Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras anförda skäl hofva visserligen icke förefallit mig lika öfvertygande, som de varit med värma framställde; men de antyda likafullt, att man icke vill tillerkänna förslaget någon för - 238 Den 12 December e. m. tjenst, utan fastbeldre önskar afs!a“ derå, på det att R. o. Ad. mätte få välja emellan antagande af det Kongl. Forslaget och afslag derå. Jag tror. att man icke gör qvinnan någon tjenst dermed. Visserligen må det hafva varit nyttigt all, i enstaka fall, qvinnor, som känt sig dertill mäktige, erhållit rnyndighetsrätt; och under nuvide förhållanden synes detta icke möta svårighet, Erfarenhen visar oss della tillräckligt. Alan har sagt. att man jemväl enl. det Kongl. Förslaget vill gifva qvinnan rätt att bestämma huruvida hon vill blifva myndig eller icke, i hvilket sednare fall hon nemi. må begära förmyndare. Ja! det är visserligen sannt, men det är likväl mycket obehagligare för qvinnan att sjelf anhålla att blifva omyndig, än att fo r t lefva under förhållanden, som nu förefinnas, och jag frågar, behöfver väl den svenska qvinnan en myndighetsförklaring för att i alla loflig» fall fä ungefärligen göra hvad henne lyster och utöfva ett i alla fall ganska mäktigt inflytande på det manliga könet? Jag hemställer till Eder mine fin l 0111 icke qvinnan i sjelfva verket är långt mäktigare genom sin beundransvärda förmåga att om det, för dem hon älskar, är nödigt i tysthet fördraga och försaka allt, än om hon skulle kunna aldrig så skarpt och klart beräkna en mängd forhållanden, sorn hittills hos oss ansetts egentligen tillhöra mannen: affärer, processer, juridikens och det praktiska lifvets kärfvaste prosa. Jag föi bl i fv er för öfrigt fast, i min tro, ehvad vi afslå eller bifalla Betänk., skall den ädla Svenska qvinnan fortfarande inom samfundslefriaden utöfva det helsosamma inflytande, som hennes dygder och behag tillkommer; men såsom det bästa oss nu erbjudna förslaget f delta ämne anser jag LagUtskfs vara, och hemställer jag således om bifall derå.
331 bättre rätt till de redan afmätte, rågångs tvister, frågor om Stubbeoch röjselrätt, med tlere prelitnininaire åtgärder, sorn skolat, i laga ordning afhjelpas, dels att det efter 1810 först inträffande Riksmöte icke skulle infalla förr än efter 5 år eller tiden för en lagtima Riksdag, dels ock i synnerhet derföre, att rätta tiden för anmälan till Skatteköpen först då syntes inträffa, när efter föregången undersökning och i anledning deraf meddeldt Utslag, Bruks-Egaren fått kännedom om hvad honom kunde tillåtas att till Skatte förvärfva, blef det tillika, i afseende på Skatteköpen, uti 1811 års Kungörelse förordnad!, att, sedan hvarje Bruks erforderlige andel af Recognitionsskogen blifvit genom laga kraft vunnet Utslag bestämd, och så vida BruksEgarne då inkommit med ansökning om Skatteköp derå, anstalten om denna Skogs-andels indelande till hemmantal och skattläggning, genast borde vidtaga, och att, derest en sådan ansökning då icke inkommit eller innan den efter 1810 nästpåföljande lagtima Riksdag icke inkomme, med berörde anstalt skulle anstå , samt Bruks-egaren imedlertid, med erläggande af Recognitions-afgift för Skogen lomme att fortfara. Enär nu i betraktande (ages, att undersökningarne af RecognitionsSkogarne och dessas profning, ehuru genom Kronans föranstaltande verkstälda, icke inom de af Riksens Ständer utsatte 0 åren, eller till den 4 Eebruarii 1817, varit eller, rörande ä t sk ill ige Skogar, ännu äro till slut bragte, hvarförinnan Bruks-Egare, af ofvannämnda stadgande, haft all anledning att icke anse deras skyldighet att anmäla sig till Skatte - 33?
Blott* med långsamma steg, och sällan förr än på ålderdomen , hinner äfven den skickligaste till den inkomst som oundgängeligen erfordras för FainiUes underhåll j och den oafbrutne tjenstgöring - Den 2 2 Juli. 2135 göring Banco-Verket krafvel-, medger hvarken X*’erier, som af de flesta andra Verk begagnas, eller någon möjlighet för mängden af dess JEmbetsoch Tjenstemän, att genom särskilda befattningar vinna en förbättrad utkomst. Dessa omständigheter, jemte det med Bankens högre sysslor, i synnerhet Commissarie-tjensterna, förenade vigtiga ansvar, hafva vid framfarne tiders Löne-regleringar för Banco Staten ej blifvit lemnade utan afseende. Redan vid Bankens första inrättning år 1668, fastställdes en Banco Commissaries Lön till 1000 Daler Caroliner in natura, belöpande enligt Myntfoten , vid uppmyntning, till 55g Specie Riksdaler. De flera påföljande Regleringar hafva i allmänhet varit lämpade efter Coursoch Silfver värde. Men någon tillämpning af den för Bankens Tjenstemän år 1770 fastställde rättighet att utbekomma deras aflöning i hardt Specie-mynt, ehuru genom ingen sednare författning upphäfven , har ej kunnat äga rum under en tid , då inskränkning i detta afseende för Samhällets öfriga lika berättigade Medlemmar befunnits nödvändig. I betraktande af alla omförmälta considerationer, och under nödig omtanka för det angelägna Banco-Verkets säkerhet och sannskyldiga fördel, samt Allmänhetens nöjaktiga betjenande af skickliga personer, äfven hädanefter, har Banco-Utskottet efter Herrar Fullmägtiges hörande och enligt deras yttrade tankar ansett sig äga grundade skäl att hos Riksens Ständer tillstyrka en billig förbättring äfven uti Banco? Statens Löne-v ilkor; men att de från Banken utgå - Dm 2 a Juli. Utgående
Föredrogs ä nyo Bewillningssamt Allmänna Beswärs o y Oeconomie - Utskottens gemensamma, den Z Februarii pä bordet lagda Betänkande, angäende Landt-Tullarnes indragning och Tull.upbördens ersättning genom serskild Bevillning Grefwe 6/llenboiA, josian tkemmmZ, hade inlemnat ett Diktamen, hwilket uplästes sä lydande : Öfvertygelse om de fördelar Land-Tutlarnes upphäswande i flere afseende» Riket tillskyndar skulle, med afseende pä ett sa nyttigt föremal, jag gerna läta falla all anmärkning wid fördelningen af de avgifter, som till fyllnad i Starens billiga ersättning för Tuil-inkomsterne Landet och Städer komma atk utgöra, för att icke lägga hinder i wägen för derm ärendets skyndesamma afgörande; men dä jag icke twiflar, art ju detta likasom andre arender kommer, akt undergå en noggran granskning och tili Utskotten Drn i2 Zebruarii. 43s ater remitteras, auhäller jag ödmjukast «tt följande fä andraga, för att till Bewillnings. och OeconomieUrstoltens ytterligare pröfning öfwerlemnas. Emot den af Utskotten föresiagne fördelning emellan Landet och Städerne samt fyllnaden af Sjö-Talls-inkomster till erforderligt belopp, har jag ej något alt erindra; men wid fördelningen pä Landet får jag först göra den anmärkning, att da erfot ning för Tullafgifterne icke till sin anledning är i nägot afseende sammanhängande med grunderne för den allmänna Bewillningen. eller afgift af inkomst, utan blott såsom en ersättning, eller motsivarighet emot hwad man i Tull erlagt, bör bestämmas, mindre i afseende pä Hemmantalek än localan art med lätthet och fördel sina producter kumi a föryttra, sä äro de förestagne grunderne af Hemmans wärde för denna ersättning, i sammanhang med allmänna Bewillningen lika sä litet lämpelige som rättwife.
Äfven anletsdragen hade undergått en förändring, som utvisade, att af gossen blifvit en yngling. Med undantag af en ökad liflighet och glans, voro dock ögonen desamma, dessa ögon, hvilka äfven under gosseåldern ägt ett alfvar och ett djup, som tycktes tillhöra någon sednare period af lifvet. Axel tycktes söka efter något ord till inledning, men deraf blef intet. Jag skulle så innerligen gerna afbrutit den plågsamma tystnaden om jag kunnat. Det blef Clintons sak: Jag tror att herrskapet redan hunnit glömma bort hvarandra. Om det så är, får jag för dig, min kära syster, presentera studeranden Axel Segerskjöld. Det är säkert studenten, som gör honom oigenkännelig. Dessa Clintons ord, hvilka kunnat anses si och så, voro i sjelfva verket fina, och verkade hvad de borde. De förjagade en stor del af förlägenheten och bryderiet. Jag vågade framstamma en anmärkning om, huru mycket »herr Segerskjöld« vuxit, och huru roligt det var att se honom. Tycker mamsell Värn verkeligen, att det är roligt? Axel satte mycken tonvigt på detta »mamsell Värn«. Detta kändes mig något obehagligt, ehuru jag sjelf gifvit anledning dertill genom mitt herr Segerskjöld. Dock, som ställningen oss emellan förändrats, och Axel icke kunde anses för ett barn mer, tyckte jag mig gjort rätt. Jag ämnade äfven framdeles kalla honom »herr Segerskjöld«. Jag minnes icke, huru jag besvarade Axels fråga. Han drog sig undan, sedan han likväl fått löfte om nästa kadrilj. Af orsak, att några ortens lejon voro alldeles outtröttliga i polkamasurkan, och icke syntes ha något emot att för det täcka könet presentera deras synbarligen transpirerande kinder, hände sig att denna dans blef längre än den bordt. Jag var rätt nöjd att mitt svaga bröst icke tillät mig sådana fatiguerande danser. Emellertid sökte jag att ordna mina tankar beträffande Axel. Huru hade Clinton blifvit så bekant med Axel? Hvilkendera månne hade sökt den andras sällskap? Om Clinton haft någon aning om, hurudant Axels förhållande varit till mig, var det då så alldeles rätt att föra honom till mig?
Stedingk anser jag ej likgiltigt om sådana klassval fortfara, eller icke. Jag tror tvertom, alt det är för de särskilda näringarne ganska väsendtligt alt representeras genom personer som tillhöra dem och som känna dem, samt derigenom äro i stånd att föi svara och göra gällande de särskilda intressen, som desse näringsidkare.hvar för sig kunna hafva att iakttaga. Det vore, på sätt Frih. Stedingk yttrat, en öfvergång till samfäldta val om man antoge förslaget. Följden deraf blefve, alt hända kunde, det man från Stockholms stad finge en dast kryddkrämare och handtverkare, eller endast grosshandlare och magistrats-personer, med alla andras uteslutande. Sådant anser jag hvarken nyttigt eller nödigt, utan bestrider ändringen såsom oriktig i sin grund. Jag gör det så mycket mer som jag ej vill med gifva införande inom ett Stånd af en grundsats, hvilken, utsträckt till de öfriga, skulle, enligt min öfvertygelse, verka förderfligt på dem alla. Att BorgareSt. redan antagit denna §, sådan förslaget lyder, är öfverensstämmande med ståndets förra beslut i repres:sfrågor, der det alltid uttalat sig för samfäldta val. Men då R. o. Ad. alltid röstat för motsatsen, ståndseller klassval, så hemställer jag vördsamt att R. o. Ad. måtte förkasta förslaget. Frih. Cederström, Anders: Då denna fråga egentligen rörer Stockholms borgerskap, och då jag nyss hört Hr von Hartmansdorff i en likartad fråga med denna, derföre att densamma rörde hederv. BondeSt., föreslå att betänk, af R. o. Ad. skulle afslås enär detsamma af BondeSt. blifvit afslaget, så får jag, på samma grund, vördsammast yrka, att delta betänkande måtte bifallas. Hr Munck af Rosenschöld: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. And.
Hvarföre jagh eij sköter om Det min Sohn slätt blott komme heem: At jagh tå honom måtte see I Lifwet; tå ändas mitt wee.” De se en naken och ”paltuger” man nalkas. — Sc. 7. Acolastus, erinrande sig de helt olika känslor, med hvilka han fordom såg sitt hem, beslutar nedfalla för fadren och anropa hans förbarmande. Pelargus och Eubulus betrakta med undran denne tiggare, som ej äger andra tiggares oförsynthet. Acolastus störtar till fadrens fötter, bekänner sin ovärdighet och beder om äfven ”den ringaste drängarätt.” Fadren upplyfter honom, bjuder gifva honom de bästa kläder, slagta den gödda kalfven och samla alla husets vänner. Acolastus slutar stycket med att prisa fadrens förbarmande godhet. Epilogen framställer två lärdomar, ”Then eene är Theologisk Then andre ther hoos Politisk.” Den förra visar oss Guds faderliga barmhertighet, ändock vi förspillt vår arfvedel. Den sednare gäller dem, som sända sina söner till utlandet, dem sjelfva till föga mon; dock vill förf. ej förneka, att resor äro bildande och att man deraf kan lära förfarenhet, seder, språk och höflighet; men ingen kan lättare förföras än en oförfaren vandringsman, derest denne icke har Gud för ögonen, ty i så fall går det honom icke illa. Stycket uppfördes vid Pedersmässomarknaden i Linköping 1645 af 49 gymnasister, bland hvilka var en Gustavus Martini i Lindesnäs, om hvilken det i Kgl. Bibl:s exemplar står antecknadt, att han sedan adlades till Lindeborg och var generaladjutant i Polen. Parablen om den förlorade sonen var ett i hög grad tacksamt ämne för skoldramaturgerna. Det har en djup religiös betydelse och framställer en af Christendomens herrligaste läror, men på samma gång medgifver det möjligheten af en fullt verldslig behandling och lemnar ett fritt spelrum för uppfinningen i utmålande af hjeltens äfventyr i utlandet. Brask har också deraf begagnat sig.
Den 17 O c t o b c r f. m. afhjelpandet deraf vara sfi nödvändigt, alt man får åsidosätta det önskade bättre eller rangerandet af lånerörelsen i sin helhet. Jag anser alltid för illa, då någon brytning i lånerörelsen och penninge-transaelionen inom landet uppslår; det är något, som man bör akta sig alt åstadkomma, och jag kan derföre icke annat än tillstyrka afhjelpandet, åtminstone liM någon del, af det inträffade behofvet, under förmodan att utvägar icke saknas, i händelse af behof, att fylla luckorna på de stallen, hvarifrån penningar nu skola lills vidare tagas. Jag anser detta afhjelpande så mycket nödvändigare, som jag är säker på, att, lill följd af den brist som råder här, starka påkänningar på privatbankernes capitaine skola uppstå, och derigenom samma brist uppkomma i de landsorter, der dessa finnäs, och hvilka landsorters innevånare påräknat att af dessa privatbanker blifva hulpiie. Man undrar kanske hvarföre ett sådant tillstånd nu inträffat, och kan ej så noga göra sig redo derföre. Jag finner delta tillstånd icke så underligt. Genom flera privatbankers inrättning bar speeulationen utvidgat sig och större företag blifvit satta i verket, allt i förlitande på den lätta tillgången på penningar, som dessa privata inrättningar lemna. Man förundrar sig att brist kan uppstå, då så många privatbanker finnas: det är visserligen besynnerligt vid första påseendet, särdeles i närheten af privatbanker; men det är dock icke så underligt, ty numera deponerar en hvar sina penningar på uppoch afskrifnings-räkning i privatbankerna eller gör afbetalning till bankernes cassör på sina der erhållna och begagnade creditiver, hvarigenom de större eller mindre summor, som förut lill lån funnits i private personers händer, försvunnit. Dessa små banker — om jag så får kalla dem — hos enskilda personer hafva nu flutit tillsammans med privatbankerna , och derigenom har penningebrist för små låntagare uppstått i de orter, der privatbanker finnas. Sålunda har man kanske gjort felaktiga speculationer på alt få allt hvad man behöfver i privatbanker; och deraf härleder sig den starka påkänningen i Banco-disconten.
Redan förliden höst sköflade en kiäftåkomma hennes trägna arbetskraft och hon erhöll då tjänstledighet för att å sjukhus undergå en svå- rare operation. Hemkommen från sjukhuset, har hon varit fortfarande maktlös, nya åkommor följde och nu senast tillstötte lunginflammation, som efter fem veckors plågor slutligen lade den plikttrogna lärarinnan på bår. Hon sörjes förKungl. operan har återupptagit de båda populära operorna » Konung för en dag » och » Lohengrin ». I de förra hafva de båda hufvudrollerna fått nya innehafvare, i det hr Lemon utför Zephoris ' parti och fröken Thulin Nemeas. Båda reda sig ganska bra i sina nya uppgifter, särskildt den senare. Hr L. tager sin roll något mera drastiskt än sina föregångare och blir väl burlesk; han är ej heller fullt lycklig i den talade dialogen. — Matinén å k. operan Maria bebådelsedag hade samlat nästan fullt hus. Den inleddes med en konsertafdelning, i hvilken k. hofkapellet utförde uvertyren till » Hebriderna » af Mendelssohn, hr Forsell sjöng vid förträfflig disposition en aria ur op. » Dinorah » samt hrr Zetterqmst och Aulin utförde en sats ur Bachs på senaste symfonikonserten gifna konsert för 2 violiner. Härpå uppfördes spanjoren Balaguers drama » Romeo och Julia », hvari titelrollerna tolkades på ett förträffligt sätt af hr Palme och fröken Janson. Hr Örtengren gaf äfven en god bild af Oapuletti. Till slut utfördes Dentes komiska 1-akts-opera » I Marocko » under liflig munterhet och stort bifall. Tonsättaren, som själf anförde densamma, hälsades vid sitt inträde af skallande applåder. — Till förmån för Kungliga teatrarnes pensionsinrättning uppföres instundande torsdag » Gerhard HULTMANSCACAO vid 1 8 9 7 års Konsto c h Industriutställning i Stockholm. (DUN 1898 Grim », dramatisk dikt i 5 akter af Tor Hedberg. Stycket, i hvilket hrr Hillberg, far och son, hr Svennberg och fru Sandell ni. fl. uppträda, gifves endast denna gång. barnen.
Arfvoden, till Ståthållaren å Stockholms Slott 400: — —. 400: — —- „ Sekreteraren 300: — —. 300: „ Konduktören 420: 420: „ Material-förvaltaren 360: 360: „ Räkenskapsföraren „ Pådrifvaren, dags300: 300: verkspenningar, . Till trägårdens underhåll 270: — 300: 270: — 375: „ lås och fönsters underhåll i Kongl. Slottet 500: 500: — .— S:r 18,686: 7. 10. 18,03'7: 38. 3. Balans till påföljande året: Ehuru Rikets Ständer för hvartdera af de ifrågavarande tvänne åren bestämt ett byggnads-anslag för Kongl. Slottet af 25,000 R:dr, hafva dock endast 15,000 R:dr årligen för det åsyftade ändamålet utgått och uti räkenskaperna redovisats. Återstoden, utgörande för hegge åren tillsammans 20,000 R:dr, har blifvit använd till ränteoch kapital-afbetalning å de, för bestridande af kostnaden för Lejonbackens ombyggnad, upptagna lån. K o n g 1. Dessa räkenskaper äro i Kongl. Kammar-Rätten granskade utan., anmäkning för begge åren och hafva ej heller föranledt till någon erinran af Revisorerne.. år år 1843. Uppbörd: Skuld - 3. 6. Balans från föregående året: Utgift: Balans till påföljande året: Lustslott. Båda årens räkenskaper äro i Kongl. Kammar-Rätten granskade med anmärkningar samt utvisa: »ebet. ar 1§45S. år IS43. Balans från föregående året: Uppbörd: Utgift: Aflöningar, pensioner och gratialer åt tjenstemän och betjening. Aflöning åt arbetsfolk och handtverkare Materialier och inventarier . Balans till påföljande året:
Visserligen finnas i Länet många vattenverk, som i större eller mindre mån förorsaka uppdämning; men då de tillkommit i laga ordning och oftast äro för orten omistlige, så kunna de olägenheter, de medföra, svårligen afhjelpas genom den i Författningarne inedgifna lösningsrätt, helst löseskillingen måhända alltid komme att blifva så drygt uppskattad att den öfversteg enskilda förmågan. Emåen, Länets betydligaste vattendrag, gör nästan hvarje vår skada genom öfversvämning. För att i någon mån minska denna olä genhet, har man med behörigt tillstånd företagit sprängningar i det såkallade Ilecklaberget, som är ett af de hinder, hvilka stå i vägen för åns fria lopp. Genom sökt och beviljad förmedling af hemman, har, under de sist förflutna fem åren, Länets sammanräknade förmedlade hemmantal, från 3,36611 mantal, blifvit minskadt till 3,365A. Uti sista Femårs-Tabellen finnas, bland Kongl. Maj:ts och Kronans lägenheter, upptagne en Masugn, .en Stångjernshammare och en Spiksmedja. Dessa verk tillhörde Pauliströms Bruk; men år 1832 har bruket med underlydande hemman blifvit till enskild man under skalterältighet försåldt. För öfrigt upptager bifogade tabellen för Landet alla de hemman och lägenheter, hvilka här i Länet tillhöra kronan. Af hemman, anslagne till fromma stiftelser, finnas, dels 61 hemman i Lönneberga Socken af Aspelands Härad; hvilka tillhöra Upsala Domkyrka, och dels 1 f. d. Hospitalshemman i Törneby af Calmar Socken, hvilket nu disponeras af Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet. Ungefär 27 hemman hafva under sista fem åren blifvit från Krono löste Lill Skatte. Poslhemmannen uppgå till 40— mantal och de till Gästgifvaregårdar anslagna utgöra 80 mantal. Af Boställen finnas, för MilitiaeStaten 661 mantal, för Civil-Staten 36fl, och för Ecclesiastik-Staten 107A mantal. Kungsgårdar och Ladugårdar i Länet utgöra 171 mantal.
<3Bilja fjermare det arf Ipfta, mare det til# (åtet, der de för arfvet od) de§ afHomft flälla borgen, font af Slät* ten godfänneö. begagna de ej lpftningö#rätten, förordne ©omaren god man, forn arfvet vårdar ocd förvaltar, till deg den frånvarande arfvinge» fin rätt bevafat, eller tiden dertill ute är. hommer ej den frånvarande arfvinge» inom tio år från den dag, då ^ungö# relfett tredje gången i ©dnittgarne införöeö, vare från arfvet fliljd, der f)an ej laga förfall vifar.” Utt 2 §. 16 Cap. gvilfen bäfver dädanefter få Ipdande: ”$lan eller qvinna, forn ej fpHt 21 år, må ej göra teflamente, der ej datt eller don är eller förut varit gift. ©en, font fpllt 15 år, må docf genom testamente bortgifwa fådan egendom, dttt ban ellet bon genom eget arbete jig förwärfwat ” ^an&ela^alfen: Uti 11 §. 9 Cap. är fötjanöe förändring i ordalpdelfen befluten: ”fordrar någon den gäld, ban wet gulden mara, eller nebat ffuldenär fin band odj fördrifning, ocb warder funnen med ofanning, bote hälften af det ban fordrat etter wägrat att gälda, målö»ägan» denö enfaf.” nTt^ger ninga^alfen: Uti 1 §.
Ständer söka befrielse; så bade Lindqvist, som redan den 17 Augusti berörde år verkställde inbetalning af förenämnde andel af lånet, anhållit om befrielse ifrån vidare ansvarighet för detta lån, så tili capital som ränta. Af handlingarne i dessa mål har Utskottet funnit ådagalagdt, alt Kamereraren E. S. Winberg och Bokhållaren JV. Winberg vid emoltagandet af ofvanomförmälde, sedermera falska befunne handlingar icke förbisett, att vanliga former och säkerhetsmått, till förvissande af namnunderskrifternes vigtighet och personernes vederhäftighet, varit iagltagne, utan ifrågavarande betalningsansvar blifvit sökanderne åbragt helt och hållet genom andre personers bedrägliga åtgärder; vid hvilket förhållande och då bemälde sökande, efter det rättegångarne mot låntagarne och löftesmän blifvit afslutade, godvilligt, utan föregången lagsökning, med betydlige egne uppoffringar, hållit Låne-Contoiret skadeslöst flir Capitalen af de, fi de falska lånehandlingarne utgifne, lånen, samt Kongl. Majit genom Dom i serskildt mål förklarat, alt inlemnare af falska lånehandlingar icke kan åläggas betala annan eller högre ränta, än 5 proc. från den dag, han för lånebeloppet blifvit kräfd; har Utskottet, lika med Fullmäglige och Directionen vid Götheborgs Låne-Contoir, ansett sig böra tillstyrka, att Kamereraren E, S. Winberg och Bokhållaren IV. Winberg måtte beviljas den af dem begärde eftergift för npp lupne öfverräntor å de lån, som från Götheborgs LäneContoir utgått mot ofvanuppräknade, af dem inlemnade, sedermera falska befunna lånehandlingar.