Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skäl, hvarpå motionären hufvudsakligen stöder denna sin åsigt, är, att kyrkoboställen eller presteborden utgöra så kalladt andeligt frälse. Men äfven om antagas kunde, att de frioch rättigheter, hvilka under denna benämning blefvo presterskapet för deras personer, gods och gårdar under katolska tiden tillerkända, icke blifvit genom Konung Gustaf den lis reduktion tillintetgjorda och upphäfna, utan fortfarande skulle kunna såsom gällande åberopas, äfvensom att presteborden voro under dessa rättigheter inbegripna, innefattade dock den skattefrihet, som genom detta andeliga frälse tillkom alla gods i kyrkans ego, endast frihet från utskylder tili kronan, men icke från de allmänna kommunalbesvären. Att detta af Herr Doktor Sammans. Lag■ samt Allm. Besvärsoeh Eknnnmi-Vtskollels Betänkande N:o 1S. 3 Runsten åberopade skäl icke heller måtte hafva synts honom tillfyllestgörande tyckes framgå af Herr Doktorns försök att ur andra grunder deducera prestebordsinnebafvarnes rättighet att vara från ifrågavarande byggnadsskyldighet frie. Sålunda påstår Herr Doktorn, att om ock presteborden skola, efter hemmantalet, deltaga i byggnad af kyrka, med hvad dertill hörer, kostnaden härför bör af Jun kan, såsom jordegare, men ingalunda af presten, såsom endast under sin besinningstid innehafvare af prestebordet, utgöras, en kostnad, hvilken, enligt Herr Doktorns förmenande, kyrkan jemväl fullgör medelst egna kyrkomedel, den så kallade kyrkokassan. Att likväl denna kassa icke kan betraktas såsom en egendom, tillhörande kyrkan, i den bemärkelse Herr
St. skola hafva rättighet att hysa andra åsigter än Const.Utsk. och dem framställa, har utgjort föremål för många öfverläggningar under sednaste riksdagar, och har alltid slutats så, att Const.Utsk. måst framställa Ståndens olika tankar lill sammanjemkning och sedermera till votering i förstärkt Const.Utsk., i fall sammanjemkningarne icke lyckats. Vid detta tillfälle vill jag icke tillkännagifva hvilken åsigt jag, enligt grundlagens mening och anda, anser vara den rälta, men, såsom jag nämnt, har praxis varit sådan under en mängd riksdagar och vigligare frågor såsom den, ang:de ombildning af representationen, hafva varit behandlade efter denna åsigt. Hvad nu serskildt förevande fråga vidkommer, tror jag att det visserligen kunde vara nyttigt att göra grundlagen tydlig uti det ämne, hvarom Utsk;s betänk, omförmäier; men jag tror och är fullkomligt öfvertygad derom, att grundlagen är så tydlig i detta fall, eller då när en fråga bör och skall förfalla, om i densamma två Stånd stanna emot två, att om hvarje ordförande inom Stånden ställer sig grundlagens föreskrifter till noggran efterrättelse och hvarje ståndsledamot tolkar grundlagarne så, sorn de äro i orden uttryckte och meningarne uttalade, man aldrig år med sitt samvete i delo när fråga uppstår om eli ärende skall förfalla eller icke, då två Stånd 53C Ben 2 Ok t o lier. stanna emot två. Jag tror alt någon gång tvifvelaktigheter förefunnits, då man velat slå döförat till för grundlagens stadgande, och dä äro alla slipulationer fåfänga, de må uttryckas genom en § i grundlagen eller öfverlåtas till en viss delegation inom representationen. Jag tror, lika med de föregtde talarne, att delta ärende icke kräfver annan åtgärd än att läggas till handlingarne, ehuru jag anser II. o. Ad. äga fullkomlig anledn. af den praxis, som hitintills vid många riksdagar blifvit följd, att underställa frågan förstärkt Const.Utsk., i händelse meningarne icke kunna sammanjemkas. 17 r von Hohenhausen, Mich. Sil v.: Gr.
Den sednare åtgärden är en följd af den förra, och båda böra derföre tillhöra Den 30 September e. m. 463 samma myndighet. Innan fasställelse å ett skifte får meddelas, bör Domaren, fastän ingen tvist rörande skiftet uppstått , förut pröfva, om detsamma är så beskaffad! att det enligt Författningarne må kunna till evärdelig efterrättelse fastställas, uti hvilket beslut vederbörande måste hafva öppet att söka ändring. Skulle nU denna pröfning tillhöra HäradsRätten, och tvistens afgörande EgodelningsRättén, så uppkommer derigenom för handläggning af likartade mål tvenne Domstolar i första instantien, ifrån hvilka målen på olika sätt finge fullföljas, nemligen från ÉgodelningsRätt till Kongl. Maj:f, och från HäradsRätt till Dagmanseller FfofRätt, hvilket synes oformligt. Och om båda dessa Domstolar vid skiftes - författningarnes tillämpning följde olika grunder, kunde sådant på SkiftesVerkets fortgång äga skadlig verkan. Dessa olägenheter skulle Undvikas, om Domaren i orten alltid vöre sjelfskrifven Ordförande i EgodelningsEätten, och om denne Domstol finge handlägga alla Skiftes ärénder i hela sin vidd, och hvad dermed gemenskap ägde, såsom angående Skiftes-planen , delnings-grunden , ägornes taxering, Utflyttning, ersättning för afstådde uppodlade ägor, stängsel skifteStagarne emellan, vattert-afledningar från sådane trakter, hvilka såsom odlingsbar jord blifvit utdelte, Rågångst tvister med flera vid delnings - förrättningen Uppkommande stridigheter, som på dess fortHagäng och ändamålsenliga verkställighet kunna ■Khalvä inflytelse - '464 Den 30 September e. m) Det är ock derföre af högsta vigt, ätt
Dessutom tror jag icke, att en profbränning på några timmar kan med säkerhet läggas till grund för en beräkning af bränvinsbränning under en hel månad, ty under så lång lid kunna alltid tillfälligheter inträffa, som göra, alt ett så lyckligt resultat utaf tillverkningens forcerande medelst stark eld icke erhälles, emedan icke allenast vidbränning kan inträffa utan äfven pannbottnen skadas och tillverkningens fortgång sålunda lida afbräck. Det faller sig icke heller alltid så lätt att inmura en ny panna under vintermånaderna, som Frih. Raab tyckes föreställa sig, äfven om man har en sådan panna i reserv, hvilket icke ofta torde vara händelsen. Slutligen ber jag att få erinra, det BondeSt:s ledamöter inom Utsk. ansett den i förslaget gjorda beräkningen af de små pannornas afverkningsförmåga vara allt för högt tilltagen och, om något vitsord tillägges dessa ledamöters utsago, så synes det mig icke kunna medföra någon våda att bifalla denna § med den beskrifning öfver de enkla redskapens beskaffenhet, sorn deri finnes; men skulle någon ytterligare beskrifning anses nödig, så yrkar jag, att den ifrågasatta proportionen måtte blifva såsom 1 till 5 och icke såsom 1 till 7, hvarjemte jag anhåller, att beslut härom mätte genast blifva fattadt, så att saken icke genom återremiss uppehälles. Frih. Raab: Jag erkänner gerna, alt proportionen af 1 till 5 ,är den lämpligaste för att i längden bevara pannan, och får ännu en gång uprepa, att mitt yrkande af proportionen 1 till 7 endast skett för att göra en koncession ål dem, som motsatt sig hvarje begränsning; men för att sammanjemka meningarne i detta fall, ta - 544 Den 27 April e. m. ger jag mig friheten föreslå, alt proportionen måtte bestämmas såsom 1 till 6. Hr Hård, Adam: Som jag sjelf varit bränvinsbrännare — numera har jag nedlagt mitt bränneri — och således eger någon kännedom af sättet för denna tillverknings bedrifvande, anser jag mig, då jag finner, att man ej kan komma öfverens om redskapens form, böra föreslå, alt i förslaget måtte intagas en bestämmelse, att den enkla pannan skall vara rund utan sådana fyrkantiga hörn, som benämnes tuber.
Sedan Thorsten länge stått der tankfull, hörde han en ljuf röst, det var den vackra kolarflickans, tätt bakom honom hviska hans namn. Han vände sig om, och hon bad honom stiga in i svenskstugan igen, emedan ett bud vore kommet ifrån Bruket och fader Ollikainen höll på att utforska hvad nytt som var å färde. Thorsten nickade och hon skyndade före honom uppåt gården. Det viga och behagfulla i hennes gång väckte åter hans förtjusning, då hon lätt tycktes sväfva från den ena stenen till den andra. Han trodde sig förut hafva bemärkt att gångens behag och rörelsens ädla ledighet var ett företräde, som endast tillhörde de högre stånden. Men hos denna kolarflicka var den mest okonstlade hållning och säkerhet förenad med en verklig skönhet i drag och vext. Besynnerliga, förvirrade föreställningar flögo igenom Thorstens själ. Han följde tigande sin ledsagerska tills de framkommit till stugan, då hon bad honom stiga in medan hon sjelf aflägsnade sig. I stugan satt en stark, groflemmad man med ett barskt ansigte och talade med gubben. Vid Thorstens inträde tycktes mannen ett ögonblick förvånad, men snart stod han upp och gick närmare. "Känner ni denna herrn, fader Ollikainen?" sade han: "En man just så beskrifven som han, med grön rock, har blifvit efterlyst. Han har slagit en Länsman i Ångermanland och är misstänkt för andra svåra saker. Hyser ni honom länge, fader Ollikainen?" Thorsten, för hvilken mannen föreföll som en Inspector eller något dylikt, svarade i kolargubbens ställe: "Jag är en resande naturforskare och har med Länsmannen i Ångermanland intet att göra. Mina pass äro i ordning, och dermed väl. Men jag märker att här lär vara något misstag begånget. Jag skulle just önska att få träffa vederbörande Auctoriteter här, för att få upprättelse för några förnärmande misstankar, som icke blott ni, men en usel Sockenlapp, tillåtit sig om mig." "Ah!" sade Inspectorn hånande: "Länsman blir intet svår att träffa. Han är för närvarande vid Furuborg, just upptagen vid ett extra ting om kolningen i Södra Soltorpsskogen.
Om man deremot, i enlighet med K. Mrts Propos., slutar l:a mom. med orden »för en tid af femtio år», så är denna olägenhet undanröjd. Beträffande ordet »fisk», hvilket Utsk:t tillsatt på första raden, vill jag icke särdeles motsätta mig dess bibehållande, emedan det är ganska oskyldigt; men jag bör dock upgifva anledningen hvarföre det icke influtit i den Nåd. Proposm. Plela denna punkt har nemligen, såvidt det varit möjligt, blifvit upgjord på grund af det förslag, B. St:r vid sistl. Biksdag framställde, så att afvikelser derifrån skett endast i några få detaljer, der de befunnits oundvikliga; och i den motsvarande punkten af B. St:rs underd. skrifvelse vidröres icke fisktiouden. Jag tror också, att B. St:r icke saknade skäl att densamma utesluta, emedan de afgifter, som utgå af fiskerierna, äro af en helt annan art och åtminstone under de 2 sista århundradena antagit en annan karakter, samt snarare än att betraktas som en tionde, är att jemföra med öfriga afgifter, som af församlingen erläggas till pastor. Enligt förf:na skall denne nemi. hafva af hvarje skärbonde, som har egen båt, 4 band fisk om våren och en fjerding strömming om hösten. I de norra länen utgår denna afgift icke ens in natura, utan der betalas, t. ex. i Westerbottens lön, 2 daler kopparmynt af hvarje båt, i Westernorrlands 3 daler, och i vissa andra län, äfvensom i somliga städer vid Mälaren, till och med 3'/2 daler. Hvad laxfisket beträffar, så eger dermed ett annat förhållande rum; man kan verkl. anse afgiften deraf för en slags tionde, ehuru äfven den är ganska obestämd. På sina ställen skall nemi. fiskaren erlägga en viss anpart af den lax han fångar, men denna anpart utgör på vissa orter '/20, P® andra V301 och P® ännu andra fiskas för pastors räkning hvar 10:de dag, med villkor att pastor då gifver fiskarena kosthåll.
Best.-och Ekon.-Utsk. Betänkande ’N:o 50. 53 rum frän Statens sida uti den enskildes fria dispositionsrätt öfver sin skog ock mark.” Enligt hvad Etskottet inhemtat af omformälda nådiga Brefvet till Chefen för Skogs-styrelsen den 21 Januari 1859, har Kongl. Majit äfven fästat nådigt'afseende vid Bonde-Ståndets underdåniga framställning angående dessa begge frågor, sålunda att Kongl. Majit af anförda orsaker dels funnit godt, i fråga om förbudet mot getters betande i skog, i nåder besluta, att åtminstone för närvarande något allmänt stadgande i detta hänseende icke borde i den nya Skogsordningen intagas, dels ock ansett lämpligt att, innan Kongl. Majit fattade nådigt beslut, huruvida någon jemkning i det afsedda allmänna förbudet mot svedjande må inedgifvas, anbefalla Skogs-styrelsen att derom afgifva yttrande i sammanhang med förslaget till ny Skogs-ordning. I följd häraf har Skogs-styrelsen ur sitt förslag uteslutit det allmänna för budet möt getters betande; samt, i fråga om rättigheten till svedjande, ur-komitéens förslag ånyo upptagit det tillägg derom, att risbränning under vissa vilkor skall vara tillåten, sorn, på sätt ofvan förmäles, var uteslutet ur det förslag till stadgande i ämnet, som riksdagen 1856—1858 förelädes Rikets Ständer. Det ifrågavarande stadgandet, som innefattas i 25 § af Skogs-styrelsens förslag till Skogs-ordning, är af följande lydelse: ”Allt Svedjande i skog och å betesmark vare förbjudet. Under svedjande förstås dock ej förbränning af qvistar och ris inom skog, der regelbunden hushållning är införd eller å betesmark, dock må ej sådan åtgärd företagas under tiden från Maj månads början till September månads slut med undantag för ort, hvarest af anledning att snö ännu den 1 Maj och redan deri 1 Oktober plägar betäcka marken, utsträckning af tiden varder af Konungens Befallningshafvande beviljad.”
1 afseende på Gatornes upplysning under den mörka årstiden, hvarmed under ifrågavarande quinquennium fortgått, utan några andra till verkställighet bragte egentliga förbättringar, än att begagnandet af Argandska lyktor i de gamla gatulyktornes ställe småningom ökats, torde det böra här anmärkas, att, sedan af ett för gas-upplysningens befrämjande i främmande länder, i London bildadt sällskap, förslag år 1824 blifvit framställdt, att med berörde lysningsämne besörja gatornes upplysande i Stockholm, och efter det, vid ett i sådant afseende, med de ifrån Hufvudstadens Församlingar utsedde Deputerade och det af Gas-Compagniet förordnade Ombud samt öfrige vederbörande, inför Öfver-Ståthållare-Embetet den 12 April 1825 hållet sammanträde, åtskillige grunder blifvit uppgjorde för det contract, som för gaslysningen härstädes borde tillvägabringas, men denna fråga derefter af Gas-Bolaget lemnats utan vidare fullföljd; har anbud i berörde afseende åter blifvit af nämnde Bolag till Öfver-Ståthållare-Embetet afgifvet, hvarvid Bolaget, emot vissa af detsamma betingade hufvudsakliga vilkor, erbjudit sig alt vid gatulysningen här i Staden använda stora .
Det kan vara tillräckligt, att de för närvide hafva den korta tiden af 18 månader för att fullgöra hvad Grundlagen i detta fall stadgar, men att denna tid ytterligare skulle förminskas, är något som vederbide, hvilka framställt förslaget, icke behagat taga i öfvervägande. Hr Cederschiöld har förklarat sin stora belåtenhet med de täta Riksdagarne, emedan, säger han, de inöfva oss till ett politiskt lif. Jag önskar blott, att den politiska utvecklingen icke måtte sträcka sig till den delen af nationen, hvars utveckling i detta hänseende mera skadar än gagnar fäderneslandet. Likaledes har Hr Cederschiöld, såsom ett vigtigt skäl för bifall till förslaget, framställt, huruledes långvariga Riksdagar afslappa själskrafterna, hvaremot, om en prorogation skulle ega rum, ståndsledamöterne kunde återkomma med friska krafter. Jag medgifver visserligen, att åtskilliga rnenniskor finnas, hvilka, dels till följd af deras naturliga kroppsbeskaffenhet och dels också af andra orsaker, icke särdeles länge förmå att uthärda med ett någorlunda träget arbete; men i detta fall må det tillåtas mig, att tala något efter egen erfarenhet och efter hvad jag sett hos andra embetsman. Högsta Domstolens ledamöter t. ex. äro hela året om sysselsatta med det mest ansträngande arbete, men aldrig har jag hört från dessa ledamöters sida omtalas någon klagan deröfver. Jag vet äfven andra, som fem söcknedagar i veckan, året om, äro sysselsatta med arbeten, hvilka ständigt taga hela deras tankekraft i anspråk. utan att deröfver beklaga sig. När nu Statens embetsoch tjenstemän kunna, till största antalet åtminstone, ega förmåga att oafbrutet arbeta icke blott 17 till 18 månader, utan 18 år, och dubbla detta antal, utan att deras krafter blifva förslappade, så måtte väl också de medlemmar af R. St:r, som blifva ledamöter i Utsk., kunna använda lika stark kraft vid slutet af Riksdagen, som vid dess början.
Då jag vid sista riksdag såsom ledamot deltog i StatsUtskrs arbeten, erfor jag, att af R. o. Adrs ledamöter saknades gemenligen från j till i, då deremot de öfriga Ståndens ledamöter voro fulltaliga. I början såg jag likväl hinder emot bifall till motionen uti den omständighet, att electorerna, vid den tid, då utskrsvalen äga rum, gemenligen hafva svårt att finna ledamöter för de ordinarie platserna; hvadan det altså skulle blifva ännu svårare att jemväl erhålla suppleanter. Men denna scrupel har nu försvunnit, sedan motionären förändrat sitt förslag sålunda, att suppleantsvalen icke borde ske förrän efter motionstidens slut. Erfarenheten har nemi. visat, att Ståndet vanligen icke är så talrikt i början af riksdagen, som längre fram; och vid den af motionären föreslagna tiden tior jag säkert, att det blefve lätt att erhålla det nödiga antalet suppleanter. Jag yrkar således återremiss af betänk., samt att motionen må tillstyrkas med den modification deri, som nu af motionären blifvit gjord. Jag vill i56 Den 4 J “H. vid delta tillfälle icke underlåta att yttra några ord i anledning af den siste talarens anförande. Jag har visserligen under flera decennier erfarit, att det är svårt alt få personer att emottaga uppdrag att deltaga i municipalinrätlningar äfven i landsorterna; men jag tror, att detta gäller icke endast om R. o. Ad., utan äfven om öfriga samhällsclasser, och det är altså orätt, alt särskildt debitera R. o. Ad. i detta afseende, och ännu mera att tillskrifva förhållandet någon likgiltighet för fäderneslandets angelägenheter och väl. Om landets väl påkallade uppoffringar och ansträngningar, är jag öfvertygad, att R. o. Ad. skulle uppfylla fäderneslandets fordringar lika väl sorn någon annan; men det är icke alla tider, som äro lika lämpliga för utomordentliga handlingar, särdeles för ett Stånd, som till så stor del är militäriskt. Att vi icke höra så många uppträda såsom talare, böra vi icke lägga Ståndet till last.
Uti en till Constilutions-Utskottet ingifven motion, har Herr Hjerta, Lars Johan, anfört: att det vore ett gammalt och allmänt klagomål, att hos Svenskarne ligger i lolk-caracteren anlag till rangsjuka och fåfänga och i sederna en rigtning till flärd och begär alt höja sig öfver sina likar, icke genom inre förtjenst, utan genom yttre utmärkelser, allt föga öfverensstämmande med det allvar, man gerna ville tänka sig såsom af ålder tillhörigt det Svenska namnet; att anledningarne till berörde klagomål underhållas af de konstlade företräden, som uppstå i samhället, genom rangförhållanden, men framför allt genom de nådebevisningar, hvilka Regeringen stundom utdelar medelst så kallade caracters-fullmagter, dels åt embetsoch tjenstemän å högre värdighet, än som tillhör deras syssla, dels åt personer, som till sina yrken helt och hållet tillhöra privat-lifvet, samt att, så länge tillfället ännu återstår att utdela sådana fullmagter, individer icke skola saknas med nog begär efter yttre utmärkelse inför hopen, för att gerna emottaga desamma, och icke eller tillfällen uteblifva, då personer med mägtig inflytelse skola begagna sig af fåfängan, för att genom recommendationer lill dylika utmärkelser, antingen utan egen uppoffring afbörda någon enskild förbindelse eller förskaffa sig clienter och anhängare. Och har motionären, under åberopande af det i 23 §. af Norriges Grundlag intagne stadgande, alt annan rang och titel ej kan utdelas, än den hvarje Embete medför, föreslagit, icke blott för att närma Sveriges förhållanden i detta afseende till likhet med Brödrafolkets, utan isynnerhet, emedan det vore af nationens eget inre behof påkalladt, att 28 §. Regerings-Formen mätte erhålla ett tillägg i enahanda syftning med nyssberörde stadgande. Utskottet, som hufvudsakligen instämmer uti hvad motionären anfört och anser caracters-fullmagters utdelande icke vara i något afseende nödigt eller nyttigt, eller ens af något stadgande i Grundlagen föranledt, men deremot i sin mon gifva näring åt en ty värr allt mera öfverhand tagande Bih. till R.
R:dr 3(ooo. Enär härefter, i följd af Rikets Ständers fattade beslut, angående Riksdagskostnadernes omedelbara bestridande genom Riksgälds-Contoret, Kamererare!! af Wåhlbergs befattning härmed kom att upphöra, hade bemälde Kamererare, uti dess till Kongl. Stats-Contoret afgifne och derifrån till Fullmägtige öfverlemnade redovisning för ofvanberörde förskottssumma af 10,000 R:dr, bland andre med behörige verificationer styrkte utbetalnijigar, äfven alfort förut omförmälde, till Herr Hof-Cancelleren 12 Siats-Uiskoilels Utlåtande N,-o 5g. ulgifne förskollssuruma af 1,000 R:dr, utan att Herr Hof-Cancellerens redovisning härföre var bifogad. Enligt II;rr Hof-Cancellerens sedermera afgifne redovisning, så väl för det af Kamererare!! af Wåhlberg euiottagne förskott af 1,000 R:dr, sorn för de till Herr Hof-Cancelleren från Kongl. Stats-Contoret utanordnade 2,000 R:dr, bestego sig de af Herr Hof-Cancelleren beslridde utgifter till ett sammanräknadt belopp af 2,353 R:dr 3r sk. 2 r:st., och för hvilket belopp Kongl. Stats-Contoret, vid redovisningens öfverlemnande, reqvirerat och erhållit full ersättning', ehuru det häruti inbegripne, af Kamereraren af Wåhlberg meddelade och uti hans redovisning afförde förskott af 1,000 R:dr förut blifvit af Riksgälds-Contoret godtgjordt; så att, i stället för 2,353 R:dr 3i sk. 2 r:st., Kongl. Stats-Contoret undfått 3,353 R:dr 3i sk. 2 r:st. och följaktligen 1,000 R:dr utöfver hvad Kongl. Stats-Contoret förskjutit.
Sluteligen och då det, efter Riksens Ständers tanka, vöre i flera afseenden nyttigt, om Arméens och Flottornes utgifts-summor blefve i Riks-Staten åtskiljde, så att de medel, hvilka för livartdera vapnets föremål bestämmas, så väl till ordinarie Löningi-Staterne och särskilde årliga behof, som ock till E. K. M:ts Nådiga disposition för de öfrige, kunde ovilkorligen påräknas för hvardera grenen af Försvars-Werket, hafva Riksens Ständer nu fastställt en sådan fördel ning af Tredje Hufvud-Titelns anslags-summor, dervid, utom hvad sona påtagligen hörer till hvardera detaillen, blifvit iakttaget det förhållande i fördelningen af den egentliga tillgången för Försvars-Werket, eller underhållsoch byggnads-kostnader samt materiella behof, hvilket under de föregående åren finnes hafva egt rum. uti E. K. M:ts Nådiga dispositioner: varande,' enligt hvad sjelfva Riks-Staten och Riksens Ständers särskilda anderd. Skrifvelse, angående Statsregleringen i allmänhet, närmare upplysa, dessa summor uppförde å särskilde Hufvud-Titlar, nemligen Landt-Arméens anslags-summa å nuvarande Tredje Hufvud-Titeln och Flottornes å en ny Hufvud-TItel, som blifver den Tionde, på det medlen icke måtte dragas från det ena af dessa ändamål till det andra; men deremot de tillgångar, som, genom hushållning och besparing i anskaffningar och uppköp inom hvardera Titeln kunna uppkomma, vara att påräkna för det Underdåniga Skrifvelser. det vapens räkning och utgifts-behof, hvartill medlen anslagne blifvit. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 330^ Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 17 Nov. 1823» Preste-Ståndet d. 19 — ■— Borgare-Ståndet d. 19 —•