Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet kan icke föreställa sig, det RiddarhusDirectionen skulle sakna tillfälle att mot den säkerhet och på det sätt Utskottet föreslagit nu genast kunna göra de i Cassan befintelige Capitaler frugtbare, och att nödvän - Den 3 April. 23 'S* heten nu icke skulle påkalla en rubbning uti de grunder, hvarå det hittills gällande Lånereglementet hvilar. Utskottet! tror sig likväl i händelse någon närmare granskning af Herr Grefve De la Gardies förslag nu skulle komma i fråga, böra fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att det ar en väsendtelig skillnad emellan densäkerhet, som en inteckning näst efter Bankens lån medlörer och den som kan tilläggas en inteckning * efter annan allmän Cassa eller enskild person* Då det förra är inskränkt till en mindre summa och genom Capitalafbetalning årligen minskas kan deremot ett lån af sednare beskaffenheten uppgå till ett vida betydligare belopp och förblifver vanligen till Hufvudstolen oförändradt. Om ett misstag i afseende på en belänt egendoms värde möjligen skulle inträffa, kan sådant likväl då Cassans inteckning är den första näst efter Bankens, troligen aldrig medföra förlust af hela Capitalet, hvilket åter kunde blifva händelsen, om en annan inteckning före Cassans finge äga rum. Dessa skäl fordra en närmare pröfning än som vid en blott prseliminair granskning af ämnet kan. äga rum och Utskottet tror sig bäst bevara säkerheten för de under RiddarhusDirectionens förvaltning ställda fonder, då Utskottet för det närvarande afstyrker det af Herr Grefve De la Gardie föreslagne tillägg och hemställer att detsamma först i sammanhang med pröfningen af Lånereglementet' i allmänhet må till afgörande företagas, hälst ett så be - ^4 Ben 5 April. < skaffadt tillägg synes öfverskrida gränsen för en provisorisk åtgärd. Stockholm den 27 Mars 1823. På Riddarhusljtskottets vägnar C. G. Spens. Ni Snoilsky. Bilagor till PleniProtocollet för den 4 April? fårmiddagen. N:o n Herr Rothlieb, Axel: Med en jemkning i Extra Roteringen, kan förstås en jämnare fördelning öfver hela Riket, eller ock i hvarje province särskildt.
Committerade likväl de föreslagne medlen icke ensamt tillräcklige för det åsyftade ändamålet, samt anse derföre oundvikligen nödigt att Kronans nu egande ^788 S tats-U t siv o t tets B e t ä n k a n de n.. Ekparker inhägnas, fredlysas och värdas» samt att »va Ekplanteringar för Kronans räkning Inrättas, och hvartill, i Gormrntlerades tanka, först borde användas KronoAllmänningar oc!i Parker i allmänhet, jemte tjenliga lägenheter, pä Kongsgärdar, Boställen och andra Kronohemman, heldst tillräckliga områden inom sådane Kronoegnr torde kunna finnas; Men då Riksens Möglotlige Ständer vid iSia års Riksdag gjort underdånig hemställan om inköp af hemman och lägenheter för Ekeplanterha - gars inrättande, samt genom försäljning af för Kongl. Maj:t och Kronan umbärlig© och oanvändbara Krona-Allmänningar och Parker» tillgång framdeles kunde blifva för sådane inköp, hafva Cammitlerade jemnväl tillstyrkt, att, i den mån skagsförsäljningsmedel inflyta och så vidt hehofvet det skulle påfordra, hemman, .sorn, i anseende till närbejägenhet lill varf eiler hamn, erbjuda en fördelaktig local, förenad derjemte med för ändamålet synnerligen tjenlig jordmån, må till Ekplanteringar inköpas,- Hvarjemte Committerade i underdånighet hemställt, dels att de pia uter hagar» som för Kronans räkning inrättas» måtte frånskiljas ali privat inflytalse, så i anseende till begagnandet af skogen elier betet, sorn administrationen, hvilken borde öfverlemna? åt Flottornes Comstruclions-Gorps, dels Siats-Utskottets Bety akan den ^89 ock att, till vinnande af säker och bestämd kännedom om Ekskogarnes närvarande skick i allmänhet, och de tillfällen till planteringar af denna trädart, som ytterligare kunna erbjuda sig, en generel besigtning af Ekskogarne mätte företagas i de Län, der Eken bäst trifves och växer.
M. täcktes anbefalla Dess Befallningshafvande i de Län, der Stats-Verket eger utestå - Expeditions-Utskoltets Förslag till lind. 449 utestående fordringar för undsättnings-spanrnål, att låta uti lagligen utlysta sockenstämmor, i närvaro af så väl Kronofogde, eller det ombud, E. K. M:s Befallningshafvande i hans ställe förordnar, sorn ock Länsman, anställa undersökning, till utrönande af hvilka gäldenärer äro utfattige och sakna all tillgång till sina skulders godtgörande; hvarefter för alla dem, i afseende å hvilka ett dylikt förhållande af socknemännen enhälligt vitsordas, afskrifning, derest icke andra hinder möta, samt utan afseende derå, om borgen för skulden blifvit ställd, må, utan vidare undersökning, i laga ordning ega rum; hvaremot för öfriga skuldposters indrifning af hufvud-gäldenärerne, eller dem, som spanmålen emottagit och äfvenledes ulan anspråk mot borgesman eller dem, som betalningsansvar sig iklädt, alla nödiga åtgärder skyndsammast och, så vidt ske kan, innan detta års slut, böra vidtagas, samt dervid iagttagas, att, på sätt genom Kongl. Brefvet den 13 December 1834 är vordet stadgadt, gäldenärernes fasta egendom, behöfliga bohagsting, klädespersedlar, för jordbruket erforderlige kreatur och åkerbruks-redskap, samt nödig säd till utsäde icke få i mät tagas; börande sedermera de sist omförmälde fordringar, för hvilkas gäldande tillgång hos gäldenären bevisligen saknas, äfvenledes i behörig ordning, så fort ske kan, till afskrifning befordras; och torde E. K. M. täckas alt till Rikets näst sammanträdande Ständer i Nåder aflåta Berättelse om utgången af de vidtagna åtgärderne.
Hon visade i lidandet en resignation, en själsstyrka soni nästan kan kallas sublim. Kanske räknade lian kroppsliga smärtor som ett intet, jiimfördt med de själens lidanden, hon under s % godt som hela sitt lif hade att kampa emot, ocli för hvilka hon till slut skulle duka under? Följande ' iiro utdrag at trenne bref skrifna frkn sjuksängen, de senare f r h Malmö, dar Iion under längre tid vistades i och för liikarebeliandling. Det hsnder mig så ofta, att jag är så där mol allena liela söndngame igenom och ibland de aiidra dagarne med. Någon gång tiiiiker jag da, att det kunde vara roligt att lia någon att prata nied, ty det blir allt trist till slet att bara räkna maskorna p % virkningen eller höra slamret af striiiiipstickorna och icke en enda kommentar till sina egna tankar eller någon friskare vind på deras stilla ocean. J a g lef. ver med ett ord som snäckan i sitt skal på senare tider, ty att &gt;sträcka ut ii ornen^ i Hörby kostar många pengar och jag vill försöka on1 det icke ar en inöjligliet att komina ur de förfärliga skulderna. J a g kan nu aldrig låta bli att tänka p&amp; framtiden, fast det ar dumt nog, ty kanhända den ar förlagd till en annan planet och helt. annorlunda an man tänkt sig. J a g liar virkat s i flitigt som möjligt liela efteriniddageii, ty jag Ilade ingen lust att läsa, ' icke krafter att göra någon längre promenad och så gjordes tiden mig lång i stället. Hade det vrcrit soiri förr kiinde jag skrifva en smula, ty nu är jag starkare i händerna och kan åtminstone sjalf lasa livad jag klottrar, men jag liar beshtat mig för att lita bli det der lapprit, ty låt vara att jag liar anlag, s i iir det ändå oinöjligt om de vore aldrig så utmärkta att dana dein till någonting dugligt under ett sådant stillastående lif och under så sammanträngda förhållanden.
Fru von Saxe – systern – blef ju grufligt kränkt och ledsen öfver att något sådant hade kunnat ske i hennes hus, och det genom hennes egen bror och en person, åt hvilken hon med fullt förtroende anförtrott sin dotter. Hon afskedade naturligtvis mademoiselle ögonblickligen. Men Ludvig, som plötsligt kommit till, förklarade då mycket högdraget sin syster, att hon med detsamma också förbjöd honom sitt hus, ty han tänkte så fort som möjligt gifta sig med fröken Dupont. Och – om det nu var för att trotsa familjen, eller han verkligen var så vanvettigt förälskad i henne – han lät strax taga ut lysning och gifte sig med flickan, ett par veckor innan hon fick sitt barn. Syskonen voro förtviflade öfver denna skandalösa mesallians. De nekade att taga emot den nya svägerskan, och ungherrskapet lefde för sig sjelfva på Vårnäs under ett par års tid. Så var det att Ludvig plötsligt blef direktör i den nya privatbanken, och bröderna kommo att behöfva hans namn på en del vexlar och affärspapper. Den ena svägerskan, som var född friherrinna och pietistiskt sinnad, stälde omsider till en familjemiddag, der Cécile var inbjuden och officielt upptogs i den Brandtska slägten. Stämningen vände sig till hennes fördel – hon var tyst och anspråkslös, tyckte man, och gjorde inga försök att “tränga sig in“. Kanske skulle man småningom gått in på att helt och hållet glömma hennes förtid, om hon blott sjelf visat sig mera tillgänglig och angelägen, och framför allt, om hon icke – isynnerhet genom alla de herrar hon mottog – alltjämt hade gifvit anledning till skvaller. Nu berättade man både det och det om henne – kärlekshistorier och excentriciteter af alla slag. Sjelf tycktes hon emellertid aldrig bekymra sig om, hvad folk sade, klädde sig, som hon behagade, utan att rätta sig efter mod och sed, och umgicks fortfarande med personer, som, enligt hvad man sade, komprometterade henne. Men ingen visste det minsta, och det märkvärdiga var, att, hvad man än hörde, när man såg henne, tyckte man att alltsammans var otroligt. Ett var emellertid säkert: Ludvig Brandts äktenskap var olyckligt. Deras förhållande hade aldrig, icke ens under dess varmaste period, varit fullt lyckligt.
Men jag anser, att de i motionerne påyrkade rättigheter bordt af Utsk. godkännas åtminstone till så stor del deraf, som svarar emot livad K. M., uti det af Frih. Raab åberopade nåd. svar vid 1841 års riksdag, förklarat böra rättsökande medgifvas. Gr. Lewenhaupt, Patrik: Jag anser mig böra hembära Utsk. min tacksamhet för det att Utsk. vid behandlingen af denna fråga behjertat de ständigt ökade göromål, som länsmyndigheterne åläggas, äfvensom att Utsk. afsett det betänkliga uti att ytterligare öka K. bef:des redan nog stora uppbördsansvar. Visserligen hafva flere af mine värde kolleger här yttrat att K. bef:de gerna kunde åtaga sig dessa bestyr, emot erhållande skälig ersättning. Men jag hemställer huruvida det vore dessa embetsman värdigt att, blott de fingo betalning, åtaga sig hvilka och huru mänga göromål som helst, och om ej möjligen följden deraf skulle kunna blifva att öfrige göromål, för hvilka direkt betalning icke erlägges, skulle komma att försummas. Flere talare, bland andra Hr von Rosen och Gr. Fr. Posse, hafva yrkat äterremiss af betänk, af det hufvudsakliga skäl, att de önska att det måtte blifva bestämdt stadgadt, huruvida K. bef:de skola eller icke skola taga befattning med i frågavar. mål. Jag skulle visserligen icke emotsätta mig återremiss af betänk., om jag icke vore öfvertygad, att, efter den pröfning saken så väl vid föreg:de, som vid innevar. riksmöte erhållit, det är föga anledn. att förmoda, det en återremiss verkar någon förändring i Utsk:s åsigt uti ämnet. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Afven jag tillstyrker bifall lill LagUtsk:s förevar, betänk. Jag ber att först få undersöka halten af den deremot gjorda anmärknm, att Utsk. bordt bestämt tillkännagifva huruvida det ansåge att promotorialrätten bör äga rum eller icke, d. v. s. tillstyrka R.
Nå ja, skulle man ej då kunna uppställa ett vilkor för rätt att deltaga i axplockningen: — några knippen goda kamomiller. På det sättet skulle man erhålla ganska god tillgång på dessa nyttiga plantor. För öfrigt behöfver det väl ej sägas, att det kan förtjenas en smula genom att sälja växterna till familjer, som ej hafva tillfälle att sjelfva samla sitt behof. En. Ä Bröllop i England. jjn gammal engelsk lag bestämmer, att en vigsel endast har giltighet, om den förrättats före middagen. Anledningen till denna märkvärdiga förordning kännes nu mera knappast af en bland hundra, hvilka gå i giftastankar, men man håller fast vid gamla bruk i Old England, äfven om de äro obeqväma. Förr i verlden var en sådan lag nödvändig, ty då hände det ofta att bröllopsgästerna — och brudgummen med —, när vigseln egde rum på eftermiddagen, hade sett så djupt i glaset, att det kom till obehagliga uppträden i kyrkan. För att förebygga detta utfärdades nämda lag, hvilken ännu består, ehuru förhållandena blifvit helt andra. Man kan visserligen erhålla dispens från uppfyllandet af detta lagbud, men måste då betala denna eftergift dyrt. Erkebiskopen af Canterbury eger att utfärda denna tillåtelse, som gifver en rätt att gifta sig vid hvad tid man behagar, men under inga vilkor på söndagen, mot en godtgörclse af — 29 pund oeh 3 shilling, omkring 525 kronor. Bikt folk brukar skaffa sig en sådan tillåtelse, men de flesta bröllop ega dock rum mellan 11 och 12 på förmiddagen, en tid, som for de flesta Londonbor är särdeles obeqväm, enär man i London sofver länge om morgnarne. Brudgummen får ej se bruden förr än i kyrkan, der han, ledsagad af sin fader eller den äldre herre, som representerar denne, väntar henne vid altaret. Brudtärnorna möta henne vid kyrkdörren och följa henne, när hon vid faderns eller den som » bortgifver » henne, arm går upp till altaret. Hennes bruddrägt är ungefär sådan som hos oss, men hon bär orangeblommor i stället för myrten liksom brudarne i Frankrike och Amerika.
Såsom den der nägre och zo ärs tid beklädk domareembelet, och afvömt brottoch miflgärningSmäl större och mindre, kan jag med fullkomlig öfrvertygelse om sanning förklara at Z delar af deäkjärade gröfre och mindre brötlen haft fylleri till silk sörsta grundämne. Merendels har jag fun nit, akt allmänna fredens förstörare a wägar och stigar, mördaren da han skall »verkställa sin rysliga gärning tillgripit der ruscstfwande för all med desto större djärfhet fullborda brottet Nu frägar jag: männe wäl någon ordning i samhället behöfwer elk kraftigare Ammande än dell»? omöjligen winnes rät - Den 28 Maj!» telse härutinnan genom en utsträckt bränwinsbränninge frihet och tillstånd alt fä brinna mev de uti nyst nplaste betänkandet förestagne pannerym» ver. —. Det är ej emot bränwiners mattliga tillWerkiiinq och matteliga bruk jag ifrar; nej hwad wart cttmal giort sä tillsägande nödwändigt, bör ej för den wanwektiges /^ch iastfulles stkuld helt och hältit förbindas. Wara langa winirar, som ofta gör fodenUlganaarne ki!->ppe, fordrar understöd för kreamren as spaimemäl; och dä anie goda ändamål genom en och samma åtgärd kan minnas, nemligen husbehofmer af bränwin och utfodring af samma jpannemal för kreainren, sa wisar sig straxt, att husbeho sbränningen har sine fördelar, vem jag aldrig kan bestrida. —, M>a möter ofelbart HLrwid dek inkast: kan ett twäng i närlngarne wara gagneligt; ock bör icke en ock hwar aga rättighet att förädla och till sin högsta winst bringa den afkastning som dest innchafwande jord kan lemna? lag medgumec detta sä wida icke al mänt mai derigenom fättes i fräga och mä hända äfmen störes.
Derjemte skall den förpassnings-tagande, såsom böter till tullkassan i det rike, dit varorna blifvit förpassade, erlägga en summa lika med tullräkningens belopp, hvilka böter på enahanda sätt uttagas och till tullkammaren eller vederbörande tulltjensteman å bestämmelseorten öfversändas. § 18- När utländska oförtullade varor landvägen förpassats från ena riket till det andra, vare f» Bcvillnings-Utsliottels Betänkande JYl G. förpassnings-tagaren pligtig, att, inom trenne månader från förpassningens datum, till den tullkammare, som varorna förpassat, aflemna ett af tullkammaren å bestämmelse-orten utfärdadt bevis att varorna dit framkommit med orubbad försegling eller plornbering, så vida de afgått under tullförsegling eller plornbering, och att de befunnits till antal, mål eller vigt öfverensstämmande med förpassningen. Varder ett dylikt bevis icke inom sålunda föreskrifven tid till tullkammaren å afgångsorten inlemnadt, åligge det samma tullkammare, att, i enlighet med förpassningen och på grund af den tull-taxa, som vid förpassnings-tillfället var gällande i det rike, hvarifrån varorna skolat afgå, uträkna den för varorna belöpande tull, samt derefter hos lörpassningstagaren eller hans löftesman i laga ordning uttaga tullbeloppet, hvilket skall tillfalla tullkassan i det rike, der förpassningen meddelats; och skall derjemte förpassnings-tagaren, såsom böter till tullkassan i det rike, dit varorna förpassats, erlägga ett mot dubbla tullen svarande belopp, hvilket på enahanda sätt uttages, för att öfversändas till tullkammaren å bestämmelseorten.
Beträffande beskattningen A konstapparater, hafva Utskotten antagit lill grund derföre, att desamma böra beskattas i nion af påskyndad afvei klling och fördelen af en större produclion; hvarvid Utskotten ansett enkel rec tificator, hvarunder äfven inhegiipes den vanliga klarkulan eller klarblåsan, till 70 procent, dubbel rectificator lill 100 procent, enkel reclificator och mäskvärmare till 175 procent, och dubbel rectificator jemte mäskvärmare till 200 procent, bidraga till afverkningeris skyndsamhet, hurusom helst dessi* apparater till den enkla redskapen appliceras, samt den dubbla pisloriska pannan med 5oo procent öka afverkningsförmågan; finnande Utskotten i beskattning å konstapparaler skäligt föreslå, Sevilla.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk. Utlåtande N.-o S. |5 att afgiften för de enkla pannorna ökas med 4 för hvarje kanna bränvin, som, med begagnande af dessa apparater, efter ofvan antagne grunder anses kunna tillverkas nied hvarje sammansatt apparat, utöfver det afverkningsLelopp, som blifvit fästadt vid den enkla redskapen, hvilken tillökning i afgiften beräknas lika för de mindre oeb större pannorna. Och få Utskotten,' till närmare upplysning om bela beskattningen, hänvisa lill den härvid bilagde tariff, samt, i afseende på den inkomst, som deraf kan inflyta, åberopa bilagde i tabellarisk forin uppgjorde approximativa calcul, som utvisar detta förhållande. Hvad åter angar de konstapparater, som icke kunna hänföras under någon af ofvannämnde sorter, och hvilkas tillverkning öfverstiger den för dubbla pistoriska pannorna antagna samt hittills fått begagnas under de vilkor sisla momontet af i3 §. i i83o års Förordning föreskrifver, finna Utskotten skäligt tillstyrka en beskattning af 4 sk< pä hvarje kanna bränvin, som med sådan Jbränningsredskap kan tillverkas, 11:0
Det förslag StatsUtsk. här framställt är till sin princip så origtigt, att jag vägar på det högsta motsätta mig detsamma. En tjensteman hade i och för utöfvande Den 11 Mars f. m. 173 af sin tjenst begärt hos K. M. en gratifikation, hvaruppå K. M. lemnade Nådigt afslag. Då företager sig en Riksdagsman, att hos R. St:r göra motion i ämnet och StatsUtsk. föreslår att den af K. M. afslagna gratifikationen måtte af Ständerna beviljas. Ett bifall till detta StatsUtsk:s förslag vore utan tvifvel att ifrån Ständernas sida söka på ett ganska olämpligt sätt inmänga sig uti de statsbestyr, hvilka böra K. M. tillkomma, hvarföre jag vördsamt anhåller att Betänk, mätte varda af 11. o. Ad. återremitteradt. Hr Virgin, Christian Adolf: Jag ber att få fästa Ståndets upmärksamhet derpå att, efter mitt förmenande, K. M. icke kunnat emot gällande Regkte bifalla Hr Leopolds ansökan. Det är kändt att genom Hr Leopolds anmärkn:r har en inkomst af omkring 12,000 R:dr b:ko tillgodokommit Staten. Då Hr Leopold anmälde förhållandet för sin Stations-Chef, så blef det derigenom kändt för KammarR:n och det var i anledn. deraf som aumärknm inom Kammar-R:n gjordes. Anmärkn:s-proc:n tillföll naturligtvis, på grund af Regktel Kammar-R:ns Tjenstemän, och icke Hr Leopold, af hvilken anmärkn.-n egentligen blifvit gjord. Det är visst sant att i laglig väg kan han ingenting vinna, men jag» ti or att R. St:r i detta fall, såsom i många andra, kunna fästa sig vid hvad sorn är billigt; och det är utgående ifrån den åsigten, som StatsUtsk. har tillstyrkt utbetalande af dessa medel. Jag får för min del yrka bifall till Betänk. Hr von Hartmansdorff: Aug:
N:o 273, ang.’de dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och Den i5 Januari. 77 förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen, och dels i anledn. af flera isamma frågor väckta motioner, Lief nämnde utlåt. N:o 3g3 ånyo lagdt på bordet af Ilrr Hjärne, Harald, och Halman, Wilh. Fred r. Föredrogs ånyo och bifölls Oecon.Utsk:s d. 11 dennes på bordet lagda ytterligare betänk. N:o 14.1, i anledn. af väckta motioner om en utvidgad sågningsrätl å såväl skattlagda som husbehofs-sågqvarnar. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., sedan Ståndet i sista plenum afgjort frågan örn Bancoverkets organisation, behagade tillåta, att BancoUtskts betänktn Ntris 3g och 4°5 hvilka i afvaktan på nämnde beslut varit hvilande, nu finge föredragas. Bifölls. I anledning häraf föredrogos och biföllos BancoUtskts sedan d. 17 sisth Sept. på bordet hvilande betänktn: N:o 3g. i anledn. af väckt motion om Bankens och Bancodiscontens räkenskapers granskning i Kammarrätten; N:o 40. i anledn. af väckt fråga om förändrade grunder för befordringar till commissariebeställningar inom Banken. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i anledn. af den af Hr Cederschjöld väckta motion, ang:de bestämmande af dagen för nästa lagtima riksdags början, hade R. o. Ad. anmodat H. Ex. att uti sammankallad Talmansconference anmäla frågan, för att sedan för R. St. framläggas.
Patricia blir gift ined den unge rike irländaren; D p p n a förlåter ' mycket snart den föregifne brodern hans underliga handlingssätt, och blir slutligen h.ans hustru. Den unga Finola slår sig på tr8dgårdsmästapyrket. Icke kan man med fog saga att läsningen af dylika berättelser väcker unga flickors h %g för god och sund lasning; ej heller få de föreställningar, som mycket stämma med det verkliga lifvet. an Det giiilla slottets henllighet. Berättelse för flickor (10- 1 6 år) o af Euelyn Everelt-Green. Öfvers. af TVilh. Bngelke. Arligen leta sig några af de många böcker, som i England skrifvas för unga fliclor, vägen hit och iklädas svensk dräkt. Dessa böcker iiro ej utan förtjiinster, de utmärka sig ofta för en ren och god anda och iiro mången gång skrifna med talang. Oaktadt deras förtjänster kunna de dock ej raknas till de goda, böckernas anta.1, ty deras innehåll ar vanligen så intetsägande, så obetydligt, att de ej kunna göra nå.got djupare intryck och följalrtligen ej heller vara af någon betydelse för en ung flickas utveckliag. Att flickor hysa någon särskild förkRrlelr för sådant sentimentalt pjoller, som vanligen fyller de arbeten, hvilka äro ~ a r s k i l d t skrifna för dem, kunna vi ej tro. Vår erfarenhet är, att de gärna läsa böcker med djupare, sundare och allv~~rligare innehåll, om man blott sknffar dem sådana. Hvnrf ' ör behöfves det för öfrigt slcrifvns s&amp; många siirskilda böcker för flickor och gossar? Unga flickor och unga man lefva ju i samma värld och böra väl bli belcanta nied hvarandras lifsoinråden, och deras Iiisning bör darför vara af den art, att den Iran bidraga till hvarje ung människns sunda ntveclding och förädling.