Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När jag då utgår från den föresats att, i detta som i alla andra ärender, göra rätt, så tror jag mig böra fästa mig vid trenne delar af StatsUtskottets Betänkande, såsom uti hvilka jag anser en fullkomlig rättvisa icke vara af Utskottet iakttagen. ilo Har Utskottet ansett Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningens Brudgåfva böra beräknas så till Capital som Renta i Svenskt Bancomynt. Utskottet har likväl upptagit de bevis af officiella Handlingar, som styrka dels att Brudgåfvan kommit Svenska Kronan till godo i Hamburger Banco och dels att restitution af Brudgåfvan har, genom de mest högtidliga fördrag och förbindelser å Svenska Kronans väg - 35° Den’7 Juli. f. m. nar, blifvit försäkrad Hennes Maj:ts Bröst* arfvingar, om Hon lemnade sådana efter sig, och annars Danska Kronan. Nu och då ett Capital , som skall restituera» och ingalunda blifvit till Låns Iemrtadt, efter mill tanka aldrig kan anses annorledes än såsoul ett Deposition, hvilket bär synes mig så mycket mindre tvifvelaktigt, som något förbehåll å Svenska sidan t) blifvit gjordt angående rättighet att restitutionen i annan myntsort utgöra, anset j tg rättvisan i denna fråga endast vara en, den nämligen, att både Capital och Renta måste beräknas i Hamburger Banco; och jag tillstyrker? alltså att, i fall Herr Friherre Wetterstedts nyss gjorda motion bifallas, och Capitalet skulle nu genast böra utgifva-, eller blott Rentan tills vidare årligen utbetalas, grunden för liquiden måtte blifva Hamburger Banco. Ö:o Utskottet har föreslagit, att de 12, ooo R:d. som borde i årlig Renta utbetalas den f. d. Kongl. Famillen för arfvet efter Högstsalig Hennes Majit Enkedrottningen, må afräknas på den UnderhållsSumma sorn samma Famille, enligt Ständernas beslut vid 1809 års Riksdag, årligen tillkom* mer det vill säga, alt bemälda Famille skulle ärfva men dock genom arfvet ingenting vinna i sin årliga inkomst från Sverige. Då 1809 års
Nåder tills vidare fastställt en förändrad organisation af Krigs-Kollegium i ofvan omförmälda syftning, i följd hvaraf detta embetsverk fatt med 1850 års början öfvertaga förvaltningen af hela 4:de hufvud-titeln, oaktadt cmbetsoch tj ens temännens antal minskades från 61 lill 53, samt hvarvid i öfrigt hufvudsakligen stadgades: att de medel, hvilka dittills under benämning af ljuspenningar utgått, borde bland tillgångarna för löneregleringen upptagas och ljuspenningar»e för ordinarie embetsoch tjenstemännen inräknas i lönerna samt i afseende på de dittills för extra ordinarie tjenstemän och betjening utgångna ljusmedel derefter så förhållas, att ett deremot ungefärligen svarande belopp anvisades att till arfvoden för bemälde tjenstemän oell betjening användas; att lönen för en kammarskrifvare å Stats-kontorets Stat, hvilken i följd af förvaltningsbestyrets med 4:de Hufvud-titelns öfverflyttande på Krigs-Kollegium icke vidare för Stats-kontoret behöfdes, jemväl finge tilis vidare och intilldess Rikets Ständer medgifvit dess omflyttande från 7:de till 4:de Hufvud-Titeln, af Krigs-Kollegium för dess lönereglering på foreskrifvet sätt disponeras med ett belopp af 438 R:dr årligen, förhöjningen för den derunder begripna spanmål inberäknad, hvarigenom, med tillägg af öfrige beräkneliga anslag dels af statsmedel och dels af de kassor och fonder, hvilka städse bidragit till aflönande af Kollegii embetsoch tjenstemän, erhölls för Verkets lönereglering en sammanräknad tillgång af 52,607 R:dr 17 sk. 6 rst. Banko; att, ehuru å denna summa ingingo ljuspenningar af Statsmedel till ett belopp af 1700 R:dr 11 sk., deraf dock ej skulle få disponeras mer än 1600 R:dr lill arfvoden åt extra ordinarie tjenstemän i Kollegium och 36
Jag känner en kassa, nemi. Banko-Statens Enkeoch Pupillkassa, hvars medel fortfarande utlånas emot så hög ränta. Enl. den berättelse, som nu ligger på R. o. Ad:s bord, utlånas på namn af de under Riddarh.Direktms vård ställda medel ungefär 137,000 R:dr till större delen emot (i proc:s ränta och jag tror icke, att Riddarh.Direkt, är betänkt på dessa medelst utlåning emot lägre ränta än 5 proc. Då man, såsom det ifrågavar:de bolaget, fått en så betydlig skänk som 730,000 R:dr, så borde man icke söka undandraga sig upfyllandet af de vilkor, hvarunder denna gåfva lemnats. Dessa vilkor afsåge hufvudsakligen, att Staten måtte, såsom en ersättning för dén beviljade eftergiften, för framtiden vara betryggad emot ytterligare anspråk från bolagets sida på kanalverkets underhållande. För sådant ändamål bestämdes ett visst kapital, hvilket skulle genom årliga tillskott inom en viss tide rymd samlas. Huru dessa tillskott skola åstadkommas, vare sig genom räntans läggande till kapitalet eller på hvad annat sätt 5 H. 6 82 Den 4 Mars. sorn helst, är bolagets ensak. Det allmännas fordran är att det utfästade vilkoret noggrant upfylles och att således den bestämda fonden må vara inom utsatt tid för Statens betryggande samlad. Hr Bildt har sagt, att nationerna endast afsåge ändring i räntebestämningen, men icke i sjelfva planen. En sådan ändring hade utan Statens äfventyr varit möjlig, om man tillika föreslagit, det bolaget skulle genom årliga tillskott fylla den brist, som genom rånte-nedsättning upkomme, men sådant har man icke satt i fråga. Om således räntefoten nedsättes, utan att de medel, som skolat genom en högre ränta inflyta, på annat sätt af bolaget anskaffas, upstår ovilkorligen en rubbning i planen, enär följden af räntenedsättningen naturligtvis blifver den, att tidpunkten, då kapitalet skulle till det af B. St:r fastställda belopp vara samladt, undanskjutes. Man säger, att Staten icke har någon skyldighet att underhålla Hjelmare kanal.
Vårt land, vårt land, vårt fosterland, Ej långt hörs detta ordl Nog lyfts en höjd mot himlens rand, Nog sänks en dal, nog sköljs en strand Mer älskad än vår bygd i nord, Än våra faders jord. Här drömma lugnt vi bort vår tid Vid stånka och vid plog.Vid andras död i fåfäng strid, Vid lycka hård, vid lycka blid En sup sig finnen makligt tog Och åt spektaklet log. Hvem täljt de surkålssåars tal, Sig ryssen här bestod? Ack, förr ’ n han hann från dal till dal Med fjorton tjin * och lukt fatal, Hvem mätte väl hans rubelflod Och allt hans tålamod? Och det var här hans guldbäck flöt, Ja, här för oss det var, Och det var här sin lön han njöt Och det var här sin fröjd han tjöt; Och än han samma bruk har qvar Sen Cronstedts sälla dar! I Ryssland blir oss ljuft och godt Och allt så rikt beskärdt, Der kasta vi om Finland lott, Sen ordnar vi på bröstet fått; Ty dem dock mest vi hålla värdt Af allt vi älska lärt. Ja, ryskt skall varda detta land, Ej annat väntas här. Vi pläga sträcka ut vår hand Och peka fromt på sjö och strand Och säga: » Se det landet der, Hur ryskt det redan är! » Parodisten har genom att konseqvent förvränga ett af alla erkändt, upphöjdt mästerverk, velat framkalla en allmän ovilja mot de tendenser, som förnärma den sedliga verld, hvaraf mästerverket är en afspegling. Parodisten har * De ryska fjorton rangklasserna.kallat det af honom skenbart parodierade föremålet till hjelp just mot det, hvaraf han gjort sjelfva parodien. Man hör snyftningarna bakom den djupa bitterheten. Man ser hjertat blöda af kärlek, under det handen oupphörligt riktar huggen. En parodi som denna ställer sitt föremål i den mest strålande dager. Runeberg har ådagalagt, att Thorilds definition på parodien är oriktig.
Maj:t sedermera anbefallt Stats-Kontoret att, till nödig upplysning vid ärendets behandling föranstalta om utredning, utvisande den minskning, som, efter medelmarkegång för de sednaste tio åren, skulle genom den ifrågaställa förändringen uppkomma uti beloppet af ej mindre de räntor, hvilka äro kronan behållna, än äfven hvarje af de för serskilda behof anvisade indelta anslag; till följd hvaraf Slats-kontoret låtit, genom vederbörande Häradsskrifvare fög denvis upprätta serskilda utredningar, som derefter blifvit till Kongl. Maj:t insända, och af hvilka inhemtas, att den minskning, som genom salpeterhjelpens utgörande efter kronovärdi skulle ega rum, komme att efter ofvannämnda beräkning uppgå i Jönköpings län till .. rdr 12,480: 23. 5. Vid pröfning af denna fråga har Kong'. Maj:t ansett, alt, då Kammar-kollegii, enligt Förmyndare-regeringens beslut, den 28 April 1(138 utfärdade cirkulär-bref innehåller, att salpeterhjelpen skulle uppbäras med penningar “så för detta (1638), som “nästförllutna året, intilldess en annan order häruti ställd biifver,“ berörda stadgande icke kan gifvas annan tydning, än att detsamma innefattar en allmän föreskrift i afseende å berörde uppbörd, som borde lända till efterrättelse intilldess annat förordnande derom meddelades. Att nämnda stadgande äfven varit sålunda tillämpad!, adagalägges deraf, att salpeterhjelpen sedermera uti alla provinser i Sverige blifvit erlagd i penningar efter kronovärdi endast med de undantag att uti Småland och på Öland nu ifrågakomna beräkning efter markegång vid olika tidpunkter under 1700- talet blifvit införd, samt att denna afgift i vissa delar af Södermanlands län utgöres efter annan beräkningsgrund eller med endast en tredjedels stafrum ved, som efter narkegång liqvideras. Och då, i anledning af det förhållande, att i Österbotten af det till Sverige då hörande Finland berörda ränta likaledes beräknats efter markegång, detta beräkningssätt upphäfdes genom Kongl.
Jag anser deremot att en dylik rättighet att öppna uppoch afskrifningsräkning i banken — d. v. s. att å lider, då banken är öppen, fä der insätta och åter lyfta penningar när helst insällarne behaga, emot dem emellan och banken betingad ömsesidig lag ränta, borde lemnäs icke blott ät enskilda personer, utan äfven åt hvarjehanda slags korporationer samt penningeverk och inrättningar, af hvad namn och beskaffenhet som helst, med undantag endast för statens egna kassor; samt att, då något maximum för insättningarnes belopp behöfde stadgas, detsamma åtminstone borde bestämmas vida högre än Utskottet har föreslagit, — och jag tror derjemte, att, på samma gång som Riks-Banken, på sätt nyss är nämndt, skulle emottaga insättningar på uppoch afskrifnings-räkning, borde der äfven få göras depositioner, af större eller mindre penninge-summor, att återlyflas antingen vid viss öfverenskommen förfallotid eller elter betingad kortare elier längre uppsägningstid, med högre eller lägre ränta, allt efter insättningarnes belopp och de vilkor eller olika tidsförhållanden, hvarunder de blifvit gjorda. Emot denna min åsigt har hufvudsakligen blifvit invändt, att, då fråga vore om en för Banken hittills främmande rörelse, man borde gå försigtigt tillväga och till en början åtminstone icke göra densamma alltför vidsträckt och omfattande. Men ehuru jag icke underkänner vigten af den anförda invändningen, anser jag dock, alt, just för att undvika mångfaldiga kostnader och olägenheter för Riks-Banken sjelf, borde den nya rörelse, man der vill införa, genast erhålla den utsträckning jag förordar, emedan svårigheten att vid anfordran emot ränta hålla enskilda affärsmän tillhanda deras å uppoch afskrifnings-räkning gjorda insatser, som säkerligen mycket ofta komme att omsättas, betydligt skulle lindras, om Banken samtidigt erhöile rätt, att t. ex. af hufvudstadens manga större kassor, eller för större sterbhuseller konkurs-massor, eller af sådana enskilde personer, som hade kapitaler att disponera, på bestämd kortare tid få emottaga medel, hvilka kunde beräknas blifva mera stadigt i Banken inneslående eller som icke kunde få lyftas annat än på förut bestämda tider. Att
Genomvandrar man sålunda alla Handtverkerier och Fabriquer, skall man komma till det resultat, att Kronan i det närmaste skall blifva oberoende af penningeväsendet samt varuväidet , och detta , såsom mest ländande till Stats - Verkets bestånd samt det allmänna bästa, bör vara hufvudsakliga föremålet, särdeles som det en gång skall bidraga att göra Bevillningen och flera för Landet tryckande utskylder umbärlige. Att ingå 1 detaillerna för verkställigheten af denna grundprincip, dertill fordras en nogare kännedom af förra uppbördssättet och redovisningen med allt hvad dertill hörer, än den jag äger. Sådant skulle ock nu blifva för vidlöftigt samt utan ändamål förr än grunden är antagen. Må ej min välmening blifva misskänd, om ock mitt förslag icke skulle antagas. Jag finner sjelf att deremot kan mycket anmärkas och vet ganska val att många svårigheter för verkställigheten skola - 646 Den 19 Juni. la framkastas; men jag är öfvertygad att förr eller sednare skall det vinna framgång.” Och som Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat remittera detta Memorial till Stats-Utskottet; så får Utskottet deröfver rm afgifva följande yttrande.
Sill fofhiaDet» bejiriDanDe wiD De [)ållne Saperingarne, fåfom för trpdte formulärer, äpäraDS* ocf) Sän&fammanDrag öfwer fSewillningcn, jfjuté^ ocfj trac* tamenté^penningar för SeDamöter i fJköfning^Ciommitteen, arfwoDc för proto# collöSöranDen DetftäDeS, äfwenfom till uppmuntran för ©täDerncS uppbötDS* män od) ^rotocollöföranDe wiD Saperings^ommitteerne DerfläDeö, >f)äraDö< ffrifwarc odj öfrige tjenfiemän, f>wi(Fa wiD mantalskrifning od) taxering genom 79 flit od) noggrannhet gjort ftg Deraf förtjente, anfTåö <2n od) en treDjeDels? pro# cent af hela Säneté bemillntngé#fumma, hvilken af $J>röfningé#<£ommitteen, innan Den åtfkiljeö, förDelaé. 3emte Denna procent får, till Dofta koflnaDcrS bcflrtDanDe, af tnflptanDe föewillningémeDel ferjktlDt anmänDaö §roåhunDra $jugu 3vi!éDaler föanco inomptorrbottens? Sätt och SvoåhunDraDe 3vikéDaler föanco inom <3Befterbottené famt ^emtlanDS Sätt; jkolanDe protokollöutDrag, font innefattar förDelningen, af konungens föefaHningéhafmanDe emottaga*?, hvarefter fumman af fKiks?gälDi?#£ontorcts? i fKantertet förfl infiptanDe nteDel utbetalas?
Statsoch BancoUtskottens Betänkande angående Financeregleringen, anhåller jag vördsamt att i korrthet få yttra mig. Allmänna tänkesättet synes vara tämeligen stadgadt i öfvertygelsen om nödvändigheten af en myntbestämning eller realisation , men om densamma icke skall vara beräknad blott för det närvarande ögonblicket, då den verkställes, synes man äfven böra vara betänkt på de garantier man kan äga för framtiden för det bestämde myntvärdets orubbliga bestånd, och i detta afseende uppfyller det betänkande, den af Kongl. Maj:t i nåder tillförordade Comité afgifvit mera den billiga förväntan man derpå synes kunnat äga , än det nu under öfverläggning varande utlåtande af Höglofl. Statsoch BancoUtskotten. Jag tror att Höglofl. Financeberedningen på ganska goda skäl afstyrkt en realisation, som skulle grunda sig på Rikets skuldsättande genom utländskt lån; men deremot synes mig de betänkligheter vara af mindre vigt, som anföras emot det förslaget, att enskilte personer skulle inbjudas att deltaga i Banken och derstädes insätta reda penningar, hvarefter Bil. till Ridd. 0, Ad, Pr. VI. Band. 19 Den i4 Julii. Bankens styrelse skulle öfverlemnas gemensamt åt Rikets Ständers Fullmägtige och de enskilte delägarnes ombud. Utan att våga ingå i någon tolkning af 72 §. RegeringsFormen, skul. le jag tro den mera afse, verkställande magr tens icke deltagande i Bankens styrelse och Förvaltning, än något hinder för Rikets Ständer från en förändrad organisation af densamma , hvars ändamål skulle blifva att genom helgden af ett afslutadt Contract med private Actieägare och förbindelsen att detsamma uppfylla, bereda en garantie emot Bankens framtida anlitande af Rikets Ständer vid påkommande behof, och hvarförutan en realisation blott blir en temporair åtgärd i likhet med de föregående, och saknande yttersta vilkoret för Bankens fortfarande Credit, som bsror på säkerheten af ett orubbeligt myntvärde. Sedan de af FinanceComitén uppgifoe Förslag af Höglofl.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Emot hvad Herr af Billbergh anfört, såsom ledande till lättnad för landtmannen, om Bevillningsafdragen blifva större, får jag blott anmärka, efter den lilla erfarenhet jag äger, att bevillningsafdragen komma nog låntagaren och i synnerhet landtmannen att svara för, ty högst sällan lemnar capitalisten afdraget. Det vanliga är att man får betala räntan till fullo. Ja" kan således ej annat än förena mig med Herr von Hartmansdorff. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade sin förut framställde proposition till bifall å Utskottets förslag i denna del. Ropades Ja och Nej. Vid likaledes förnyad proposition å den af Herr von Hartmansdorff yrkade förän - Den 8 Februari i f. m. 97 ändring i Utskottets tillstyrkande, blef samma förändring af Ridderskapet och Adeln bifallen. Då, efter fulländad granskning af r och 2 Artiklarne af BevillningsFörordningen, tiden var långt liden på middagen, beslöt Ridderskapet och Adeln, att med pröfningen af det återstående af samma Förordning uppskjuta till eftermiddagen. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. half till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Måndagen d. 8 Februarii i83o. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Fortsattes pröfningen af Bevillningsutskottets ej mindre den i4 sistlidne December under N:o 57 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde Betänkande, med förslag till fördelning af Allmänna Bevillningen samt till en blifvande BevillningsFörordning; än ock den 28 sist61 H. 7 Den 8 Februarii e. m. litine Januarii under N:o 66 meddelte, och den i dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar.
Han har nemi. sagt, att hufvudäudaraålet med StatsUtsk.s tillstyrkande af bifall å förslaget skulle vara det, att ifrågavar. persedlar jemväl skulle komma att utgå ur markegångs-taxan och denna taxa derigenom blifva förenklad. Har då den värde talaren glömt, att i Sverige finnas flere tusende frälsehemman, som draga räntor fullkomligt identiska med dem å kronooch kronoskattehemman; har den värde talaren glömt, att äfven dessa räntor skola utgå dels efter markegång dels på annat sätt, i öfverensstämmelse med de författningar, sorn ang:de räntors utfordrande af skattskyldige, äro stadgade. Föreställer sig den värde talaren, att Staten skulle kunna undgå, att framgent låta markegångs-taxorna omfatta jemväl de nu ifrågavar. småpersedlarne, dä dessa ingå i frälseräntor, för hvilkas utgörande markegångs-priset nästan alltid ligger till grund. Finner ej den värde talaren tvertom alldeles oundvikligt, att dessa persedlar, äfven om de komma att försvinna utur de räntor, som äro antingen kronan behållne eller anslagne till välgörenhets eller andra ändamål, likväl måste qvarstå i taxan, såvida ej en rättmätig klagan af så väl frälseräntegifvarne som fränlseräntetagarne skalt komma att föras? Ostridigt lärer det vara Statens plikt, att såväl hädanefter som hittills upfylla författningarnes kraf till rättelse för dessa medborgare, hvilka i intet hänseende böra vara sämre lottade än kronooch kronoskattehemmanens åboer. Således lärer R. o. Ad. finna att det skälet icke heller duger. Den värde talaren har likaledes anfört såsom skäl för ifrågavar. förändring, att man icke skulle behöfva pä debetsedlarna uptaga mer än några få persedlar. Jag frågar honom då i hvilket läns debetssedlar han någonsin sett hemmanens persedelräntor specificerade? För mig har det åtminstone icke varit möjligt all få skåda någon debetsedel, der en sådan specifikation egt rum.
Det är ej klagan öfver det framfarna, som bör fästa R. Si:s uppmärksamhet, annorlunda än som factum, som medfört följder i strid med samhällsskicket och derföre förtjena!’ R. Sl:s uppmärksamhet för rättelse. Likväl blifver icke nu ensamt tillräckligt att. återgå till de 1810 antagne bevillnts-grunder, ty K. kungörelsen d. 6 April 1810 är icke nu mera den sista af K. förordn:r, som ang:de näringarne blifvit utfärdade, alltså måste, i händelse R. St. återgå lill sagde bevillms-grunder, hos K. M. i und. anhållas om upphäfvande af alla författningar ang:de näringarne, så för landel som städerna, samt nådigt förklarande begäras alt K. M:s nåd. stadfästelse på den af R. St. beslutade jemkning i Ståndsprivilegierna, med de derföre fästade villkor genom K. kungörelsen d. 6 April 1810 komma att ensamt tjena till und. efterrättelse för idkande af all slags näring. Den af R. St. hos Konungen vid 1809 års riksdag begärda författning, ronde fattigvården, grundad på skyldigheten för en hvar, som icke är i behof af andras hjelp, alt till fattigförsörjningen bidraga, utfärdades af Konungen år 1811, men kunde icke vinna tillämpning, enär ingen grund för dessa bidrags utgörande af Konung och Ständer blifvit fastställd. För alt utreda grunden för en rättsenlig fördelning har jag ansett att bidragen lill fattigförsörjningen böra indelas i direkta, att utgöras af alla dem, som förfaltningarne likmätigt sig sjelfva försvara, och indirekta af alla personer öfver 15 år, hvilka behöfva andras försvar, utan att vara föremål för fattigförsörjning. Förslag till allmän författning öfver fattigvården i riket, finnes i cn af mig författad afhandling om lagstiftning för fattigvård.
Konungens egen pröfning af en stor mängd olikartade tvistefrågor, ofta af den mörka och invecklade beskaffenhet, att deras utredning fordrade trägen möda hos embetsmannen, som hade deras behandling sig uppdragen, och följaktligen äfven måste vid föredragningen inför Kongl. Maj:t, för bibringande af den noggranna kännedom af ärendena, sorn deras pröfning nödvändigt förutsätter, i betydlig mån upptaga den tid, som erfordras för de egentliga riksvårdande ärendena, eller de ärenden, hvilka rättast få benämningen af regerings-ärenden. Departementscheferna måste således under störande afbrott genom omsorgerna för de administrativa eller ekonomiska besvärs-målens beredning och föredragning egna sin uppmärksamhet ät de stora statsangelägenheterna, hvilka vanligen genom sin omfattning oell betydenhet fordrade långvarigare odelad omtanka, såsom lagstiftningen, förbättring af läroverken och öfriga samhälls-inrättningar, med (lera frågor af högre vigt, än sysselsättningen med lösning af de hos Kongl. Maj:t fullföljda enstaka rältstvister, hvilkas behandling dock icke kunde eller borde för någon längre tid afstanna, enär, utom den skada, som genom sådant långvarigare uppehåll måste för den enskilde och, i följd af samma frågors egna beskaffenhet, äfven för det allmänna, uppkomma, betänklig olägenhet genom den hopade mängden af sådana, på handläggning beroende mål skulle för föredraganden inträffa. Hvilketdera ock egde rum, antingen all statsmannen sålunda komme i nödvändighet, att i någon mån lemna å sido det, som vore hans egentliga bestämmelse, för att handlägga ärenden af mindre allmän vigt, eller att dessa ärenden icke kunde behandlas med den skyndsamhet, hvarå de i och för sig egde grundadt anspråk; så läge häruti ett förhållande, som antydde, att samhällsförfattningen i denna del icke uppnått sitt mål.