Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 277, med förslag till sammanjemkning eller voteringspropositioner, i anledning af skiljagtiga beslut, i fråga om anslag till Nykterhetsskrifters lifgifvande: voteringsproposilionen godkändes; N:o 278, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 197, angående förräntande af ekeplanterings-cassans medel-' utlåtandet, N:o 278, bifölls; N:o 279, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å KammarCollegii berättelse, angående kungsgårdars och öfriga kronoiägenheters i Riket förvaltning: Lades till handlingarne; och N:o 286, i anledning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut, i fråga om befrielse lör Presidenten af Billbergh, Canzli-Rådet Palenius, KammarRätts-Rådet IVbiroth och Controlleuren Middendorff från ådömdt ersättningsansvar, i och för den efter aflidne Tullförvaltaren Finer yppade balance: Den i memorialet No 286 framställda inbjudningen till BorgareSlåndet, att i ämnet instämma uti Ridderskapet och Adelns samt PresteSlåndets beslut, antogs. 870 Prot.-Utdrags den 25 April 1845. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets memorial N:o 138, i anledning af återremiss af utlåtandet N:o 136, angående väckt motion om tillsättande af en comité, för att utarbeta förslag till en förändrad National-representalion. Från Ilederv. Bonde-Ståndet. S. 1). Föredrogs punktvis och bifölls i sin helhet Bevillnings-Utskoltets betänkande N:o 37, angående beräkningen af sjötullsmedlen, saluaccisen, postmedlen, chartag-sigillatae-afgiften, husbehofsbränneri-medlen, samt tidnings-stämpeloch kortstämpel-afgifterne. S. D. Föredrogs
Jag skilda gånger tagit sats på sats, Och skilda falt jag velat odla gerna. Men tviflet skuffar näsvist från dess plats Hvartenda quum, hur än det måtte spjerna. Och dock hur säll, om för mitt lifs seglats Jag kunde finna någon ledfast stjerna! Jag än en gång har velat bjuda till: Se ’ n fjorton da ’ r jag samlar vildt — sigill. Egil.Baronessan JVEary Vetsera. Originalträsnitt af Q. Forssell, efter fotografi från Wien.Martj Yetsera. tti t u^t 5om jina i not Den, * våt, — viotex^ Do^t ocfi, titjois anö — jcujf uefat o^va uiD Din $clx, uefat ö|i&gt;ev DicjJa, dttö. Sn liävfe&amp;VKxcja, mord dom Din — fifott öluom doan ien ajancjit Rar: nät / £R,uDof^ Rxpate Dicjf ¿om din i Aamma atwnD Du, DöDem vat. ofom ^Jufiaa Din $vaD,&gt;äng ja, a^ t,040t HöfjD, Din fiRCåt, $fe|? Ditt txoftebfö^te, jYic&amp;a, Da f \ e£t duävmid&amp;t meD Ditt fijet,tf&gt;PoD0, 0TLai / ij, De v i ouigD tnttff Din / &amp; i,opp tnctn $cu) t) ctt nev, ja^ |ot / Din ¿tovcc fuiriefLv 5&amp;uC£ ert jxx^ex, Éfomma växa ¿et,. SDetv &amp; ctf£ou&gt; Di&amp;ten. 0C&amp; en Dag oDöDfiggjovDt Ditt natun d&amp;a,££ $6i: en ef Di g a&amp;atD i ue&amp;a dCa^
Utom det, att det ej är skickligt att Banken sjelf orsakar agio på sitt eget mynt, tillkommer ett annat skäl, nemligen att alla Stånden, genom antagandet af Finance-Betänkandet, beslutat, alt Svenskt silfverrnynt skulle i Kronans uppbörd tagas, och då synes det icke vara något skäl, att derifrån utesluta 2-och 4-skiIlingsstycken. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken gjorde proposition till bifall af denna punkt i Utskottets senare Utlåtande. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll ifrågavarande punkt, likväl under iakttagande Den 23 November f. tn. 29 af den utaf Herr von Hartmansdorff deruti föreslugne förändring. Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken tillkännagaf, att plenum bomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. g~) Att utlåning pä guld och silfver tills vidare må besörjas vid Banken i Stockholm allena, och ej tillika vid LåneContoren i Götheborg och Malmö. Herr Munck af Rosenschöld: Ehuru troligen utan någon påföljd, kan jag dock icke underlåta anmärka, att oaktadt största delen af Rikets rörelsecapital linnes i Stockholm, och der mest användes till consumtion och luxe, vill man icke medgifva det knappa rörelsecapitalets förökande i Landsorterne, medelst lån på guldoch silfverpant. Jag kati derföre icke annat än yrka, att LåneConloiren i Malmö och Göthe borg måtte berättigas låna ut penningar emot pant af guld eller silfver, enligt samma reglemente, som för denna lånerörelse gäller här i hufvudstaden; och får jag derå anhålla om proposition af Herr Grefven och LandtMarskalken, med förkastande af hvad Utskottet i denna punkt föreslagit. Herr Hjerta: Jag är öfvertygad, det belåning af guld och silfver både är möjlig
Hr Gr. o. Landtm., att äfven för dessa afd:r bäukm:s-val i nästa plenum komme att ske. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf vidare tillkänna, att Hr Vult von Steijern, Henrik Wilh., som blifvit utsedd till ledamot af StatsUlsk., men varit och ännu vore bortrest frän hufvudstaden, hos H. Ex. anmält, att han icke för närvar, kunde emottaga detta förtroende, samt begärt, alt denna afsägelse, hvilken icke kunnat ske inom föreskrifven tid, måtte anmälas till R. o. Ad:s samtycke; och hemställde H. Ex. i följd deraf, om Hr Vult von Steijern, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, finge afsäga sig uppdraget att vara Utsk:sledamot; hvilket bifölls. Hrr Elcctorer blefvo derefter af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade, att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i StatsUlsk., efter Hr Vult von Steijern, 2 ledamöter i Bevilln.- Utsk. efter Hrr Aminoff och Rääf, samt en ledamot i Ridd.Utsk. efter Frih. Cederström. Föredrogs och bifölls BancoUtsk:s mern. N:o 1, med begäran om notarie-arfvoden åt 2 cancellister samt om tillökadt cancelli-biträde. Upplästes och begärdes på bordet följande från Ridd.Utsk. inkomna : Hörsamste Memorial.
Sjelf har kronprinsessan tagit under sin protektion tre af Danmarks mera framstående filantropiska inrättningar: Föreningen for sunde og billige Boligers Opforelse for Arbeiderbefolkningen (invigd 1871), Kronprinsessen Louises praeliske Tjenstepigeskole (stiftad 1872), der unga flickor, som nyligen konfirmerats, erhålla en tvåårig kurs i matlagning, tvätt, strykning m. m., samt Hvilehjem for Lcererinder (stiftadt 1878), afsedt för äldre damer, som i åratal egnat sig åt skolundervisning; hemmet har en särdeles vacker byggnad vid Fredriksbergs Have. I sammanhang dermed må nämnas, att kronprinsessan egnar sitt bistånd och beskydd äfven åt flere barmhertighetsverk i sitt fädernesland. Ett af dem, som har till ändamål att lemna hjelp åt fattiga barn, stiftades på h. k. h:s bröllopsdag och kallas Prinsessan Lovisas minnesfond. * nu kan tilläggas karaktären af en temligen faktisk visshet. (Efter Ploug.) f I du älska mig, när dagen lider Mot sitt slut och solen lyser När allt mer mot öster skuggan Bådande När att snart min kraftlöst Skumt det varder fot har tröttnat, mitt mina till verklighet vänder, må? fast hvad jag har blifvit När du ser, att hjertat mer Var än hufvudet, Som händer öga sig mot himlen att qvalen ändas Vill du älska mig, När jag skrider, natt; sjunJca i ditt sköte, då Bedjande Ej matt, lofvat bragt, begåfvadt och svag min vralcas lik en rostig ej mer kan gifva magt? klinga, sJcarpa bett, Och den stora hop blott aktar ringa, Att min ett? tro och gerning Vill du älska I hvars Och — mig, när dessa böljegång en genklang Väckte När voro mitt der för många för andra toner de ej höras af en yngre När de i den tysta Som på hyllan Vill du älska När Är slog gånger och din kärlek till mig Och Hvilan, sånger, hjerta drog förglömmas slägt; bok blott gömmas, står, af dam mig, när jag betäckt?
På slätten lågo gårdar och byar kringströdda, väderkvarnarna reste sina trubbiga hufvar och skelettartade vingar mot den blanka luften, här och där höjdes en tornspira öfver en by. Liksom på trots valde han att gå åt den mindre befolkade nordliga delen, och tagande sjön till höger gick han fram öfver alfvaren. Han stannade ej, förrän han kommit midt i en kyrkby. Där satte han sig ned på ett par stenar, som fallit ned från kyrkogårdsmuren. Här satt han i lä mot blåsten och lutade ryggen mot stenmuren, 6om stod bakom honom. Några bara trägrenar slokade ned öfver murens kant, och framför sig hade han en hel bygata med hus invid hus, tegel eller halm-täckta ladutak, hvilka stängde för boningshusen. Afven här såg det folktomt ut, och rådvill stirrade han på de många portarna, som han ej vågade öppna, för att icke ånyo bli visad tillbaka. Då föll det honom plötsligt något in. Prestgården! Han reste sig upp, tog påsen på ryggen och gick midt öfver vägen, där en stor, rödmålad bygning låg, omgifven af trädgårdstäppa och knoppande löfträd. Denna gård var ej igenbygd, den låg öppen och vänlig, en stor gårdsplan med nygräfda rabatter och en rund plan i midten. Ett grönmåladt staket omgaf hela gården, och en liten grind med hvitmålade spetsar stod på glänt Vandraren sköt försigtigt upp den och gick fram öfver den sandade planen. Ett par små gossar med hvita yllemössor lekte i sanden, men när den främmande nalkades, reste de sig upp och stodo stilla, betraktande vandraren. Han tog af sig hatten för de små, som om detta hade kunnat förskaffa honom någon fördel, och gick fram till trappan. Då höjde den största af gossarne sin röst. Det var en parfvel på fem eller sex år. — Köket är därborta, sade han och pekade med fingret Vandraren ryckte till. Han kastade en blick nedåt sina kläder och tog ovilkorligen ett steg baklänges. — Tackar, mumlade han. Tackar så mycket.
Födelsedagsfesten med sin utställning af lefvande taflor ä r skildrad shsom ett harmlöst skämt utan anspråk, och nagon djupare mening bör icke heller tillmätas det lilla upptåget. - ~ L a n d t l i f a ~ r däremot mera genomtänkt och påminner i viss mån om Alcotts battre arbeten, ehuru den a r fullständigt svensk i naturbeskrifningar och situationer. De äldre personerna, gamla patron och fröken Karin, tyckas tecknade efter naturen och äro goda, genomförda typer. Af de båda flickorna ar den intresseväckande Ina bäst skildrad, den yngre nigot för utpekadt prosaisk; man gör likväl de unga systrarnas bekantskap med nöje och följer deras utveckling med deltagande, till dess man till sin öfverraskning finner, att boken är slut. Läsaren, framförallt den unge läsaren, för hvilken boken är afsedd, önskar nog liiligt att där stått ett: afdeln. I. på första sidan, så att man haft hopp om att i framtiden få veta) hur det gick s e ' n ~. Införandet i berättelsens slut af de unga damerna från Stockholm tyckes tyda på en tilliimuad fortsättning, likasom ock det sista kapitlet synes tillkommet för at! bilda en tillfällig afslutning. De bada familjernas p % Hamra och Asboda framtid, Inas drömmerier, hennes karakter som ett arf frkn fadern, den inverkan denna hennes karaktär erhmit af den sunda uppfostran hon fått, bygdens utveckling genom järnvägarna, amerikanska förbindelser m. m., - allt detta gifver mer än tillräckligt .uppslag till en ny del, som antagligen ocksh till en kommande jul blifver a t t förvänta, och d % äfven likasom denna blifrer en välkommen julklapp till de unga. Pensionsflickan och andra berättelser af Frmzces Hodgson Burflett, med titelplansch. Af de fem berättelser, som utgöra bokens innehall, a r Den svenska titeln a r dock mindre lyckligt vald, emedan den icke gifver nyckeln till innehållet så som förhållandet ä r med den engelska edi it has burglan. Konversationen emellan den lilla flickan i den broderade nattdräkten och den groflemmade simple r h a r e n samt dennes häpnad, ä r på en g h g oemotståndligt komisk och rörande.
Utsk. hafva derigenom fått arbete utöfver hvad som rätteligen bort tillkomma. Jag anser grundlagsstiftarne, med den gräns som härigenom utstakades för motionsrätten, omöjligen hafva kunnat afse något så tillfälligt som en sockenstämmas eller 48 Den 30 Juli. ens elt Regeringens beslut. Att frågan varit vid riksdagens början lika väl känd, lärer väl ingen kunna förneka. Det är detta jag tror bör tagas till regel i allmänhet vid frågor om tillämpning af 56 § Riksd.Ordn., nemi. huruvida någon ny uplysning vunnits, som gifvit en förut okänd anledn. lill väckande af motion. Hvad denna fråga serskilt beträffar, tror jag, att man vid riksdagens början hade lika mycket reda på som nu, att Barnhusets ekonomiska ställning var illa reglerad och att det behöfdes bidrag för att understödja denna inrättning. Om det i allmänhet är af vigt, att icke tillämpningen af 56 § Riksd.Ordn. öfverhöfvan utsträckes, så är det enl. min tanke i synnerhet af vigt att så icke sker, dä fråga är om sådana motioner som föranleda betydligare utgifter för Staten. Det måste nemi. redan vid början af riksdagen tagas i betraktande, huru man må fördela tillgångarne på sådane föremål, som laga dem i anspråk, emedan de eljest svårligen skulle räcka till. Detta är ännu ett ytterligare skäl för att icke gifva åt Riksd.Ordms 56 § en allt för stor elasticitet. På grund af hvad jag nu anfört, förenar jag mig med Gr. Lagerbjelke samt dem som yrkat alt motionen icke måtte blifva remitterad. Hr Rosenblad: De skäl, som Hr Fåhraus anfört, torde helt och hållet förfalla, då man erinrar sig, alt det är ett misstag att påslå, det sedan motionstidens slut inga nya uplysningar vunnits rör:de Barnhusets ekonomiska ställning eller behofvet af biträde för dess understödjande. Det är nemi. raka motsatsen af hvad som inträffat. Det är detta jag tillåter mig alt bestämdt få förklara. Långt ifrån att man vid riksdagens början kände förhållandet, kunde man endast lill följd af lösa rykten sluta till att det var illa hushålladt vid Barnhuset, men någon bestämd kännedom derom fick man icke.
Expedit ions-Vtshot t et* Förslag till Itihets Ständer* vnd. Tid att emot Domare och expeditionshafvande anställa åtal för underlåten eller felaktig stämpelbeläggning i de fall, Kongl. Cirkulär-brefVet af den 11 Februari 1847 omförmäler, skall i hvarje fall beräknas till två år från den dag, då renoveradt protokoll till Hofrätten inkommit. § 15. Domstol i mål rörande stämpelpapper. l:o Öfverträdelse af denna författning pröfvas och afdömes i den rätt eller det embetsverk, der försnillningen eller förseelsen gjord eller upptäckt är; men eger verket eller embetsmannen ingen domsrätt, förvises målet till Häradseller Rådstufvurätt. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Konsistorierna äro äfven behörige att döma öfver de förbrytelser, som emot denna författning hos dem förekomma. 2:o Felar den, sorn sjelf domare är, i hvad honom uti sådan egenskap åligger, hörer målet till den Öfverdomstol, under hvilken han lyder. 3:o Vill någon tilltala stämpelpappers-försäljnmgsmän för begångna fel i och för denna befattning, anmäle sådant tillika hos den myndighet, som försäljningsmannen förordnat. § 16. Ansvar för öfverträdelse af denna författning. l:o
Hamilton, hafva redan närmare utvecklat denna del af ämnet, och bland annat visat hurusom endast och allenast den årliga tillökningen i sparbankernas medel — säl. nybildade kapitaler, och ej sådana, som behöfde dragas friin något annat håll — utgör mera än det belopp, hvarom nu är tråga. Harvid må endast tilläggas, att äfven många andra kassor, der nu en kostsam och invecklad förvaltning eger rum, befinna sig i samma förhållande; och till hvilka högst betydliga summor allt detta upgår, är lätt att inse, då man vet att alla kassornas samfälta kapital utgör ej mindre än omkr. 120 mill. Bland de skill, som vidare blifvit anförda för nödvändigheten att öka den utländska uplåningen, förekommer äfven det påståendet att, ifall denna uplåning inskränktes till hvad K. M. föreslagit, skulle det kapital, som kornme att indragas i landet, vara allt för ringa, och en kännbar vexelbrist upstå. Detta kan jag likväl för min del ingalunda medgifva. Den vexellillgång, som Staten behöfver förskaffa sig, måste afse, dels liqviden af återstoden på det temporära Statslånet, eller 9 mill., dels införskrifningen af effekter till jernv;Igs-arbelena. Man har tvistat om det belopp, som för sådant ändamål vore erforderligt, men om äfven denna summa uptages till något mera än jernvägsstyrelsen upgifvit, eller till 6 mill., så blir i alla läll vexelbehofvet ej mera än 15 mill., hvilket med 2 mill. understiger det belopp, som enl. K. Mits förslag skulle utifrån hit indragas. Men, invänder man. förutom de af mig nu anförda liqviderna för Statens räkning, finnas äfven andra enskilda skulder till utlandet, såsom t. ex. garanti-föreningens m. fl., hvilka måste betalas och hvarigenom vexelbehofvet ökas med flera mill.
Jag vill anföra ett par stlllen: ~Iluad vi liflignst nilste h %Ih vid makt i vart mcdvelnudc Ir pinaornn r o r mrnrálip indiuidtr, och deras rllt till fri personlig utrcekling Men, ju mera jag har ttinkt Ufver dcsra saker, derlo btittre inser jng, it1 h \ wt kön för sig i l k n i rcprcscnterar en andlig ensidighet, och ju mera jag hni lyssnat efter och trott mig förnimma af samminhingel och de stam pulsslagen i lifvct, dcslo men har jag rtiirkts i den tron. att hviil tiden Ilngtir efter, del 3r pinnorna: wrnnirkornn n r d de a&gt;odtrli&amp; hjrrfano. hloderligheten, vcrknndc fritt, rioitoch iadligt, enligt sin lifgifvande, nlmmic karnktXr. det Xr hvid rninfunden bchöfvar. - * Och i furhund med qvinnornir ande Ir allt del, som Xr nytt och som spiror upp i tiden: dc. kamininde riiigtct. det gladaiidc hilel till krigisk Kfvcntyrspolitik. Illngtin enor fred, ener högre nionl, ja dc " ihruirliska klnr !nnr hcln uppvikninde., o. r. v. soin qvinnm lir nndlig.cn olik mannen, rh l r det el1 skll till för att gfcn henne olitiski rlitiigheter. h o alla de. som hafvi iniiylaode p8 de ting, rom berön inlrerrrn. olika henne, d l har m m rkll alt Rukta. nit hennes intressen ej blifva ordentligt bevakndc. - Ilel mesta. som ifhondlu i Inndctr lagstiftande försnmlingnr, Och ju mera man blifver Pirdig.
Till fullmäktige i riksbanken och riksgäldskontoret samt till revisorer af statsverkets, bankens och riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, skola ej andre väljas, än sådane, som kunna vara riksdagsmän och ledamöter af utskott. Ej eller må till revisor utses den, som vid något af desse verk är redovisande eller löntagande. S 143- På samma gång och på lika sätt, som fullmäktige och revisorer enligt förestående fyra §§ utses, tillsättas jemväl suppleanter, att, vid inträffande förfall för dem, träda i deras ställen, nemligen för fullmäktige i riksbanken tre suppleanter, för fullmäktige i riksgäldskontoret två, och för hvarje års revisorer sex, hvilka sislnämnde väljas till halfva antalet af hvardera Kamaren. § 144. Riksförsamlingens nämnder och valmän utse sjelfva bland sig sina ordförande. § 143. Vid alla tillfällen, då personer komma under omröstning,iakttages, att namnsedlarne, så framt de skola blifva gällande, böra vara enkla, slutna, hoprullade, omärkta och fria så väl från ali tvetydighet i anseende lill personernes namn, som från origtighet i anseende till deras antal. E. Meddelande af Riksförsamlingens beslut. % 146. De framställningar till Konungen, hvilka Riksförsamlingen besluter, skola, äfvensom svaren på Hans till Riksförsamlingen nflåtne förslag, genom skrifvelser till Konungen allemnas. Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 83. 43 Å Konungens propositioner i frågor om stiftande, ändring, förklaring eller uppr. f. 81 häfvande af grundlag, eller af allmän civil-, kriminaleller kyrkolag, skola Riksoch 87. församlingens svar, derest beslutet innefattar bifall till Konungens förslag, på rikssalen, å dag, som Konungen utsätter, öfverlemnas. § 147. Ingen expedition öfver något Riksförsamlingens beslut må utgå, förr än den r. o. § 72. blifvit i Kamrarna justerad och behörigen underskrifven.
Åtskilliga ståndspersoner – bland dem, förnämligast framstående, öfverstlöjtnanten Funck vid Bohusläns dragoner16 – kommo att anhålla om säkerhet för sina gods, hvilka utan tvifvel voro i större behof af skydd än den vigtiga bron, ty ehuru den lilla svenska styrkan kamperade deromkring, var den ej upprifven. Öfverste Tranefeldt anförde sedan som skäl härför, att bron utgjorde ett så kostsamt arbete och att det dessutom skulle ha varit omenskligt, om man gjort gästgifvaren husvill. Gästgifvarehusen lågo nemligen så i vägen, att de ansågos hafva gått förlorade med bron. Onda tungor fulländade denna högst egna patriotiska förklaring genom otvetydiga anspelningar på öfverstens varma deltagande för den vackra gästgifverskan på stället. Man skulle dock snarare tro att ett mörkt öde dref öfverste Tranefeldt till många af hans handlingar. Summan är, att det troligen händt få anförare att komma öfver en fiendtlig bro på samma sätt som här prinsen af Hessen. Det skedde nemligen under det han helt amikalt fortsatte samtalet med öfverstlöjtnant Funck, hvilken hade den artigheten erbjuda deras högheter att taga hufvudqvarteret på Bråland, hans boställe, hvilket nådigt bifölls. Under tiden kunde naturligtvis herr öfverstlöjtnanten icke vara blind och döf för de order, som den danske generalbefälhafvaren gaf, då denne vid framkomsten till bron lät sina dragoner sitta af och posterade fyra kanoner på hvardera sidan om densamma. Men utan tvifvel borde det icke ha varit mindre eget för en svensk militär att under en sådan eskort göra en granlåts-tur, helst, hvad beträffar herr öfverstlöjtnanten, han före fiendens ankomst hållit på att anlägga ett ”retranchement”, hvilket dock lärer ha legat 1,500 alnar söder om bron och hvarifrån denna hvarken kunde ses eller beskjutas. Detta slags förskansning hade också högligen ogillats af alla officerarne, utom öfverste Tranefeldt.
Commerce-Collegium eller det Verk, sorn i Cornmerce-Collegii ställe kan varda inrättadt, än ock att de hos Con voy-Commissariatet nu anställde tjenstemän må, der så i Nåder pröfvas behöflig!, användas till biträde vid bestridande af de åt Colleginm sålunda uppdragne ärenden, emot åtnjutande af sina nuvarande löneförmoner; äfvensom att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, i händelse af Nådigt bifall till förenämnde underdåniga hemställan, Kongl. Majit täcktes anbefalla Commerce-Collegium, dels att öfver förvaltningen af Handelsoch Sjöfarts-fonden låta föra serskild Hufvudbok, samt, efter dess årliga afslutande, till Kongl. Majit afgifva underdånig berättelse om fondens ställning, dels att, på sätt af Con voy-Commissariatet hittills iagltagits, tillhandahålla Rikets Ständers Revisorer och Stats-Utskott de öfver fonden upprättade räkenskaper; voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer Utskottets i förberörde hänseenden framställde förslag att förfalla. 3:o Vidkommande slutligen frågan om inlefyerering till Riksgälds-Contoret af Handelsoch Sjöfartsfondens nuvarande och blifvande tillgångar, så emedan Två Stånd härutinnan stannat emot Två, samt här icke är fråga om hvad, som för det närvarande till nämnde Contors utgifter och inkomster hörer, utan blott huruvida förenämnde medel framdeles skulle komma att dit höra, har Utskottet, med stöd af 75 §. Riksdagsordningen, funnit denna fråga böra förfalla. Reservationer. Af samtliga Borgareoch Bonde-Stundens Ledamöter. O O Stals-Utskottets Inkomst-Afdelning