Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ört od; tib. § 11. 9(r någon ntifjttöjb nteb Slifåbagåmaitnamaf, font af fanbåting efter ftabåfuft* måftige förråttabt år, må f;an beröfmer f;oå Jfonttngen anföra uitbcrbåniga befmår. jpan eger för fåbant ånbamåt poå fanbåtingetå fcfretctare efter ftabåfuftmåftigcå orbföranbe åffa Behörigt protofoftåittbrag, pmitfet gettaft etter inom pögft tmå bagar bereftcr bör titt ffaganbctt uttemnaå; od; [fatt patt, mib förtuft af tafatt, fina tift .fvonttngen ftåttba befmår, fift inom en tnåttab efter matförråttningenå flut, ingifma tilt vfvoitungeitå 23efaftnittgåpafmaube, font genom fungöreffe, pmitfen i atfmånna träningarna titföreå, utfåtter mifj fort tib, inom pmilfett unbcrbåttig förffaring må 33ip. tib 91. <§t. fProt. 1865 & 1866. 10 ©ami. 1 2lfb. 2 23anbet. 3 (9tif$ba0ä Sfiföbagöman t $ör[ta hammaren eger ej att för benna Befattning något arftoobe u^Båra. 28id ^ait Befattningen fig affäga, eger Ifan bet göra toib maltilifåltet elier feberntera, melian Sliföbagar, 1)08 konungens 23efadtting§i)aftoaitbe. B) Olibra hammaren. § 13. 1. Sinbra hammarens lebamöter loäijaö för en tib af tre år, råfttabe från od) nteb Sannari rnånabö
Utskottets hemställanden och förslag till lydelse af §:nas samtliga momenter biföllos; till följd hvaraf Utskottets sista yttrande ansågs ej föranleda lill någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. § 8. Med afslag å Utskottets, öfverst å sidan 18, gjorda hemställan beslöt Ridderskapet och Adeln, att i ställot för det af Utskottet föreslagna lörsta mom. i den ifrågavarande §:n skulle införas följande stadgande: ”Bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när alla de utål kapital eller arbete uppkomna årsinkomster sammanräknade, icke uppgå till fyrahundra Riksdaler. När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett Tusenåttahundra R.dr, äro Trehundra R:dr deraf fria från bevillning.” Vid Utskottets, nederst å sidan 18, afgifna yttrande, lät Ståndet bero. Utskettets förslag till lydelse af mom. c) uti förevarande § bifölls. $$ 9 och 10. Utskottets hemställanden och förslag till §§:nes lydelse biföllos. $ 11. Utskottets lörsta hemställan bifölls; neli lades lill handlingarne ilen sednare, lii! Borgareoell Bonde-Stånden gjorda inbjudningen. s u. Utskottets till Borgare-Ståndet gjorda hemställan lades lill handlingarne. Utskottets hemställandet) och redaktions-lörslag biföllos. SS 18—21 och S 24. Utskottets yttrande ansågs ej föranleda till någon åtgärd. Utskottets A sidan 26 förekommande yttrande i fråga om bevillning för karaktärs-fullmakter. Lades till handlingarne. Utskottets hemställanden och rcdaklions-förslag biföllos. S 27.
Jag spisade vid konungens bord och lärde närmare att känna och vörda den milde Adolf, icke en mindre förmån för mig än den, jag redan hade vunnit under mitt korta vistande vid hofvet. Förrättningen var slutad. Jag måste åter begifva mig till Stockholm, flyttas ur vetenskapernas sköt i mina vanliga dumma sällskaper. Mina omständigheter nekade mig att söka några andra. Jag lefde i en dépendance, som blef mig odräglig, och sannade, hvad en författare sagt, att trälen den stund, han mister sin frihet, mister tillika halfva delen af sin varelse. Jag upphörde att tänka och har af min lefnad under ett halft års förlopp ej det ringaste spår att i minnet återkalla. Det enda medel att slita mig lös ur mina fjättrar var att genom ett fördelaktigt giftermål kunna sättas i tillstånd att ändteligen råda mig själf. Efter flera förslager stannade jag vid ett, som under en resa nästa sommar 1763 skulle verkställas. Under afvaktandet af den utsatte tiden till denna resa besökte jag min gamla vän, fru Nordenflycht, i den hydda, hon på landet utvalt. Hon var sängliggande och väntade hvart ögonblick döden att sluta ett olyckligt lif. Hermes sista händelser hade gifvit anledning till smädelser, som förföljt äfven hennes minne. Detta minne anropar en väns försvar, hvarom hon själf under sin lefnad varit obekymrad. Fru Nordenflycht hade gjort en förlust, som aldrig kunde ersättas. Klingenberg var död68. Hon hade förlorat en klok vän, en vän af hennes år, som med sin myndighet var i tillstånd att moderera en ofta otidig liflighet. Efter hans frånfälle hade hon tillslutit sitt hjärta för kärleken och lefde flera år i en förnöjd enslighet, som med hennes ålder instämde, när den unga Ficherström69 som vitterhetsälskar(e) sökte hennes bekantskap. Hans kunskaper och behagliga vett gjorde honom förtjänt af fru Nordenflychts vänskap, men det dröjde ej länge, förrän han tillika fattade för henne den häftigaste och tillika besynnerligaste kärlek. Han var högst tjugufyra år gammal, hon tjugu år äldre70 och var intet mindre än vacker. Han var galen och hon oförsiktig, som tillät sitt hjärta att intagas af löften, som aldrig kunde hållas.
Och då Bob icke så der hastigt kunde hemta andan till att besvara denna stumma, men tydliga och trängande fråga, så knäppte han till en början ytterrocken upp, tog hatten af det tjocka, blonda håret, som föll i lockar ned öfver kragen, spetade ut med de korta, tjocka benen, stöttade sig med ena handen på knäet samt drog energiskt med den andra sitt Gustaf-Adolfs-pipskägg rakt ut i horisontal rigtning. «Nå, Bob,» dref redaktören på och stoppade uret tillbaka i västfickan. «Ja, ja. – Jo, ser du, – ser du, jag smet, gjorde jag; smet en timma tidigare. Det är den satans Nisse Svensson, som fått mig ut den här gången. Han telefonerade, att jag skulle vara personligen tillstädes här klockan 3 precis; han ville tala med dig och mig. Jag luktade genast ugglor i mossen och vred mig. Men då sade han: «det gäller nånting vigtigt»; och då kunde jag inte hålla mig, utan begynte skratta in i telefonen, – det känna vi, det, hvad det är som är «vigtigt» för Nisse Svensson. Men, ser du, det var det han ville: att få mig till att skratta. Och när han väl fått mig så långt, så begynte äfven han på samma sätt; och när jag hörde Nisse skratta, så grinade jag ännu värre; och se, då slog han upp ett indiantjut öfver till mig, och så stodo vi der och bölade hvar i sin ända af ledningen, ända tills en röst från centralstationen röt ett: «hvad är det för ett helvetes skoj» midt in i oljudet och ledningen tvärt stängdes till. – Och så var jag ju tvungen att smita,» slöt Bob slugt. «Jag hade ju inte fått tillfälle att säga nej. Och det gäller ju något vigtigt,» tillfogade han, kluckade invändigt och drog ut sitt pipskägg horisontalt. Långt borta i gatan hördes bjellror, som hastigt närmade sig. «Det hör man sällan i min gata,» sade redaktören och gick hän emot fönstret, för att se hvem som väl skulle fara förbi. Två hästhufvuden döko upp och blefvo stående framför rutan. «Men – det är ju Nisse,» sade han.
De anslagna medlen, hvilka, lemnade »endast med afseende på den nya byggnaden», Akademien trott sig pligtig att uteslutande dertill använda, blott med undantag af ingångens ordnande genom det gamla huset, blefve sannolikt tillräckliga ej mindre för hela nybyggnadens utförande och vanliga inredning, än äfven för dess kostsamma inredning med skåp och öfriga inrättningar för uppställandet af de samlingar, som deruti skulle inrymmas, till hvilket ändamål således icke något särskildt anslag komme att erfordras, såsom förut varit afsedt. Kostnaden härför hade ej kunnat betydligt understiga det belopp, som det gamla husets ändring och iståndsättande kräfde, ehuru detta blefve mera omfattande än man kunnat förutse. I stället för att göra framställning om samlingarnes anordning i det nya huset, finge Akademien utbedja sig behöfligt anslag till det gamla husets iståndsättande och förändring, hvilka åtgärder påkallades för det helas ordnande och öfverensstämmelse!» i det yttre emellan husets äldre och nyare afdelningar, äf vensom för uppställningen och vården af de samlingar, som deruti ingingo. Derigenom att ordnandet af den del af museum, som i nybyggnaden inrymdes, eller största delen af de zoologiska samlingarne, först företoges, vunnes den fördel, alt då denna i Bih. till R. St. (Fortsättning.) annan händelse länge måste förblifva i ett för vården af en så dyrbar egendom menligt skick, densamma nu så mycket förr blefve tillgänglig. Dessutom hade de anvisade medlen beredt Akademien tillfälle vidtaga den, icke ursprungligen afsedda, men tidsoch ändamålsenliga åtgärden att i museerna, såsom utrikes vanligen vore fallet, genom uppvärmning med vattenrör bereda möjlighet för sä\äl den större allmänheten, som för dem, hvilka vetenskapligt begagnade dessa samlingar, att äfven under den kalla årstiden kunna utun obehag der vistas. Då värmeledningen i de delar af det gamla huset, hvaruti museum inginge, syntes böra fortsättas, komme detta att erfordra någon förhöjning af mellanväggarne, på det rummen ej genom golfvens höjning för ledningsrörens inläggning skulle blifva lägre än förut och anbringandet af gallerier i i dem omöjliggöras.
Majrts pröfning öfverlemnat, huruvida de serskilda omständigheter, somqhärvid förekommo, måtte verka till något kort anstånd för sökanden, att inleverera resterna, så vida han för dem ställde säkerhet, synes förtjena alt såsom ett motstycke till föregående anmärkas. Den 5 Aug. 1835 föredrogs inför Kongl. Maj:t Riksens Ständers underdåniga skrifvelse d. 29 Sept. 1834, hvari Riksens Ständer i underdånighet anhållit, alt helfrihetsbrefvens förnyelse icke skulle fordras, så länge skeppsredare och skeppare icke ombytas, och att, på sätt för Götheborg och Wisby redan vore stadgadt, ett tillräckligt antal blanketter till helfrihets - v) Denna mening var Tit. LöVenliielms. Tit. Rosenblad, Stjerneld och Adelsvärd ansågo sökanden böra åläggas, att qvartalsvis det dåvarande och följande året å sin skuld afbetala minst en åttondedel. x) Tit. Rosenblad, Stjerneld, Åkerhjelm, von Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal, Ihre och Munthe. Bilagor till 29 bref och Turkiska pass skulle hos Konungens Befallningshafvande i de Län, der stapelsläder finnas, vara att tillgå. Enligt Föredragandens^) och StatsRådets z) tillstyrkande, ansåg Kongl. Majrt sig icke ega anledning att vidtaga den af Riksens Ständer föreslagne ändring, men då det, genom Kongl. Brefvet den 26 Oct. i833, var medgifvet de stapelstäder, der saknad tillgång till fribrefsblanketter verkade menligt uppehåll i sjöfarten, att, uppå underdånig ansökning, komma i åtnjutande af den Götheborg och Wisby beviljade förmån, så biföll Kongl. Majrt, att allmän Kungörelse härom skulle af Commerce-Collegium utfärdas. N o 30.
Den till 848 man, deraf 48 spel, beräknade stäuBih. till R. St. Besv. och Ekon. Utsk. Utlåtande, N:o 40, digt efFectiva styrkan, är således icke mer än motsvarig behof vet för den dagliga tjenstgöringen, och för att fylla den brist, som uppkommer för sjuka, beräknade till 140 man, samt recruter 90 man, som exerceras och deraf hindras från vakthållning, mäste antalet af permitterade i mon deraf inskränkas och anses således öfverhufvud utgöra endast omkring 550 man; men denna styrka synes likväl tillräckligt stor, för att medgifva en ytterligare minskning af 100 man, motsvarande behofvet för vakthållningen å Långholmen, då i alla fall, vid jemn omgång, hvarje gardist kan lemnäs en ledighet af 2 ä 3 månader på året. — Som det med Compagni-cheferne afslutade Passevolance-contractet om beklädnadsoch utrednings-persedlars vidmagthållande förutsätter en vidsträcktare permittering, följer väl deraf, att Compagni-cheferne måste ersättas för de kostnader, den ökade tjenstgöringen i detta afseende medförer; men då Statsverket äfven vid den indeldta truppens cornmendering måste vidkännas sådan kostnad, och den minskade besparingen af gage under permissionstiden icke kan leda till någon förlust, då aflöning för vakthållningen måste utgå, ehvad denna bestrides af indeldt eller värfvad trupp, lärer det vara uppenbart, att i begge dessa afseenden någon ökad utgift icke kan föranledas genom vakthållningens bestridande af Gardes-regementena, på sätt som är föreslaget, hvaremot den ganska betydliga marchekostnaden är att anse såsom ren besparing och derjemte undvikes de mångahanda olägenheter för landet, som med marcherne äro förenade, äfvensom det icke bör förbises, att den indeldta soldatens aflägsnande från sin vanliga verksamhet leder till ganska känbart mehn för både honom och hans rotehållare, då deremot den värfvade soldaten under permissionstiden ofta är stadd i förlägenhet för sysslosättning och bergning.
Betänhanden. framställt! förhållandet med den qfverklagada Parm-, Bro-, Torgoch Renhällningsafgiften, samt de äldre Stadganden, hvarpå den sig grundar, får Utskottet erinra derom, att Kongl, Maj t, uti 7 §. af Dess den 23 Februari 1789 Rikets Städer och Borgerskap meddelda Nådiga försäkran, har, ehvad rättigheter och, förmoner af samma allmänna beskaffenhet, soia de i nämnde Kongl, försäkran förut inf erde, hvarje Stad serskildt, i stöd af Fie* geving-Lagar, Privilegier och Resolutioner innehade, deni alla i gemen och hvar en i synnerhet tillsagt, och under helgd och Pri. vile gier bekräftat, och synes således i Utskottets tanka Stockholms Stads, genom flerfalldiga aldra Kongl, Revolutionär och Stadganden förunnade rättighet till oftanämnrla mätarepenningars uppbärande, och följaktligen till den öfverklagade afgsfun, äfven böra innefattas uti samma Privilegii Skydd, så vida icke en förändring i benämningen, hvilken förändring Kongl. Makt behagat gilla, kan vålla sjelfva rättighetens förverkande, Harvid möta likväl ane omständigheter; 1:0 att afgiften blifvit betydligen ökad, och 2:0 att varorne icke mötas.| Men Utskottet anser sig, i afseende på den förra, böra erinra, att en viss förhöjning af denna likasom alla andra afgifter,' torde vara både billig och grundad i saken# egen natur, alldenstund afgiften alltid bör bibehålla samma förhållande, dels till myntvärdet, dels till ▼ aran, hvars pris städse undergått förändring. I afseende åter på den sednare omständighe. Thiv. och EkonS.Utsk. Bettini;anden. ten, kan Utskottet icke lemna oupplyst, att den nya benämningen äfvepsom den förändrade Taxan, sorn innefattar en olika betalningsgrund, eller åtminstone ett annat uppbördssätt, än det förut varande, synes just föreslagen för att dels förekomma, dels underlätta mätningen.
Frågan lärer icke vara tvetydig. Gr. Frölichs förslag innehåller i 1 mom. ett påbud, sorn jag icke godkänner. De, som vilja hafva detsamma, må votera ja; men jag, som vill hafva bort det och begärt votering, måtte väl få contrapropostn sådan, jag vill hafva den, enligt hvilken, derest nej vinner, mom. kommer att utgå; men nu kommer jag till finheten i Hr Gris framställning. Han säger nemi., att om nej-propo$:n, sådan jag föreslagit densamma, blefve segrande, skulle ingen restriction äga rum. Det har icke varit min mening derföre, att jag velat bereda tillfälle för vidtagande af en förnuftig restriktion. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Efter den siste värde talaren icke är nöjd med den contrapropos., Gr. Frölich föreslagit, som är ett oppositum till 1 morn» innehåll, så ser jag icke, att contrapropostn kan blifva någon annan, än det andra alternativa oppositum till japropos:n, nemi. att sådana banker icke beviljas rättighet att idka upplåningsrölelse. Hr Stråle: Jag tror, att det i detta fall är Frih. Boyes och icke deras, som i hufvudsaken tänka olika med honom, ovilkorliga rättighet att dictera contraproposln, hvilken jag, för min del, anser böra blifva den, Frih. Boye föreslagit, nemi. att stadgandet skall utgå, särdeles sorn jag ämnar vid da ställen uti lagen, der sådant kan komma i fråga, föreslå ett annat correctiv i afseende på upplåningsrätten, nemi. att bankerna icke få utgifva obligationer såsom lån; börande öfverträdelsen af förbudet derom medföra förlust af privilegium. Jag kan derföre icke godkänna någon contrapropos., som antingen helt och hållet skulle afstänga upplåningsrätten eller ock å andra sidan lemna den obegränsad, utan tillstyrker, att contrapropos:n må blifva den, Frih» Boye föreslagit. Frih. Boye:
Duellera aldrig. Blod kräfver blod. Blif god i Gud. Tänk på Anna! Axel till Anna. Hvad jag nu skall göra, säger jag dig förut, på det du måtte vara beredd, och ej bli skrämd. Jag kommer ner till dig! slår sönder tambur-dörren, alla dörrarna, om de äro stängda ... slår omkull eller ihjäl hvar och en som vill hindra mig, går fram och sätter mig bredvid dig, för att med en förtviflans kraft, som skall tvinga ödet på min sida, och segra på sjelfva döden, qvarhålla den engla-anden i din engla-kropp. Jag följer mitt bud. Axel till Anna, tre dagar sednare. Jag kom till dig, Anna, vild af namnlös förtviflan – såg dig – blef stilla, och lärde att bedja. Jag såg dig nära att öfvergifva mig, för detta bättre hem, dig så välkändt, hvarifrån jag var bannlyst ... och förmådde ännu bedja Du är mig återgifven ... åt jorden och åt mig! och nu himlens englar lären mig att bedja, ... att tacka! Axel till Anna, en dag sednare. Man vill ej tillåta mig att vara hos dig, .. du behöfver lugn, säger man. Ja, min Anna, jag medger, att min natur har ingen likhet med vestanvindens men den skall få det allt mer och mer. Ditt sista bref, min Anna, skall alltid hvila vid mitt hjerta. Som en talisman skall det verka der, emot allt ondt och till allt godt. Emil har jag omfamnat, som min välgörare och vän. Tillsammans ha vi i dag gått till L., min motspelare och mitt offer. Han är utom all fara. Till hans mor vände jag mig med det svåra ordet förlåt (som jag gunås nu kommit i rigtig vana att begagna) och med handslag ha L. och jag lofvat hvarandra, att aldrig mera spela. Axel till Anna. Genom den ädelmodige Emils omsorger, äro mina skulder redan betalte. O jag ovärdige min lycka! Den tynger, den nedtrycker mig.
I nästa ögonblick sågs en stor, svart fågel höja sig över lunden, rikta sin flykt mot pelaren och med flaxande vingar sväva däromkring, likasom hade han velat, men icke vågat sänka sig ned. - Kom då, korpen min! hördes helgonets skrovliga röst. Kom och ät din kvällsvard! Så kom då, kom då, korpen min, korpen min! Korpen besvarade dessa ord med ett sorgset och misstänksamt kraxande, men fortfor att flaxa kring pelaren, medan helgonet följde honom med handen, i vilken han förmodligen lagt några brödsmulor. - Var då icke rädd! Jag är icke ond på dig längre. Jag skall icke vrida halsen av dig. Så kom då, kom då! Tonen, vari dessa försäkringar gåvos, tycktes inverka på korpen. Han slog ned på kanten av kapitälen, men hoppade baklänges, rörde vingarne och uppstämde några hesa ljud, då Simon utsträckte handen för att fånga honom. Hans misstankar voro ännu icke alldeles övervunna. Men sedan Simon avstått från försöket och vänt sig bort, för att fortsätta sin måltid, återvann fågeln småningom förtroende till sin herres uppsåt. Han kom närmare, hoppade slutligen i Simons knä och lät honom fritt stryka sig över den kolsvarta, glänsande ryggen, medan han med mycken glupskhet deltog i helgonets måltid. - Du har varit borta hela dagen, suttit arg och trumpen där borta i träden, sade Simon i vänligt förebrående ton. Jag agade dig nog strängt i går, det gjorde jag, men så är du så dum och oläraktig, att jag ibland blir rasande och vill vrida halsen av dig. Två långa år i skolan, och ännu har du icke lärt dig namnet Elpenike! Simons korp var nästan lika ryktbar som helgonet själv. Kristianerna trodde sig veta, att han var mer än hundra år gammal, och man omtalade, att en dag, då Simon förgätits av de fromma kvinnorna, som bodde i grannskapet av dubbelporten, hade korpen tillfört honom föda, liksom det fordom timade med Elias, den store profeten.
För min del tror jag, att det vore bättre, att Ridderskapet och Adeln förlitade sig på egna krafter att freda detta hus, än att derom anlita de öfriga Stånden. — Möjligheten att betala denna brandförsäkringssumma, derest inga oförmodade utgifter mellankomma, tilltror jag mig att ådagalägga. Den Capitations-afgift Ridderskapet och Adeln redan åtagit sig lemnar en inkomst i medeltal af 2,200 R:dr B:co om året. Det gör för 5 år 11,000 R:dr. Ett års Capitations-afgift inneliggande vid 1829 års slut, eller 2,200 R:dr, tillsammans med den sista summan, gör 13,200 R:dr. Brandförsäkringen om den genast inbetalas, kostar ej mera än 5,5oo R:dr; Printzenskjöldska lånets förlust, som af dessa medel skall betalas, gör 2000R:dr, RiddarhusCassans skuld gör i,5oo R:dr; då återstå ändå, för en behöflig större reparation 4,200 R:dr, hvilka kunna utgå innan nästa Riksdag. Jag misströstar således ej om möjligheten att kunna liqvidera Brandförsäkringen, och om än några hundrade R:dr vid nästa Riksdag skulle återstå att betala, så är det obetydligt. — Jag skulle visserligen tro, att Riddarhuset borde var ra högre Brandförsäkradt än till 66,000 R:dr, men om vi börja med denna summa, är det intet, som hindrar oss att höja den, sedan början är gjord. Jag begär således proposition till afslag å Utskottets Memorial, och 138 Den 3o Jun i i f. m. beslut, att Brandförsäkring för det uppgift na värdet må till en början äga rum. Friherre Boije: Ehuruväl jag, mig vet-* terligen, aldrig tillstyrkt någon utgift, förr än jag haft penningar i hand, kan jag dock denna gången ej underlåta att förena mig med dem, hvilka tillstyrka, att Riddarhuset målte brandförsäkras, Jag kan ej dela den åsigt, att det skulle vara mera fredadt för eld, än andra ställen.
Tham förekommen i den erindran jag ämnade göra vid de af Herrar von Qvanten och Liljestråle framställde anmärkningar, på grund hvaraf de yrkat återremiss af de förenade Ut* skottens Betänkande. Bemälte Herrar hafva båda fästat sig vid sadana omständigheter, som tillhöra det segle - »lentariska''’ och måhända tillåra. de nu, att vi få ingå i pröfning af sjelfva saken. Herr Hjerti, Gustaf: Jag skulle af ettan-’ nät skäl än de förut anförde, våga anhålla om återremiss af Betänkandet. För min del tror jag nemligen, att den afsigt de sista värde Talarne hafva att befordra jordbrukarens Säkerhet och beqvämlighet att kunna få lån, enär han behöfver det, alldeles icke vinnes genom Discont-rantans nedsättande. Jag är tvärtom öfvertygad, att de personer, som bo i den ort, der Disconten är etablerad, sköla blifva de, som helt och hållet eller till större delen komma att tillgodonjuta rättigheten att begag^ na lånen) ty de äro alltid i tillfälle att anskaffa säkrare namn ■—• säkrare åtminstone i Discont - Directeurernes tanka såsom kände J — och att i tid inkomma med handlingar, Samt såmedelst framför andra sökande åtkomma lånmedlen» Tilloppet af fånsökande skall dessutom ofelbart blifva så stort, att man nödgas inskicka handlingarne månader, innan lå® net utfaller. Det skall gå som med fastighets® och odlingsiånen, så sénfärdigt att liändtmannéii slutligen gerna torde gifva två procent mera för att utan Uppehåll bekomma det Sökta lånet. Jag är således öfvertygad, att lika så mycket man nu begär nedsättning af räntan, skall man vid nästa Riksdag begära dess förhöjning* I öfrigt och på sätt jag i min Vid Betan® lande) bifogade reservation anmärkt, kan jag Den 19 Julli e. m. "* ■sj anse sälten hjelpt genom det att två Bis» cont-Contoir utom Stockholm inrättas.