Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är af en värd ledamot-yltradt, att Utsk. ej varit berättigadt att föreslå en und anhållan hos K. M. om en fix spanmåltull. Jag får derpå svara, alt denna framställning skett i följd af K. M:s nåd. prop., som innefattar den åsigt, hvilken hos Utsk. gjort Den 29 Juli e. ra. 397 sig gällande^ Att cn fix spanmålstull vore önskansvärd, har Utsk. ej kunnat underlåta att uttala, synnerligen då K. Dess propos. dertill gifvit ännu större anledning. Här har äfven varit väckt fråga om denna tulls större eller mindre belopp. Jag får för min del säga, alt då jag tillhör en ort, der man egentligen borde önska den så hög som möjligt, emedan spanmål är den enda afsätlningsvara denna ort äger, så borde jag vara för dess höjande ännu mera. Jag anser detta likväl vådligt, och får nämna att jag ej inom Utsk. yrkat denna tull högre, än den är föreslagen, och är af den tanken, alt hvad Utsk. föreslagit, är ungefär hvad som kan vara lämpligt både i bättre och sämre år. Faran af en alltför hög tull vore måhända större, än att bibehålla nuvarande förhållandet. Den faran att varan icke blefve såld, är visserligen stor, men likväl mindre, än om tullen blefve för hög och ej kunde förändras. En värd talare har yttrat, alt Skånska kusten vore den lättaste att bevara för lurendrejeri. Sedermera har en annan talare från samma ort som jag yttrat sig i delta afseende, så att jag derom icke behöfver afgifva något vidare yttrande, då jag fullkomligt instämmer i Hr von Rosens mening. Men samme värde talare, som ansåg så lätt att förekomma lurendrejeri på Skånska kusten, har äfven, om jag fattat hans mening rätt, projecterat, att Utsk. måtte uppställa sitt betänk, så, att vid ålerremissens besvarande ett conlra-project vore uppgjordt.
Inom 3 veckor från det socknestämma blifvit hållen, insände Kyrkoherden socknestämmo-prot. och socknenämndens yttrande, jemte eget utlåt, i ämnet, till K:s Befhrde, sorn derom fatte sitt beslut och gifve det socknenämndens ordf:de tillkänna.” ”Fråga, huruvida i sådan ordning tillkommen utskänkningsrättighet bör uphöra, sedan tiden för dess tillvaro tilländalupit, skall .likaledes väckas och behandlas.” o o ”Der fråga upstår, att rättighet till minuthandel med bränvin i socken må beviljas, eller ock beviljad sådan rättighet uphöra, förfares på lika sätt, som om utskänkning nu stadgadt är,” Frih. Raab, Adam Christian: Vid jemförelse af denna § med R. o. Ad:s förut faltade beslut i frågan, torde R. o. Ad. finna, alt enda skillnaden ligger deri, att R. o. Ad., vid dess förra beslut, uteslutit orden: ”tillstyrka både sockennämnd och sockenstämma att rättigheten skall indragas, förblifve dervid” etc, 4* 52 Den 4 Oktober e. m. Då nil PresteSt. fattat ett beslut, sora i det närmaste öfverensstämmer med Ulsk:s förra tillstyrkande, och meningarne inom Utsk. allmänt voro för den åsigten, att, om sockennämnd och sockenstämma sammanstämmande motsatte sig att inom socknen skulle finnas något utskänknings-ställe, frågan härom skall bero af dessa myndigheter, så har Utsk. ansett sig böra tillstyrka antagande af PresteSt:s beslut. Jag anhåller, att R. o. Ad., med frånträdande af sitt förra beslut, ville antaga Utsk:s förslag. Gr. La-gerbjelke, Gust.: Då denna fråga förra gången inför Ståndet förevar, föranledde den en ganska vidlyftig diskussion. Man ansåg då, alt, vid vissa tillfällen, det kunde vara skadligt, att Landshöfd:n i sista hand icke beslutade i frågan, eller rättare, att sockennämnd och sockenstämma icke borde ega absolut afgörande rätt.
— Detta medgifvande anser jag ganska nyttigt för alla , isynnerhet för dem, som bo mera aflägse ifrån skolan. Åtminstone torde de ej behöfva der infinna sig mer än hvarannan dag. Men dertill fordrades goda läroböcker, hvarpå nyttan af skolorna i alla fall kommer att till en väsendtlig del bero. Utsk:n äro måna om ''fristående gymnastik.” — Kroppsrörelse är visserligen högst nyttig för ungdom, isynnerhet i fria luften, och på sådant sätt, att alla kroppens delar sättas i möjligaste måtto i en jemnlik verksamhet. Men detta synes mig kunna nyttigare ske genom lekar med vissa arbeten, än genom den stillastående kroppens konstmessig» böjningar och ansträngningar. Sådana lekar skulle kunna Den aa Juli f. m. bestå bland annat i att springa, lioppa, simma, klättra, grafva, lyfta, bara, på flerahanda sätt, hissa, ro, vricka, skjuta, t. ex. skottkärra, draga, borra med nafver, hugga, såga, brottas o. d. likväl allt under lärarens inseende. Utskrn lägga med rätta mycken vigt på religionsundervisningen. Men jag skulle blott önska, att den lemnades efter någon bättre inrättad lärobok, än vår vanliga caiheches. Dessutom skulle jag önska, att religionsläraren icke, såsom vanligen hittills, betraktade christendomen såsom fordrande stora försakelser af timliga njutningar för att undgå strafF och vinna belöning i ett annat lif. Man skall känna menniskonaturen bra litet, för att tro ögonblickets passioner kunna med någon allmännelighet hejdas genom tillrop från andra sidan grafven. Ett helt annat inflytande på sedligheten skulle religionen erhålla, om man vederbörligen framställde dess läror, såsom den säkraste vägvisare äfven till timlig lycksalighet. Och ingenting skulle vara lättare, än att derom öfvertyga barnet, och derigenom göra sjelfva dess begär efter lycksalighet till en vaksam och säker ledare på dygdens bana. Hr Cederschjöld tilläde derefter muntligen: Slutligen anhåller jag att till besvarande få upptaga en mot Utsk:ns betänk, af någon värd talare framställd anmärka.
Att en bokhållaretjenst med 55o r:drs lön och 10 r:drs gratification ovilkorligen indrages vid en af de närvar, begge äldsta bok hålla mes afgång. Att för öfrigt det öfve riem nas åt Banco-, fullmäktige att, sedan erfarenheten närmare visat be hofvet af göromålens fö r delning under nu var. arbetsordning} kunna, efter D.irecttns hö-. £ Den G A p r i 1 c. ra. 53 rande, reglera t j e n s t e m an n a p e r so n a 1 en, till sammansättning, antal och aflöning, på sätt för verket lämpligast finnes; dock med vilkor, att den nu fastställda stat, efter afdrag af de in dragner, som, enligt hvad här ofvan före stadgas, ovilkorligen böra äga rum, icke öfverskrides, utan snarare, öin det utan rubbning i göromålens ordentliga och noggranna gång låter sig verkställa, ytterligare besparing ber edes. Hr Stuart: Jag har egentligen ingenting att erinra vid den sednast föredragna delen af Hr Rosenblads förslag, men jag anser dock Utsk:s vara i detta hänseende lika lämpligt och antagligt. Detta sednare lyder sålunda: ”och tillförse sig R. St., att Bancofullmägtige hafva noga uppmärksamhet derå, att, vid inträffande ledighet inom Bancodisconten, tjenstemannapersonalen derstädes noga lämpas efter göromålens mängd och beskaffenhet.” Likväl får jag förklara, att det är mig likgiltigt, hvilketdera förslaget R. o. Ad. behagar antaga. Det sist upplästa /±:de mom. bifölls. 5:te punkten af Utsk:s förslag. Bifölls. 6:te punkten af Utsk:s förslag. Hr Rosenblad:
För de slag bränvin och sprit, hvilka fortfarande blifva till införsel tillåtna, nemligen Holländsk genievre, Fransk konjak, rumm och arrak, bade Utskottet föreslagit, att införselstullen mätte, vid tull-lindringarnes upphörande, bestämmas lill 28 sk. kannan; och är delta förslag af Presteoch Borgare-stånden godkändt; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet, äfven för tiden efter tull-lindringarnes upphörande å nämnde slag bränvin och sprit, bibehållit nu gällande tullsatser, 32 sk. kannan för till och med 12 graders styrka och 1 R:dr kannan för högre gradtal. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet att, med frånträdande af detta beslut, antaga Utskottets, af öfriga Stånden godkända, förslag; och torde, i annan händelse, omröstning böra anställas öfver följande voteringsproposition : l:o. Den, som gillar Utskottets förslag, alt införselslullen å bränvin och sprit, Holländsk genievre, Fransk konjak, rumm och arrak skall vid tull-lindringarnes upphörande bestämmas till 28 sk. kannan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, komma nu gällande tullsatser å nämnde slag bränvin och sprit att, äfven vid tull-lindringarnes upphörande, fortfarande bibehållas. Preste-, Borgareoch Bonde-stånden hafva godkänt Utskotlets förslag, att, vid tull-lindringarnes upphörande, nedsätta införselstullen å kalfe lill 2 sk. 8 r:st skålpundet. Ridderskapet och Adeln åter har bestämt denna tullafgift till 3 sk. per skålpund. För den händelse, att Ridderskapet och Adeln icke vill frånträda siLt skiljaktiga beslut och med öfriga Stånden sig förena, föreslår Utskottet följande omröstning : Bevillnings-UIskallets Memorial, N:o 16. 3 2:o Den, sorn instämmer i Utskottets af tre
Hvad särskildt angår besparingarne å de allmänna, ordinarie anslagen under riksstatens olika hufvudtitlar eller de s. k. allmänna besparingarne, hvilka företrädesvis ådragit sig Revisorernes uppmärksamhet, hafva, i afseende å dispositionen af dessa, numera till ganska betydliga belopp uppgående medel, olika föreskrifter vid särskilda tider varit gällande. Vid 1810 års riksdag beslöts, att af de åtta första hufvudtitlarnes besparingar 100,000 R:dr årligen skulle utgöra en nionde hufvudtitel, ämnad för jordbrukets, handelns och näringarnes upphjelpande, samt att återstoden af besparingarne skulle användas till afbetalning å rikets gäld. Följande riksdagar dels anvisades vissa utgifter att utgå af besparingarne, dels ställdes besparingarne till Kongl. Maj:ts disposition. Då emellertid en del af besparingarne af Kongl. Maj:t disponerades till förhöjning af vissa embetsverks och kårers ordinarie löningsstater, hvilket förhållande derefter gaf anledning att begära ökade anslag å hufvudtitlarne, anhöllo Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 6 Oktober 1834, att, ehuru det ostridigt vore Kongl. Maj:ts höga rätt, att till de med hvarje hufvudtitels anslag åsyftade ändamål disponera öfver sådana besparingar, som inom titeln vid ordinarie anslagen kunde uppkomma och hvilken dispositionsrätt Rikets Ständer ansågo oundgänglig, på det Kongl. Maj:t måtte vara i tillfälle att låta bestrida sådana kostnader, som, vid staternas reglerande ej förutsedde, under tiden mellan riksdagarne funnes nödvändiga, de dädanefter uppkommande besparingarne likväl icke måtte anvisas till några bestämda löneanslag på stat. Vid följande eller 1840—1841 årens riksdag kom till Rikets Ständers kännedom, att anvisningar egt rum å besparingarne utöfver å dem befintliga tillgångar, så att vid sednaste riksboksslut en brist endast å andra hufvudtiteln uppstått af något öfver 130,000 R:dr.
Det mankön är ibland Presterna, de skola äta deraf; ty det är det aldrahelgasta. Men allt det syndoffer, hvars blod buret varder in uti vittnesbördsens tabernakel till försoning i thy helga, det skall man icke äta, utan uppbränna det med eld. Och detta är skuldoffrens lag, och det är det aldrahelgasta. På det rummet, der man slagtar bränneoffret, skall man ock slagta skuldoffret, och stänka dess blod på altaret allt omkring. Och allt dess feta skall man offra, stjerten och det feta, som är på inelfverna; Båda njurarna med det feta, som derpå är vid länderna, och nätet öfver lefrena med njurarna. Och Presten skall uppbränna det på altaret Herranom till ett offer; det är ett skuldoffer. Det mankön är ibland Presterna, skola det äta på heligt rum; ty det är det aldrahelgasta. Såsom syndoffret, så skall ock skuldoffret vara; begges deras skall en lag vara; och skall höra Prestenom till, som derigenom försonar. Den Prest något bränneoffer offrar, honom skall tillhöra huden af bränneoffret, som han offrat hafver. Och allt spisoffer, som i ugn, eller på halster, eller uti panno bakadt varder, skall höra Prestenom till, som det offrar. Och allt spisoffer, som med oljo blandadt eller torrt är, det skall allom Aarons barnom tillhöra, så thy eno som thy andro. Och detta är tackoffers lag, det man Herranom offrar. Vilja de göra ett lofoffer, så skola de offra osyrade kakor, blandade med oljo, och osyrade tunnkakor, bestrukna med oljo, och i panno bakade semlokakor, blandade med oljo. Och sådana offer skola de göra på en kako af syradt bröd till sitt tackoffers lofoffer. Och ett af thy allo skall offras Herranom till häfoffer, och skall höra Prestenom till, som stänker tackoffrens blod. Och lofoffrens kött, i sitt tackoffer, skall ätas på samma dagen, som det offradt varder, och intet låtas qvart intill morgonen.
Kommissionen anför sålunda, att potates kunna variera i godhet eller mjölhalt i ett förhållande som 9:24. Detta beskattningssätt måste derjemte, med hänseende till användande af råprodukterna medföra samma olägenhet, som mäskbeskattningen, nemligen att de bästa och till föda bäst tjenliga potatesoch sädesarter komma att användas vid bränvinsbränningen, under det att den sämre eller den skadade varan blefve obegagnad, hvilket isynnerhet gäller frusen eller skämd potates, som sålunda icke kommer att ånna något ny ttigt användande. Det är också icke detta beskattningssätt, som kommissionen afser, när hon talar om produktbeskattning, utan den direkta beskattningen af det vid"destillationen erhållna bränvinet. De skäl, som härtill förmått kommissionen, anföras med följande ord: Norska Regeringens underd Utlåtande. 77 i »Då såväl mäskningssom afverknings-processen blifver skattefri, ifall afgiften lägges »på det erhållna bränvinet, så förfalla de motiver, hvilka, såsom ofvan är visadt, förmå »bränvinsbrännaren, att på utbytets bekostnad inskränka mäskrummet eller påskynda af»bränningen. Onder det de förenämnda beskattningssätten sålunda till en stor del leda »dertill, att uppmärksamheten vändes ensamt på inbesparing af afgiften, fastän med upp»olTringaf en del af utbytet, d. v. s. för så vida den förlust, som uppkommer, uppväges »af den inbesparade afgiften, gör produktbeskattningen deremot händerna alldeles fria med »hänsigt till rörelsens ändamålsenligaäte drifvande, och är en sporre att söka hela vinssten uti en tillökning i utbytet och produktens godhet, följaktligen till ett drifvande af »rörelsen, som i slatsekonomiskt hänseende är det mest fördelaktiga.
Under det att jag i Asterabad fann 74 ° / o relativ fuktighet den 21 september, visade psykrometern söder om Elburs blott 31 ° / o i ' Schahrud den 2 oktober. Regntiden infaller på vintern. Utgör bergskedjan i klimatiskt hänseende en skarp gräns, så är förhållandet detsamma i afseende på invånarnas lefnadsförhållanden. Husen byggas på platålandet af soltorkad lera, i hela Masenderan däremot af brändt tegel eller trä och täckas med tegelpannor för regnets och fuktens skull. Vid kusten lefva invånarna hufvudsakligen af ris, som däremot saknas på platålandet, där drufvor, meloner och andra frukter trifvas. Asterabad är sorgligt ryktbart för tvänne spöken, som där göra årliga påhelsningar. Det ena heter jordbäfning, det andra feber. Febern rasar under hela regntiden och med sådan häftighet, att befolkningen i allmänhet ser klen, blek och svag ut. Den säges vara farligare här än annorstädes vid Kaspiska hafvets kuster. Äfven jag fick en 4 dagars släng däraf. I medeltal inträffa årligen två cykloner och vanligen på våren. Asterabad har 10,000 invånare och 400 soldaters garnison. På öii Aschur-Ade ha ryssarna en örlogshamn med kustfarare, som bevaka den persiska kusten. Äfven i Tjikischlar ligga ryska kosacker. En telegraf-linie förenar Astrabad med Tjikischlar och Kisil Arvat. På återfärden till karavanvägen passerade jag ännu en gång Elburs, men nu genom det 2,550 m. höga Schahkuh-passet. Härvid besökte jag den af jordbäfningen förstörda byn Tasch. Man såg egentligen intet annat än ett virrvarr af stenoch lerhögar, ur hvilka takbjälkar, bräder och dörrar stucko upp. Dock såg man af deras form, huru de olika husen-varit grupperade. Invånarna berättade, att 100 kvinnor och flickor krossats i hammarn eller badstun, där de voro församlade, då taket och murarna störtade in öfver dem.
Då kejsaren redan lämnat de mest talande bevis på den mildhet och rättvisa som han beslutit att styra de nu förvärvade områdets innevånare med och försäkrat dem om religionsfrihet, egendomsrätt och privilegier, finner Sveriges konung ingen anledning att göra förbehåll till dessa undersåtars förmån. Så snart traktatet är undertecknat skall alla fientligheter till lands som till sjöss upphöra. Det som under denna tid kan utövas skall anses som ej inträffade och man skall troget återställa vad som på ena eller andra sidan blivit taget och erövrat. De ryska trupperna skall inom 4 veckor har utrymt Västerbotten och de skall hämta sina livsmedel från egna förråd. Krigsfångar på ömse sidor, även de som tagits som gisslan, skall i massa återställas inom 3 månader. Några genom sjukdom eller andra orsaker kommer att bli kvar längre, där skall borgen ställas för deras skulder till innevånarna. I övrigt skall resekostnader och underhåll betalas av ömse sidor fram till gränsen. Finska soldater och båtsmän som är Ryske kejsarens fångar skall inte återställas. Officerare och andra tjänstemän som är födda i Finland och önskar stanna skall få rätt till det med full frihet över egendom. Svenskar i Finland och finnar i Sverige har rätt att återvända till sitt fädernesland och disponera sin fasta och lösa egendom som de önskar utan utförselavgift. Under en tid av 3 år står det undersåtar fritt att bosätta sig i bägge länderna för att sälja eller avhända sina egendomar till någon undersåte av det land de önska lämna. Om någon inom dess 3 år inte sålt sin egendom görs detta på auktion. Dokument, planer och kartor över de fästningar, städer och länder som tillfallit kejsaren skall tillställas honom inom 6 månader. Den som får arv eller donationer i det andra landet skall kunna ta emot och åtnjuta allt skydd av lagar och bistånd av domstolar. Eventuella skulder skall betalas på utsatta terminer, men på grund av kriget förlängs preskriptionstiden till 6 månader. Handelstraktaten mellan Ryssland och Sverige löper egentligen till den 17 oktober 1811, men på grund av kriget förlängs den till 13 februari 1813.
Enär hos Rikets Ständer stvrkt blifvit, att numera aflidne Akademi-Adjunkten Claes Olof Ramström, hvilken, såsom uppmuntran för den verksamhet han i egenskap af en ovanligt nitisk och skicklig ungdomens lärare och ledare ådagalagt, varit förunnad en gratifikation af 3,000 R:dr, i armod efterlemnat enka och tvenne oförsörjda döttrar, hafva Rikets Ständer bifallit, att hans enka, Gustafva Haeffner, må uppföras å Allmänna Indragnings-Staten till åtnjutande af en årlig pension af 250 R:dr. 26:o. Med afseende ej mindre å den utmärkta skicklighet och det oförtröttade nit, hvarmed den år 1852 aflidne Konrektorn vid Wisby högre lärdomsskola, Jacob Eberhard Lyth, under 17-årig verksamhet såsom skollärare skött sitt ansvarsfulla och mödosamma kall, än äfven såsom en rättvis vedergällning för den möda och det arbete han nedlagt å sina från trycket utgifna, allmänt värderade och vid trettiofyra särskilda läroverk antagna läroböcker i Tyska språket, hafva Rikets Ständer, som inhemtat, att hans efterlemnade maka och 3 minderåriga barn befinna sig i behöfvande omständigheter, funnit skäligt medgifva, alt en årlig pension af 250 R:dr må varda aflidne Konrektor. Lyths enka, Christina Elisabeth Anna Lyth, tillagd och från Allmänna Indragnings-S. taten, under hennes återstående lifstid, utgå. 27:o. Under erinran om framlidne Ofver-direktören vid Kontroll-verket Carl Renihard Wadströms förtjenster om Sveriges industri och huruledes denne outtröttlige befordrare af Sveriges bergshandtering, grundläggaren af Eskilstuna jernförädlingsfaktori, 446 Expedilions-Utslcottets Förslag till underd.
Jag har dock tyckt mig finna af den slutföljd, jag dragit af båda meningarna, att anmärkningarna hvila vid ingenting annat än contrapropos:n, och den har visat sig för mig såsom endast föranledd af BondeSt:s beslut. Om jag i denna uppfattning icke felar, tror jag det ej vara fullkomligen lämpligt, att R. o. Ad. fäster sig särskildt vid contrapropos:n, emedan det förefaller mig oformligt, att R. o. Ad. skulle ogilla den, i fall BondeSt. är nöjdt med densamma; ty om BondeSt. dermed åtnöjes, ser jag intet skäl, hvarföre R. o. Ad. skulle sätta sig deremot. Om BondeSt. anser sin mening orätt uppfattad, må det bero på samma Stånd att besluta återremiss; men då voter:spropos:ns uppställning ej förnärmar R. o. Ad:s i ämnet fattade beslut, ser jag ej, hvarföre återremiss från R. o. Ad. borde ske, och jag får på sådan grund bestrida densamma. Gr. Horn: Jag ber att först få nämna, det jag delat deras opinion, som önskat ett anslag af 54,ooo r:dr för bevär:smanskapets beklädnad, och att jag t. o. m. voterat derför, emedan jag anser det oundvikligen nödigt, då Regeringen icke på annat sätt kunnat fylla detta behof. Således är det emot min opinion i sjelfva saken, som j^e yttrar mig, då jag söker afböja en advocatur, hvilken synes mig vara Ståndet mindre värdig. Jag kan ej se frågan annorlunda, än alt BondeSt. fattat ett enda beslut, ang:de anslag till Den i3 September. armeens materiel, och dervid nedprutat de begärda 70,000 till 45,ooo r:dr. BondeSt. har icke sagt: vi vilja ej gifva något af de 70,000, utan vi vilja gifva 45,000 r:dr, som skola användas till beväringens beklädnad eller en viss del af armeens materiel. Det är således just en del af de äskade 70,000 r:drna, som BondeSt. beviljat.
En annan fråga är den om pensioneringen af arméens befäl och tjenstemän, hvarvid förekommer, att Rikets Ständer väl tillsvidare antagit de af Oss vid 1856 och 1859 årens riksdagar föreslagna nya pensionsstater, hvilka ännu äro gällande; men Rikets Ständer hafva derjemte anhållit, det Oss täcktes vidtaga de åtgärder, som finnas lämpliga till förberedande af en sådan reglering af pensionsväsendet för arméen, att hela pensioneringen må kunna af staten öfvertagas, samt till åstadkommande af mer enhet i grunderna och vilkoren för pensioneringen, jemte nödig förenkling i förvaltningen, — till hvilken reglerings verkställande Rikets Ständer önskade få mottaga Vårt förslag. Jemväl hafva Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 27 Februari 1858, angående regleringen af utgifterna under riksstatens 9:de hufvudtitel, hos Oss anhållit, att, med afseende å den afskedade soldatens under senare tider i betydlig mån försämrade ställning, i följd af varuprisens stegring, Vi måtte, efter förutgången utredning, vidtaga de åtgärder, hvarigenom pensioneringen af arméens manskap må på ett lämpligt och verksamt sätt ordnas; och ehuru genom Vår nådiga kungörelse den 28 Januari 1859 underhållsbeloppen uti Wadstena krigsmanshuskassa blifvit något förhöjda utöfver hvad förut i de särskilda klasserna utgått, har likväl genom det stora antal ansökningar, som årligen från afskedade krigsmän till Oss inkomma örn ytterligare understöd, sig visat att äfven detta ökade underhåll befinnes otillräckligt såsom bidrag till deras nödtorftiga bergning, hvadan Vi ansett det böra tagas i öfvervägande, i hvad mån pensioneringen af det från arméen afskedade manskap kan påkalla förbättring. Ytterligare hafva Rikets Ständer anhållit, det Oss täcktes vidtaga sådana förändringar i organisationen af krigsskolan på Carlberg, att detta läroverk kunde blifva en allmän tillämpningsskola för bildande af officerare vid arméen, så att hehofvet af enskilda läroanstalter för detta ändamål må upphöra.