Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett anförande af kria Ökman frän Upland, angäende förklaring öfwer Kg:l. Kungörelsen ben 15 December 1788, och skyldigheten at, undcrhälla fattighjon; hwarym de öfrige Respective Ständcn wördsamk och wänligcn genom -Protocolls - Utdrag skulle under^ rättasIste fu^ra, Lx krotocollo Z. L. TräZaräk. Utdrag af Protocollet, hället hos Bonde. Ständct d. 16 Sept. 1809. S. D. Sedan Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott i anledning af Borgmästaren Dunä-^vilis. Memorial - Den 2 October. 1221 morial rörande indragning af twänne ukas Pastor i Fogclläs innehafwande öfwcrlopps-stommar Grimsryd och Systratorp, »ti Protocolls-Urdrag af dm 12 dennes gistvik Bonde-Ständct tillkänna, att ehuru Utskottet icke funnit skäl tillstyrka desse stommars anstäcnde till nybyggande eller reparation af Staden Hjos Radhus, säsom Borgmästaren begärt, Utskottet ansett det tillhöra Kongl. Mäj:ts och Rikets Kammar - Collegium, att pä sätt och i dea ordning Författningarne föreskrifwa undersöka huruvida börörde Stomhemman kunna till Kronan indragas eller icke, och Wällofl. Borgare - Ständet uti Protocolls - Utdrag af den iz dennes underrättat Ständet om sitt i anledning häraf fattade beslut, sä blcf, med de af detta Ständ gjorde tillägg, Stats-Uk» skottets Betänkande bifallit; hvarom ^.dc öfrige Respcctive Ständen äfvensom Stats - Utskottet genom Protocolls-Utdrag vördsamt och vänligen skulle underrättas, läll laxra.
Vid ofvannämnde reglering af Lönings-Staterne i allmänhet, samt till oetäckanu. af den Underdåniga Skrifvelseti brist, som, enligt Riksens Ständers serskilda underdåniga Skrifvelse angående denna HufvudTitel , uppstått i Riksens Ständers Anslag vid sedna te Riksdag för Lönförhöjningen åt Militäre Staterne, har, inberäknadt det från Första HufVud-Titeln hit öfverflyttade Lonings-belopp för jLif-Drabant-Corpsen , fordrats nytt Penninge-atislag af . , 458,804, 14, i i. Dessutom nya Utgifter: Ti lökn ingå Beklädnads-Anslaget för Lif-Drab. Corpsen 570, —- —• Ny Lön för Kommendant å Waxholm , , . 550. — Förhöjning a KrigsAkademiens Stat i afgiften för de Gratis - Kadetter, som å Statens bekostnad underhållas, utom förvandlingenaf delinder Civile Lärarnes Penninglöner be, $ räknade 260 T:r Spanmål, till ordentligt Spantnålsanslag, lika sorn förCivileStaterne 1,000. — Fyllnad i Aflönings-Summan för Bataljons-Iiäkar ne 562 TJnierdåniga Skrivelser» vid Indelta Regementen Ziöntillökning för Gemenskap och Spelet vid Vermlands FältJägareRegimente Inqvarterings - penningar förFlottorne 1 Arfvoden ät Båtsmans ■ KompaniCheferne , Ersättning till Amirali tets-Krigsmanshus - Kassan för Lastoch Armpenningarne från Pommern Arfvode åt Läraren vid SkeppsholmsFörsamhs Skola Vedoch Ljus-penningar för Fästningsoch Garnisons-Orter, i ersätt, ning för TullvedsUppbiirden Till fyllnad i den från 8:de HufvudTiteln öfverförde återstod af Resecch Traktamentspenaingame, nem; 711. 5. 4-' »,244. 7,iC6. 32. 3,300.
Förr än någon tanke på tryckning af R. o. Adis i Riddarli.Arkivet förvarade genealogiska tabeller bör kunna ifrågakomma; anser jag nemi. såsom ett nödvändigt och oundvikligt förarbete böra verkställas deras noggranna och omsorgsfulla granskning, ej blott i afseende på fullständigande af de, särdeles för äldre tider deri befintliga många luckor, så väl af biografiska data, som bristande ätteleduingar, likasom rättande af de mångå väsendtliga misstag i biografiska och genealogiska upgifter, hvilka ännu för 1 Tide och t Side århundradena förefinnas, utan äfven med hänsyn tillsamma genealogiers förändrade redaktion, så att de, särdeles genom Riddarh.Direktören och slutligen Just.Rådet Marcks von Wiirtembergs, under hans 40-åriga handläggning och bearbetning af dessa attartaflor, tillkomne anmärkmr och subjektiva omdömen, komme att ur genealogierne uteslutas, och deri sålunda endast bibehållas, jemte ätteledningnrne, de historiska data, som antingen icke vore något tvifvel underkastade, eller ock genom offentliga eller andra tillförlitliga handlingar bestämdbara. Härigenom skulle således dessa dyrbara historiska källor kunna komma i det skick att, om fråga derom sedermera upstode, de kunde i tryck offentliggöras, samt tillika lemna fullt tillförlitliga och fullständiga uplysningar i mångfaldiga frågor, dar äganderätt och andra vigtiga föremål för juridisk eller administrativ undersökning, stundom för mången torde vara af den aldrastörsta vigt och betydelse.
Maj:t Sjelf täckts meddela, instämt deri, att rätlslärans och en vis lagstiftnings grunder till alla delar talade för förslagets antagande, och att Rikets Ständer derföre velat lemna Lagkommitleen öppet alt, efter sadan plan, föreslå så beskaffade bestraffningar, som instämde med närvarande lids hyfsning och som, skil jola ifrån förra tidens barbari, voro afpassade efter en bättre bildning, till upplysning och till känsla hos hvarje individ af dess eget värde.” Sålunda af Lagstiftande Makten bemyndigad, hade Lagkommitteen fortsatt sina arbeten samt, efter ulgifvande af sitt förslag till civillag, slutligen äfven framlagt förslaget till brottmålslag; hvaruppå, i anledning af de emot sistnämnda förslag framställda anmärkningar, dels af Universiteten i Riket, hvilkas utlåtande blifvit infordrad!, dels ock af enskilda personer, Kommitteen ånyo tagit förslaget under öfvervägande och, då vissa förändringar deri ansetts af nöden, afgifvit ett ytterligare, i enlighet dermed reviderad! förslag. Jemte urskiljande och indelning af alla dithörande ämnen, hade Kommitteen, hvad straffsystemet angår, hufvudsakligen förblifvit vid sina först tillkännagifna åsigler. Utom del att de flera särskilda i nu gällande lag stadgade straffsätt, såsom landsförvisning, ärelöshet, i allmän och oinskränkt bemärkelse lagen, afbön inför Rätta och de så kallade skamstraffen i allmänhet, hvartill icke utan skäl den uppenbara eller offentliga kyrkoplikten blifvit räknad, på anförda grunder ansetts icke böra äga rum, hade, vid bestämmande af kroppsstraff, jemväl spö- och ris-straffen blifvit alldeles uteslutna, men fängelse vid vatten och bröd bibehållits, dock med förändring i afseende å dess verkställighet; för öirigt och i allmänhet hade antagits så kallade frihetsstraff al Lvänne slag: ”straff-arbete och fängelse”, med tillämpning af del ena eller andra efter brottets svårare eller lindrigare beskaffenhet.
(Man hör sång). Här kommer Clara nunnor att för sista gången fira helgonets minne! WINDRANK. Hvad är det för ett spektakel i våra upplysta tider! NILS. De ha kungens tillstånd! Ser ni, pesten bröt ut i Clara församling, och man tror det härröra af det gudlösa tilltaget att rasera den heliga Claras kloster. WINDRANK. Och nu skall man sjunga bort pesten! Den busen måtte vara musikhatare; men det förundrar mig inte om han flydde deras hesa skrän! MÄSTER OLOF 151 - NILS. Vill ni säga. mig hvem som inkräktar denna sista helgedom, ty det är här som helgonets ben skola nedsättas, innan det rifves? WINDRANK. Då lär det allt bli slagsmål. munkar och franciskanernunnor; i spetsen Mårten. De stanna och sjunga. Arbetarne bullra i fonden). (Sången har närmat sig; nu inträder en procession af dominikaner Cur super vermes luteos furorem Sumis, o magni fabricator orbis! Quid sumus quam fex, putris, umbra, pulvis Glebaque terræ! MÅRTEN (till abbedissan). Du ser, min syster, hur man sköflat Herrans boningar! ABBEDISSAN. Herran, som hafver gifvit oss i de egyptiers hand, skall förlossa oss i sinom tid! MÅRTEN (till arbetarne). Håll upp med arbetet och stören icke vårt fromma förehafvande! ARBETSFOGDEN. Vår befallning lyder att arbeta dag och natt tills detta näste är nedbrutet! ABBEDISSAN. Ve oss, otron har trängt så långt ned bland folket! MÅRTEN. Med konungens medgifvande fira vi denna fest! ARBETSFOGDEN. Ja, var så god! MÄSTER OLOF - MÅRTEN. På grund hvaraf jag befaller er upphöra med ert buller! Jag skall vända mig till era arbetare, som I ha'n tvungit till detta skändliga företag, jag skall vädja till dem om de ännu ha nog vördnad för det heliga... ARBETSFOGDEN.
Commerce-Collegium lemnäs, rörande utestående fordringars uppförande i säkra eller osäkra columner, så att större visshet om fondernas verkliga ställning lill sina gäldenärer kunde vinnas, bar bemälde Kongl. Collegium förmält, att fondernes under utsökning förfallna fordringar uti Räkenskaperne qvarstodo såsom säkra, till dess, genom vidtagna åtgärder, hunnit utredas och bestämmas, till hvad belopp ersättning för desamma kunde med säkerhet påräknas. efter afdrag hvaraf återstoden öfverfördes bland osäkra fordringar, samt alt, du det af Revisorerne anmärkte förhållande någon gång inträffat, sådant haft sin grund deri, att vid räkenskapens afslutande, concurs-utred - 4 Stats-TJtslcottets Utlåtande, N:o 96. ningen ännu icke för sig gått eller varit af Discont-Conloret tillförlitligen känd; och trodde Kongl. Collegium, att de grunder, sora i omförraäida hänseende hittills varit följda, icke medförde någon olägenhet, men att deremot en förändring häruti endast skulle, genom täta öfverföringar från den ena till den andra colummen, leda lill oreda i bokföringen. Hvad Kongl. Commerce-Collegium sålunda anfört, finner Utskottet, för sin del, innefatta en tillfredsställande förklaring af den framställda anmärkningen, hvilken Utskottet alltså anser böra förfalla. §. 4. Angående ett Öfversten J A. Pahn tiller handl expectance-arfvode.
Sä mycket jag känner, sinnes ej helier ! Z9« i hela Jorda-Balken något stadgande, at srrenäs uphör, i fall agaren dör; twärtom syneS XVI. Cap. z. §. Jorda-Balken tydeligen innehalla, at Legostämma icke vcytes derigenom, at Jordägaren dör. Arfwinge äger således ingen rättighet, at wid sit tilträde drifwa Xrrenäsroren. Ingen kan sälja mer än det han sjelf äger. Da han nu icke kan drifwa ^rrsnäsrnien, kan han icke sälja en sadan förman at nägon annan. I anledning deraf ser jag icke, hwarjfrän man skulle hämta skäl til et undantag för arfwejord. För öfrigt ar sagdt, at i delta ämne more syra punkter at iakttaga. Jag får i ödmjukhet förestå, om icke HöglofligRidderskapet och Adeln, för at säkrast inhämta öfwertygelfe härom, skulle behaga läta sig föreläsas Kongl. Majjtö Nådiga kropolirion. Herr killberg» kreäric Otto. Dek ar nu sa mycket taladt i detta amne, at jag rättnu intet mera försiar, hwarom saken handlar. Jag för min del tycker, at, om Lag-Utskottet gifwit et nöjaktigt yttrande öfwer Kongl. Maj:ts Nådiga ?rnpolnion, fä katt det ju bifallas, och hwarom icke, sa mä det asstas.
I början ljuv och smäktande, vart den allt livligare. Myro, Praxinoa och de syriska slavarne, som voro dansare till yrket, fattades av rytmen, sprungo upp och kringsvävade varandra i dansar, som förmälde bajadärens luftiga rörelser med backantens vilda lust. De unga männen, som vilade på sina soffor och åsågo dansen, kunde icke motstå begäret att deltaga. Genom en hemlighet, som endast prokonsuln och festens osynliga tjänsteandar kände, var musiken beroende av hans vilja. Hon spelade upp Kalabis, hellenernas cancan, en dans, som atenarne sällan dansade, utom vid tillfällen sådana som detta. Annжus Domitius, som avkastat rosenkransen från sin kala hjässa och påsatt en yvig murgrönskrans, förenade sig med de övrige. Han figurerade mot Praxinoa. Silenen var färdig. Hans väldiga mage syntes, i stället för att vara en börda, tjänstgöra som en luftfylld blåsa hos simmaren. Han rörde sig på hälarne och var outtömlig på barocka åtbörder, som han förstod att para med en vighet, ett tillgjort allvar och en strävan till behagfulla rörelser, som i sin helhet väckte den ursinnigaste munterhet och upplöste det hela i ett samfällt skallande skratt. Dansen kom ett ögonblick att stanna. Annжus Domitius påtog en min av komisk förargelse; han låtsade vara stött, kastade sig i en soffa, torkade sin svettiga hjässa och inskränkte sig till att som åskådare njuta av dansens fortsättning. Under allt detta hade hans tankar endast tillfälligtvis varit frånvarande från Aten och de händelser, som där föreföllo. De bud, som Pylades skickade, satte honom i stånd att steg för steg följa deras utveckling. Ju längre det led på förmiddagen, dess mödosammare, i trots av vinet och sällskapet, vart det för Annжus Domitius att tygla sin otålighet, som började övergå till verklig oro, och detta ehuru han visste, att Pylades ställt allt på bästa möjliga sätt. Emellertid hade Pylades' sista brev innehållit dessa lugnande ord: »Biskopen har gillat mitt förslag att låta vapnen vila i Pirжus till aftonen. Pöbeln står således till vårt förfogande.
Ridderstapets och Adelns Ledamöter legitimere sig pä det sätt Riddarhus Ordningen förestrifwer; Preste - Borgare och Bonde Standens Ledamöter angifwe sig och styrka sin behörighet inför Justitiä - StarsMinistern, eller den Konungen i hans ställe förordnat, hwilken tillfälle, till uplysningars afgifwande, Fullmägrige i Banqucn och Riksgälds Contoiret för det Ständ, hwars fullmagter stola granstas. Eädan granstning, hwars föremäl är at undersöka huruwida fullmagtcrna blifwit utfärdade i den form, som nästföljande §. förestrifwer, stall sist inom fyra dagar derefter wara fulländad; hwarje Ständ dest pröfningsrätt förbehällcn, sä wäl i afseende pä sädane medlemmar, bwilkas fullmagter ej blifwit godkänds, som dem emot hwilka till följe af r8 Z. nägon anmärkning äger rum, i hwilket sednare fall frägan, om den är klar och tydelig, hos Ständet af,gores, men dä nödige uplysningar saknas, till laglig åtgärd förwises; och bibehälle emedlertid ben under ytterligare pröfning ställde Ledamoten sin Riksdagsmans rätt. §. 22. Fullmagterne böra, för at wara gällande, lyda salunda: — "Till den A/A Riksdag, som i stall hällas och täger sin början den befullmägtigas härmed, efter föregånget ordentligt wal, dl. dl. at deltaga i RädFagen och besiuten om derstädes förekommande ären - Den 8 August?. 729 ärenden, hwarwid han owilkorli.qen förpligtas, at ställa sig til efterrättelse Sweriges Rikes beswurna Regeringsform af den 6 te Junti 1 09 jämte Riksdags. Ordningen och öfrige gällande Grundlagar." Fullmagterne underskrifwas:
Når han glänta på dören så han ain pingso som sad i fåstuen, men ded va ingen räkti pingso, fårr hum konne tala, liasom ain menskha. ”La me launa hus,” sa pingsoen. ”Ente kan tilli ain som du behöva o launa hus,” sa mannen, ”du kan seda i aitt stengäre.” ”I et stengäre kan du säl seda når ded e kållt,” sa pingsoen, ”men jag trår ente etter ed, så la me nu launa hus.” Dau motte mannen släppa na ing i stuan, o hum satte se ongen kackelonen, o glode pau mannen men han talde på sin ösa. ”Den ösan vill ja köba,” sa pingsoen. ”Ih – ha har du o betala mä?” sa mannen. ”Du kan titta ätte pau döraskammelen i maren tilia, sau får du sai hadd ja har o betala mä,” sa pingsoen. Mannen motte äntelin la na fau ösan, o den va rätt te pass fårr pingsoen o hum satte se i na. Når ded va gaud letta börja hanen o skobba se hänne ve kackelonsbäntjen, o ded hörde pingsoen. ”La me köbe din tåcke,” sa hum. Mannen velle ente garna va au mä sin tocke, men pingsoen ba nom sau många pänga fårr nom, så te sist motte ha la na fau nom, o ente blai han bedraen fårr om marnen hitte han pängana udanfårr dören. Men pingsoen spände hanen fårr ösan o körde sin väj. Om qvällen kom hum te kongagauren, o dair ga hum se te o köra opp o nör po ded varsta hanen tyde, så ösan flö o for omkring te alla sior. Den älsta au kongadottrana sto o titta på ditta harrnade, men ded va i skomringen så hum konne ente saj rajted, demesså sprant hum ud po gauren.
8verige kar, sä vikd Ökver-Intenkents-Dmketet körmär inse, oakLakL sitt aklägsna läge, ej etter attketes unkgätt inll^telsen ak kenna all,nänna rörelse, ock omisskänliga tecken Litt en vaknanke allmännare konstkärlek kakva i väsenktlig mon körjaL visa sig. 8ekan, genuin llikets 8Länkers serketes krikostigliet är i8/jo, 8tatsanslaget kör ke kria Konsternas ^cakemi klikviL ökakL, kar kess unkervisningsverk KlikviL utvikg:u!t ock reglerakt; en konstknrening inräLLakes, unker Dkers Kongl. ^lajits liöga kesk^kk ock kraktiga mek verkan, i 8tockkolm rekan är 18K2, oiukaLLakes genast mek eLL okörvänLakL intresse ock tiar sekan ken tiken kortfält mek ärligen ökak verksamket. lemle ke utmärkta körmägor, käkerneslanket ktank sina älkre konstnärer räknar, ock kör kvilka ket kukvuksakligen kar aLL Lacka en stor ock snillrik Konungs alkrig tröttnanke omsorger, kakva uppsLätt unge, talangkulle ock synnerligen lokvanke TVio 7 arti8ter i nu8tan ulla Ilon8tgrenar, oell llegära lllott 8^88el8ättning 8amt en derigenonl tryggad exittence sor std gagna oell lledra so8terlundet. Nen sor att detta 8liull llunna 8lle ^ä ett, Oder8 l^ongl. Lie lorvi88ud litt lik Oder8 Llongl.
Detta var alldeles oviintadt, d&amp; kronprinsen ainnat återresa till. Aaclieii om n.atteii. Ocksk blef lironprinsen ratt ledsen d&amp; han fick Iiöra detta. Eli111 lamnade balen och gick för. att hälsa på drottiiingen, men reste frin Spaa reda11 kl. 1 pk natten. Drottni~igen Iiacle f mit en stnn.cl f örut. Onsdag förmiddag, sedan kronprinsen lanini~t Aachen, hade drottningen fatt den iddn att r.esa efter: Hon saiide da bud p; ~ Daiison och fr %gade 0111 Iiaii. hade lust att följa Iienlie till Span. Han miste nödviindigt svara ja, oaktadt Iiaii var okladii - Blott i sin m.orgoiiliaBit - ocli som det %r åtta mil till Spaa, korninu de e; j frain förriin kl. G. I&lt;runprinsen under. rattades ej a t t Iioii var .i staden förran lian af en Iiandelse fick veta det af, grefve J~öwenlijelii~.~) Drottningen var ej iitoin hus, utan for kl. l / e l kter till Aachen. Alla lilr Troro förtjusta i kronprinsen, men begrep0 ej drottningens hitkomst o ' ch snam bortresa. Vi voro för niigra dagar sedan på en stor middag, gifveii af en. rik eiigelsina~~, mr Waxrender. Vi voro sestio gaster och iniddageil varade i tre tii~mar. Det var ju odi: iigligit, inen allt vii1 arrangeradt för. resten. J a g in&amp;lar, rider ocli promenerar i de vackra skogrika bergen och n&amp;r för resten iitinarkt. J a g vill ej ' att iihgon 1.ördag skall g i fOrbi, utan att lata höra utaf mig, p&amp; det att ej nggot dröjsiiiål in&amp; oroa eder.
Lokalens otillräcklighet och Institutets deraf härledda oförmåga att åt sin verksamhet gifva erforderlig utsträckning, har ofta och med skäl gilvit anledning till anmärkning, och jemväl Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hafva å dessa förhållanden fästat uppmärksamhet. Äfven Utskottet, som tagit nuvarande lokal i ögnasigte och funnit densamma mindre ändamålsenlig, är i tillfälle att vitsorda befogenheten af de framställda anmärkningarne på samma gång Utskottet anser det för en pligt att förorda ett skyndsamt vidtagande af den utaf Kongl. Majit i afseende å Institutets förändring nu föreslagna åtgärd. De af Institutets Styrelse anförda, af Kongl. Majit till stöd för Dess nådiga förslag åberopade, förhållanden ådagalägga tillfyllest angelägenheten af detta läroverks snara utvidgning, och Utskottet anser sig. med hänvisande till dessa skäl, endast böra erinra om en omständighet, som vid frågans bedömande tillika torde böra tagas i betraktande, den nemligen, att Institutet jemväl har till uppgift icke blott att bilda föreståndare och arbetare för de flesta industriela yrken, utan äfven lärare för de tekniska skolorna, hvarpå tillgången för närvarande icke är särdeles stor. Vid sådant förhållande, och då den lokal, Institutet för närvarande disponerar, hvarken genom på- eller till-byggnad kan undergå sådan förändring, att densamma blifver för det afsedda behofvet fullt användbar, och en ny byggnad alltså måste uppföras, återstår endast att tillse, huruvida den summa at 390,000 Ridr Rimt, Kongl.
R:dr sk. rist 30 årträd., eller ämnen till åror 1 pär l 6 svarfvare-arbeten, ej specificerade, med eller utan betsning, målning 3 eller lackering 1 skålp. 1 alla andra mer eller mindre arbetade trädvaror, ej specificerade, derunder inbegripna nedslagna tunnor samt ej specificerade snickare-arbeten, med eller utan betsning, målning eller lackering 100 R:dr v. 33 16 Tvål: 1 parlumerad och savonetter 1 skålp. 16 — 11 — sämre slag 1 skålp. 3 4 Tågvirkej nytt Ull, okammad eller kammad: grof Jutsk och Isländsk, eller an1 lisp. 36 20 — nan härmed jemförlig Grof ull må införas ondast till städerna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö, Halmstad och Helsingborg; och ankommer det på General-tullstyrelsen att fö- reskrifva de serskilta kontroller, som kunna anses nödiga till förekommande af finare ulls införtullning såsom gröfre. Tutanego; se Zink. Tutia, hänföres under Apoteksvaror. Tyll, spets-; se Spetsar. Tyll, bomulls-; se Väfnader, bomulls-. Tågvirke af förolyckade främmande fartyg; se laven1 tarier. Tälgsten; se Sten, ej specificerad. 502 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrijvels N.-o 212. Tullvardc. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. Bauko. R:dr sk. r:st Ur: väggoch studsare: af bronz, tullbehandlas som metaller, sammansatta, ej specificerade, arbetade: R:dr sk. 'r:st 5 — andra slag 1 skålp.
I detta ögonblick utträdde Olof ur drängstugan med en gammal muskedunder i handen. Han förde den till ögat och lade an på den bortgående Ingrid. – Håll! ropade Suenonius, – Hvad gör du, menniska? – Jag vill bara se, om hexan är hård mot varghagel, svarade Olof tryggt. – Låt bli det försöket! Hör du! – Men, sade Olof, – hvad gör det, om jag försöker? Hon går nog fri; det är icke farligt. Och i alla fall vore det väl bäst att hon finge en knäpp, innan hon hinner förderfva oss allesamman? Och den envise drängen lade för andra gången an och skulle sannolikt i sin dumhet gjort sig skyldig till ett mord, om ej en i detta ögonblick tillstädeskommande person gjort, hvad Suenonius ej skulle hunnit göra: ryckt vapnet ur hans händer. Den nykomne var Adolf Skytte, som från en annan sida anländt till prestgården. Han behöfde blott kasta en blick omkring sig, för att ana hvad som passerat. Tvekande ett ögonblick, om han skulle skynda efter Ingrid och Ellen eller vända sig till pastorn, på hvars ansigte han läste den vildaste förbittring, beslöt han sig för det sednare, ehuru han insåg, att tillfället nu mindre än annars gynnade en förbön för hans skyddlingar. Ödet kunde ej fört honom dit i en olyckligare stund än denna. Suenonius emottog den unge Skytte med en mörk blick. Fru Suenonia, som vid länsmannens sida åskådat uppträdet med Ingrid, skyndade deremot ut, neg djupt för den förnäme gästen och bad honom under många onödiga ursäkter att stiga in. Då Adolf befann sig ensam med länsmannen och pastorn, frågade den sistnämnde i afmätt ton: – Hvarmed kan jag vara nådig herrn till tjenst? – Jag kommer, sade Adolf, i det han slog sig ned i prestens soffa, – jag kommer för att äska en förklaring af er öfver de afsigter, ni hyser mot de begge qvinnor, som ni nyss visat från er tröskel. Jag misstänker, att dessa afsigter icke äro de bästa. – Nådig herre, er far känner mina afsigter mycket väl. Vänd er till honom, och han skall nog gifva er tillräckliga upplysningar i ämnet.