Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna gång var oartigheten för grof. Fru Louise vände sig bort för att ej visa hur sårad hon blef. Icke derföre att hon trodde det hennes man talat uppriktigt – han kunde ej vara så stockblind att han ej såg det hon var förtjusande – men det gjorde henne ledsen att han så der påtagligen ville såra henne. – Var icke förtretlig nu, utan kom ut och spatsera med mig en stund! – Ursäkta mig, min vän, jag är ej i lynne att göra dig sällskap, allra minst när du har den der kostymen. – Den der kostymen är ganska täck, skall jag säga dig, och du kan mycket väl följa med mig ut. Dervid lutade hon sig ned mot honom, såg på honom med blickar, som kunnat röra en sten, och sökte med lindrigt våld dra honom med sig. Grosshandlaren tvekade ett ögonblick. Han kunde ej dölja för sig att hans hustru i detta ögonblick var förtrollande. Måhända skulle han ha lydt den goda rösten i sitt hjerta, som uppmanade till vänlighet och glädje, om icke en stor otäck fluga surrande slagit ned på hans näsa och börjat sprattla med sina långa kittlande ben. Men denna förargliga händelse, huru hastigt öfvergående den än var, störde verkningarna af fru Louises trollmakt. Grosshandlaren ryckte sig lös, kastade sig på soffan, bredde en stor silkesnäsduk öfver hufvudet och svarade ett tvärt »nej!» Den lilla frun såg att intet var att uträtta. Tigande gick hon in i sitt kabinett, och barnen, som följt henne in i salen i förhoppning att få vara med på spatserturen, smögo sig tysta ut på gården. Nu var då grosshandlaren ensam, ensam med sina mörka, menniskofiendtliga tankar. Den stora gula silkesnäsduken, som han svept öfver sitt hufvud, utgjorde en skiljemur mellan honom och den yttre verlden. Han såg ingenting af den, och han sjelf var osynlig. Flugorna surrade i vanmäktigt raseri mot den mjuka smidiga duken: den hvilande kunde de ej mera oroa. Det ligger någonting obeskrifligen trefligt i ett dylikt förhållande, då man känner sig omgifven af obehag, utan att de kunna framtränga till en.
Den utgjorde då 1,498,576 R:dr 12 sk. 8 r:st. Upplåningen emot 5 procents obligationer fortfor till slutet af år 1819, efter hvilken tid endast omsättningar af förfallna lånekapitaler medgåfvos; men äfven rättigheten härtill upphörde vid 1820 års början, då således denna upplåning helt och hållet inställdes. Under åberopande af Rikets Ständers under Riksdagen år 1812 fattade beslut och meddelade garanti, företog Riksgälds-kontoret i slutet af samma och i börja» af nästpåföljde år upplåning emot 6 procent ränta. Den lånesumma, som emot denna ränta då skulle upptagas, var bestämd till 1,300,000 R:dr, och den tid, inom hvilken hugade långifvare borde anteckna sig, utsatt till 4 månader. Vid denna tids förlopp uppgick likväl den i sagde lån insatta summa endast till 183,000 R:dr. Enligt de fastställda belalningsviikoren, skulle, sedan 2 år från anteckningstidens skit förflutit, 10 procent af hela det antecknade lånebeloppet återbetalas samt derefter lånet årligen amorteras med 5 procent af samma belopp äfvensom med den besparade räntan å alla dessförinnan infriade obligationer. Hvarje obligation utfärdades å 1,000 R:dr, och genom anställda utlottningar bestämdes, hvilka obligationer komme att under året inlösas. Den sista utlottningen verkställdes år 1827. Under 1825 års Riksdag beslöto Rikets Ständer, att Riksgälds-kontoret skulle, emot dess till innehafvaren ställda obligationer med 5 procent ränta, upplåna hvad för då beviljade byggnadslån samt anslag till kanal-anläggningar med flere företag erfordrades utöfver den dertill anvisade andel utaf Bankens årliga räntevinst. Dessa obligationer borde vid anfordran infrias af Riksgälds-kontoret och kunde af samma verk uppsägas till inlösen efter 5 månaders förlopp. Vid omförmälda upplåning skulle Riksgälds-kontoret jemväl ega att emot derför stadgad ränta begagna sina egna härtill disponibla medel.
Jag anhåller att få afstå från den första af de af mig föreslagna gemensamma tankar, nemi. den som rörer det uttryckliga stadgandet om att Styrelsen skall föras »i Konungens namn», då jag af Gr. Lagerhjelkes yttrande finner, att dessa ords införande i 39 §:n skulle kunna föranleda och göra behöflig en omredaction af 42 §:n, och jag äfven på den grund förmodar det icko vara lämpligt, då med ordet Regent icke kan förstås annat än den som skall föra Regeringen i Konungens namn. Hr Cederschiöld: Då jag instämt med Hr Gunther i det yrkande, att Regeringen skulle föras »i Konungens namn», och min åsigt om det rätta i detta afseendo icke blifvit i någon mån förändrad genom Hr Gr. Lagerbjelkes anförande, så måste jag vidhålla samma min åsigt och derföre uptaga den i eget namn samt 208 Den 8 April f. m. begära propos. derå, att Ståndet måtte antaga den såsom sin gemensamma tanke. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf nu, att alla i fråga vide förslag till gemensamma tankar skulle blifva underkastade R. o. Ad:s pröfning i den ordning de af honom blifvit framställde, samt hemställde först om R. o. Ad. behagade, i öfverensstämmelse med H. Exc. Hr Giinthers nu af Hr Cederschiöld uptagna förslag, såsom Ståndets gemensamma tanke förklara, att i det t morn. af 31) <§:n Rog:sF:n bör uttryckas, att RiksStyrelsen af Regent föres i Konungens namn. Denna propos. besvarades med starka Nej, blandade med många Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg Nej hafva varit öfvervägande. Hr Cederschiöld begärde votering. Sedan Hr Gr. o. Landtm, härvid tillkännagifvit, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m., uplästes till justering och godkändes följande voterrs-propos.:
Be t änkan den. mäga, erhällit 6 månaders tjenstledighet, alt räkna från sislhérörde dag, uti en sedermera till Siats-Utskottet ingifven skrift, förnyat sin anhållan oin afsked med Pension samt tillika bönlallit att, derest vid afskedstagande! hela lönen icke skulle kunna såsom Pension Tingberg beviljas, honom måtte tilldelas åtminstone någon del deraf, i förhållande till den tid, han varit i Statens tjenst. Af de Tingbergs ansökan vnlfogade handlingar inherntas. att Tingberg, sorn är 5a år gammal, i 34 år varit Ordinarie Tjensteman dels vid Riksgälds-Contoiret, och dels vid General-Assistance-Contoirel, samt att, då han sednast år 181 uppå derom gjord ansökan, åter förflyttades till tjeTrstgöring vid Riksgälds-Contoiret med förordnande att tills vidare förrätta deu Casseurs-tjenst vid Credit Sedel - Verket, ifrån hvilken han nu söker entledigande, honom lemnades rättighet alt åter tillträda den af honom förut innehafde Casseurs befattning vid General-Assistance-Contoirel med samma tjenst åtföljande Lön, derest förstnämnde tjenst skulle komma att indragas.
Min vänskap vill jag likväl inte undanJo, jo Birger, detta är mitt enda och Detta svar har jag väntat men jag är äf dra er. Gör er genom godt uppförande värdig båalltid behandla er som en bror. de min och andra menniskors aktning, så skall jag Birger (med bitterhet). ka Låt mig likväl ännu säga er något, som Tack, tack ni är allt för god, Mamsell Eri kanske kunde vara värdt att tänka på. Kom ihåg, att ni nu, nu i denna stund, har en menniskas framtid, och troligen också dess välfärd i ett kommande lif i edra händer. (vekt.) Erika! ni är ju förmår ni det ty jag svär, vid min salighet! gudfruktig, ni önskar att omvända syndare nu att om ni vill blifva min hustru, skall jag, från denna timme, aldrig vandra på sådana vägar, der jag inte med lugn kan möta er blick. Men stöter ni mig bort! då, ... då fins inte heller nå- got som håller mig tillbaka! Hittills har jag endast varit vild och öfverdådig; det onda jag gjort, är inte sådant, som bestämdt skadat någon menni skas lif; det är inte något brott mot annat än La Men utan er, Erika! förtärd af de kän slor, ni föraktar; hatande mig sjelf, er och hela för hela kusten. verlden, skall Birger Haraldsons namn blifva en skräck, Erika (i våldsam skakning). Djupare än någonsin, känner jag i denna stund, olyckan af att vara en svag qvinna men jag kan inte uppoffra mig. ... Mitt hjerta vill brista af ångest (med bedjande blickar.) Huru kan ni ... på det att långa år sedan, skall komma att gälda, hvad stundens nöd aftvungit mig. Birger. tag i natt, är af äfventyrligaste beskaffenhet. En Jag vill inte dölja för er, att vårt tilltänkta före Hör upp, Birger, af barmhertighet, hör upp! vilja, att jag i detta ögonblick skall gifva ett löfte, köpman i Götheborg, har redan i en hel veckas tid, väntat på några packor sidenvaror, som vi förbundit oss, att inom en viss tid, oantastade skaffa honom tillhanda.
Kongl. Masits Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående en särskild Författning med Swensta Ultramarinsk^ besittningars styrelse och Drätsel, werk; Giswen Orebro Slott den rs April itzra. Till 144 Den 25 April. Till Statssamt Allmänna Besrr-ärs EconomieUtsstotten. Kongl. Mants Nådiga Proposition till Riksens Stander, angående Beklädnaden för Extra Roterings-Manskapet; Gistren örebro Slott den 22 April i8l2, jemte ett as Riksdagsmannen Anders Andersson Aberg fran Westerbottens Län i samma amne inoiswil Memvrral. Till Allmänna Beswärsoch Ecsnsmie Ucskottet: Riksdagsmannens fran Gottland Iohan Roswalls och Iohan Hanssons till Bonde-Standet ingilne Memorial, rörande inställande af Bränwins. Bränningen pa Gottland intill början as nästkommande Ockober manad, samt fastställande af clk wisst pris för Bränwins-försäljningen. lär supra. Lx krotocollo 6. Lrinkman. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 2^ Aprlk. ^ - Presie-Ständet den 25 Vorgarc-Standct d. 2s Vondc-Ständet den 25 - « - Till Riksens Sötzlsfl. Ständer wid Urtima R,ksdagcn i O"ebro är 181-, Deras fZr deltagande itöfwer-Revisisn afRriasRäkenfkaperne utsedde Deputerades Berättelse rörande Lrigs - Redogörelse och Rcv.sionö-werkct. _)edan Kongl. Majit genom Dess till Riksens Högloft.
Vill man åter blott afse säkerheten för realisationens fortgång, så är denna lika stor, om Banken öfverenskommer med ett eller flere af de bättre Handelshusen i Hamburg, att i händelse af behof kunna anlita dem om större eller mindre del af den stipulerade Creditiv-summan, då man ej behöfde betala ränta för större summa än man bchöfde. Ett så beskaffadt Creditiv skulle troligen ej kosta årligen öfver ^ eller J procent. Om Banken t. ex. ansågs behöfva förstärka sin fond med' 1 Million Species; så kostar detta årligen 5ooo Species i i proc. commissionsarfvode, hvaremot om Banken genast införskrifver samma summa, räntan, å 6 procent för hundradet,uppgår till 60,000 Species. Att låta penningarne ligga i Harn - Don g Julli f. rn. 43 barg färdige, att när som helst till Banken afsändas, skulle således åstadkomma en besparing årligen af 55,000 Species emot att genast i låneväg upptaga och hitföra medlen, utan att realisationens säkerhet derföre vore mindre; ty jag förutsätter, att BancoStyrelsen måtte åtminstone 3 veckor förut kunna se, om den behöfver förstärka sin fond, eller icke. Det är denna åsigt i afseende på skillnaden emellan cretlitiv och lån, som jag sökt göra gällande i Utskotten. De, som frukta för utländska lån, lära finna, att den af mig föreslagne utväg är den minst betungande för Landet, och tillräckligt skyddande mot faran, att Banken kunde behöfva inställa vexlingen. Friherre Boije, Ludvig: Öfverröstad i den först förehafde qvfestio an, anser jag mig skyldig att ställa mig beslutet lill efterrättelse, och yttra mig i qvsestio qvomodo. Jag anhåller alltså att få göra några anmärkningar vid Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande Utlåtande; och fäster mig först vid sjelfva ingressen, genom hvars blotta uppläsande tillräcklig vederläggning deraf torde vara åstadkommen.
Först då den vrånga föreställningen, alt kristendom är liktydigt med meningslös bibelläsning o c h antagna seder och talesätt, fått vika för erfarenheten, att tron på religionen skapar ett ädelt menskligt lif, skänker frid, glädje och hopp, då först blir bi&lt;r ^jjjJ^ämn mig figi Bos Prisa af hemlig Dolda icke afundsvärd, ej en skenbar mask taggar är hjertat Håll för mig ej Inga frågor Åek, det gifves till lycka.F tärd, tryekatröstetal, mig rigtaT hjerteqval, Dem man blott för Gud kan bikta. Åck, det gifves hjertesår, Som ej läkas här i tiden. Först när döden till mig når, Kan jag hoppas vinna friden. J. P. Wallin. Ur hvardagslifvet. S k i s s af i. log tycker jag ändå, att ni någon gång i kunde slå er lösa, kära Klara, — du har ju inte en enda gång sett Galeotto, och det nöjet kan väl vara värdt hvad det kostar! När j a g nu kommit hit bara för att be dig gå med på teatern, så kan du väl åtminstone fråga Sten och få höra hvad han säger ». Det är ej värdt att tala derom, Helga; om jag sade Sten, att jag gerna ville gå på teatern, så skulle han ingenting säga om det, utan låta mig gå, men jag vet ju, att till och med en sådan liten extra utgift få vi ej tillåta oss, och jag skulle ej ha det ringaste nöje af hela pjesen, om ej Sten vore med; men han sitter fängslad vid skrifbordet som du vet. För resten är jag inte säker på, att jag inte skulle ångra mig i morgon, då jag komme att tänka på hvad jag kunde få för de der kronorna, som blifvit utgifna endast för mitt nöjes skull ». » Ja, det är då säkert, att du sitter inne, tills du med hela din själ går upp i idel småaktigheter — och din eviga söm och ditt lagande och vändaude!
Stor i råd och mägtig i gerningom; och din ögon stå öppne öfver alla menniskors barnas vägar, att du skall gifva, hvarjom och enom efter sitt väsende, och efter sins väsendes frukt; Du, som uti Egypti land tecken och under gjorde, allt intill denna dag, både med Israel och med menniskomen, och gjorde dig ett Namn, såsom det i denna dag är; Och förde ditt folk Israel utur Egypti land, genom tecken och under, genom ena mägtiga hand, med enom uträcktom arm, och genom stor förskräckning; Och gaf dem detta landet, hvilket du deras fäder svorit hade att du dem det gifva ville; ett land, der mjölk och hannog uti flöt; Och då de der inkommo och besåto det, hörde de intet dina röst, och vandrade ej heller efter din lag, och allt det du dem budit hade, att de göra skulle, det gjorde de intet; derföre du ock hafver låtit dem alla denna olyckona vederfaras. Si, denne staden är belagd, så att han måste vunnen, och för svärd, hunger och pestilentie, uti de Chaldeers händer, som emot honom strida, gifven varda; och lika som du sagt hafver, så går det nu, det ser du. Och du, Herre Herre, säger till mig: Köp du en åker för penningar, och tag vittne deruppå; ändock staden skall varde, gifven uti de Chaldeers händer. Och Herrans ord skedde till Jeremia, och sade: Si, jag Herren är en Gud öfver allt kött; skulle något vara mig omöjeligit? Derföre säger Herren alltså: Si, jag gifver denna staden uti de Chaldeers händer, och uti NebucadNezars hand, Konungens i Babel, och han skall vinna honom. Och de Chaldeer, som emot denna staden strida, skola komma härin, och tända här elden uppå, och bränna honom upp, samt med husen, der de Baal på taken rökt, och androm gudom drickoffer offrat hafva, på det de skulle förtörna mig. Ty Israels barn och Juda barn hafva af deras ungdom gjort det mig illa behagar, och Israels barn hafva förtörnat mig genom sina händers verk, säger Herren.
Det gaf hvarken utrymme eller uppmuntran, att tänka på vittra bragder: ty dess egentliga bildnings-innehåll var alltjemnt Protestantismens kamp för sin segers fullbordan. Der hände alltså, ”hvad man ej skulle tro, att Religions-ändringen utsläckte i lärdom och vitterhet de matta gnistor, som förut hunnit sprida sig10”. Med Kanikerne och Klostren upphörde den undervisning, som hos dem plägat inhämtas. Universitetet i Upsala nedlades. Endast några få svaga skolor, här och der tillvarande slumpvis, försågo landet med andliga och verldsliga Ämbetsmän. Öfver bådaderas okunnighet beklagade sig Konung Gustaf esomoftast, och bitterligen. Men dervid stannade hans åtgärder till förbättring. Det våldsamma i Reformationens utbrott hade till en stor del framkallats af den hedniskt-antiqvariska rigtning, hvarmed en i det sydligare Europa nyvaknad humanistisk verldsåsigt, som ville undantränga det scholastisktromantiska tänkesättet, börjat tillika undantränga sjelfva det christ-trogna. När nu åter trädde i stället en tidsålder af polemiskt barbari, ett nytt chaos af krafter, som kämpade ensidigt och vildt: så sväfvade visserligen äfven nu en gudomlig anda öfver de upprörda vattnen; men sköna kunde dess tidigaste företeelser ej vara. Väl både man i Sverige då ännu föga erfarit de sireniska lockelserna. Man hade dock hört dem omtalas, och skydde för närmare rön. Det af utoch inländska faror hotade fäderneslandets allmännaste samhälls-förhållanden; deribland, i främsta rummet, Trons och Kyrkans angelägenheter: se der de föremål, med hvilka den nya verldsskapelsen måste börja. Benägenhet för Diktens lekar, – kärlek till de fria Konsterna och smak för deras verk, – läsning af vittra författare ur äldre och nyare tider, – hvad kunde genom sådant härvid uträttas? Tvärtom: huru både onyttig och skadlig all dylik böjelse vore, tycktes åtskilliga föredömen af furstliga personer mer än tillfyllest ådagalägga. Blef ej Erik XIV en tyrann? den undersköna Cäcilia en sköka? Johan III – hvad vida värre var – en papist?
Fullmägtige lemriad huru förhållas borde i det här inträffade läll att flere Filial-banker hos Fullmägtige sig anmält till erhållande af försträckning till större sammanräknadt belopp än som, med afseende å reservfondens ställning, för tillfället kunde derifrån meddelas, har Utskottet ansett sig icke böra öfver Fullmägtiges omlörmälda åtgärd uttala något klander. % 20. (1858 års Kev.-ber. § 68. 1859 års Rev.-ber. § 6.9.) Revisorerna hafva omförmält hurusom vid Filial-batikens i Sundsvall förvaltning blilvit anmärkt, dels att Filial-bankens delegare af det tecknade beloppet icke inbetalt mera än 50 procent, oaktadt, enligt Fullmägtiges förmenande, hela teckniugssumman bort vara erlagd; dels att Filial-banken, utan dertill lemnad rättighet, upplånat penningar på tryckta så kallade »räntebärande obligationer», hvardera å 500 R:dr, ställda till innehafvare!) på 6 månaders ömsesidig uppsägning och daterade den 31 December 1856 samt åtföljda af räntekupon-blad för 10 är, och dels att Filial-banken vid särskilda tillfällen ä dess kreditiv-räkning i Riks-banken utställt assignationer till högre sammanräknadt belopp, än Filial-banken å räkningen haft i behåll; att sedan Fullmägtige för rättelses vinnande hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält hvad i förstnämnde (vänne afseenden förekommit, Kongl.
Det säger sig sjelft, att elt nu lemuadt bifall lill Utsk:s utlåt, verkligen måste föranleda ett sådant upskof, enä' det icke finnes någon anledn. , att K. M., innan denna Riksdag: utgång kan medhinna, att till R. St. aflåta Nåd. Propos. i ämra t. Följaktligen är det klart, att ett bifall till Utsk:s förslag vore tetsamma, sora att afslå hela saken, och att den omtalade utredningen, hvarigenom i sjelfva verket ingenting kan utredas, icke tjenar lill något annat, än att på ett artigt sått afslå frågan. På grund af hvad jag nu haft äran nämna, hemställer jag till de H:rr, sorn' talat för bifall, om de icl e skulle vilja förena sig med mig i Utlåtis återremitterande. Hr Liljehöök, Carl Berthild Enl. min tanke hade det varit orätt gjordt af Utsk., att på grum! af enskild motionärs framställning tillstyrka den ifrågavande ton tens öfverlåtande för alltid, då Sundhets-Colhm i sitt und. utlåt, en last förordat dess öfverlåtan - Den 22 Juni. 441 de på viss lid, och emot en viss årlig afgift. Frågan synes mig således icke vara tillräckligt utredd, och vid sådant förhållande torde det vara lämpligast, att innan man afgör densamma, afvakta Nåd. Propos. i ämnet. Frih. Cederström: Då jag i mitt förra anförande hufvudsakligen utgick från den synpunkt, alt Carolinska Institutet icke genom något förhastadl beslut af II.
Laget bjelke begärt, alldenstund de öfriga mom. i denna § icke synes innehålla något, som afser rättigheten, att i mindre bränneri tillverka bränvin ulan innehafvande af jord. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad yttrade Hr Gr. o. Landtm, att R. o. Ad., med afseende ä det försl i afseende på bränvinstillverkning i mindre bränneri fattade beslut, torde finna att 2:dra mom. af förevande § borde uteslutas. Ropades Ja. Uppå sedermera framstäld propos:n blef denna § i öfrigt af R. o. Ad. bifallen. §§ 16, 17, 18 och 19. Dessa §§ blefvo af R. o. Ad. bifallne. : Fortsättningen af förevaride ärenders pröfning upskjöts till nästa plenum och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § lill 11 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck. 560 D e n 29 April f. m. Lördagen den 29 April 1854. Plenum kl. half 10 f. m. Upläsles till justering och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. inkomne förslag till R. Sl:rs underd. skrifvelse!- till K. M.: JY2 48, ang:de förslags-lån ät brandskadade handlande och näringsidkare i sladen Jönköping; JVs 49, ang:de oäkta barns rätt till afliden moders tjvarlåtenskap; M 50, ang:de ändring i 4 Kap. 2 § R:s-B.; och JVs 51, ang-.de utsträckning af liden, hvarunder civil tjensteman må, utan K. Äl:s Nåd. tillstånd, vistas utrikes. Hr Bergenstråle, Claes:
Utsk. ansåg sig så mycket heldre kunna tillstyrka R. St. en sådan framställning till K. M:t, som flera prejudikater finnas derpå, att akademiska lärare, professorer, m. fl. fått tjenstledighet på längre tid för vissa maktpåliggande och angelägna arbeten, såsom Professor Schlytern i Lund för utgifvande af de gamla Landskapslagarne, Professor Geijer för sin Historia o. s. v. Men som den majoritet, sora då fanns inom Utsk., insåg de svårigheter, som Gr. Hamilton påpekat, sökte den ställa Utlåt, så litet positivt som möjligt, och deraf komma de orden: sd vidt möjligt år. Men då nu Hr Gr:n uplyst att arbetet närmar sig sin fullbordan, och att ett slut på detsamma kan inom en icke alltför lång tid vara att förutse, utan att någon förändring vidtages, och då det af Gr:ns yttrande är att förmoda, att i händelse R. St. gå in med den af Utsk:t föreslagna skrifvelse till K. M., han finner skäl att i alla fall låta bero och icke vidtager den önskade åtgärden, så finner jag för min del icke skäl att upmana Ståndet att bifalla Utsk:ts förslag, utan instämmer gerna med Hr Gr:n deruti att det må förfalla. Mycket vore visserligen att anföra mot hvad de föreg:de talarena om sjelfva saken hafva yttrat ben 14 Januari. 131 Qöh jag saknar dertill icke materialier i de anteckningar, jag medfört, men då jag icke kan finna, att en diskussion i detta amne skulle inverka på slutet af den sak, vi hafva för händer, afstår jag helt och hållet derifrån. Gr. Hamilton: Jag hade icke ämnat ytterligare besvära R. o. Ad. med yttrande i detta ämne, men måhända uttryckte jag mig förra gången ej nog tydligt, emedan jag blifvit af den siste talaren i visst hänseende missförstådd, och jag ber att i sådant fall få göra en rättelse, Den siste talaren yttrade nemi., att jag sagt, det Bibelkommissionens arbete snart skulle vara fulländadt. Det tror jag visserligen icke, min mening var att
Den siste värde talaren har sagt, att, om man ock måste medgifva, att det sätt, hvarpå flottan skulle omorganiseras, komme att medföra en ökad öfning åt den del af Den 11 November f. m. densamma, som afsåge det yttre försvaret, och att öfningen för denna del af vapnet blefve betydligt större, än den förut varit, så måste han dock förklara, att de anslag, som kunde komma att beviljas åt den andra delen af sjöförsvaret, skulle blifva fullkomligt ändamålslöst bortkastade penningar. För min del kan jag icke annat än tro, att det nya vapen, som här har blifvit framstäldt såsom för oss i den närmaste framtiden tillgängligt, är en af de för oss med afseende å vårt lands försvar mest tryggande uppfinningar, som den nyare tiden frambragt, ty det måste vara af den aldra största vigt, isynnerhet för den östra delen af landet, att ega ett vapen, som hvar som helst på den långsträckta kusten kan transporteras fram och är af beskaffenhet, att det på en gång har största försvarsoch största anfallskraft och dertill erbjuder den för oss i högsta grad vigtiga fördelen att kunna erhållas för godt pris; ty just det, att till jemförelsevis måttlig kostnad kunna åstadkomma ett stort antal fartyg med stor både anfallsoch motståndsförmåga och kunna transportera dem med mer eller mindre lätthet på hvilken punkt som helst inom skärgården vid vår östra kust, det anser jag vara en af de mest framstående fördelar, som kan vinnas.