Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Vid anvisandet al de medel, som, jemte mindre kreditivet, sedan sisth riksdag måst anlitas för undsättningar inom de många landsorter, hvarest missvexter eller svaga skördar derefter inträffat, förklarade R. St. uttryckligen: att, utom den till beloppet fastställda summa, som afsågs att utan återbetalnings - Den 5 April. 35 skyldighet tilldelas de mest hjelplöse och nödställde, borde besagde medel, emot menigheternes gemensamma ansvarighet eller annan godkänd säkerhet, »Hemnäs såsom räntefria Ian med bestämd betalningstid. Då nu delta sladgande vid alla sedermera sökta eller ifrågasatta undsättningars beviljande blifvit af K. M. i nåder tillämpadt samt dermed öfverensstämmande förbindelser af vederb. afgifna, förmodar Utsk., alt Rikets nu församlade Ständer icke vilja medgifva en så fullkomlig afvikelse frän nyssberörde stadganden och deri uttalade grundsatser, som en allmän eftergift af betalningsskyldigheten för de en eller annan landsort tilldelade undsältnings-medel ovedersägligen skulle innefatta.” ”Enär Utsk., på grund af de förhållanden, motionärerne uppgifvit, icke kan med full tillförlitlighet bedöma och jemföra de inom hvarje särskildt län af missvexterne förorsakade följder eller härigenom uppkomna förändringar i dervarande ekonomiska ställning, så finner Utsk. sig ej heller kunna bestämdt yttra sig, om och i hvad män någon ort möjligen kan framför andra vara i behof af lindring i de betalningsvillkor, som af K M. blifvit för samma ort föreskrifna. Utsk. anser sig dock böra fästa uppmärksamheten derpå, att i de landsorter, hvarest arbetande klassernas belägenhet uppgifves vara mest ofördelaktig och bekymmersam, sådant, pä sätt molionärernes egna uppgifter jemväl ådagalägga, ingalunda kan ensamt eller ens luifvudsakligast tillskrifvas de omständigheter, som vid undsättningsmedlens anvisande och disponerande egentligen varit afsedda.
en Heidenstam, hvars skaldiska dagbok bär titeln Vallfart och vandringsår, kanske själf smått hyste de tänkesätt, som han låter Orientens barn hysa i dikten Musliails aftonhön och kanske med honom, Mushail, önskade » jag ville vara kvinna för att helt få ära mannen så som han förtjänar. » Det var den Heidenstam, som en gång ägnade kvinnan denna lilla vers: » Jag kunde kalla dig en långkatkes, när andra kalla dig en blomma. Vår ljusblå himmel i din blick lär ses, och himlens blå är det omätligt tomma. » Men åren gå och vi göra oss andra gudar; i sin senaste diktsamling har Heidenstam tankar och toner äfven för kvinnorna. Han kan berätta oss både o m bondpigan, som gör toalett vid brunnskaret, medan fiolen lockar till dans på logen, och om KojaBritta, som fostrar upp småttingar, vuxna upp under tivedstugornas tak, där det är » rakt som det regnar keruber i mollskinn med sittlapp bak, » och när han säger till oss att alla borde vi — » sitta i skola hos Koja-Britta, » så tro vi honom. Heidenstam har en lång dikt, som han kallat Barndomsvännerna. I den få vi se en gammal torr gumma drömma om den älskade, från hvilken onda makter skiljt henne och vid hvilken de på samma gång med olösliga band fästat henne. I DU N 118 Vi se den gamla lämna sin soffa och gå bort för att dagar för tidigt skifta ut julens tårtor och kakor, under det hennes systrar höra henne hviska o m det stora minne, som den kvällen gästar de tre gamla systrarnas gård. Det gripande och tragiska ämnet har af Heidenstam fått en behandling, som gör Barndomsvännerna till en af de finaste och märkligaste dikter, som under de senaste åren införlifvats med vår litteratur. Heidenstam har också upptagit samma ämne, som Snoilsky och andra behandlat, drottning Kristinas längtan efter snölandet långt från det eviga Rom. Men medan Snoilskys Kristina står i begrepp att vandra » till obekanta land », kan Heidenstams drottning ännu skämta på det en smula grofkorniga sätt, som hon och hennes tid voro vana vid.
För följande artiklar synes, med afseende å deras egenskap af råämnen eller antingen enkla eller mer och mindre arbetade beredningsämnen för näringarna och konstfliten, nedsättning i nuvarande införselsafgifter vara af de antagna allmänna grunderna föranledd, nemligen för bensvart, benkol eller bister från 10 sk. till 8 sk. skålpundet, hvilket instämmer med hvad 1839 års Tullkommitté föreslagit; för blyerts, derå i norska tulltaxan stadgas 17 sk. 8 rst i införselstull, från 24 till 20 sk. skålpundet; för blysocker, som i Norrige är åsatt 1 sk. 4 rst, från 2 sk. till 1 sk. 6 rst skålpundet; för bokoch kopparstickssvärta, från 4 sk. till 5 sk. skålpundet; för borax, hvars värde, nu upptaget till 24 sk., icke i allmänhet öfverstiger 16 sk. skålpundet, från 2 sk. 6 rst till 2 sk; för cacao från 4 sk. till 3 sk. skålpundet; för coboltmalm och coboltmetall, den förra från 1 r:dr till 24 sk. och den senare från 4 till 3 r:dr skålpundet, i öfverensstämmelse med 1839 års Tullkommittés förslag; för dref, å hvilken nödvändighetsvara erforderlig tillgång inom landet saknas, från 1 r:dr 24 sk. till 1 r:dr skeppundet; för fernissa, hvarå införselstullen i Norrige utgör endast 3 sk. 6 rst, från 12 sk. till 6 sk. skålpundet; för flätor till hattar, hvilken lydelse lämpligen torde kunna utbytas mot »hattflätor af halm eller strå» och rubriken alltså förflyttas till bokstafven h, från 2 r:dr 32 sk. till 1 r:dr 16 sk. skålpundet; för följande färger och färgningsämnen nemligen: bresilja, raspad eller malen, från 8 till 6 rst, — catechu eller terra japonica från 4 till 5 rst, — guloch ljusocker eller kyllerfärg, samt ockergelb och brunocker, från 5 till 4 rst, — gurkmeja eller curcuma från 1 sk. till 6 rst, —quercitron från 6 till 4 rst, —sappan, malen, från 2 sk. till lika tull med Kongl. Maj-M Adel.
BÖÖK. D. DANIELSSON. På Bonde-ståndets vägnar: NILS NILSSON. NILS ANDERSSON. E. J. RUDBERG. MAGNUS MÅNSSON. Oscar Arehn,* Sammandrag ur liiksgälds-koniorcts räkenskaper för år 1887, ulvisande della verks Inkomster ock Utgifter för samma år. Bil. Litt. A. Tillhör sid. 44. Inkomster : Allmän Bevillning 1.381,642: — 6. Stämpel-afgifter för spelkort 55,831:27.10. Dito » tidningar • ■ 27,804:30. 9. Skatte-köpesk illingar 21,054: Lösen för å skattejord vexande ekar 1,675: 14. 10. Kapital-afbetalningar å för vissa bestämda ändamål utgifne lån 86,030: 43. 3. Uäntor å dessa lån . 47,015: 5.11. Återbetalning å kreditivet för underlättande af ackords-regleringen inom Arméen 11,516:32. — Dito utaf medel, som lyftats å mindre kreditivet vid 1850 oell 1851 års riksdag, för beVaknings-anstalter i Götheborg mot kolerafarsoten 1,500: 18. 5. Dito å kreditivet för fårskötselns och ullproduktionens befrämjande 58,410: Godtgjord ränta för å sistnämnde kreditiv Ivltade medel 1,310: Återbetalning utaf tillsvidare förräntade medel 2,868,534: 16. — Räntor å dylika medel 108,469: 10. 9. Genom upplåning mot Riksgälds-kontorets obligationer influtne belopp
Då göres en ring af koppartrå- den, alldeles lika stor och på samma sätt som den förra och fastknytes. Brättets 2 första hvarf knytas lika med kullens sida. I det 3:dje fästes en ny mettallring. Storleken af denna bestämmes på samma sätt som af den första: kullen lägges på bordet, de sista hvarfven utbredas, tråden lägges 1 cm. från det sista och hopfästes. Två hvarf knytas åter på samma sätt som förut, och en större ring fästes, så åter två hvarf, och den sista ännu större ringen fastknytes. Trådarna fästas på följande sätt. En af dem tages och knytes till höger en-4 å 5 ggr om tråden, hvarvid de bredvid liggande läggas intill ringen och omknytas på samma gång. En annan tråd tages och med den forfares på samma sätt och så fortsattes ringen rundt. De medföljande trådarne afklippas efter hand tätt intill ringen, då de omknutits en 4 ä 5 ggr. Under brättet rynkas tyll eller en spets, och ofvanpå klädes hatten med samma slag eller band i samma färg. Till hvit spets under brättet är det trefligt med svart sammetsbaud omkring kullen, med e n knut af bandet och några prästkragar vid sidan. Om man vill ha en mörkare hatt, kan man t. e x. kläda den med marinblå silkescrépe och ett par svarta vingpennor. Flor i samma färg. Vill man ha hatten mindre, kan man afsluta den i den föregående ringen. Frida, _ *, Kvinnorna på utställningen. åtom oss nu träda in i konstens helgade tempelsalar och i dess ljusa, bländande färgprakt hvila ut för några ögonblick från det brusande bullret och stimmet därute på det öfriga utställningsområdet. När man träder därin, häpnar man ovillkorligt för massan af konstverk, hvilka möta ögat, men på samma gång tjusas man af den behagfulla och symmetriska anordningen af det hela. Vi veta nog att förtjänsten af det senare i första rummet tillkommer artisten Oscar Björck och prins Eugen, hvilken med det varmaste intresse omfattat äfven de minsta detaljer som angått konstutställningen.
St:s Riksg.contor, då bancovinsten lill 1829 års slut verkligen kunnat tillgång all använda en summa, motsvarande dessa poster (sorn också ej mera inbéräknas bland bankens tillgångar), enligt !668 års bancoordning, ad publi cos usus; och då jag icke finner lämpligt att i en dylik balancering varna kommande Ständer för framfarna misstag; så får jag, i likhet med en vid förra riksdagen uf Brukspa - Den j Mari e, m. Iron J. Wärn väckt motion, vördsamt föreslå, att förutnämnda begge fordringsposter måtte i bankens räkenskaper & {skrifvas. 5. Vissa från längre tider outtagna fordringsposter bos R. St:s Bank, lill endel af hvilka inga ägare sedan mer än ett århundrade afhörts, hafva öfverlåtits till banenstatens enkeoch pupillcassa, med villkor att ansvara, i händelse anspråken skulle göras gällande. Då vid sista riksdagen en prasscriptionstid utsattes för gamla cassasedlars ocli attesters inlösen , erinrade man sig troligen icke dessa. Jag får sålunda föreslå, att en praescriptionstid af högst 3:ne år måtte utsättas för ifrågavar. fordringars inlösen , och att R. St., med und. anmälan derom, måtte hos K.-M anhålla, att K. M., med nåd. bifall dertill, täcktes derom låta utfärda allmän kungörelse. 6. Den s. k. banco-fullmäktiges dispositions-räkning I?:o 2, egentligen tillkommen för alt lemna fond åt tjenstemäns och betjentes vid discontverken i fattigdom efterlemnade familjers pensionerande, äfvensom till hvarjehanda andra understöd, behöfliga för särskildta fall, men å hvars besparingar hvarjehanda slags utgifter blifvit anvisade, bestämdes vid i8a3 års riksdag till 35oo r:dr, men nedsattes iS35 till 2Öoo r:dr.
Jag tror, att stora tillgångar gå alldeles förlorade eller äro felande, då de kunna vara påkallade till ett sannt behof eller erfordras till Sveriges försvar. Jag har tagit mig friheten att äfven i annan väg fästa upp - Den 26 Maj f. m. uppmärksamhet på en annan del af frågan; men jag tror, att, under det jag varit frånvarande, man icke gjort afseende på hvad jag framställt för att bereda tillgång till 3:dje hufvudtitelns behof, hvilket jag funnit nödigt, emedan jag anser dessa behof vara sanna och verkliga. StatsUtsk. har utgått från en annan grundsats, då det sagt, att tillgångar icke finnas, utan att ingå i undersökning, huruvida behofven kunde fyllas genom sådana indragningar, som det enligt Riksd.Ordnts 3o §. tillkommer Utsk. att föreslå. Detta har varit hvad jag egentligen åsyftat, då jag i mitt första yttrande anmärkt, att jag trott, det Utsk. kunnat mera planmessigt behandla förevarande frågor. Skulle någon anvisning af öfverskotlen verkligen kunna komma i fråga och sådan anvisning böra ske till statsverkets behof, skulle jag önska, att de i främsta rummet finge användas för uppfostringsverken; ty både tillgångarna och behofven bero på en sann nationaluppfostran och bildning, hvilken skall upplifva medborgarens känsla för dess national-existens, som jag tror icke kunna bibehållas, om man blott vill utarma folket. Men nya tillgångar skola otvifvelaktigt alstras genom en växande upplysning, hvarigenom såväl de intellectuella som de mechaniska krafterna kunna vinna utveckling. Frih. Silfverskjöld: Af den siste värde talarens yttrande anser jag mig uppkallad att beriktiga ett uttryck, som blifvit mig tillagdt i fråga om öfverskottens anvisande. Jag tror mig hafva sagt, att om ej R. St. skulle uppföra tillräckliga anslag för försvarsverket, önskade jag, att öfverskotten till delta ändamål må få användas, utan att jag dervid nämnt titeln. I fall jag nämnt den 3:dje, önskar jag att få ti''ägga den 4-'de hufvudtiteln; ty om R.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å LandtRäntmästarens i Malmö, Lagmannen Jöran Wuljfs ansökning, om rättighet att vid af skedstagandet erhålla pension till fulla beloppet af innehafvande lön. (U. A.) Medelst Nådig Remiss af den 24 Mars innevarande år, har Kongl. Maj:t till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnat Landt-Räntmästarens i Malmö, Lagmannen J. Wuljfs underdåniga ansökning, att, ehuru Kongl. Majit, i anledning af Lagmannen Wuljfs förut framställde underdåniga anhållan, att, vid afskedstagande från sin innehafvande LandtRäntmästare-tjenst, få å Rikets Allmänna Indragnings-Stat öfverflyttas, med åtnjutande af pension till fulla beloppet af innehafvande lön, genom Nådigt Bref till Dess Befallningshafvande i Malmöhus Län den 3 Mars 183^, förklarat, det Wulff, på grund af Kongl. Brefvet den 25 Juni 1818, icke kunde anses berättigad tili högre pension, än 3g5 R;dr 24 sk., med derunder beräknade 3^ tunnor spanmål, Kongl. Maj:t likväl, med afseende å anförde omständigheter, och i likhet med hvad vid sistförflutne Riksmöte egt rum, måtte till Rikets nu församlade Ständer aflåta Nådig Proposition derom, att Wulff, som upplefvat högre ålder, än den i Författningarne för åtnjutande af full lön, såsom pension på Indragnings-Stat, föreskrifne, och då han dessutom af denna sin lefnad tillbragt öfver 5o år i Rikets tjenst, alltså måtte tillåtas att vid sitt framtida afskedstagande från nu innehafvande LandtRäntmästare-tjenst inom Malmöhus
Om Riksdags böljan ooli Riksförsamlingens konstituerande. § 62. Riksdagarne skola hållas uti rikets hufvudstad, utom vid de tillfällen, då fiendes framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt, eller för Riksförsamlingens frihet och säkerhet vådligt. Konungen utsätter då, i samråd med Riksförsamlingens fullmägtige i Banken och Riksgäldskontoret, annan ort, der Riksförsamlingen bör sammankomma, och kallar den, genom offentlig kungörelse, dit på bestämd tid. § 63. Riksdagsmännen i Andra Kammaren, äfvensom de, hvilka sedan nästförlidne riksdag blifvit till ledamöter i Förste Kammaren valde, skola dagen efter den, lill hvilken riksdag blifvit pålyst, inför Justitie-statsministern, eller den Konungen i hans ställe förordnar, sina fullmagter uppvisa. Tre bland Riksförsamlingens fullmägtige i Rikets Bank och tre bland fullmägtige i Riksgäldskontoret böra, till upplysningars afgifvande, dervid vara tillstädes. Yid denna granskning, som sednast inom fyra dagar bör fulländad vara, skall undersökas, huruvida fullmagterna äro i föreskrifven form utfärdade, och lillkomme sedan hvardera Kammaren att pröfva behörigheten till riksdagsmannakallets utöfvande, i afseende på så väl sådana dess medlemmar, hvilkas fullmagter ej blifvit godkända, som dem, mot hvilka eljest, till följd af Riksdagsordningen, anmärkning kan ega Konstitulions-Utskottets Memorial, N:o 12. 21 ram. 1 sednare hänseendet hör frågan, så framt den är ostridig, afgöras af Kammaren, men till laglig åtgärd förvisas, då nödiga upplysningar saknas. Riksdagsman, mot hvars behörighet fråga är hos Kammaren väckt, bibehålie emedlertid sin befattning såsom ledamot i Kammaren, till dess frågan blifvit pröfvad och afgjord. § 64.
Lättfattliga upplysningar om föreningens organisation och ändamål hafva blifvit från trycket utgifne och inom länets alla delar spridde, men det oaktadt tyckes man i allmänhet ännu hvarken hafva gjort sig reda för grunderna för inrättningen eller kommit till insigt om de fördelar, som med delaktigheten deruti äro förenade; och är detta anledningen till den obetydliga framgång, föreningen hittills rönt inom länet. Blekinge Län. Pensions-, Nödhjelpsoch Sjukvårdsinrättningar. 27 Befintlige Pensionsoch nödhjelps-inrättningar äro för öfrigt: Lundeska och Danielsonska gratialkassorna i Carlskrona, stiftade genom testamentariska förordnanden år 1780 af Handlanden Nils Lunde och 1813 af Handlanden Jonas Danielsson, ined ett sannnanlagdt kapital af 70,112 R:dr 70 öre, i ändamål att räntorna skola användas dels till månatliga gratialer åt sådane fattige, som icke äro föremål för allmän fattigvård, och dels till aflöning åt en eller flere personer, som undervisa fattiga barn i christendomskunskap och nyttiga yrken. Kassorna förvaltas af Konungens Befallningshafvande och Borgerskapets äldste. Gratialisternas antal utgjorde vid periodens slut 129, tillsammans åtnjutande 3,360 R:dr i pensioner. Af räntorna erhåller Carlskrona slöjdskola 750 R:dr årligen. Carlskrona Handlandes Enkeoch Pupillkassa, stiftad 1832 af stadens handlande, med ändamål att lemna understöd åt enkor och barn efter delägarne samt äfven till äldre afsigkomne handlande. Kassan, som förvaltas af en utaf delägarne utsedd Direktion, har en fond af 247,000 R:dr, uppkommen genom särskilda bidrag och besparingar, inträdesafgifter, utgörande 500 R:dr för hvarje delägare, samt räntebesparingar. Kassan lemnar gratial åt aflidna delägares enkor med 400 R:dr, åt oförsörjda barn i mån af deras antal, dock ej öfver enkas gratial, samt åt afsigkomne handlande med 75 å 200 R:dr årligen. Delägarne äro 108.
E n o c h annan hade redan förut stött sig på Ajas fria sätt — h o n var allt för kamratlik m o t herrarna, hon rökte aldrig en cigarett, men väl några stycken, hon förde ett opassande språk. D e n » allmänna åsikten » var den, att hon komprometterade Big g e n o m sin oförsiktighet — f ö r att använda d e t mest lindriga uttryck. Den allmänna åsiktens målsman i vårt kotteri var en n y k o m m e n svensk filosifie kandidat, BOin studerade estetik o c h b o d d e i en pension, där de öfriga inackorderingarna stuÖerade pariserlifvet genom att hålla reda pä sina landsmän. » J a s å, det är kanske käringprat, att man sett herskapet k o m m a åkande vid elfvatiden på kvällen o c h stanna v i d hennes port. D ä r hade de gått in, o c h först vid tutiden hade han k o m m i t ut igen. O m det är käringprat, så medgif att vederbörande gifvit anledning till pratet. » Den lille mannen såg helt uppkryad ut a f att få försvara sin åsikt. H a n s ögon lyste af belåtenhet, o c h hade han ej f ö r tillfället b e - funnit sig i artisters sällskap, skulle vi m e d all säkerhet fått höra ett o c h annat väl valdt uttryck o m artisternas o c h särskildt o m artistdamernas temligen fria m o r a l. J a g frågade, när » m a n » lagt märke till den där sena visiten. J a g visste, hur obetänksam A j a kunde vara, hur föga hon b r y d d e sig o m hvad som ' passade ' eller icke passade, o c h jag kände ju också till hennes lust att vara u p p e o m nätterna. Inte tänkte hon p å, att det kunde gifva anledning till illasinnade uttydningar, o m hon b a d sitt sällskap följa m e d u p p i ateliern på aftonkvisten. O c h o m tiden g i c k fort, där man satt o c h pratade, så att m a n, innan man visste ordet af, var inne på småtimmarna, så rörde d e t väl ingen människa.
Men vid en sådan förändring få Utskotten erinra, att hela stadgandet uteslutande afser den händelse, att Banken kommit i concurs, och att detsammas ändamål är att förordna, huru, i sådant fall, med bevakningen af creditsedlar och invisningar skall tillgå. — 3 moni. är uteslutet af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, och bör, såsom egentligen afseende creditsedlar och invisningar, icke numera bibehållas, så vida dessa fordringsbevis, enligt stadgandet i den ofvan tillstyrkta 8 §., erhålla företrädesrätt till betalning. Utskotten hemställa således, alt den blifvande ra §. må erhålla följande lydelse: Deri genom Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, för bevakning af fordringar i allmänhet, stadgade prcescriptionstid af to år, ege ej rum i afseende på Bankens tryckta eller graverade creditsedlar och invisningar; ej heller skall bevakning deraf, uti sådan ordning sorn Concurs-Lagen föreskrifver, erfordras i Bankens concurs eller i anledning af årsstämning, som, vid Bolagets upplösande, utfärdas ä dess borgenärer; hvaremot, när Bolaget upplöses, vare sig i följd deraf, att tiden för privilegium tilländalupit, eller att detsamma af annan orsak upphört, hvilket Konungens Befallningshafvande bör, utan dröjsmål, till Kongl. Majit inberätta, Kongl. Maj.t låter utgå Nådig Kungörelse derom, med föreläggande för en hvar, sorn någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätt, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken, inom tvä år ifrån den dag, hvarunder Kungörelsen utfärdas; börande under tiden samma Kungörelse årligen från predikstol ar ne uppläsas. Kan inlösen ej ske, i anseende till af Banken iråkadt concurstillstånd, vare ändock förbindelsens innehafvare skyldig att, inom sagde tid, till bokföring och erhållande af påskrift derom, uppvisa förbindelsen inför den eller dem, Rätten i sådant afseende förordnar. 11 <$*. finnes väl icke hafva något motsvarigt uti Ridderskapets och A 15ih. till R.
Men då en plägsed under tidernas lopp förlorat sin ursprungliga makt öfver sinnena, hålles den ännu till en tid vid lif genom konstlade medel. Detta hjälper dock icke länge; snart faller den, för att antingen aflösas af något nytt eller stå upp i föryngrad gestalt. Så har förhållandet varit m e d danslekarne, som under växlande skick bibehållit sig så länge i norden. Redan år 1119 berättas från ett gästabud på Island, att man bland andra nöjen äfven förlustat sig m e d sådana. Tvifvelsutan äga de äfven i Sverige en lika hög ålder. Man tror, att de uppkommit därigenom, att episka kväden eller romanser dramatiskt uppförts — ett bruk, som törhända kunnat bringa en inhemsk dramatik till lif hos oss, o m det ej kväfts af främmande, här efterhärmade sedvänjor. Då förvisades dessa anspråkslösare nöjen till bygden, där man ännu var tillfredsställd däraf. Oftast utfördes de o m jularne, då ungdomen k o m talrikt tillsammans, och nämndes af denna orsak vanligen jullekar eller juldansar. Vid en del af dessa dansar är det uppenbarligen sången, som är det hufvudsakliga. Som prof på denna art kunna nämnas: » Ungersven spänner upp sin b å g e », » Det kommer en riddare ». Dessa erinra o m de gamla riddarevisorna och skulle nog äfven räknats dit, om de ej upptecknats såsom sånglekar. Förloppet är vid deras uppfö- rande ungefärligen följande: först af sjungas några strofer växelvis af herrar och damer, därpå sker uppbjudning v i d en bestämd vers, så dansas några hvarf under afsjungando af slutstroferna. Till dömes meddelas här nedan en dylik sånglek vid namn » Ungersven rider i skogen så fort ». De deltagande bilda en ring, inom hvilken en ensam herre befinner sig. (Uppbjudning.) S) mig. » Gifvetvis erbjuda dessa sånglekar icke så stort intresse. Där melodien, på hvilken de sjungas, ej är särskildt tilldragande, blifva de nämligen skäligen enformiga. Deras dramatiska liflighet tynar lätt, därigenom att de — efter våra begrepp åtminstone — äro betydligt utdragna.