Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan discussionen numera vändt sig om valets anställande på nästa Fredag, ber jag få anmäla för R. o. Ad. att i sista Talmans-conferencen försäkrades och sades, alt under nu innevar. vecka andra dagar icke skulle till plena inom RiksStånden användas, än Onsdagen och Thorsdagen, på det att dc personer, som önskade tillbringa några da - Den 3 Juni f. nu dagnipå landet, dertill skulle hafva tillfälle; hvarföre, sedan en sådan försäkran blifvit gifven, det vore önskansvärdt, att man ej bröt densamma. Visserligen äger R. o. Ad. rättighet alt utsätta hvilken dag Ståndet behagar för detta vals förrättande, men jag tror ej skäl förefinnas alt frångå hvad ibland Talmannen blifvit öfverenskomma!. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Då bär å ömse sidor blifvit taladt 0111 motiver, torde det ock vara min rättighet att tillkännagifva det motiv, som föranledt mig att understödja Frih. Tersmedens förslag. Delta motiv är, att ingen af Regeringens ledamöter här leiunat någon underrättelse, huruvida riksdagen får fortfara öfver den i grundlagen utstakade tid, eller den 7 .Juni. Vid sådant förhållande anser jag det vara alldeles oundvikligt, att, då frågor finnas, sorn kunna blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk., R. St., före den lagliga riksdagstidens slut, välja ledamöter till denna nämnd; och ehuru jag enskildt önskat, att valet anställes i morgon, förenar jag mig dock med dem, som medgifvit uppskof till Fredagen, eller den 5 dennes, hvilken dag äfven ligger inom den grundlagsenliga riksdagstiden, och således medgifver nämndens sammanträde innan riksdagen afblåses. Föröfrigt anhåller jag att i prot. få antecknadt, att jag fullkomligen instämmer i de åsigter, Hr Stuart yttrat. Frih. Hamilton: Hr von Hartmansdorff har till mig behagat ställa en uppmaning, att icke med denna fråga sammanblanda den om suppleanternes antal.
S. D. Wid ytterligare företagande af Oecsnomie-Utflottets den 5 i denna mänad, pä Bordet lagde Protocolls, Utdrag, af den r:sta nästföregäende, rörande Westgötha Allmogens rätt att idka Tärdfari,Handel, gillade Bonde Ständet - Den 2 Maj. 1083 Ständet hwad Utskottet i Premissen af Betänkandet an-' fört, akt fräga om rubbning i Allmogens reserattighet emot H4 § i Ncgerings-Formen icke kunde till pröfning upptagas säsvm en följd hwaraf Ständer ock ansäg Utskottets öfrige tillstyrkanden, säsom ledande till rubbning i hwad berörde Privilegier förestrifwa, icke kunna till nä» gon granskning förekomma. Or supra. Hrr 1?rotocoI1o, 8. L. Iräzarcill. Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde - Ständet den 28 April igro. S. D. I anledning af Nidderffapet och Adelns wäntiga inbjudande uti Protocolls-Utdrag af den 27 sistlidns Martil, bcflöt Bonde-Ständet, att i likhet med hwad Friherre Hamilton föreslagit, en Tafla öfwer deras Majesiäters Konungens och Drottningens Kröning mä pä bekostnad af allmänna medel förfärdigas, dock med föreskrift att sädant bör under wederbörandes tillsyn ske för minst» möjeliga utgift, i anseende till Statö-Werkets närwarande knappa tillgångarOt supra. S. D. Wid föredragning af Riksens Högloft.
Direktionens ofvanberörda anhållan, samt, enär de i detta fall förekommande skäl syntes ega lika tillämplighet i fråga om Underlärarnes vid Navigationsskolorne i Calmar och Hernösand aflöningar, i underdånighet hemställt, det Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att för hvardera af dessa trenne Navigationsskolor måtte, till förhöjning af Underlärarens arfvode från 200 till 333 R:dr 16 sk., å stat anvisas ett årligt belopp af 133 R:dr 16 sk. eller för alla tre tillsammans 400 Riksdaler; utgörande sålunda den tillökning i anslaget för samtliga Navigationsskolorne, hvarom Kommerse-kollegium ansett nådig proposition böra till Rikets nästsammanträdande Ständer afgå, 1,900 Riksdaler, eller tillsammans med de 2,800 Riksdaler för Navigationsskolan i Stockholm, um hvilkas återflyttande på Riks-Statens Sjette Hufvudtitel Kongl. Majit redan den 9 December 1851 förklarat sig vilja hos Rikets Ständer göra dylik framställning, en summa af 4,700 Riksdaler. Statsrådet tillstyrkte f underdånighet, att Kongl. Majit, jemte framställning om den åtgärd, som å Kongl. Majits sida måst vidtagas, i anledning af Rikets sednast församlade
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 15 och 24 sisth April på bordet lagda Betänk. 26, i anledn. af väckte motioner om en fullständig revision eller förklaring af 15 kap. A.B., i anseende till deri för vissa fall nu saknade bestämmelser, eller om utfärdande af en serskild författning i ämnet. Sedan uppå förfrågan af Hr Carleson, Ed v. Henr., lindert. Riddarh.-Sekret, uplyst, alt detta Betänk., enl. ankomne prot.-utdr., blifvit bifallet af Presteoch BorgareSt:n, men återremitteradt af BondeSt. yttrade Hr Carleson: Ehuru det förslag till författning, som nu är föremål för öfverläggning, otvifvelaktig! fyller en lucka i nu gällande lag och det för öfrigt ordagrannt öfverersstämmer med det förslag i enahanda syftning, som af lagberedningen blifvit upstäldt; kan jag likväl icke i alla delar gilla detsamma i anseende till den redaction, som deråt blifvit gifven. De anmärkn:r jag har att göra, framställde jag i LagUtsk., och fastän jag hvarken lyckades att derstädes genomdrifva min mening, eller har någon förhoppning att här vinna större framgång, anser jag mig böra till R. o. Ad:s bedömande framställa de luifvudsakligaste af ifrågavarule anmärkmr. De gälla i främsta rummet 1 §:s bestämmelse, om hvilken, som skall vara berättigad att söka domstols tillåtelse att få disponera en frånvaride persons egendom. Denna §:s l:sta mom. lyder sålunda: ”är någon borta, utan att man vet om han lefver, och har man ej heller underrättelse, att den bortkomne inom de sist förflutna tjugu åren varit vid lif; då må de, som, der han afliden vore, egde rätt till hans qvarlåtenskap, hos Rätten i den ort, der han sist hemvist hade, söka förklarande, att han skall för död anses”. Enl. denna redaction är det, i händelse
Likväl och soin R. o. Ad. beslutat, att remiss af desamma ej må äga rum, måste å hvardera af de 3:ne exemplaren, som afgå, R. o. Ad:s beslut vara påiecknadt. Hr Hjerta, Lars: Jag skulle vid detta tillfälle inskränka mig till ett enkelt instämmande i de reservationer, sorn blifvit äfgifna mot Hr Frih. o. Landtm:» förfarande att tillåta votering öfver den här uppställda eontrapropos., äfvensom mot R. o. Ad:s beslut, om det ej vore anledn. förmoda, att ett vigtigt prsejudicat derifrån skall hemtas, hvilket i en framtid kan hafva högst menliga följder ; men då detta nästan med visshet kan förutses och, om möjligt, bör förekommas, tror jag det vara en skyldighet att något närmare framställa grunderna , hvarföre jag uther mig få deltaga i de här gjorda protester. Flere talare hafva under discussionen på f. m. emot Hr von Hartmansdorffs begäran att få remissen vägrad, ganska tydligt åberopat 56 §:n Reg.F., som uttryckligen bjuder: "att allmänna frågor, som uti R. St:s plena väckas, skola ”öfverlemnas till behörigt Utsk.,” samt 49 §:n Riksd.Ordn., sorn talarom, ”huru hvar och en allmän fråga, som första ”gången i något Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utsk. för”viser, ligga på bordet till nästa plenum, då remiss bör "ske.” Härigenom är således ovederläggligen bevisadt, att remiss icke kan vägras å någon ”allmän fråga.” Men det finnes i grundlagen flera andra ställen, som tjena att närmare bestämma hvad med en sådan fråga skåll förstås, och derjemte ytterligare bekräfta föreskriften i de nyssnämnda, men hvilka hittills icke nog fullständigt blifvit citerade.
I afseende på i3lde §m, röride utdelning af böcker (ill barnen för att belöna och uppmuntra dem, får jag äfven, såsom vid flera föreglde hänvisa till Hr Ribbings, A., reservation; ty jag tror, att man, så mycket som möjligt, bör tänka sig in uti hvad sorn för barnasinnet kan vara angenämt. Delta uppfriskas af omvexlande föremål. Belöning nied böcker för böckers läsning kan verka detsamma som hopande af födoämnen framför den sorn är mätt — leda. i5 §:n liar följande lydelse: ”1 sammanhang med hvad CJtskln i det föreglde hemställt och tillstyrkt, rörlde folkundervisningen i det liela, torde det tillåtas Utskm alt yttra, att det väl ej må förvägras enskild man eller qvinna att inrätta skola; men Utskm få tillstyrka, alt anmälan derom bör göras hos församlingens sköl-styrelse; att den sökande bör vara välfräjdad och äga den skicklighet, som för undervisning erfordras, samt att en sådan skola bör, hvad undervisningen angår, lyda under skol-styrelsens inseende.” Jag vill föreslå, att den sednare delen af denna § må alldeles försvinna, så att §111 fick följande innehåll: ”1 sammanhang med hvad Utskm i det föreglde hemställt oell tillstyrkt, rörlde folkundervisningen i det hela, torde det tillåtas Utskm tillstyrkal att det icke må förvägras enskild man eller qvinna att inrätta skola;” men med det tillägg, alt den som undervisade borde vara välfräjdad. Deremot anser jag de öfriga föreskrifterna i i5 §in af Utsktnsförslag vara icke allenast farliga för alla sådana enskilda: skolor och af beskaffenhet att kunna alldeles tillintetgöra dem, utan äfven skadliga för sjelfva den skola man vill gynna, då man besinnar utestängandet af den fria täflans inflytande. Biskop Agardh har äfven i sin reservation framställt åsigter i denna fråga, som jag icke tror böra alldeles förkastas.
Det är icke blott såsom representant inom af Representationen, utan såsom ombud för hela folket, vi hafva att deltaga j besIuten; och om dessa i åtskilliga fall kunna vara mindre magtpå liggande derföre, att de icke kunna leda till pågra resultater, förrän Konungen bifallit dem, så är det dock utj andra fall, såsom beskattningsfrågorna, uti hvilka Ständernas beslut blifver lag; och der är det vigtigt, att Icke minoriteten får åstadkomma beslut, hvarmed majoriteten är missnöjd. Man må icke tro, att bibehållandet af Dea 12 Juni. 2tdra uppropet är vigtigt blott för dem, som tänka lika med Styrelsen; lika vigtigt, om icke vigtigare, anser jag det vara för dem, som äro i stridig opinion mot Styrelsen, och vigtigast för folket. Jag anser TJtsk:s förslag oriktigt och obefogadt, samt tillstyrker afslag derå. Gr. Spens: Jag nödgas vid detta tillfälle dela den tanka, sorn Frih. Boye framställt. Jag kan ueml icke finna annat, än att borttagandet af andra uppropet komnie att leda till flera svårigheter. Jag tror likväl, att skillnad kan och bör göras vid voteringar öfver frågor och vid voteringar till val sålunda, att blott ett upprop vid de sednare ägde rum. Dessa voteringar äro alltid på förband anslagna och sålunda bekanta, så att de, sorn icke äro närvarande, få skylla sig sjelfva derför. Vid andra voteringar äger deremot ett helt annat förhållande rum. De kunna påkomma så oväntadt, att största delen af Ståndet bortgått i tanka, att frågan komme att afgöras utan votering m. m. Jag yrkar således bibehållande af 2:dra uppropet för öfrigt; men föreslår afskaffande deraf vid val. Gr. Cronhjelm: Jag torde icke behöfva antyda, att jag fullkomligt delar Utsk:s tanka i denna fråga, enär den blifvit framställd till följd af derom utaf mig väckt motion. Jag skall nu blott begära att få upptaga några motskäl, hvilka dels af reservanterna, dels utaf särskilda talare blifvit angifna. Jag anhåller dock att få förbigå allt, som angår motiverna för förslaget.
Vi kunna alltså, under den kortare eller längre tid, det är oss förunnadt att verka, njuta vår konst Slutligen några ord om hennes uppfattning af mera tillsammans med den generation, som lefTänk, hvad den trinde, hederlige, glade konsten, som skola vara nog att bevisa, att det ver med oss. » komministern ska bli flat, när han får detta finns allvar på djupet hos denna glödande konstRätt så, fru Wolff! Ni kämpar just för den sak, nummer af » Idun ». För han har den. närsnatur, om hon också skimrar i alla regnbå- hvarje äkta konstnär kämpar för: all konsts likaAtt j a g opraktiske bläcksuddare har kungens färger — måhända skulle man också kunna berättigande. För min del tror jag just, som ni nat ha samma idé som en småländing! Och säga med bibehållande af bilden, att just glädsäger, ati det personliga intryckets minne är det jens skimrande regnbågsspel i andligt afseende största och att eftervärldens minne icke är mycinnan j a g fick hans bref! Man ä inte så är en borgen för det gamla löftet att icke synket att hålla på. Hvad en bok beträffar, skrattar dum ändå! dens flod skall fördränka jorden. man nästan, om någon efter tio år vill upplifva Det är gifvet, att en person, hvilken likt fru dess hågkomst, och hvad en bildstod på våra * Wolff har gett sin personlighet i sin konst, ej offentliga platser vidkommer — om jag rycker en går omkring och söker efter sitt intryck af rollen. af de med mig promenerande i armen och säger Det måste till en stor grad gifvas henne och alla honom, att han skall se på det eller det, så svarar han otåligt: skynda på, folk tittar på oss! € n norsk skådespelerskas lij, andra verkliga konstnärer medels uppenbarelse Men det måste jag erkänna, att scenens ungdomeller genom intuition, som det på finare konst närsspråk kallas. Famlandet, ja, till och med liga och lifsfriska gestalter ge gubbarnas ansikte skildradt af henne själ /.
Det upprörda haf man vill skrifva, måste nödvändigt stadna på papperet, såsom vågorna, i afsatser skilda och sammanflytande, sig höjande och sänkande, doft mumlande och högt ropande tränga in på landet. Jag kände, min Skånska storm var poetisk, men o himmel! jag som aldrig skrifvit annat än sjelfsvåldig prosa, som aldrig lyckats att ens få namnen af de många olika versmåtten in i mitt hufvud, jag som oaktadt sinne både för Poési och välljud, aldrig kunnat stycka sönder ord i långa och korta stafvelser, hur kunde jag skrifva vers, och det till om en sak jag ej mera ser, utan skulle ur det kalla minnet framsläpa? Hvarifrån skulle jag få rim, meter –? – En här af osäkerheter och tviflanden rusade på mig. – (Skalden är icke osäker – han ser, och drifven af behofvet att uttala sin syn, säger han den, och det sagda är Poési – detta har jag väl förr hört, men vet det blott sedan i natt). — Under suckar och pustningar skrifver jag ändtligen: Vildt bryter sig vågen mot Skanias strand vill nu smida ihop någonting om denna platta, skoglösa strand, och då – på hvad tror du väl jag då kommer att tänka? Jo, på några lass svartaktigt, krokigt, underligt trä, vi en dag foro förbi, hvilket trä man sade mig vara hämtadt upp ur torfmåssar – till bevis att Skåne en gång ej varit skoglöst – kanske just i Sceafs tid Ny här af osäkerheter. — I vredesmode slängde jag bort pennan; om jag ej skämts för mig sjelf, hade jag nästan gråtit. Jag lät min klocka repetera, hon slog tre, upptäckte att jag med bläck ohjelpligt förderfvat högra armen af min klädning, af tryckt nättelduk, just en af mina favoriter – och lade mig sent omsider, men kunde ej somna af missnöje med den natt à la Tantale jag passerat. Länge kan jag likväl icke vara vid dåligt lynne, det är omöjligt. „Fy skam“ sade jag mig slutligen, „hvad har du för skäl att vara missnöjd?
Hvad serskildt beträffar motionärens hemställan om tillåtelse för gårdfarihandlande att låta genom andra personer forsla sina varor från hemorten till de provinser, der de skola säljas, så skulle ett dylikt medgifvande kunna leda derhän, att allmogen i nämnde sju härader, i stället för att idka gårdfarihandel för afyttrande af egna tillverkningar, komme att drifva en vidsträcktare handelsrörelse, än med den gifna rättigheten varit afsedd. Vid detta förhållande, och då för 20 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, JS:o 78. öfrigt frågan om utvidgning af berörde handelsfrihet, på sätt ofvan omförmäldt är, så nyligen utgjort föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, tillstyrker Utskottet, att ifrågavarande motion icke i någotdera hänseendet må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 April 1848. -lilli HWw STOCKHOLM, tryckt hos Jon Beckman, 1848. Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtskotlets Utlåtande, N:o 79. 1 N:o 79. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Maj, kl. 6 e. m. Utlåtandej i anledning af vackt mation om befrielse för Rikets Ständers Justi tim-ombudsman från åliggandet att deltaga i Lagberedningens förhandlingar. Från Vällofl. Borgare-slåndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets handläggning blifvit remitterad en motion af herr Fr.
— N:o 130. om sammanjemkning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 114, rörande folk-undervisningen i riket. — N;o 131. i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 118 rörande väckte motioner om förändring af mått, mål och vigt samt mynt. IX. B. 198, 209, 217. A. 232. U. 269, 311, 318. A. 324. E. 447. — N:o 132. i anledning af RiksSlåndens olika beslut angående Ulskottets Utlåtande N:o 120, i fråga om Oresundska lull-afgiflens uphörande för Svenska fartyg. IX. B. 233. A. 252. — N:o 133. i anledning af RiksSlåndens olika beslut angående Utskottets Utlåtande N:o 131, i fråga om förändring af mått, mål och vigt. Alströmer, Friherre Cail Jonas Oscar, yttranden. I. 156. 111.184, 388. Aminoff, Johan Fredrik, yttranden. I. 157. III. Aminoff, Johan Fredrik, angåeode dess hemställan, att Ridderskapet och Adeln måtte utse vissa af dess ledamöter för att lill II. Ex. Herr Grefve Carl De Geer frambära Ruiderskapet och Adelns tacksamhet för den af honom i egenskap af Ordförande i Riddarhus-Oirektionen egnade vårdåt Riddarhusets angelägenheter. Anders Eriksson, befrielse från arrendet af Astorp. Se Arrende. Auders Persson i Holmerud, angående dess ansökning om ersätt - ( 14 ) ning för en genom vådeld förlorad sedel å 500 Ridr banko. Se Ersäiming. Ankarsvärd, August, ytlranden. II. 87, 284. Anmärknings-anledningar emot Konungens Rådgifvare. I. R. 166. II. R. R. 250. lil. R. 127. R. 151. IV. R. 99.
Men det är en lag, sorn saknas för de allmänna fallen, då alla äro lika litet eller lika mycket vållande. Om t. ex. en låntagare cederar bonis, och de ulla förut tillstyrkt lånet, 200 Den 19 Februarii e. nj. samt således äro lika delaktiga i att hafva orsakat förlusten, så är det ej bestämdt, huru mycket Pastor skall betala, och huru mycket Kyrkovärdarne. Det är egentligen denna lag jag begär. Prosten Nordin har föreslagit, att Pastor skulle ersätta hälften och Kyrkovärdarne \ hvardera. Detta vore billigt, men hvem svarar, att ej domstolarne dömma annorlunda. En rättegång derom liknar ju, som sagt är, ett spel, då man ej vet, hvad utgång man möjligen har att vänta. Jag tror denna anmärkning förtjena afseende, och anhåller om återremiss. Friherre Ehrenborgh: Jag ber, att en kort stund få till vederläggning uptaga några af Herr Ribbing gjorde anmärkningar. Han tror, att en lag bör stiftas, som bestämmer det särskildta förhållande emellan Kyrkoherdar och Kyrkovärdar, som bör ega rum, då de äro lika delaktiga i förlusten. Jag anhåller få framställa, att det gifves fall, då en församling med all möjlig aktning för sin Pastor, såsom andlig man, har misstroende till honom, såsom cassaförvaltare, och andra fall, då förhållandet är motsatt. Det kan hända, att en Kyrkovärd ensam är cassaföreståndare. Med ett ord, det gifves så många nyanceringar, hvilka äro församlingarnes ensak, att man ej kan föreslå något allmänt stadgande, som skulle binda Iiyrkolierdarne relatift till Kyrkovärdarne. Ut - Den 19 Februarii e. m. 201 skottet har trott, att det för hvarje fall skulle häst förete sig, i hvad del hvar och en är ansvarig. Hafva Kyrkoherden och Kyrkovärdarnegemensam ansvarighet; så synas de höra svara hvar för sin tredjedel. Ilar Pastor åtagit sig en dubbel förbindelse, så bör han svara dubbelt mot Kyrkovärdarne o. s. v., men någon lag har Utskottet ej trott för så många särskilda fall kunna föreskrifvas.
Detta skämt hade Holmberg fått höra, och dagarne före den nämnda aftonen kom en förmiddag mamsell in med ett kort i handen. »Är det nu främmande? »Det var två herrar som sökte herrn, den ene kände jag ej, men den andre var pastor Holmberg, som lemnade mig den här lilla taflan, och sade att det var ett visitkort, som jag skulle bära in i detsamma de gingo sin väg.» Jag tog emot den lilla taflan, och nog utgjorde den det märkvärdigaste visitkort någon erhållit. På den yttre sidan var nemligen en mycket omsorgsfull och lyckad teckning uppdragen i bläck och i de vackraste dimensioner af den Store Ormen, försedd med – prestkrage. Holmberg och jag inträdde samtidigt och Blanche fann Holmbergs straff öfver min djerfhet mycket lämpligt och qvickt, och antog såsom en fullkomligt rättvis propos af Holmberg att just nu, med anledning af det vackra vädret, »stor luftning» skulle ega rum. Medelst ett försvinnande på en eller halfannan timme hunne man ej ända till »Bollarevattnet», men så hade den Store ormen småstationer der man kunde hålla till under vägen. Herrarne återkommo i rättan tid till sexan, och då meddelade Blanche att han starkt umgicks med förslaget att oförtöfvadt göra en resa till Tyskland och Frankrike. Jag börjar bli trött och dö», sade han, »min dramatiska håg har svalnat, romanerna utledsna mig och jag känner att jag behöfver insupa en hel hop ny lifskraft.» »Och när du af det slaget insupit nog», svarade min man, »så skall du skrifva en roman i Frankrike, barrikadernas hemland, efter intet annat mönster än det du får i behåll af dina intryck. Det skulle ej tjena till något att resa för vinnande af nya lifskrafter, om du ej gör dig din vinst till godo.» »Jag tror nog», återtog Blanche, »att jag i Paris skall kunna skrifva, men Thomson har nedlagt sin rörelse, och jag vet icke till hvilken bra betalande förläggare jag skulle vända mig. Jag känner icke Östlund och Berling, de tillhöra Norrköping.»
Och blifva vi äfven der bedragne, nåväl då må du, om dig lyster, söka döfva din sanningsträngtan i nöjenas eller äfventyrens hvirfvel; jag går i kloster, uppsöker der der den trängsta cellen, vakar, beder och gisslar mig blodig, eller jag går till Indien, blir fakir, sätter mig på marken och betraktar min nästipp, betraktar den utan återvändo, år ut och år in, tills medvetandet slocknat. Öfverenskommet, eller huru? Vi kommo till det ensligaste qvarteret af staden och till den dystraste delen af detta qvarter, der gamla halfförfallna hus i en sammangyttrad massa tränga sig mot stadsmuren, såsom ville de spränga honom, och ur sina gafvelgluggar fästa glåmiga hypokondriska blickar på den öppna landsbygden. Ett torn, som kröner fästningsmuren på denna sida, var den store vetenskapsmannen upplåtet till bostad och observatorium af stadens borgmästare och råd. Sedan han länge varit drottningens af Frankrike lifläkare, hade han från hoflifvets utmärkelser, förströelser och faror dragit sig hit, för att i lugn öfverlemna sig åt sina forskningar. Här egde han i furst-erkebiskopen en skyddande vän, och sedan universitetets theologiæ professorer på dennes uppmaning betygat hans renlärighet, hade stadens styresmän ansett sig kunna öfvertala honom att emottaga den lönande och hedrande befattningen af stats-astrolog, obekymrade om munkarnes påstående, att han vore en trollkarl och hans svarte pudel djefvulen sjelf. En magus låter icke störa sig i sina förrättningar, antingen han nu är sysselsatt med begrundandet af andarnes karakterer eller med iakttagelser på himlahvalfvet eller med framtvingandet af quinta essentia i sin degel. O, hvilka verldsomfattande förhoppningar, hvilka högtidliga känslor, hvilken obeskriflig själsspänning måste icke beledsaga dessa forskningar! Guldet, som beherrskar verlden, faller här såsom en öfvermogen frukt från kunskapens träd i skötet på adepten!