Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t härom mottaga föruyadt förslag, affattndt, såvidt sådant pröfvas lämpligt, i öfverensstämmelse med nu afgifna grunder, dels oek att, tillsvidare och intilldess korpsens organisation blifvit slutligen bestämd, inga nya officerare matte vid denna korps utnämnas; dock torde etc.» Om Hr Grins o. Landtm:s propos. å denna förändrade redaktion får jag vördsamt anhålla. Gr. Posse, Knut: De. »åtskilliga betänkligheter», hvilka Utsk:t förmält sig hysa i afseende å K. Mits Nåd. förslag i denna del, synas mig sa merligen icke vara af beskaffenhet, att något verkligt skäl mot antagandet af berörda förslag derigenom blifvit lörebragdt. Först anmärker Ufsk:t, att, då personalens antal vid korpsen blifvit förminskadt, ytterligare indragning at de högre platserna borde i sammanhang dermed ega ruin. Det är dock ett eget påstående, att de s. k. högre platsernas antal ovilkorligen måste rättas efter det större eller mindre antalet af de underordnade. Af samma halt äro ock Utsk:ts öfriga betänkligheter. Ehuru jag således helst önskat bifall till K. Mits ifrågavide förslag, vill jag dock icke motsätta mig den redaktionsförändring, hvarom Hr Lilliehöök gjort framställning. Man kim derefter hoppas att nästa riksdag ett förslag i ämnet kommer att framläggas, som röner mer sympathi än det nu förev:de. Hr Skogman: Carl Johan Alfred: Då den af Hr Lillie höök föreslagna redaktions-förändring obestridligen är bättre än Utsk.-ts förslag i ämnet, vill jag endast uti förevule fall instämma uti den af Hr Lilliehöök gjorda anhållan.
Maj:t ingifven skrift har anförts, att Styrelsen, som sedan år 1832, dels utan, dels med statens understöd sökt verka för trädgårdsodligens framsteg och förkofran i fäderneslandet såväl genom spridande af nya för vårt klimat passande nyttiga vexter och utdelning af goda fruktträd och bärbuskar till folkskolor och medellösa jordbrukare, som i synnerhet genom sin elevskola, — numera öfvertagit en del af det till lustslottet Rosendal å Djurgården hörande område, för att derstädes i större skala kunna verka för sitt ändamål; att, sedan undervisningen i skolan under do sednare åren blifvit utvidgad och de från densamma utgångna elever nästan alltid erhållit förmånliga tjeuster, hvilka de till belåtenhet skött, ansökningar om inträde vid föreningens skola med hvarje år stigit så att, ehuru elevernes antal ökats till 25, föreningens styrelse sett sig nödsakad att neka plats för vida flere än som kunnat emottagas; att lärjungarna vid folkskolelärare-seminarium i Stockholm vid föreningens skola fått åtnjuta undervisning i de vigtigaste delarne af trädgårdsmästareyrket, samt att begäran i samma syftning inkommit från seminarium i Nyköping; att Styrelsen sökt, så långt utrymmet - Bil. N:o 5 till Kungl. Maj:ts Nåd. Fröy. N:o 1, om Statsverket 1865. 41 rymme t, medgifva, gå dessa önskningar till mötes, såsom utgörande glädjande bevis både om den insigt om trädgårdars ekonomiska nytta och förädlande inflytande, som nn börjat göra sig gällande, och om det förtroende, föreningens skola åtnjuter. En brist har likväl yppat sig, till hvars afhjelpande föreningen för närvarande förmält sig sakna medel, nämligen bristen af en fullt lämplig och tillräckligt stor undervisningslokal. Utrymmet i elevskolans lokal vore redan för det nuvarande antalet elever alltför trångt och tilläte blott en del af dessa att på en gång bevista vissa lektioner. Detta förorsakade obehag och ökadt. arbete vid undervisningen, vore isynnerhet menligt vid de vigtiga ritlektionerna samt gjorde det aldeles omöjligt att, såsom önskligt vore, utsträcka lektionerna till folkskolelärarne, enskilda trädgårdsmästare, eller andra personer, som möjligen skulle vilja afhöra dem.
Rättels t sid. 20 rad. 15 nedifr. , , » 10 , 25 26 29 32 33 3 6 4 13 uppi fr. nedifr. uppifr. står: i en nu läs: i nu „ tunna „ vigt „ bör „ böra „ kommer „ kömma „ skålpundet „ skålpund „ som „ samt kommer „ komma STOCKHOLM, TltYCKT HOS ISAAC MALCUS, 18(53. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Juli 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af återremiss i vissa delar af Betänkandet N:o 9, angående allmänna bevillningen. Sedan detta Betänkande, vid skedd föredragning hos Riks-Stånden, blifvit i nedannämnda hänseenden till Utskottets förnyade öfvervägande återförvisad t, får Utskottet nu i anledning deraf sig yttra, med tillkännagifvande derjemte, att, sedan samtliga Riks-Stånden i de återremitterade delarne fattat definitiva beslut, Utskottet kommer att i ett sammanhang framställa förslag dels till sammanjemkning af Riks-Ständens skiljaktiga beslut i frågan, dels ock till de voteringspropositioner, enligt hvilka, i händelse sammanjemkning icke kan tillvägabringas, omröstning i förstärkt Bevillnings-Utskott bör ega rum. §§ 2 och 7. Vällofliga Borgare-Ståndet, som bestämt bevillningen för all slags fast egendom till 3 öre för hvarje fulla 100 R;dr af egendomens uppskattningsvärde, har till Utskottet återremitterat sista punkten af § 2 i Bevillnings-stadgan, hvilken punkt har följande lydelse: Frälseränta räknas till sådan fastighet, som upptages i mom. 2:o af denna §.
Möchte abe’ gern e’ Flaschli Pilsner. Först när jag gick vidare och dimman åter beslöjade bilden, blef han icke längre en korsfäst appenzellare utan den som han skulle föreställa. Några steg från krucifixet stod en helt låg klockstapel alldeles på randen af det dimmiga bråddjupet. Bakom klockstapeln gick vägen förbi en grund grotta. Detta var Wildkirchli, Appenzells mest vildromantiska punkt. Katolikerna, som stundom äro lika rika på goda infall som på helgon, ha förvandlat grottan till ett kapell åt S:t Michael. Altaret var betäckt med pappersblommor och i det fuktiga taket, från hvilket ett sakta regn droppade, hängde en krycka och en utbrunnen lampa. Ännu några år förut bodde här en eremit, hvilken uppe i bergensligheten sökte det lugn som han saknat der nere. Då han en morgon samlade ris, kom han så långt ut på bråddjupets slipriga kant att han – upptogs till himmeln. Ännu några steg längre bort krökte vägen rätt in i en annan större grotta. Inne i denna låg en liten alpstuga under det framskjutande klipptaket som ett djupt liggande öga under ett barskt ögonbryn. Den oansenliga lilla fjellhyddan har naturligtvis en värdshusskylt. Inomhus var fullt af lustvandrande landtfolk i drägter. Medan jag väntade på att få litet till lifs, bläddrade jag i den tjocka främlingsboken. Något svenskt namn kunde jag icke upptäcka. Det var bortåt två år som jag icke hade sammanträffat med en svensk. Man känner annars redan på långt håll lätt igen honom på sin breda, vadderade, litet pylsiga ytterrock, hvilken så afstickande skiljer honom från andra, att den nästan förtjenade namn af svensk nationaldrägt. Men det är så nyttigt att ibland en längre tid vara fullständigt afskild från sin egen nation. Totalbilden blir lättare öfverskådlig, och det är ej endast felen utan också förtjensterna som framstå skarpare. Det var derför icke heller med någon synnerlig saknad som jag upptäckte frånvaron af svenska namn. Tvärtom, jag erfor samma jublande känsla af frihet, som man ofta lifvas af, då man är ute i verlden. Det är helt visst icke någon tillfredsställelse öfver att vara långt från sitt hemland.
Enär det, efter Utskottets öfvertygelse, ej kan vara svårt att bedöma, och erfarenheten tillräckligen visat, hos hvilka Verk och Inrättningar öfver-assignering icke eger rum, men det af en annan Ledamot föreslagne stadgande, —att depositioner å så kallad löpande räkning icke skulle få begagnas utan af sådane Cassör och Verk, hvilka, enligt deras Instructioner och Reglementet, borde hafva sina reda penningar i Banken insatte, — skulle kunna leda till orättvisa emot andre så beskaffade Inrättningar, hvilka kunde anses till en sådan förmon fullkomligen lika berättigade, oaktadt ett dylikt stadgande icke uti de för dem utfärdade instructioner influtit, finner Utskottet ej heller denna anmärkning föranleda till någon ändring i hvad Utskottet i i5 punkten yttrat. Stridigheten af de anmärkningar, hvilka blifvit framställde emot 16 punkten, i det man ansett, å ena sidan, att privata Assigneringsrätlen bör, såsom hvarken skadlig eller äfventyrlig, fortfara som förr, utan ens någon afgift, men, å andra sidan åter, alt Utskottet handlat emot det allmännas fördel, då det ej genast tillstyrkt denna rättighets Banco-Utskoitets Ullätande N.o 16. borttagande, utgör redan ett stöd för den tanka, att Utskottet gått den rätta medelvägen, då Utskottet tillstyrkt nämnde rättighets fortfarande tills vidare, fastän emot en viss afgift, och, ehuru a:ne af Riks-Ståndens Ledamöter, sjelfve Bruksegare, trott någon kännbar afsaknad för Bergsliandteringen icke skola uppstå genom assignerings rättens upphörande, likväl, då denna tanka finnes vederlagd af det förhållande, att samma rättighet verkeligen till onekligen största delen begagnas just af sådane personer, hvilka drifva Bergsoch Brukshandleringen, kan Utskottet, med åberopande jemväl af sina lör denna rättighets bibehållande förut anförde skäl, ej heller frångå den öfvertygelse, Utskottet redan yttrat om den privata assignerings-rättens fortfarande tills vidare.
En talare tyckes hafva lågt något större vigt på indragningen af komministraturerna, än som är händelsen i K. M:s propos. Det är dock derstädes antydt, att ett af den föreslagna nämndens åligganden skulle vara att föreslå indragning af komrainistraturer, der sådant funnes lämpligt och af behofvet påkalladt. Å andra sidan har jag äfven hört, ehuru icke vid detta tillfälle, personer, som fästa stor vigt vid komministraturernas bibehållande, emedan de utgöra en öfvergångstjenst från de extra ordinarie beställningarne. Jag tvekar väl om rigtigheteo af denna åsigt; men måste likväl medgifva, att det finnes förhållanden, under hvilka det skulle vara olämpligt att indraga dessa beställningar. Då åsigterna således i detta fall icke aro fullt öfverensstämmande, hade det varit orätt att göra denna indragning till en regel, och särskildt i sådana pastorater, hvilka äro för små att dela, men der man ändock är van att hafva gudstjenst i två kyrkor. Dessutom förekommer ännu en annan omständighet, som icke är utan betydelse. Den förste värde talaren fästade särdeles vigt vid att hvarje församling har en prest; men det har också den olägenheten med sig, att om presten för tillfället sjukuar, och svårighet, i nns:de till prestbråten, möter att ersätta hans plats, så är församlingen under sjukdoms-förfallet i saknad af all själavård, och denna olägenhet blir i synnerhet stor i de norra provinserna, der afstånden mellan pastorernas bostäder äro så stora, att ett dupplicerande svårligen låter sig gära. Således, ehuru jag i många fall tror, att komministraturernas indragning är nyttig, har jag dock icke ansett tjenligt, att uttala det såsom en allmän regel, utan öfverlemna! åt nämnden att i hvarje fall pröfva. En talare har ansett klassindelningen vara oriktig, och åberopade, såsom grund för denna åsigt, ett af honom i sista plenum väckt förslag, hvarigenom denna indelning skulle blifva onödig.
Det Ädla och Sköna i Vetenskaperna14. Den egenskapen att uttrycka sina tankar med ordning och ljus, har i alla tider varit högt aktad. Hos Grekerne och Romarne voro de Visaste alltid de Vältaligaste. Allt vill ock i våra dagar vara leende och skönt. De största snillen hafva infört denna seden; och ett allmänt bifall har stadgat den. Af en så god och vacker orsak är det, Mine Herrar, att våra landskaps-lagar ålägga oss den hedrande skyldighet, som i dag träffat mig. Hvad kan en taleman gifva, som nu är det för första gången i sitt lif? Men er godhet skall förleda er urskillning; och mitt ämne skall uppfylla hvad som felas i uttryck. Jag talar: om hvad som är Ädelt och Skönt i Vetenskaperna. Väl är det endast de stora och undransvärda snillen, som kunna urskilja det sköna och ordningsfulla i Allt. Endast en hög och förädlad känsla, endast vissa Naturens älsklingar kunna fatta det. Men äfven att ofullkomligt härma det förträffliga, är ädelt. Lampan har icke stjernans odödliga glans; och likväl beundrar man denna sednare, utan att förakta den förras skumma ljus. Jag går då trygg, att säga Vetenskapernas sanna lof, att utveckla deras skönheter, att uppelda våra själar för deras rätta dyrkan. Men just nu, då jag ser det menskliga förståndet omgifvet af ett Gudomens återsken; just nu, då jag som bäst ser Vetenskaperna stödja och pryda Sanningens thron: just nu breder sig en skymning öfver hela mitt ämne. Det var den store Rousseau, som kastade denna djupa skuggan på Vetenskaperna. Alltför stor för skol-tvånget, och förmögen att öfverse dem alla, granskade han dem med klarhet. Men hans öga bländades af förmycket ljus; den smiliga och tusenkonstiga fåfängan insköt en irrstråle i hans själ. Strax hade de icke fler än en sida. Strax såg han i dem icke annat, än det tomma, det förkonstlade och onaturliga, det skråckfulla, – Träldomen och Missbruket. Vetenskaperna, sade han, förvilla sanningen och leda oss af från Naturens sälla och enfaldiga vishet.
3C7 der, der det finnes öfverskott af näringslif och öfverskott af capitaler, samt en låg räntefot; men i ett land, sådant som Sverige, och under våra nuvar. förhållanden, kan jag icke inse, att dessa anstalter kunna i större scala uppkomma och medföra nytta för det allmänna, om de äfven för några enskilda kunna medföra en viss hugsvalelse. Må de nu träda tillsammans och inrätta sådana anstalter, om de finna det vara för sig gagneligt och öfverensstämmande med deras önskningar och tänkesätt, men icke bör det blifva en slalsantalt. Hvad åter angår ränteförsäkringsanstalterna, så är det ett ämne, som är mycket vigtigare, än frågan om de båda föregående, och ett ämne, som måhända ännu icke har blifvit så utredt, som det förtjenade att blifva. I Tyskland hafva dessa anstalter först blifvit upprättade. Der har man förespeglal sig många stora fördelar af dem. Man har börjat med att säga ändamålet eller afsigten vara, att åt den mindre bemedlade bereda en möjlighet att förvissa sig om mera lugn på gamla dagar, samt att åt den alldeles obemcdlade bereda ett torftigt uppehälle. Denna ide' blef behandlad af Tysklands speculativa snillen och utvecklad i många skrifter. I dessa skrifter lofvar man sig: jemnande af förhållandet emellan rikedomen och fattigdomen, ett lugnande af sinnena, som på intet annat sätt kan vinnas; ett stöd för den numera oafvisliga materiella principen, hvarigenom den kan förblifva en af staternas lifsprinciper, utan att förorsaka omhvälfningar; ett medel att bemäktiga sig tidens herrskande sjukdom och leda den på en väg, sorn småningom framkallar en högre och ädlare anda, hvarigenom den fattige skall upphöra all för penningemannen vara endast en del af hans machiner. De förespegla sannolikheten af en framtid, då hvarje land har dylika anstalter och hvarje menniska åtminstone en ränta i sitt fädernesland; då proletärer hafva upphört alt finnas, fattigdom nöd och afund ej mera förleda till så många brott, laster och öfverlrädelser, och hvar och en har något att förlora, om oroligheter af hvad slag som helst uppkomma.
St:r yttrat sig önska, nemi. indragning af en af ByråChefs-pIatserna, men att denna indragning icke kunde komma i fråga att träffa den, som för det närvarande står ledig, och att man således måste vänta dermed tills någon af de öfriga klefve vakant. Med afseende härå ansåg jag mig äfven nödsakad att begära ökad lön för alla tre ByråCheferna, dels för att kunna få en ordinarie föredragande för lag-ärenden, och dels för att de öfriga ByråCheferna jemväl måtte komma i åtnjutande af den löneförhöjning, som ansågs böra tillkomma tjenstemännen i allmänhet, i följd af deras ökade lefnadskostnad, och från hvilken förhöjning dessa ByråChefer, under den tid de fortfarande utöfva sina tjenster, destomindre kunde billigt vis uteslutas, som endast den ena tjensten var till indragning afsedd. Jag föreslog derföre deras lön till samma belopp, som ansågs böra tillkomma deras vederlikar i de andra afdelningarne af K. M:s kansli, eller till 4,500 Rdr. Nu har StatsUtsk. utan att, så vidt jag kunnat finna, bestrida att ju 4,500 Itdr är ett behöfiigt och lämpligt lönebelopp för ifrågavarande tjenstegrad, likväl, på grund deraf att en ByråChefs-plats framdeles kan indragas, förklarat sig icke vilja gifva anslag till mer än tvenne sådane platser, och derigenom ålagt Just.Ministern att med tvenne löner aflöna tre personer. Sådant kan dock icke gerna låta sig göra, utan att beloppen blifva för alla otillräckliga. Om StatsUtsk. velat i denna fråga handla konseqvent med hvad Utsk. i andra likartade fall tillstyrkt, så hade det, efter min tanka, bordt, utan minskning i dea af K. M. begärda summan, föreslå, att det erforderliga beloppet skulle provisoriskt utgå för göromålens bestridande, på samma sätt som Utsk. föreslagit med afseende på alla Kanslister och de tjenstemän i allmänhet, som, enl. UtsLs förslag, skola stå på en slags indragningsstat.
Fartyg med eller utan destination till Svensk hamn, som inkommer och åter afgår i barlast; Fartyg, som, under resa utrikes orter emellan, anlöper Svensk hamn och der endast aflemnar medförde resande jemnte deras effekter, eller ock endast aflastar gods i annat fartyg för export; Fartyg, som af tvingande orsaker eller till inhemtande af ordres för vidare resa anlöper Svensk hamn, och der icke verkställer lossning och icke heller företager annan lastning än af förnödenheter för besättning, medförda resande och fartyg; Fartyg, som i följd af liden sjöskada, hvarom sjöförklaring afgifves, anlöper Svensk hamn och der lossar sin last samt, efter verkställd reparation, densamma åter intager och utför; Fartyg, som af nyss omförmälda anledning lossar sin last och densamma till större eller mindre del försäljer, då sådan försäljning inskränkes till hvad för bestridande af reparationskostnaderna bevisligen erfordrats; samt Fartyg, som, under resa emellan utrikes orter, i Svensk hamn lossar varor till högst fjerdedelen af fartygets lastdrägtighet, för beräknande hvaraf fartygets skeppshandlingar skola tjena till grund; I alla dessa fall skola dock fartygens skeppare ställa sig till efterrättelse de i Tullstadgan gifna föreskrifter om anmälan hos närmaste tullbetjent och om märkrullans afgifvande, då sådan skall lemnäs. 78 § 4. o A inkommande varor, som enligt taxan förtullas med vissa procent af värdet, bör godsegaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assurans, frakt och annan derå använd kostnad, intilldess de till lossningsorten anländt. Godsegarens uppgift skall, så vidt ske kan, styrkas af faktura och konnossement. Företes icke dessa handlingar, vare tullkammaren pligtig, likasom den i allt fall är berättigad, att genom tillkallade tvänne sakkunnige personer låta besigtiga varan och å angifningsinlagan anteckna antingen deras godkännande af det uppgifna värdet eller den tillökning deri, som de anse skäligen böra göras.
Be t änkan elen 855 so värden inom Länen, särdeles vid påkommande farsoter; med erinran, att då Betänkandet uttryckligen innehåller afsigte n med desse Medels insamlande, och att granskningsrätten öfver deras användande Blifvit åt allmänheten öfverlemnad, hoppas Utskotten sig hafva förebyggt alla missbruk och således äfven det, att med detta understöd uppföra pragtfuila men onyttiga byggnader. Sluteligen och då äfven andraget Blifvit, att särskild Betalning är fordrad för Tjenstehjon, som lill Botande för Veneriska sjukdomar anlitat Lazaretterne, så anse Utskotten sig pligtige att upplysa, alt om ej något misstag förelupit i denna upgift, och att den fordrade ersättningen Blifvit utgifven antingen till Skjutspenningar vid nämnde personers hemresa eller till deras underhåll antingen innan de Blifvit å Curanstalten intagne, eller sedan de derifrån utgått, är ett sådant förhållande uppenbarligen stridande mot 8 §. i Kongl. Majlis Nådiga Instruction af den 17 December 1817 för Directionerne öfver Läns-Lazaretterne i Riket och öfver Curanslalleiäie lill Veneriska smittans hämmande; och hvari sålunda enskild rättelse bör sökas. 856 Stals-Utskottets Betänkan den. Dock varder detta, jemte någre Ledamöters särskilda tankar, Riksens Högloflige Ständers egen pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den a5 Octoher i8a3. ZTtdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Höglofl.
Inom en lid af 14 är hafva alla rikets län, cavallenoch arlillerireg:ten samt större städer blifvit försedde med vetenskapligen bildade velerinaireläkare. Den hastighet, hvarmed inrättningens elever blifvit kringspridda frän Haparanda till Ystad, bevittnar huru välkomna de äro hos allmänheten och det förtroende de förstått att sig förvärfva. Dessa elever hafva för del mesta utgått från den arbetande samhälisclassen, och veterinaire-inrättningens lärare hafva i en stor scala löst det svåra problem, alt på ingen annan underbyggnad, än den, som folkskolan meddelar, grunda en vetenskaplig bildning, hvaraf sjelfva vetenskapen i en framtid ej torde försmå alt återtaga sitt lån. I stället för att fördom endast en och annan läkare, linder Flormans handledning, vinnläde sig om romparativa anatomien och physiologien, bearbetas nu dessa vetenskapsgrenar af mer än 100 bland landets söner: och erfarenheten har i dylika fall mer än en gång visat, alt snillets o förderfva de kraflerkäiina ingen gräns, om äfven universitetens lärosalar ej för dem varit öppnade. Remitterades till StalsUtsk. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinbold, uppläste vidare följande mern.: Den förbistring, som är rådande i landels mått, mål och vigt, iir allmänneligen känd och fordrar snar rättelse. En tunna säd innehåller i den ena landsorten 42, i den andra 3(i oell i den tredje orten 34 kpr. En t:a potates varierar emellan 24 oeb 42 kpr. Genom de mångfaldiga olika vigterna är oordningen oell osäkerheten ännu större. Den icke räknekunnige kiin omöjligen genom vägning hemma hos sig utröna, om han köper och säljer hvad han uppgifves emottaga eller leverera vid bruk och andra vågar. Jag får derföre vördsamt föreslå, all R. St. bos K. M. i und. anmäla till förändring nu gällande författning om mått, mål och vigt, enl. följande grunder: l:o Inga nya mått eller vigter, och inga nya benämningar i måttoch viglsyslemcn införas. 2:o
Herr Adlercreutzj Gustaf: Jag instämmer fullkomligt uti Herr Cederschjölds Mo - Den ra December e. m. 223 tion , och anser för min del högst vigligt, alt lönerne för Högsta Domstolens Ledamöter blifva, på sätt Herr Cederschjöld föreslagit, förhöjde. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att, så väl Herr Cedersehjölds Motion, som Herr Adlercreutz^ i anledning deraf afgifne yttrande, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Vid förnyad föredragning remitterades lill Lagutskottet Herr Cederschjöhls, Pehr Guslaf, den 4 dennes f. m. på bordet lagde. Motion, angående föreslagne ändringar uti n Cap. UtsökningsBalken, och 20 Cap. HandelsBalken i afseende å Bysättning, och säkerhet å Gäldenärs person m. m., jemte de af Friherrarne Ridderstolpe, Fredrik, Cederström, Jacob, och Ehrenborgh, Casper, rörande samma ämne sistnämde dag afgifne yttranden. Friherre Ridderstolpe_, Fredrik: Jag anhåller vördsamt, att vid Herr von Qvantens den 4 dennes e. m. väckte Motion, angående bysättning å Tjenstehjon, få föreslå följande tillägg: Torpare må ej bysättas förr, än han torpet afträdt, efter åtnjuten laga fardag; börande jordägaren vid först infallande upp - I 29.4 Den 12 December e. in. sägningsdag, sorn inträffar sedan fordringsägaren sin, af gäldenären medgifna, fordran inför jordägaren styrkt, torparen från torpet uppsäga. Försummar jordägaren detta skylle sig sjelf, om, efter laga fardags inträffande, torparen blifver bysatt. Ej må arbetsdom å torpare tillämpas före nämde tids utgång; emedan derigenom jordägaren skulle betagas det arbetsbiträde, emot hvars erhållande torparen med hustru och barn är född på torpet. Lades på bordet. Föredrogs å nyo och remitterades till StatsUtskottet Kongl.