Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande dernäst det af Preste-Ståndet för dess del beslutade tillägg af ordet ”Lagtima*’ i samma §:s irsta period, i följd hvaraf ofvanberörde tidsbestämmelse endast tor Lagtima Riksdag skulle blifva gällande, hemställer Utskottet, enär Grundlagarne icke stadga någon skillnad emellan Lagtima och UVtima Riksdagars functioner, samt något förslag i detta ämne icke eller blifvit af Utskottet framstäldt, om icke Preste-Ståndet, som är ensamt om sin mening i förevarande fall, skulle finna skäl alt låta densamma förfalla. Med hänsigt lill villkoren för Riksdags upplösning före den bestämda tidens utgång, hafva vidare Borgareoch Bonde-Stånden antagit Utskottets förslag, att. derför må erfordras Konungens och samtlige Riks-Slåndens bifall, Ridderskapet och Adeln deremot velat göra upplösningen beroende ensamt af Riksens Ständer, d. v. s. Tre Stånd, och Preste-Ståndet gått den medelväg, att upplösningen må ega rum, i följd af S ändernas hemställan och Konungens bifall. Utkottet har i denna fråga fastat uppmärksamhet Conslilutions-Utskottets Memorial, N o 3o. å vadan deraf, att eli Stånd skulle, emot Konungens och de öfriga Ståndens heslut, kuma halia Riksdagen samlad, intilldess den för fortfarandet fastställda tid gått till anda, och har derföre, enär det för öfrigt synes lämpligt, alt Riksdag ej må utan den andra Statsmagtens, eller Konungens bifall upplösas, trott sig böra tillstyrka Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden att öfvergå till det af Preste-Ståndet uppgifna villkor för Riksdags upphörande före den för fortfarandet bestämda tiden. Dcå hvad åter angår de uti 3:dje perioden af Utskottets förslag lill förändring af 109 § Regerings-Formen intagne villkoren för Riksdags ytterligare förlängning Presteoch Bonde-Stånden instämt uti hvad Utskottet O o a föreslagit, men Borgare-Ståndet ansett Konungens och tre
Men, säger man och detta är hufvudargumentet, skola då Norrmännen ej ega samma rätt som hvarje annat fritt folk att, i samråd med sin Konung, ändra sin egen grundlag. Utskrts förslag är ju en upmaning till afslag å Storthingets framställning, ty, innan Thinget åtskiljes, måste ju svar af Konungen afgifvas och innan dess hinner ingen revision verkställas. Invändningen haltar dock betydligt. Jag har sökt visa att 14 § Grundloven icke uteslutande rör Norige. Den är således deri olik andra grundlags-§§. Ja man skulle möjligen kunna bevisa att den aldrig under något betingande får ändras. Den är en af lovens grunder, då den, förutan nämnde lov, aldrig kommit till stånd, och 112 § förbjuder att någon förändring får ske i Grundlovens principer; under sådane förhållanden kan åtminstone förändringen utan fara ännu någon tid upskjutas; verklig skada gör det i alla fall ej, då troligen ingen Ståthållare under tiden namnes. — Att en grundlag under ett par år innehåller en död bokstaf är väl ej farligare än att ett belt föreningsfördrag mellan 2:ue folk i nära ett halft sekel endast varit ett dylikt dödt ting. Att se detta fördrag väckas till lif, detta har länge utgjort min käraste dröm. Hvad Norige särskildt angår, älskar jag dess modiga, frisinnade söner. Jag har derföre alltid understödt, och skall alltid understödja, hvarje förslag, som befordrar de båda folkens anslutande till hvarandra. Jag vet nogsamt att endast ett fritt brödrafolk kan gifva oss det stöd vi behöfva, ett underkufvat lydfolk kan blott försvaga oss. Jag har således röstat för jernvägar, för handelns ordnande, för domars exsekutiva kraft, för ömsesidig naturalisations-rätt. Hvad fördragen stadgat, har jag önskat hålla i helgd. Dea interims-styrelse, som Norrmännen antagit på vår begäran, märken väl, Mine Hrr, på Svenska Ständernas begäran, den har jag ansett oss böra underkasta oss; men samtidigt har jag förordat Prinsregeringen, såsom enda sättet att rädda oss från nyssnämnda olämpliga styrelse.
Efter min förmening borde ett anslag, sådant som delta, helst användas på sådana vägar, der det gjorde mesta nytta, d. v. s. på dem, som mest befaras; ty då komme det till nytta för den största delen af Sveriges innebyggare. Hr Grefven har ansett summan otillräcklig, äfven 0111 hon höjdes till 200,000 rtdr. Det må vara, men säkert är, att fyra gånger 5o,ooo rtdr räcka bättre till D e n 2g M a r s e. m. till än fre gånger 5o,ooo r:dr. Det är således i öfverensstämmelse med Hr Grefvens egen åsigt, som jag vidblifver min anhållan om instämmande uti BorgareSt:s beslut. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Till en början tager jag mig friheten fästa II. o. Ad:s uppmärksamhet vid en i sig sjelf ganska obetydlig ovarsamhet i redactionen, då det heter anläggning af backiga vägar, i stället för o inläggning af desamma. Hvad sedermera angår Gr. Anckarsvärds yttrande om anslagets otillräcklighet, och hvilket yttrande egentligen föranledde min anhållan om ordet, så torde jag dervid få äran erinra, att om 200,000 r:dr är en för ändamålet otillräcklig summa, hvilket jag visserligen anser den vara, så måste ett anslag af i5o,ooo r:dr vara ännu mera otillräckligt; och om något till nytta för landet ledande resultat skall vinnas uti en så vidtomfattande fråga, som denna, och med hänseende jemväl till vårt lands bergiga beskaffenhet och öfriga locala svårigheter för ett beqvämare communicationssätt till lands, så bör man väl hellre anslå, lika med BorgareSt., 200,000 r:dr, än, lika med Utsk., endast bevilja i5o,ooo. Hvad åter angår den reflexion af Gr.
Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då han, å ena 6idan, till förekommaide af Riksdagens förlängande, ansåg sig böra , enligt Grundlagarne , för Ridderskapet och Adeln föredraga de Mål, hvilka voro på dess handläggning beroende, men Herr Grefven och LandtMarskalken likväl, å den andra sidan, ville gå Ridderskapets och Adelns öni skan till mötes, kunde Herr Grefven och LandtMarskalken icke inställa föredragningen af de på bordet hvilande Mål, utan ägde de Rädderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka åsiundade det något serskilt Mål måtte ytterligare hvila på bordet, att sådant vid Målets föredragning anmäla. Grefve Anckarsvärd, Michaél: Som Riksdagen snart lärer nalkas sitt slut, men de vig - Den 9 Maji. 227 tigaste Målen angående Disconternes utreda ning samt allmänna Fenninge - rörelsen ocli Myntvärdets upprätthållande ännu äro oafgjorda, och vidlyftiga Discussioner , då berörde Mål till afgörande företages, säkerligen komma att äga rum; så får jag hemställa, om icke, till bidragande af skyndsamhet och lättnad vid den slutliga pröfningen af dessa Mål, Ridderskaoet och Adeln skulle behaga tillåta några dess Ledamöter, att, på egen bekostnad, låta till trycket befordra de vid slutet af Stats» och BancoUtskottens Betänkande om Disconternes utredning befintliga Funder eller Propositioner, samt 0111 icke Statsoch BancoUtskotten kunde anmodas, att trycka deras blifvande Utlåtande angående allmänna Financeregleringen i de delar, detsamma kan blifva från deras i ämnet först afgifne Betänkande skiljagtigt. Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Reinhold, erinrade, att Ridderskapet och Adeln i går eftermiddag bifallit Grefve Spens’*', C. G., anhållan, att få trycka de i Statsoch BancoUtskottens Betänkande om Disconternes utredning befintelige, nu ifrågavarande Propositioner, under förbehåll likväl, att samma Betänkande borde i ett sammanhang helt och hållit till trycket befordras.
Maj få nedgå till sådan obetydlighet, att några månader fördröjd leverering af 200,000 fyra-riksdalers-stycken kunde försätta Banken i någon slags förlägenhet, under det att Myntverket större delen af år 1860 saknade allt slags myntningsarbete. Revisorerne hafva vidare ansett det särdeles angeläget, att »arbetet vid Myntverket så ordnas, att från Bankostyrelsen ingående reqvisitioner skyndsamt kunna fullgöras och Banken icke, till följd af fördröjd eller uteblifven leverans af mynt från Myntverket, urståndsättes att tillhandahålla allmänheten de myntsorter, som derstädes begäras». Det må tillåtas mig härvid erinra, att det äfven för ett dubbelt större myntverk, än det här befintliga, skulle ofta blifva alldeles omöjligt att fullgöra dessa Bevisorernes fordringar, om ej Bankens styrelse låter sig angeläget vara att låta i förskott och un - 37 der tider, då klingande mynt föga efterfrågas, förmynta flerdubbelt större myckenhet mynt, än hittills varit fallet, hvarigenom Myntverket tillika kunde få en någorlunda jemn sysselsättning, ty det förefaller mig åtminstone icke svårt att inse, att en eller annan million riksdaler af grofsta silfvermyntsorten icke kan vara tillräcklig för att emotstå påtryckningen af hastigt påkommande uttag af stora summor silfvermynt för att liqvidera fordringar från utlandet, i fall, såsom detta år varit händelsen, omyntadt silfver af Banken hålles procent dyrare och vexlar på Hamburg här på platsen stå 1| å 2 procent och deröfver i högre pris än det myntade silfret. — Om en myntreqvisition från Ranken till Myntverket ingår kort tid efter en ny KonuDgs uppstigande på thronen, då de gamla myntpräglarne icke få begagnas, kunna nya punsar och stampar omöjligen blifva färdiga till något slags mynt på kortare tid än fyra månader och kanske icke förr än efter ett halft års förlopp, alldenstund Hans Maj:t Konungens sittning, som icke lärer kunna undvikas för bydens förfärdigande, alls icke beror af Myntverket eller dess gravör.
Detta förhållande anmärktes redan af sednaste Revisorer, som af anförda skäl ansågo denna utgift rätteligen hafva bordt påföras anslaget till Stockholms polis, och anmäles endast af den anledning att nu församlade Revisorer dela den åsigt, att någon anvisning af förevarande beskaffenhet pä extra utgiftsmedlen ej vidare bör ifrågakomma. § 8. I sammanhang med nyss omförmälda ärende hafva Revisorerne velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å följande förhållande, derutinnan rättelse synes böra vidtagas. — 11 — Enligt hvad Revisorerne inhemtat, hade vid flera st ats-re visioner anmärkningar blifvit framställda deremot att, under en mängd af år, utbetalningar från allmänna indragnings-staten, till belopp af 1,000 Riksdaler Banko årligen, egt rum till hyra för de af Ofver-ståthållare-embetets Kansli begagnade embetsrum uti den så kallade YVestinska egendomen och, med anledning af enahanda erinran vid stats-revisionerne åren 1841 och 1843, anhöllo Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens riksdag att, till besparing af nämnde hyresmedel, tjenlig lokal till embetsrum för bemälde Kansli,måtte uti någon af Kronans i .liufvudstaden varande byggnader upplåtas. Men sedan Ofver-intendentsembetet och Ofverståthållare-embetet i ämnet sig yttrat, dervid det sednare upplyst, att lägenhet för Kansliets inrymmande vore under byggnad, fann Kongl. Maj:t någon åtgärd till beredande af hyresfri embets-lokal åt Ofverstthållare-embetets Kansli för det dåvarande icke kunna vidtagas.
Då jag, vid föredragningen af näst efterföljande Betänkande, får tillfälle yttra mig oan de af Utskotten förtslagne Treprocents-Obligationerne, dem jag för min del arnar afstyrka, och i stället föreslå antagande af RiksgäldsContoirets Obligationer med 5 procents ränta, inskränker jag mig nu till det förklarande , hvad dem angår , att dessa blott skola användas för sådana behof, sorn äro oundgängliga, och hvilka icke på an-l nät sätt kunna fyllas. Jag hade derföre ansett rådligare än införande af ett Statsskuld-system, att Statsverkets årliga inbetalningar till Banken fortfarit i förut stadgad ordning, hvarigenom Banken %arit iståndsatt, att bestrida orna Din 19 Julii f. m. 919 kostnaderna för Götha Canal-anlaggniag med mera. Jag medgifver likväl, å andra sidan, att allmänna rösten talat så högt för minskning af utskylderna, att jag finner den consi deration vara ganska riktig, sorn föranledt Utskottens nu förevarande Betänkande, å hvilket jag således med nöje skulle tillstyrka bifall, om jag icke derifrån afhölls genom en ^ti Be tänkandet förekommande omständighet. Utskotten föreslå nemligen, att 150,000 R:dr Banco skulle användas till uppköp af nfyntbara metaller. De hafva förut tillstyrkt, att 266,666 R:dr 32 sk. matte för samma ändamål anslås, hvilka summor sammanräknadt utr göra 416,666 R:dr 32 sk. Banco. Jag fruktar att användande till silfveriippköp af en så betydlig summa kunde förorsaka Coursens stegring, sorn vore rakt stridan de emot den princip, från hvilken jag alltid utgått, att vinna all den stadga i myntvärdet, som i cathegorien af realisationens overkställbarhet är möjlig ; jag gillar således väl förslaget om inbetalningens nedsättning, men icke att beloppet ovilkorligen skall användas tilL upphandling af silfver. På grund af .denna anmärkning anhåller jag att Betänkandet måtte återremitteras.
Det är således jag, icke byggnadschefen, sorn hade att öfverväga, huruvida en sådan framställning var lämplig eller icke, och då jag bestämde mig för den sednare åsigten, voro mina skäl icke de af Utskit upgifna. Jag tvekar icke heller i ringaste måtto att för dem redogöra. Ganska väl visste jag, att museibyggnaden icke med återstående medel skulle kunna under år 18C0 med full fart bedrifvas, men då R. Sta' beviljat hvad K. M. för nämnde års byggnadsarbete äskat, och efter min upfattning till göd ordning hörer, att sedan Statens utgifter för ett år blifvit af R. St:r bestämda, rubbning deri ieke sker utan särdeles tvingande omständigheter, hvilka här icke voro för handen, samt jag slutligen anser nyttigt, att StatsUtsk.-t, såsom ock grundlagen otvifvelaktigt afsett, kan i ett sammanhang betrakta statsverkets tillstånd och behof, fann jag mig icke böra inför K. M. framlägga annat förslag i ämnet än det, hvaraf R. St:r erhållit del och hvaröfver StatsUtsk:t haft att i nu föredragna Utlåt, sig yttra. Hvad Utsk:t i detsamma hufvudsakligen synes hafva bemödat sig att ådagalägga är, att byggnadschefens beräkningar icke förtjena förtroende. Det är likväl på dessa beräkningar, som K. M. grundat sin Nåd. Propos., och mig hade Utskd således bort anklaga, om jag tillstyrkt K. M. att godkänna en framställning stödd på beräkningar, mot hvilkas tillförlitlighet byggnadschefens tillgöranden under den tid, jag med saken haft befattning och för hvilken de icke vunnit R. Stms godkännande, gifvit skälig ani. till misstanke. Huru härmed rätteligen förhåller sig, torde jag således försöka att utreda.
Akerhjelms än den, att han vill ställa detta löneanslag utan begränsning af tid till Konungens förfogande. Ett sådant förfaringssätt tror jag icke vara det rätta, emedan R. Sf:r äga att, vid hvarje riksdag, bestämma Statsutgifterna, intill den näst påföljande. Men att upgöra en Statsreglering för obestämd tid, det strider mot vår författning. Derföre har jag yrkat att orden ”intill nästa Statsreglering” skola inflyta. Blott de komma in i Frih. Äkerhjelms förslag, så har jag ingenting vidare att invända. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: En sådan disposition af 77,000 R:dr, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, befarar jag icke ens skulle upfylla det af Hr von Hartmansdorff afsedda ändamålet, nemi. LänsStatens aflöning; ty om denna summa endast ställdes till K. M:s Nåd. disposition till nästa Statsreglering, så kunde icke någon hufvudsaklig reglering af LandtStats-tjenstemännens löner derigenom ega rum, utan blott ett provisionelt tilldelande af arfvoden till vissa tjenstemän, hvilket således skulle kunna ändras vid nästa Statsreglering. Då tjenster blefvo lediga, så visste icke de sökande hvad lön de kunde få och icke ens K. M. kunde veta hvilka löneförmåner, som med tjensten kunde förenas. Jag befarar att derigenom skulle kunna uppstå Den 26 Juli. 419 missförhållanden, som icke kunde förebyggas eller afhjelpas; hvaremot om, såsom Frih. Åkerhjelm föreslagit, R. St. skulle besluta att de 77,000 R:dr, som R. St. vilja lemna till denna lönereglering, ställas till K. M:s disposition, på sätt Utsk. föreslagit, dock utan det förbehåll och vilkor, som Utsk. dervid fästat, så är derigenom gifvet, att dessa medel skulle för löneregleringen vara att tillgå. Då kan K. M. fastställa löner på stat till de belopp, som för löneregleringen finnas behöfliga. Det blir då något bestämdt för framtiden och på sådant sätt kan en lönereglering låta sig göra.
Utskottet hemställer, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet behagade, i de delar, de hvar för sig fattat beslut, i strid med Utskottets förslag, samma beslut frånträda och med Bergareoch Bonde-stånden sig förena, men får tillika, jemte anmälan, att, då genom Ridderskapets och Adelns stadgande, alt bestämmelsen Stapelstadsvigt icke borde vid tullbeiäknings-qvantileten utsättas, ingen ändring i förtullnings-beloppet uppkommer, detta beslut icke kan till ni gon åtgärd föranleda, ulan följngtligcn kommer att förfalla, Fortt. af BeviUnings-Uiskoltets Memorial, N.O 4l* >7 för elen händelse, alt Utskottets ofvanberörde hemställan Jernnäs utan uppmärksamhet, föreslå de voterings-propositioner, som af de i öfrige delar skiljagtige besluten påkallas; och har Utskottet i sådant afseende trott följande omröstningssätt höra ega rum. 265:o. a) Den, som godkänner Utskottets förslag, att införsel-tullen å Stål:
Slutligen hur hon funderade fattade hon dock hatten och ilade nedför trappan. Den första otåligheten. Nanny hade hunnit till sista trappsteget, då hennes svägerska med blossande kinder och hastiga steg kom tillbaka från ett ärende i grannskapet. När hon först fick se den unga flickan, sköt hon halmhatten längre ned öfver ansigtet och ärnade gå förbi henne med lika stor snabbhet som den, hvarmed Nanny stod färdig att flykta ut. Men Nanny hade ej väl kommit till förstugutröskeln, innan Magda yttrade: "Hvart går du?" "Jag ... jag tänkte att gå ut lite." "Du bör akta dig bäst det är, blir du stora flickan." "Än se'n då?" frågade Nanny förundrad. "Åh, fattiga hederliga qvinnor ha ingen rättighet att gå ut!" "Hvad säger du?" "Jag säger att vår Herres sol och vatten och ängar och träd blott äro till för förnämt folk, som kan se alltsammans från vagnar eller vackra segelbåtar." "Men, kära Magda, du som alltid..." "Tyst, barn du förstår ingenting du af all den smädelse och allt det hån, som vi qvinnor af en viss klass äro skapade för." "Icke äro vi väl skapade för det heller?" "Jo jo ... men vi borde också vara skapade fula som synden för att få behålla åtminstone vår ärlighet ty på vår blygsamhet tror ingen." "Store gud", tänkte Nanny, "skulle det der vara sant, så..." Magda, som för några ögonblick hållit handen hårdt tryckt mot sin brännande panna, upplyfte den nu, och såväl af uttrycket i hennes svarta ögon, hvilkas strålar tycktes kasta ett guldskimmer öfver hennes mörka hy, som af den stolta höjningen på hennes smidiga hals såg man att hon återvunnit väldet öfver sig sjelf. "Jag oroar dig, stackars Nanny!" återtog hon med en förändrad, mild ton. "Jag kom ej ihåg att du ännu är som en dufva, hvilken knappt lemnat dufslaget. Men jag var ledsen man blir det ibland, utan att rå för det." "Var det då ingenting?" "Jag kan säga att det både var och icke var, och jag vill helst tiga."
Robsahm. S. D. 2080 Dm 2 2 Juli. S. D. Jemte dét Ståndet till alla delar biföll StatS-Utskottets den 18 i denna månad afgifnä och den 20 på bordet lagda 2:ne Betänkanden om Pikets Utländska Gäld samt dess indragande och inlösen, beslöt Borgare-Ståndet för sin del, att den lifliga Underdåniga vördnad och tacksamhet, sorn det var öfvertygadt att Bespectiva MedStånden med Borgare Ståndet delade för Bians Maj:t Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Eandsfaderliga och visa med verkan till beredande af medlen, hvarigenom ifrågavarande gäld kunnat på ett för Piket hedrande men tillika föga känbart sätt afbördas, skulle genom en stor Deputation, under Hans Excellencés Herr Grefvens och Eandtmarskalkens samt Herrar Talmäns anförande, af Pikets Ständer inför Hans Kongl. Maj:t och Hans Kongl. Höghet i underdånighet nedläggas. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Då nu åter föredrogs Bevillnings-Utskottets den 18 Juli afgifna, och -i går på bordet lagda Memorial, i anledning af anmärknin» gar vid Betänkandet och Förslaget till förändringar i Chartas-Sigillatte-Förordningen, fann Borgare-Ståndet för godt att , i afseende på den föreslagna extra Stämplingen , förblifva vid sitt redan den il i denna månad fattade beslut, att den icke bordé äga ruin, men lemnade i allt öfrigt sitt bifall till Utskottets första förslag med * de Den a % Julié a o 8$ de förändringar, det Sednare Memorialet innehåller. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm, S. D. Till Handlingarna lades, vid nu förnyad föredragning, Bevillnings-Utskortets från gårdagen på bordet hvilanda Memorial af deni 19 Juli, med öfversigt af den beskärning, sorn under namn af Bevillning kommer att på diverse Titlar utgå. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn.
Man har endast för någon tid medgifvit inställande af sedelmyntets inlösen med de metalliska mynt, hvarpå det lydde, men denna tid har vanligen blifvit så lång, att uppkomne nya rigtiga in Bih. till R. St. Prot. i84l 1^4^j 4 Sami. 1 Afd i Band. $8 Haft. 4 26 Stats-Utskollets Utlåtande, N;o 3/2. tressen tvungit statsmagterne att slutligen de jure erkänna den myntförsämring, som redan de facto länge förefunnits. Ända ifrån Konung Carl IX:s tid uppfördes våra kronoräntor och de Liand dem innefattade penningeräntor i daler silf ver mynt. Detta hindrade icke, att de först fmgo lösas med daler kopparmynt, efter ett förhållande, som icke alltid var detsamma, som hegge mynten i verkligt värde egde till hvarandra, och sedan med Sedlar, utställda i sistnämnda mynt, hvilka förlorat 50, någon gång 66 \ procent af dera# värde. 1776 bestämde Konung Gustaf III räntornas förvandling i r:dr specie, hvilket är liktydigt med r:dr silfver. Hindrade detta, att de sedermera lingö, r:dr för r:dr betalas], först på 1790-talet med riksgäldssedlar, och sedermera med försämrade bankosedlar? Deremot har detta Utskottets förslag den stora olägenheten att sjelf antyda ett misstroende hos rikets lagstiftande magt till myntvärdets bestånd, hvilket icke kunde undgå att öka förut befintliga farhågor. Men om sålunda, i afseende på statens intresse, stora betänkligheter för hela kronoräntans bestämmande i penningar möta, när man afser en a flagenare framtid, möta andra å väntegifvarens sida, då man betraktar den närmare. D,e sistförflutna åren hafva visserligen framvisat högt stigne span må Ispris, men de hafva varit föranledda af så utomordentliga händelser, att dessas återkomst högst sällan kan vara att återförvänta.
Project till ett sådant Reglemente skall äfven i sinom tid lemnäs Comiterade. 5) Då Vagnarne äro färdige och föregående anstalter vidtagne, anskaffas pålitlige Postilloner, en för hvarje Vagn och nödig Betjening på Contoiren samt sättes Inrättningen genast i gång, som af Resande till en början endast torde få begagnas under Sommar-månaderne, ty under vintern försummar Landtmannen ej sitt Åkerbruk, och kan på många ställen behöfva förtjena något genom skjutsningen. Varors mottagande och forslande kunde dock fortgå under Vinter-månaderne, med Inrättningens Hästar och Folk, och bör då blifva lifligare under det all Sjö-transport är hämmad. 6) Sedan Comiteen på ofvan anförde sätt hunnit få Inrättningen i ordning, samt under ett eller tvenne års tid stadgat sin öfvertygelse i ämnet, må den äfven vara ålagd, att, jemte Redogörelsen för de erhållna Medlen, i underdånighet till Kongl. Maj:t afgifva Förslag till Inrättningens utvidgande på samma eller Den 5 Januarii. eller andra Vägar, samt huruvida den må, sorn. färdig, kunna hel på en väg eller delad, öfverlåtas till enskilte Entrepreneurer. Med Tjugu till Trettio Tusende Riksdalers Förskott, hör Inrättningen komma i full gång, och, efter ett års förlopp, upplysning vunnits till hvad grad den här sig: ett Förskott, ringa i jemförelse med den nytta man kan vänta alt få upplyst, om Forvagnslnrättningar kunna användas i Sverige, eller ej. 2:0 Då Riksens Ständer vid förledne Riksdag funno för godt att anslå högre Löningsvilkor för vissa Statens Tjenstemän, har jag trott mig kunna till dess behjertande öfverlemna en nitisk Embetsmans hilliga önskan, att utfå en honom tillkommande Löne-förmån, då det på annan väg ej kunnat lyckas. Det torde vara något hvar bekant, att enafLandtRäntmästarnes betydligaste Inkomster består af RemissLaget.