Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa åsigter har jag under den förflutna tiden icke funnit någon anledning att förändra; men då det icke lärer kunna förnekas, att hvad som ligger på bottnen af liela d tina förhandling utgör den ytterst vigtiga frågan, hvilkendera grundsatsen som i handels-lagstiftning skall anses riktig — frihetens eller tvångets — och då deraf slutligen måste bero sjelfva rigtningcn, hvari den skall gå, så skulle jag äfven vilja för ett ögonblick leda uppmärksamheten på några af de stora sanningar, hvilka synas mig vara med outplånliga drag inskrifna i historien. Att en fortgående utveckling af de menskliga begreppen och lagarne verkligen eger rum, torde väl icke af någon gerna kunna förbises, ehuru dessa framsteg på grund af vår inskränkta måttstock af tiden, ej hastigt kunna framträda, utan först efter långa mellanskof blifva synliga. Men vid en närmare granskning skall man likväl med lätthet finna, ej blott att detta utvecklingsarbete oafbrutet fortgår, utan ock att hvart och ett af de sist förflutna seklen synes liksom lia haft till sin uppgift att realisera någon viss stor idé, för att derigenom lyfta menniskoslägtet ett nytt trappsteg på dess väg mot en större frihet och sjelfständighet. Sä blef det åt sextonde och sjuttonde århundradet förbehållet att, efler outsägliga lidanden, tillkämpa sig, åtminstone en viss grad af lankeoch trosfrihet. Så har det adertonde seklet. 438 Den 8 Februari f. m. efter ej mindre förfärliga strider och olyckor, lyckats grundlägga den politiska friheten. Och så är det också, enligt min öfvertygelse, det innevarande århundradets stora, välsignelserika uppgift att oåterkalleligen befästa den menskliga verksamhetens frihet i alla rigtningar — att häfda arbetets rätt och ära. De skrankor, som afstängde egna medborgares fria verksamhet sins emellan, ha till största delen redan fallit; och de hinder, hvilka ännu med sådan ifver uppställas och försvaras, för att skilja de olika folken från beröring med hvarandra, skola också ganska visst komma att mer och iner undanrödjas.
Nu skola.inom en ganska snar framtid äfven Stockholms invånare blifva i tillfälle att få taga den härliga blomman i betraklande, enär ett Victoria regia^ hus, af hvilket vi i dagsnumret meddela en afbildning, nu står färdigt i Bcrgianska trädgarden vid Albano. När nästa sommar kommer, skall därute på bassängernas vattenspeglar den väldiga rosen öppna sina kalkar och tjusa människorna med sin skönhet. IDUNS t Jag hade småleende hört på min stackars bekymrade vän och frågade henne nu, hur snart böckerna skulle skickas. » Ja, det blir förstås inte förr, än att de komma till jul, men j a g får väl börja strax, ty annars hinner j a g inte titta på alla, och då kunde de kanske gå miste om någon riktigt bra, » sade Hilda med komisk fasa. Jag skrattade. » A h n e j, var lugn du. Vet du, hvad Fredrika Bremerförbundet är? » Min vän nickade bifall. » Har du hört talas o m ' Bokkommittén ' i det förbundet? » Hilda visste inte riktigt, men jag såg, att hon inte hade reda på den, hvarför j a g omtalade för henne, huru en afdelning af detta omfattande förbund gjort till sin uppgift att genomläsa, granska och ordna årets barnoch ungdomslitteratur. » I medlet af december öppnas å Fredrika Bremerförbundets byrå, Drottninggatan 54, en utställning af detta årets boknyheter, och dit kan du gå och välja utan besvär riktigt roliga bland goda, för olika åldrar afpassade böcker, och sedan rekvirera dem från bokhandeln, » sade jag. Min vän såg betydligt lättad ut, men sade med någon tvekan: » Men tror du, att det verkligen går an att så där tränga sig på och göra folk besvär? » » Ja, det gör det visst — då dessa snälla människor en gång gjort sig besvär att genomläsa och granska dessa många till jul utkommande böcker, så tycka de nog om att se andra ha någon nytta af deras arbete med, » sade jag, » och för resten har j a g varit där själf ett par gånger och blifvit mycket älskvärdt bemött. Marie-Louise Bergström, du vet, på Granhult, med kommission att köpa böcker till julklapp åt alla åtta barnen, så där en femton, sexton stycken böcker, du. Och naturligtvis vill hvar och en ha något riktigt utmärkt roligt och lämpligt!
Regerings-Formen, att detsamma borde undfå denna lydelse: »Konungens rätt att pröfva och afgöra de mål, som få hos Konungen fullföljas genom besvär, men icke tillkomma Högsta Domstolens upptagande och ej angå tillsät Bih. lili B. St. Prat 1S53 & 48SL 3 Sami. 9 Häft. 1 2 Konstilutions-Ulskottets Memorial, N:o 31. tande af tjenste!1 eiler andra i särskild stadga undantagna ärenden, skall, i enlighet med samina stadga, stiftad af Konungen och Riksens Ständer gemensamt, i den ordning, som i 87 §. föreskrifves, uppdragas Sju af Konungen utnämnde, kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade män, sorn förut förvaltat civil beställning, och af hvilka minst tre böra hafva beklädt domare-embete. De kallas Regerings-Råd och utgöra Konungens Regerings-Rätt.» vid 24 §. 2 morn. Regerings-Formen, att sfednare delen af detta moment eller bestämmelsen: »Departements-Chef ege att i Regerings-Rälten deltaga i öfverläggningen, men icke i besluten, uti de mål, som till hans Departement höra», borde utgå. Hvarjemte Ståndet antagit: att Regerings-Rälten äfven skulle vara underkastad sådan omröstning i Opinions-Nämnden, som för Högsta Domstolen i 103 §. RegeringsFormen är stadgad, hvadan denna §. borde i enlighet härmed ändras; och alt Konungen borde ega två röster uti Regerings-Rälten, likasom sådana Honom tillkomma i Högsta Domstolen; i hvilket hänseende Regerings-Formens 21 §. borde ändras; — varande deremot i öfriga delar Utskottets förslag lill förändringar uti särskilda §§. af Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen af Ståndet antagna tili grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Hedervärda Bonde-Ståndet har åter såsom sin gemensamma tanke förklarat, att det ansåg dé föreslagna förändringarne vara hvarken nödiga eller nyttiga. Vid fullgörande af sitt i 56 §.
Det har sedermera, synnerligen af en talare, blifvit med exempel visadt, huru man ofvanifrån funnit nyttan af att fråntaga embetsmyndigheter befattningar och sjelfva presterne de ordförandeskap de innehaft, och öfverlemna åt menigheterna sjelfva att bestyra om sina angelägenheter , och att man slutligen kommit under fund med, äfven på högre ort, att en municipal-styrelse vore, hvad jag ofta hört åberopas, det som i mångfalldigt hänseende skulle åstadkomma belåtenhet och trefnad. Jag tror att, ehuru ofullkomlig, en form dock genom Utsktns betänk, är gifven för municipal-styrelse på landet, och som med nödiga modificalioner kan blifva tillämplig äfven för staderna, — en form, som i och för sig sjelf kan anses död, men i hvilken det ankommer på Konungen och Styrelsen att sälta lif genom fullföljden af sådana grundsatser, som dem vi i dag hört uttalas, i syftning att fil folket sjelft öfverlemna att sköta en del af sina angelägenheter. För öfrigt har jag fått ett tillräckligt stöd för den princip, som jag inom Utsk:n förfäktat, att det just är det allmänna förtroendet, de allmänna valen, som skola sätta lif och kiaft i de inrättntr, som här äro i fråga, men hvilken grundsats mött motstånd hos mången, äfven hos en och annan ledamot af detta Hus, men synnerligen utvecklat sig i reservationer från Utsk:ns högvördiga ledamöter. Jag har således icke något att tillägga, ulan hänförer mig blott till hvad som utförligt blifvit anfördt af Hr von Hartmansdorff, ang:de förhållandet inom landet, och af Hr Hjerta, äfven med utsträckning till exempel på förhållandet i andra länder. Begge desse ledamöters yttranden hafva varit så bevisande, alt jag hoppas derigenom vinna försoning med dem , som med mig haft olika tankar inora Utsktn.
Vid granskningen af ifrågavarande Räkenskap har samma anmärkning mot formen deraf förekommit, som Rikets Ständers Revisorer vid 1829 och i83o årens Räkenskaper anmält och hvaröfver Utskottet uti Utlåtanden N:o 22 pag. 59 och N:o 170 pag. 19 sig yttrat; men som nödig rättelse härutinnan är att förvänta, sedan Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 5 Mars i83i, anbefallt Kongl. Stats-Contoret, alt, i samråd med de förvaltande Verken, uppgöra Formulaire för de sistnämndes räkenskaper, i öfverensstämmelse med de för Riks-Bokslutsarbetet gällande grunder, så anser Utskottet denna fråga icke för närvarande vara föremål för Rikets Ständers ornpröfvande. Stockholm den 4 November 1834- Blh. till R. St. Ankom lill Exp.-Ulsk. den i3 November. Berättelse, om verkställd granskning af Redogörelsen för anslaset till Stockholms Stora Barnhus. (I. A.) Räkenskaperne för år i83i, som ännu icke blifvit försedde med anteckning öfver förrättad granskning i Kongl. Kammar-Rätten, utvisa följande förhållande: Debet. Ingående Balance. Diverse Verks och Personers skulder 478,699: 33. 5. Inkomst: Fattig-penningar och Sterbhus-Inventarii-summor 5,462: 32. 5. Lösen för inköpte barn ... . 13,276: 32. •— Manufactur-fonds-medel .. Ersättningar för fordringar i Finland 5,893: 37. — Diverse smärre inkomster såsom Kortstämpel-afgift, Burskaps-medel m. m 3,693: 4r4* Utgående Balance: Diverse Verks och Personers fordringar 129,897: 3o. 7* Summa R:dr 722,968: 10. 3. Credit. Ingående Balance:
Nio 442. befintliga brister, Revisorerna dock likväl näppeligen kunna taga någon närmare kännedom. Jag vågar emellertid hysa den föreställning, att den tid, som Revisorerna på nyss omförmäldt sätt användt, med större nytta, om än mera mödosamt, skulle kunna disponeras till granskningen af Banko-diskontverkets i hufvudstaden förvaltning. Jag föreställer mig vidare, att om Statsrevisorerna började sin verksamhet med sistnämnda bestyr, skulle de derigenom förvärlva sig större öfning i räkenskapers granskande, hvilken kom desse tillgodo under det påföljande mera magtpåliggande arbetet, hvarigenom detta utan tvifvel ginge raskare undan. Skulle de åter först mot slutet af sin vistelse här företaga granskningen af Banko-diskontverket, så är det likaledes klart att bestyret dervid underlättades betydligt genom den derförinnan förvärfvade öfningen. I hvilket fall som helst lider det intet tvifvel att ju Statsrevisorerna på den i 68 § Riksdags-ordningen fastställda tid ganska väl skola medhinna alt jemväl granska Banko-diskontverket. På nu anförda skäl tager jag mig friheten föreslå: det Rikets Ständer ville besluta en sådan ändring i Banko-reglementet: alt revisiooen af Banko-diskontverkets i hufvudstaden förvaltning hädanefter årligen skall förrättas af Rikets Ständers Revisorer för Statsverkets, samt Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning. Stockholm den 30 November 1862» P. F. Mengel, från Upsala lån. Af Paul Frifa mengel lian Upsala län, derom att, dd revision af Statsverkets samt Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning eger rum under pågående riksdag, de ledamöter af revisionen, som tillika utöfva riksdagsmannakallet, icke må vara berättigade alt i egenskap af revisorer något arfvode eller annan ersättning uppbära.
Nils åtog sig en beskedlig gubbroll i den andra pjäsen. Som efterpjäs skulle gifvas » Drillens operett », där de musikaliska förmågorna kunde få briljera. Och så började arbetet. Roller utskrefvos o c h inlärdes, ty man hade högtidligt kommit öfverens om att » kunna » redan vid första repetitionen. Denna hade därför blifvit utsatt till först en vecka därefter och skulle försiggå hos friherrinnan. Det var efter middagen denna ödesdigra dag, då krafterna skulle för första gången pröfvas. I Måneskiöldska salongen genomgingo Elsa och Nils ännu en gång gemensamt sina roller, Blenda satt som vanligt vid sitt arbete, grefvinnan sof middag, och ute i salen spelade Isabella en valse brillante. Det gick si och så med de unga skådespelarnes utanlexor, och plötsligt utropade Elsa: » jag kan aldrig lära mig det där. Det är j u nästan lika med det, s o m stod för en stund sedan. Nej, vänta, » fortsatte hon lifligt, då Nils ville sufflera henne, » låt mig fundera ett ögonblick. » Under den paus, som nu uppstod, inträngde pianospelet med förökad styrka o c h gaf Blenda anledning att med någon skärpa yttra: » Det hade varit bra om Isabella valt något mindre bullrande stycke. Nu väcker hon nog mamma. ». Nils reste sig genast och gick ut i salen. » Ack, så ledsamt, » utropade Elsa. » Nu blir det väl dispyt igen, och så blifva de vid dåligt humör. Det är för märkvärdigt », fortsatte hon, till hälften för sig själf, » det är som o m en ond ande kommit in i vårt hus. Allting har blifvit så otrefligt. Och de förlofvade sedan! Fastän man j u ser, huru innerligt de hålla af hvarandra, så är det jämt missförstånd dem emellan. Och så gräla de och försonas och gräla igen. Hvad kan det vara? » Blenda hade under systerns monolog visat någon oro, och en svag rodnad uppsteg på hennes kinder. Hon svarade dock lugnt: » Bara kärleksgnabb, kära du. » » Kärleksgnabb! » utropade Elsa. » Ja, skall så- dant följa med, försakar jag gärna kärleken för att slippa gnabbet.
Danielson. k.^nllerston. kkant. Zerr Den i4 Zebruarii. 591 Herr Grefwen och Landtmarffalken. Desie begge Prv ocolls-Utdrag lara wara begärda pä bordet, men om meningen warir, att detta äfven stumle sträcka sig till der sednare, får jag till Höglofl. Ridderfkapet och Adeln hemställa, om icke, dä bena Banco-Utskottets Protocolls - Utdrag endast iiinehäller ett utlakande öfwer en fräga, som redan någon tid hwilat pä bordet, sielfwa hufwudfrägan nu kunde till afgörande sä förciagas. Herr Ikam, kolir, tillstyrkte desi Uptagande och afgörande genast. Herr Istoröenllolpe, ^nclsrs, trodde, ait der wore enligt med Riksdags - Ordningen, att det son, första gängen upl äflas owilkorligen borde ligga pä bordet innan der till af görande föreroges. Herr Grefwen och Landtmarffalken erindrade, att hwad som nu blifwit upläsi, warit blott ett utlåtande öfwer en del af hufwud-frägan, att Banquen afflagit den begärka Disconk-rätkigheten af Zoo,ooo R:d-, och att wid ett sädant sörhällande wore twifwelsutan intet hinder att före aga Starsoch Oeconomie Urstottens gemensamma Betänkande om en förbättrad inrättning af Magozins-directionen. Herr krintxtckölst, ?aulNär Banco.-Utskottet afflagit den begärte Discont - rättigheten, upkommer ett betydeligt dificit i de tillgångar, hwarpä Statsoch Oeconomie - Utskottens förflag grundal sig, och hwilket werkar att detta förflag icke kan utföras. Wid ett sädant förhällande torde det wara rättast, att detta Betänkande till begge Utskotten ätersändas hwilka till fyllande af detta behof sä påtänka någon' annan utwäg.
Af dem, sora till fattigvården indirecte bidraga, erlägges till en inom hvarje församling, socken elter pastorat inrättande sparbank, af legofolk 6 r:sl. för mansoch 4 rist. för qvinns-dagsverke, samt af tjenstehjon och andra för mankön 6 sk. och för qvinnkön 4 sk. månadtligen, allt b:co, derför husbonde, målsman eller den, som legohjon användt, ansvarar. A dessa medel räknas delägaren till godo tre proc. årlig ränta, som vid hvarje års slut tillägges capitalet; men hvad derutöfver i ränta erhålles, användes till ersättning af bokföringsoch förvaltningskostnaden. § 5. För personer, som falla socknens eller församlingens fattigvård lill last, tillkommer deras andel i sparbanken fattigcassan; för dem åter, som förvärfva rättighet att sig sjelfva försvara, aflida eller till annan församling eller socken afflytta, ulgifves berörde andel till dem sjelfva, till deras lagliga arfvingar eller till fattigstyrelsen i den ort, dit afflyttningen skett. § 6. Hvarje välfräjdad, som directe eller indirecte bidrager till fattigförsörjningen, äger rättighet att flytta till den ort, der han visar sig äga försvar eller bostad, vare sig egen eller hyrd. § 7. Inom hvarje socken eller församling skall finnas ett, efter behofvet lämpadt, fattighus för inrymmande af sådana fattiga, hvilkas vård i enskildes boningar raedförer vantrefnad elier möjlig våda. §:n 8. För fattigvården skall inom hvarje församling, eller socken, inrättas en styrelse, bestående af pastor eller den hans embete förrättar, kyrkorådets ledamöter samt dessutom fyra eller flere, i mån af behof, vid sockenstämma, för ?.:ne år i sender, till district-föreståndare valde medlemmar. Ingen må sådant uppdrag sig afsäga, som ej enligt lag äger 22 2 Den g September f. m. njuta befrielse från förmynderskap, innebar allmänt embete eller tjenst eller kan uppgifva annat hinder, som församlingen godkänner. § 9.
Dessutom böra, vid samma tillfälle, till Beredningens ordförande aflemnas tillräckligt antal tryckta blanketter till Taxeringslängden öfver inkomst-bevillningen efter 2:dra artikeln, uti hvilken, enligt bilagde formulär uppgjorda längd, Beredningen införer alla de personer, som Beredningen anser skyldiga att dylik bevillning erlägga. I stad böra Beredningarna till dessa längders upprättande och kompletterande åtnjuta nödigt biträde af vederbörande uppbördseller annan dertill utsedd tjensteman. I öfverensstämmelse med den för taxerings-förrättningarna utfärdade särskilda instruktion, och under tillämpning af de i denna förordnings 2:dra artikel stadgade grunder för bestämmande af hvarje skattskyldigs bevillnings-afgift, åligger det Beredningen att föreslå och uti förberörda längder införa det fastighets-värde och det inkomst-belopp, jemte den bevillning, hvilken enligt åberopade artikel skall inom Berednings-distriktet påföras hvarje skattskyldig; och bör Beredningen härvid följa den inom samma ort sednast upprättade mantalslängd, hvilken för sådant ändamål skall, sedan densamma blifvit i föreskrifven tid och ordning granskad, jemte alla dertill hörande uppgifter och handlingar, ofördröjligen och sednast inom medlet af April månad, tillställas ordföranden i ortens Bevillnings-beredning. Beslut må icke af Bevillnings-beredningen kunna fattas med mindre ordföranden och minst två ledamöter äro närvarande, och bör i de fall då ordinarie ledamot i Beredning, som skall bestå af fyra ledamöter, är frånvarande, vederbörande suppleant ofördröjligen tillkallas. Derest, vid föreslående af fastighetsvärde ; varande det jemväl hvar och en af de öfrige Berednings-ledamöterna obetaget att få sin särskilda mening för Taxerings-kommittéen anmäld, såvida densamma skriftligen till Beredningens ordförande aflemnas. Ordförande eller ledamot i Beredning bör afträda, då fråga om bestämmande af hans egen bevillnings-skyldighet inom Beredningen förekommer. 14 Förnyadt Förslag till Bevillnings-Stadga. § 38.
“En studerande i Upsala af Westgöta nation vid namn Carl Landahl bodde under höstterminen 1822 tillsammans med tvänne andra, –q– och –t–. Huset var beläget vid Dragarbrunnsgatan och tillhörde en smed. På vanligt studentvis hade de packat sig tillhopa i två rum. Det yttre var alldeles mörkt och kunde endast begagnas såsom förvaringsrum för koffertar, kläder och andra persedlar. Landahl ämnade om ett par dagar resa från Upsala, och mot aftonen den 14 Oktober berättade han huru han aldrig lemnade något ställe, der han en längre tid vistats, utan att det spökade för honom. Han tillade, att något dylikt väl kunde komma att låta höra af sig denna eller nästa natt, men föga uppmärksamhet fästades dervid. Sedan –q– och Landahl någon stund läst på sängen och –t– redan somnat, släcktes ljuset klockan tre qvart till 11. Ungefär två minuter senare nedföll från skänken Landahls eldstål och några andra saker. Eldstålet började flytta sig af och an på golfvet, närmade sig sängen, hoppade upp och rullade ofvanpå täcket. I väggen hördes knackningar, och Möllers kyrkohistoria kastades med stark fart mot dörren till det mörka rummet. En stund derefter började den stol, hvarpå Landahls kläder lågo, att vagga af och an, braka i sina fogningar samt skrapa och flytta sig framåt golfvet. – Då utbrast –q–: “Nej, nu går jag upp och slår omkull stolen sjelf, så måtte det här bli slut!“ Men ögonblickligen kullkastades stolen, och eldstålet jemte några andra småsaker hoppade upp mot sängbrädet. Nu vaknade –t– och fick veta hvad som tilldragit sig. Man tände upp ljus, hvilka ställdes på ett bord mellan båda bäddarne. Klockan var då omkring 12. Snart började åter spökeriet. Flintan flög från stolen i väggen, korken hoppade ur bläckhornet, stolen med Landahls kläder stupade öfver ända och drog en annan stol med sig i fallet. Möllers kyrkohistoria ville ingenstädes ligga stilla. Vattenkarafinen visade en särdeles oro, så att vattnet sqvalpade hit och dit.
Medels ett träget o c h oaflåtligt arbete i sjelfutvecklingens svåra konst o c h en aldrig svikande samvetsgranhet i fullgörandet af sina pligter tillvann sig fröken Pallin små- ningom en högaktning, ett förtroende o c h en tillgifvenhet, som egnas blott ett ringa fåtal af dödliga. Genom den ledning hon egnade sina elever o c h kanske ännu mer genom att vara en förebild, som alla hade att lära af o c h som för alla hennes elever kunde tjena som mönster af en g o d o c h ädel qvinna, utöfvade hon ett i hög grad välsignelserikt inflytande först o c h främst omedelbart på sina lärjungar, men medelbart derjämte på hela vårt lands qvinliga uppfostran. Många o c h rörande v o r o de tacksamhetso c h vördnadsbevis, som af Regina Pallins lärjungar egnades henne. De varaktigaste bland dessa äro en stipendiefond, » Regina Pallins minne », som tillkom 1884, då den afhållna föreståndarinnan fyllde 5 0 år, samt ett af artisten fröken Wahrling i år måladt porträtt, som vid terminsafslutningen den 1 dennes, alltså fyra dagar efter Regina Pallins bortgång, öfverlemnades till läroverket. Både stipendiets grundfond o c h medeln för porträttets bekostande insamlades bland de unga damer, s o m vid ifrågavavarande tillfällen genomgingo läroverket, o c h hvad stipendiet beträffar, äfven bland förutvarande lärjungar. Regina Pallin sörjes närmast af tre efterlefvande syskon, nämligen: provinsialläkaren doktor C. A. Pallin, lektorn vid Nya elementarskolan doktor J. R. Pallin samt fröken Laura Pallin. Majblomman. ) $tillä, stilla. Hon vaknar den lilla, väckt ur slummern af vårsolens kyss! Sakta, sakta, du vindil, och akta stängeln, som spirat ur drifvan nyss! Stör ej, stör ej den vaknande! — Rör ej knoppen, den späda, som drömmer än! Låt den drömma i skogssnårets gömma; tids nog bryts hon af stormarne se ' n!
Ståndet återbära uttrycken af R. o. Ad:s uppriktiga högaktning och tillgifvenhet. Sedan Deputationen på vanligt sätt blifvit utbeledsagad, fortsattes läsningen af Hrr Revisorers ofvannämnde berättelse öfver granskningen af Riksgälds Verket; och beslöt R. o. Ad., att samma Berättelse skulle med de öfrige RiksSt. communiceras. Anmäldes och emottogs en Deputation från Högvörd. PresteStåndet, anförd af Biskopen öfver Linköpings Stift, ÖfverHofpredikanten, Ridd. af K. Carl XIII:s Orden, Doct. Johan Jacob Hedren, hvilken yttrade: Den vördsamma helsning PresteSt genom oss, dess Deputerade, inför E. Ex. och fl. R. o. Ad., vid början af detta Riksmöte, frambär, hoppas PresteSt. blifva med vanlig godhet emottagen. Då, för nära fyra år tillbaka, Rikets St. åtskiljdes, hoppades vi att vid nästa sammanträde se fuilbordadt ett verk, som varit ett föremål för flere Riksmötens och Styrelsens gemensamma omsorger, en återställd ordning i Fäderneslandets myntväsende. Om uti detta arendes vidsträckta omfattning och stora vigt egentliga orsaken må sökas till dessa förhoppningars fördröjda fullbordan, så torde äfven en deraf föranledd, förnyad öfverläggning böra anses såsom en vinst, om den förer lill en på säkra grunder byggd, varaktig verkställighet. Konungens vaksamma blick har följt denna, likasom alla Fäderneslandets angelagenheter, med faderlig omvårdnad, och till följd deraf beslutat, så snart som möjligt, leda oss till det önskade målet. Under de inhemska bekymmer för näringar, jordbruk och handel, som från ett vacklande mynt äro oskiljaktiga, må vi dock skatta oss lyckliga att vara skonade af de svårare stormar, som skaka sjelfva samhällsgrunderna i nästan hela den bildade verlden och dem vi i allmänhet känna endast genom berättelserna.