Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror salunda bättre är kill förekommande af detta missbruk, att atlahessa medel as alla hemmansägare utan undantag afsiäs till formerande af denna fond, som dä fär upfylla utan afkortning sin rätta distillation, dä de hemmansagare - som' gjort sädane inrättningar atr de ej behöfwa det biträds som förbemält är, kunna af fonden fä sitt Lillstort lill fonden, ersatt, antingen Lenom premiers undfäende, eller ock genom utdelning af fonden för sL stor andel som belöper för dess tillskott dertill, sä snart han wisat det han genom egen inrättning ffelfpro dueerat sin saltEttsr iefverence Derigenom stzrekommes, att Kverentörsn e§ siar under sig cas« san, fä mycket mindre derlill berättigad, scm harr 2Zv . Den i6 kaiifte frän Finland haft utwägar att staffa sig saltpetkern, och i dek falle: hliftvcr det endast luren. Krejaren som belönasmen ej den sinn silwander sin kunstap och lid lill na ionaliserandet af Lenna inrättning. För öfrigt får anmärka att tttstotlci tilstyrkk fri försälgning in» och utrikes'af veu saltpetrer jvm bl isiver 'öfrig, sedan landet fullgjort sin sal,-ettergärd af ^ ttsip. pä hemmanet, hwarooidden ändring blott göres,.. a:t Kongl. Majtt eller nation först göres anbud af denna öfwerstotts saltpetker, och vm den för desi behofwer ej tarswas, dä rnä efter särstilt derom gjord anmälan utförseln ste utom landet. Skulle dxsie anmärkningar förtjena Walborne Herr L..ndk-Marstalkens och Höglo st.. Aidderstaper vcö A ttus upmärksamhet sä anhäller lag att ds hllfrva till 1'kstnttet med betänkandet siw'remiterade, friherre IsiIfencrant,L, fsoksn Vsijlbn-lm: Säkerligen känner Högloft'.
Om ändamålet med dessa inrättningar är att, så allmänt som möjligt, gagna, och att äfven derigenom för medborgare i allmänhet bereda tillfällen lill ökad trefnad och förkofran; så synes detta ändamål, genom ett sådant stadgande, hvilket, uteslutande mindre förmögne ifrån denna inrättning, som just för dem vöre mest passande, komma alt förfelas för desse, och deras fortfarande lott blifva att, missgynnade af sjelfva Lagen, accumulera de rikas skatter.” Herr Helsingius: ”Vid Högh Bancooch Lag-Utskottens Betänkande med förslag till Lag för offentliga Bolags-Banker, anhålles vördsamt att få bifoga min reservation emot följande beslut, nemligen: 1:0 Emot beslutet om 4 millioner courant minimum, för Actie-Banker; emedan jag anser denna summa, motsvarande jkrdel af närvarande rörelsecapital, vara så högt tilltagen, att stadgandet derom en längre tid kommer att motverka sådana Bankers uppkomst, och Lagen sålunda motverkar sitt eget ändamål. 1 3:0 Emot beslutet alt ifrån Lagen utesluta allt stadgande, om Bankernas skyldighet alt alltid hålla en till minimum bestämd contant cassa, i proportionerligt förhållande till deras utelöpande creditsedelslock. Då i sjelfva inrättningens natur och benämning af Offentlig Bank j i rättigheten att utfärda tryckta mynt-representativ eller creditsedlar, med skyldighet att vid anfordran inlösa, redan blifvit nedlagdt begreppet, om en bos Banken alltid befintlig tillräcklig contant cassa, är det för mig alldeles oförklarligt, hvarföre man likasom fruktar att insätta detta i Lagen. Deremot fruktar jag, att detta stadgande snart nog kommer att inlaga ett rum bland sådana, sorn man den ena tiden anser till den grad öfverflödiga, att de till och med framställas som löjliga, men som erfarenheten en annan tid, kanske försent, finner hafsta varit af vigt; jag går ännu längre, jag fruktar, att uteslutandet af denna garantie, i en, må hända icke långt aflägsen framtid, kan befinnas vara egentliga orsaken till hela det önskvärda och nyttiga Banksystemets totala upplösning, och alla deraf följande olyckor i flera landsorter: den bä sta och säkrast funderade Bank kan lätt exponeras, om den hushållar med för knapp cassa.
Majits Nådiga pröfning, har Utskottet emedlertid, med hänsigt till vigten deraf, att denna för det allmänna magtpåliggande fråga skyndsamligen varder på ändamålsenligt sätt reglerad, samt i betraktande jemväl af Revisorernes erinran om behofvet af inskränkning uti den OfverDirektören vid Myntverket, genom Kongl. Brefvet den 10 Aug. 1838, medgifna vidsträckta dispositionsrätt rörande Verkets angelägenheter, trott sig böra föreslå Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet begära, dels att frågan om utfärdande af det nya Reglementet för Mynt-Verket måtte, så snart sig göra låter, varda till afgörande företagen, dels att, jemte fastställandet af öfriga för myntningens behöriga verkställande och förlusters undvikande erforderliga controller, den föreskrift måtte 24 Ståts-Utskottets Utlåtande, 2\!:o 54' uti Reglementet i Nåder meddelas, att, vid inoch ut-probering af silfver och andra metaller, en och samma method alltid skall begagnas. Spcinmåls Creditit-fonden. § 32. (1843 års Rev. Ber. pag. 99. Revisorerne hafva anmält, att, sedan Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med de uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 20 Januari 1841 bestämde grunder, genom Circulär-Bref den 19 Januari nästpåföljde år, anbefalld1, Bess Befallningshafvande i de Län, hvilkas invånare häftade för skulder, i följd af erhållen undsättnings-spanmål, att anställa behörig undersökning till beredande af skuldernas indrifning eller afskrifning, så hade underrättelser, angående de i sådant afseende vidtagne åtgärder, numera ingått från samtlige ifrågavarande Län, med undantag af Vesterbottens, derifrån, oaktadt aflåtne påminnelser, någon redovisning i förevarande ämne ännu icke blifvit afgifven.
Och han talade med dem mångahanda i liknelser, sägandes: Si, en sädesman gick ut, och skulle så. Och när han sådde, föll somt vid vägen; och kommo foglarna, och åto det upp. Somt föll på stenören, der det hade icke mycken jord; och gick snart upp, ty det hade icke djupa jord. Men när solen gick upp, förvissnade det; och efter det hade inga rötter, torkades det bort. Och somt föll ibland törne; och törnebuskarna uppväxte, och förqvafde det. Och somt föll i goda jord, och gjorde frukt; somt hundradefaldt, somt sextiofaldt, och somt tretiofaldt. Hvilken som hafver öron till att höra, han höre. Då stego Lärjungarna fram, och sade till honom: Hvi talar du till dem med liknelser? Då svarade han dem, och sade: Eder är gifvet att veta himmelrikets lönlighet; men dem är det icke gifvet. Ty hvilken som hafver, honom skall gifvas, att han skall nog hafva; men den som icke hafver, af honom skall ock varda taget det han hafver. Fördenskull talar jag dem till med liknelser; ty med seende ögon se de intet, och med hörande öron höra de intet; ty de förståt icke. Och på dem varder fullkomnad Esaie Prophetie, som säger: Med öronen skolen I höra, och skolen icke förståt; och med seende ögon skolen I se, och skolen icke förnimmat. Ty detta folks hjerta är förstockadt, och deras öron höra illa, och deras ögon hafva de igenlyckt; på det de icke ens skulle se med ögonen, och höra med öronen, och förståt med hjertat, och omvända sig, att jag måtte hela dem. Men salig äro edor ögon, att de se, och edor öron, att de höra. Sannerliga säger jag eder, att månge Propheter och rättfärdige hafva begärat se det I sen, och fingo dock icke set, och höra det I hören, och fingo dock icke hörat. Så hörer nu I denna liknelsen om sädesmannen.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts den 28 sistlidne November Öfver-direktören vid Landtmäteriet meddelade nådiga befallning, att afgifva underdånigt utlåtande, med anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer, i den 14 Oktober innevarande år afgifven underdånig berättelse om verkställd granskning af statsverkets m. fl. fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, anmärkt derom, att samtlige utgiftsverifikaktionerna vid General-landtmäteri-kontorets expensmedelsräkning icke blifvit, på sätt eljest i allmänhet eger rum, af vederbörande attesterade, får Öfver-direktören, med återställande af den nådiga remissakten, i djupaste underdånighet anföra, att, som någon föreskrift icke finnes i Kongl, landtmäteri-instruktionen den 4 Maj 1827 om hvem, som skall föra den ifrågavarande räkningen, densamma fördenskull blifvit förd af Öfver-direktören och Landtmäteri-sekreteraren, som en följd hvaraf någon attestering af utgiftsverifikationerna icke ansetts erforderlig, men att en sådan skall ega rum hädanefter, då, enligt — 358 — 6 § sista punkten i Eders Kongl. Maj:ts förnyade nådiga landtmäteri-instruktion den 6 sistlidne Augusti, General-landtmäteri-kontorets expensmedelsräkning skall föras af Aktuarien i Kontoret. LUDVIG B. FALKMAN. Hampus Wetterström. Stockholm i General-landtmäteri-kontoret den 5 December 1864. TfKonglBibliothekariens underdåniga förklaring öfver en af Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning vid Kongl. Bibliothekets för år 1862 upprättade expensmedelsräkning. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning får jag, med anledning af den utaf Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkning rörande Kongl. Ecklesiastik-departementets Expeditions redogörelse för expensmedelsutgifter till Kongl.
Här är vidare sagdt, att den Den 30 October f. m. 407 skuld af nära 700,000 r:dr, som Stockholm för närvar, äger, skulle hafva ledt sitt ursprung frän dess qnaiers ombyggnad. Derpå svarar jag, att de quaier, hvilka begagnas till upplag för målbara, våla varor hafva ej på sednare tider blifvit ombyggde, utan på sin höjd med några bräder reparerade, de granna och lysande åter äro till upplag af sådana varor förbjudna. livad åter det beträffar, att en brist förefinnes, så tviflar jag ingalunda derpå; men hvarföre då ej begära ett anslag öppet och ärligt? Man finnér här i denna sak, såsom i många andra, att det icke är nyttigt att gifva granna tillar, som svära emot verkliga förhållandet; ty hade man öppet gifvit tillkänna, att Stockholms stad, som är skuldsatt, behöfde detta anslag af landet och detsamma beviljats, då hade man icke nu haft något ali deremot invända; men då nu detsamma är begärdt för ett visst ändamål, men tillika med dubbla beloppet utgår mot hvad det verkliga behofvet kräfver, så torde det ej vara för mycket begärdt, om man önskar betala hvad som verkligen lill det åsyftade ändamålet åtgår, men icke derutöfver. Här är sagdt, att köpmannen hittar vägen til! consumenten; så mycket bättre då för Stockholms köpmän, om de på denna kunna erhålla en billig vinst. Producenten deremot torde böra slippa denna afgift, som erlägges af honom, utan att han genom ett förhöjdt pris erhåller någon ersättning derföre; ty alt han det icke gör, det visar erfarenheten tillräckligt, då den vara, hvarom nu är fråga, många gånger varit i lägre pris här, än på andra ställen, hvilket dock, jag erkänner det, kan vara en följd af den starka hopningen af varan här. Således har producenten icke något godt af denna afgift sådan den nu är, men honom skulle åtminstone någon fördel tillskyndas, om en del deraf pålades Stockholms stads consumenter, i hvilket fall den äfven drabbade den det borde. Frih. Cederström, Jacob:
Jag, som njöt af allt skönt i naturen och de sköna konsterna, jag fasade för det fula, som öfverallt omgaf mig, när jag lät min blick hvila på mänskligheten. Jag ville afskaffa nöd, elände, laster och brott, jag ville göra mänskligheten lycklig och bereda den tillfälle att uppfatta och njuta af naturens och konstens skönhet, af inbillningens nöjen, af dygd och goda seder. – Ja, herr pastor, förebrå mig att jag är en svärmare och en fantast, det är ej första gången, jag hör detta! John Hall strök med handen öfver pannan, och hans ögon stodo fulla af tårar. Pastorn nickade: fortsätt, fortsätt! – Jag försökte realisera mina planer till mänsklighetens lyckliggörande. Jag hade många bruk och egendomar, på dem sörjde jag för mina underhafvandes väl. Jag byggde nya och välförsedda torp och bostäder, jag inrättade goda skolor för barnen, ynglingarne fingo tillträde till mina konstsamlingar och mina naturaliekabinett, för de sjuka uppförde jag hospitaler, för de ålderstigne inrättade jag understödskassor. Från mina orangerier delade jag ut blommor åt kvinnorna, så att de kunde pryda sina bostäder med dessa täcka Floras barn. Jag ville, att mina underhafvande skulle känna sig lyckliga, att det ibland dem ej skulle finnas en fattig eller nödställd man eller kvinna eller ett af hunger kvidande barn. Jag ville återföra dem till naturen, ej till den vilda och råa naturen, som nöden och hungern föder, utan till den sköna naturen, den jag själf älskar och vördar, därför påbjöd jag, att deras bostäder skulle prydas med blommor, därför upplät jag mina af konstens mästare prydda salar och gemak till deras beskådande John Hall hade blifvit allt ifrigare och ifrigare, medan han talade. Hans ögon strålade, och färgen kom och gick på hans bleka kinder. Alla betraktade honom med undran och glömde trasorna, som omslöto honom för den hänförelse, som jämte den vackraste godhet lyste ur hans drag. – Och hur lyckades din afsikt? frågade prästen mildt. Men jag behöfver ej fråga. – Den lyckades, som allt lyckades, för mig. På bruken och egendomarne rådde ett paradisiskt tillstånd, i staden sörjde jag också för mina trogna arbetare och raska sjömän.
Den 2 December. hvilka böra under ordinarie statsregleringen, reqvireras, utan att fördelningen gjordes så, att medlen för ordinarie arbeten reqvirerades från Sjöförvaltningen och för dem som stå på extra statsregleringen hos Riksg:sKont., då hemställer jag om häri ligger någon enkelhet eller om icke derigenom liqviderna skulle blifva ännu mera invecklade. Dessutom måste tagas i betraktande att vid verk-, ställandet af dylika arbeten ganska ofta inträffar hvad som ock synes genom mångfaldiga Regerings-beslut, att penningar måste anordnas i förskott utöfver de beräkningar som på förhand varit upgjorda. Sådant är naturligt och förklarligt dels i följd af väderleksförhållanden, dels af den olika tillgången på arbetare o. s. v. I sådan händelse är åtgärden nu mycket enkel. K. M. anbefaller StatsKont. att på förskottstitel anordna de behöfliga medlen och de inflyta sedan i den summa som framdeles skall af StatsKont. till samma verk utbetalas. Skulle deremot desse medel tagas från RiksgisKont., så kan icke K. M. anbefalla Fullmäktige derstädes att förskottsvis utbetala någonting, utan antingen skulle arbetet komma att afstanna, eller ock måste förskottet lemnäs af StatsKont. och detta sedermera få ersättning antingen från Riksg:sKont. eller, (jag vet icke huru StatsUtsk. tänkt sig detta förhållande), måhända från den förvaltande myndigheten sjelf, sedan denna bekommit ersättningen från Riksg:sKont. Jag fiågar om detta skulle leda till enkelhet eller till förveckling? Jag tror för min del det sednare. Ännu ett skäl att icke vidtaga en sådan åtgärd är att då utbetalningar skola ske på vissa ställen i landsorten, bänder ganska ofta, och åtminstone under vissa tider af året alltid, att statsmedel finnes innestående i Ränlerierne på dess orter. I sådant fall vidtages nu den enkla utvägen att summan anordnas på dessa Ränterier, der utbotalningarne skola försiggå, och derigenom undvikes den dubbla transporten af penningsmo först från Ränteriet och hit, samt sedan härifrån till den ort der utbetalningen bör ske. Detta blefve omöjligt om utbetalningarne ginge från RiksgisKont. ty detta har inga behållningar i llänterierne.
Om Götha Canals och Malmö Disconter är således nu egentligen ensamt frågan. Att emellan dessa är en stor skillnad, hoppas jag snart få tillfälle att visa. Jag vill förut anmäla en annan väsendtlig förblandning, som ofta gjorts, och, då den göres, förvillar begreppet om alla de åtgärder, som nu böra vidtagas. Detta är förblandningen af Garantie och Octroy. Mången Canalens Försvarare har, på Riksdag och i enskilt samtal, påstått att Sländerne garanterat Götha Canals serskille Sedlar, dels derigenom att de tillåtit dem att i Landet löpa såsom Mynt, dels derigenom att i8i5årsConslitutionsoch Statsutskott, så väl (som samteliga Plena, lemnat oåklagadt, att Kongl. Maj:t, 383 Den 5 Januarii. genom tillåtande af nämnde Sedlars emottagning i KronoUppbörd, ökat deras gångbarhet. Det förra är en följd af sjelfva DiscontBolagets tillåtande, och det sednare kan icke vara Kongl. Maj:t, mer än någon annan Chef för ett Uppbördsverk, förbjudit, så länge han för DiscontSedlarne har samma förtroende, som för Banco. Kongl. Maj:t är, i afseende på StatsVerkets uppbörd och förvaltning, i samma ställning till Ständerne, som hvar och en annan Uppbördsman och Förvaltare till sina Princi Ealer. Det Uppbördsmannen anser för contant etalning, svarar han ju efter Lag sjelf för, och kan lätt göra det, så länge samma inbetalte Medel kunna användas att bestrida utgifterne: Annat hade varit, om före i8i5 något RiksdagsBeslut förbjudit emottagande af andra Sedlar än Bankens och RiksgäldsGontoirets i KronoUppbörd; då hade ConstitutionsUtskottet kunnat år 1815 åtala StatsRådets tillstyrkande af den omtalta Förordningen. Nu fanns deri intet lagstridigt.
Stockholm den ig Junii 1834- Reservationer. ilo af Herr Friherre Stael von Holstein: ”Grundlagnrne föranleda ieke dertill, att några andra ärenden, med undantag af Rikets Ständers JustiliEe-Ombudsmans Embets-berättelse, böra till Lag-Utskottet remitteras, eller kunna blifva föremål för dess behandling, än Kongl. Maj:ts aflåtna Nådiga propositioner, samt de hos Riks-Stånden väckta motioner, angående stiftande af ny, eller ändring eller upphäfvande af gällande Lag. Då förslaget till ny Civil-Lag icke undergått sådan granskning i Kongl. Maj:ts Högsta Domstol och Stats-Rådet, som, jemlikt 87 §. Regerings-Formen, ovillkorligen måste föregå, innan Kongl. Majit meddelar Nådig proposition om Lagförändring, kan Kongl. Majits i förevarande ämne aflåtne skrifvelse# icke heller anses innefatta egenskap af sådan proposition. Motion om Civil-LagförsIagets antagande är icke väckt. Af de två fall, i hvilka frågor om Lagförändringar kunna grundlagsenlig! blifva föremål för Rikets Ständer» och dess Lag-Utskotts öfverläggningar, är således intetdera för handen. Det »kulle alltså vilja synas, som någon Remiss till Lag-Utskottet icke erfordrats eller bort meddalas; men då sådant skett, lärer ock Lag-Utskottet böra något yttrande i ämnet afgifva. På de af Utskottet derutinnan anförde skäl, till hvilka ännu flere skulle, om så nödigt vore, kunna läggas, har jag delat Utskottets tanka derom: att det icke vore lämpligt, eller ens verkställbar!, hvarken att utur Civil-Lagförslaget till antagande lösrycka en eller flere Balkar, eller att till efterföljd fastställa Civil-Lagförslaget, innan Förslaget till ny Criminal-Lag jemväl vinner fastställelse. Likaledes har jag med Utskottet fullkomligen instämt deruti, att det vore i höggrad olämpligt och origtigt samt i allo ändamålslöst, om Lag-Utskottet företagit sig alt nu föreslå och Rikets Ständer beslutade huruledes blifvande
Umeå. ©mfitjggnab ®en år 1859 påbörfabe oinbpggitaben af älbre telegraflittier meb of albu hmer begagnanbe af ftolpar, forn tilt bemaranbe emot röta förut biifmit får» ffiibt berebba ntcbbeift inbränfning i en lösning af fopparOttrtol, h&r unber nu ifrågamaranbe treårSperiob biifmit fortfatt, få att, meb tube» fttyrelfe fig tillbragit feban fifta 9lifgbag. 79 räfning jemmäl af be på fertare åren meb bpltfa ftolpar aitlagba npa linter, för närmaranbe en fträcfa af omiring 580 geografiffa mil elier 70 proc. af telegrafliniernag fammanlagba långh ar förfebb meb im Huber åren 1863—1865 paftoa för anläggning af npa eller om* ©arfiitba Bpggnab af älbre telegraflinier färffilba anflag Blifmit från -jpanbelg* an^as8mebet ocp ©jöfartgfonbeng tillgångar anmifabe till ett fammanräfnabt Belopp af 918,400 SRbr 9tmt, päruti bocf icfe inBeräfnab ©merigeö anbel i toft* naben för ben npa telegraffaBeln i örefnnb, pmilfen foftnab BeftribtS af Besättningen å Söerfetg egna infomftmebet. ©toenffa telegrafnätet omfattar nu i linier inemot 800 ocp i tråb* SEeiegraftn r, n; .r . rättningens febttingar omrrtng 1300 geografi fr a mtl. intalet ftattoner meb tttBe*omfattningocf> to erif ami) et. räfning af be på ftateng Befoftnab inrättabe priöatftationerna utgöra 87. intalet affänba telegrammer pär utgjort: Snlänbfta.
Ständer detta sitt yttrande afgifwa, kan Utskottet till en början, ej undgä akt förklara, alt det med liflig kättsta af närwarande ställning» fordringar, funnic den utwäg dek Hederwärda Bonde. Ständer till tidens tvinnande söieflagit, lika wäl afpasiad för alt gagna det allmänna, som riktigt uträknad i anseende till afsigten och beskaffenheten af de författningar och ärgärder, pä hwilka den har afseende. Dä Utskotret således sär Riksens Ständer förestå, att i likhet med det Hederwärda Bonde Ständers gjorde framställning, lata blifwa hmilande alla de mäl, hwilka mi det scdnaste Riksdags-Befluket äro till den nästföljande Riksdagens pröfning hänstkiutne, tror Utskottet för sig endast återstå, att söka närmare utreda beskaffenheten af samma mäl, och att i förening dermed sig yttra öfwer den i anledning af samma motion, af alne Riks Ständ bifogade önskan. Utskottet har ansett sig böra taga för afgjordt, att de stadgande» uti sista Riksdags. Bestulet, hwilka anga Bewillningar af alla stag och enligt 6r och 6» §.tz af Regerings Formen, owilkorligen fordra en ny stadfästelse, icke annorlunda kunna innebegripas under det af del Hederwärda Bonde-Ständet framställda Bestur, än alt Riksens Sränder, dä Bewill, ningS - 4» Den r8 Aug. ningsgrunderne icke kunna af erfarenheten wara pröfi wade, och del wore lika obilligt som oklokt att förkasia hwad man nyst antagit, men hvars verkan man ännu icke hunnit utröna, nu genast förklara, att i af» seende pä Bewillniags-g undecne och sättet att fylla Statsbehofwen, Riksens Ständer förblifva vid hwad » det förra Riksdags.
Trädgården vid Alnarp vore beräknad att medtaga betydliga kostnader, utan alt af densamma upptagits någon inkomst, ehuruväl ej mindre för Institutets hushåll, än äfven genom försäljning från träskolorna, fördelar deraf i komitéens tanke borde vara att förvänta. 3:o. I afseende å begärda anslag till anatomiskt och zoologiskt museum, med dertill hörande särskild vaktmästare, m. m. ansåge komitéen skeletter och öfriga för undervisningen vid Alnarp erforderliga preparater kunna med lätthet och mindre betydliga kostnader erhållas genom aftal med anatomi-vaktmästaren i Lund, som väl, likasom öfligt vore vid andra universitet, åtoge sig att emot särskild vedergällning preparera och uppställa de för Institutet erforderliga skeletter af husdjur m. m. 4:o. Den för Institutet föreslagna betjening, med inberäkning af såväl anatomi som laboratorii-vaklmästaren, skulle vid Alnarp medtaga en summa af 3,500 R:dr årligen, uti hvilken komitéen funne någon inskränkning jemväl i andra afseenden än det redan anförda kunna åstadkommas. 5:o. Institutets kosthållning vöre, enligt komitéens tanke, särdeles dyr. Af de betalande elevernas afgifter, uppgående till 14,400 R:dr, skulle, efter afdrag af beräknade kostnaderna för deras underhåll 10,950 R:dr, årligen endast återstå 3,450 R:dr. Emellertid och då denna summa syntes komitéen kunna betacka omkostnaderna för städning och uppvärmning af elevernas rum tn m., torde afdrag böra göras å kostnaderna i allmänhet för ved och betjening m m. vid Institutet. Lärlingarne åter borde med sitt arbete åtminstone godtgöra födan, vare sig att dagsverkspriset eller kosthållet beräknades högt eller lågt.