Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på tiden för Pensionskassans öfverlemnande, bar krigsbefälet föreslagit, att detta öfverlemnande, sedan Rikets Ständer derom fattat beslut, måtte få ske på den tid under år 1867, som Kongl. Maj:t täcktes i nåder bestämma. Sedan krigsbefälet sålunda sig utlåtit angående frågorna, huruvida och på hvad sätt krigsbefälet vill ingå på en reglering af Arméens pensionsväsende i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer uttryckta åsigter, bar krigsbefälet yttrat sig äfven angående förfarandet med de fonder, hvilka nu, jemte Arméens Pensionskassa, förvaltas af dennas Direktion. — I detta afseende förekommer i främsta rummet Arméens enskilda Enkeoch Pupillkassa, hvilken krigsbefälet ansett böra, äfven om större uppoffringar från Arméens sida, än hittills egt rum, skulle dertill erfordras, bibehållas samt såsom hittills stå under förvaltning af en Direktion, som af öfverstyrelsen väljes. Jemlikt 19 § af det för denna kassa gällande reglemente ålåge det Direktion och tjenstemän vid Arméens Pensionskassa att, utan någon Enkekassan drabbande kostnad, bestrida denna sednares förvaltning; men då, derigenom att Pensionskassans styrelse och förvaltning komme att till Staten öfverlemnas, den kostnadsfria förvaltning, hvaraf Enkeoch Pupillkassan hittills varit i åtnjutande och under förutsättning hvaraf den stiftats, skulle för densamma komma att gå förlorad, samt denna sednare kassa derigenom, på sätt Direktionen öfver Arméens Pensionskassa ock förut anmärkt, komme att drabbas af en för densamma alltför kännbar förvaltningskostBih. till R. St. Fr oposition N:o 28. nåd, har krigsbefälet trott, att ett understöd i detta hänseende skulle kunna Enkeoch Pupillkassan beredas genom öfverlåtande till densamma af någon del af Pensionskassans kapital, att för ändamålet räntefritt begagnas, och hvaruti Pensionskassans vid Munkbron här i staden belägna fasta stenhusegendom lämpligen torde kunna inbegripas.
Maj:t icke funnit skäl i nåder medgifva indragning af de från Medelpad nu dels till rusthålls-sqvadrenen af hästjägare-korpsen och dels till Jemtlands reserv-medels-kassa anslagna augmentsoch hemmans-rän - 48 Kongl, Majlis Nåd. Proposition, Nio 64. tor 1 annat fall, än att vederlaget för dessa räntor, hvilka uppgifvits utgöra omkring 1,900 r:dr banko, årligen bestämmes på grund af markegångs-prisen under en viss föregången tiderymd, på sätt uti Kongl. Maj:ts under den 15 sistlidne November till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition blifvit, rörande åtskilliga till allmänna verk och inrättningar anslagna hemmans-räntor föreslaget. Då, i följd af nya roteringen, de nu varande rusthållen i Jemtland komma att blifva roterade och således icke kunna, mer än andra roterade hemman, vid ombyte af egare genom köp, transport eller annan laglig afhandling underkastas de i dylika fall för rusthåll uti gällande författningar bestämda särskilda afgifter till Wadstena krigsmanshus-kassa, hvilka icke heller kunna till utgörande åläggas de, uti rotar sorn äro afsedda till häst-jägares underhållande, indelade hemman, men nämnda kassa, icke billigtvis genom omförmälda förändring i rusthållens natur bör förlora den inkomst, som författnings-enligt henne hittills af berörda rusthåll tillflutit och hvilken, efter hvad upplyst blifvit, under den sednast förflutna tiden i medeltal uppgått till 160 r:dr banko årligen, har Kongl. Majit nu i nåder velat af Rikets Ständer begära, att, derest icke det i ofvan åberopade nådiga proposition af den 15 Sistlidne November föreslagne vederlag för Wadstena krigsmanshus-kassas hela nu egande inkomst af rusthålls-afgifterna skulle af Rikets Ständer beviljas, förenämnda belopp 160 r:dr må, såsom ersättning för här ifrågavarande rusthålls afoch tillträdes—afgifter, varda särskildt anvisadt, att berörda kassa årligen tillgodokomma från det år, under hvilket den nya roteringen blifver införd.
Företrädesrätt till besittning af krono-jord, angående förändring af bestämmelserna i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl. Kammar-Collegii derpå grundade Kungörelse den 29 i samma månad, rörande—: B. VII 271, 357, A. 357: U. XI. 68, 120, A 120. —, förut varande arrendatorer, vid förnyad utarrendering af boställshemman, angående — : B. VI. 87, 430, A. 430. Författningar, angående förändradt sätt för utfärdande af sådane, hvarigenom en förut gällande lagstiftning i en eller flera delar förändras: B. X. 64, 158, A. 158. —, angående sättet för utfärdande af sådane, hvarigenom förut gällande lagstadganden förändras; motion af Friherre Auders Cederström: se Motioner. —, angående väckt motion om utgifvande af ett sammandrag utaf gällande sådana rörande rusthållares åligganden samt deras och manskapets vid indelta kavalleriet ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, och om planpenningars utgörande för kavalleritorpen: B. VI. 282. 431. A. 431. —, som röra bebyggande, vård och underhåll af civila och ecklesiastika boställen, angående utgifvande från trycket af sammandrag utaf alla sådana: B. IX. 58, 109, 144, A, 144. Förhöjd ersättning till Nämndemän för extra förrättningar, angående: B. III. 206, A. 265. Förhöjning i det åt Föreståndaren vid Expeditions-Utskottets tryckeri-afdelning anslagna arfvode, angående: B. XI. 379, 380, A. 380. Förklaring af Kongl. Förordningen den 9 November 1844 rörande ej mindre lifstids-städja och undantags-aftal, än ock all annan afhandling - — F — 81 handling om nyttjanderätt till fast egendom A landet, angående: B. VI. 462; VII. 134, A. 134.
Desi dagar och krafter, uprätthallit Desi werk, och dg tidens skiften fordrat att återlända krigets fackla, wisal ät efgerwerlden, akt den kan uplysa handelns wäg och främja ngrinqarnes tillwärr, Wärdes Allernadigste Konung, derföre emottaga den listigaste tacksamhet, och den öfwer alt spridda glädje ari finna Fäderneslandet till denna dag fredadt fran utrikes wald och inwänes skakningar, De irrbloss aro stakka, som tände i okunnighetens och mörkrets eldfängda dimmor, för cn kort lid misiledt lrogne Men enfaldige undersåtare längt öfwer den gräns deras tanka sig ämnat eller deras begrepp kunnat fatta, Förbrytesler hafwa blifwit ffillda frän forsö - 42 Den 2Z April. föresten och de förwillade genom deras kraftfulla 5t« gärd återförde med biträde af den säkra hand, som sträckande sig frän Throncns siva, förenade lagens Nied ömhetens fordringar, och lik den sällsynta stjerna hwilken med desi dubbla stråle gaf ny glans ät Swensta himlahrvalfwet, kallade Swea Folk att wörda och beundra allmagtens frän lidens begynnelse ragne bestut och stadgade ordning. Mätte erkänslan för njutne »välgärningar aldrig i Swensta bröst, uphöra, och mätte denna urgamla Thron alltid säsom i dag, af trogne undersåtare fä städas, prydd af lagerkrönte erfarenheten, understödd af äran, tapperheren och mildheten, med hoppet och oskulden wid sidan! Dä stal! detta wärk Fosterland som i forntidens äldsta 'häfder ofta blifwik kallak det mägtiga, det rika, i tillkommande tideböcker med mera skäl och mera afundswärdt nämnas det lyckliga Swerige. Till Hans Kongl. Maj:t wid upwaktnings Depulationen. Skormägtigste Allernädigste Konung!
Marin, uppfylldt? och när de medel, sorn för ändamålet inbetalas och åter utgå, ej åro en bevillning, icke åro råknade bland de Siats-intrader, hvilkas förvaltning ovillkorligen skall af Folkets Ombud granskas; med hvad rått, frågar jag, yrkar man då att åfven till ifrågavarande contrahei-ade afgift utstråcka granskningen? Grefve von Schiverin, Fredric Bogislaus: Jag kan ej neka mig den tillfredsställelsen, att för en vård Ledamot af »leita hus, som tillika år bland Konungens Rådgifvare betyga min upprigtiga aktning, för det att han behagat meddela Ridderskapet och Adeln dc åsigt er, som legat till grund för en af honom föreslagen och contrasignerad Kongl. Skrifvelse, Med den värde Ledamoten kan jag vål icke dela öfvertygelsen, att 1812 års Riksdag kan räknas höra till det constitutionella lifvets menlösa tider. Men det år med glådje som jag jag motser framtiden, och jag hoppas att den fordne menlösheten skall återkomma, sedan Konungens Rådgifvare börjat inom Ständernas samlingsrum meddela upplysningar, orh sedan »le sjelfmant föranleda propositioner, genom hvilka Riksens Ständer såltas i tillfälle ett råtta begångna misstag. Herr von Hartmansdorff: Grefve Löwenhjelm har yttrat, att det ej tillkomine Riksens Ständer att föreskrifva goda Verk och gerningar. Jag vet det. Sådant tillkommer icke någon, hvarken Riksens Ständer eller Regeringen, Den i5 Martii, 43$ Men då dessa barmhertighets-Verfc redan liro gjorda och gifvärne föreskrifvit, att de anslagna medlen skola till allmänt nyttiga ändamål användas , så måtte det vål tillhöra det allmännas representanter att tillse, om så sker, och om medlen väl vårdas. Häröfver bör följakteligen icke blott Regeringen, utan äfven Folkets Om* bud vaka. De sednare kunna ej anses såsom tredje man, mellan det allmänna och den enskildte; ty i sådan händelse, vore hvarje lagligen förordnadt Ombud, en tredje man, en tanka, som säkerligen ingen antager eller den Kongl.
Uti det hufvudsakliga af denna reservation hafva Herrar Grefve Lagerbjelke, Friherre Leuhusen och Professoren Selander instämt, Konstitutions-Utskottets Memorial M 21. 19 N:o 21. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 8 Juli 1857, kl. 1 e. m. Memorial till Rikets Ständer, angående verkställda omröstningar i förstärkt Konslitutions-Utskotl. Förstärkta Konstitutions-Utskottet, som denna dag sammanträda för att, i öfverensstämmelse med föreskriften uti 81 § Regermgs-Formen, rösta öfver nedanstående, behörigen gillade, voterings-propositioner, får härmed hos Rikets Ständer vördsamt anmäla utgången af de verkställda omröstningarne: Första loleriny s-propositionen: (Memorialen Nlis 8 och 12) Den, som vill, att vid blifvande omröstning rörande Konstitutions-Utskottets uti dess Memorial JM 8 afgifna grundlagsändrings-förslag, angående Riks-styrelsens förande i vissa fall m. m , skall såsom kontra-proposition uppställas antagande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag af berörda förslag, med den förändrade ordalydelse, som blifvit af Borgare-ståndet äskad, på sätt uti Konstitutions-Utskottets -Memorial JM 12 finnes anfördt, röste Ja. Den det ej vill, röste m>j. Vinner Nej, kommer såsom kontra-proposition vid omförmälda omröstning att uppställas, att ifrågavarande förslag skall med de af Bonde-ståndet äskade och uti Konstitutions-Utskottets Memorial JM 12 anförda förändringar hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. 20 Eonstitutions-Utskottets Memorial 2i. Omröstningen har utfallit med Femtiotre Ja • Tjugusex Nej. Andra Moteriny s-propositionen.
Det år klart att vid den nu löreslagna undersökningen om militaira undervisningen blir granskandet af personalen i detta afseende, och af den ton som råder inom dessa läroverk, en del af sysselsåttningarne; jag tror mig kunna påstå med full visshet, att denna granskning of det närvarande skall utfalla till granskarnes tillfredsställelse. Men dessa inrättningars lagar, kunna och böra vara uppgjorde med sträfvande till samma ändamål, på det att brister i personalen måtte kunna motvågas; det år i detta afseende som en stor fast någongång förbisedd visshet låg uti de gamla anstalterne till elementar-undervisning för serskilda yrken, der ynglingen, ehuru förnämligast sysselsatt att förskaffa sig( de kunskaper, han synbart skulle komma att behöfva, likväl tillika generades, utan tydlig så kallad nytta, med elementerna till flera kunskaper, som gåfvo honom begrepp om den mer omfattande odlingens ämnen och syftemål. De militaira undervisnings-anstalterne hos oss utmärka sig, sådana de nu åro, icke ofördelagtigt i detta afseende, och jag hoppas med full tillförsigt, att det beständiga fordrandet af omedelbar användbarhet hos alla kunskaper, som mer ån en gång förefallit mig bekymrande, då jag hört det göras af i samhällets vigliga re angelägenheter deltagande män, icke 378 Den Vf Augusti <. m. skall åtminstone så snart lyckas att uttränga sysselsättningen med dessa för yrket någongång främmande kunskaper ur dessa undervisningsverk. Det ståndigt framträdande behofvet af mathematikens application, i hela ordets vid. sträckta betydelse, år i detta afseende en stor och glädjande borgen. Hvad de gamla språken angår, har jag enskilt och offentligt hört åtskilliga påståenden, såsom voro de egenteligen tillhöriga blott seminarier för lärda; kanhända torde det visa sig en gång, om man utan orsak förr ansåg allmännare ån nu, någon teinture af sessa kunskaper böra vara ett villkor vid ali undervisning. KrigsAcademien, hvarom hår serskilt har varit fråga, har likväl icke undgått, att, i sin närvarande organisation, erkänna den sanning jag hår har i åtanka.
– Tyst! utbrast riddar Erland. – Tala icke om Helena! Om dagen, då mina sinnen äro förvirrade, förliker jag mig väl med denna qvinna; men du, Singoalla, är min enda verkliga kärlek, likasom du är min första och rätta maka. – Bedrag mig icke, sade Singoalla bedjande; – tala icke så, att jag ännu en gång omfattar förhoppningar, som sedan svikas och efterlemna vrede och förtviflan! Bedrogs jag ej af dina ord, då Sorgbarn första gången förde dig till mig? Jag trodde, att du älskade mig alltid, och att det var din sällhet att skåda mig. Då beslöt jag uppsöka dig. Men du ryste vid min åsyn och vredgades och ville döda mig. Erland, du hatar mig om dagen; älska mig kan du endast om natten, då Sorgbarns hemliga kraft slagit din vilja i bojor. – Det ligger en sanning i dina ord, men det är icke hela sanningen, ty nu skådar jag klart, svarade riddaren. – Jag är ej densamme om dagen och nu, då jag är hos dig. Om dagen är jag olycklig och vansinnig; ja, vansinnig, ty en eländig munks lumpna sagor förvredo för alltid min hjerna, medan hon var sjuk af en giftdryck. Du minnes väl Assim och din fader? Det onda, de gjort mig, öfverflyttade min förvirrade själ på dig, och allt det, som munken med djefvulsk slughet förtäljde om trolldom och gudlöshet, öfverflyttade hon äfven på dig. För min sjuka tanke blef du sålunda en outplånlig skräckbild, och sjelfva ditt namn, det ljufva Singoalla, ljöd för mig med hemsk klang. Men i djupet af min varelse qvarlåg hela den skatt af kärlek, som var din. Den skatten var nu utan egarinna. Då kom en flicka, som var min barndomsvän och min vårdarinna, när jag låg sjuk. Jag trodde mig älska henne; men den qvinna jag älskade, var alltid du, min maka; det var du, som bar en mask, liknande Helenas anlete. Ja, jag älskade aldrig Helena, utan dig, omgestaltad till Helena; det känner jag nu.
Kronprinsen företog i anledning häraf en utländsk resa och besökte under denna flera europeiska hof. Valet gafs honom emellan många höga furstinnor, men för en person med kronprins Oskars upphöjda karaktär var det motbjudande att ingå en förening af tom beräkning. Den, som han ville hemföra som landets blifvande drottning, måste vara hans hjärtas utkorade brud. Från hof till hof hade konungasonen färdats, utan att finna henne som hans unga hjärta månde betvinga. Brefvet, som hans fader gaf honom vid hans afresa samtidigt med en dyrbar ring, var af följande lydelse, en vidsträckt fullmakt för en blifvande konungs val af maka: 181 Många dagar försvunno dock ej, innan det just var som friare, som gästen, prinsen från sagolandet uppe i höga norden, vände sig till sin faders vän och gamle vapenbroder för att anhålla om hans dotters, den unga sköna prinsessan Josefinas hand. Budet om att bruden var korad, att ringen hade funnit sin rätta plats, gick som en löpeld genom nordanlanden, och med glädje gaf konung Karl X I V Johan sitt bifall till sonens val. Dottern till f. d. vice konungen af Italien Eugene Beauharnais och prinsessan Augusta Amalia af Bayern, henne, om hvilken den store människokännaren Napoleon en gång yttrade, att » hon var den skönaste och ädlaste prinsessan på sin tid », var väl värdig att med jubel hälsas som vår kronprins ' brud. Ett lyckligare val har väl sällan någon furste gjort. Den unga drottningen i skönhetens rike blef vår i samma ögonblick hon satte sin fot på den svenska jorden, först genom deu makt som ungdom och skönhet i förening alltid gifva och sedan genom sina lysande inre egenskaper. Lätt kändes myrtenkrouan i den sextouåriga brudens mörka lockar; och kärleken och lyckan gåfvo sina rika håfvor i fullt mått till det unga fursteparot vid tronens fot. Som de förenade rikenas kronprinsessa under tjuguett.
N:t, "ocb skulle ieke, inom 6 mannder elter det denna an"mälan skett, Lanken, genom LankoLullmäktiges eller "L. 8t:rs åtgärd vara äterstäld till fullgörandet af sina "lunetioner, cfa ^an^Lrrvr/egret oc/r ä//gge 8) ss/om-i/r,re» att till utredning af Lanken i reda "penningar förvandla alla dess tillgängar oeb dem i "den molin de inflyta, tili Länkens samtelig» fordringsägare utdela." Oenom delta 8tadgande, i förening med det som innefattas i 1 lVlom. af 2 H. anser jag ali den garanti oeb säkerbet vara beredd, som i delta afseende kan fl t lät an de, lV:o 16. 269 Åstadkomma?, utan att nägons rätt derigenom fö, närmas.
Vår enda allt omfattande pligt synes oss vara: att så mycket som det står i vår makt göra dem vuxna att upptaga kampen med det lif, som förr eller senare skall möta dem utan den förskönande slöja, med hvilken en s. k. öm och omtänksam föräldrakärlek under uppväxtåren möjligen förmår omsvepa det. Men vi tro, att medlen för uppnående af detta mål sist af allt äro de af Strindberg angifna: att barnet » lär sig vilja och tala ut sin vilja, när det är ungt »; — icke när ungdomen är fem år och viljan en sjelfsvåldig, oreflekterad barnavilja, förestafvad af intet annat än en nyck. En sådau lössläpt, af intet tyglad vilja anse vi tvärt om för den farligaste och olycksaligaste följeslagerska en far kan ge sitt barn med på lifsfärden; den skall i nittio fall af hundra bringa det undergång. — Helt enkelt derför, alt den, som icke lärt att böja sin vilja för något utom honom stående, aldrig skall förmå böja henne för sitt eget förstånd i ögonblick, då förstånd och känsla tala så olika språk, att det förra blott uppfattas som något främmande, utanför stående. Men med detta bafva vi ännu icke sagdt, att barnen skola uppfostras i slafvisk lydnad, icke ens i lydnad for föräldrarna — endast och allenast i lydnad för det förstånd och den erfarenhet, som det är föräldrarnas pligt att representera gent emot barnen, och som det likaledes är deras pligt att bibringa dessa, allt efter som de kunna mottaga dem, på det att de sjelfva må kunna döma om rättmätigheten af de fordringar man ställer på dem. Föräldrar ha derför icke rätt att på barnets fråga » hvarför skall jag göra så? » svara — » derför att jag vill det — derför att jag har sagt det — derför att du skall lyda mig. » Det fins verkligen ingenting som heter så. Och ett sådant svar väcker med naturnödvändighet oppositionslusta äfven hos det minsta barn. Det är dess högsta och ädlaste instinkter, som förestafva denna opposition mot våldtägten på dess menniskovärde; och lyckas det oss att qväfva den — då kunna vi glädja oss åt att ha skänkt verlden en pultron, en feg, karaktärslös stackare mera.
Kapten Paul Smith klingar ej så illa – och rena sanningen, mor”, skyndade han att tillägga, då han såg en skär rodnad glida öfver moderns kind, ”rena sanningen är att jag på det här året inhemtat åtminstone så mycket, att jag vet det min bana på flottan skulle ha blifvit pinsamt lång, och jag saknar visst icke lust att bli min egen herre, så fort det låter sig göra.” ”Nånå, är det din lycka, min Paul, så ... Eljest ...” ”Jaja, mor, eljest hade du gerna sett att du fått honom till Karlberg som kadett. Men en så präktig qvinna som du bör sätta sin ära i att vara sjelfständig äfven i barnen, och hvem är sjelfständigare än skepparen och köpmannen?” ”Och bonden, min gubbe!” ”Alldeles det, min skatt! Också om en välfräjdad och välbergad bonde friar till någon af flickorna”... tillade han med en liten retlig skämtsamhet. ”... så är det mycket troligt att de ge honom ja på fläcken ... Men kors, i guds namn, klockan är ju 2 på morgonen. Det är tid att efter all denna förvirring komma i ro ... God natt, min Paul – dröm om din vackra skonert och den dag, då du får helsas som kapten!” Ynglingens själ var emellertid så upprymd att han insåg det ingen sömn kunde komma i hans ögon. För att svalka det heta blodet tog derföre unga Paul, sedan han bjudit godnatt åt föräldrarne, vägen nedåt stranden långs bugten. Här brusade och dundrade lifvet i hvarje stuga. Soldater och båtsmän svängde om med stadens jungfrur och hemmadöttrar, klackarne slogo mot golfvet takten till pipor och klarinetter, och dryckeskannorna gjorde rund på rund, medan makalösa visor, gälla körer och kraftfulla slagsmål mellan landtoch sjövärnet gåfvo ökad prakt och liflighet åt scenen, belyst som den var af nedrunna talgljus och rykande lampor, vid hvilka flickornas uppglödgade ansigten ännu togo sig skäligen ut.
Åiflc. till Exp.-Utsk. d. 23 Nov. 1S»7, kl. 6 e. m. -owi efin-.6• i un J U n>H'iih;<*tido ... s. ibfif, willi;.-! - ii-■■ r Memorial, med förslag till stadganden, angående da i Kronans kassor influtna medlens tillhandahållande för allmänna rörelsen. Sedan Stats-Utskottet, enligt grundlagarnes föreskrift, afgifvit sina utlåtanden och förslag angående ej mindre beräkningen af stats-verkets inkomster än regleringen af utgifterna under Riks-statens samtliga hufvud-titlar, har Utskottet ansett sig böra underställa Rikets Ständers pröfning och afgörande ett med stats-regleringen gemenskap egande förslag till förekommande af ett förhållande, hvars menliga inverkan på landets rörelse-kapital visat sig efter den för alla grenar af industrien kännbara förändring i allmänna penninge-ställningen, som under sednaste tider inträffat. I den mån skattebidragens årliga belopp ökas och deras utgörande medtager en större andel, än förut, utaf landets rörelse-kapital, måste det vara allt vigtigare och nödvändigare att vid stats-regleringen tillse, att de medel, som i skatteväg indragas uti Statens kassor, så fort lämpligen ske kan, återigen varda utlemnade i allmänna rörelsen, isynnerhet vid sådana tider, då en af särskilda förhållanden föranledd tillfällig minskning af det för affärsoch närings-lifvet oundgängligen erforderliga bytesmedlets och förlags-kapitalets vanliga belopp hämmar och motverkar den industriela företagsamheten samt afsättningen af landets produkter och andra genom den enskilda verksamheten framalstrade varor.
Säg icke så! icke så! MAURICE. Jo, emedan det är så. JEANNE. Ja, men säg det icke! Och sedan? BROTT OCH BROTT MAURICE. skola bära det namn som jag gjort ryktbart. JEANNE. Sedan äro vi under tak, och Du och Marion Du älskar mig då? MAURICE. mest Marion... Jag älskar Er båda, lika mycket, kanske dock JEANNE. ej på henne! Det gläder mig, ty mig kan Du ledsna på, men MAURICE. Du litar icke på mina känslor gentemot Dig? JEANNE. något förfärligt... Jag vet icke, men jag fruktar något, fruktar MAURICE. som jag än en gång ber Dig förlåta. Hvad har Du att frukta? Du är trött och utledsen af den långa väntan JEANNE. man har bestämda skäl... Det oförutsedda; det man kan ana, utan att FÖRSTA AKTEN MAURICE. grunder: teaterfolkets säkra instinkt och deras er sonliga kännedom om kritiken! Så, nu skall Du lugna Dig... Men jag anar endast framgång och på bestämda farenhet af publiken, för att icke tala om deras per JEANNE. var en abbé här nyss som talte vackert vid oss; Jag kan icke, jag kan icke! Vet Du att det min tro som Du, icke utplånat, men strukit öfver som när man kritar fönster, fann jag följaktligen icke till hands, men den gamle for med handen öfver kritningen, ljuset föll in och man kan åter se i afton i Saint-Germain! att herrskapet är hemma. Jag skall bedja för dig MAURICE. Nu blir jag rädd! JEANNE. Fruktan för Gud är vishetens begynnelse. MAURICE. Gud? Hvad är det? Hvem är han? JEANNE. dom och kraft åt Din mannaålder! Och det är han som skall stödja oss i det förfärliga som förestår. Det är Han som skänkte glädje åt Din ung BROTT OCH BROTT MAURICE. Du fått veta det? Det som inte jag vet? JEANNE. Hvad förestår oss? Hvad vet Du? Hvad har