Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först denna friska viljekraft, som slog öfver i hänsynslös egoism så snart det gälde att uppnå ett mål; så denna sega uthållighet, som aldrig släppte detta mål ur sigte; och slutligen denna ärelystnad, som jemt sporrade honom framåt och aldrig lemnade honom någon ro. Men hon visste också att det fans stunder, då den öfverspända sjelftilliten kunde svika, och då han kände sig så modlös, att sjelfva arbetskraften domnade dervid. Djupt nere på bottnen af detta obändiga sinne rörde sig en underström, som han blygdes öfver och sökte dölja under cynism eller hårdhet. Måhända var det denna underström som drog henne till honom. Selma gled ned från sin plats och stälde sig åter i fönstret. Han måste ju komma snart. Hvad det skulle bli dödande tomt när de reste! Hon lade armarne i kors och blickade dystert framför sig. Hvilken tillvaro! Från det lilla kabinettet, der hon stod, kunde man se hela våningen med dess rika draperier och mjuka mattor, – mattor, som täckte hela golfvet och i evigt samma mönster smögo sig ur rum i rum, hela raden utefter. Det var ett elegant litet hörnrum, dekoreradt i ljusgrått med små brokiga buketter, – allting mjukt, stoppadt, beqvämt. Den mörka qvinnogestalten bröt silhuettlikt af mot denna glada omgifning, och rummets luxuösa komfort framhöll ännu mer dess prydnadslösa enkelhet. Selma var så försänkt i grubbel, att doktorn kunde komma ända in i salongen utan att hon märkte det. Han förde draperiet åt sidan och gick tyst fram till henne. Först då han lade sin hand på hennes axel vände hon sig om, lugnt och utan en sprittning: denna hästmenniska visste ej hvad det ville säga att vara nervös. »Hvad står du och grundar på?» frågade han och stälde sig bredvid henne. »På allt möjligt. På dig och mig och gamla tider.» »Är inte din man uppstigen ännu?» »Nej. Han kom inte hem från den der jernvägsinvigningen förr än klockan tre, derför behöfver han sofva ut.» »Hvad hade det då skadat honom, om jag fått rida ut med dig?» Frågan kom helt tvärt och en smula retsamt. »Naturligtvis inte det ringaste.
Utan att ingå på det vigtiga skäl att Banken väl egentligen icke är till för att suga åt sig inkomster, utan för alt underlätta rörelsen, så förfaller detta påstående om minskade inkomster, då det är gifvet att det aldrig varit i fråga att på förhand utsätta räntan, som skulle under alla förhållanden gifvas för på disposition insatte medel; utan blir det Fullmäktiges skyldighet att bestämma räntan så att den står i ett afpassadt förhållande till hvad man i allmänhet kan få för utlemnade penningar för att under en svår penningetid, då det betalas hög ränta, också höja sin depositionsränta liksom, då det är godt om penningar och Banken endast mot låg ränta kan blifva af med dem, också depositionsräntan skulle nedsättas på samma sätt som föreskrifvet är för uppoch afshrifningsräkning. Då frågan är af aldra största vigt och nytta för det allmänna samt långt från alt skada Banken tvertom ingår mer än de flesta andra methoder i det rätta sättet att sköta dess rörelse, så anhåller jag att 11. o. Ad. åt denna fråga ville egna upmärksamhet. Jag hoppas så mycket mera att lt. o. Ad. så gör, som 11. o. Ad. vid ett föregtde tillfälle, då denna fråga förevar, återremitterade densamma, just på det att Utsk. skulle taga densamma i betraktande. I konseqvens med det beslut som R. o. Ad. ansett böra följa då det återremitterat denna fråga, anhåller jag att 11. o. Ad. nu måtte, med bifall till hvad Utsk. till punkten E tillstyrkt, göra ett tillägg af den i Utsk:s Betänk, pag. 11) intagne reservation, hvarigenom följande stadgande skulle tillkomma: »Likaledes befullmäktigas Fullmäktige att låta vid Diskontverken emottaga penningar af enskilde personer att återbetalas antingen på bestämd dag efter insättningen eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig upsägning, under följande vilkor. a) insättning får ske endast å hela 100:tal Rdr. b) öfver insättning meddelas bevis, hvilket skall återställas då penningarne lyftas. c) räntan bestämmes till högst 5 proc. Och ega Fullmäktige att till efterrättelse meddela de i och för verkställigheten erforderliga föreskrifter. Hr af Geijerstam, Carl:
4 Sami 2 Afd. 17 Höft. 4 26 Statttamt Allm. Besv.- och Ekon-Utslotteni Utlåtande, N:o 81. denna commun boende hemmansegare eller de personer, som brefbäringen öfvertoge, samt fördenskull icke egentligen torde kunna hänföras under benämningen: allmänna afgifter, eller sådana, som äro af skatteeller be vi 11- ningsnatur och till staten eller det allmänna utgöras, anse Utskotten uttrycket communala afgifter vara på ifrågavarande ställe rättare, än det af Borgare-Ståndet antagna: allmänna afgifter; hvadan Utskotten hemställa, att Vällofl. Borgare-Ståndet, med frånträdande af sitt beslut i afseende på omförmälde uttryck, måtte godkänna Utskottens utlåtande N:o ii, i dess helhet. Stockholm den 4 Mars i845. Ank. till Exp^-Utsk, d. 5 Mars, kl. 6 e. or. 1 Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet, N:o 22. Detta Utskottens Utlåtande, som afgifvits, i anledning af väckt fråga om inrättande af en stastistisk Central-fiureau, har blifvit af Högv. PresteStåndet samt Hederv. Bonde-Ståndet godkändt, men deremot återremitteradt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet. Såsom skäl för återremissen har hufvudsakligen blifvit åberopad den reservation, som Herr Friherre Tersmeden, W., afgifvit vid Utskottens Utlåtande, hvarjemte är vordet anfördt, att vigten af en statistisk Central-Bureaus inrättande vore så stor, att det ej öfverensstämde med fäderneslandets bästa och interesse att dermed uppskjuta. Om man nemligen ville grunda lagstiftningen icke på theorier, utan på genom facta constaterade skäl, så vore en sådan Central-Bureau alldeles oundgänglig; ty utan en närmare kännedom om näringarnes och landets tillstånd och behof kunde en ändamålsenlig lagstiftning ej vinnas.
Denne är ju ung som Axel sjelf och har ju aldrig ådagalagt sitt snille genom annat än att skrifva två omsorgsfulla noveller, men Axel var så krypande ödmjuk i sitt sätt emot honom, att Skarstedt tyckte det var alldeles äckligt att se på.293 Logik. När Gästis’ hund hade bitit Krookens pojke, ropade Svenssons fruntimmer: ”om hunden blir galen, så blir pojken galen också, derför måste hunden skjutas strax.” – ”Hvad vore vunnet med det.” – ”Då kan han ju inte bli galen.” (!) Vid ett glas toddy tillsamman med Knut hade Ernst Nissen talat om hur allt gick till när han bröt sin förlofning med Alma Hult. Han var stolt särskildt öfver att han hela tiden behållit hatten på hufvudet inne i rummet. ”Jag kom in,” sade han, ”god dag sade jag och nickade. Hon såg genast förskrämd ut öfver min min. Jag satte mig. Jag lade käppen på bordet. Jag satt med hatten på. Alma, sade jag, det skall vara slut emellan oss. Ack käre, käre Ernst, sade hon, hvad har jag gjort? Jo, det skall vara slut, sade jag. Då gaf hon sig till att gråta. Jag satt alltjemt med hatten på hufvudet. Tag hit mina bref, sade jag. Ack käre, välsignade Ernst, det vill du väl aldrig göra? Jo, sade jag, tag hit mina bref. Hon föll mig om halsen, grät och bad mig. Gör som jag sagt, det skall vara slut, sade jag. Så gick hon och tog fram brefven; en hel lunta var det. Hon grät som om hon skulle gråta ögonen ur sig, men det brydde jag mig inte om. Jag hade hatten på hufvudet och såg ut som om det inte rörde mig. Det brann i kakelugnen. Jag gick dit och brände upp alla brefven. När det sista var uppbrändt var det rakt som om det var förbi med henne. Då såg hon att allt var slut emellan oss. Adjö, sade jag, och så gick jag.”294 Karl Löfberg berättade att när han slagit upp med sin fästmö och fick förlofningsringen tillbaka, gick han genast och sålde den till en guldsmed, ”och så gick jag med en kamrat och festade upp pengarne.”
JYs 19 föreslagil, att omröstning först måtte anställas mellan Borgareoch Bonde-Ståndens beslut för bestämmande af kontraproposition vid hufvudvoteringen, i hvilken sednare Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets sammanstämmande beslut borde utgöra Ja-proposition. Vid föredragning af ifrågavarande Memorial har, enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag, den framställda voteringspropositionen blifvit godkänd af Presteoch Bonde-Stånden, hvilket sistnämnda Stånd tillika, med afslag å Utskottets inbjudning att biträda Borgare-Ståndets beslut, förklarat sig vidblifva sitt beslut i hufvudsaken; hvaremot Memorialet återremitterats af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet. Då nu, på sätt inom de två sistnämnda Riks-Stånden blifvit anmärkt, af bifall till Bonde-Ståndets beslut skulle följa, att de tre öfriga Ståndens beslut om en underdånig anhållan, att Kongl. Majit täcktes för en kommande Riksdag framlägga ny Proposition i ämnet, komme att förfalla, samt, vid det förhållande att Borgareoch Bonde-Stånden äro ense deruti, att till svar på den nådiga Propositionen bör meddelas, det Rikets Ständer icke kunnat bifalla densamma, Bonde-Ståndets mening funne uttryck i en underdånig skrifvelse, affattad i öfverensstämmelse med BorgareStåndets beslut, har Utskottet vid frågans förnyade behandling funnit Bonde-Ståndets beslut icke böra göras till föremål för särskild omröstning, och får derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte, — Presteoch Bonde-Stånden med frånträdande af deras redan fattade beslut i frågan, — godkänna följande: Votering s-proposition:
O c h vi måste medgifva, att våra antiseptiska åtgöranden vid en del operationer skulle vara fåfänga, o m ej naturen själf k o m m e oss till hjälp. Erfarenheten lär dagligen, att många g e n o m olycksfall uppkomna mindre sår läkas, utan att suppuration eller blodförgiftning uppstår, oaktadt inga antiseptiska åtgärder vidtagits o c h oaktadt vi således med visshet veta, att sådana bakterier, som kunna framkalla suppuration och blodförgiftning kommit in i såren. Vid många operationer, t. e x. i mun o c h å ändtarm, kunna de antiseptiska försiktighetsåtgärderna ej genomföras på ett så fullkomligt sätt, att ej en hel del bakterier k o m m a in i såren. Vi veta äfven, att många operationssår läktes utan inflammation o c h suppuration under den tid, då antiseptiken ännu ej var känd, o c h då det särskildt på sjukhusen med all säkerhet var mera godt om bakterier än nu. Organismen måste därför hafva några egna skyddsmedel, hvarigenom infektionsämnena (bakterierna) förstöras o c h deras skadliga inverkan förhindras. Från den experimentela patologien har man äfven iakttagelser, som otvätydigt tala för, att den lefvande organismen äger medel till skydd mot bakteriers inverkan. O m t. e x. förruttnclsebakterier samtidigt insprutas i blodådrorna på tvänne friska djur af samma slag, och det ena djuret dödas kort efter insprutningen, finner man snart efteråt, att förruttnelsebakterierna förökats i otalig mängd i det döda djuret o c h att förruttnelsen inträder hastigare än den eljes skulle ha gjort. Man kan däremot snart konstatera att förruttnelsebakterierna försvunnit i det lefvande djurets blod o c h inre organ, o c h djuret förblir friskt. V i skola nu se, hvar dessa organismens egna skyddsskrafter m o t infektion finnas.
När jag såsom tillförordnad Landsh. kom till Calmar, var öfverfarten till och ifrån Öland i det dåliga skick, som Frih:n nyss omtalat, icke mindre för öfverförande af menniskor, än för kreatur och varor. Första gången jag i embetsvärf skulle resa till Öland på beväringsmönstring, kunde färjan icke begagnas för isdrift i sundet. Jag for Den 12 Februari. 409 i en båt och drefs med den några mil till Mörbylånga köping. Men det är icke stort bättre om somrarne. Denna svårighet år menlig, icke blott för enskildes, utan äfven, på sitt sätt, för kronans angelägenheter. R. o. Ad. vet, alt ett kronans sluteri finnes på Ottenby. När hästar, eller andra kronan tillhöriga kreatur, skola föras dit, eller hemtas derifrån, så äro olägenheterna stora. De, som t. ex. der köpa hästar, äfventyra alt få dem förderfvare under sjötransporten. Jag föranstaltade genom biträde af länets innevånare, att en ångbåt byggdes för att befordra en bättre öfverfart. Berörde båt blef ej färdig förr, än sedan jag lemnat Landsh.- embetet, men befanns sedermera för liten för alt kunna, äfven under sjögång, utföra öfverfarten. Saken är nu i lika dåligt skick som förut. Svårigheten, sora skall öfvervinnas, är egentligen den, att allmogen finner öfverfarten på ångbåt för dyr. Som de personer, hvilka vilja biträda vid roendet, få fri öfverfart för besväret, så befinnes det gamla förhållandet å ömse sidor beqvämt, så väl för den stora mängden, som för färje-egarne, hvilka sålunda erhålla roddare utan egen omsorg. Följaktligen måste någon åtgärd vidtagas, hvarigenom på en gång sörjes för den fattiges behof, att komma öfver mot ringa betalning, och för andre personers åstundan, alt kunna göra det med större beqvämlighet än hittills. Alt försöken till begge dessa intressens förening, icke kunna lyckas genom K. Befrhdes åtgärd allena, synes vara gifvet; åtminstone voro mina försök i den vägen fruktlösa.
Milt förslag går ut pä att begränsa dessa utgifter till en viss summa, hvilken jag föreslagit till det belopp, som den armerade kustbevakningen, enligt Gr. Posses uppgifter, årligen kostade den tid, densamma existerade frän 1817 lill 18^4- Prejudicatet af ett sådant öfverlemnande till K. M. tror jag icke vara farligt; tvärtom tror jag det vara mycket mera farligt att åt Begeringen öfverlemna obegränsad rättighet att för ändamålet använda huru mycket som helst. Visserligen hafva vi sett, att sedan sista riksdag, utan att Ständerna derom blifvit hörda, en organisation inom tullverket blifvit vidtagen, hvartill medel tagits af tullverkets inkomster; men jag tror, att man just hindrar Begeringen ifrån att vidtaga sådana åtgärder genom att bestämma en J7 H. a9 aiG Den »5 December e. m. viss summa, hvaröfver Regeringen icke får sträcka sig, och jng kan således icke finna mig föranlåten att frångå det förslag, på hvars antagande jag yrkat. Hr Hjerta: Jag vill icke bestrida, att det visserligen vid första påseendet kan synas, som om mera säkerhet vore vunnen genom Hr Dalmans förslog att bestämma en viss summa, hvaröfver Regeringen icke får sträcka sig, än genom en allmännare anhållan till K. M. i anseende till bevakningen; men jag hemställer till R. o. Ad., med den erfarenhet man har, om icke, i händelse en summa af 5o,ooo r:dr utsattes, R. o. Ad. anser sannolikt, att, om sjöstaten en gång fått inträde i tullverket, den aldrig någonsin skall gå derifrån, eller om icke, ehvad bevakningen kunde anses mer eller mindre'nyttig, denna summa af 5o,ooo r:dr alltid skulle komma att vidhäfta tullverket. Jag tror, att man kommit in i dessa svårigheter just genom den omständighet, att Styrelsen en gång kommit att organisera tullverkets stat och utgifter, utan att
Nej, Föredrogs Högvördige PresteStåndets Pror tocollsUtdrag af den 8 dennes, innefattande åtskilige af PresteStåndet beslutade rättelser uti Bevillningsutskottets Utlåtande, i anledning af de mot förslaget till en förnyad Chartte Sigillalte Förordning gjorde anmärkningar. Herr Cederschöld, Pehr Gustaf, anhöll att berörde ProtocollsUtdrag måtte få hvila på bordet till nästa Plenum. Och som flere Herrar Ledamöter häruti instämde, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att dertill lemna bifall. Företogs lill pröfning Borgare-Ståndet* den u dennes aflåtne ProtocollsUtdrag, inne - s Ven 15 Jami, hållande, att sedan Ståndet, i anseende till de 750,000 Riksdaler Banco, hvilka Statsverket årligen skulle till Banken inbetala, funnit ej mera än 300,000 R:dr böra infordras om året från och med »819 till och med det år, då nästa Riksdag inträffar, utan skillnaden emel-? lan desse summor elier 250,000 Riksdaler om året användes till förekommande af Bevillningens ökande, och att de föreslagne öfver-? flods afgifterne dymedelst må komma att försvinna, BorgareSiåndet tillika funnit anled-i ning, att härmed beledsaga det förklarande, atr de 166,000 Riksdaler, som vid 1S15 års Bevillning» utgörande befunnits vara en brist, skulle genom en tillökning i fyllnadsafgiften ersättas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med BorgareSiåndet förena. Herr aj Brinckman, Gustaf'.
Vid förnyad föredragning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 25 och 29 sistlidne April på bordet lagda Betänkande N:o 2, angående vilkoren för bränvins tillverkning, biföll Ridderskapet och Adeln detta Betänkande, jemte _ de, uti detsamma bifogadt förslag till förordning, angående vilkoren för bränvins tillverkning, vidtagna förändringar af åtskilliga §§, med följande undantag eller förändringar: l:o Den i § 1 mom. 3 vidtagna redaktions-förändring af slogs. 2:o De i § 2 tillstyrkta förändringar afslogos. 3:o Den i § 3 tillstyrkta förändring afslogs. 4:o Den i § 11 tillstyrkta förändring afslogs. 5:o Den i § 13 morn. 1 tillstyrkta förändring afslogs och den i mom. 5 af samma § med en Riksdaler Riksmynt utförda lösen förändrades till 1 Riksdaler 50 öre. 6:o För § 20 mom. 1 antogs följande lydelse: ”Bränvins-distillering må Bih. till R. St. ' ■ »K/ -ij&Mi dessutom, tid dä bränvins-tillverkning icke är tillåten* kunna i stad} såsom sär sMd näring, ulöfvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst”. 7:o Den i § 56 (35) tillstyrkta förändring afslogs. 8:o Utskottets förslag till förändring" af § 57 (36) åter remitterades, på grund af deremot gjorda anmärkningar. 9:o Den i § 43 (42) tillstyrkta förändring afslbgs. 10:o
I anledning af denna motion, bar Grefve Frölich, D., under åberopande af 56 § Riksdags-Ordningen, hos Ridderskapet och Adeln väckt en likaledes till Siats-Utskottet remitterad motion, af hufvudsakligen följande innehåll: att, för den händelse Rikets Ständer skulle besluta upphörandet af besagde Handelsoch Sjöfa rls-fond, hvilken lill sin natur, när den undersökes, icke vore annat än en, i godtycklig väg tillkommen, af Rikets Si.änd'ér aldrig uttryckligen medgifven bevillning af handel och sjöfart, — verkningen af ett sådant Rikets Ständers beslut påtagligen skulle blifva, att sedan, på hemtad grund af Rikets Ständers medgifvande till Kongl. Majit vid slutet af 1835 års Riksdag, alla möjliga behållningar sedan förra åren, och på sin höjd jemväl delta års uppbörd kunna disponeras till uppfyllande af den, Nya Trollhätte Canal-Bolag af Kongl.
Denna princip måste blifva ännu mera gällande i fråga om ändring i RättegångsOrdningen, heldst om Riksens Höglo fl. Ständer möjligtvis betoge sig ett fritt utrymme, att consequent besluta det öfriga reglementariska uti vara Lagar. Skyndsamma åtgärder, i Lagförändringar, äro ofta vådliga. Svenska Lagen har rätt till Nationens förtroende. Må hända, att hos framtida Lagfarna någon gång saknas den tålsamma forskning, den högre grad af skarpsinnighet och de djupa insigter, som utmärka en del yåra förfäder: jag lemnar det derhän , men är fast öfvertygad, att de ryktbare män, som utarbetat 1754 ars LagBok, skänkt efterverlden ett mästerstycke i manlig styl, och en skyddsmur för personlig och egendoms säkerhet. Jag förenar mig således med de Herrar Ledamöter, som yrkat, att frågan om de Permanenta Domstolarne och förändrade Rättegångsskick, må till nästa Riksdag ätmindstone hvila, på det att Lagkunnige Herrar och män, utom Riksens Ständers medlemmar, må äga tillfälle, att öfver för. berörde vigtiga ämne sina anmärkningar afgifva; hvarförutan jag vördsamt underställer Eders Excellence samt Höglofl. Ridder - Dea 7 -bd* m' 495 skåpet och Adeln, huruvida detta mitt anförande må till Höglofl. Lag-Utskottet remitteras. Remitterades till Lag-Utskottet. Efter förnyad föredragning biföllos följande den ö Juli på Bordet lägde Memorial och Betänkanden: 1:0 Från BevillningsUtskottet, med pro* ject till förändringar i 1812 års Chartse Sigillatas Förordning. * 2:0 Från Särskildta Utskottet, i anledning af Friherre Koskulls Memorial om upphörande af all Sjöhandel intill dess vexelcoursen hunnit falla till Alpari , och Rikets importer och exporter blifvit återställde i jemnvigt. 3:0 Från StatsUtskottet, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande om StatsYerkets inkomster och deras beräkning i Riks Staten ifrån nästkommande års början, och påföljande år intill nästa Riksdag.
Reparationer, husoch vagnbodshyror, inven - Häraf visar sig väl, att Paket-Pöst-Inrättningen,' som endast under 7-månader, eller ifrån Junii med December af år, 1831 varit begagnad, utfallit med betydlig förlust;. men då detta, enligt Rikets Ständers beslut vid sistförfhitne Riksdag, utförde företag icke kan med full tillförlitlighet bedömas första åredal dess tillvaro,. enären stor del af utgifterne varit för anledde af Paket-postens iordningbringande, nemligen genom inredning af Paket-Post -Gontor, inköp af vagnar och selar m. m.; så har Utskottet ansett hufvudsakligt bedömande af Påket-Post-Inrättningen böra , uppskjut. s& intilldess revisionen af förvaltningen ,för påföljande år-, företages, då, efter Utskottets förmodan, resultatet af samma Inrättning och den derå uppkommande årliga förlust kan. närmare t uppgifvas. Stockholm den 4 .November 1834-' tariér och diverse utgifter Leverering till Kongl. Berat telsej angående verkställd,revision af Kongl. Numer-Lotteriets, Räkenskaper, CL A) Detta Verks, i Kong]. Kammar-Rätten utan anmärkning granskade Räkenskap för 1831 upptager: Debet. Balance från i83o. Uontanta behållningen, Statsmedel Riksgäldsmedel . Fastighet vid Svarlmangalan Innestående Lotlerimedel, fordringar . i83i års uppbörd. Numer-Lollerimede], Lotlförsäljning . * Hushyror Anmärkningsmedel Försåldt Maculatur Bevillning af Lotteri-vinster V adstena Krigmanslnis medel . Credit. Summa 323,68a: i5. 6. tt Balance från i83o, öfverlevererinear O Utgifter. Numer-Lotteriels stat och omkoslaadei Provisioner lill Collecleurerne . Till Caslellette-Kamerernren d:o af indrifne balaiicer Postporto » Ljusoch Lack penningar m. m. Brudgåfvor
Men som ett sådant beslut icke tillika blifvit fattadt af något af de öfriga Riks-Stånden, utan de deremot samtlige afslagit den inbjudning, Preste-Ståndet till dom aflåtit att biträda berörda, af sistnämnda Stånd fattade, beslut, torde detsamma icke kunna till någon vidare åtgärd af Utskottet föranleda. Stockholm den 10 September 1803. Herr Olivecrona har anmält att han i handläggningen häraf ej deltagit. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Sept 1863, kl. 8 e. m. Betänkande, i anledning af motion om förändring af Kongl. Förordningen angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande den 4 Maj 1855.
Det vore derföre af vigt att en större uppmärksamhet egnadcs åt suudkets-vården, och att sundhets-polisen ordnades medelst bestämde, en gång för alla gällande lagbud; hvadan motionären yrkat, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla: “l:o att en Sundhets-kommission för hela landet må, i likhet med hvad som egt rum i andra länder, varda i Nåder tillförordnad för att undersöka ofvannämnde angelägenheter, samt derom afgifva berättelse jemte förslag till det öfverklagade ondas afhjelpande, och vidtagande af nödiga åtgärder till fromma för medborgares helsa os h välfärd, samt 2:o att emedlertid en allmän förordning må utfärdas i öfverensstämmelse med följande hufvudgrunder: Uti hvarje af rikets städer och köpingar väljes å sockenstämma till det antal ledamöter, som på vederbörande sjelfva., må bero, en kommission, sorn i sanitärt hänseende iakttager kommunens bästa och för sådant ändamål har att pröfva och bestämma: l:o förhållandet emellan luft-utrymmet och det antal personer, som af husegare må inhysas uti de af honom sjelf begagnade eller till andra uthyrda lokaler. 2:o anorduingarne beträffande afträdeshus, gödsel-kistor, svinstior, o. s. r. 1 fråga om nybyggnader torde kommissionen tillika böra bemyndigas och åläggas: att tillse huruvida grunden är torr och i sanitärt hänseende tjenlig tili byggnadsplats: att föreskrifva huru stor del af en tomts areal må bebyggas, äfvensom byggnadens höjd, i förhällande (ill denna1 areal, för ernående af tillräcklig luftvexling: alt förordna om iakttagande af ett visst minimum kubik-innehåll i hvarje lokal, med hänseende till antalet af de personer, som högst anses böra i byggnaden inflytta; att bestämma läget och utrymmet af de för byggnaden erforderliga visthus och uthus; samt att förordna om golfvets läggande på erforderligt afstånd från grunden.*