Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, om dessa äro ställda i inländskt mynt, så vore det detsamma som att utvidga Bankens lånerörelse, hvilket, såsom jag nyss nämnde, jag minst anser böra ske, då Bankens ställning är mindre fördelaktig. — Och, om de äro ställda i utländskt mynt, och man köper dem i en tidpunkt som denna, så skulle det vara detsamma, som om man ville försöka att köpa silfver utifrån, under det Bankens silfver ännu fortfarande visar benägenhet att utströmma; hvilket man väl kan finna icke låter verkställa sig till någon fördel för Banken. Men skulle deremot vid något tillfälle, då god tillgång på vexlar visar sig, Banken begagna antingen sina vinster eller andra medel den har till sin disposition, för att inlösa Hypolheksföreningarnes förbindelser, och hindra dem 454 Den 15 Mars f. m. frän att skuldsätta sig å utländsk ort, så anser jag att Banken under sådana förhållanden dermed kan bereda stor fördel både för sig och landet. Men att nu köpa dessa Föreningars obligationer, jag uprepar det, tror jag mera skada än gagna. För min del har jag således ansett, alt Banken ganska väl kan aflemna 900,000 r:dr b;co för Statsverkets behof, såsom jag i min reservation bar yttrat och föreslagit. För alt vara fullt försigtig, bar jag dock äfven gjort det tillägg vid förslaget, all för någon del af de medel, som Banken aflåter, Biksg:s-kont. skulle till Banken i utbyte lemna obligationer ställde på kortare upsägningstider och löpande med någon viss lägre ränta. Banken blefve härigenom i tillfälle att, när någon fara botade Banken, genom för stark silfverutvexling, begagna dessa säkerligen begärliga papper, för att släppa dem ut bland allmänheten och dermed göra en sedelindragning, utan att behöfva rubba lånerörelsen, hvilket jag medgifver är en åtgärd, som icke bör vidtagas så snart man kan undvika densamma.
Prot. 1847 ech 1848. 4 Sami. 1 Afd. 15 Höft. 1 2 Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 38. blifvit af Utskottet handlagd samt af Rikets Ständer slutligen pröfvad och afgjord. Stockholm den 31 Januari 1848. Reservationer: af Herrar Schartau, E. G. Lindström, P. II. Lindström och Akesson. »Medgifvande, att den bestämmelse, som för 25 år sedan skedde af underhåll för dåvarande Thronföljaren, innefattat giltig anledning för det i Kongl. Maj:ts pro position nu gjorde förslag, håfve vi likväl ej kunnat underlåta att taga i betrak^ tande den skiljaktighet, som förefinnes emellan dåvarande och närvarande förhållanden. Rikets mynt hade den tiden ett obestämdt och vacklande värde, den finare lefnadens förnödenheter voro i allmänhet dyrare och Thronföljaren Prins Oscar, hjeltekonungens son, egde inga syskon, för hvilka underhåll af staten kunde komma i fråga, hvarjemte brödra-riket Norriges bidrag utgick med en långt mindre summa, än nu torde kunna påräknas. Vi håfve under detta öfvervägande af omständigheterne kommit till ett resultat, hvilket vi framlägga, utan att störas af obehaget att kanske blifva eller redan vara mål för misstydning och kalomnie. Man har nemligen sett och bort insinueras, att det skulle bevisa en afvoghet, en ovänlighet mot konungahuset alt sätta i fråga något annat, än ett blindt ja till det, som för en ung furstes enskilda behof blifvit föreslaget, och mera i denna genre, som ej ens förtjenar den sjelfständige mannens förakt, men ändock, t. o. m. i tryck, beställsamt sprides. Emedlertid har det på ett annat rum blifvit sagdt, att Sveriges konungs barn borde anses såsom «Rikets barn»; nå väl! Riket eger, i detta fall, sin organ uti Rikets Ständer, och dem tillkommer det således att utöfva det ansvarsfulla kall, hvarpå den anförda benämningen hänsyftar.
Då endast BondeStåndets Ledamöter i ConstitutionsUtskottet fram* ställt i fråga varande ämne, men man ännu icke vet, huru detsamma kan blifva af sjelfva Ståndet ansedt och bedömdt, får jag anhålla, att, på sätt Friherre Åkerhjelm föreslagit, Ridderskapet och Adeln matte låta denna fråga hvila, intill dess BondeStåndet först deruti §ig yttrat. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att med pröfningen af förevarande fråga måtte anstå, intill dess Ridderskapet och Adeln erhållit underrättelse, huru densamma blifvit af Bonde-Ståndet afgjord. Bifölls. 484 Den 27 Maji. Föredrogos å nyo och gillades följande Stats-Utskottets den 15 dennes afgifne, samt den 23 derpå följde på bordet lagde, Betänkanden: 1) Angående sådane civile Embetsoch Tjenstemäns samt Betjentes uppförande på Allmänna IndragningsStaten, som vid afskedstagandet hafva tyllt 70 år, och innehafva indeidte löner. 2) Angående Krono-Allmänningen Maglehems Kungs Ohra och Den dödas lott kallad i Christianstads Län. Företogs till pröfning Statsutskottets så väl den 6 sistlidne April afgifne Utlåtande, angående Statsregleringen, i hvad sorn rörer RiksStatens 2:dra Hufvudtitel, som ock den 15 dennes meddeldte, och den 23 derpå följde på bordet lagde yttrande, i anledning af de vid nyss nämnde Utlåtande gjorde anmärkningar. Herr Mannerttam, Johan: Jag anhåller blott att få föreslå en liten förändring i StatsUtskottets sednare Betänkande. Utskottet har nemligen tillstyrkt, att de ökade lönerne för JustitiaeRevisionen skulle utgå af framdeles blifvande öfverskott på hufvudtitlarne. Men som sådant kunde förorsaka en längre tids utdrägt, och Expeditionen är i högsta behof, att snart komma i åtnjutande af de anslagne lö-.
Dessutom var det sedermera anslagne Byggnads-biträde af 300,000 R:dr, då ännu icke af Riksens Ständer beviljadt. —- Bolaget hade dessförinnan ej rättighet att begagna annat ä/\ Discont-behällningen till gräfningen; och lärer således ingen rubbning af något Contract genom Förslaget innom Utskotten varit å bane. — I sednare rummet stod frågan om huruvida Riksens Ständer dessutom ville uppoffra på ett företag, hvars fortgång icke rättfärdigat uppgif terne vid dess början. Jag kan således Den jo April. ej medgifva att Statsoch Baneo-Utskottens Ledamöter hvarken då eller vid närvarande Riksdig, gifvitfanledning till den förebråelsen att hafva velat kränka ett ingånget^ontract. —• Vid detta tillfälle kan jag ej undgå betyga mia fägnad deröfver, att samma värda Ledamot, som, då frågan om Discontens försträckning till Arbets-Cassan af 1,100,000 R:dr, här sednast förevar, kallade den af Utskotten föreslagne Discont-utredning för Våld och Röfveri, nu behagat inskränka sig till den lindriga benämning af ojördelagtig utredning. — Om man kan visa genom på Mathematisk visshet grundad Calcul, att ingen tillgång till bristens fyllande finnes; så torde det ock befinnas mindre våldsamt, att icke vilja erkänna denna inbillade tillgång för någonting verkligt 5 om det är sannt att många skulle komma i saknad af ett tarfligt bröd för sitt visade nit att bidraga till Canal Byggnaden , så är det en ökad anledning för Riksens'Ständer , att icke på detta företag obetänksamt förspilla Fäderneslandets tillgångar, och att tillse det de som irgen del hafvauti den nitfulla Speculationen, icke också måtte sakna bröd för att ersätta de förras missräkning. Det är för öfrigt stor skillnad emellan att lemna Arbetet åt sitt Öde — och att understödja det efter förmåga} — det förra är ej min mening.
Ständer bör utfärdas, är visserligen hvar och en sålunda beviljad och anvisad tillfällig Stats-utgift, både till föremål och belopp, uppgifven, men då nu fråga är 1,783,780: 1,305,830: 629,460: Stals Ulskollels Memorial, N:o 37i. om beredandet af erforderliga tillgångar för alla dessa utgifters bestridande på det derför af Rikets Ständer stadgade sätt, har Utskottet tillika funnit sig böra till Rikets Ständer aflemna ett, i tabellform och med bibehållande af samma ordning uppstäldt, härvid bilagdt, sammandrag, Litt. A, utvisande ej mindre beloppet af hvarje dylik utgift, och, der sådant blifvit bestämdt, tiden för densammas verkställande, än ock den summa, hvartill de, i egenskap af dels anslag utan återbetalnings-skyldighet, dels lån, beviljade stats-bidragen uppgå. Enligt detta sammandrag, utgöra de Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar, utom de å samma verk anvisade kreditiver, ej mindre än
Jag uther mig derföre , att till denna dagens Protocoll fä anmäla min reservation sinot samma beslut, i likhet med dan sorn jag deremot i Utskotten yttrat. Jag skall icke länge uppehålla med utveckling af skälen för densamma, utan endast i korthet nämna, att jag, med den öfvertygelse jag länge ägt, att Allmänna Magazins-Directionens , särdeles sedan 1815 års Riksdag, utvidgade befattning med Spannmålshandel, hvarken för Jordbruket och Näringarne eller för de, som behöfva undsättning af Spannmål, är nyttig, än mindre tror det vara för Staten nyttigt, att, på sätt nu är tillstyrkt, ytterligare utvidga en lika beskaffad Spannmåls-handel med allmänna medel. Dessa anstalter motverka den för Riket och särdeles Jordbruket högst vigtiga fria Spannmålshandeln, skuldsätter ofta utan behof landets innevånare, och leda så väl till försämring af myntvärdet genom ökade creditiver på Banken, som till en ökad consumtion på allmän bekostnad. Magazins-Directionsn är icke ämn2d, att vara någon allmän Stats försörjnings anstalt, hvilket dess underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, som finnes uti den nådiga propositionen, synes utmärka såsom dess åliggande och de allmänna medel och utvägar, som till undvikande af nöd och brist böra vidtagas, kunna Ridd. 0, Ad. Prof, VIII. B. 15 226 Den 11 Julli. på ett tjerligarre och för Staten mindre kostsamt och betungande sätt komma de nödställda till godo. Upplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet insände förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit: 1) Om Recognitions-skogarnes användande. 2) Om fonderne och medlen under Com^ merceCollegii förvaltning. 3) Om Grunderne för de blifvande TulN afgifterne. а) Om bidrag från Allmänna MagazinsInrättningens fonder till förekommande af stegring i priset af det grofva brödet för Hufvudstadens obemedlade folkclasser.
Den som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen angående artiklarne Strumpor m. m., »andra slag,» och Vantar, »andra slag,» antager Ridderskapet och Adelns beslut att bestämma införselstullen härå under år 1858 till 1 R:dr 50 öre och under år 1859 tili 1 R:dr 25 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut att införselsafgiften för dessa artiklar fastställes till 1 R:dr 25 öre under båda de nämnde åren. b) i hufvudsaken: 64:o. Den som vill att införselstullen å Strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten, ej specificerade: »andra slag,» äfvensom å Vantar, »andra slag,» bestämmes att, på sätt två Stånd beslutat, utgå intill början af år 1860 med 1 R:dr 50 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages: (1:a alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:a alternat.) Borgare-ståndets beslut. Utskottets förslag om tullfrihet vid införsel af Stål, alla slag, har blifvit godkändt af Preste-, Borgareoch Bonde-stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln såsom sitt beslut antagit det af särskilde kommitterade afgifne förslag till tullbestämmelser för ifrågavarande artikel, så lydande: Införselstull. gjutFritt. andra slag 1 centner. 1 R:dr 50 öre. Bevillnings-Utskottets Memorial JU 27. 39 Derest Ridderskapel och Adeln vidblifver detta sitt från de öfriga Ståndens skiljaktiga beslut, måste följande omröstning anställas: 65:o. Den som vill att, i enlighet med hvad Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat. Stål, alla slag, skall vid införsel vara tullfritt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages för Stål följande af Ridderskapet och Adeln beslutade tullbestämmelser:
Anledningen, hvarföre lönerna för Sundhets-kollegii ledamöter blifvit bestämda lägre än för ledamöterne i andra Kollegier, vore stt söka deri, att de förres embetsgöromål ansetts lemna dem tid öfrig för enskild utöfning af läkarens yrke, hvarigenom de skulle kunna utom tjernsten förvärfva en inkomst, motsvarande skilnaden mellan de löneförmåner, som blifvit dem och deras bemälde vederlikar tilldelade. Men om tillförene, då Sundhets-kollegii verksamhet var mindre vidsträckt, tillfälle till sådant särskildt förvärf kunnat finnas, hade det deromot numera, sedan kretsen för denna verksamhet blifvit så be - Expeditiom-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. 55 tydligt utvidgad, helt och hållet upphört. Någon billig grund funnes således icke vidare att för Medjpinal-råden bibehålla lönerna vid lägre belopp än för motsvarande ledamöter i andra Statens embetsverk, och en löneförhöjning vore oundgängligen nödig, om personer med erforderlig skicklighet skulle finnas hugade att vid inträffande ledigheter bland Sundhets-kollegii ledamöter inträda. Beträffande Kollegii tjenstemän, nemligen en Ombudsman och Fiskal samt kansliperonalen, bestående af en Sekreterare, en Kamererare, en Aktuarie och Registrator, en Notarie och tre Kanslister, vore lönetillökningen jemväl för dem af billigheten påkallad, enär äfven deras göromål blifvit, i likhet med ledamöternes, mera omfattande än förr, och, hvad kanslitjenstemännen anginge, desses likställighet i lönevilkor med motsvarande tjenstemän i andra embetsverk kunde anses vara så mycket skäligare, som de förre icke egde utsigt, såsom de sednare, att befordras till ledamotsplats, emedan i Sundhets-kollegium Medicine doktors-grad vore stadgad såsom vilkor för dylik befordran.
Och nu kom en eftermiddag, då kyrkoherden, don Matteo, stack in sina fötter i nyblankade skor, tog på sig en nyborstad soutan och lade kappan i de prydligaste veck. Hans ansikte lyste, då han gick framåt gränden, och då han utdelade välsignelsen till de gamla sländspinnerskorna vid dörrposterna, var det med handrörelser så mjuka, som om han delat ut rosor. Gränden, där don Matteo gick fram, var öfverspänd med minst sju hvalfbågar, som om hvartenda hus velat förbinda sig med sin granne. Den löpte liten och smal utför berget, till hälften var den trappa, till hälften var den gata, där var alltid öfversvämning i rännstenen och där låg alltid fullt af apelsinskal och kålblad att halka på. Tvättkläderna hängde på streck, alltifrån jorden och ända upp till himmelen. Våta tröjärmar och förklädesband fördes af draget rätt upp i don Matteos ansikte. Och det kändes så ruskigt och vått, som om don Matteo hade blifvit smekt af ett lik. Vid slutet af gränden låg ett litet mörkt torg, och där såg don Matteo ett gammalt hus, framför hvilket han stannade. Det var stort och fyrkantigt och nästan alldeles utan fönster. Det hade två stora yttertrappor med ofantliga trappsteg och två stora dörrar med tunga lås. Och det hade väggar af svart lava och en loggia, där det växte grönt slem öfver tegelstensgolfvet och där spindelväfvarna voro så täta, att de smidiga ödlorna voro nära att fastna i dem. Don Matteo lyfte upp portklappen och slog, så att det dånade. Då hörde man huru alla kvinnor hela gränden uppefter började tala och spörja. Och då såg man tvättkvinnorna vid torgbassängen släppa tvättsten och klappträd och börja hviska och fråga. »Hvad är don Matteo ute i för ett ärende?» sade de. »Hvarför klappar don Matteo på porten till ett gammalt hus, där det spökar, och där ingen vågar bo utom den främmande signorinan, hvars far sitter i fängelse?» Men nu öppnade Giannita för don Matteo och förde honom genom långa gångar, som luktade mögel och fukt.
Mars på bordet lagda utlåt. n:o 21, öfver gjorde ansökningar om ersättning för förlorad inkomst i följd af de s. k. småsedlarnes uphörande. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande, och blef utan diskussion af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs Gr. Lagerbjel kcs, Guslaf d. 29 sistl. Mars f. in. på bordet lagda motion, angide bestämmande af den dag, då nästa lagtima riksdag skall sammankomma. Frih. Cederström, Rud.: Att jag för min del icke äraf samma tanka, som Gr. Lagerbjelke, i afseende på utsättande af tid för nästa riksdag, visar sig redan af den motion jag samina dag, som lians förslag framställdes, afgaf med förordande af annan dag och annat år. Jag hade tillika en annan betänklighet vid denna motion. Der föreslås nemi. nästa riksdags början lill d. 15 Nov. 1853. Derefter tillägges: ”1 händelse af IL o. Ad:s bifall till denna framställning, torde Exp.ötsk. inkomma med mern. i ämnet. En så beskaffad ordställning mäste naturligtvis väcka hos mig en synnerlig upmärksamhel på följderna af ett afgifvet ja derå. Men jag liar genom enskildt samtal med motionären inhemtat att, som iian f. n. endast begärt remiss å förslaget, skulle, enl. hans tanke, ett samtycke till remiss af denna motion icke förqväfva afgåendet af andra förslag i samma ämne; sålunda skulle, efter denna hans åsigt, genom bifall af remiss å Gr. Lagerbjelkes motion, min motion icke blifva på detina grund. afskuren, ehuruväl båda motionerna af olika innehåll, väcktes på samma dag, men så tillvida icke samtidigt, som någoldera mäste före det andra upläsas, och Gr. Lagerbjelke förskaffat sig försteget härutinnan. Jag vill emedlertid icke på något sätt motsätta mig remiss af den föreslagna motionen eller af någon annan motion i ämnet, ty när de komma till Exp.Utsk., så blir det tillfälle för mig, som deraf är ledamot, att orda om otjenligheten af Gr.
Starka stormar rasade öfver snart sagdt all världens farvatten o c h kräfde tusentals offer. Enkor o c h faderlösa kunde ej i räkning föras. Under långa, mörka aftnar, medan regnet piskade mot rutorna och den flämtande gaslyktans rödgula sken utifrån gatan kastade ostadiga reflexer in i de små hemtrefliga rummen, lågo moder och son sida o m sida bredvid hvarandra, knäböjande på golfvet, o c h bådo brinnande böner till lifvets herre för honom, s o m var dem kärast i världen, och s o m nu i hvarje minut vågade sitt lif för sin plikt. Det drog öfver den vanliga tiden i november, då Käthe — så hette det fartyg kapten Berg förde — brukade komma åter till London, o c h intet hördes ännu af. På rederiet rådde stor oro, o c h det nästan belägrades af anförvandter till de frånvarande, som dagligen i ångest frågade efter ett enda underrättelsens ord, en enda glimt af hopp. Slutligen kom budet. Det var ett sorgebud. Käthe med befälhafvare, allt manskap o c h last hade förlist en natt å Chinesiska sjön, alldeles invid kusten. Ingen var räddad. Endast en del lik hade kastats upp genom bränningen på stranden och där sedan begrafts. Blek, som den fallande snön omkring henne var hvit, med hårdt sammanpressade, blodlösa läppar, med dunkelt glödande ögon, men utan en tår, vände den unga kaptensenkan åter från rederiet genom de bullrande gatorna, ledande vid handen barnet, som grät öfverijudt. En liten pension uppbar hon årligen af rederiet, och detta var en god hjälp. 1 öfrigt skaffade hon sig rätt god förtjänst genom att utföra finare handarbeten, i hvilket hon var synnerligen skicklig, och afsätta dem till de eleganta damevarubutikerna. Vid pass ett år efter makens död erhöll hon en dag ett besök, som, på samma gång det kom de ännu färska såren att varmt blöda, dock gjorde henne mycken glädje. Det var en styrman, Paterson, som under Ilere resor tjänat under hennes man o c h först vid den sista olycksresan ej deltagit, då han förflyttats till annat fartyg.
Den granskning, som förvandlings-uträkningarne böra i Lands-kontoret undergå och hvarför ersättning till Lands-kamererarne, med afseende å deras behof af biträden, beror af vederbörande Läns-styrelsers underdåniga anmälan, torde, till löijd af de många i Lands-kontoren hopade göromålen och af den till föga mera än ett halft år begränsade granskningstiden, blifva i allmänhet inskränkt till en mer eller mindre noggrann tillsyn deröfver, att allmänna eller särskildt för hvarje län gällande föreskrifter och förhållanden blifvit vid uträkningarne iakttagna. Det sätt, hvarpå denna tillsyn, enligt de till Kammar-kollegium inkomna handlingarnes föranledande, blifvit utöfvad och hvaröfver samma Kollegium i hvarje förekommande fall lemnäs tillfälle att sig utlåta, kommer naturligtvis att bestämma, om och till hvad belopp ersättning må vederbörande Landskamererare tilldelas; men, om denna ersättning antages i medeltal utgöra 200 Riksdaler Riksmynt uti hvarje af Rikets 24 län. uppkommer för ändamålet ett behof af 4,800 R:dr samma mynt. Om det måste antagas, att hvarken den första uträkningen, verkställd i spridda orter och möjligen med olika uppfattning af författningarnes mening, eller den med en mängd andra göromål samtidiga granskningen i Lands-kontoren kan medföra tillfyllestgörande visshet, att skatteförvandlingen, ämnad att ligga till grund för framtida beräkning af grundskatterna från alla jordinnehafvare i Riket, blifvit verkställd med den omtanke och noggrannhet, som bör utmärka ett sådant arbete; så skärpas till följd häraf anspråken på den pröfning, som slutligen återstår i det gemensamma styrelseverket för hela Rikets kameralväsende. Denna pröfning kommer i första rummet att innefatta en kontroll deröfver att alla hemman och lägenheter äro riktigt upptagna, äfvensom att alla till jordeboksoch hemmantals-ränfan samt kronotionden hittills hörande persedlar för hvarje hemman eller lägenhet blifvit till myckenhet och kronovärdi, rätt utsatta i förvandlings-uträkningen; således en jemförelse icke blott, enligt Kongl. Kungörelsen den 23 sistlidne
Jag kallar det rättvisa, men jag säger, att då jag utgår från den synpunkt, att domstolen skall tillämpa ett rättvist straff, så fordrar jag, att domstolen skall ega makt att lämpa straffet efter omständigheterna vid brottets begående. Då domaren vet, att han i allmänhet eger att mäta straffet för brottet efter förekommande omständigheter, bör man icke för ett enda brott neka honom denna rätt, hvartill han blifvit invand genom hela den öfriga lagen. Jag ålägger honom en tortyr, då han nödgas tillämpa ett straff, som han, i jemförelse med straff för andra brott, måste erkänna vara för hardt. Jag anhåller derföre, att B. o. Ad. måtte bifalla Utskrts förslag, synnerligast sorn 2:ne EiksStånd redan bifallit detsamma och icke någon sannolikhet förefinnes, att de skola frånträda sina förut fattade beslut. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Förra gången, då detta ärende förevar, tog jag mig friheten att äfven yttra några ord i frågan och påyrka bifall till K. M:s Propos. Jag vidhåller ännu samma åsigt, oaktadt det pathetiska tal, hvarmed Gr. Sparre sökt understödja Utsk:ts förslag. Han har utgått från den synpunkten, att samhället icke borde tillåta att i något fall ett bestämdt straff utsattes för något visst brott; och sedan bygger han på denna grund den konklusion, att man måste rätta sig efter det som sålunda vore att anse såsom tillåtet. Det är emedlertid just en sådan tillåtelse, som Gr. Sparre ansett icke böra gifvas, hvilken jag å min sida tror att samhället både kan och bör taga sig i förev-.de fall. Om man icke skulle låta dödsstraffet följa på någon annan gerning, än den efter menniskans upfaltningsförmåga mest grymma, som later tänka sig, så torde kunna ifrågasättas, när detta fall med säkerhet kan antagas vara för handen och om således tillämpningen af dödsstraff någonsin kan ifrågakomma, ty när har man visshet om att en gerning är så grym, att icke menniskotanken vidare kan fatta möjligheten af något ännu grymmare?