Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t inkomma; så och enär det icke lärer kunna nekas att bristen på sådana vägar, hvilka utan våda eller svårighet kunna befaras och till varuforsling begagnas, utgör ännu mångenstädes i landet ett hinder för näringarnes framsteg och industriens utvecklig, tillåter jag mig föreslå, att den af Kongl. Maj:t äskade fond till anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller mindre goda vägar måtte höjas till 750,000 R:dr och att Rikets Ständer således ville för nämnde ändamål anvisa denna summa att utgå med 250,000 R:dr årligen, under de tre åren 1864, 1865 och 1866. Jag anhåller om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott. Stockholm den 30 November 1862. II. F. Oldevig. Af Herr FJfiSmclljelm, angående pension åt 3 handt verkslärare vid allmänna institutet för döfstumma och blinda. Då det är samhällets pligt att bereda tillfälle till nödig undervisning åt landets deraf mest behöfvande barn, bland hvilka döfstumma och blinda, oftast derifrån uteslutna, böra lika mycket ihågkommas som de fullsinnade, måste det äfven vara Statens ovilkorliga skyldighet att med sitt kraftiga skydd omfatta de personer, som egnat sin tid och sina krafter åt denna klass af vanlottade varelser. Institutet för döfstumma och blinda har under sin 50-åriga tillvaro haft lyckan att ega flere nitiska och dugliga lärare så väl i intellektuelt som tekniskt hänseende, hvilka under en lång följd af år fått egna sig åt detta mödosamma arbete, som visat sig så välsignelserikt, att under deras ledning omkring 500 döfstumma blifvit bildade till nyttiga samhällsmedlemmar. 616 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Tre af institutets handtverkslärare vid afdelningen för döfstumma synas nu, i följd af sin långa tjenstetid, framskridna ålder och försvagade krafter, vara berättigade att från sin tjenst afgå. Desse personer äro: läraren i skräddare-yrket J.
Efter hvad Utskottet inhemtat, äro, af de såsom låntagare och löftesmän för ifrågavarande lånefordringar ansvarige 18 personer, de fleste aflidne i utblottade omständigheter, och af ännu lefvande 5 är en kronoarbetskarl och de öfrige backstugusittare och inhyseshjon, vid hvilket förhållande och då fortsatt bevakning af dessa fordringar tillskyndar Låne-kontoret kostnader, för hvilka, lika litet som för sjelfva fordringarne, liqvid kan vara att i framtiden förvänta, Utskottet anser sig böra, i öfverensstämmelse med hvad Låne-kontorets Revisorer jemväl tillstyrkt, hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, att ej allenast följande 5 stycken län till deras nuvarande kapitalåterstod, utgörande ä Banko-Utskottets Utlåtande, J>° II. 3 Länet .As 6,226, P. Boman, förfallet 1843 R:dr 1,569: 70. » » 8,987, A. G. Norstedt, förfallet 1844 360: — « » 15,883, C. Österberg, förfallet 1845 208: 2. » » 12,081, J. P. Fredricsson, förfallet 1846 461: — » » 8,112, P. Levander, förfallet 1846 270: — eller tillsammans R:dr 2,868: 72. än äfven det å Lånet JW 288, C. Briant, återstående öfverräntebelopp, 171 R:dr 54 öre, måtte få utur räkenskaperne afskrifva»! Stockholm den 15 December 1862. Aok. lill Exp.-Utsk. der 15 Der. 1862, kl. 1 e. tn. Utlåtande, i anledning af ett utaf Handlanden G. ,1 Waldberg gjordt ackords-anbud. Handlanden C. .4.
De från samtlige vederbörande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landshöfdinge-embeten i ofvannämnda hänseenden inkomna upplysningar och uppgifter hade derefter inom Civildepartementet undergått sorgfällig granskning, deraf det visat sig, att boställsräntan, ehuru i allmänhet icke inräknad vid bestämmandet af de särskilda boställenas taxeringsvärde, likväl på flera ställen och jemväl inom olika distrikter af samma län, deruti ingått, äfvensom att för en del boställen icke kunnat med till förlilligbet utredas, huruvida det ena eller andra förfaringssättet egt rum; vid hvilket förhållande säker grund icke heller kunnat vinnas för ett rätt beräknande af den behållna inkomst, som emot fördelen af boställes innehafvande svarade och som följaktligen å öfrige aflöningsförmåner borde afräknas. Enligt den för innevarande statsregleringsperiod gällande stat utgjorde, efter en inom Departementet gjord uträkning, den boställsafkastning, som för Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän afginge på de åt dem fastställda aflöningsbelopp 124,044 R:dr 45 öre samt bo ställsräntorna, hvilka med endast få undantag vöre indelningsbafvarne på lön anslagna, 28,819 R:dr 27 öre, eller tillhopa 152,865 R:dr 72 öre. Boställenas afkastning åter, beräknad till tre procent af de utaf Pröfnings-komitéerna för innevarande år fastställda taxeringsvärden, uppgick till 186,986 R:dr 19 öre, men, såsom ofvan är nämnd!, saknades säker upplysning i hvad mån en del af boställs räntorna vid detta värdes bestämmande tagits i beräkning.
Hade då det lyckliga förhållande egt rum, som Kongl. Majrts nu afgifne Nådiga Proposition till Ständerna afser, att nemligen alla löner inom hvarje grad varit lika, så hade dessa Boställen haft den lyckan, att ej så ofta ombyta Indelningshafvare, utan den yngste Capitainen hade då bibehållit det Boställe han då feck, så länge han var uti den graden; och säkerligen skulle dessa Boställen då hafva blifvit förbättrade. Äfven skulle det förhållande varit högst lyckligt för SoubalternOfficerare vid Compagniet, emedan troligen mången af desse unga Officerare då kunnat få bo hos sin Capitaine under de tider han haft tjenstgöring vid Compagniet, i stället för att han nu är tvungen att oftast inaccordera sig på en Gästgifvaregård. SluteJigen säger Herr af Sillen att häri genom denna delning fruktar rubbning af Fonden , som nu är utsatt mot säkerhet i fast Egendom, och att derigenom skulle uppkomma många svårigheter. Jag får härå blott svara, att det aldrig varit min mening, att den summa, som ett Regemente Den 5 Januarii. $7 erhåller i delningen, skulle hos låntagarne uppsägas. Placerad efter säkra grunder och på säker hand, skulle den orubbad få qvarstå. Hela olägenheten bestod kanske uti omskrifning af Skuldsedlarne, och kanske af något drygare postporto för skuldenären vid betalandet af intresset. Jag anhåller, att detta mitt svar på Herr af Sille'ns gjorde anmärkningar mot min motion må få medfölja till Utskottet. Friherre Löfivenskjöldj Salomon: Jag delar Friherre Wredes tanka i den del, att MilitiasBoställens bortarrenderande öfverlemnas ensamt åt Landshöfdingen och RegementsChefen gemensamt med Indelningshafvaren. Jag medger, att, i nuvarande förhållanden, det ofta inträffat, och måste inträffa, att sådane mål inom Collegierne icke hinna afgörasförr, än tiden till arrendets emottagande är för handen, och att Boställen således måste skötas genom vidtaide entrepreneurer.
Hemställande Stats-Rådet slut ligen» att Friherre Björnstjernas Memorial, med dervi 1 bifogad Calcule, måtte upplysningsvis få den Nådiga Skrifvelserr ill Stats-Utskottet åtfölja. KonglMajit, behagade i Nåder gilla hvad Stats-Rådet sålunda i underdånighet tillstyrkt och föreslagit, samt befalte, att Dess Nådiga Skrifvelse i ämnet skulle till Riksens Ständers Statsutskott under denna dag expedieras. Ex Protocollo P. F. BRIDBERG. ATongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständers Statsutskott, angående Tredje Hufvud-Titelns behof. Gifven Stockholms Slott den 12 Augustii 1823. J^ongl. Majit hai i dess Nådiga Proposition till Riksens Ständers Stats-Utskott, angående Stats* 464 S ta t s - U t s k o tt et s Be tänka nelen. Verkets tillstånd och behof, i Nåder tillkänna* gifvit, att en tillökning af Tredje Hufvud-Titelns anslag vöre oundgänglig, men, för att icke derigenom öka de allmänna bördorne, har Kongl. Majrt medelst särskild proposition till Bikets Stan* der, den 11 sistlidne Martii, föreslagit nedsättning af Saltpetter-skatten till hälften af dess nu varande belopp, hvarigenom 58,000 Bd., som hittills utgått för levererad Saltpelter, skulle blifva tillgänglige för andra försvars-verkets behof, hvarjemte , och då jordbruket, genom denna nedsättning skulle tillskyndas en lindring i de ut. gifter det samma för Försvars-Verkets upprätthållande hittills ålegat, Kongl. Maj:t vid samma tillfälle föreslagit Biksens Ständer, att vid den allmänna Stats-Begleringen till Tredje HufvudTitelns förstärkning anslå en summa af 104,544 Bd.' 16 sk. svarande emot värdet af ifrågavarande nedsättning i Saltpettergärden. Kongl.
Af vice Talmannen Anders Eriksson samt Riksdagsfullmäktige Lars Rasmusson, Erik Ersson, G. Bjerkander, C. J. Svensén, P. Tjernlund, Nils Andersson, Johan Eriksson och P. O. Hörnfeldt, hvilka såsom gemensam reservation upptagit Utgiftsafdelningens förslag till utlåtande, som har följande lydelse: »Uti 9:de punkten af detta Utlåtande har, i anledning af särskilda vid innevarande riksdag framställda yrkanden, att de före 1856—1858 årens lönereglering på allmänna indragningsstaten förflyttade embetsoch tjenstemän måtte tilläggas enahanda vilkor, som deras vederlikar efter denna tid erhållit, Utskottet, bland annat, yttrat det Utskottet, för sin del, anser olämpligt att åtgärder vidtagas vare sig för att höja eller minska af Rikets Ständer beviljade pensioner. Vidhållande denna åsigt, hvilken i förevarande fall är fullt tillämplig, har Utskottet, då bifall till ofvanberörda motion utan tvifvel skulle framkalla ansökningar i enahanda syftning utaf andre tjenstemän, hvilka erhållit afsked med pension enligt förut gällande föreskrifter, ansett sig icke kunna understödja ifrågavarande framställning och hemställer derföre, att Herr Cederschiölds förevarande motion icke må af Rikets Ständer bifallas. » Vid 65:te punkten: (angående tillstyrkt pension åt förre Kamereraren Furstenhoff.) Af Riksdagsfullmägtigen G.
Upptäckes ej dervid beslag underkastadt gods, eller finner behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att ä af UnderbeLjent anhållen person undersökning anställa, bote serskildt för en hvar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken, af Underbetjent anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet undersökningsmannen från 20 till 300 R:dr, och i det sednare Underbetjent, som anhållningen gjort, från 10 lill 100 R:dr, målsegandens ensak, och ansvare undersökningsman dessutom serskildt efter nedanstående 42 §., om af honom våld eller oskick vid undersökningen föröfvats.” ”Å den, som för oloflig införsel eller utförsel af varor tvänne resor tillförene straffad blifvit, må sådan undersökning utan påföljd af bötesansvar ega rum." Vidare: att då Två Stånd redan hade bifallit Utskotlets förslag, men ett Stånd afslagit detsamma, ett med detta sistnämnda lika beskaffadt beslut borde fattas jemväl af Ridderskapet och Adeln, och att hvad i detta afseende nu är stadgadt sålunda måtte få till nästa Riksdag qvarstå oförändradt; samt att, då det, å ena sidan, vore angeläget att lägga hinder i vägen för embelsmannen att missbruka sin magt, men det, å andra sidan, afven vore af vigt att tillse, det han icke risquerar derpå hela sin välfärd, de hittills gällande minimibeloppen syntes vara ganska lämpliga, men maximibeloppen deremot för höga och alltså erfordra en betydlig nedsättning.
BondeStåndet, har dels den anmärk ning dervid blifvit gjord, att Utskottet bor* de hafva uppgjort något visst förslag till bestämmande af Fjerdingsmans skyldigheter, heldre än att detta, såsom Utskottet föreslagit, skulle öfverlämnäs åt Konungens Befallningshafvande, dels har det blifvit yrkadt, att Utskottet tillika ville afse ett närmare bestämmande af gränserna mellan Kronofogdes och Kronolänsmans skyldigheter, hvarjemte den anhållan blifvit framställd, att Utskottet skulle anmodas låta slutliga föredragningen af detta ärende hvila, intilldess StatsUtskottet afgifvit Betänkande öfver den i detta Ständ väckta motion, om lön och ersättning för Fjerdingsman, Till följe af dessa omständigheter, hade Betänkandet blifvit återremitteiadt till Ekonomiutskottet, som, sedan StatsUtskot - Besv, och Ekon, Utsk, Eetånkanden. J499 tets gemensamt med Ekonomiutskottet?, a£- gifne Betänkande örn Fjerdingsmans aflöning nu mera af alla fyra RiksStånden blifvit bifallet, till pröfning företagit denna fräga och derefter får vördsamt anföra: att Utskottet desto mindre kan vara i tillfälle, att afgifva ordentliga Instructioner till bestämmande af Fjerdingsmans göromål och skyldigheter, som desse skyldigheter i vissa fall böra bestämmas olika och bero af locala förhållanden, dem Konungens Befallningshafvande i länen bäst äro i tillfälle att känna, hvadan det synes i Utskottets tanka vara nödvändigt, att deras förslag till sådana Instructioner, upprättade efter de skiljaktiga förhållanden, som i hvarje län sig förete, inhemtas. Hvad dernäst angar det yrkade bestämmandet af gränsorna mellan Kronofogdes och Kronolänsmans skyldigheter, så, och då någon motion derom icke blifvit remitterad, har Utskottet saknat anledning att frågan derom till pröfning företaga. Hvilket allt Hederv. BondeStåndet till svar meddelas, jemte anmälan, att Betänkandet blifvit af de öfriga 5:ne Stånden biFallet.
Friherre Lagerbjelke, Johan: Jag får endast anmärka, att ifrågavarande Redaction ganska väl kan antagas, utan att det i 96 §. RegeringsFormen föreslagne Tillägg, derföre behof v er gillas, emedan samma Tillägg, enligt min tanka, kan upptagas uti Justitieombudsmannens Instruction. Herr Flach, Carl Fredric: Jag conformerar mig med Herr Cederskjöld desto helldre) sorn det är ganska svårt, om icke omöjligt, för hvarje enskild Riksdagsman, att granska J us ti tieOmbudsma nnens Em bets-åtgärd er, h va;» emot, sedan ConstitutionsUtskottet först verkställt ifrågavarande granskning, det sedermera för en enskild Riksdagsman bl ifver lättare att granska och bedömma JustitiaeOmbudsmannens Embetsförvaltning. 420 Den i4 Martil. Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde å nyo, om icke Ridderskapet och Ädela behagade afslå den nya Redactionen. Bifölls. Herr Flach reserverade sig emot Ridderskapets och Adelns Beslut. Herr Cederskjöld ansåg sitt förut afgifne Anförande, såsom Reservation. §. 56. I första Momentet var en sådan förändring föreslagen: ”Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena väckas , må ej till omedelbart afgörande der upptagas, utan skola cfverlemnas till behörigt Utskott, som ovilkorligen bör samma frågor utreda och deröfver sig yttra.” Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde Proposition till Bifall af den föreslagne nya Redactionen, hvilken Proposition med Ja besvarades. §, 60. Vid §:ns slut bär följande Tillägg blifvit föreslagit: ”Uteslutande Privilegier å 10, högst i5 år, för nja Uppfinningar eller nja eller betjdligen förbättrade Methoder i Konsteller Näringsfång, vare likväl Konungen obetagit, att, efter vederbör andes hörande, bevilja. ” Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel, anförde skriftligen:
I sammanhang härmed hafva Fullmägtige tillika hemställt, om icke på enahanda sätt, som, i afseende på realiseringen af Lappmarks Ecclesiastik-fondens hos enskilde personer egande, intecknade fordringar, är föreslaget, må förfaras med nedannämnde för längre tid tillbaka, i följd af Rikets Ständers beslut vid idog—1810 samt 1817 — 1818 årens Riksdagar, till Riksgälds-Contoret öfverlemnade Cassors intecknade fordringar med 6 procents ränta, nemligen: tillhörande f. d. Allmänna Hingst-Medels-Cassan R:dr 16,000: f. d. Skånska Hingst-Premie-Cassan i4>ooo: Kongl. Bergs-Collegii f. d. Cassa 5,200: — —■ Tillsammans Banco K:dr 85,200 — —■ Vid öfvervägande häraf har Stats-Utskottet, lika med Fullmägtige, ansett skillnaden emellan 5 procents ränta, som Conloret erlägger för de medel, hvilka af Conloret upplånas, och den uti Skuldebrefven förskrifne 6 procents ränta, hvilken skillnad, efter Bevillnings-afdrag, utgör blott 7fi& procent, vara af så ringa betydenhet, att något hinder af denna anledning icke bör möta deremot, alt i fråga varande fördringar med förskiifven 6 procents ränta må, på sätt Fullmägtige föreslagit, till betalande af RiksgäldsContorets skulder disponeras; och hvadan Utskottet tillstyrker, att Fullmägtiges i ena och andra hänseendet gjorda hemställan måtte af Rikets Ständer bifallas; dock med iakttagande, att incasseringen af fordringarne hos enskilde personer verk ställes pä sådant sätt, att någon serdeles olägenhet för gäldenärerne derigenom icke rnå uppkomma. Stockholm den 4 Februarii i835. Försiarklei Stats-Utskottets Memorial Zf.o /fog. t N:o 4<>9* Ankom till Exp.-Utsk. den la Februarii i835.
I den första af dessa Ijändelser utsätter efterföljande 5 §. , huru Jude sig vidare förhålla bör, till vinnande af ett ordentligt Borgare-Bref, för ätt såsom Husfader eller Husbonde hörja och fortsätta sin handtering; meri vill Jude flytta till annan Privilegierad Stad, eller ock åter begifva sig ur Riket, blifve han af Konungens Befallningshafvande försedd med ytterligare nödigt ResePass, hvaruti all slags handel eller varu-byte honom under påstående resa strängeligen förbjudes. Under det ofvannämnde Sex frihets-veckor räcka, samt intill dess Jude erhållit tillstånd, att i Riket qvarblifva, vare honom likaledes all handel och rörelse förbuden , vid Femtio R:drs vite och varans confiscation. 3- §• Vederbörande åligger noga hand deröfver hålla, det ingen utifrån kommande Jude må såsom Domestik med sig uti Riket insmyga några så kallade Tiggare Judar, eller sådana, sorn ej äro försedde med behöriga bevis om god frägd, hvarför det skall åligga alla utifrån till Riket i egenskap af Husfäder inkommande Judar, att genast hos Konungens Befallningshafvande skriftligen uppgifva hvilka Personer de med sig vilja uti Riket inflytta, såsom Hustrur, Barn och Tjenstehjon, för hvilka allas redeliga uppförande Husbonden bor vara ansvarig , och skola - Den 5 Juli. 571 Ia alla Domestiker af Judiska Nationen vara förbundne, att bo uti Hus’bondens hus och icke annorstädes vid påföljd, att i annor händelse förvisas ur Riket. 1 öfrigt kominer TjénstehjonsStadgen af den 15 Maj 1805 att äfven lända Judiska Nationen till ofelbar efterrättelse. 4- §•
Kammar-rätten har i underdånigt utlåtande den 18 sistlidne Augusti anfört, att, då Kammarrätts-rådet Lindberg, enligt egen uppgift, vid nu framskriden ålder, befunne sig med familj i mycket torftiga omständigheter, hvilken uppgift vunne stöd deraf, att han år 1853 saknat lösegendom till gäldande af Kronans fordran, samt Lindberg uti Statens tjenst tillbragt en lång tid, hvarunder han, enligt ofvan anförda vitsord, i allmänhet med nit och skicklighet fullgjort sina åligganden, syntes, vid betraktandet äfven deraf, att vid innevarande riksdag andra tjenstemän vid länsstyrelse beviljats eftergift af ersättning, likaledes ådömd i följd af underlåtenhet att tillse Kronans rätt. Lindbergs underdåniga ansökning vara förtjent af behjertande; likväl sålunda, att all fråga om eftergift af de 1,000 R:dr, som Stats-rådet af Wingård betalt och hemmanen Elfvetorps nuvarande arrendator i husröte-ersättning redan uppburit, skulle förfalla och Lindbergs befrielse från betalnings-ansvar följaktligen, om den medgåfves, afse blott återstoden. På de af Kammar-rätten anförda skäl och med afseende på hvad i målet för öfrigt förekommit, bland annat derom, att husröte-ersättning för hemmanen Elfvetorp blifvit Kammarrätts-rådet Lindberg till last förd till högre belopp, än hvartill deras fullständiga bebyggande med nya hus. enligt numera förändrade föreskrifter, är vid sednare syn upptaget, har Kongl. Maj:t väl funnit skäligt, att Lindberg befriades från någon del af det honom ådömda ersättnings-ansvar; men denna eftergift af Statens fordran borde likväl icke skäligen omfatta mer än hvad som skulle utgöra en behållen inkomst för statskassan, eller sträckas derhän, att nuvarande boställs-arrendatorns, genom laga kraftvunnen dom befästade rätt derigenom komme t att lida intrång eller ådraga Kronan rättegång och möjligen en kontant utgift, från hvars godtgörande Lindberg då vöre på förhand frikallad. Kongl..
Hr Gr. o. Landtm, framställde att ötsk. föreslagit att ifrågavartde införselsrättighet må tillkomma alla stapelstäder, och deremot Hr Printzensköld yrkat att densamma borde inskränkas till de af K. M. uti dess nåd. propos. föreslagna städer, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. bifölle Utsk:s ifrågavar:de förslag. Denna propos. besvarades med ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. på sätt Hr Printzensköld föreslagit, behagade bifalla K. M:s nåd. propos. i denna del, samt då härvid åter ropades ja och nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Gr. Lagerbjelke begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till votenspropos. : Den som bifaller Bevilln.Ulskts förslag, att rättigheten att införa hittills förbjudna, men hädanefter lill införsel lofgifna varor må tillkomma alla stapelstäder, voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. ifrågavarde införselrättighet böra inskränkas till de af K. M., uti dess nåd. propos. föreslagna släder. Sedan voteringen försiggått befunnos rösterna hafva utfallit med Ja — 9. Nej — 10. öde punkten, ang:de af Norrköpings fabriks-societet i afseende pä hittills förbjudne ylleväfnader f öreslagne kontroller; 7:de punkten, ang;de införande af rubriken ”korkbark” i st. f. ”korkträduti förteckningen öfver vid införsel tullfria varor; och 8:de punkten, angsde väckt fråga, att i samma förteckning upptaga : ”kärl och redskap af äkta porslin Den 19 Augusti. för pharmaceutiska och vetenskapliga hellof” samt utesluta rubriken ”eldfast sten”. Utsk:s i dessa punkter afgifna yttranden godkändes. 9:de punkten, ang:de upptagande af stenkolsstybb eller eindres uti förteckningen öfver vid införsel tullfria varor. Lades lill liandlingarne.
Samma ansvar har Utsk. å andra sidan föreslagit äfven böra drabba entreprenören, om genom hans drängs förvållande någon olycka händer. Man kan väl säga, alt den resande icke dermed är belåten, men längre tror jag icke att man uti lagstiftningen kan gå. Hvad beträffar den andra anmärkn:n om en lämplig sitteplats för den, som kör, så, om någon kan föreslå ett mera lämpligt uttryck, må det gerna antagas. Det var svårt att få ett passande ord för det, som Utsk. dermed afsåg, nemi. att det verkliga tyranni mätte upphöra, som de resande till dato utöfvat mot de skjutsande sjelfva eller deras drängar, då de ofta få sitta hoprullade som en kappsäck bakpå vagnen samt under dess nedslagna sufflett, och kunna de ej stå bakpå, så få de springa efter vagnen. Detta måtte hos en civilicerad nation icke vara rätt. Att det möjligen kunde leda lill en större veklighet hos allmogen än hittills, vill jag icke bestrida, men den veklighet, som derigenom skulle uppstå, vore ungefär att förlikna vid den, som hos negerslafven skulle uppstå, om han befrias från misshandling. Jag kan icke gilla den åsigt, att man bör fortfarande äga rättighet att så behandla medmenniskor; detta är min uppriktiga öfvertygelse, och jag kan icke densamma frångå. Hvad beträffar den anmärka., som gjordes af den siste värde talaren, att en öfvergångsperiod af 5 års tid måtte lemnäs, hvarunder de nuvar. skjutslagens skyldigheter, — talaren begagnade visserligen ordet ”rättigheter,” men jag 8 H. *5 *94 Den 10 J u n i c. in. förmodar att lian menat ”skyldigheter” — måtte qvarstå, på det att, om entreprenaderna icke kunna tillvägabringa*, hemmansägarne matte äga qvar den skyldighet att skjutsa, som de hittills haft; så har Utsk. ansett, att samma skyldighet alltid kom me att qvarstå för hemmansägaren, då han, ifall entreprenad icke kan erhållas, eller om den af en eller annan orsak skulle upphöra, der ilen blifvit bragt å hane, alltid måste i sista rummet svara för att commnnicalionen icke blir afbruten.