Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synes derföre lämpligast att bifalla Utsk:ns första eller sednare betänk., hvilket man helst vill, blott med den förändring, att i 1 mom. orden: K. M:s och Kronans rätt utbytas emot: socknens eller corn munernas rätt. Gr. von Fersen: Jag instämmer med Hr Stuart såväl i sak som i begäran om särskild propos. för hvarje punkt. Hvad åter Hr af Ekenstams föreslagna utbyte beträffar, finner jag det olämpligt och anser ingenting här behöfva stadgas om communernas rätt; hvadan jag tror det vara bäst att antaga BondeSt:s redaction f I mom. R. o. Ad. beslöt, att 63 § skulle erhålla följande lydelse: "Böter skola gäldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker, med förvandling endast af bristen.” "Vid böters förvandling, som skall ske till fängelse, svare emot böter af till och med 10 r:dr 1 vecka. från 10 t. o. m. a5 r:dr 2 veckor. , 25 t. o. m. 5o r:dr 3 veckor. , 5o t. o. m. 100 r:dr 1 månad. Gå de öfver 100 r:dr, ökas straffet med 1 månads fängelse för det överskjutande beloppet t. o. m. nästa hundradetal, så att 2 månaders fängelse svarar mot böter fr. 100 t. o. m. 200 r:dr, tre månaders fängelse mot böter fr. 200 t. o. m. 3oo Den 29 J a n u a r i f. in. 3oo r:dr o. s. v. Ej må dock någon för bristande bötestilU gång mer lin ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra." "Under fängelsetiden bör fången till lämpligt arbete hållas.” 64 §. Ilr Hjärne: Utsk:n hafva icke gjort afseende på de inom RiksSlm gjorda anmärkn.T, att förbrytelser emot denna författning borde åtalas vid landshöfd.embetena. Jag anhåller derföre att få uppläsa Hr Prosten Hallbäcks reservation emot Utskrns beslut i denna del. Den lyder sålunda:
Att, vid alla hos Götha CanalDirectionCn eller hos CanalBolaget förekommande frågor om företag eller utgifter, hvarom anmälan hos BancoFullmägtige genom Banquens Om* bud med någon slags reservation blifver gjord, eller hvaröfver Fullmägtige, i anledning af inkomne Berättelser och Handlingar sjelfve kunde finna skäl att någon erinran meddela, BancoFullmägtige icke allenast äro berättigade utan jemväl pligtig© att bestämt antingen gilla eller förkasta beslutet, och sådant inom en tid af 3 månader från den dag de deraf erhållit del; samt i händelse afseende å e't sådant deras förklarande ej göres, begagna den rätt som nästförestående punkt deni tilläggeF, att innehålla utbetalning af anslagen, intilldess 494 7tanco‘Utsköttets Betänkan Jen. rättelse föijer; 35a ncoFull magt ige dock oppe! lemnadt, så framt Directionen skulle vilja på eget bevåg och upder åtagen ansvarsoch ersättningsskyldighet, utsträckt till och med nästpåfuljande Riksdag, fullfölja aen nödig ansedda anstalten, saint derföre ställer sådan säkerhet, som af BancoFullinägtige godkännes, att på sådana vilkor medgifva verkställigheten, och, såsom en följd deraf, låta Byggnads-låne* biträdet utgå. e) I Jr aga om hvad som erfordras för be viljan* det af de ärliga Byggnads-biträdens ingifvande; i) Att Revisionen för det näst förutgång* ne året intygat byggnadens fortsättning med full drift efter den af Kongl. Majit fastställda arbetsplan. s>) Att Directionenej underlåter af Actse-egarne Infordra betalning på Actieme, enligt den ordning Rikets Ständer stadgat. Slutligen hafva Rikets Ständer särskildt funnit godt meddela det förklarande; i)
Mäskvärmare )hals 1 Redskapens pannerymd äF stämplad å Puniians^öfversta del)— 00 Pi panna, batt, mäskvärmare och rectifieator åsatt min namnstämpel S. S. iS35« N. N. dea »83- (Justerarens namn.) 2t»8 Expeditions-U tskoltets Förslag till und. Skrifvelse iV/o 3?g. N:o 33c). Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den g Maji J835. Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den g — Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af Bevillnings-Förordningen. (Bev. Utsk. N:ris 38, 53, 5y, 61 & 62.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, efter granskning af Stats-Verkets behof och brister, lill deras fyllande vid denna Riksdag åtagit sig en årlig beskattning, att, i egenskap af allmän bevillning för år i836 och de påföljande, intill slutet af det år, då en förnyad Bevillnings-Stadga varder af Rikets Ständer antagen, utgå med Två millioner Tre hundrade Ett tusende Sex lrundradenittio R:dr B:co, oberäknadt dels den hittills under benämning af centonal-afgift å vissa löner skedda inneliållning af 1 procent, hvilken hädanefter kommer att, i sammanhang med bevillningen, uppbäras till ett calculeradt belopp af 39,000 R:dr, dels ock Tidningssamt Kort-stämpelafgifterna, beräknade, den förra, till 10,000 R:dr, och den senare, i afseende på Statens andel, lill 3,5oo R:dr, allt B:co; få Rikets Ständer härjemte i underd. öfverlemna den af dem gjorda och samtyckta Författning om den allmänna Bevillningens utgörande under omförmälde tid hvarvid R. St. tillika skolat i underd. anmäla, det R.
Att anföra nägra ytterligare skäl för befrämjandet af den utaf mig föreslagna försvarsorganisation vore endast att uprepa hvad jag redan vid förra riksdagen i samma ämne anfört; Jag inskränker mig derföre till. att, — jemte hänvisning till min motion af d. 11 Mars 1848, samt min reservation till R. o. Ad:s prot, d. 28 Juni samma år,* hvilken sednare här under benämning ”Tillägg” bifogas — öfverlemna följande ”Förslag till förändrad organisation af landtförsvaret’’'1 (Förslaget N:o 1), hvarå remiss begäres till StatsUtsk. samt i sammanhang dermed föreslå: att H. StatsUtsk., efter verkställd pröfning af förenämnde förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, måtte hos R.St:r hemställa, att, med ledning af detsamma, fa föreslå statsregleringsanslagen för Riksstatens Fjerde Hufvud-Titel. Efter upläsningcn häraf yttrade Hr Stjernsvärd: _ Som detta förslag och det bifogade tillägget äro tryckte uti R. o. Ad:s prot. torde en fullständig upläsning deraf vara öfverflödig och jag utber mig derföre endast att få upläsa följande uti förslaget förekommande resumé af dess innehåll: ”Då kostnaden för närvar, organisation af landtförsvaret, som, inberäknadt indelningsverkets obekanta bi-kostnader, säkert kan antagas utgöra öfver 6! millioner r:dr b:ko, icke erbjuder på papperet en större försvarsstyrka i hela landet än 115,516 man, o) hvaraf 34,301 man med 5,222 nummerhästar och 128 kanoner måste af staten och rusteller rotehållarne ständigt bekostas, men af hvilka icke -[alel, kanske icke |:del kan anses vara nog öfvad, för att tjena till ledande stam för beväringen, samt af de öfriga påräknade 81,215, knappast /a alel kan anses äga så mycken soldatbildning, som erfordras «) Se Tab. 33—35. Den 7 December.
Jag vill icke påstå, att sockenstämman är den rätta myndigheten, till hvilken anmälan skulle göras; men jag föreställer mig, att en myndighet, som på närmare håll kan sökas, vore lämplig; och får jag således, på grund af hvad jag anfört, anhålla om bifall till det förslag, Hr Fahnehjelm framställt. Gr. Mörner: Om Frih. Raabs uppgift ang:de antalet af handtverkare i allo vore riktig, vågar jag påstå, att de hittills gällande föreskrifterna icke hafva verkat särdeles hämmande, så att man i det fallet icke bör hafva något att beklaga sig öfver. Om det finnes 30 handtverkare i hvarje socken, skulle vi inalles hafva 900,000 handtverkare, och jag tror, alt detta kan vara alldeles tillräckligt, när man tager i betraktande Sveriges öfriga folkmängd. Det nu föreslagna stadgandet innebär icke någon ökning i göromålen för K. M:s Befh:de. Enligt den nu följda ordning, erhålla gerningsmännen, sedan de blifvit på sockenstämman antagna, så kalladt gerningsbref af K. M:s Befh:de, och det är väl precist detsamma, om K. M:s Beh:de utfärdar en resolution eller ett gerningsbref. Jag anhåller fortfarande om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Det nu ifrågav:de stadgandet kan visserligen tyckas vara af ringa betydenhet, men man bör besinna, att vid flera tillverkningar, såsom t. ex. vid bagerier, bryggerier och dylika, kunna ifrågakomma åtskilliga förfalskningar och sämre varor säljas i stället för bättre, så att någon kontroll i det afseendet väl vore önsklig. För närv:de åligger det K. M:s Beflude att för alla de nu befintliga sockenhandtverkarne utfärda gerningsbref, och detta har icke visat sig medföra någon olägenhet. Jag har tvärtom hört många, som sökt erhålla sådant bref, derför att de gerna vilja vara en sorts embetsmän. Detta är visserligen icke något skäl, som väger synnerligen mycket; men motskälen synas mig väga ännu mindre. Den 13 Jani e. m. 225 mindre.
Följden af nu föreslagna stadgande skulle blifva, att hvarje gerning, som, tillföljd af en inträffad olycka, medförde en skadlig följd, komme att anses såsom vållande till brott, så vida man kunnat förutse eller afvärja denna genom tillfälliga omständigheter inträffande olyckliga följd. Men när inträffar väl det fall, att jag ej genom en ytterlig omtanka eller försiktighet kunnat förese eller afvärja att en sådan följd kunnat uppkomma af en i sig sjelf oskyldig handling? Sålunda skulle vid alla de fall, der denna ytterliga omtanka och försiktighet ej blifvit använd, upphofsmannen till en i sig sjelf oskyldig gerning anses såsom vållande till brott! Det 7 kap. utmärker sig isynnerhet genom de allmänna satser, hvilkas olämplighet i en lagbok jag redan anmärkt. Sådana allmänna satser höra till doktrinen, icke till lagboken. Vi känna redan hvilken besynnerlig tolkning man t. ex. gjort af den sats, som förekommer i den 5 §: »att hvarje gerning är straffri om den är begången att afvärja trängande lifsfara». Stölder begångna i nöd skulle nemligen, så har man trott, vara straffria enligt Lagberedningens mening. Sedan Utskottet lika med 1734 års lagstiftare ansett, att det icke är straffet utan brottet, som bör stämpla förbrytaren med vanära, förekommer det be synnerligt att Utskottet i 14 kap. 21 § lika som på åtskilliga andra ställen förklarar: att den som efter detta kap. gjort sig till straffarbete skyldig varder förlustig medborgerligt förtroende. En egen och besynnerlig följd af detta Utskottets stadgande är också den: att den som enligt 2 § af nämnde kap. begått förfalskningsbrott icke förverkat medborgerligt förtroende. Förfalskaren har enligt vår hittills gällande lag ansetts ärelös. Det lärer icke komma att bidraga lill eftersträfvande af godt rykte om lagen tillåter att förfalskaren må blifva riksdagsman. I 4 § af samma kap. har Utskottet sammanblandat tvänne till karakteren skiljda brott nemligen förfalskning och bedrägeri. Den, som falskeligen i annans namn skrifver skuldebref, vexel eller dylikt, begär förfalskning.
M:t till stöd för en sådan förändring redan framställda skäl, icke skulle draga i betänkande att härtill lemna bifall, uti aflåten nådig proposition behagat, på dessa jemte de tillförene i ämnet nådigst anförda skäl, till Rikets Ständer, vid innevarande riksdag, göra förnyad framställning derom, att de genom nu gällande författningar, under namn af vakanseller förslags-liggetidssamt begrafningshjelpseller nådårs-besparing bestämda innehållningar af embetsoch tjenstemäns löner måtte upphöra, så alt alla i statens tjenst anställda personer må ifrån och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde eller förordnade, tillträda och uppbära de löner, arfvoden eller andra löningsförmåner, hvartill de, på grund af erhållna fullmakter, konstitutorialer eller förordnanden, äro berättigade, med undantag endast af sådana inkomster af boställen, som äro af fardag beroende $ varande uti den nådiga propositionen derjemte tillkännagifvet, att E. K. M:t ansåge, alt, vid förekommande frågor om utbetalning till aflidne embetsoch tjenstemäns sterbhus af löneinnchållningar, sorn, i egenskap af nådårs-besparing, redan iakttagits, eller ytterligare, intilldess skyldigheten att aftjena begrafningshjelp förklaras hafva upphört, varda iakttagne, nu gällande föreskrifter böra fortfarande tjena till efterrättelse, samt de utgifter, hvilka i sådant hänseende komma att ega rum, böra af statsverket förskjutas, emot ersättning från Rikets Ständers Riksgälds-kontor på det sätt att de gjorda utbetalningarne upptagas i de föreskrifna årliga liqviderna med nämnde kontor angående öfverskotten å statsverkets inkomster m. m. Beträffande serskildt frågan om begrafningshjelp för åtskillige lägre betjente, såsom länsmän, gevaldiger, fångvaktmästare och fångknektar, äfvensom kammardrängar m. 11., hvilka hittills varit från nådårs-besparings aftjenande befriade, ehuru deras sterbhus, sådant oaktadt, egt att sex månaders lön, såsom be - Expeditions-Utskottets Förslåg till und.
Från Nerike, Gestrikland, Skåne och Halland hade värdefulla förteckningar och beskrifningar redan inkommit, äfvensom dylika snart vöre att förvänta från Helsingland, vissa trakter af Östergötland och Westergötland samt östra delen af Södermanland; och då vigten af de arbeten, för hvilkas godtgörande ifrågavarande anslag är afsedt, redan blifvit af Rikets Ständer erkänd, tillstyrker Utskottet, att det begärda anslaget, 2,000 R:dr, må jemväl för år 1867 anvisas. 13z:o. För fortsatt utgifvande af plancheverk öfver fornsaker och andra historiska märkvärdigheter i Statens historiska museum samt Svenska sigill från medeltiden har Kongl. Maj:t äskat ett anslag för en gång af 2,000 R:dr. Då af Statsråds-protokollet inhemtas, hurusom en stor mängd af Svenska fornsaker m. m., som i Statens historiska museum förvaras, redan äro aftecknade, men hvarken för dessa ritningars utgifvande eller för fortsättande af det för den historiska forskningen vigtiga arbetet “Svenska sigill från medeltiden" tillgång förefinnes å Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens ordinarie stat, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må för år 1867 bevilja det för ifrågavarande Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. (Fortsättning. ) 31 ändamål äskade anslag, 2,000 Ridr, att, i mån af behof, till vederbörande utbetalas. 133:o. Uppå Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens underdåniga framställning, angående de nya behof, som blefve en följd af de under akademiens vård ställda samlingars öfverfiyttning, anordning och offentliga förevisning i det nya museet, har Kongl. Majit begärt dels till höjande af akademiens å stat uppförda anslag till vetenskapligt bildade biträden, ett belopp af 1,500 Ridr, och dels för tillökning i akademiens vaktbetjening 1,936 R:dr.
Sädane äro de föremål och stadganden j hvilka Kongl. Maj:t anser blifva ämnen för Rikets Ständers första åtgärd, till att afhjelpa den närvarande förlägenheten och svara emot ögonblickets fordringar. Utom dessa mera väsendtliga åtgärder, hvilka skulle tjena, dels att förse Banken med nödiga tillgångar, dels att bestämma sättet, huru dessa medel borde användas, och de kontroller, hvilka, för att mota vinningslystnadens försök , skulle härvid biträda, gifves det ännu åtskilliga andra anstalter, hvilka kunna och böra tilläggas, dels såsom bidragande lika med de föregående till ett och samina ändamål, dels såsom tjenande till lättnad för Näringarne, och derigenom till att befordra det National-välstånd, hvars beständiga tillväxt utgör hufvudsakliga vilkoret för alla Finauce-planers framgång och varaktiga nytta. 1:0. Såsom en af de vigtigaste af dessa är utan tvifvel det förslag, hvarigenom räntan för alla Banko-lån på Fastigheter kunde erläggas i Spannmål, med lösningsrätt efter Markegång, på det sätt att qvittenset på den i Krono-Magasinet aflevererade Spannmålen skulle till Banken, i stället för penningar, insändas. Denna anstalt, hvilken, i fall Fasiighets-låtien , (sedan Diskont-rörelsen blifvit jemnad ,) kunde beräknas till Atta Millioner Riksdaler , skulle inbringa omkring Fyratio Tusende Tunnor Spannmål årligen, har, jemte den förmon, att kunna ingå i planen för Allmänna Magasins in - Konungens Nåd, Propositioner. 133 inrättningen, hvilken kunde öfvertaga detta Sä-' des-qvantum, emot ärlig ersättning till Banken efter Riks-Markegångs-pris , derjemte den, att pä en gång kunna tjena till lättnad och uppmuntran för Jordbruket, i det deri gåfve ett bestämt värde ät en del af dess afkastning och ett tillfälle till omedelbart användande deraf, »arnt alt tillika vara en erinran för Läntagare, att hvarje skuldsättning fordrar ett årligt tillskott af ökad produkt, eller inskränkning i konsumtionen af de för hand varande. 2:0.
Den af Lotspersonaleti, som utmärker sig genom nitisk tillsyn och control emot öfverträdelser af Tull-Författningarne, skall, uppå LotsDirecteurens , Tull-District-Chefens eller TullKammarens anmälan derom, af Gener al-TulIStyreisen hafva att, i enlighet med Kongl. Brefvet den 12 December 182g, bekomma serskild belöning utöfver den beslagarerätt, som honom, jemlikt förenämnde Författningar, kan varda tillerkänd. 11 §. För att befordra säkerhet för verkställig 224 Exp. Utsk. Förslag till tind. Skri/v. N:o 388. heten af hvad i denna $. föreskrifves, hafva R. St. trott sig böra, emot öfverträdelsen, föreslå böter, som följer: Vid ankomsten till inloppet må Skepparen , vid 2.5 lids bot, med sitt fartyg ej lägga till vid land eller brygga förr, än visitation å fartyget blifvit förrättad. Ar då dager, och Tullbetjente tagit fartyget under bevakning, åligge Skepparen, att inom anie timmar derefter, så vida dager så länge fortfar, och, i annat fall, följande dagen, inom 2:ne timmar sedan Tullkammaren blifvit öppnad, hos Tullkammaren sig infinna, utan att förut sig annorstädes begifva, och vid Tullkammaren uppvisa sitt Pass samt öfriga till skepp och last hörande handlingar. — Derefter skall, sist inom kl. 12 påföljande dag, Skepparen hafva författat oell till Tullkammaren ingfvit sin Märkrulla, så inrättad, som härefter i i5:de föreskrifves. Uraktlåter Skeppare, utan laga förfall, att inom utsatt tid hos Tullkammaren sig anmäla, eller sin Märkrulla dit ingifva, bote Femtio Riksdaler. 2 Cap. Om hvad Skeppare, vid ankomst till inloppseller lossningsort, och Godsegare, i lossningsort, hafva att iakttaga. 22 §. I afseende på de händelser, som uppenbart synas röja uppsåt att gods olofligen insmyga, föreslås i underdånighet, att denna §. må erhålla följande lydelse: Med - Exp. Lits Ii.
Men nu äro de gömda och begrafna under snön. Nu är den graf, som bär en sådan prydnad, ej förmer än någon annan. Ett par af snöbärsbuskarna och syrenhäckarna sticka upp öfver snötäcket, men de flesta äro dolda. De glesa kvistar, som synas ofvan snön, äro fruktansvärdt lika hvarandra. De kunna ej lämna mycken ledning åt den, som söker att finna sig till rätta på kyrkogården. Gamla gummor, som ha för sed att hvarje söndag gå och kasta en blick på sina käras grafvar, komma nu ej längre för snöns skull än ett stycke framåt hufvudgången. Där blifva de stående och försöka gissa ut hvar »grafven» kan ligga. Är det vid den busken eller vid den? Och de börja längta efter snösmältningen. Det är som om de döde kommit så orimligt långt bort från dem, då de ej mer se stället, där de äro nedmyllade. Det finnes också ett par stora stenar, som skjuta upp öfver snön. Men de äro så få. Och snön hänger öfver dem, så att man kan ej skilja den ena från den andra. En enda väg finnes banad på kyrkogården. Den går utefter hufvudgången fram till ett litet bårhus. Skall någon begrafvas, så bäres kistan in i bårhuset, och där håller prästen liktalet och förrättar jordfästningen. Det är ingen tanke på att kistan kan komma ned i jorden, så länge som denna vinter varar. Den får stå kvar i bårhuset, tills Gud sänder tö, och jorden åter kan bearbetas med hacka och spade. Nu händer, att just medan vintern är på sitt strängaste och kyrkogården alldeles otillgänglig, dör ett barn hos brukspatron Sander på Lerums bruk. Det är ett stort bruk, Lerum, och brukspatron Sander är en mäktig man. Han har helt nyligen lagat i ordning åt sig en familjegraf på kyrkogården. Man kommer nog ihåg den, fastän den nu är gömd under snön. Den är omgifven med en kant af huggen sten och en tjock järnkedja; midt på grafven står ett granitblock, som uppbär namnet. Där står det enda ordet Sander inristadt med stora bokstäfver, som lysa öfver hela kyrkogården.
Nationen skall deri söka ett värn, icke blott mot folkyran, utan äfven ett försvar för sina friheter. En hofadel blir aldrig en aristocrati. — Det är således icke mera förenligt med nationens conslitutionella intressen att uteslutande af adeln sammansätta den första kammarn. Det finnes ännu ett annat sätt att organisera densamma, det nemi. alt Regén ten helt och hållet eller till en del utnämner medlemmarne deraf. Sednare tiders erfarenhet har dock visat, att en afRegenten vald första kammare ännu mindre uppfyller sin bestämmelse, än den ärftliga, äfven då den förra är sammansatt af det i intellectuelt afseende yppersta inom nationen. Den förmår aldrig tillvinna sig hvarken politisk betydelse eller förtroende af folket. Antingen är den ett tomt echo af Styrelsens opinioner eller ett inregistreringscontor för den större kammarens beslut. Det gifves blott ett sätt att sammansätta den första kammaren, som är enligt med tidehvarfvets anda och fordringar, det nemi. allden mindre liksom större kammaren utgår som en delegation från folket, dock icke i likhet med det Norrska Lagthinget, sorn endast utgörer en dubblering af Odelsthinget. För att uppfylla sin conservativa bestämmelse bör första kammaren vara sammansatt af andra elementer med olika valsätt och villkor för sin behörighet. Den bör vara vald för längre tid, helst för lifstid. Endast då, när en sak kan bedömmas från två sidor och två olika opinioner, uppfylla båda kamrarne sin bestämmelse. Ordet aristocrati har i sednare tider blifvit särdeles impopulärt; orsaken dertill är, att man vanligen förblandar begreppet aristocrati med begreppet adel. Dessa begrepp äro dock ingalunda synonyma. 1 alla forntidens väl organiserade samhällen fanns ett arislocratiskt element, ty det förutan liar ännu ingen nation blifvit stor och mäktig, men der lanrcj och erkändes ingen adel. Nu torde tideu vara Den 21 October f. m. 29 inne att återkomma till det begrepp de gamle fastade vid aristocrali — ett urval af de bättre inom nationen. Här erkännes visserligen äfven ett privilegium, men det ädlaste af alla, den större förmågans, den större upplysningens privilegium.
Ulsökningsbalken blifwit stadgadt, att den Borgenär, som e) wisar, det bysatt Gäldenär mägtar sig sjelf föda, skall till honom gifwa fyra öre om dagen, hwilkct underhäll i anseende till warupriserncs stegring blifwit, först den Zo September 1761 för de i Stockholm bysatkc, ökadt till Sex öre, därtill Tractamentct för brottslige, som uti Kronans häcktcn höllos fbrwarade, dä äfwcn förhöjdes, hwarefter genom Kongl. Brefwct den 2:dra Februari! 1787 är förordnadt, att be i Lagen för bysatt gäldenärs underhäll utsatte fyra öre skulle med twä skillingar om dagen utgä; i likhet hwarmed detta underhäll sedermera blifwit bcräknadt och erlagdt, intill betz Kongl. Maj:t, genom Nädigt Bref den Zl Augusti i8vZ särskildt för Gäldstufwu - Arrestanterne i Stockholm förordnadt, att tre skillingar Banco borde dem om dagen bestäS. Nu emedan Lagens stadgande i 8 Cap. 18 §.