Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Be fallningshafvande derom förordna!. 2m Före Mantalsoch Skattskrsfnirigens slut upprättas å hvarje ställe en förteckning öfver dessa böter, hvilken, tili riktigheten styrkt af Pastor eller den i hans ställe närvarande och tväurie Socknemän, till Konungens Befallningshafvande öfversändes, som bos den försumlige later utlaga böterne, så vida giltiga skäl till bans befrielse ej företes. 3:o Mantalsoch Skatlskrifvaren åligger, att bevisligen underrätta den, sorn för underläten Uppgift till Mantalsskrifningen är till böter fälld, så väl oin deras Bevillnings-Ulskntlels Betänkande M 5. 23 belopp, sorn att honom åligger, inom fjorton dagar, vid fördubblad bot och förlust af vidare talan, å ort, som utsattes, de bristande uppgifterne aflemna. Uteblifva de ändock, anmäle han förhållandet bos Konungens Befallningshafvande, i afseende på böterne, ocb varde Mantalsoch Skattskrifningen verkställd enligt de upplysningar, som kunna erhållas. §• 44. l:o De vid Mantalsocb Skattskrifningen meddelade uppgifter om personers namn ocb ålder skola med Husförhörsboken på stället noga jemföras, så alt ingen skattskyldig förbigås eller uteslutes från Mantals-längden; och när större eller mindre del af en Sockens innevånare är i annat
Detta är troligen orsaken, hvarföre Utsk. icke haft kännedom om Öfverste Lagerheims yttrande. Det lyder sålunda : ”Om, som jag förmodar blifva förhållandet, flodvattnets höjd kan genom denna åtgärd minskas med omkring 2 fot, så är redan derigenom största delen af de ifrågavar. lågländta ägorna väl icke torr, men fri från öfversvämning, och således icke ali betrakta såsom tillhöriga den naturliga flodbassinen. Det land, som derefter kommer att öfver - !{00 Deli a 8 N o v e m ber f. m. svämmas af elen högsta (loden, är till sin arealså obetydligt i jemförelse med de sjöar, som finnas längre ned i detta vattendrag, att det valten, som derå kan under flod lider» afdunsta, icke skulle kunna verka en half decimaltums skilnad i dessa sjöars vattenhöjd. Visserligen kommer det att verka mera nå den närmast belägna sjön an på de nedra, men denna sjö, nemi. Asunden, är ensam lika stor med alla de öfriga, eller utgör hälften af alla sjöarnas areal, och verkan på den kan således icke heller blifva af någon betydlighet. Utomdess få dessa sjöar sjelfva en större afdunstningsyta, om vattnet i dem något skulle höja sig, och man skulle väl således billigen kunna få anse denna del af anmärkningen såsom af mindre vigt. Beträffande åter den andra delen, nemi. att vattnet genom flodbassinens minskning kommer skyndsammare fram lill de nedra trakterna, så uppkommer denna tidigare framkomst icke af en större hastighet hos det framrinnande vattnet, och ännu mindre af en ökad vattenqvantitet på det hela, utan blott af mindre uppehåll eller hinder på vägen, hvilket åter endast medför den verkan att vårfloden längre ned börjar några dagar tidigare än förr. Att denna förändring skulle blifva menlig för nedanföre boende, kan jag ej inse. Om flödet börjar tidigare, så upphör det också tidigare, och deruti ligger ingen förlust, åtminstone för de jordägare, som lida af vårfloden. För vattenverksägare uppstår åter den gifna vinst af förändringen, att vattnet derigenom kommer alt afrinna i mån som det genom väderleken tillkommer, i stället för att som nu samla sig till större massor, hvilka sedan med ökad fallhöjd i så mycket större qvantitet fortsätta sitt lopp.
På grund häraf får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, med ogillande af hvad Stats-Utskottet uti ifrågavarande hänseende tillstyrkt, måtte afslå den gjorda begäran om anslag till vägomläggning mellan Hvetlanda och Serarp.” Emot 26:te punkten, angående statsbidrag för sjöarne Westra och Östra Siléns förening: af Herr Leijonancker, F. W. af Herr Biskop Sundberg: ”Mot Utskottets med 16 röster mot 15 fattade beslut att afstyrka bifall till det af Kongl. Maj:t äskade anslaget för sjöarne Westra och Östra Siléns förening medelst kanal och slussar i sammanhang med de nu pågående arbetena vid Dalslands kanal, nödgas jag reservera mig. I afseende på nyttan för ortens kommunikationer af den ifrågavarande kanaliseringen, yttrar sig Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader, ”att densamma synes vara ovedersäglig, enär Östra Silen är ganska vidsträckt och en ej ringa industri (flera jernoch sågverk,) omkring densamma redan utvecklats, ehuru transporterna derifrån varit särdeles svåra och betungande”. I afseende på tiden för detta arbetes företagande heter det i den Kongl. Propositionen, att ”dess samtida utförande med de öfriga nu pågående arbetena inom Dalsland är af väsendtlig vigt”. Utskottet är af motsatt tanke och åberopar, att dessa trakter äro glest bebyggda. Det förhåller sig likväl så att Silleruds socken, som omgifver Östra Silen, är den Siats-Utskottets Utlåtande N:o 78. den folkrikaste och förmögnaste af alla inom Nordmarks vidsträckta härad. Huru stort intresset för ifrågavarande kanalisering är inom orten, bevisas deraf, att aktiebeloppet redan är mera än fulltecknadt, äfvensom deraf att bolaget endast begärt en femtedel af statsbidraget såsom anslag.
Svenska Ridderskapet och Adeln har alltid visat rådighet och oförskräckthet vid de tillfällen, då Riket äfven varit i största våda, det var också inomdessa murar, sorn förslaget om G< tha Canals anläggande med nästan enhälligt bifall emottogs, då Riket stod på branten af sitt fall och nästan ingen financiel vesource ägdes. Då fann man ingenting omöjligt, och denna frimodighet ingaf våra medStänder ett lika mod, hvilket spriddes i Landet till alla Medborgare. De likasom taflade med anteckningar till Gotha Canal; många öfver sin förmåga. Nationalstolthet och öfvertygelse om nyttan för inre landet voro då deras förnämsta driffjedrar. Ganska få voro som tillika insågo militaira nyttan af densamma och egentligen endast de sorn hade föreningen med Norrige i perspectiv. Skulle detta Stånd, som alltid visat så mycken liberalitet mot fädernesland och Medborgare, nu öfverändakasta genom ett förhastadt beslut allt det Dsn-é9 Juli e. m. stora och värdiga i detta företa»», sort1 de sjelfva 5 år förut med nit omfattat; hvad omdöme hafva de att vänta af samtid o<h efterverld? oell hvilka skola triumphera? jo våra grannar; en sorn ser att vi ej 'hilja profitera af en betydlig mimRkning uti Öresundstullen, och andra, att vi sjelf "i! ligt försaka alt blifva så starka sorn vi kunde vara. De enda som förföra äro vårt eget Fosterland och de Medborgare, som af patriotisk ifver och välvillja varit Statens förläggare vid detta arbete; jag kan dock aldrig tro, att ett (igonblic^jföryillelse skulle hinna utverka ett steg Ros oss, sotn skulle sätta en stark stämpel på Ridderskapets och Adelns ombytlighet i tänkesätt och beslut, och som tillika skulle i grund förqväfva all den framtida patriotism hos Medborgare, hvaraf Riket framdeles skulle kunna komma i behof.
De liberale från 1840-talet i Danmark hafva blifvit till de s. k. natio-nalliberale, och i Sverige hafva de forne reformvännerna splittrats i ett ekonomiserande landtmannaparti och en “ intelligens “ utan någon som helst klart fattad uppgift. Striden mellan stad och land har i alla de tre nordiska rikena omöjliggjort all nationel sammanslutning och trängt alla andra intressen i bakgrunden. Nu skulle det ej längre vara tänkbart att få se folken resa sig upp såsom en man för att följa ynglingaskarorna på deras förbrödringståg. Låtom oss endast se till huru det nu går, när man försöker arrangera något dylikt. Studentmötena hafva ' såsom gouterade ungdomsfester icke fått dö ut. Ännu 1875 anordnar man ett dylikt till Upsala, men med hvilket resultat? Ett af hufvudmomen-ten i detsamma skall vara den traditionela utfärden till Upsala högar. Här talar Ploug åter från Odins hög, men studentfärdernas nu grånade höfding, som en af hans mest afgjorde motståndare inom den svenska pressen då ännuhade nog sjelfbeherskning att artigt kalla honom, känner nu icke längre sin tid, utan låter af sin nationalliberala ifver hänföra sig till att i en sådan stund och på ett sådant rum mana Nordens ungdom till en politisk kamp mot Nordens allmoge. Nu är det icke längre fråga om den blott andliga och literära förbindelsen folken emellan i tal och skrift nu skall den ena folkklassen i alla tre landen sluta sig tillsammans och rusta sig mot den andra. Hvilken nedtryckande inverkan detta skall hafva för de särskilda folken och för all andlig verksamhet inom dem, låter lätt nog tänka sig. När Ploug i juni 1875 höll detta tal på Odins hög, började han med att påminna om huru som det då jemt på årsdagen var något öfver en mansålder sedan han för första gången vid ett liknande tillfälle talat från samma plats. Men Jiuru mycket hade icke under den tiden hunnit att förändra sig i de tre skandinaviska landens andliga lif! Helt nya uppslag hade redån börjat göra sig gällande så väl i Danmark som i Norge, och här i Sverige, här her-skade som bäst försoffningen och partisplitet.
Körsvännen yttrade: tål du att draga så mänga störar, sä tål du väl en till, och på detta sätt ökades lasset småningom till dess hästen stupade. För medgörlighetens våda är Banken så mycket mera utsatt, som, oaktadt del förbud, hvilket bancoreglementet för närvarande innehåller emot sedelstockens ökande utöfver en bestämd proportion i vissa hänseenden, sä hafva dock Fullmäktige öfverlrädt denna proportion. BancoUtsk. har förklarat, att det var lagstiidigt och illa gjordt, men tillika hemställt, att R. St. mätte sådant benäget ursäkta. Följden af en sådan lamhet, (jag kan tillåta mig att säga så nu, då dechargebetänkande! redan bifallits) är olydnad hos Bancofullmäktige och osäkerhet för Bankens sedelhafvare; ty derest Fullmäktige icke efterhålla» alt vara laglydige, så finnes ingen säkerhet för allmänheten. När det så gått hittills, kan det framdeles gå likaledes, derest icke bestämda föreskrifter gifvas och deras åtlydnad handhafves. Hade Fullmäktige deremot tillåtit sig alt öfverträda bancoreglementet i motsatt riktning och indraga medel, som bort blifva ute bland allmänheten, så förmodar jag att hvarken BancoUtsk. eller R. St. varit sä milda. Men just derföre att man på förhand velat hvilka öfverlrädelser, som skulle förlåtas, anser jag sä myckel nödigare att förekomma dem hädanefter. Rade man nu, i st. f. att utsätta ett visst minimum af silfver, stadgat en bestämd och oeftergiflig proportion emellan silfver och sedlar, så hade visserligen icke så myckel silfver gått ur Banken och Riket, som nu skedt. Bancofullmäktige hade då varit nödsakade att, så snart proportionen öfverskreds, minska utlåningarne i Handelsdisconlen, och derigenom erinra köpmännen att ej införskrifva så mycket socker, vin, caffe och allehanda öfverflödsvaror, som förut. Dä hade Banken väl fått inlösa sina i Finland utelöpande sedlar, men icke mera.
Febr. f. m., väckte Motion, angående antagande af en allmän Näringsfrihet, såsom medel till den nuvarande förlägenhetens afhielpande; jemte de i samma ämne, så väl den i5 sisth Febr., som denne dag af åtskilliga Ledamöter afgifne yttranden. 2:0 Herr von Hartnjansdorffs, Åugust, den 28 sistl. Febr., på bordet lagde Memo rial, rörande ändring af åtskillige Ekonomiske Författningar. Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Herr von Ståbis, Sam., den 10 sisth Febr.-f. m., väckte Motion, angående åtskii - Pv otocolls-Utdrag. laja lige anstalters vidtagande till den öfverkla■ gade förlägenhetens afhjelpande. Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch E k q n o m i - CJ t s kö 11 e n: Herr von Quantens, Carl, den io sisth Febr. f. m., på bordet lagde Memorial, angående föreslagne medel till den allmänna förlägenhetens afhjelpande, samt Räntans nedsättande å lån utur Publique Cassör. Besvär so c h E k o n o m i - U t s k o 11 e n: Herr Tharas, Wollr., den 28 sisth Febr., på bordet lagde Memorial, angående förändring af de i afseende på husbehofs Brännvins-bränningen nu gällande Författningar; jemte Friherre Stjernstedts, Lars , i anledning deraf afgifne yttrande. Statsoch Banco-Utskotten: Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sisth Febr., på bordet lagde Memorial, angående rättighet, att utfärda enskilda Assignationer under 100 R:d. belopp. Bevill 11 ing soch Lag-Utskotten: Friherre von Saltzas, Gustaf, den 28 sisth Febr., på bordet lagde Memorial, angående förändring af Författningar ne rörande utmätning. Riks-Stundens S. D. Remitterades till Lassamt Allm.
R:dr 32 sk. emot 5 procents ränta', på den grund, alt samma lån ansågs vara blott en öfverflyttning af en Bilu lill II St. Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 3a Haft. 3 Slats-Ulskottets Utlåtande, N.-o 76. del utaf det lån, som emot nämnde lägre ränta blifvit Majoren Stjernsvärd beviljadt. Med afseende å hvad Cornmitterades förklaring i detta hänseende innehåller och i betraglande af svårigheten att, med åtföljande fullgod säkerhet, kunna för omförmälde lån erhålla högre ränta än 5 procent, anser sig Utskottet ega skäl hemställa, att Revisorernes anmärkning i denna del må förfalla. § 5a. Förkl. 440 Enär Committerade upplyst, att Saltpeter-Sjuderi-Styresmannen G. C. Silfversparre afgifvit behörig borgen för godtgörande af Fondens efter hans aflidne fader, Majoren Silfversparrej egande fordran i och för den betalning, den sistnämnde uppburit för på Fondens bekostnad anskaffade Saltpetersjudnings-pannor, erfordras i detta hänseende ingen ytterligare åtgärd. Hvad Revisorerne i öfrigt, rörande Saltpeter-Fondens förvaltning, anfört, har Utskottet funnit till någon åtgärd icke föranleda. Öfver-Intendents-Embetet. § 53. Förkl. 540 Den af Revisorerne gjorde erinran, angående redogörelse-formen för Stats-anslaget till publika hyggnadernes i hufvudstaden underhåll, har af 1837 och i83p årens Revisorer blifvit förnyad, på sätt nedanföre i 208 §. omförmäles. § 54.
I synnerhet är Landstinget i detta afseende af vigt och kan, om detsamma ordnas på ett ändamålsenligt sätt, blifva på en gång grund och urbild för den önskade nya representationen, samt en förbercdelseskola för dess medlemmar. Men härtill erfordras väsendtligen att icke det gamla afseendet på olika intressen här fortfarande vinner erkännande, så att landstinget endast skulle vara för landsbygden och länets städer tilläfventyrs hafva sitt särskilda Ting för sig, utan att Landstinget göres till en för båda gemensam inrättning, hvars alla medlemmar, utan särskildt afseende på den ena eller andra stadens eller socknens eller näringens särskilda intressen, endast hafva till ögonmärke, att i allt befrämja länets lyftning och framåtskridande hvarhelst ett tillfälle dertill erbjuder sig. Och i sjelfva verket äro landsbygdens och städernas intressen alldeles icke för hvarandra så främmande, som man vill låta påskina. Ty dels kan en Stads näringslif icke annat än direkt vinna på den kringliggande landsbygdens ekonomiska förkofran, med thy åtföljande ökade förmåga att frambringa och förbruka, och dels äro våra städer i så betydlig mån sjelfva jordbrukande att jordbruks-intresset icke kan anses för dem likgiltigt, lika litet sorn fabriksoch närings-intresset numera är det för landsbygden. Dessutom hafva ju också de Ivommitterade sökt förekomma hvarje obehörig öfvervigt inom Landstinget å landsbygdens sida, genom förslaget att städerna i förhållande till folkmängden skulle till Landstinget få sända dubbelt så många representanter som landsbygden, och om icke ens detta skulle göra tillfyllest, lärer väl i alla fall Konungens Befallningshafvande eller Kongl. Majit vid pröfningen af Landstingets beslut icke underlåta att fästa behörigt afseende å städernas billiga anspråk, att ej få draga för stor last för landets räkning. Och då slutligen härtill lägges den stora fördelen äfven för landsbygden, att ibland Landstingets medlemmar få påräkna de intelligenta krafter, som onekligen i jemförelsevis rikligare mån stå städerna till buds, torde nog vara anfördt såsom grund för Utskottets gillande af hvad de Kommitterade uti ifrågavarande afseende föreslagit.
Dea trefnad och lax, som en annan talare sagt, att den gamle mannen skulle sprida omkring sig, förslår jag i sanning icke hvaruti den kunde beslå; oell hvad angår yttrandet, alt det är iätt att rifva ned, men ej att uppbygga, skulle jag tro, att det cj vöre så fasligt svårt alt framdeles återställa denna Invalidinrättning, om man skulle anse sådant nödigt, i auledn. af ett krig, du anleda, kunde vara för handen, att på ett ställe förena de män, som i fäderneslandets tjenst samlat sår och ära. Då kunde desse män blifva ett exempel för andra; men när förhållandet är, alt, efter nära 30-årigt fredslugn, högst en eller annan invalid finues, som bevistat ett fälttåg, så bortfaller äfven detta skäl. En värd talare har redan framlagt en åsigt af saken, som jag troll vara antaglig för bifall af Ulsk:s betänk. och jag ber att fä tillägga ett annat skäl, i anleda, af en värd talares åberopande af hospitalet i Greenwich. Jag var händelsevis för några år sedan vid nämnde hospital; det är en inrättning, pä hvilken aristocratien i England sätter ett stort värde, derföre att den utgör en af de glanspunkter, som visas för främlingen. Hvarje resande begifven sig gerna dit, för att se dessa gamla och tappra krigare, sorn der vandra omkring på sina träben. Jag gjorde, som sagdt är, äfven ett besök derstädes, och såg huru mildeligen de trakterades; men jag samtalade äfven med en af inrättningens föreståndare, som ibland annat nämnde, alt cn stor del af dessa personer, ehuru fullkomligen berättigade till den belöning de nu pä gamla dagar åtnjöto, likväl voro ganska svåra att hålla i styr, emedan de icke hade något att göra, ja, långt svårare än personer i den friskaste ålder; de voro gensträfvige, tyckmyckne, nästan aldrig nöjde med hvad Guverneuren bestod, utan oupphörligt klandrande.
Den ofta åberopade och verkliga fördelen af statsskuld är lättheten för den enskilde att på säkert sätt göra sina penningar fruktbärande, och då Svenska folket hvarken har eller vill hafva statsskuld, så synes man utan densammas olägenheter kunna vinna dess hufvudsakliga fördel genom Hypotheksföreningarne, om deras obligationer blifva ställda i Svenskt mynt med räntebetalning i Sverige, samt ouppsägbara och kurserande, hvarigenom köparen alltid finner säljare och säljaren köpare. Obligationer af detta slag äro i Sverige ovanlige och följaktligen föga kände af den stora allmänheten, och det kan derför visserligen ej antagas, att något synnerligen stort belopp skulle att börja med kunna afsättas inom landet, men allmänheten skulle utan tvifvel snart inse den fördel, som åtföljer innehafvandet af ett räntebärande papper, som, efter en i allmänna bladen nästan dagligen kungjord kurs, när som helst kan utbytas mot mynt. Det synes mig derföre, att de obligationer, som af Hypotheksföreningarne utgifvas för utländska lån, borde antingen vara ställda i Svenskt speciemynt, eller, om deras värde å upplåningsorten derigenom befarades förminskadt, innebära rättighet för egaren att, efter tillsägelse viss tid förut, få dem i Svenskt silfverspecie, efter i obligationen utsatt parikurs, omställde, äfvensom att få uppbära räntan i Sverige. Någon förlust kan derigenom ej tillskyndas Hypotheksföreningen, ty om uppsägningstiden för omsättningen, såsom sagdt är, tages någorlunda rymlig, kan ifrågavarande rättighet ej af obligationsinnehafvaren användas, för att draga vinst af en tillfälligt låg vexelkurs, och liqvidalionsomkostnaderne blefve för Hypoteksföreningen i allmänhet åtminstone ej stegrade derigenom, att den kunde på eget kontor ombesörja liqviden i Svenskt mynt, i stället för att begagna kommissionär å utländsk ort och till honom remittera vexlar. Sannolika fördelen af åtgärden blefve deremot, att obligationerna inom Sverige blefve begärliga och efterhand, i början kanske mycket småningom, komme att dit återgå.
Vårt utrymme tillstädjer oss ej att gifva någon utförligare resumé af handlingens innehåll; visst är emellertid, att » Hårda sinnen » tillhör sin författares allra bästa arbeten, och att det är en heder för en skriftställare att vid Frans Hedbergs år ännu kunna lemna slika prof på en ungdomlig och kärnfrisk produktion. Och utförandet — det var helt enkelt förträffligt, så förträffligt att det är länge sedan vi sågo ett stycke bäras fram af ett så på alla händer jämnt och utmärkt spel. Dramatiska teatern har med denna prestation firat en ny triumf till många föregående; och detta betyder dock minst. Hvad som är mera — denna seger är vunnen på ett nytt oni7-o.de, hvilket man nästan började frukta för hvarje dag blifva teatern allt mera främmande, och den har för densamma medfört en konstnärlig landvinning, som lyckligt vidgat förut kanske allt för trångt åtdragna gränser. Att bland de förnämligare rollernas innehafvare, hrr Thegerström, Hill berg, Eneall, Hamrin, Bceekstrpjm och Skånberg, fruarna Littmark och Backström samt fröken Klefberg, nämna någon särskild vore en orättvisa mot de öfriga, då ej tillfälle gifves oss till en ingående och uttömmande kritik. Kunna blott dessa rader föranleda en eller annan af våra hittills obestämda läsarinnor att personligen skaffa sig öfvertygelse, blir deras vissa tillfredsställelse äfven vår. Svenska teatern har i den norske karaktärsskådespelaren Bernt Johannessen från Bergen fått en god dragningskraft, särskildt för hans förträffliga utförande af Jeppes roll i » Jeppe på berget ». Med en sådan föregångare som Johannes Brun är det ingalunda lätt att slå sig igenom. Hr J. har emellertid af Jeppes tacksamma, men till öfverdrifter lätt frestande roll skapat en alltigenom konsekvent och präktig typ, som väl kan ställas vid sidan af föregångarens, o m ock uppfattningen delvis är en annan. — Hr J. understödes rält godt af öfriga medspelande. Vasateatern uppför fortfarande med oförminskad framgång .Stackars Jonathan ». R ä d d a d. Berättelse för Idun af Elena. (Forts, oeh slut fr. n:r 40.)
* I händelse några af Iduns läsarinnor skulle vilja experimentera, ämna vi i ett af tidningens närmaste n u m m e r meddela mamsell W a r g s » recept » till den här skildrade middagen, m e d gummans egna ord. Med. af Idun. Sofia a f Wisborg. Elsa a f Wisborg. Folke af Wisborg. Talrika äro de porträtt af vår konungafamiljs olika medlemmar, som tid emellan meddelats i den illustrerade pressen, o c h deras drag äro också välbekanta i alla svenska h e m. E n stor lucka har d o c k förefunnits o c h — efter hvad vi veta — på många håll lifligt beklagats. A f prinsen o c h prinsessan Bernadottes barn ha nämligen hittills inga porträtt offentligen förelegat. D e äro för vår räkning utförda i xylografi efter de autotypier, s o m återfinnas i ' d e t på Hasse V. Tullbergs förlag nyutkomna första häftet af » Svenskt porträttgalleri », ett omfattande och till sin plan storstiladt verk, som vi anse o s s. kunna på det bästa anbefalla. O c h nu se här de fullständiga namnen, födelsedata o c h födelseorterna för de små W i s - borgarne ': Maria Sofia Henrietta, f ö d d i i Karlskrona den 28 febr. 1889; Carl Oscar, född i Karlskrona den 27 maj 1890; E b b a Sofia, f ö d d i Karlskrona den 17 maj 1892; Elsa Victoria, född på Rosendals lustslott den 3 aug. Vid kaffet. Amatörfotografier af Hugo Falk. Fru Björklunds nyårsvisiter. bara för att m a n ännu råkar vara ung o c h se en smula ut, » o c h lilla frun kastade en förstulen blick m o t hörnet m e d spegeln, s o m återgaf hennes onekligen ännu ganska täcka uppenbarelse. Det arbetade i Ivars hjärna. H a n ansträngde sig öfver höfvan för att m e d en mästerkupp återeröfra sin stränga fru mammas gunst, på hvars totala frånvaro han nyss haft så påtagliga bevis.