Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
61. — angående sökt afskrifning af en del utaf de Hallands läns innevånare år 1846 beviljade undsättnings medel. 62. — angående lindring i en af hemmanen å ön Hven utgående afgäld. 63. — angående arrende af kronofisken i Umeå eif vid Klabböle och Sör forss byar. 64 — angående tillämpningen i vissa delar af sednast fastställda statsreglering. 65. — angående medel till bestridande af kostnaderna för den till hufvud staden inkallade garnisons-förstärkning. 66. — angående utvidgande af rättigheten till kyrkostugors uppförande inom Norrbottens och Westerbottens län. 67. — angående upphörande af skyldigheten för landtman att afskala och samla barken å till dem upplåtna ekar. 68. — angående val af 2:ne ledamöter i Hemliga Utskottet. 69. •— angående optionsrätt vid utarrendering af mil itiae-bos tällén. 70. — angående bildandet af en fond till pensionering af folkskolelärare. 71. — angående beviljande af kreditiv-rätt å Rikets Ständers Rink för Stock holms Stads Drätsel-kommission. 72. — angående indragning af Svenska Postkontoret i Hamburg. 73. — angående utbekommande från Kongl. Danska Arkivet af äldre hand lingar rörande Sveriges södra och vestra kustprovinser. 74. — angående ändring i Kongl. Patent-förordningen af den 18 December 1834. 75. — angående tillägg till 14 § i 3 art. af Kongl, instruktionen för Skogs och Jägeri-staten den 16 Mars 1838- 76. — om anvisande af serskildt kreditiv till betäckande af kostnaderna för erforderliga rustningar. 77. — om förändring i sättet för uttagande från Kongl. Räntekammaren af de till vissa verk anvisade statsanslag. Register1. 701 N:o 78- Underdånig skrifvelse, angående rotering af en staden Lund tillhörande jordlott. 79. — angående Fahlu stads båtsmans-rotering. 80. — angående förvarande af en del utaf Bankens redbarheter å Carlsborgs fästning.
Det naturhistoriska Riks-museum, ilvars förkofran tid efter annan blifvit befrämjad genom af Rikets Ständer beviljade anslag, har, under Kongl. Wetenskaps-akademiens styrelse, utbildat sig till en institution, som på ett fäderneslandet värdigt sätt omfattar ansenliga, för den allmänna bildningen så väl som för vetenskapliga studier värderika samlingar i zoologi, botanik och mineralogi. Men det gifves en gren af naturhistorisk vetenskap, som inom Riks-museum ännu icke är särskildt representerad, Palaeontologien, läran om de förgångna organismerna, det organiska lifvets historia, hvilken i våra dagar i alla civiliserade länder sysselsätter talrika forskare, och genom de lysande resultater hon vunnit vid geologiens sida, i hög grad ådragit sig alla bildades uppmärksamhet. Det har ej utan skäl funnits anmärkningsvärd^ att i Sverige för denna vetenskap ännu ej finnes någon fast plats, och i synnerhet hafva, så väl inom som utom Wetenskaps-akademien, de, som af pligt eller intresse, tagit en närmare kännedom om det naturhistoriska Riksmuseum, länge insett behofvet af en särskild afdelning derinom för Palaeontologi, med egen intendent. Så länge likväl museets trånga lokal ej en gång medgaf att på ett tillfredsställande sätt ordna de afdelningar, som redan funnos, kunde för Palaeontologien intet annat göras, än att begagna de tillfällen, som erbjödo sig, att anskaffa goda samlingar af försteningar, särdeles från Sveriges egna formationer, och att tills vidare förvara dem i förråden. Tillika utsågs, när planen för nybyggnaden uppgjordes, en passande lokal för Palaeontologi, jemte förrådsoch arbetsrum, och i Wetenskaps-akademiens bibliothek anskaffades, i den mån tillgångarne det mcdgåfvo, det vigtigaste af ämnets rika och dyrbara litteratur. Det naturhistoriska Riks-museets stat upptager för närvarande fem intendentslöner, deraf två af 4,000 R:dr samt tre af 3,300 R:dr. Anslagen till samlingarne äro så fördelade, att på zoologiens trenne afdelningar komma 6,700
Pa Högwördige Preste, pels och Adelns Ledamö, Ständers Ledamöters ters magnar wägnar (Ases klemlnz. 1H. VVciclman. Pa Walloflige Borga, Pa Hedermarda Banke , Ständers Ledamö- de.Standekö Ledamöters ters magnar magnar Larl I^snclberF. ^näers vilsson. >1. kröclelius. Upplästes följande Memorial frän SlalöUtskottet: Wördsamt Memorial. Till Statsutskottets utlåtande har Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat remittera Herr I^srmmZ Lknitmn 8ckmilterlörv5 Memorial, deruti han förcstär, ott Haga LustSlotl och Park, som tillhört f. d. Konungen, men of honom och dest Faniille nu mera icke kommer att begagnas, rvättt Den 5 Januari!. 379 mätte öfwsrlemnas till Hans Majit wär nuwarande Näd^ge Konung, såsom en tjenlig reträtt;, dä Han under ve kunga Regerings-omsorgelne behöfrver söka nägon hwitå och lugn. A anledning häraf sär StatsUkffottet för betz del anföra, att dä Utskottet, tvid det uppgifne Förslaget till Underhälls,summan för f. dKonungen och dest Fmnrlle samt med anledning af dea öiwer s. d. Konungens tillhönghtter upprättade Bouppteckning, upptagit wärdet jör Hoga LustSlvtt och Park, sLsom en tillgäng af f d. Konungens en, skiita egendom, som icke utan Konungs och Ständers gemensamma bifall sär disponeras; och Riksens Högloft.
Herr Grefven och LandtMarshalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid St.atsUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar hindra detsamma* antagande samt på sådan grund behagade Utlåtandet jemte anmårkningarne till Utskottet återförvisa. Ropades Ju och Nej. Herr von Hartmansdorff. Anguji: Då meningatne äro så delade, ätt pluraliletens endast torde kunna utrönas genom votering, vågar jag vördsamt hemställa, om det icke vore båttre att på vanligt sätt bevilja återremiss, i synnerhet Den 4 April e. nu 125 som mera till förmodligen skulle åtgå för oss till voterings verkställande, ån för StatsUtskottet till återremissens besvarande. v Herr Ehrenborgh, Casper', Mig torde blott tillåtas vid detta tillfälle erinra derom, att en dylik åtgärd eller återremiss, redan år beslutad i afseende på hamnbyggnaden vid Lidköping. Det synes derföre consequent att nu förfares på enahanda sått, så mycket hellre, som man ej önskar annat ån samma förhoppningsfulla slut, som ågt rum vid frågorna om hamnbyggnaden vid Halmstad och upprensningen af Upsala Å Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad proposition, fann Ridderskspet och Adeln för godt, att Stats-Utskottets Utlåtande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar till Utskottet återremittera. Justerades följande; Utdrag af Protooollet, ballet hos Höglollige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 4 April 1823. S. D R emitterades till Statsoch Banco Utskotten: Kongl. Maj:ts den J2 sistledne Mars aflåt - 126 Den 4 April c, m. ne och den 25 derpå följde förmiddagen på bordet Iagde Nådiga proposition till Riksens Stånder, angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och Slussverks ombyggnad. Allmänna Be spärsoch OeconomieUtskottet; Kongl. Majds den 20 sistlidne Mars aflåtne och den 25 i samma
Vore det nu rätt, att, oaktadt allt detta, vore det nyttigt för unionen, för Sverige, derest detta, enl hvad Ekon.Utskd tillråder, skulle börja följa en motsatt politik, och fordra för sig det främsta rummet inom föreningen, den »principala ställningen», gent emot ett befryndad! brödrafolk, en nation, som visat sig så ytterst öm - Den 17 Mars e tn. 533 tålig om sin uationela sjelfständighet, som den Norska? Vore icke detta att på den genaste vägen åstadkomma allt det, som man vill förekomma genom den föreslagna revisionen, nemi. unionens möjliga uplösning, Sveriges isolering och försvagande? Denna fråga ligger så nära till hands, den ställer sig i vägen så allvarlig och hotande, att hvar och en väl torde besinna sig mer än en gång och noga undersöka de praktiska följderna, innan han bestämmer sig. Kastar man en blick på unionens korta historia, så finner man lätt, att det isynnerhet är genom uraklåtenheten af två omständigheter vid dess stiftande, sorn1 de flesta af de unionella olägenheterna upstått. Den första är den, att man icke genast konseqvent och tillräckligt fullständigt genomförde den princip om hvartdera rikets unionella jemlikhet, sorn finnes uttryckt i unionsdokumenterna. Denna omständighet har varit uphofvet till en mängd retsamma förvecklingar. Ty ehuru Norige i början var tillfredsstäldt och lugnadt genom sjelfva erkännandet af dess sjelfständighet och frihet, så är det dock tydligt, att, i samma mån dess statsskick stadgades och, nationen kände sig säker om sin tillvaro, Norige äfven skulle fordra alla de praktiska konseqvenserna af sin ställning, såsom ett erkändt sjelfständigt folk. Häraf upstodo då dessa fordringar: på statsrådens tillträde vid behandling af diplomatiska ärenden inom Svenska konseljen, på konsulatförhållandena, på den förändrade konungatiteln och namnchiffern i Norige m. m., att icke förglömma unionsflaggan, som här på förmiddagen namngafs af en talare på ett sätt, som man föga bordt kunna vänta i en parlamentarisk församling.
Men om också, oaktadt ett sådant begifvande af Gyljens BruksBolag, en och annan ville i Hyttebruket deltaga; så synes äfven hvarje enskild grundläggare af ett i orten nytt, näringsfång vara berättigad att hoppas, det genom Statens biträde sådana hinder undanrödjas, eller eljest lättade utvägar till näringens fortkomst beredas, som i utförandet öfverstiga hans krafter, redan nog begränsade af sjelfva anläggningarne. I ett glest befolkadt land, utan vägar och communicationer, måste isynnerhet bristen på tjenliga transportmedel vara för nybörjaren den mäst känbara. Till en viss grad är väl Norrbotten gynnadt med beqväma vatten-communicationcr; men dessa af bry - Den i5 December e. m. tas eller försvåras af strömmar, hvilka dock till en del kunna genom konstens åtgärd, försättas i farbart skick. Ensamt dermed är likväl transportrörelsen icke ludpen; den påkallar äfven behofvet af både sommar och vintervägar, allt föremål, som, då man betraktar landets stora utsträckning, icke kunna ligga inora den enskilda förmågans krets att tillvägabringa. Det skulle emedlertid synas vara förmätet, att vilja göra anspråk på det allmännas bidrag härtill, om frukterna deraf endast inskränkte sig till beräkning på isolerade fördelar. Anstalter af denna art medföra äfven en välgörande verkan på landels kultur i det bela, och det är otvifvelaktigt, att Bergslags-inrättningen skall mycket lättas och påskyndas, om öppnandet af communicationer blifvit i förväg beredt; ett ämne, som utgjort föremål för nyligen anställda undersökningar, och nu lärer komma under Rikets Ständers pröfning. Men hvad särskildt beträffar ÖfverKalix, finnas till framställande af denna angelägenhet dessutom tillräckliga motiver uti de anförde, af Rikets Ständer redan utstakade, grunder för den tilltänkta Bergslagen. I stöd af dem torde följande förslag få till Högloft. Ridderskapets och Adelns samt MedStänders högtupplysta bedömande vördsamt underställas: Den i5 December e. m. 1:0 Att ., sedan det kostsammaste ibland de af Rikets Högloft.
Då, enligt de för tjensternäns pensionering å allmänna indragningsslaten gällande grunder, vid bestämmandet af de pensioner, förste och andre landtmätare ega att vid afskedstagande! uppbära, tages i beräkning allenast beloppet af deras för en nödtorftig utkomst otillräckliga ordinarie löner eller afdrag af dem tillkommande resepenningar och afkaslningen af innehafvande bohemman, samt med uteslutande af de med tjensterna förenade och lönerna vanligen betydligt öfverstigande sportler, så och enär missförhållandet emellan bemälde tjensternäns löner och pensioner onekligen påkallar en förhöjning af dessa sistnämnda, till likhet med hvad vid i84o—1841 årens riksdag för visse landstals-ljenstemän egt rum, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att förste och andre landtmätare må berättigas att, under iakttagande af de för pensionsrätt å indragningsstaten i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagande åtnjuta pensioner lill de af Kongl Majrt i nåder föreslagna belopp, eller för förste landtmätare 800 r:dr' och för andre landtmätare 600 r:dr, dock utan att sådant må föranleda till förhöjning af kömmissions-landtmätares, för närvarande i likhet med andre landlmätares bestämde, pensionsrätt. 11:0 Under åberopande af hvad Utskottets utlåtanden angående regleringen af 2:dra, 4-de och 'ytde hufvudtitlarne innehålla, tillstyrkes, att å allmänna indragnings-staten må uppföras: Bih. till R. St.
St., vid mångå föregående tillfällen, på ett föga samvetsgrant sätt behandlat Bankens borgenärer, dels genom sedelstockens oproportionerliga förökande, utan motsvarande valuta, dels genom afskrifningar af statsverkets skuld till Banken. Dessutom inger hvarken måttet af Ständernes financiella insigler, i massa taget, eller den vackling, som hittills ägt rum i bank-lagstiftningen, någon särdeles säkerhet, att hvad som nu beslutes, i tidernas längd skall komma att äga bestånd. Vid 1830 års riksdag bestämde man t. ex., att förhållandet emellan den reela fonden och sedelstocken aldrig skulle understiga 2 till 5. Nu föreslår man ett annat ordnande af bank-lagstiftningen, hvarigenom, såsom jag framdeles skall visa, denna proportion kan nedsättas ända som 1 till 4XV Dessutom kan Banken med lagens tillhjelp alltid utkräfva sina fordringar hos den enskilde, med undantag endast af Den IS December f. m. 469 den obetydliga del, sorn måste afskrifvas; men huru skall den emot Riksg.cont. kunna göra sina anspråk gällande, derest Ständerne, vid tillfällen af krig eller andra trängande behof, förklara, att Riksg.cont. bör inställa eller uppskjuta infriandet af sina skuldförbindelser. En dylik statsförderflig åtgärd bör, jag medgifver det, visserligen icke vara att befara, sedan numera begreppen om bankoch finance-lagstiftning vunnit en vida allmännare utveckling, än under de första menlösa tiderna efter år 1809; men de flestes antal är icke alltid de klokastes, och i dylika frågor är det Ständernes majoritet, som besluter. Dessutom torde äfven böra tagas i betraktande, huruvida icke Banken, vid försäljning af ett större antal dylika obligationer, skulle fä vidkännas en ej ringa capitalförlust. Detta beror, enligt mitt förmenande, helt och hållet deruppå, om obligationerna äro af allmänheten kända och i rörelsen gångbara, eller icke. I förra fallet bör förlusten blifva ringa; i det sednare kan den blifva högst betydlig.
At draga Cortinan igen.” (V. 5). Ett annat exempel hämta vi ur ”Blancka Märeta.” Jungfru Ingred, grefvens af Holstein dotter, konung Håkans tillämnade gemål, blir insatt i Wadstena nunnekloster och klagar deröfver inför S:t Brita, sägande bland annat: ”Ach Nunnekött iagh icke har314, Häller wore i verlden quar, Ty thet är migh til hiertans meen Föruthan man sofva alleen, Hälst om långe winterstijdher, Effter man tå en mäst qwijhder, Aff hvilken hustrun värmes wäll På hvar sidha morghon och quäll. Då dessa och dylika saker kunde sägas med beräkning att slå an på den mest bildade publik i Sverige, kan man göra sig ett ungefärligt begrepp om samtalstonens friheter. Dock kan man icke öfver tonen i Messenii stycken så mycket förundra sig, då man erinrar sig medeltidsmysteriernas grofheter och vet, att språket i skådespelet rättar sig alltid efter tidens öfliga samtalsspråk, och detta hade icke på 1600-talet erhållit den cirklade finhet, den sippa anständighet, som i våra dagar. Mycket, som nu endast med omskrifningar och antydningsvis kan sägas, nämndes då med dess rätta namn, utan att man deröfver tog förargelse. Vid engelska hofvet kunde fruntimmerna utan att väcka anstöt föra ett språk, hvilket i tvetydighet är ett intet mot det, som Shakspeare i komedierna låter sina hjeltinnor föra. Rätt upplysande för arten af det finare skämtet vid den svenska Christinas hof, är ett infall, som den stränge och fromme puritanen Whitelocke der tillät sig och hvilket han sjelf i sin dagbok med stor belåtenhet upptecknat315. Att dock råhet både i seder och ton herrskat på denna tid, vare långt ifrån oss att förneka, liksom ock att tidens skådebana derom mer än tillräckligt bär vittne. På franska scenen framställdes saker, som i cynism vida öfvergå hvad som finnes i Messenii dramer. I tyska skoldramat var förhållandet icke mycket bättre än i det svenska316.
Färs 21,405 4,100 O ** CO 40,954 41,702 Summa 226,708 hvartill kommer städernas folkmängd, derom mera längre fram 36,722 Tillsammans 263,430 Folket är i allmänhet fredligt, stilla och arbetsamt, till karakteren fast och till lynnet jemnt och godmodigt. En naturlig följd af Länets utmärkta jordmån, af den idoghet och det allvar, hvarmed jordens skötsel bedrifves samt af de sednaste årens till ovanlig höjd stegrade spanmålspris, är en allmän och hög välmåga hos den besutne allmogen. Deremot är dennes arbetare eller daglönaren i en betryckt ställning och troligen mera beklagansvärd än hans likar i flera andra provinser, emedan, i anseende till Länets bördiga beskaffenhet, endast få egentliga torplägenheter finnas, och daglönens ringhet oftast hindrar arbetaren att förvärfva sig så stort kapital, att han derför kan köpa någon obetydlig hemmanslott, hvars värde i denna landsort är särdeles högt. Förmår han äfven förvärfva sig någon fastighet, är denna vanli - 9 vanligen sä liten, att lian i allt fall blifver i hög grad beroende af sitt dagliga arbete hos andra. Härtill kommer, att den i små stycken sönderdelade jordens brukning mäste ske med legda dragare, för hvilka ägarne ofta utpressa en obillig ersättning. Isynnerhet under de sednaste ären har arbetsklassens belägenhet varit svår, innan missförhållandet emellan arbetslönernes belopp och lefuadsmedlens dyrhet hunnit något jemka sig (arbetslönerne antagas i allmänhet hafva ökats med 33 å 50 procent), men det oaktadt har icke härstädes, såsom å andra orter, samhällets lugn på våldsamt sätt blifvit stördt. En följd af den besutne allmogens stigande välstånd är en tilltagande lyx i åkdon, kläder och lefnadssätt, men den visar sig äfven och på ett mera glädjande sätt i de vackra åbyggnader, som mångenstädes blifvit uppförde. Mer och mer försvinna de för Skåne fordom egendomliga korsvirkshusen.
För hvarje anvisning å summor, understigande Två Tusen R:dr Riksmynt, betalar insättaren tio öre, och för summor, uppgående lill Två Tusen R:dr och derutöfver, likaledes tio öre för hvarje fullt tusental Riksdaler. Från afgifls erläggande befrias allmänna verk, inrättningar och myndigheter, som ega fribrefsrätt. 248 Exp a d ilion s - Uts kotte Is Förslag till lindard.
såg lektor H., satt han i sitt hem, omgifven af sina äldre lärjungar vid Skogsinstitutet, hvilka till honom, samma dag — hans 59: de födelsedag — öfverlemnat i hedersgåfva en silfverpjes. Red: » anm.sedd och bemött af sina elever; när nägot tyngde, ville han s&amp; gerna vara den, som skulle lätta slagskuggorna och l&amp;ta klart ljus spela in: » pengar kunde han ej gifva, men med goda r&amp;d stod han när som helst till tjänst. » Säkert är, att ingen af Ha hundradetals elever med annat än tillgifvenhet tänker tillbaka på den nu afdöde läraren. Nu p&amp; sistone var Holmgren trött ooh utarbetad. Tanken pi att ej vara p&amp; ordinarie stat och, när krafterna fullständigt tröto, tillförsäkrad pension för sina äterstående dagar oroade honom ofta. Han fick då bittra ord i munnen. Humöret trycktes också ned de sista åren genom allt fbr mycket innesittande, hvilket fbr H. med hans stora, starka kropp väl ej var så alldeles lämpligt. Till afslutning må meddelas ett minne af H: s friluftslif. Vi, hans läijungar, hade under hans ledning, den sista hösten han lefde, haft botanisk exkursion till Rosendal och ströfvat om * kring i backarne fbr att studera vegetationen. Till sist hade man känt sig » sugen » och efter en stunds samråd med H. bestämt sig för att hedra Djurgårdsbrunns värdshus med sin när * varo och der intaga en enkel » frukost-middags-supé ». Holmgren var kommen i stämning vid sin arrak. Orsamarschen hade under stormande bifall — äfven från uppasserskornas sida — exekverat«, flöjtoch klarinettoner ljudat i rummen och den ena lustiga situationen aflöst den andra, då H. djupt rörd äskade ljud för att hålla tal. Jag skall aldrig glömma det intryck, H: s ord gjorde på mig. Det var en veteran i vetenskapens gårdar, som talade. Han hade, sade han, under svårt ekonomiskt betryck, ofta utsatt för illvilja och intriger sträfvat fram sitt lif till dag, som var.
Han försökte att rita till ett bref åt henne, men kunde aldrig förmå sig att bedja någon bära det öfver. Det brände som eld i honom, och då kastade han harfven lätt som en sticka; det sög i honom och då manade han hästarne för plogen, så att det nästan gick i traf. En lördagskväll på senhösten satte han in sina ångande kampar tidigare än vanligt; — de hade hela dagen jagats fram och tillbaka på en nyplöjning. Olle gick in i stugan, åt just ingenting, satt och stirrade öfver ån. Så slog han näfven i bordet och begärde varmt vatten. Gumman, som hade lika respekt för sonen som för Kerstop, gammalt i världen, fick brådt. En stund därpå satt hon i fönstret tårögd och med tjockt i halsen. Olle gick nyrakad och fin ned för lägdorna och försvann bakom storladan. Gumman satt och bidde. En handvändning därefter såg hon honom ro fram och tillbaka med sin utter, men hon förstod nog att harrfisket var icke allvarligt menadt den gången. Först då mörkret stod så tjockt som en vägg, gick hon suckande till spisen och satte på kaffepannan. Dagen därpå var Olle ej från sin säng — illa flidd, skamsen och tyst. Ute i bygden talades mycket om den nattens händelser. Olle var tuktad, det var visst och sant. Han hade råkat på öfvermakten. Men fritt var det inte att icke det var en liten heder i det nederlaget. Må veta! Utmana en så hårdhändt karl som Zakris, ro fram och tillbaka hälgdagsklädd på ån och visa hvart hågen stod och resan skulle gå, och så gå rakt på gården, då alla visste han var i farten. Här visste de att berätta: det hade varit Zakris och drängarne hans. Där visste man att berätta: all släkten i byn hade haft käppar och störar med sig, då de gått till Zakris på kvällen och druckit kask. Visst var, att Olle stått trångt på den stora gården, så trångt, att han måst slå omkring sig för att kunna röra sig från stället. Visst var också, att så många mångfärgade, svullna ansikten och ömma lemmar aldrig på en gång funnits i Häxmo by. Gumman slog en gång fram något om det talet för sonen, men det gjorde hon aldrig om.
Emot särskild efter rörelsens storlek afpahad afgift till Staden, äga Ridder-, Den 25 October. 463g derskapet och Adeln drifwa In - och Utrikes handel, teda i Skepp, köpa och sölja wäxlar, samt inrätta Manufacturer af alla stag, sä wäl i Städerna som pä Landet. Bbrandcs likwäl ingen minut« handel nägors stäkes idkas. För hwad Riddcrskapet och Adeln för betz enskilda husbehof frän Utrikes ort infbrskrifwcr, mä nägon Handels - afgift till Staden ej äga rum, dock att Tull och öfrige umgälder rigtigt erlägges. Riddcrskapet och Adeln tillkommer att In - eller Utrikes äk inländskc eller främmande, afsätta, utskeppa och föryttra alla egne Produkter och ärliga inkomster, de af stna Frälse - gods och Bruk äga, af hwad namn de wara mäge, allenast wänlig Tull och umgälder däraf betalas, sä wäl som Bro, Mätareoch Wägare-penningar, där sädanc fbrcskrifne äro: likwäl och derest sädanc Produkter allenast genom nägon Stad till sjöh utgä, men ej j Staden fbrpltras eller nedcrläggas, eller Stadscns mätt och wigt brukas, äga desse sistnämnde afgiftcr icke rum, därest de icke efter särskilde Författningar af nä. gon wiss wahra betalas böra.