Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län 1lans Jansson, hvilken fratnStält och genom anförda exempel ådagalagt de flere olägenheter, som genom Rote-interesseliters aflägsenhet från hvarannan tillskyndas såväl Rotehållarne som deras Soldater; i anledning hvaraf, och dä den hit* tills för kringspridde RotedelafS närmande vidtagne åtgärd, att utbyta utrotar endast af lika taxation, ganska ofullkomligen fört till ändamålet, Janson föreslagit, att, utan hinder af det föreskrifna vilkoret om hefil* mansdelarnes lika taxering, de närmast hvarannan belägue hemmanen sammanjem* kades till utgörande af en Soldat, för hvilken reglerings tillvagabringande Allmogen kunde på dertill utlyste SockneStämmor, eller ock genom vissa Deputerade sammanträda Bihang till B, St. Sule Sami, * 4-de H. ti 3 Besv. och Oecon. TJtsk. och rådslå, hvarefter deras uppgjorda förslag skulle med vederbörande communiceras, och, sedan de detsamma godkänt, fastställas vid Domstol eller annan Autoritet; vid hvilken motion Anders Danielsson från Elfsborgs Län gjort den anmärkning, att frågan liufvusakligen berodde af de för hvarje ort gällande Kneckte-Contract, och att ändring svårligen kunde vinnas i den väg Hans Jansson yrkat; 2:0 Af Riksdagsmannen från Bohus Län Andreas Johanssonhvilken jemväl yrkat, att till beredande af större beqvämlighet för Rustoch Rotehållare äfvensom för Nummerkarlen, utrotar till Rusthåll och Båtsmanshåll måtte sammandragas närmare till Stamroten; förmälande Motionairen att denna fråga icke vöre ny, enär, för några år tilbaka, undersökningar blifvit på högre befallning hällne och project till ombyten författade af Compagnie Befäl och Kronobetjening, åtminstone hvad Rusthållarne vid Bohus Läns Regementes Södra Bataillon vidkommer; samt 3:o Af Lars Larsson från Calmare Län, hvilken likaledes yrkat de öfverklagade olägenheternes afhjelpande dymedelst, att de till Soldat eller Båtsman indelle
Och må han löna henne tusenfaldt för hennes ömhet mot mig! » Det är ljuft att ledsagas af en bön. Bells hjärta var lätt, då hon sprang utför den mörka gamla trappan; hon hade en förnimmelse af, att det förestod henne någon oväntad glädje. Kanhända var svaret på Kates bön henne så nära, att hon kände fläkten af den. Mellan elfva och tolf kom hattasken. Den ställdes in i salen. Bell, som höll på att damma inne i sin fars ram, ropades genast ut af Jenny och Klara. Hon kom, tämligen likgiltig, med damtrasan i handen, och tillsade Klara att lösa upp snöret och öppna asken. Den yngsta af flickorna efterkom mycket villigt denna tillsä- gelse. Varsamt upplyfter hon en massa silkespapper. » Du sade ju, att hatten var klädd med tusenskönor, Bell, men det är violer på den här. » » Violer? » utropade Jenny. » Ja, violer, » upprepade Klara och tog försiktigt fram hatten ur asken. handelskemist befunnen enl. analys fullgod. Fris kr. 1:25 pr butelj. Bik » - oeh AUm. telefon. 312 IDUN _ med allvarlig min. » De ha skickat hem den första hatten. Det är i sanning grymt, att den skall fortsätta att fresta dig så här. » » Vi få skicka den tillbaka naturligtvis, » sade Bell bestämdt. » 0, jag har aldrig sett en så förtjusande hatt! » skrek Klara i hänryckning. » Man tycker nästan att violerna växa på den. Det är som komme den direkt från skogen. Se på bladen och stjälkarna! Ack, om pappa tilläte att jag finge lära mig göra blommor. Aldrig kan det väl vara ditt allvar att skicka den tillbaka, Bell? » » Det är tvungen sak, » svarade Bell, som under det hon talade, upptog ett hopviket pappersblad, som var fäst vid ett af banden. Jenny märkte, att Bell rodnade till. » Det är icke något misstag, » sade hon och log med grop i kinden. » Läs det här! De kommo under fund med, att de begärt för mycket för hatten med violerna, och be om ursäkt. Eftersom den klädde mig så väl, taga de sig friheten skicka mig den och hoppas i framtiden bli ihågkomna etc. Ack, nog skola de bli ihågkomna!
Att besluta om dispositionen af andras egendom, utan egarnes hörande, förekommer mig vara en rättsvidrig ålgård, Lill hvilken jag ville hoppas, att närvarande Ständer icke skola göra sig skyldiga.” Af Herr Professoren Doctor Thomander j som ansåg följande tillägg böra i betänkandet inflyta: ”Dock att för den alldeles oförtnodliga händelse alt en eller flere Rusteller Rotha 11 are skulle finnas hugade alt, ] afseende å den så kallade passevolanccn, i allo vidblifva hittills varande rättigheter och skyldigheter och sig derom anmäler inom lämplig piaescriptionstid, sorn af Kongl. Majit lärer i Nåder bestämmas, tillfälle må dem dertill öppet lemnäs.” Af Herr Moberg: ”Jag reserverar mig emot Högloflige Stals-Utskot tets beslut, på skäl, att det Öfverskott eller den tillgång, som finnes af nya mötes-passevolancen, är, enligt 182g års Riksdagsbeslut, rustoch rothållares egendom, som icke Rikets Ständer ega rätt alt disponera öfver utan rustoch rothållares medgifvande.” Uti sistnämnde Reservation instämde Herr Biskopen Doctor Hedrénj, Prosten Östberg och Herr Carlberg. STOCKHOLM, Nord s t rö m s ka Boktryckeriet, 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 29 April, kl. i e. ni. Utlåtande, i anledning af erhällne Återremisser å Stats-Utskotlets Betänkande JS:o 3c2j angående den lönereglering, sorn erfordras i följd af Stats-Rådets förändrade organisation. (U. A.) §Jedan Stats-Ulskoltets Utlåtande N:o 3a, angående den lönereglering, som erfordras i följd af Stats-Rådets förändrade organisation, blifvit af Högvordige Preste-Ståndet, enligt Pi otocolls-Utdrag af den 8 innevarande Apiil, bifallet, men af Höglofl.
Konsistor» underdåniga tillåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1848 oell 1849. Stormäktigste Allernådigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning att afgifva underdånigt utlåtande, i anledning af den, uti meddeladt transsumt af Rikets Ständers 46. J. TORIN. J. COLLÉN. J. BJÖRKEGREN. Skara Domkapitel den 3 Mars 1852. — 362 — Revisorers berättelse angående statsverkets granskning för åren 1848 och 1849, förekommande anmärkning, att Rektor vid Ystads skola hvartdera revisionsåret af influtna så kallade termiuspenningar utbetalt 2 Riksdaler, såsom arfvode till den person, hvilken inkasserat dylika afgifter af vederbörande föräldrar och målsmän, som icke sjelfmant desamma till Rektor lefvererat, får Konsistorium underdånigst förmäla, att, redan den 13 November 1850, på sätt underdånigst bifogade protokollsutdrag utvisar, Konsistorium vid det af Rikets Ständers Revisorer anmärkta förhållande fästat sin uppmärksamhet och genom meddelande af föreskrift för Rektor, huru han med tredskande föräldrar och målsmän borde förfara, för framtiden undanröjt all anledning till anmärkning af nu förekommen beskaffenhet. Då Konsistorium förmodade den anmärkta åtgärden snarare tillhöra Kongl. Kammarrättens granskning och pröfning, än att den skulle komma att utgöra föremål för Rikets Ständers Revisorers beifran, lät Konsistorium Rör sin del bero vid hvad genom ofvannämnde Konsistoriebeslut vidgjordes, utan att öfver den redan skedda utbetalningen sig vidare yttra. Remissakten återgår underdånigst. Med all undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdänigste, tropligtigste tjenare och undersåter, H. REUTERDAHL. H.
Under de flesta af dessa fem år har tillräckligt driftvatten saknats, i synnerhet för Grufvans verk, hvadan så väl grufvebrytningen, som den förbokade vaskmahnens qvantitet, under detta qvinqvennium, utfallit mindre än under det nästföregående; men genom ändamålsenlig anordning med malmbrytningen har dock tillverkningen kunnat så uppehållas, att den till och med öfverstigit medium af de föregående 5 årens, så väl af silfver, som bly och silfverglitt. Bland öfriga på denna bergverksrörelse inverkande förhållanden bör hufvudsakligen anmärkas tillgången och priset å skogsförnödenheterna, kol, ved och byggnadsvirke. Då det sistnämnda hufvudsakligen tages från den för sådant ändamål åt Bergslaget upplåtna, i Nora och Enåkers socknar belägna, kronoallmänning, utgöra kol och ved egentligen de skogsprodukter, som, sedan deras leverering in natura å allmogens utlagor upphört, för kontant årligen till Silfververket inköpas, och som detta sker till ett belopp af 60 till 80,000 tunnor kol och 5 till 700 stafrum *) 9 qvarters lång så kallad grufveved, verkar bristande tillförsel af eller stegradt pris å dessa förnödenheter betydligt på behållningen af en rörelse, hvars hufvudsakligaste produktionsartikel, silfret, är ett oförändradt pris och värde åsatt. Som skogsafverkningen inom Sala Silfververks skogsdistrikt *) Stafrumsmåttet är 3 alnar högt och 3 alnar bredt. Westmanlands län. Bergsoch brukshandtering. 29 i senare tider betydligen ökats, dels genom en friare kolhandel, dels genom uppkomsten af nya sågar så väl för vattensom ångkraft, är att emotse en tilltagande prisförhöjning och efter hand minskad tillgång å dessa förnödenheter för framtiden. Hvad nu ifrågavarande qvinqvennium angår, hafva priserne derunder höjt sig, till och med undantagsvis till dubbelt mot förut, men i medeltal för alla 5 åren till omkring 261 procent på kolen och något öfver 10 procent på veden, i jemförelse med medelresultatet af det föregående.
Gjörtzen vände sig nu till Björnschiöld, med hvilkens tyska hustru han var i cousinage: Och ni kusin? Björnschiöld blef röd i pannan men grep modigt fatt i första bästa osanning: Jo, jag skall till Göteborg angående ett strandadt skepp, på hvilket arfprinsen hade saker. Bomgarten begynte nu åter skrapa och buga och var så glad, att det sken om ögonen, och så slog han upp en ny lögn: Det besynnerliga är att vi just nu måste vända. Vi skola bara först skaffa oss friska hästar i Raballse. Kanske är det fråga om någon stormning. Arfprinsen har skickat den här enfaldiga lakejen efter oss och befallt oss att komma tillbaka. När han talade på det sättet, klippte han med ögat åt Pihlgren, som han i hjärtat höll för en lika rättskaffens som knepig karl och mer värd än tio andra. Hade han inte fått en så förslagen lakej i sitt medfölje, skulle kanske Gjörtzen gått lös och ledig än i dag, och ho kan veta, om ej den gudsförnekaren, som var så hemma i både svartkonst och hvarjehanda förbjudna ting, sedan förstått att uttänja sitt usla och syndiga lefverne, så att han hvarken affallit med åren eller gått hädan. Det var därför visserligen Guds mening, att Pihlgren var till reds, fast den lön han sedan fick hette otack. Därför att Pihlgren var dubror med Petter Berg var han dock nära att rida fram och ärligen förråda alltsamman, men på en kort stund fick han höra så många osanningar, att han måtte le vid sig själf, och snart blef han lika tokig som de andra. De vågade icke angripa Gjörtzen strax på öppna gärdet, men han tillsporde dem med mycken förbindlighet: Hvar tänka ni taga nattkvarter, go herrar? Vill ni inte komma efter till Tanums prostgård och spisa aftonmål med mig? Det var vatten på deras kvarn, och de tackade af falskt hjärta och tryckte händerna för bröstet, men sins emellan menade de, att de nog skulle bli gäster som visste att taga för sig af det bästa inkråmet i gåsen.
Det var således icke värdt att Författaren tänker förbluffa alla läsare med sådane underverk. Grefve Cronstedt, om han ännu lefvat, skulle säkerligen vederlagt Författaren med ännu kraftigare skäl; men för Författarens eget anseende hade det varit bättre att han hade hållit sig närmare sannolikheten. Här lärer det nu vara i ordningen anmärka: att den Corps, som ville anses för kärnan af Finska Arméen, icke bordt knota, ännu mindre att högt yttra sitt missnöje öfver de åtgärder Brigad-Chefen vidtog i följd af ordres och instruction. Sådant kallas eljest brott emot tuckt och krigslydnad. Brigad-Chefen sjelf liksom vi öfriga af Arméen hade nödgats öfverge hem, maka och barn. Vi stridde när som så fordrades, men vi voro ej så öfvertappra att vi knotade och högt yttrade missnöje då vi nödgades retirera. Vår egenkärlek tilltrodde sig icke att bättre förstå Arméens och Fäderneslandets bästa, än våra högre Befälhafvare. Påståendet att Grefve Cronstedt afgifvit falsk rapport om den obetydliga affairen vid Läppävirta är, lindrigast sagt, en oförsynt skamlöshet. Grefve Cronstedts instruction att icke inlåta sig i någon afgörande strid eller att onödigt blottställa sina troupper, utan gå norr ut och betäcka vägen åt Uleåborg, satte honom utom allt behof att med en osanning bemantla sin retraite från Läppävirta och det ringa motstånd han der gjorde. Det är således alldeles otroligt att en högre Befälhafvare utan något behof, skulle blottställa sitt anseende, genom anförande af en så lumpen osanning. Författaren har också blott calculationsvis uppgjort beräkningen öfver Brigadens styrka i och omkring Läppävirta, då deremot Grefve Cronstedt i rapporten endast upptagit de troupper som deltogo i striden, dit Brigadens åsyna vittne troligen icke vågade sig fram, att räkna rotarne. Hvad förtroende kan då sättas till åsyna vittnets bestridande af rapportens riktighet. Af lika halt och värde är Författarens berättelse angående den bortglömda posteringen i Jyngkkäby.
K-s bef:de der väljer såsom ombud en person, till hvilken K:s bef:de har förtroende och som känner socknen och orten samt tillämpar författningen så, alt hvarje person som finnes i socknen blir der riktigt skattskrifven. Desse äro vanligen personer med så mycket anseende inom orten, alt de Den 8 April e. m. Ut kunna framkalla upplysningar der de fördöljas. Likväl, alt sammansätta en comité' pä det sätt som Frill. Raab föreslagit, kan jag ej tillstyrka; ty der skulle kronolänsmannen och K:s bef:des ombud votera tillsammans och sålunda sättas i paritet med hvarandra, hvilket i min lanke är en alldeles förvänd ordning. Länsmannen är der endast för att lemna upplysningar, häradsskrifvaren för alt anteckna och att säga hvad författningarne i hvarje fall bjuda, och om K:s behdes ombud skulle besluta något som någondera af dem anser vara mot författningarna stridande, så kunna de äga reservationsrätt. Sä anser jag saken böra vara. Måhända kan något förtydligande af 1812 års författning erfordras, och jag förmodar att det måste erfordras, eftersom så olika meningar uppstått 0111 denna författning, och synnerligen sorn Frih. Raab sagt att åtskillige ledamöter af Bevilln.Ulsk. förklarat sig anse, att ingen hade afgörande rätt. Under sådana förhållanden loide en förklaring, utöfver hvad som förr varit, finnas nödvändig; men del beror pä K. M. att gifva en så beskaffad föreskrift. Bevilln.Ulsk. skulle jag tro ej hafva dermed någon befattning, ehuruväl Bevilln.Ulsk. skulle kunna framställa en önskan i detta fall. Jag anser det dock linder närvar, omständigheter ej vara mycket värdt, att dermed uppehålla R. St., utan tillstyrker bifall lill Utsk:s utlåt, i denna punkt. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, på det diskussionen i denna fråga ej måtte för mycket förlängas, finge fästa uppmärksamheten derpå, att den af Frih.
När, efter Julirevolutionen 1830, fängelsereformen i Frankrike började med allvar påtänkas, blefvo, för att i ämnet inhemta den säkrare underrättelse om Amerikanska fängelse-systemer och straffanstalter, hvilken endast genom åskådning på stället kunde vinnas, till Förenta Staterna i Norra Amerika, efter uppdrag af ministern för handeln och allmänna arbeten i Frankrike, utsände advokaterne vid Cour royale i Paris de Beaumont och de Tocquevälle, hvilka, efter ett längre vistande på stället, der förvärfvat ”de mest intuitiva och säkra, kunskaper i ämnet”, samt ej blott till ministern afgåfvo en berättelse i ämnet, utan ock från trycket utgåfvo ett verk, som troligen i hela Europa åberopats. Och då frågan om Jury-inrättningens införande i Norrige började lifligare behandlas, fann norska regeringen nödigt att, för erhållande af säkra underrättelser, utsända två jurister, Munk Raeder och Stiftsoverretsprokuratorn, sedermera Sörenskriveren Aubert, af hvilka den förre, i anledning häraf, låtit åren 1850, 51 och 52 i Christiania trycka ett större arbete, angående ”Jury-institutionen i Storbrittannien, Canada och de Förenta Staterna i Amerika.” Ehuru jag ingalunda önskar ett så digert verk, som Munk Rreders omförmälda, helst det då säkerligen blefve oläst af de flesta, som skulle i ämnet besluta, är jag dock lifligt öfvertygad om nyttan, att icke säga nödvändigheten, deraf, att man af sakkunnige svenske män får en på deras egen erfarenhet grundad underrättelse, om domstolar nas orgaiisation och verksamhet i främmande civiliserade länder, innan lagstiftande magten fattar beslut om den förestående domstolsreformen. Jag vågar derföre ödmjukligen föreslå: l:o.
Första klassen . • B:ko R:dr 12 Andra d:o » 9 Tredje d:o » 6 Första klassen Andra d:o Tredje d:o Vid mindre Grufvor: B:ko R:dr 4: » 2: 32. — » 1: 16.— 5S BetiUningsUtskottets Utlåtande, N:o 21. Glasblåsare, i fern klasser: Första klassen Andra d:® Tredje d:o Fjerde d:o Femte d:o B:ko I!:dr V 7) ■* » 4: - — 2: 32* — 1: 16.— Inspectorer, Faclorcr, Casseurer, Bokhållare och Skrifvare, lika med dem i 27 §. Masmästare, Byggmästare och lia mmars m e ds-rn äs tar c, med flere andra arbetsföreståndare vid Bruk och Bergverk, i tre klasser: Första klassen Ändra d:o Tredje d:o B:ko R:dr 1: 10. Mjölnare, se Qvarnar. Mästare vid Fabriker och öfriga Inrättningar, i fern klasser: Första klassen Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o Femte d:o Predikanter, Bruks-. Första klassen Andra d:o i två klasser B:ko E:dr 7) 9 ?? Uppsyningsman, vid Grufvor, i tre klasser: Första klassen lii i B:ko R.dr 2: Andra d:o » 1: 16.— Tredje d:o » ■— 32. — 2:o. Nedanstående erlägga afgift till bestämda belopp, nemligen: Gesäller vid fabriker och öfrige inrättningar, lika med gesäller i städerna, § 10. Miistersvenncr . B:ko E:dr 1: 5:o af riksdags-fullmäktigen Nils Larsson från Jemtlands län: Emot Utskottets nu fattade beslut att, i motsats till den mening. *#ia vid B cviUnings-UIskottets Utlåtande, N:o 21.
Gr. af Ugglas bade nu föreslagit, alt afgifterna skulle beräknas att af hvarje röstberättigad församlingens ledamot utgå i mån af den rösträttighet han äger. Hr Lagergrens förslag vore ungefärligen lika lydande; det vore nemi., alt alla afgifter, som på sockenstämma beslutas, utgå, såvida ej särskildt derom blifvit stadgadt eller frivillig öfverenskommelse derom träffad, efter de grunder, som om rösträtt i 6 §:n bestämdt är. E. o. Ad. behagade häraf finna, att dessa förslag vore alldeles desamma, som i föregtde plenum blifvit genom tvänne voteringar afslagna; Ståndet behagade äfven erinra sig, att, då dessa voteringar ägde rum, fråga icke varit om alt antaga eller förkasta 5 §:n af Utsktns förslag; ty den frågan hade redan blifvit förut genom votering afgjord. Då äfvenväl samma mening, som nu blifvit framställd, redan då var yttrad i form af anmärka., så hade Utsk:ns förslog i 5 §:n blifvit genom votering förkastadt , äfvensom den mening, i afseende på afgifternas bestämmande, som under diseussionen blifvit framlagd. Det hade nemi. varit Hrr von Hohenhausens och Gripenstedts förslag, sorn genom de tvänne vo.terrna och efter särskilda discussioner blefvo afslagna. Således kunde Hr Landtm, för sin del icke finna, alt det med den ordning, som bör iakttagas vid R.o. Ad:s öfverläggningar, kunde vara förenligt, att åter i dag framställa till antagande ett förslag, som på detta sätt under föregtde plenum efter så moget bepröfvande blifvit afslaget.
J a g ser här bland er store andar, lärde, konstnärer och diktare. Den skall vasen med sitt innehåll tillhöra, som gissar hvad som finnes doldt i den. » En ny ström af konstifver, vetgirighet och hänförelse genomträngde de församlade och alla trängde sig in i salen för att försjunka i funderingar öfver vasens hemlighet. Snart sutto de store tänkarne timtals framför den på mjuka länstolar med hufvudet stödt mot vänstra handen och med en anteckningsbok och en blyertspenna i den högra för att filosofiskt utgrunda kärlets innehåll. Där skredo konstnärer med långa hårmanar på axlarna, med bredbrättade hattar i händerna och långa, flygande halsdukar majestätiskt fram och tillbaka eller smögo sig på tåspetsarne omkring vasen, som skulle de af ornamenten och reliefbilderna kunna gissa sig till innehållet. Rika, välfödda konstälskare stannade dagen i ända i salen, torkade med sina sidennäsdukar svetten från pannan och plå- gade till det yttersta sin hjärna för att lösa gåtan. I bakgrunden af salen stodo skalderna med korslagda armar stödda mot pelarna och riktade den beslöjade blicken liksom kärleksdrucken mot vasen. Det dröjde ej länge, förrän den första dikten utkom. Detta gaf signalen till en verklig störtsjö af förklaringsförsök. Filosoferna skrefvo den ena lärda afhandlingen efter den andra. De vetenskapliga åsikterna kommo i strid med hvarandra, mellan de enskilda partierna uppblossade de häftigaste fejder. Af artiklar blefvo broschyrer, af broschyrerna böcker, af böckerna hela bibliotek. Bildhuggarne togo vasen till modell och efterbildade den i marmor, brons och trä. Målarne brukade den i alla ställningar och till alla ändamål, i stilleben och i genre, i landskapsmålningar och historiska taflor. Tonsättarne eldades af det gåtlika innehållet till härliga tonskapelser, och de lyriska, episka och dramatiska diktares verk, hvilka sökte utgrunda och framställa den hemlighetsfulla vasens väsende, växte nästan i oroväckande grad. Den gamle kungen lät samla alla böcker från den simpla broschyren till boken i guldsnitt. I salen uppställdes stora, skåp och snart voro de fyllda från ofvan till nedan.
På de skäl, som uti min vid Lag-utskottets betänkande N:o 12 afgifne reservation blifvit anförde, vidhåller jag det af mig uti samma reservation afgifna förslag till lagstadgande så lydande: ”1 Hofrätt skola tre ledamöter döma uti hvarje mål.” För den händelse, alt det skulle anses vara Air Hofrätlernes anseende alldeles nödvändigt att de dömandes antal jemväl får vara större än tre, har jag ansett mig böra framställa följande alternativ-förslag: JfsRI ir< 1 rosi mmrr .MdOHHDOTH 8 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 20. ”/ Hofrätt dömes af fem ledamöter, .?« ocAaf tre, der alla om slu”1et ense är o.” Genom godkännandet af detta sednare förslag skulle åtminstone den fördel vinnas, ej allenast att ett maximum och ett minimum uti de dömandes antal derigenom bestämdes, utan äfven att detta antal alltid blefve tulda. STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus 1851. Ank. till Exp, Utsk. d. 19 April 1851, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag angående serskild nämnd för bestämmande af skadestånd i hvarjehanda fall. Förslag till en sådan lag har blifvit framstäldt i 28 Kap. uti det af Lagberedningen utarbetade förslag till rättegångsbalk för tvistemål; och det är detta förslag, hvars hufvudsakliga antagande åsyftas med ifrågastälde af herr JVeidenhielm A. väckta, samt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet remitterade motion. Ändamålet med den sålunda föreslagna lagen är att bereda ett sätt för bestämmande af skadestånd eller ersättning i de fall att omständigheterna äro sådana att, ehuru af dem kan inses verkligheten af en timad skada, densammas storlek likväl icke står att genom formlig bevisning utreda.