Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r, hvilka icke skäligen kunnat vänta, att vår regering skulle vid en sådan uppgörelse ensam få bestämma vilkoren, åtnöja sig med det resultat, som vunnits, då det är ådagalagdt ätt Frankrike icke beviljat fördelaktigare vilkor åt någon af de flere stormakter, med hvilka det afslutat sådana traktater. 2:o. Att, om Rikets nu församlade Ständer skulle afslå traktaten och sålunda lyckas att omintetgöra de redan af vår regering ingångna förbindelser, skulle vi inför det ölriga Europa, i hvars ögon vi beklagligen icke, efter sednare årens händelser, ega större politiskt anseende, än det vi väl behöfva vårda, framställa oss såsom en alltför lättsinnig nation, den der vexlar åsigter mellan hvarje riksdag, och med hvilken derföre ingen Iremmande makt hvarken skulle vilja eller kunna inlåta sig i några aftal — hvad värre är — för hvilken fremmande makter skulle förlora intresse. 3:o. Att Frankrike, efter allt menskligt förutseende, är den enda makt i Europa, af hvilken vi möjligen — visst icke säkert — kunna i behofvets stund hoppas något stöd, hvarföre det vore oklokt alt stöta sig med denna makt. Till dessa motiv torde tillåtas mig lägga några ord. Det går för närv:de en stark oro genom alla näringsklasser, framkallad af financiella bekymmer. Man vill söka en orsak, på hvilken man kan hvälfva skulden för det onda man lider, för att trösta sig så godt man kan med föreställningen om egen skuldfrihet. Detta hör lill den menskliga svagheten. Men man glömmer att nästan alla andra länder, likasom vårt. hafva känning af samma symptomer: nemi. låga pris, trög afsättning, hög ränta. Skillnaden är den att i andra länder finnas kapitaler, derföre altalia samhällsmedlemmar äro i allmänhet sparsamma och anse såsom en oeftergiflig pligt att ställa sina utgifter lägre, än deras säkra inkomster, hvaremot hos oss kapitaler saknas, derföre att vi beklageligen ställa våra utgifter, d. v. s. våra anspråk på lefnadsnjutning, efter den inkomst vi hoppas få. Ingen Finans-Minister lärer finnas 508 Den 9 Februari. på jorden, som kan i en handvändning omskapa folklynne oell seder.
Olycklig, trånande, förtviflad! Han hvilar der ännu, slående sitt bröst, famnande den kalla böljan, blickande nedåt, nedåt, ständigt nedåt, medan omkring honom har uppblomstrat en annan natur, öfver honom öppnats en annan, evig, strålande Olymp, och han hör ej rösten från himmelen, som manar honom: Blicka uppåt, uppåt! Från skenbilden till den verklige! Du älskar den sköna, fullkomliga menniskan. Nåväl, här är Jag – Jag Sjelf, icke min bild! Du mejslade aningsfullt dina gudar till likhet med menniskan. Jag har gjort mer: Jag, den Evige, har nedstigit till jorden i en menniskas skepelse. Hvad du anat och önskat är ju uppfyldt. Kom till min barm! Jag är sann Gud och sann menniska, Jag är Verldens Skapare, den Urgamle, Outgrundlige, och se – Jag är äfven din broder, din älskade broder, Jag har burit ett dödligt, lidande hjerta, som mätt med sin klappning tidens slag, i min eviga barm – och detta för att göra dig förtrolig med din Gud, hemvand i hans famn, såsom barnet i sin faders. Kom, min älskling och förstfödde! Frukta ej! Dina skulder äro aftvagna med mitt blod. Jag är icke ett förskräckligt Öde. Jag är din fader, broder och förlossare! Den okände filosofen hade under dessa ord, uttalade med eldig hänförelse, stigit upp, hans gestalt, annars böjd af åren, rätat sig, hans röst, honom omedvetande blifvit stark och väldig, som om han varit vand att tala till tusen. – Men nej, fortfor han i sorgsen ton, – Narkissos är döf för den himmelska rösten, han är förtrollad af en ljugande bild, han är fängslad af en lögn. Ve den förhärdade, som icke lyssnar till en bedjande Gud! Snart är hans sista stund kommen, och hans dom förkunnad. Mythen säger, att han, nedförd i de underjordiskas boning, ännu speglar sig i den stygiska vågen. Mythen säger sannt. Hans straff blir evigt. Evig trånad, evig smärta, eviga helveteslågor! Ve, ve den olycklige
Vaktmästare hos Utsk.-n och Stånden hafva nemi. 1 r:dr 16 sk. b:co om dagen, hvilket för är räknadt gör 480 rulr. Då man nu haft riksdagar som räckt ända t. o. m. 17 månader, så finner man huru rikligen dessa vaktmästare äro aflönade. Jag tror då, att det icke är för mycket att åt bankens vaktbetjening bevilja den nu föreslagna ringa lönetillökningen af 20 r:dr för de äldre, och 30 r:dr för de yngre kammardrängarne. Hr Rosenblad, Rernh.: Till hvad Gr:ne Cronhjelm och Gyldenstolpe anfört, anhåller jag att få lägga några ytterligare upplysningar lili saken. Innan de ifrågavar. kammardrängarne erhålla någon ordinarie lön, måste de förut en ganska lång tid såsom extra biträden förrätta ganska trägen tjenstgöring inom banken, och detta emot en ringa ersättning. Denna tjenstgöring är så trägen, att de icke äro i tillfälle att på andra ställen innehafva någon årstjenst eller annan lönande befattning. Jag har mig särskilt bekant ett fall der en person, som under 10 å 12 år tjenstgjort, dog då lian just var på vägen att erhålla ordinarie lön, samt derigenom målet för sina sträfvanden, pensionsrätt för enka och barn. Dessutom hafva dessa vaklbeljenler, på säll Utsk. påpekat, förlorat åtskilliga inkomster som de förut hade. Utom de förut nämnde förluslerne, hafva de gått miste om den enda förljensten vid biträde af hvitstämplingen af bankens förra 2 och 3 r:dr sedlar, och genom förslaget att afskaffa sk.-sedlarne äro de i fara alt förlora den återstående extra sportelinkomst, nemi. vid dessas hvitstämpling. Dessa bankobetjenter hafva, såsom Gr. Gyldenstolpe anmärkt, ganska ansvarsfulla sysslor. De springa dagligen lipp och ned i bankens trappor med penningar till ganska betydliga belopp, och likväl har det aldrig inträffat att underslef dervid ägt rum. Hr von Troil:
Kalmar Län. a) Fast-landet. l:o' Såsom hufvudränte-persedlar bestämmas spanmål, smör, fläsk och kött; 2:o Nuvarande hufvudränte-persedlarue spanmål, smör, fläsk och kött bibehållas med blott de förändringar, som blifva en följd af nedanstående tillökning och i allmänhet gifne föreskrifter. Oxe, ko, får och lam förvandlas till kött, samt ved och hö, en tredjedel till spanmål, en tredjedel till smör och en tredjedel till fläsk att framgent uti den i allmänhet stadgade ordning utgöras. Spänmålen blir hälften råg och hälften korn; 3:o Alla öfriga nuvarande, till jordeboksoch hemmantalseller ordinarie-räntan hörande, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att jemte till penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skatte-titeln penningar utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Dervid iakttages hvad i IS punkten af de allmänna föreskrifterna särskildt rörande de Småländska Länen är anmärkt. b) öland. l:o Såsom hufvudränte-persedlar på Öland bestämmas spanmäl och smör; Bih. till R. St. Prot. 1853 & 1854. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Band. 26 Haft. 2 Slats-Utsholtets Utlåtande, JYs 191. 2:o Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmål och smör förblifva utan annan förändring än den som kan blifva en följd af nedanstående tillökning och i allmänhet gifne föreskrifter. Fläsk, kött med oxe, ko, får och larn samt hö förvandlas enligt i allmänhet stadgade grunder, två tred jedelar i spanmål och en tredjedel i smör. Spanmålen utgöres med hälften råg och hälften korn; 3:o Det efter kronovärdi beräknade beloppet af de uti så väl jordebokssom hemmantalseller prdinarie-räntan ingående trädpersedlar afdrages utan förvandling från persedelräntorna och tillägges penniugeräntan; 4:o
Hvad motionären sålunda anfört och föreslagit hafva Utskotten tagit i öfvervägande; men som, för det ändamål motionären afsett, redan flera anstalter finnas af Staten vidtagne, såsom att Rikets Ständers Bank meddelar dels lån, mot inteckning i fastighet, dels så kallade odlingslån, och att Rikets Ständer, i likhet med hvad vid sista Riksdag egde rum, sannolikt komma att anslå medel till vattenaftappningar eller andre förberedande åtgärder för större odlingsföretag; alltså cch då den af motionären föreslagne åtgärd att bilda en fond, af hvilken lån för jordbrukets förkofrande kunde erhållas, efter Utskottens tanka, destomindre är af behofvet påkallad, som, derest antaglig säkerhet af en jordbrukare kan lemnäs, synnerlig svårighet för honom icke torde möta att erhålla lån, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att ofvanberörde motion måtte förfalla. Stockholm den i November 1844* N:o 8. Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Nov., kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om en Extra ProvincialLäkares anställande för Södertörn. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten har Heder v. Bonde-Ståndet remitterat ett af Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Pehr Sahlström ingifvet memorial, deruti anföres, att för den del af Stockholms Län, som utgör det så kallade Södertörn, innehållande a3 Socknar och Annex med en befolkning af omkring 25,ooo personer, Läkarevården handhafves ensamt af den i Stockholm stationerade Provineial-Läkaren, hvars tjenstgörings-district norr om hufvudstaden är af än större omfång; och då häraf blifvit en följd, att Södertörns invånare stundom måst sakna läkarehjelp, när behof deraf varit för hand, har motionären hemställt, att en extra Provincial-Läkare måtte för ifrågavarande landsort anställas, med station i Södertelje stad, såsom belägen i medelpunkten af Södertörn; med hänsigt hvartill motionären, som förmält, att han vid sistförflutne
Bonde-Ståndet d19 — Vördsamt Memorial; T-'ill Lag-Utskottet har blifvit remitteradt ett af Herr Prosten Doctor Segerstedt till Hogvordiga Prest - Stander ingifvet Memorial, deruti föreslås det stadgande, att vid uppstående frågor om personers sjukdoms förfall eller förmåga att uthärda vissa besvärligheter, Läkarebetyg derom ej alltid må anses ovilkorligen nödvändige, i afseende så väl å de sjukdomar, hvilka lika lätt af andra, som af Bakare kunna befinnas och intygas, som ock å sådana periodiska åkommor, kroppsfel eller lyten, hvilka Läkaren icke vid personens blotta åskådande kan bedömma, men af andra under sammanlefnad kunna erfaras och till verkligheten styrkas. Vid öfvervägande af denna således väckta fråga, har hos Utskottet kommit i betraktande att, hvad angar hastigt påkommande tillfälliga sjukdomar, det Val ofta å Landet kan möta mycken svårighet samt äfven blifva omöjligt, att snart kunna äga tillgång å de Läkare, hvilkas betyg öfver ett sådant förhalande böra anses gällande; zsea C 66 Den t g Jani. jnen att 1 dessa fall af sadan orsak antaga, det andra trovärdiga personers vittnesbörd om en persons sjukdoms tillstånd alltid skola äga enahanda kraft, anser dock Utskottet desto mera betänkligt, som desse intyganden vid de flesta tillfällen komma att verka på 3telje mans rätt.
Han har läst upp hänne flerfaldiga gånger för mig och jag tycker då, hon är så märkelig, så att jag ville tvunget, att en boklärder man skulle se på hänne, om hon inte är värd att ge ut på pränt, för det vet jag då, att de trycka en hel mängd, som inte är tiondedelen så rart att sätta i en bok, som hvad han har skrifvit i sin lefvernesbeskrifning. Och så är där så granna värsar så och mycket annat märkeligt. Nu har jag hört, att doktaren brukar låta trycka böcker, och därför så ville jag just fråga honom, hvad han tror, om inte min son Chronschoughs lefvernesbeskrifning skulle kunna bli tryckt, hon med. För jag är då säker på, att det fins öfver fämti pärsoner bara här i Glimminge och Kröplinge, som skulle vilja köpa den boken. – Vill han nu vara så snäll och ta nyckelen, som ligger däruppe på den öfversta hyllan i bokahyllan och dra ut den mällersta lådan i birån, så får jag spara mina gamla ben – där ligga böckerna, som han har skrifvit i.» Jag följde hennes anvisning och tog fram en hel packe väl inbundna anteckningsböcker ur byrålådan och lade dem framför oss på bordet. »Vill han nu göra mig den glädjen och läsa upp lite för mig i den första boken, för den handlar om oss föräldrar, om Per och mig, och om Chronschoughs barndom. Ack, det är så rörligt, så jag får tårarna i ögonen, bara jag tänker på det!» Jag villfor gärna hännes begäran, och ju längre jag läste, dess mer intresserad blef jag själf för denna lefvernesbeskrifning. Jag läste timme efter timme, endast någon gång afbruten af mor Lenas anmärkningar och förklaringar. Då jag hunnit till slutet på den afdelning, som handlade om uppväksttiden och seminarieåren, måste jag upphöra, emedan mörkret började falla på och ingen fotogén vid denna årstid fans att hälla på lampan.
Jag kan också försäkra, att hade här varit fråga om spanmål, ost och smör, i stället för sidentyger och bomullsväfnader, så hade jag yrkat på tullfrihet, i stället att, som nu, kämpa i motsatt läger. En värd talare, med hvilken jag i allo instämmer, yttrade i sista plenum, att man icke borde lägga tull på sill och salt, men lian fick det svar af Hr Gén.Tulldirektöreu, att denna statsinkomst kunde icke undvaras, och att för öfiigt ej vore skäl uphiifva tullen derå, förrän Sveriges och Norges ömsesidiga handelsförhållanden vöre reglerade. llå jag nu vågar förorda bibehållandet i nästa tulltaxa af 20 D e n 2 J n ii i. !. m. samma tullnfgifter för väfnader, 90m voro gällande under åren 1858 och 1 859, så är det af samma skäl som Hr Gen .Tu Ildirektören afgaf för den närv:de tullafgiften på sill. Jag önskar, att denna tull på sidenvaror må nedsättas genom en handelstraktat med Frankrike, men icke förr. England har afslutit en dylik traktat för kort tid sedan och då nedsatt tullafgiften på Franska sidentyger i stället för de 15 proc. ad valorem, som ännu qvarstå i den Engelska tariffen. Och då det rika England, med sin utvecklade industri, sina hopade kapital och sitt beundransvärda nät af kommunikationer icke försmår deritia utväg att förskaffa Engelska handeln förmåner; månne det är statsmannamessigt, att Sverige försmår det, för att härigenom förskaffa ökad afsättning af Svenska trävaror och Svenskt jern eller lättnad för vår sjöfart i Franska hamnar. Denna punkt är numera vigtigare än man tror, sedan England uphäfde navigationsakten, hvadan också Belgien, Spanien, Sardinien och Danmark ingått traktater, och deras flaggor äro vida förmånligare behandlade i Frankrike än den Svenska ; och om jag icke missminnes, äro Portugal och Sverige de två minst favoriserade nationer i Franska hamnarne.
I afseende nå den frågan, hvilka läroverk för öfrigt böra jemförelsevis först komma i ordningen att utvidgas till högre Skolor, hafva Rikets Ständer bland städerna i södra delen af Riket ansett Carlskrona vara den, i hvilken elt sådant läroverk företrädesvis bör inrättas, i anseende dels till stadens betydliga folkmängd samt dertill att i densamma bo, i följd af tjensleförhållanden, en mängd personer, hvilkas barn egna sig åt cmbetsmannabanan, dels till den ansenliga folkmängden i länet, dels slutligen till större antal lärjungar, af hvilket Skolan redan nu är besökt. Då detta lärjungeantal är nära lika stort med del, sorn besöker läroverket i Östersund, oell då delta antal, i en starkt befolkad landsort, sannolikt kommer att vinna en hastig tillökning, hafva för ett högre läroverk i Carlskrona blifvit på stat uppförde 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter. Likaledes hafva Rikets Ständer bifallit den af E. K. M:t i Nåder föreslagna utvidgningen af Skolan i Christianstad till en fullständigt högre skola. Ehuru nämnda stad är belägen vida närmare tilt Stiftsstaden, än Carlskrona: hafva Rikets Ständer, i anseende till ortens betydliga folkmängd, äfvensom till det ansenliga lärjungeantal, som besöker Skolan, ansett detta läroverk böra uoplöras bland de högre Skolorna och för detsamma beviljat en stat af 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter. Evad beträffar den utvidgning af vissa Skolor, som vidare blifvit föreslagen, äro Rikets Ständer af den öfvertygelse, att rikets nordligare delar, med sina långa afstånd och sin starkt framskridande odling härvid böra förnämligast tagas i betraktande. Provinsen Dalarna som utgör elt särskildt län med en talrik folkmängd, har, till följd af sin förening till ett Stift med Westmanland, hittills saknat ett högre läroverk, om hvars inrättande Konsistorium redan 1848 gjort underdånig hemställan.
Jag kan nämna ett dylikt, under Gouverneur Rosensvärds administration, i hvilket mål jag som domare deltog, då 16 sjöröfvare blefvo gripna och till döden dömda; de blefvo äfven sedermera aflifvade på ön Portorico, samt fartyget återsläldt lill dess rälta ägare på ön Cuba. S:t Barthelemys domstol, — jag vågar säga det, — bar i långa tider burit det loford att vara den rättrådigaste, och, i expeditionsafseende, den bästa i hela Westindien. För att mota ett högst orättvist rykte, och upplysa om det sanna förhållandet, hvilket rör hela Sveriges nationalära, anhåller jag vördsammeligen få göra den piopos.t att i und. anhälles 0111 communication af alla officiella handlingar, som angå kaperioch sjöröfverimål på S:t Barthelemy, åtminstone ifrån den tid, då ön fick en nyare form, d. v. s. år 1812, eller Baron Stackelbergs anträde till dess styrelse (i fall ej än äldre ifrågasättas), samt att de underkastas behörigt Ulskls granskning, för att derefter sitt betänkande till R. St. aflemua. Begärdes på bordet. Hr Ribbing, Bengt, uppläste följande anförande: Erfarenheten vitsordar nogsamt alt Sverige med sitt hårda klimat, sina långa vintrar och sin stora, glest bebodda jordrymd, icke kan alstra några större capitaler genom fabriksrörelser eller till bedrifvande af < desamma med den vinst, som andra rikare länder, — jern till verkning och förädlingen deraf endast undantagen. —r Den 19 Februari c. ro. Vi måste derföre nöja oss med en tarflig bergning och ej eftersträfva, att på en liand hopa stora rikedomar, under förhoppning, att de af innehafvare!) skola användas för enskildt och allmänt gagn i förening; utan i stallet söka att så direct som möjligt, under förutsättning af aibete och flit, befordra allmän välmåga. Af den större förmögenheten ser man sällan någon annan följd, än ett yppigt lefnadssätt, och ofta derpå följande fattigdom, — naturliga följder af illa användt gods.
Det har således för Stats-Utskottet icke varit nödvändigt, att referera sig till farhåga för en ökad Bevillning i och för detta anslag, mera än för hvarje annat, i synnerhet som, innan Stats-Regleringen är uppgjord, det icke kan utrönas, huru och till hvad belopp, andra Hufvud-Titteln behöfver fyllas genom Bevillning, och det äfven, enligt 3o §. Riksdags-Ordningen, först åligger Utskottet att utröna, pröfva och föreslå det som till Statsoch RiksgäldsYerkens behof erfordras, sedan nödige indragningar och besparingar blifvit iagttagne, för att slutligen uppgifva, huru mycket genom Bevillning bör utgöras. Stats-Utskottet är således för det närvarande icke uti tillstånd att upplysa, huru och till livad del Stats-anslagen fordra en fyllnad genom Bevillning och det är på desse skäl, som jag för min enskilde del ansett dess utlåtande icke böra innefatta annat, än ett tillkännagifvande, att Stats-Utskottet afbidade Resultatet af de om Kongl. HofRättens indragning väckte motioner, 8-6 Stats~Utskottets Betänkande/t. innan Utskottet kunde företaga öfverläggningen om anslag till dess aflöning.’* Hvilket anförande skulle, jemte belänkandet, ingå till Respective Riksstånden. Stockholm Ut Supra. Ex ProtocoIIo IV, Karström. Ankom den t5 Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid dess yttrande, om medels anslående till kostnadernes godtgörande för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förestående Förmälning och verkstålde Utrikes Resa. TnOm Högloft Ridderskapet och Adeln i samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva anmärkningar blifvit gjorde vid Statsutskottets den 5 i nasti, månad afgifne utlåtanden öfver väckte Motioner, om medels anslående till kostnadernes godtgörande vid H. K. H. Kron-Prinsens förestående Förmälning och verksställde Utrikes Resa, hvilka anmärkningar, Stats-Utskottets
Vacker och frisk som en nyss utsprucken ros, god och mild emot alla. Verlden och mennniskorna trodde hon sig såsom hon såg dem och såsom hon sjelf kände sig emot dem. Hon började dagen med en morgonbön, vid sin gamla mosters säng, hon fortsatte den under skämt och löje, och hon slutade den med att tänka: «Ack hvad denna verld är härlig! Hvad jag är lycklig! Och hvad Gud är god!» Evelina hade vid åtta år förlorat sina egna föräldrar, men hon återfick i fullt mått det hon förlorat i den gamla goda moster Wibergs ömhet och omvårdnad. En gladlynnt och godtrogen gumma, som föga kände mer om verlden, än, att hon bodde sorgfritt och skuldfritt i sin lilla vackra gränd vid torget, att Carl 14:de regerade och att Evelina var en blomma, som Gud satt i hennes händer, för att af henne omhuldas och uppdrifvas. Om nöjen tänkte gumman Wiberg ungefär så här: «Tids nog blir man gammal och får då sitta i vrå. Evelina skall icke sakna något nöje, som mina tillgångar kunna stå ut med. Dessutom lägger kanske snart vår Herre mitt gamla hufvud till hvila, och innandess får Evelina ha sig en bra och beskedlig man. Men här inom fyra väggar skulle ingen söka upp henne.» Om kläder och moder var det likaså. «Hvarföre skall man se pjaskig och gammalmodig ut, om styfvern räcker till att få det bättre,» sade hon alltid. Och då Evelina, i barnslig enträgenhet, utropade: «ack se! moster lilla, hvad Clara Nordbergs hatt är vacker, och hvad den klär mig! Och se, de nya schalarna! en sådan lyster! och sådana blommor! och ändå alls icke dyra,» så kunde man icke vara säker, att få se moster Wiberg dagen derpå strutta åt boden, med vigtig min, och redikylskedjan fastlindad om tummen. Alla ungherrar och spekulanter på tio mil omkring visste på sina fem fingrar, att utom det Evelina Reder var den vackraste flickan i hela W., skulle hon pro primo ärfva moster Wiberg, som troddes ega icke så obetydligt på kistbottnen; pro secundo hade hon några tusental efter föräldrarne, som troget åt henne förräntades.
Hr Rosenblad: Ett af de mest karakteristiska för slag af 1840 års StatsUtsk., som för framtiden kommer alt teckna dess statsmanna-blick och förmåga, förekommer uti det förslag, som StatsUtsk. gjort angrde öfverflyttning af Manufactur-discontens behållning till Riksg.cont., just i det ögonblick, då det är fråga om förändring af det sysleme för Rikets utrikeshandel, hvilket under ett hundrade år varit begagnadt, och uti hvilket en del af landets industri-idkare trott sig äga ett förment erforderligt skydd för deras rörelse. Att just då borttaga det hopp om successiva, förstärkningar i tillgångarna för förläggandet af deras rörelse under gynnande villkor, och det utan att genom denna afklippning annat vinnes, än att Riksg.cont. erhåller en osäker och icke beräknelig ringa inkomst, — detta är verkligen ett så tecknande drag af combinationsförmåga, att det ej kan undgå komma i beräkning i framtida omdömet öfver närvar. StatsUtsk. Men beslutet är emedlertid fattadt och är numera icke föremål för öfverläggningen. Nu är endast fråga örn i hvad mån detta beslut kan föranleda till de proposir, som här äro oss underställda. Dervid förekommer visserligen att tvänne RiksSt. bestämdt sagt, att ej allenast de 14,000 r:dr som motsvara det på riksstaten uppförda anslag för Teehnologiska institutet, utan att liela manufacturdiscontens årliga behållning, i stället för att användas till förstärkande af tillgångarna, skola öfvergå till Riksg.contoret. Ett tredje Stånd har deremot sagt att endast 14,000 r:dr, motsvarande det nya anslaget för Teehnologiska institutet, i3 fl. 58 458 Den lG September e. tu. skola så användas, och det fjerde har afslagit hela förslaget. Här är likväl fråga om huruvida Ständerne, utan R. M:s bifall, kunna äga någon dispositionsrätt öfver annat, än som motsvaras af det nya anslaget.