Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och såsom ett eko häraf ljuder det från en annan lika entusiastisk riddersmans läppar: » Jag sätter min ärelystnad däri att få vid den sista riksdag, där ridderskapet och adeln uppträder såsom stånd, med min röst bidraga till lösandet af en fråga, som länder till största lycka för staten; och känner jag mig stolt att veta, det mina ord, svaga representanter af den varma känsla, som rörer sig inom mig, då jag strider för kvinnans utvidgade rättigheter, grundade på en sann bildning, blifva för evärldeliga tider stående i ridderskapets och adelns protokoller. » Det fanns, som vi se, varma försvarare af kvinnans sak inom rikets l:sta stånd; men resultatet blef emellertid, att ståndet endast ville gä så långt, som generaldirektör Huss föreslagit. " Iduns skollofskoloni " Åter komma vi igen, vänliga läsarinnor, för att klappa på edra hjärtan till förmån för de fattiga små skolbarnen. Tack vare eder frikostighet har redan tvänne år Iduns skollofskoloni varit en vacker verklighet, oeh vi våga med tillförsikt hoppas, att I ej heller nu väDden E r bort från det goda verk, som är begyndt. F ö r alla våra vänner från de gångna åren är alltså detta namn — » Iduns skollofskoloni » — väl bekant. F ö r dem, som senare värfvats till vår stora läsekrets, föreställa vi oss, att den idé, det representerar, snart skall bli lika omhuldad och kär. G e n o m frivilliga bidrag från våra läsarinnor bereddes under hvardera af somrame 1890 och 1891 tillfälle för ett tjugutal små fattiga och klena Stockholmsbarn att efter den långa mörka vinterns skolarbete tillbringa en glädjefull och stärkande sommarsejour i skärgården — en förmån af lätt insedd betydelse för dessa barn från armodiga, glädjefattiga hem. D e tvänne årens i alla afseenden fruktbringande resultat böra väl endast uppmuntra oss att ej förtröttas! Med förenade krafter, varmhjärtade läsarinnor, skola vi nos: äfven i år sättas i stånd att utsända en egen skollofskoloni. Erfarenheter, vunna under de föregående åren, skola helt visst för hvarje ny gång underlätta och förbättra anordningarna till de ungas kroppsliga som andliga fromma.
Om det blefve en etablerad princip, att all slags befordran skulle bero af Chefs eller Styresmans godtycko, så ätt ingen kunde befordras inom ett Verk eller District utan Chefens vilja, så fruktar jag, att täflan i kunskapers förvärfvande skulle förvandlas till täflan att vinna de högås ynnest; Och, då ungdomens uppfostran i allmänhet skullé taga en sådan riktning, att ingen egen kraft och förtjenst vore gällande, torde kommande generationer sa småningom förvandlas till svaga, listiga och krypande, så att detta Nordens manliga folk, för hvilket Europa fordom darrade, slutligen kunde komma att darra för sin egen svaghet. Jag hoppas, att Comitén kan finna utvägar, att göra de grunder gällande, hvarigenom känslan för kraft, skicklighet och förtjenst icke komma att utrotas. Comitén torda också finna angeläget iakttaga, att inga tjenster på Stat komma att anses såsom förtroende-tjenster, utom dem sorn Constitutionen omnämner, oell hvaröfver Konungen disponerar, När en Chef icke har magt att efter godtycko entlediga en Embetsman -} tå bör han ej heller få magt 6c)6 Serskildta Utskottets Betcinkanden. att tillsätta en sådan efter andra grander, än dem Befordringsiag.arne utstaka. — Ålla lagar ära helige och förbinda till efterlefnad. Ytterligare torde jag få tillägga den önskan, att tili alla tjenster på Stat bör tillräcklig ansökningstid kungöras och Förslag pågne personer upprättas. Detta stadgande borde ock äga rum till förtroonde-tjenster, som Konungen tilloch afsätter 5 ty, fastän Konungen i detta fall ej behöfver antaga någon af de sökande, bör äfven ansökningstid anslås, så att hvar och en berättigad må kunna anmäla sig till befordran, och Konungen derigenom vinna nödiga upplysningar om de Sökandes skicklighet, så att han ej förledes antaga ÖijenligaEmbetsmän tili de vigtigaste platserna. Slutligen torde Utskottet finna anledning atthos Riksens Högloft.
När så qvällen kom, hade hon förderfvat hela väfven, så det inte var annat än en enda trasslig härfva. Då vardt matmodern vred, och sade: »illa sköter du mina kor, sämre är du annorstädes. Jag märker det är rätt ingenting som du duger till.» Dermed skildes de ifrån hvarandra, och blef intet vidare ordadt dem emellan för den gången. När nu året var till lykta, hade käring-dottern stått ut sin tid, och lagade sig till att vända hem igen. Hon gick så inför sin matmoder och beddes orlof, och det fick hon gerna. Käringen tillade: »illa har du skött dina sysslor, och föga har du varit mig till nöjes i något annat; likväl vill jag gifva äfven dig någon lön för din tjenst. Gå derföre upp på löftet; der finner du flera skrin. Af dem får du taga hvilket du vill; men öppna det inte förr än du har det der du vill hafva det.» Ja, käring-dottern tackade lite eller inte för sin mat-moders godhet; likväl gjorde hon som henne var tillsagdt, gick uppför lofts-bron och öfver svalen in på loftet. Som hon nu kom in, fick hon se hvarest der stodo många skrin på golfvet, ett rödt, ett gult, och ett blått, det ena grannare än det andra; men allra längst bort stod ett litet svart skrin, alldeles som tillförene. Då tänkte hon vid sig sjelf: »huru skall jag nu bara få det skrinet som innehåller mesta rikedomen? Likväl,» mente hon, »om der kunde finnas så mycken grannlåt i min systers lilla skrin, huru mycket mer måtte då icke finnas i detta stora röda!» Hon besinnade sig så icke länge, men tog det röda skrinet. Derefter gick hon bort ifrån gården, utan att säga farväl hvarken åt sin mat-mor eller någon annan; kan tro der var också ingen som stort sörjde efter henne. Sedan är intet vidare förtäljdt om hennes färd, förrän hon kom till ängen. Der öppnade sig jorden framför henne, så att hon kom upp igenom brunnen, och var så innan kort tillbaka i den öfre verlden, just der vi sist skildes ifrån henne.
Väl säger Utsk., att några obetydliga små Tyska Stater endast hafva ett representanthus, men anför ock att Tyskarnes betänksamhet gör inrättningen mindre vådlig hos dem. Kanske torde dock Regenternes större makt, det Tyska förbundet och omgifvande enväldiga staters Regenter lika mycket, eller mera, bidraga att hålla orostiftarne i tygel? Norrige anser Utsk., och (lere talare, som det vackraste exempel på ett enkammarsystemes duglighet, helst det redan Jyckliggjort Norrmännen den långa perioden af ett fjerdedels sekel. — Jag kan tyvärr ej förena mig i detta omdöme, och anser derjemte ett qvart sekel såsom en kort period i nationers bestånd. Då Norrige år 1814 lösrycktes från Danmark och ställdes, fritt och oberoende, i en alldeles sidoordnad ställning till Sverige, kunde det så mycket lättare ordna sina institutioner i alla hänseenden i den minsta scala, som Sverige, den starkare brödren, låg med sitt land som en skyddsmur framför Norrige, tvunget, i följd af sitt läge, att alltid draga den största och första ty ngden af ett krig. Sveriges undergång skulle föregå möjligheten att åtkomma Norrige, hvars Konung sällan vistas inom landet, utan endast der gör kortare uppehåll. Alla dessa och flera orsaker sammanlagda kunna verksamt anses bidraga till att hindra Norriges allvarliga, klokt betänksamma folk från att genom olämpliga fordringar stöta sin Konung, för att ej gifva Sveriges Konung och folk alltför stora anledningar till missnöje. Under sådana omständigheter, alldeles egna för Norrige, kan dét o - Den ai October f. m. 59 möjliga blifva möjligt; men skiljdt från Sverige, med sin egen Konung, skulle systemet der snart visa samma förderfliga verkan, som i Spanien och Portugal. Jag har nu, som jag hoppas, ådagalagt hvarföre jag aldrig med min röst kan bidraga till en representationsförändring, ställd endast på en kammare, men skall ännu härtill lägga, att den nation, sorn. nästan vill kallas Nordens Fransmän, alltid måste supponeras äga något af den Franska lättrörligheten, mot hvilken enkammarsystemet lemnar ingen tillförlitlig garanti.
Ridderskapets och Adelns beslut. afslagen. utgår. utgår. irsta, ardra och 3:dje rnomenterne bifallna. zj:de momentet skall lyda så: ”Om föräldrar, som icke åtnjuta fattigunderstöd, åsidosätta vården om sina barn, "så att de med hellande beträdas, skall Sty’’relsen göra sig noggrannt underrättad om ”förhållandet, samt vidtaga de anstalter, ”sorn af behofvet kunna påkallas.” 5:te och örte rnomenterne afslagna. antagen. antagen. Preste-Ståndets beslut. "de anläggningar i frågakominer, ”derför allena ansvara.” egaren Gillad med den ändring, att de å irsta och 2:dra raderna förekommande orden: ^'är gift eller" , borttagas. utgår. Skall lyda så: ”Den fattigvårdsansvarigliet, som i cpde, ”torde och 11 §§. är föreskrifven, må i a 11- ’’män Socknestämma kunna eftergifvas, i den ’’mon behof och billighet sådant påkalla.” irsta momentet kan inskränkas till följande lydelse: ”Vid utdelande af fattigvårdsunderstöd, ”skall Fattigvårds-styrelsen tillse, att det ”motsvarar de nödvändigaste behofven, all”tid med beräkning af fattighjonets arbetsförmåga , ehvad den må vara större eller ”mindre/’ ardraj 3:dje, 4^de, 5:te och örte momenterne bifallna. irsta momentet skall lyda så: ”Fattigvårds-styrelsen tillkommer måls”mansoch husbonderatt öfver dem, som åt"njuta fattigförsörjning.” 2:dra och 3:dje rnomenterne bifallna. antagen. Borgare-Ståndets beslut. Antagen med ändring af orden å tredje raden: "under fem år," till: "under två är. antagen. skall lyda så: ”Dea Fattigvårds-ansvarighet, som i de ''nästföregående fyra §§. är föreskrifven” etc. hela §:n antagen. hela §:n antagen. antagen.
Dito dito personell 1 R:dr 1 för husvärde 2 40 för rörelsen 500 för vin , . .24 för Caffe , 12 för ett rum med Sidenmeubler . 3 för kortspel , . .24 för Tobak ’ . : 8 Summa R:dr 545 2o ,86 Bevillnings Utskottets Bttdnkandtn. År j8ioTracteuren Petterson skyddsafgift . • • . 33 16 Hustru 16 •Summa R.dr 33 3a Ar 1816 Tracteurs Enkan Pettersson för rörelsen 25 R:dr. Dito Enka för rörelse ä o R:dr för Caffe 5 2 sk., för Sidens bruk 16 sk.; till hopa 20 JR: dr 28 sk. Ar 1810 Bildhuggaren E. Telin, skydds. afgift 5 E:dr. Dito person 1 R:dr i första Art., för rörelsen lo R:dr, Summa 11 B.:dr„ Ar 1822, dito Telin. Ar 18x0 Skomakaren Jon. Ståhl, Skyddsafgift 30 K:dr. Dito dito personel! x R:dr, för rörelsen 15 R;dr, tillhopa j6 R:dr. Ar 1821- Dito Ståhl personell x R:dr, i 2:dra Art. 10 Bxlr, för Caffe 12 sk-, för Tobak 8 sk., eller sanxmahlagdt xx R:dr 20 sk. Stockholms Stads Brono Uppbörds Verks Controll Contoir den 26 Februarii x82 3• Fr. Ad. Strömstedt•
— Utskottet, som jemväl lika med motionären anser kommunalstämma ej böra öfverflödigt betungas med bestyr, som med mindre omvägar kunna mera ändamålsenligt handhafvas, anser sig på grund häraf ega anledning föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att 84 § i Kongl. Förordningen om truppers och persedlars fortskaffande den 6 September 1842 må varda upphäfd. Stockholm den 12 December 1862. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 13 och 14. Xto 13. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Dec. 1862, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af vackt motion (JM 67) om af skaffande af nu brukliga biskopsskrud. Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg fran Christianstads län har uti afgifven motion hemställt, alt Rikets Strinder mätte »för sin del besluta, att den frän påfvedömet ärfdn, så kallade biskopsskruden till begagnande alldeles afskaffas», eller också, i händelse detta förslag ej kunde i sin helhet bifallas, »att det åtminstone må lemnäs hvar och en biskop frihet att efter eget godtfinnande vid biskopliga förrättningar begagna biskopsskruden eller icke.» Efter vederbörlig remiss har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet till behandling förehaft delta ärende, men anser, i betraktande af ämnets beskaffenhet och underordnade vigt, motionen icke böra till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Dec. 1862, kl. i e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion (JM 137) om förändrad grund för fördelningen af rotering sskyldig heten. Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Riksdagsfullmägtigen Josef Smedberg från A Allmänna Besvärsoch Elconomi-Utskottets Betänkande M 14.
Som jag för enskilda angelägenheter nödgas afresa från riksdagen, får jag äran afsäga mig förtroendet att längre vara ledamot af Ridd.- Utsk., under anhållan likväl att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Eleclorer alt vid deras nästa sammanträde välja en ledamot i Ridd.Utsk. efter Hr Coyet. Upplästes till justering och godkändes Exped.Ulskts förslag till R. St:s lind. skrifvelse!- till K. M. t Nto ioi, angtde underhållande på Statens bekostnad af vissa delar utaf den sedan år idia emellan Wermland och Jemtland anlagda nya väg; Nto 102, angtde ett for adjunclen i historien vid Upsala universitet anslaget arfvode, så länge han ombesörjer de Professoren E. G. Geyer åliggande examina och tentamina; Nto io3, angtde f. d. Landshöfdingen Statsrådet af Wingårds lind. anhållan om befrielse från ränta för en del honom till ersättning ådömda balance-medel; Nto to/j, angtde öfverlåtelse till kyrkoherdebostället i Vestra Tollstads socken af kronoängen Skinnarvrån; Nto io5, i anleda, af framstäldt förslag, att halfva lulluppbörden för inkommande utländska stenkol må till understöd för Höganäs stenkolsverk anvisas; N:o 106, angtde tillverkning vid R. Stts pappersbruk Tumba af papper för Chartas-sig.-contts behof; Nto 107, angtde inskränkning i allmän åklagares rätt att anställa åtal å brott emot i4 cap. 3 §tn Missg.-b:n; Nto iu8, angtde tiden för tillämpning af den blifvande nya förfällningen rörtde brännvinsbränningen; Den a3 September e. N:o tog, ang:de beviljande af transitooch nederlagsrätt för Slitö hamn. Upplästes Exped.Ulsk:s raein.
»Bättre bli en visa än en isterburk», sa jag stoiskt. »Har ni läst bilagan till Vårt Land om matlyxen i Sverige?» »Äsch, hvem tror mamma läser så’n smörja», sa Beda fullkomligt gråtfärdig. »Men småbröden, söta mor, småbröden!» »Ligger på korgen», sa jag lugnt. »Vi äro samman i kväll för att föda våra själar, inte för att göda våra kroppar. Tro du mig, barn, blir man bara van vid det så — Till kvällen får de bara kallskuret, té och ingen efterrätt — —» Men jag talade till tomma luften. Mitt eget kött och blod hade kastat sig på dörren, som om hon fått en skyffel kol efter sig, nog för att hinna hem och varna mannen att inte komma och göra sig besvär i onödan. Början var inte lofvande, men jag tröstade mig med att ingen människa blir hjälte för intet. I detsamma ringde klockan. »Nu kommer de», sa jag. »Är Sofi i tamburen, Maja?» »Gud!» ropade Maja, som tittat i dörren. »Hvad är det, barn?» sa jag ifrigt. »Tant Ax!» hviskade Maja. »Aldrig möjligt», sa jag. »Joo, och hon har piraten med sig.» »Åh!» sa jag. »Då tänker hon stanna. Hon har bestämdt fått nys om något, den elak-biten. Släck ljusen i kronan, Maja, och släng undan stolarna. I ett naffs hade jag flyttat in Holmens pulpet i sängkammaren och Maja slängt stolarna kring väggarna. »Pling plang!» ringde klockan igen. »Se så», sa jag, »nu har vi de riktiga här! Hvad ska jag ta mig till!» »Nej, det är tant Boström», hviskade Maja, som tittat igen. »Du är tokig», sa jag, »pin tokig!» »Pling plang!» ringde klockan. »Det är tant Laxén», sa Maja nästan darrande. »Himmel!» kved jag; »hela sta’n utom de bjudna!» Nu kom Axan insvajande med sina två gula tandbetar hängande utom munnen som vanligt och sin stora gröna pirat dinglande på armen — också som vanligt »Kors, så konstigt kronan ryker», sa hon spetsigt.
Detta bevisar endast, att vid Coxes senare besök i Stockholm allmänna tänkesättet ändrat sig i fråga om Cronstedts brottslighet, men icke att den af Coxe i den tidigare utgifna reseberättelsen meddelade underrättelsen saknar all grund. Paludan Müller anmärker vidare, att det icke är sannolikt, att Stjernros skulle haft mordvapnet på ett bestämdt ställe i sitt rum liksom för att hvarje ögonblick hafva en påminnelse om sin illbragd. Men 32 år efter Karl den tolftes död och sedan det fria regeringssättet blifvit befästadt, kunde Stjernros anse sig ganska trygg mot en angifvelse för mord å konungen, och kan med en viss stolthet ha föreställt sig ha varit den svenska frihetens Brutus. Paludan Müller anmärker också, att Tollstadii namn ej förekommer i berättelsen, som blott uppgifves vara författad af Cronstedts biktfader. Detta förklaras deraf, att kyrkolagen i 7 kapitlet 2 § stadgar dödsstraff för prest, som röjer hvad en syndare vid hemligt skriftermål yppat. Ehuru Tollstadius således aldrig ämnade i sin lifstid offentliggöra berättelsen, torde han likväl, af fruktan att den i hans lifstid, honom ovetande, kunde komma i obehöriga händer, ha underlåtit att utsätta sitt namn. Vidare anmärker Paludan Müller, att berättelsen gifver både Cronstedt och Stjernros oriktiga militära titlar. Detta kan förklaras deraf, att Tollstadius, som till lif och själ var prest, kan hafva misstagit sig om titlarne. Deremot är det mindre troligt, att tillverkaren af ett falskt dokument skulle gifvit de deri omnämnda personerna oriktiga titlar. Derjemte anmärker Paludan Müller, att hvarken Cronstedt eller Stjernros nämnes bland dem, som voro närvarande vid dödstillfället, och särskildt erinras, att Cronstedt såsom artilleriofficer ej hade något att der beställa. Denna omständighet är snarare egnad att öka än minska trovärdigheten af Tollstadii berättelse, enligt hvilken Stjernros icke utförde sitt dåd i löpgrafven utan »gick ofvanpå gräsvallen ikring.»
Hvad nu först anginge tolagen, hade Kongl. Majit, uti en till Rikets senast församlade Ständer afläten proposition, framställt förslag om densammas upphörande såsom en stapelstäderne i riket omedelbart tillfallande efter fastställd procentberäkning för hvarje stad utgående afgift på inoch utförda varor, emot ersättning till desse städer genom bestämda anslag af tullmedlen, och att staten borde beredas godtgörelse för denna ersättning genom en på tullbeloppen i stället för å varuvärdena beräknad afgift, i hvilket afseende omkring 10 procent å den tull, som för hvart varuparti erlades, funnits tillfyllestgörande; och ehuru Rikets Ständer, under åberopande hufvudsakligen deraf, att någon obelåtenhet med det närvarande förhållandet icke försports från stapelstädernes borgare, funnit sig icke kunna till Kongl. Majits ifrågavarande nådiga proposition lemna bifall, ansåg sig likväl föredraganden, i öfverenssstämmelse med den inom Beredningen yttrade åsigt om förslagets ändamålsenlighet, icke kunna undertrycka den önskan, att en reglering med stapelstädernes tolagsinkomster på de hufvudsakliga grunder, som redan blifvit af Kongl. Maj:t föreslagna, måtte kunna åstadkommas. Imellertid och då, för vinnande af en önskvärd förkortning af tulltaxan, uteslutandet af der utförda tullvärden, hvilka icke i någon annan handlande nations tulltarif veterligen äga motsvarighet, syntes, såsom en på Kongl. Maj:t ensamt beroende åtgärd, ej böra möta hinder deraf, att den ifrågasatta tolagsregleringen möjligen icke nu eller framdeles komme till stånd, borde något sätt uppgifvas, hvarigenom, utan ändring i den olika tyngd, hvarmed tolagsafgifterna i de särskilta stapelstäderne belasta de flesta tullpligtiga varor, och utan upphörande af den desse städer hittills medgifna rätt att samma inkomster genom egen försorg uppbära och använda, berörda afgifter kunde komma att beräknas efter annan grund än de ifrågavarande tullvärdena. Kongl. Mcij:ts Nåd. Skrifvelse N:o 40.
I de samtal, som hon nu ofta åhörde, var det mycket som anslog hennes känsla, som väckte inom henne frågor och aningar, men när hon försökte att yttra något af dem, när hon ville «vara med» och visa att äfven hon kunde tänka och tala, då föllo sig orden så illa, och tankarne kommo fram så oklara, att hon sjelf måste blygas för dem, helst när härvid Alettes ögon vände sig med någon förvåning till henne, och Harald nedslog sina, och hon föresatte sig då, att aldrig mer öppna munnen i ämnen, som hon ej förstod. Men detta allt kostade mycket på henne, och i sin förödmjukelse beklagade hon bittert saknaden af en mera vårdad uppfostran, och suckade af hjertats djup: «Ack den som ändå visste litet mer! Den som åtminstone hade någon vacker talang!» En afton i Dagligstuen. Og er det først Morgen, saa vorder det Dag; Thi Lyset maa evigen seire. Foss. Det var en skön sommarafton. Genom de öppnade fönstren i «Dagligstuen» inströmmade den ljufva sommarluften med dofterna af höet, som nu låg på slag i dalen. Vid ett bord lagade Susanna till det rykande théet, som Norrmännen älska nästan lika mycket, som Engelsmännen; vid ett annat satt fru Astrid med Harald och Alette, sysselsatta med det nyss utkomna vackra verket: «Snorre Sturlesons Norska Konungasagor», öfversatta från Isländskan af J. Aal. Fjerde häftet af arbetet låg framför Harald, uppslaget vid afdelningen: «Vinlands Opdagelse». Han hade just läst högt herr Aals intressanta inledning till Erik Rödes och Karlefsnes sagor, och fortgick nu att läsa dessa två sagor sjelfva, som innehålla berättelserna om Amerikas första upptäckt, och af hvilka vi här lemna ett kort sammandrag. «I slutet af tionde århundradet, vid den tid då norrmännen med krigiska vikingatåg hemsökte södern, och kristendomen med fridens evangelium sökte sig upp emot Norden, lefde på Island en ansedd man vid namn Herjulf. Hans son hette Bjarne och var en rask ung man. Tidigt stod hans håg till resor och äfventyr.
Under min resa till Uleåborg tilldrog sig ingenting märkeligt. För att under min vistelse derstädes förströ mig och uppfriska mina minnen, öppnade jag en korrespondance med en gammal akademie kamrat, magister S r, lärare vid elementarskolan i Åbo. Se här, värda läsare, tvenne af de bref, hvilka jag till honom afsändt. Det ena är skrifvet någon tid efter min ankomst och det andra kort före min afresa från Uleaborg. Uleåborg den 11 Januari 18 . Fem långa månader äro förflutna sedan vi efter att vid Kuppis, jemte de öfriga vännerna i Åbo, hafva nöjsamt fördrifvit sista dagen af min vistelse derstädes, samt jag med den fräsande champagnen insupit mod till min långa resa norrut, eller "Färd till Lapplands Isberg" såsom du behagade uttrycka dig, vänfast och broderligt räckte hvarandra handen till afsked och då du af mig emottog löfte, att sedan jag blifvit något hemmastadd här, meddela dig upplysningar angående innevånarne och sällskapslifvet i Uleåborg. Fem månader äro, som sagdt, sedan dess förflutna, och nu sedan jag varit i tillfälle att se lifvet härstädes samt sålunda tror mig genom skildringar deraf kunna skaffa dig förströelse för en eller par timmar fattar jag pennan för att, så godt sig göra låter, fullgöra mitt löfte. Efter att hafva besökt nästan alla kuststäder imellan Åbo och Uleåborg, ankom jag hit den 20 Augusti sistl. år, en tid af året, som i hvarje stad är högst tråkig att tillbringa, men isynnerhet uti en handelsoch sjöfartsort, sådan som Uleåborg, hvilken stad omgifves endast af kala sandfält och åkrar samt saknar alla de naturskönheter hvarmed man blir bortskämd i södra Finland, synnerligast dess skärgårdar, hvarefter ögat så gerna längtar under sommaren. Straxt efter min hitkomst utbröt en svår febersjukdom i länet och gaf mig under de tre första månaderne sträng sysselsättning. Sedan dess har min tid tillåtit mig att mer och mer umgås uti husen härstädes och öfverallt har jag rönt denna gästfrihet, detta välvilliga bemötande, som utmärker Uleåborgsboerne. Julen har förflutit här ganska trefligt.
öar åter, af l)tuab crfal font feiff, ett feer fett Bttfiutt flattffrifiueit, filin (fett, oförmögen att braga be åfagbe utflt;Ibernc, för fin nöbftällba cd) ut Blottabe Belägenhet l)abc Borbt frifattaS, ege bå SarertngsMSomtntttecn att rättelfe mebbela, filuitfen Itliuät, nicb be flät, font bertill fcranlebt, t ^rotccoflet tntageö. §• 7»- Stil ta,tering flätt luerlftältaS i öftuerenäftdninietfe tncb ttppgifternc titt matt* tatöflrifntngen. fått Buar tarcraö fåfcbcS, enligt 9Jtantaléffrtfttingen, för fin per fou, ber fjätt c ut Bete, tjenft etter fuifiuubuärtng tblar; för egcttboiu odj fdgen Gu fyrnar, font bet åfhtttbar, mare berättigab att på ftället erhålla ititbers rättetfe ont betoppet af beit SSemittntug, bottom bltfmit påförb. §. 83.