Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, som, i följd af Fourageringsårets förändrade beräkning, jemväl] funnit förän - — 25 — dring i afseende på tiden för fou rager ings-anslagens utbetalande nödig, medelst Nådigt Bref den 5 Augusti 1830, förordnat, alt vid Lif-Gardet till Häst det kommande årets halfva Stals-Anslag finge utbekommas i två terminer året förut, med hälften i Augusti och hälften i November månader, samt Stats-Anslagets för årets andra hälft utbetalas under loppet af fouragerings-året, likaledes i två terminer, med hälften i Februari och hälften i Maj månader; äfvensom att vid Kron-Prinsens Hussar-Regemente ett förskott i October månad året förut borde erhållas för det påföljande årets första fem månader med 23,695 R:dr 44 sk.; — och hafva jemväl under åren 1836 och 1837 sådane förskotlssummor lill fourageringen vid dessa två Regementer blifvit utgifne. Revisorerne anse det icke vara med ordning i Statsförvaltningen förenligt att utgiflerne för ett löpande år anticipationsvis bestridas med ett kommande års anslag, helst anslagets öfverskridande deraf kunde blifva en följd, i händelse Rikets Ständer vid en blifvande Riksdag indrogo eller minskade sjelfva anslaget. ll:o Af det å Åttonde Hufvud-Titeln anvisade, till Kongl. Maj:ts disposition ställda årliga Anslag för Extra Utgifter^ hafva utgått, dels, till följe af Kongl.
De punkter af landet, som denna årstiden kunna anfallas, äro visserligen flera än i föregående fall; men icke så många, som man, vid en flygtig blick, i anseende till våra vidlöftiga kuster, skulle tro. Nej, Mina Herrar, vid ett närmare militäriskt skärskådande blifva äfven dessa punkter inskränkta till några få, emedan ingen landstigning med armeer hvarken på långgrunda ställen eller emot berg och klippor kan företagas, utan måste ske under följande vilkor: 1:0 Hamnar och goda landnings-ställen, derifrån goda operationsvägar leda; 2:0 närmast eller vid de bördigaste provinserna, som, NB., icke äro långt aflägsna ifrån Hufvudstaden eller Rikets depöter, för sitt försvar. I anledning häraf, anser jag en landstigning af vår östra granne i Skåne eller Blekinge, ehuru bördiga provincer, likväl icke kunna hafva annat till föremål än alt förstöra vår Marine-etablissement i Carlskrona; ty, för att derifrån söka inkräckta det öfriga af landet, måste Småland passeras, ett Land, i det högst ringa bebodda tillstånd det befinner sig, skapadt att, med några smärre, väl förda partigängar-corpser, understödde af en icke betydlig aimee, kunna göra fiendens genomträngande nästan omöjligt, och bilda en verklig Svensk Balkan; ett land, som dessutom saknar allt möjligt till un - Den 2 Mars f. m. 59 derhåll för en aimee, som icl<e liar eller medförer magaziner. En landning med en aimee på Småländska kusten är således, efter min tanka, icke att befara. En dylik i Bottniska viken, med någon större Corps, vore äfven af samma skäl för fienden utan ändamål. På dessa ställen kunna således endast smärre ströfcorpSer landa, och emot hvilka vi äfven ganska lätt kulina ställa mindre ströfcorpser att agera. Med en större annee måste således landstigningen ske, antingen på Upländska, Södermanländska, eller östgötha-kusterna.
I anledning af hvad sålunda förekommit hemställde Departements-chefen, att Kongl. Majit genom nådig skrifvelse täcktes meddela Rikets Ständer Markaryds församlings underdåniga ansökning till det afseende Rikets Ständer må finna sig föranlåtne att derå fästa. Hans Majit Konungen täcktes Departements-chefens berörde, af StatsRådefs öfrige ledamöter biträdda hemställan i nåder bifalla samt befallde, att i öfverensstämmelse dermed nådig Skrifvelse, sådan den finnes detta Protokoll under litt. B bilagd, skulle under denna dag till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo C. A. Th. Ädelgren. c Kongl. Majlis 1Vårf. Proposition N:o SS. J\ o 28. Arik. tili Exp.-Utsk. den 10 Nov. 1862, kl. 10 f ni. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upphörande af den så kallade Näs Kungsgårdshjelp; Gifven Stockholms Slolt den Oktober 1862. Uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860 anmälde Rikets då församlade Ständer, att, sedan genom den vid dåvarande riksmöte af dem antagna nya Beviilningsförordningen allmogen inom Näsgårds och Vesterbergslags fögderier af Stora Kopparbergs län blifvit frånkända den lindring i bevillningen, som densamma under loppet af omkring ett århundrade åtnjutit såsom ersättning för det åliggande allmogen, enligt Kongl.
Ce derström anhåller äfven jag, att R. o. Ad. behagade afslå denna punkt; och jag eger så mycket större skäl till denna anhållan, som, enligt hvad jag tror mig veta, Borgareoch Bonde-Stm redan fattat enahanda beslut. Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. Utsk:ts hemställan å sid. 5. Bifölls. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo pä bordet, Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts den 19 dennes bordlagda Betänk. N:o 16, i ani. af väckta motioner ang:de skogshushållningen i riket. Föredrogs Frih. von Sehulzenheims, David, den 18 dennes bordlagda förslag om inbjudnings aflåtande till Hederv. Bonde-St. att biträda R. o. Ad:ns beslut i afseende å 2:dra punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 80, i fråga om anvisande af medel till fortsättning af arbetena å den s. k. norra stambanan. Frih. af Ugglas: För min del vidhåller jag den mening, jag vid ett föreg:de tillfälle uttalat, att nemi. det rättaste vore att ej bifalla Frih. von Sehulzenheims ifrågav:de förslag. Inbjudningar må vara lämpliga, när de åsyfta att sammanjemka beslut, hvilka i hufvudsaken äro öfverensstämmande, ehuru de i detaljerna kunna vara något skiljaktiga; men att inbjuda ett Stånd att frånträda ett beslut, som det efter mogen öfverläggning fattat, anser jag högst oriktigt.
Oell anser jag dessutom alt, ifall någon möjligen kan förete lika talande skäl för befrielse från skatt, som Suntetorps socknemän efter mitt förmenande nu gjort, en sådan skallefrihets-förmån då jemväl bör af R. St. beviljas. Med anleda, af hvad jag nu haft äran anföra, tager jag mig friheten anhålla om ålerremiss af SlatsUtsk:s betänk., på det Utsk. måtte komma i tillfälle närmare, än sorn skett, taga i öfvervägande följande omständigheter, hvaraf Utsk. torde nogsamt finna, att ifrågavar. intäglsskatter äro både till sin grund och till sitt belopp obilliga: nemligen 1:0 alt äganderätten till socken-allmänningar i allmänhet aldrig, utan af okunnighet om allmänningens rätta natur, såsom är fallet med socken-allmänningen Stöpen, ulöfvats af K. M. och Kronan, hvadan Kronan vanligtvis icke heller uppbär någon skatt och ränta för dy lika allmänningar, vare sig för allmänningen i sin helhet eller för någon del deraf; (äganderätten har Den 12 Maj. alltid innehafts af den eller de socknar, inom hvars område sådana allmänningar varit belägna, samt afsetts vid sjelfva hemmanens primitiva skattläggning, och dervid, efter livarl c orts olika skaltläggningsmetod, ingått i beräkning); 2:0 att ehuru de s. k. intägterna å Stöpen blifvit med K. M:s tillåtelse upptagna samt på lagligt sätt skattlagda — hvarpå K.
läsningen, hvilken må slutas något före sängdags; att de vid läsning, skrifning och räkning sitta så raka som möjligt och h a tillgång till god och tillUr vagnens bylten mot lågans sken räcklig belysning, samt att de ej hålla ögonen för sig dristigt sträcka små späda ben: nära boken eller papperet; att de under fritiderna sysselsätta sig med lekar och lämpliga idrottsdet bruna skinnet öfningar samt icke för mycket med nöjesläsning, i blotta linnet och att de få använda rymliga och tillräckligt sig tumlar snart öfver mossklädd sten. varma kläder, som ingenstädes öfva tryck. 1 U P Zigenare. notisboken. Det vore önskligt, att de * sa regler vunne det beaktande, som de så väl förtjäna. Huru enkla och själfklara de i sig själfva än tyckas vara, är det dock en dagligen upprepad erfarenhet att de ytterst ofta icke eller ock blott ofullständigt följas. * Redaktrisen af Iduns vegetarianska normalmatsedlar, under sitt märke L. D. väl känd för våra läsarinnor, alias fru Leontine Deutgen, h a r i dagarne å Djursholm invid Stockholm öppnat ett » diethem ». Fru D. är äfven i vida kretsar bekant genom anordnandet af flere » vegetariska middagar », till hvilka allmänheten haft tillträde och där hon dokumenterat sig såsom ovanligt skicklig i tillredandet af vegetabiliska födoämnen, hvilka i många fall under hennes konstförfarna händer bli sannskyldiga läckerheter. Fru Deutgen har, efter att själf h a genomgått en mycket svår sjukdom och endast genom strängt iakttagande af vissa dietiska regler blifvit återställd, sedan li år tillbaka varit och är verksam för utbredande af kännedom om och tillämpande af den vegetariska dietkuren. Denna kurs välgörande verkningar i synnerhet i en del sjukdomsfall, såsom exempelvis magkatarr och därmed vanligen förenad nervositet och sömnlöshet, äro n u - mera ock af flere läkare erkända. Hemmet är inrymdt i en för ändamålet uppförd villa, kallad Stenhäll, praktiskt inredd med en komfortabel bostadsvåning och för de eventuella patienterna väl afpassade sofrum, samt dessutom på taket en lanternin, afsedd för » solbad » och hvarifrån m a n har en förtjusande utsikt öfver nejden, till långt ut på Värtan.
Skola väl i sådant fall ledamöter constitueras, på det Statsrådet må blifva fulltaligt, eller skall Konungen nödgas taga råd af andra personer än dem, som handlagt ärenderna. Man kan äfven föreställa sig, och då en lagstiftas, borman föreställa sig det värsta, man kan föreställa sig, säger jag, att de föredragande Statsråden, för att blifva egenmägliga, hvar och en inom sitt område, kunde uppgöra den öfverenskommelse att ständigt biträda hvarandra. Skulle det då vara skadligt, att någon person vid Konungens sida funnes, som, utan att vara föredragande, vakade öfver ärendernas riktiga framställning inför Konungen? Dessutom, då man å ena sidan betraktar vigten för Konungen att äga ett i alla ärender sakkunnigt Statsråd och å den andra sidan afser kostnaden att der hafva 2 eller 4 personer, som möjligen kunde umbäras, synas dessa båda storheter vara incommensurabla. Må man derföre stadna vid en förändring, som kan motiveras, och icke vid en sådan ändring, som ej kan motiveras. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. vid denna § ej må såsom sin gemensamma tanke förklara någon annan anmärkning, än den Hr Dalman gjort i afseende på redactionen, hvilken jag i Constit.Utsk. ansåg vara likgiltig, ehuru den är riktig. Frih. Ehrenborgh: Jag har begärt ordet endast i anledn. af den hemställan, Hr Hjerta gjort. Jag förenar mig med honom, ty det vöre oriktigt att på förhand bestämma, det Statsrådets ledamöter skola vara tolf, innan man är öfverens om, huru många departementerna skola blifva, och Den C Octo ber f. m. dä den mening blifvit yttrad, att HofCancellerserabetet bör försvinna. Skulle det blifva R. o. Ad:s gemensamma tanke, att delta embete bör upphöra, och att denna lucka ej skall fyllas genom något annat departement, hade man gjort orätt att binda sig vid siffran 12. Mig synes derföre, att man kunde uppskjuta framställningen af propos. på denna §, tills nian ventilerat 6 §, och att derefter propos. kunde göras på båda §§.
M:t den 8 November 1856 af bemälda enka ingifven skrift, deruti, med förmälan att Kapten Alrutz, sorn efter 43} års trägen och oförvitlig tjenstgöring i Statens värf, deraf 33}- år såsom Officer vid Flottan och 10 är vid lotsverket, och under sin tjenstetid hedrad med lapperhetsmedalj, år 1855 nära 59 år gammal aflidit Sifint efterieinnal hustru med 8 oförsörjda barn, enkan Alrutz underdånigst anhållit,-alt, enär mannen vid sin död icke efterlemnat andra tillgångar, än eli obetydligt lösörebo och hon, som från Enkeoch Pupill-kassan endast hade att påräkna ett årligt understöd af 200 R:dr, hvartill mannen genom årlig inbetalning, ehuru med stor uppoffring, bidragit, omöjligen förmådde förskaffa uppehälle ät sig och de många barnen, och för sådant ändamål redan nödgats afyttra en del af sitt obetydliga lösörebo, E. K. M:t, i anseende lill dessa ömmande omständigheter, mätte hos Rikets Ständer göra nådig framställning om årligt pensions-understöd till beredande af lindring i hennes ekonomiska betryck; och hafva, med hänseende till aflidne Kapitenen Alrutz hedrande och gagneliga verksamhet i statens tjenst samt de för hans elterlemnade enka serdeles ömmande omständigheter, Rikets Ständer å Allmänna Indragningsstaten tillagt benne en årlig pension af 300 R:dr. Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Efter framställning af aflidne Lektorn vid Stockholms gymnasium C.
Alnerups eller Alnarps Kungsgård: bestående af 101 mantal, var med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, genom Kongl. Kammar-kollegii kontrakt den 28 December 1831, utarrenderad på tretio år, emot en årlig afgift för sjelfva kungsgården af 1,000 tunnor spanmål, 3 råg, J korn och 3 hafre; varande till arbetsbiträde vid kungsgården anslagna 15 53 mantal, indelade uti 31 2 hela eller 63 halfva hofverier, hvilkas åligganden blifvit bestämda genom ett den 28 November 1688 af en del dåvarande åboer, å egne och öfrige arbetsskyldiges vägnar, ingånget, samt af Kongl. Maj:t den 7 Augusti 1766 fastställdt arbetskontrakt. Då kungsgården år 1831 utarrenderades åtogo sig arbetsbönderne att, såsom ersättning för det dittills lemnade arbetsbiträdet, årligen till indelningshafvaren erlägga 400 tunnor' korn, hvilka skulle lösas efter markegång. Uti denna afgift, såsom alltför dryg, hade likväl arbetsbönderne vid undersökningen yrkat nedsättning; och hade förrättningsmannen tillstyrkt, att det anbud, som af dem blifvit gjordt, utaf tillhopa 388 2 (eller, enligt hvad liandlingarne utvisa, rätteligen 388 4) tunnor korn, måtte varda gilladt och antaget. Kungsgården Löfvestad: om 4 £ mantal, hade sig tilldelade 13 §§ mantal arbetsskyldige hemman, fördelade i 49 hofverier, hvilkas åliggande blifvit bestämda genom arbetskontrakt af den 4 December 1688.
Den lemnar i öfrigt spelrum för advokaturen, och medför ostridigt en tidspillan, ej blott för parten, utan äfven för den samvetsgranne domaren, som kan förekommas, om den sakkunnige äfven sitter i rätten. Af dessa skäl måste en sådan näringsdomaremagtens beskaffenhet, att sakkunskapen skulle ersättas af utlåt:n, vara felaktig, och en annan sammansättning erfordras, nemi. att förena de administrerande myndigheterna med allmänna domstolarne. Endast dymedelst kan rätt verkliggöras i bergsärender, utan att Staten betungas med en särskild bergsdomare-corps. Utan alt ingå i undersökning om en domstols sammansättning, synes, att landets sed dervid bör afses. Om nämnden endast skall ansea såsom rådgifvande och verka blott genom ett enhälligt beslut, eller om det skall utgöra ett ledamotskap, med speciel röstberäkning, är en fråga af vigt. Ingen häfd ligger så egentligen emot beslutets beroende på enskild rösträttighet (ledamotskap). Den högre bildning, som fordras af de i bergsärender kunnige, synes äfven gifva dem förmåga att såsom ledamöter deltaga i domslut. De administrerande bergstjenstemäns deltagande i domstolen, under allmänna domarens ordförande samt Den 10 Oktober. 571 en sakkunnig nämnd, såsom ledamöter synes tillfyllestgöra fordran af näringsrätts verkliggörande. Benämning af detta slags domstolar med liergs-häradsrätt och bergs-hofrätt uttrycker deras hufvudsakliga sammansättning. Ett sådant bergstjenstemannens deltagande i rättsskipning skall icke betaga honom tid och skicklighet att uppfylla sin öfriga bestämmelse: Statens yard och näringens bestånd, och vetenskapenssamt uppfinningens biträde vid dess förkofran”. Om nu bergsärender i andra instantien granskas af en allmän domstol sådan som hofrätten, hvilken derutinnan icke eger sakkännedom så är det naturligtvis desto nödvändigare att sakkännedomen finnes inom den första instatien. Jag anser mig icke skicklig att uppgifva något nytt lagförslag och tror knappast lämpligt för ett Stånd att i lagfrågor der olika åsigter med Utsk:s göra sig gällande, genast derom fatta sitt beslut i paragrafen utan anser riktigare att ärendet först återremitteras.
Nog var ju far den, som alla älskade och ärade; men han kunde ej så riktigt förstå, huru ungdomen kände och tänkte. Han hade ej som mamma helt lefvat sig in i deras känslor och blifvit som ung på nytt med dem. För sent hade han insett, att äfven det där röda byltet i barnkammaren måste hafva en plats i fadersfamnen; att intet arbete så får absorbera en fader, det han ej har tid att leka med sina små. Han hade glömt, att man aldrig får upphöra att lära. Har man lärt nog och blifvit man, måste man lära sig att med sina barn åter vara ung och att med dem sätta sig in i den nya tidens måhända olika uppfattning och åsikter. * Det glada skrattet klingade åter i hvardagsrummet. Klar brann lampan i det eleganta arbetsrummet, och dess sken föll på skrifbordets alla om ömhet och kärlek vittnande småsaker. Men därinne satt en djupt bedröfvad man med hufvudet nedböjdt i händerna för att dölja de bittra, bittra tårarne. Slutligen steg han upp och gick fram till fönstret. Huru mången afton hade han ej stått där och med bitter afund betraktat scenen där midtemot. Han kände så väl tiden, då familjefadern återvände från sitt arbete. Gamla gömmor. vilken treflig gammal vind det var! Visst var där litet hett på sommaren, när solen brände på de gamla spruckna tegelpannorna, och i vätväder sipprade regnet i små rännilar ner efter åsarne och de mörka läkterna, men trefligt var det i alla fall. D u skulle bara varit där en riktig solskensdag. En väldig flod af ljus vältade då in genom de båda vindskuporna, som lågo midt emot hvarandra, och i den floden simmade milliarder små fina, glänsande partiklar, gungade upp och ned, upp och ned, så att man kunde bli yr i hufvudet af att se därpå. Men på ömse sidor, inne i de djupa vrårna, var det nästan mörkt, utom där en och annan spindelväf, träffad af en solstråle, som trängde in genom en remnad takpanna, lyste som en feston af silfver.
Ett af dessa olyckliga missöden, hvarom jag talat, hvilket nära kostat mig lifvet, kom mig imellertid sedermera att yppa min hemlighet och på samma gång att få kunskap om hvar detta eftersökta bevis verkligen fanns. Det var i ett ögonblick, då jag förlorat allt hopp att kunna förena mina egna fördelar med min halsstarriga brors, som jag upptäckte, att en pretendent fanns till de Hawerfieldska godsen och att en process derom var börjad; jag lemnade imellertid med smärta Paddy åt sitt öde, och jag fann just intet behag i att hämnas hans vanvettiga trots och grofhet; det skulle hafva behagat mig långt mer att låta min bror förblifva i sin värdighet, ty oaktadt hans köld och råhet rann likväl samma blod i våra ådror, och det var mig en hemlig tillfredsställelse att veta zigenaren ansedd och ärad som en högförnäm herre af alla. Den flyktiga böjelse, eller rättare naturdrift, som förde mig till den vackra Rebecka, är, som jag sagt, den enda ömmare känsla jag rönt. Jag har aldrig älskat någon menniska, och ingen har älskat mig; jag har inga sympatier, inga svagheter för något annat än mitt stamfolk såsom en symbol, ett slags förgudning af mig sjelf. Paddy är till det yttre just sådan jag sjelf skulle velat vara, och jag anser honom derför såsom en representant af mig och mitt folk. Då jag derför kom hit till Cornwallis denna qväll och fick höra af värdinnan att Hawerfield var återkommen till Aukwoodhouse, kände jag en oemotståndlig böjelse att göra ännu ett försök att rädda honom. Det är sannt, att Stjerne har i sin ego det sönderrifna papper, som jag förlorat, men med detta ensamt skall han ingenting kunna uträtta. Om Paddy ändtligen går in på att lemna mig en del af sin förmögenhet, så skall jag nog veta att gömma mig för alla efterforskningar, och Stjernes ord utan alla vidare bevis kunna kanske väcka tvifvel, men aldrig tillerkännas någon verklig vigt. Hvad åter angår mitt löfte att medverka till Hawerfields störtande, så var detta så godt som aftvunget genom min öfverraskning och förskräckelse, och ett löfte, som är till min skada, anser jag dessutom icke bindande: det vore en dumhet.
Mett bade Lanyuen och Riksgälds-Oomoiret hafwa or» denteligen blifwit reviclöracis och Revi?c>ieru38 be» rättelser förseglade til Riddarhuset inlämnade - och lrkwal wid hwarje Riksdag oförändrade til Rik» fens Sianders kännedom ordenteligen afgifva. Dessa Riksens Stander äro ock de enda som omedelbart derom böra erhålla kunskapDe aro Nationens Ombud» och Revisorer äro Ständers Ombud. ttevisot-srne böra derföre ät sina ?rincipLlLr Ständerne öfwerlemna sitt berättelse, dessa upta» ga den til granskning, införa den i sinaUrorocoil, och göra salunda såsom sjelfwe Ombud redo inför sina krincipgMr irrationel,. Pa detta wiö, nät Ständers ?rot»coll nödwändigr böra kryckas, blifwer alt uppenbart, men i en laglig ordning. Om det more en gifwen sak, at de Anmärkningar wid förwaltningen Revisorer kunna göra, altid nödvändigt wore rigtige, om icke afwen de af Ständer more underkastade pröfning, om de personer, hwilka de drabba, wore istandsactt at sig förswara, skulle jag afwen instämma i den warda Ledamotens tanka, at förtroendet lil en Regering ökas, ju mera detz Handlingar befordras till allmän kännedom. Ingen kan ifrigare än jag »välsigna den stund - da det lemnades ost fritt, at Utan inskränkning i tal och tryck yttra wara tankar» Aag Sjetts Bandet. Den 24 M<rrs. Jag hoppas ar i en ökad National-uplysning, en upwackt NritionLl-anda snart fä se frukterna af Denna frihet. Jag medger ock at iliden kan hin» Dra hwar inäiviclu som warit Revisor ar kungöra hwad han om Stats-Werkers tilständ arfarit. Men förhållandet är helt olika emellan en In6ivi eller en corps upgister. De förre aga ej större trowärdigher än Inäiviäuens personliga anseende kan gifwa dem.
Ni förstår, hvad jag menar, o c h är helt visst med mig ense; — är det yttre fördelar, sinnlig böjelse, tom nyfikenhet måhända 1. d., mea ett ord, är det ej en allvarlig, redbar och ärlig böjelse — kärlek — som ledt honom härtill — visst har han handlat ohederligt! Ty under denna förklädnad — jag menar den sanna kärlekens — vilja j u alla mer eller mindre orena motiv för äktenskapliga förbindelser uppträda. den kunna vara ohederlig? Vet ni hvad kärlek är • — det kan ju ej förklaras — har ni känt det, hvilket jag gärna ville antaga för att kunna förklara er fråga, då tror j a g helt visst, att de betänkligheter, som densamma tyckes antyda, ej skola vara af allvarligare art. Känner ni er fästad vid en person — ej till följd af en tillfällig känslostämning eller ett ögonblicks pjunkiga sentimentalitet, utan med en s o m ni på allvar kan kalla sann och ädel — då skall ni ej tveka att binda er, äfven om eder fullständiga lycka, föreningen med den älskade, kan synas något fjärran. Ni skall få se, att den känslan är en makt, som under tiden skall bilda och förädla er och göra er lycklig i blotta hoppet o m en fullkomlig lycka. — Jag förutsätter, att ni valt eder ett fullt värdigt föremål för er kärlek, som kan skänka er lika mycken sann och uppriktig kärlek tillbaka, o c h till hvilken ni kan hysa fullkomlig tillit o c h förtroende. Detta åter beror till stor del af ei själf. Det ligger en påtaglig sanning i Mattias Skards ord vid hans föreläsning för någon tid sedan o m äktenskapet och familjen: » En ädel yngling kastar endast sina blickar på en ädel kvinna; en dålig yngling på en dålig kvinna. » Och jag ville än vidare citera samme man i hans slutord efter den tillämpning han gjorde af Amor och Psyche-myten på den sanna kärleken. » Blott på den fulla tilliten kan den rikliga kärleken fotas, o c h det är kärlekens hemlighet att bringa vår i ett pinadt, förfruset menniskosinne. » I största hast har jag sökt besvara er fråga.