillökning gäller 5, 6 a 8 R:d, hwarsöre stola de nräldriga prisen a z6 si och r-, R:d pä Kronvlionden och Afrads-Spannemälen bibehällas?
Dessutom är det i flera fall icke så mycket för det begångna felet som åtal emot domare anställes eller för det ansvar, som derpå kan följa, utan fastmera för att åt någon orättvist lidande bereda skälig ersättning och skadestånd; och i dessa fall må med skäl sägas, att ändamåiet är vunnet, när den lidande fått sig tillagd den ersättning, honom bort tillkomma. Då jag vidare, i sammanhang med det nyss anförda, yttrar, »oftast händer, att det är en oriktig åsigt om lagtillämpning, som bort tillrättavisas, och att syftemålet med åtalet vore uppnådt, så snart domstolen förklarat, att den bekämpade åsigten saknade stöd af Lag eller att den tilltalade domaren, exsekutorn eller verkställande myndigheten uti det ifrågavarande fallet oriktigt förfarit-;» anmärker Utskottet, att »så vidt dessa ord skulle innebära något omdöme om lämpligheten att genom åtal emot domare söka få en princip faststäld och således åstadkomma enhet i lagskipningen, kunde Utskottet icke instämma deruti, ty för uppnående af ett sådant mål, hvilket visserligen kunde vara af vigt, anvisade Instruktionen i 15 och 16 §§ ät Justitie-Ombudsmannen andra utvägar; och att i allt fall domaren torde äga billigt anspråk derpå, att icke såsom tilltalad ställas inför rätta för andra fel eller misstag än sådana, som lagen belägger med straff.» Att såsom giltig anledning till åtal i något fall antaga endast önskan att, såsom det någon gång blifvit kalladt, framtvinga prsejudikater i tvistiga rättsfrågor för att såsom lag lända domaren till framtida efterrättelse, har aldrig varit eller kunnat vara meningen med hvad jag på anförda stället yttrat. Då jag der uttryckligen förklarat, att frågan vore om en oriktig, icke om en tvistig eller tvifvel underkastad, åsigt, synes mig någon tvetydighet ej hafva varit för handen. Men till ytterligare utveckling af mina tankar i denna punkt börjag förklara, att jag aldrig förordnat åtal, då jag hyst minsta tvifvel örn lagstridigheten af den åtgärd, hvars beifrande varit i fråga.
Det kan nemligen, efter min tanke, ej skäligen begäras, att pensionsanstalten nu genast skulle begynna sin verksamhet och således omedelbart utbetala pensioner, innan ännu någon tid förflutit, sedan det bidrag, som genom föringens indragning tillskjutes af de pensionsberättigade sjelfve, kommit inrättningen till godo; och jag anser derföre, att ifall anstalten nu kommer tdl stånd, pensioneringen likväl ej bör taga sin början förrän efter 5 år, eller från och med år 1869. I följd häraf skulle också icke något anslag hvarken af statsmedel eller från Handelsoch Sjöfartsfonden behöfva dessförinnan utgå, men deremot borde föringsersättningen få af pensions-anstalten uppbäras frän och med nästa års början, så mycket hellre, som derigenom kan grundläggas en tillgång till bestridande af de utgifter, som, förutom pensioneringen, äro med inrättningen förenade. De för pensions undfående från inrättningen, i min tanke, erforderliga vilkor hafva i det föregående blifvit till sin allmänna syftning antydda. Det har dervid redan anmärkts, att en i följd af olyckshändelse eller under tjenstgöring åsamkad sjuklighet eller bestämd oförmögenhet att sig försörja, icke ansåges böra, på sätt af Komiterade föreslagits, såsom något nödvändigt vilkor föreskrifvas. Äfvenså anser jag det af Komiterade föreslagna stadgandet, att ingen, hvars årliga inkomst af enskild 22 Kongl. Maj:ta Nåd. Proposition N:o 113. förmögenhet eller andra tillgångar uppginge till mer än dubbelt af pensionsbeloppet uti den klass, hvartill han hörer, skulie kunna tillerkännas pension — ehuru åtskilligt för billigheten häraf kan anföras — likväl vid tillämpningen medföra så mycken osäkerhet och möta så stora praktiska svårigheter, att jag, i likhet med Sjömanshusdirektionerna i Norrköping och Nyköping, äfvensom Kommers-kollegium, icke kan till detta förslag tillstyrka nådigt bifall.
Till följd af de förhållanden, som i Herr Majoren Adelskölds ofvanberörda utlåtande finnäs anförda, vore ock, enligt hvad Herr Ekerot hos Utskottet anmält, ali anledning förhanden, att det redan bildade bolaget, mot erhållande af ett lån, motsvarande falelar af den utaf Herr Majoren Adelsköld beräknade kostnadssumman, 650,000 R:dr, skulle åtaga sig anläggandet af en lokomotiv-bana af den beskaffenhet, som uti samma kostnadsförslag afses; och har Herr Ekerot framställt den anhållan, att ett lån till nämnde belopp måtte för ändamålet varda beviljadt. Da Utskottet, som redan i sin förra hemställan fästat uppmärksamheten på angelägenheten deraf, att terrasserings-arbeten och brobyggnader för Wexiö -Alfvestads jernväg genast vid första anläggningen måtte utföras så, att den föreslagna hästbanan framdeles kunde förändras till en lokomotiv-bana, såväl af de inom RiksStånden förda diskussioner, som af det utaf Herr Majoren Adelsköld ingifna utlåtandet vunnit full öfvertygelse derom, att en lokomotiv-bana. skall bättre uppfylla behofvet och tillskynda både orten och det allmänna bety dligt större fördelar samt genom ökad inkomst bättre bära trafikoch underhållskostnaden, an en hästbana, har Utskottet icke tvekat föreslå Rikt is
Protokoll, Ridderskapets oell Adelns, vid denna Riksdag, angående tryckningen af. I. B. 158. A. 193. y — angående de vid Riksdagens slut återstående ojusterade. XV. 271. — Riks-Ståndens, angående kostnaderne för deras tryckning, samt utdelande af de vid Riksdagens slut öfverblifna exemplar af dessa Protokoll och dertill hörande Bihang. XI. B. 22, 109. A. 120. — Stats-Rådets, om verkställd granskning af. Protokolls-Utdrag, vid nya inteckningars sökande, förnyelse af äldre och dödande af dylika, angående domares förpliktande genom lag att icke påtvinga sökande sådane, såvida de icke sjelfva det begära. II. R. 18. Provincial-Läkaren i Jemtlands Län, vackt motion om löneförhöjning för. II. 423. lil. R. 92. Se vidare Stats-Utskoltels Utlåtande N:o 73. — om förhöjd lön åt en förste Provincial-läkare i hvarje län. Se Slats-Utskottels Utlåtande N:o 73. -— om tillsättande på särskilda orter af nya. Slats-Utskottels Utlåtande N:o 73. VI. 325. A. 327. — för Gottlands Södra Härad. Se Gottland. Provision för redovisning af bränviBsförsäljningsskalten. Se Bränvinsskalten. Prägling, af guld-, silfveroch kopparmyntet, väckt motion angående. II. R. 342. Pukslagare-bostället Hvetlanda, Thomasoch Kullä-gårdarna, angående utbyte af detta emot Härarishöfdinge-boslället RepperdaDrakagården. III. 384. R. 392. Q Quarn, Hyllingryds Tullmjöl, om återställande till Häradsskrifvaren Dahlström af ett honom fråndömdt belopp för kronans mistning under vissa år af grundräntan å denna. IV. B. 339. V. A. 39. Quarnar, Sågoch Tullmjöl, om förändrade beskaltningsgrunder för.
Nio 73, i anleda, af väckt fråga om upphäfvandet af Rikets .sist församlade Ständers beslut, angille Statens garanti för vissa bypolheks-föreningars skuldförbindelser. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag har tvifvelsutan icke varit närvar, i Utsk., då detta utlåt., sorn blifvit handl.igilt på en annan afileln. än den, lill hvilken jag hörer, blifvit i Utskls plenum afgjordt. Jag anhåller, att det måtte få hvila på bordel. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel, förenade sig nied Frih. Sprengtporten. 44 Dcu 16 Maj c. m. Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtskts den 7 dennes e. m. på bordet lagda utlåt:n: N:o 74, ang:de föreslagna åtgärder till minskning i åtskilliga kostnader för kommande riksdagar; N:o 75, ang:de sökt rättighet för staden Wadstena att återbekomma hvad som blifvit inbetaldt å ett lån för cholerakostnaders bestridande. Till pröfning företogs StatsUtskts den 7 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 86, i anledn. af Landträntmästaren J. E. Bloms m. fl. ansökning om eftergift af tre års ogulden ränta för Örebro qvarn. Frih. Cederström, Jacob: Bet är högst angeläget att i ett utsk:s-betänk., hvarom svar skall afgå till Konungen, detta skall vara i betänk, intaget; ty eljest kan Exped.- XJtsk. icke lagligen uppsätta någon expedition derom, utan endast upptaga det i riksd.beslutet, hvilket likväl icke medför någon verkställighet, derest ej särskild skrifvelse derom afgår till Konungen; dessutom synes det höra till ordning', att svar skall lemnäs på en K. skrifvelse. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
Såsom Herr Ribbing anmärkt, bafva Församlingarne denna rätt, och räkenskaperne skola vid första socknestämma efter Valborgsmässa uppvisas, granskas och godkännas. Oaktadt detta godkännande och gillande, förrättas ännu tvänne revisioneraf Embetsmännen , nemligen af Prosten vid visitationen, och af Biskoppen, när general-visitalion göres, så att alla de anmärkningar som undfallit Församlingen, kunna göras, när Embetsmännen granska. Hvad angår sådane medel, som utgå af Staten såsom Kronotionde, Vin och Byggnads-säd, så inlemnas derom särskilt rapport, hvarje år, hvilken förmodeligen går till KammarRätten. För alla enskilta donationer aflemnas nu mera också årligen redovisning, sorn insändas till Consistorierne, och derifrån afgå till Stockholm. Således återstår blott conto - couranten för ringning, bårkläden, m. m. Dessa specialer utgöra stora luntor, och skulle de alltid inlemnas till revision af Kammar-Rätten, blefve det ett grufligt göra; jag är fullkomligt öfvertygad, att om Embetsmännen, Prosten och Biskoppen fullgöra de dem ålagda skyldigheter , ingen ytterligare controllerande autoritet skall behöfvas. Herr Hjerta: Det förundrar mig, att höra vederläggas, hvad jag icke sagt. Jag har ej yttrat, att förhållandet i det gamla Sverige är sådant, att ju Församlingarne ej 383 Den 10 November J. nu få granska räkenskaperhe; men jag har sagt, all en sådan granskning icke göres i de eröfrade Provincerne, utan af Kammar-Rätten. Jag ville likväl tillägga, att en granskning, vid. en uppläsning inför en Sockenstämma, icke kan svara emot en granskning af Församlingens utvalde Revisorer! Nu hafva Utskotten tillstyrkt detta öfverallt. Derföre anser jag, att Betänkandet bör bifallas i den delen; men tillika tror jag, att Utskotten ej gjort nog afseende på första punkten, och anhåller derföre om återremiss. Herr Ribbing: Det förhåller sig ej så, som Herr Hjerta yttrat, att Utskotten tillstyrkt detta i de conquetterade Provincerne, men i liela Riket.
Dylikt anser jag icke rätt, det sårar derjemte min billighetskänsla, min national-stolthet. Skola väl gamla förtjenstfull officerare och under-officerare försättas i samma förnedrande tillstånd? Nej! mine.Herrar, det skola de icke, åtminstone om J fån råda, J mine Herrar af Ridderskapet och Adeln, som intaga bänkarne i detta med sköldar prydda rum; sköldar till större delen erhållna af Edra stamfäder för krigiska idrotter, således behäftade med minnen, som göra, att J alla, jag är derom öfvertygad, skolén instämma i mitt, i enlighet med Herr Montgomerys vid sistlidne riksdag gjorda motion, blifvande yrkande, att den hedersskuld hvaruti nationen häftar till de omordade personerna måtte sålunda blifva gulden, att pensionerna för alla från Arméen under olika tidpunkter med pension afskedade, bestämmes, inom hvarje grad, till enahanda belopp, som de utgå till dem, hvilka nu med pension erhålla afsked. Stockholm den 28 November 1862. G. M. Stjernsvärd. 13 ih Hl.1 R. St. Af Herr S(Jernt*vliril, Gustaf Maurita^ angående förhöjning af H. K. H. Hertigens af Östergötland statsanslag. Mot Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof har jag funnit åtskilligt att anmärka, men då en ringa del af motionstiden återstår, har jag ansett lämpligt att uppskjuta alla yttranden i ämnet till något plenum sedan nämnda motionstid tilländalupit. Som likväl en af de omordade anmärkningarne föranleder mig göra ett nytt förslag, får jag, för att icke förlora min motionsrätt, samma förslag nu framställa.