Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Madrassen hade likväl icke varit lik den sorten folk som håller sig uppe i alla skiften: tvärtom, den liknade mera dem som falla just för att de äro för vigtiga, eller dem som svigta och böja sig för ödets nycker, ty det hade madrassen verkligen gjort, och slutligen fallit långrak öfver fru D. Alla medgåfvo att surprisen måste varit rätt stor, och ej af de angenämaste för en ung fröken. Man skämtade deröfver; och nu skulle hennes granne, alldeles en sådan ung dame som fru D. det var vid madrass-pressningen, tala om det förfärligaste som hittills händt henne. Hon gjorde det äfven. Med rysningar för blotta minnet af denna hemska katastrof, berättade hon huruledes hon en gång om natten vaknat, börjat gallskrika, väckt upp ett helt hus och vettskrämt tvenne tanter, tre kusiner och fem pigor, och allt detta – för att en liten negligé, som hon sjelf fästat på fönstergardinen aftonen förut, börjat svaja litet af drag från fönstret. Alla skrattade, och fru D. sade: »Söta Alice, fäst nu för allt i verlden icke dina negligéer så vådligt, ty jag ville bra ogerna blifva bland de vettskrämda tanter och kusiner.» Nu var då ordningen ändteligen kommen till öfversten, som alla kände för god berättare, och den hvilken säkert skulle hafva rikaste förrådet af ämnen för sådana berättelser. Han teg en liten stund, under hvilken alla de andra suto med spänd uppmärksamhet och otålig väntan. Slutligen gaf värdinnan honom ett lätt slag på axeln, sägande: »Nå, bästa öfverste W.! säg oss nu uppriktigt det enda tillfälle då edert allmänt kända mod, om ej svigtat, åtminstone varit på vägen dertill, ty man påstår ju, att äfven de som kunnat gå, med hufvudet upprätt och utan att blinka, rakt emot fiendens bajonetter eller kanon-eld, dock kännt en viss pickning i venstra sidan, när något oförklarligt, något som tyckts varit beslägtadt med andeverlden, mött dem.» Öfversten nickade ett tyst och betydningsfullt bifall, och fruntimren funno till och med något hemskt deruti; derefter tog han till orda:
Lagerbjelke: Enl. hvad jag enskildt af Riddarh.-Se kret:n fått veta, lärer prot.-uldr. från de öfriga Stånden hafva inkommit, och får jag derföre anhålla, att Riddarh.-Sekretm mätte dem upläsa. Lindert. Riddarh.-Sekret, uplyste, att enl. ankomne prot.-utdr. BorgareSt., vid pröfningen af LagUtsk:s Utlåt. JVs 48, lagt Utsk:s pag. 2 afgifna yttrande till handlingarne, antagit §:n 15 mom. 2 med uteslutande af nionns sista punkt: ”sammanträffa stadgadt är”, godkänt öfriga §§, eul. U(låt:t JV° 48, med rättelse af de tryckfel, som Utsk. serskildt anmält, samt godkänt Utsk:s jiag. 29 och 30 gjorda förslag och hemställan, och BondeSt. godkänt Utsk:s Utlåt. JVs 48; men alt PresteSt:s fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeiadt. Hr von Hartmansdorff: Af det, som nu blifvit upläst, tror jag icke Ståndet erhållit någon serdeles uplysning; ty då prot.- utdr. saknas från ett Stånd, så kan man icke få fullständig reda på de fattade besluten. Men då Hr Carleson afstått från bordläggningen, får jag vördsamt hemställa, om icke Ståndet ville bifalla så väl den inbjudning Frih. Rehbinder föreslagit, som den jag begärt. Hr Carleson: Efter hvad jag har mig bekant, lärer PresteSt. äfven hafva fattat sitt beslut. Åtminstone finnes det i allmänna tidningarne tillkännagifvet. Frih. Cederström:
Hennes första dramatiska arbete, Inbrottsstölden, skådespel i 5 akter, erhåll 1881 ett pris af Finska litteratursällskapet och uppfördes på finska teatern 1882. Sedan följde På Bovilla gård (prisbelönt af finska teatern), uppförd t 1883, Arbetarens hustru, uppfördt i Stockholm 1886; Olyckans barn 1888, hvars uppförande efter några representationer förbjöds på grund af dess utprägladt arbetarevänliga innehåll; Prästens familj 1891; Sylvi 1893 och Anna Lisa 1895. Bland hennes berättande dikter må nämnas de förnämsta: Fattigt folk (1886), Hanna s. å., Blindskär (1887) och Agnes, de tre sistnämnda äfven utkomna på svenska. Då Idun redan tidigare (i n:r 40 för år 1893) meddelat porträtt och utförlig biografi af fru Canth, inkränka vi oss nu till dessa korta rader. * Vissnande minnen. Af Vera Vinge. EN KONTRAST. jit-nna Hultman », stod det. Tankfull sköt jag Å V tillbaka den stora boken och började mönstra mitt minne. Jag hade bland anmälda badgäster sökt utleta, hvem den fetlagda medelålders matrona kunde vara, i hvars uttryck det låg något för mig så bekant, att jag gång på gång undrat hvem hon var. » Anna Hultman, prostinna. » Kunde hon verkligen vara identisk med Anna Hej ne? Jo, så var det. Därom var jag, efter några ögonblicks begrundande, fullkomligt viss. Att Anna Hejne slutligen gift sig med en person, som hette Hultman, det hade jag en gång sett af tidningarna; men från den tiden tappade jag alldeles bort spåren af denna intagande fagra, unga kvinna, som jag visserligen ganska obetydligt känt, men hvars historia en gång på det högsta väckt både mitt deltagande och mitt intresse. Hvilka öfverraskningar lifvet ibland har i beredskap åt en! Och inför hvilka oförenliga, groteska motsatser man mången gång ställes! Anna Hejne — • prostinnan Hultman ?. Mig, som inte kunde skönja några öfvergångar eller förmedlingar, föreföll denna sammanställning så sällsam, att jag knappt kunde hämta mig från min förvåning.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt, beträffande först den första punkten af detta mom.' Frih. Tersmeden föreslagit, att såsom följd af R. o. Ad:s i fråga om kreditiv till Hypolhéksförcn ingar fattade beslut, de i denna punkt uptagne summorne af 2,100,000 och 4,000,000 R:dr, mätte förändras, den förra till 1,100,000 och den sednare lill 3,600,000 R:dr; men Hr Mannerskantz yrkat återremiss; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemsläkle om R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Tersmedens berörde förslag. Ropades Ja. Uppå sedermera barnstöld propos. bifölls, att den sednare punkten af förevande mom. skulle till Utsk. återremitteras, för att omredigeras i öfverensstämmelse med det af R. o. Ad. fattade beslut, att 1,000,000 R:dr må anslås till kreditiv åt Hypothcksföreningar. Frih. Tersmeden: I 3:dje morn. lill. g. har BankoUtsk. föreslagit, att den ränta, som Filialbank erlägger lill Riksbanken, skall bestämmas till 2 proc. å länet, samt 3 proc. å de summor, hvilka på kreditivet lyftas. Vi veta att de nu oklroyerade Privatbankerna erlägga 5 proc. pä sina penningar. Det synes väl icke vara skäl för Riksbanken att göra en sä stor upoffring som skulle ligga deri, alt lemna penningar för 2 proc. Jag yrkar alt detta må bestämmas till 3 proc. för lån och kreditiv såväl för Privatbankerna som Hypotheksföreningarnc. Dessutom skulle Filialbankerna genom de här gifna föreskrifterna erhålla en annan fördel, jemförelsevis med hvad som förr varit beviljadt, hvilken jag icke vill motsätta mig, nemi. att krediti vbeloppet är förhöjdt ifrån ^ lill :del af hela den summa sorn Banken lemnar.
Men grämelsen häröfver höll hans starka själ i ständig spänning, och dag efter dag forskade han ifrigt efter ett gynsamt tillfälle att få utkräfva en blodig hämnd på de öfvermodiga fienderna, som icke aktat för rof att två gånger utplundra hans hus, den andra gången så grundligt, att den gamle måste njuta sin hvila snart sagdt på bara golfvet. Den ofvan nämnda dagen var Schwanenfelz mäkta vred, och han hade kommit till sin vän endast i afsigt att riktigt få utgjuta denna sin vrede. Sedan han för den skull öfverlagt en stund och mer än en gång häftigt dragit slagsvärdet ur skidan, som ville han med ens hugga till, sade han: "Stanna, Hans, och hör hvad jag har att säga." Mästersångaren gjorde halt och närmade sig den stora ländstolen, nyfiken att få höra hvad yrkesbrodern nu hade för en jobspost att frambära, ty af tonfallet i Schwanenfelz' röst slöt han sig till, att underrättelsen icke skulle vara af det lyckliga slaget. Schwanenfelz fortfor: "Den der Fernando da Capua har förtjent alla möjliga evighetens straff, och om hans bröder, och hundratals lata munkar ville läsa tusende messor för hans svarta själ, så borde dessa böner ändå icke kunna befria honom från skärselden." "Hur så", inföll Wippenbach ifrigt och en smula förargad. "Du talar som om du öfvergått till de påfviske igen. Hvad ha vi att skaffa med deras messor och skärseld." "Sakta, broder", bjöd Schwanenfelz. "Du vet nog att jag är ståndaktig i vår rena lära, men ser du harmen förifrade mig och då yttrade jag ord, som ej voro öfverenstämmande med våra åsigter. Men nog är han grym, den der lömske och högmodige italienaren! Jag vill nu inte tala om hans vid dryckesbordet i förrgår afgifna löfte att inom åtta dagar tåga till Stettin och der slå hufvudet af alla de svenska generalerne; det der är bara ett tomt skryt, som ingenting har att betyda. Det är i stället verkligheten, som jag vill framhålla för dig.
December f. m. hämtad och sålunda de gryende anlagen alldeles outvecklade, kan ej vara rätt. Mången skall på detta vis få i förtid en riktning föga öfverensstämmande med sina naturegenskaper och till föga båtnad såväl för sig sjelf som det allmänna nödgas, sedan det första steget är taget, inslå en väg för hvilken han icke passar. Kastandan med sina för samhället mindre goda följder, skall på detta sätt genom detta läroverk ouphörligen befordras och lärjungen vid inträdet inom detsamma påtryckas en stämpel som han vid utgången derifrån ej skall hafva så lätt att utplåna. Tydligt tyckes det vara att den första upfostran bör vara rent medborgerlig och ingen serskild rigtning gifvas förr än kunskapernas allmänna elementer äro inhämtade och ynglingen hunnen till den ålder att anlag, håg och böjelse äro så bestämda att han med största fördel för samhället och för sig sjelf kan välja sin framtida bana. Att de tvänne första klasserna borde borttagas, synes mig således vara klart, och då den första af de fem som fordom funnos, redan för längesedan blifvit indragen och det första steget i denna väg således redan är uttaget, så kan jag ej för min del förstå hvarföre man ännu tvekar vid framskridandet till det mål, hvaråt man tyckes syfta. Genom borttagandet af de tvänne lägre klasserna skulle dessutom den fördel vinnas* att läro anstalten vid Carlberg kunde blifva hvad den borde vara, nemi. en verklig KrigsAkademi. De öfre klasserna kunde då förändras till en nedre och öfre afdelning, som sammantagne utgjorde den militäriska kurs, hvilken hvarje yngling som ville blifva officer, borde genomgå. Alla dessa, i moraliskt och militäriskt afseende så föga nyttiga enskildta militär-undervisnings-anstalter, som till ringa båtnad för föräldrar och vår Armée, äro spridda här och der i landet, kunde då få uphöra. Enhet i undervisning och lätthet vid bibringandet af den esprit som är så nödvändig för en duglig Armés befäl, skulle blifva den ej förkastliga följden häraf.
Såsom eli exempel i detta fall kan jag åberopa mig sjelf som i 39 år varit i Svenska Statens tjenst och betalt dryga argifter både till Militär och Civilstatens pensionskassa, men likväl alldrig trotts dessa afgifter, kommer att åtnjuta någon rättighet lill pension hvarken från den ena eller andra kasssan, emedan som jag nu i 30 år tillhört antalet af tjenstemän som höra till den nuvarande Civilstatens pensionskassa, så befinner jag mig i den grad der man är berättigad lill Statens pension af fulla lönen. Alt nu vid 50 eller 55 år för de obetydliga göromål, som åtfölja dessa mindre tjenster lemna innehafvarne deraf rätt till pension, anser jag verkeligen vara alltför mycket generörst, och jag anser att den kalkyl flr von Kraemer upgjort är mycket ofullständig, utom det att jag icke fattar sjelfva grundledningen för densamma, ty jag tror att han beräknade hälften af inkomsterna och tyckte att han nammie alt den som lemnar Ijensten vid öfver 60 års ålder skulle få | af ijensten åtföljande inkomster i pension. Om så är, blir det verkligen en fullkomlig tillfällighet, om icke det finnes mer än en af hvarje grad som på en gäng kommer att åtnjuta pension, ty det kan hända, all på samma gång som en Ridd.- Sekret. erhåller afsked med pension så, om en 60 års gammal Ridd.Fiskal eller Kanslist erhåller Ridd.Sekret.-plalsen och täger afsked 1 år derefter så blir han pensionsmässig och erhåller sålunda | af inkomsterna i pension. Sålunda kan det inträffa att i den högre pensionsgraden flere pensionstagare funnos på en gång. Jag anser derföre att den mening är den rätta, att i allmänhet detta bör bero på R. o. Ad:s eget godtfinnande, grundande denna min åsigt på den öfvertygelse alt R. o. Ad. alltid skall med all oväld gå tillväga i detta fall, oell med afseende på att pension af den gamle tjenstemannen verkligen behöfves, icke undandraga sig att lemna honom en sådan pension. 2:ne embetsman befinna sig likväl bland dessa, för hvilka jag ville göra ett undanlag, emedan jag anser dem berättigade till pension.
Lönn från Jönköpings län, med hvilken A. J. Sandstedt sig förenat, och hvaruti, med anledning deraf att vid Institutet för döfstumma och hlinda de för lärjungarnes undervisning och vård begagnade lokaler fortfarande befinnas i hög grad trånga och otillräckliga, ehuru Rikets Ständer vid sednaste riksdag till Institutets utvidgande anslagit betydliga medel, hemställes att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Maj:t måtte egna sin höga uppmärksamhet åt denna för landels vanlottade barn så ändamålsenliga inrättning, på det densamma derigenom kunde komma att motsvara sin bestämmelse samt att med entledigande af den nuvarande Direktionen en ny sådan måtte förordnas af personer, hvilka nitälskade för vanlottade medmenniskors upplysning och egde kunskapsoch förmåga att på ett för landet ändamålsenligt sätt ordna Institutet, så att det, motsvarade sitt bestämda ändamål. Af Stats-Utskottets vid sistlidne riksdag afgifna Utlåtande N:o 148, mom. 100, inhemtas, att, sedan Rikets Ständer vid nästföregående riksdag beviljat ett mindre anslag för uppförande af en ytterligare byggnad för Institutets för döfstumma och blinda behof invid de förut befintliga, men, vid verkställighet af detta beslut, betänkligheter uppstått emot lämpligheten af den plats, som för byggnaden varit afsedd, samt Institutets DirekBih. till B. St. Al Haft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o i9i. tion hos Kongl. Maj:t framställt dessa förhållanden, äfvensom behofvet för Institutet af en större, på lämpligare och sundare plats uppförd byggnad, hvilken kunde lemna tillfälle till emottagande af ett betydligare antal elever, så har Kongl. Maj:t, med anledning af Direktionens sålunda gjorda framställning, af Rikets Ständer äskat ett anslag af 120,000 R:dr utöfver förut beviljade 37,500 R:dr, för uppförande af den utaf Direktionen föreslagna byggnad.
xxxix. A. 14. XLII. E. 47- öfver gjorde förslag lill ändring af 1 Cap. 12 § RättegångsBalken. XXXVI. B. 162. XXXVII. 270. XXXIX. A. 14. — öfver väckt motion om en allmän förklaring, som föreskrifver, huru Domslut skola författas. XXXVI. B. 162. XXXVII. A. 270. — i anledning af väckt motion om stad - 3o4 gande, huruvida ChartceSigillalas-försäljningsman är att anse såsom Uppbördsman eller ej. XXXVI. B. 162. XXXVII. A. 270. LagUtskottets Betänkande», Memorialer och Utlåtanden i anledning af väckt motion om rättighet för fordringsägare, att hos Konungens Befallningshafvande erhålla så kalladt Promotorial i Lagsökningsmål. XXXVI. B. 162. XXXVIII. A.' 64. XLII. E. 47. XLIV. U. 74. XLVII. —• angående förslag till Lag för åhörare, som bivista RiksStåndens sammankomster. XXXVI. B. 163. XXX VII.Å. 251. XLVII. U. 206. XLVIII. A. 33. LIV. E. 107. — öfver väckte motioner örn fastställande af vissa grunder för en ny BrottmålsLag. XLL B. 16g. A. 327.
Sääf; »Emot beslutet att, då »bolag», enligt Banko-fullmägtiges förslag, ansågos böra i § 61, mom. 1, upptagas bland dem som i Banken kunna erhålla kreditiv, genom ett sednare beslut inskränka denna rätt till endast bolag med solidarisk ansvarighet, får jag härigenom afgifva min reservation. Genom nämnda beslut hafva alla sådana bolag, sora äro organiserade enligt Kongl. Förordningen af den 6 Oktober 1848, blifvit från kreditivrätt i Banken uteslutna; och på samma gång ett oförtjent misstroende mot desamma uttalats, som endast kan härröra från en fullkomlig obekantskap med dessa bolags natur och deras förhållande i jemförelse med andra bolag. Att på sådant sätt uttala en förkastelsedom med afseende på krediten öfver fullt lojala associationer, ingångna på af lag och författning godkända grunder, och som här i landet aldrig, genom någon deras oredliga förvaltning eller missbruk ådragit sig det ofördelaktiga omdöme som ligger i nämnda beslut, dertill anser jag Utskottet sakna hvarje skäl; och att i reglementet för Riksbanken gifva ett uttryck åt en, efter min mening, så falsk och origtig opinion, kan jag ej annat än finna på det högsta olämpligt, och föreställer mig att Rikets Ständer icke vilja kasta en sådan skugga öfver dessa aktiebolag, som utgöra en så mägtig häfstång för landets industriela förkofran. Ifrågavarande beslut är, efter min uppfattning, så mycket mindre befogadt som i nämnda § stadgas, att säkerhet skall ställas för kreditivet och denna af vederbörande Styrelse pröfvas och godkännas — omdömet om de olika bolagen må hos den enskilde vara hvilket som helst, så är ju nämnda stadgande fullt betryggande för Banken så väl i afseende på det ena som andra slaget af bolag; hvarföre, efter min mening, intet annat undantag bort ega rum än för sedelutgifvande bankbolag, ett undanlag för hvilket helt andra motiver ligga till grund.» Banko-Utskottets Memorial N:o 10. 29 Uti detina reservation hafva Herr Doktor Almqvist, Herr J. F. Björkman och Riksdagsfullmägtigen J. O. Almqvist från Norrbottens län instämt.
OSGAR. C. v. Hohenhausen. 24 Kongl. MajUi Nåd. Skrifvelse, N:o 74. Utdrag af Protokollet öfver Landiför svar s-är enden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-rädet å Haga Slott den 12 Juni i85u Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens; Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Frih. Stjerneld; Stats-Råden: Fåhreeus, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Departements-chefen, Stats-rådet von Hohenhausen uppläste derefter till justering ett i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-rådets underdåniga tillstyrkan fattade och näst härofvan intagne nådiga beslut uppsatt förslag till Kongl. Majits nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående den tillökade ordinarie soldatroteringen i riket; Och täcktes Kongl. Maj:t, jemlikt Stats-rådets underdåniga hemställan, berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll vidfogadt, i nåder gilla samt förordna att nådig skrifvelse i enlighet dermed skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo, J. A. Jadrén. N:o 75. / Kongl. Majlis Md. Proposition, JY:o 73. Änk. till Exp.-Utsk. d. 23 Jani 1851, kl. 1 e. m. 'K.ö M GL, MAJ:TS Nådiga Proposition lill Mikels Ständer, angående väckt fråga Om försäljning af en Kronan tillhörig tomt i Malmö; Gifven Haga Slolt den 12 Ju~ ni 1851.
Men den vore ändå otillräcklig till inlösen af hela Sedelstocken. Mången skulle hysa den farhåga, att den, som har penningar till hands, genast begagnade tillfället att derföre tillväxla sig Silfver. Det vore en ganska obetydlig förlust, om tnan blott af nyfikenhet ville göra ett försök, att låta ett capital i Silfver ligga utan tänta någon tid, då man kanske under flere år låtit capitalen i sedlar ligga oförrätir tade, och mun dermed ville utröna, hvad verkan af en sådan operation kunde blifva. Mån,’ gen skulle äfven hysa den farhåga, att de Bäti.’ cosedlar, som funnos i Finland, och hvilkas mängd, derföre att den omöjligen kan beräknas, kanske föreställes större, än den verkeiigeo är, skulle öfversändas till Sverige för att utbytas mot Silfver, och den fruktan vore åt. minstone icke ogrundad, att en större allmänt känd uttsgning a£ Silfver skulle väcka allmän 010. Följder af dessa farhågor blefve nafurli - Bih till Ridd, o, Ad, Pr, III B&r.d. st Den 17 April f. m. gen, att hvar och en som har fordringar utestående, och tydligen inser, att om Silfverfonden uttogs, den återstående Sedelstocken förlorade i förhållande till Silfver allt värde, också skulle bli betänkt på utväg att få värdet af sitt capital genom utvexling tryggadt. Alla fordringar skulle uppsägas, och när de i Fastigheter på landet intecknade uppgå till 60 millioner och de öfriga, dels intecknade, dels ointecknade kunna antaga» till minst hälften af detta belopp, vöre det en gifven följd, att alla Gäldenärer försattes i Concurs tillstånd, och att derigenom åtminstone deras undergång vore realiserad. Ställningen, som häraf skulle uppkomma kan hvar och en bedöma : Banken ägde intet Silfver, men en utelöpande sedelstock, utan annan valuta^ än namn och fastigheter, ställde under Concurs-utredning för omkring 90 millioner. Således utan värde; allt rörels,emedel saknades, föjaktligen afstannade all rörelse.
Propositionen, i hvad densamma anginge löne-förbättring för de Pastorer, hvilkas behållna inkomster af pastoraten understiga 100 tunnor spanmål, medel för della ändamål likväl desto mindre borde lagas från ett tdl lärooch uppfostrings-verket anvisadt anslag, som detta anslag, i anseende till behof af löner åt Folk-lärare, för närvarande vore högst otillräckligt; att Utskottet bordt göra sig underxäLtadt om behaglig tids för 1 anings-spanmålens belopp och sättet för dess användande, samt att Utskottet syntes hafva fästat alltför ringa uppmärksamhet å det af Riksdagsfullmägtigen F, von Zweigbergk framställda, ofvanomförmälda förslag. Med afseende å hvad emot omförmälde Utlåtande blifvit inom Borgare-Ståndet erinrad t, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att, enligt hvad den Kongl. Propositionen gifver vid handen, någon återbäring till vederbörande Kyrkoherdar af sådan behaglig tids förlänings-spanmål, som, med tillämpning af de uti Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 29 April 1812 bestämda grunder, blifvit lill Stals-Verket definitivt indragen, ingalunda 12 Siats-Utskottets Utlåtande, N.o 2g6. varit ifrågasatt och, enligt Utskottets tanka, icke kan anses vara ovillkorligen påkallad såsom följd deraf, att en högre löne-inkomst blifvit föreslagen såsom villkor, hvarförutan indragning af så beskaffad spanmål hädanefter icke må ifrågakomma. Utskottet har tillika, med anledning af de hos Bonde-Ståndet i ämnet gjorda framställningar, skolat, jemte tillkännagifvande, att, på sätt Kongl.
Att anmälan, till bränvinsbränning sker inom d. 1 Jan., antingen vid mantalsskrifningen eller hos Landsh.-embetet. Härigenom sättes jordbrukaren vid anmälningstiden i tillfälle bedömrna, om han äger något att bränna, hvilket icke ålfallet enligt sednaste förordningen, deri man ålägges anmäla sig till bränvinsbränning för ett år, hvars gröda annu icke är sådd, än mindre beräknelig. 2:0. Jag föreslår vidare, alt rättigheten till bränvinsbränning blir bestämd sålunda, att, sedan ett visst hemman tillerkänd pannerymdsrättighet är bestämd, dennas beskattning blir grunden för dess rättighet att få tillverka bränvin; att, i stället för nu gällande författning, jemlikt hvilken hvarje hemman, efter sitt relativa taxeringsvärde i tariffen, är tillerkänd en viss pannerymd, det skulle deremot framdeles tillerkännas få tillverka bränvin efter en viss beskattning. Detta till undvikande af alla missförstånd, och möjlighet att eludera grundprincipen, hvilket varit fallet med nu gällande förordning, hvilken bjuder, att ett hemman af t. ex. 4ooo r:drs uppskallningsvärde, äger rättighet att tillverka bränvin med en 5o kannors panna, ej derutöfver, vid strärfg påföljd. Meningen med detta bestämmande, hämtadt från de första förordningarne om bränvinstillverkning, måtte varit den, att man ansett hemmanet icke vara i behof af mera bränvin, än dervid kan tillverkas; att samma hemman icke äger mera säd att dertill använda; och att landet sålunda erhåller ett tillräckligt qvantum bränvin; syftningen dermed är vacker, och principen enlig. Sednare lagstiftare hafva väl vidhållit principen till ordalydelsen, i det de äfven förbjuda dylika hemman, vid sträng påföljd, begagna större än 5o kannors pannor, men tillåta i paragraferne efteråt samma hemman dertill använda 5o kannors dubbel pistoriskt ångbränneri, hvilket svarar emot 4°° ® 600 kannors pannas tillverkning, eller nära 7 gånger större tyg, än som i samma förordning är den största egendom tillätet att begagna.