Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— men det måste Tygesens framställare vara. Kan han i sin person ha något omedelbart vinnande, som gör åskådaren blidt stämd rtiot detta stora barn, som är en så ofor-batterlig bråkstake, så skadar det heller icke. Och är han en smidig och på samma gång en envis natur, en stäm-ningsmenniska som Tygesen sjelf, med dennes lättrörlighet och känslighet — ja, då blir han Tygesen, sådan Björnson sett denne, när han tittat sig i spegeln. Fru Hartman var Helga, dottern. Man blef litet förvånad, när hon trädde in. Liten flicka, kort klädning, kolossal hatt, linhår, blomstrande ansigte, drägten stramt åtsittande. När man hämtat sig fiån öfverraskningen, erkänner man den goda tanken i att göra Helga till en dylik snärta. Så outvecklad som hon är, förstår man och öfverser man lätt med hennes obesinnade handligar, ty flickan är ju ett lefvande bevis för att » det var inte hennes fel » och &gt;hon skall inte göra så mer ». Detta var nog bra tänkt och den högkomiska verkningen af hennes framsnyftade förtroende till sin moder om att älskaren inte kom till den aftalade mötesplatsen, den var ju också på sin plats, I det hela är mau glad öfver att här se fru Hartman ha skapat en ny flicktyp, olik hennes öfriga ingenuer, och man skulle så gerna skrifva under det » utmärkt », man — nu som oftast — hör yttras om henne, om hon blott undveke en och annan detalj, som kan vara rolig hos ett älskvärdt barn men som ej gerna bör upprepas. Visserligen har Tygesens dotter saknat för-äldrauppsigt, men hon kommer ju från ett utmärkt institut, och nog lärde man väl der de unga damerna, som redan nått en respektabel ålder — trots deras kortå klädningar — att dricka utan att hålla om glaset med båda händerna, att sitta ordentligt i cn stol och andra dylika småsaker, äfvcn om man inte lärde dem att hysa förtroende för sina lärarinnor, att tala sknning — och sådana småsaker.
För min del grundade jag delta beslut på Rikets Ständers vid föregående Riksdagen vidtagne åtgärder i anledning af Stats-Utskottets hemställan i betänkande öfver i832 års Siats-Revision, Stats-Utskottets Utlåtandes JV:o 78. 7 och på elen öfvertygelse», att åter väckt fråga derom icke kan leda till någon önskvärd följd. Jag framhärdar ännu i denna öfvertygelse. Rörande 1829 års mötes-passevolance-fond anser jag icke eller någon annan hemställan lämplig, än den, som föreslås af Rikets Ständers 1837 församlade Revisorer (Rev. Ber. sid. 83), i hvilken hemställan jag jemväl instämt. Huruvida inga hinder må möta för ulöfningen af gransknings-rätt öfver den fond, som skulle uppkomma genom de till passevolance-fondernas sammanslående, lärer åtminstone vara ganska ovisst och beror af omständigheter, dem jag icke tilltror mig att bedöma. Men deremot tror jag mig inse, att nya passevolance-cassans behållning icke lärer kunna sammanblandas med de båda äldre passevolance-fonderna, utan rubbning af Rikets Ständers vid 1829 års Riksdag fattade beslut, att denna behållning skall anses såsom rustoch rotehållares egendom.
Tryckta hos Johan Hörberg, 1835, Lördagen den 3 Januari 1835. Plenum kl. 12 på dagen. Justerades följande från Exped.Utsk. inkomna förslag lill R. St:s und. skrifvelser till K. M., nemi.: N:o 261. ang:de rättighet för K. M. att, i saknad af tillräckligt årligt anslag till beväringens beklädnad, för delta ändamål använda reservförråden; N:o 262. i anledn. af K. M:s nåd. remiss å Landshöfdingens i Wexiö und. anhållan om understöd till Åsa socknemän för liden skada genom hagel; N:o 263. i anledn. af förehafd granskning af liufvudboken öfver Kronans hus och byggnader; N:o 264. ang:de utbytet af den utaf f. d. Gen.assistancecontoret begagnade egendom emot den Stockholms stad tillhöriga s. k. Hessensteinska egendomen; N:o 265. ang:de sättet för directionen öfver Hjelmare canaloch slussverk att fullgöra det beslut, R. St. vid sistförllutna riksdag fattat om afsättande af en reparationsfond, såsom vilkor för erhållande afskrifning af canalbolagets skulder till Banken och Riksg.cont.; N:o 266. ang:de förändring af 4 och 5 SS ' ’7 caPÄrfdab:n och 3 § 8 cap. Jordabtn, samt om upphäfvande af K. förordn. d. 19 Aug. 1762; JV:o 267. i fråga om lindring uti den hemmansägarne i Jemtland åliggande roteringsoch rustningsskyldighet. Föredrogs ånyo StatsUtskrs den 29 sisth Dec. e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 38o öfver anmärkn:r vid Utsk:s memor. N:o 3io, angtde utsättande af en prescriptionstid, inom hvilken de från Riksg:scont. utgifna creditsedlar böra till inlösen företes.
StatsUtsk. vill omarbeta frågan; har man icke utsigt dertill, så tillstyrker jag afslag å densamma. Frih. Hermelin: Tvenne talare, som erhållit ordet före mig, hafva yrkat ålerremiss i hänseende till frågan om utsättandet af en viss minimivigt pä alVadsspanmäl. Den ena talaren har väl medgifvit förslagets nytta, men han har talat för en lika beskaffad vigtbestämmelse för hela landet, hvilken skulle utsättas, om jag ej fattade orätt, för vissa år. Jag bestrider för min del delta förslag, ty det skulle komma att stå i strid med författuingarne, som medgifva räntegifvaren att lemna sin afrad af den siid lian inberga!. Man bör ihågkomma, all i ett land, så beskaffadt som Sverige, hvarest jordmån, brukningssätt och klimatförhållanden äro sä olika, är tiel ej möjligt att erhålla någon säker grund för medelvigten af spanmål. Jag anser mig ej behöfva att vidare utveckla denna del af frågan, för att bevisa, det jag äger skäl för mitt bestridande. En an nan talare har förkastat det i fråga var. förslaget af minimivigt, emedan, långt ifrån att förekomma tvister, det snarare skulle föranleda desamma. Jag är af en motsatt tanka. De nu ej sällan emellan räntegifvare och räntetagare förekommande tvister äro tillräckligt kände. Skulle något visst med afseende på sä dens vigt för hvarje år bestämmas, såsom det sker ganska ofta vid köpslut om spanmål, så vore det en ganska stor förbättring skedd och skulle lända lill mycken redighet och båtnad. För verkställbarheten hyser jag ingen tvekan, ty oändeligen lättare är det att, efter slutad skörd och börjad tröskning, gifva inför vederbörande myndigheter ett utlåt. ang:de spaumälens vigt för året än spanmålens pris i orten, särdeles de år, dä inga försäljningar tidigt på hösten inträffat. Jag tillstyrker antagandet af betänk, i frågan om bestämmande af en minimivigt af spanmål. Frih. Haab: Jag trodde mig finna, att dä H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, först framställde propos. på bifall till denna punkt
Din man är här och väntar på, att du skall komma och omfamna honom. Tro inte, att han förorättat dig – tvärtom, han har bara velat göra sig intressantare i dina ögon! Han väntar att du efter detta skall hålla af honom mer än någonsin. Lissi (kommer ut, stel, förgråten). Hvad har du att säga mig? Wilhelm. Åh, Lissi, att jag ångrar mitt lättsinne. Det är detta stockholmslif med ständiga middagar och kafé-lif om kvällarna – och nästan ingenting att göra, fast komitén drog ut på längden – och så att lefva skild från dig. Ja, det är inte värdt att tala om uselheten. För att tillfredsställa ett infall, går man och offrar det bästa, man har – hustru, barn, hela sin lycka. – Men Lissi – du måste ändå förlåta mig – för barnens skull, Lissi! Lissi (gråtande). Nej – barnen – barnen – de skola just tagas bort från dig. Jag skall snart dö – jag skall aldrig mer kunna se någon i ögonen efter detta – sedan jag blifvit så skymfad – men barnen – de ska’ inte lära sig af sin far att vara trolösa – de ska’ uppfostras af Berta – själf skall jag bara be Gud att få dö (störtar ut gråtande). Berta (går emot Wilhelm, ser honom in i ögonen). Ser du nu! Usle smädare! Wilhelm (fattar henne i axlarna). Hvad vågar du säga! Berta (som förut). Det är uselt, säger jag. Ja – förgrip dig gärna på mig. Du kan inte göra mig något värre än du redan gjort. Wilhelm (låter händerna sjunka, vänder sig bort och går i fonden). Berta (slår händerna för ansigtet och gråter). (Ridån faller.) TREDJE AKTEN. (Samma rum. Fru Bark och Lissi sitta tillsammans, modern i soffan, Lissi på en pall med hufvudet i hennes knä.) Fru Bark. Min kära flicka – du får verkligen inte ta det så. Kom ihog – vi kvinnor måste tåla och förlåta mycket – det är vår lott, vi vinna ingenting med att uppresa oss mot den. Reformera männen lära vi inte kunna – vi bli bara själfva olyckliga på försöket.
Ridderskape ost) Adeli, om ej den behållning, ion, af Dis» ccnlwcrkcn »» blifwer Bankens e>-fki ta tillhörighet, slknlle kunna till större eller mindre del an» slas, att göra denna fond sä wälgörandc för Mikels upkomst, som i följd deraf wäscntclig för Möjligheten af betz högre beskattningar. Remitterades till Banoo-Utskottets. Zerr korsettles, Larl Otto, upläste el! sä lydande diktamen: Wordsamt Memorial! Genom ingifwit memorial wid flutet af 1809 ärS Riksdag sökte jag leda Hoglofl. Ridderslkepet och Adelns warda upmärksanchcr a en angelägenhet, hwllken jag da klodde och ännu tror förstena det. Men i anseende nll Riksdagens snara flitt, och irigtiga göromäls lörehaiwende, lyckades der M'.g ej alt häruti winna wikt ändamål. Med fullkomligaste östverrygclft af min cttörmögcrihet, «tt med någon wällalrghet forma framställa detta ämne, ffnllc j»g likwal anse oförlåtligt, ati endast af sadan orsak, assia ifrån ett godt ändamäls befordrande. Hoppel att en dag wera manga tusende Swenska medborgares nöd afhjclpt, samt fäderneslandet betjent, ar ben driffjäder, hvilken förmur nstg höja min röst. Frän samina ffal, gör jag mig dct glada hopp, der Högloflige Riddcrffapcl och A - Den 2Z Maji. -59 Adeln, öfwerselö bristerna uti mitt framställningssätt, med godhet uptager min redliga afsigt, och framför alt ulläter de medborgares sak, jag gar att sramjtälla, kala l^r sig fjel'.
Den enda olägenhet som vidlåder Privatbankerna — består deruti, alt deras sedlar ej uti npbörden emottagas, och således i de orter, der ingen Bank finnes, dessa sedlar icke kunna användas till liqviderande af kronoutskylder. När sedlarne likväl lätteligen kunna förvandlas uti Riks 15* - 228 Den 17 Juni f. m. mynt, synes mig denna olägenhet af så obetydlig beskaffenhet, att den åtminstone icke bör leda derhän, att man derföre bör uphäfva en institution, hvilken, såsom hvar och en, som närmare tagit kännedom om densamma, icke kan annat än medgifva, har varit och fortfarande är af stor nytta för industrien. Man har sagt, att Prof. Agardh i sin reservation söker ådagalägga, att Privatbankerne kunna och böra ersättas af R. St.-rs Bank. En sådan ersättning anser jag för min del icke kunna verkställas, utan alt R. Sl:rs Bauk skulle betydligt indraga sin egen lånerörelse. Att ersätta en lånerörelse genom "att draga in en annan, blir naturligtvis ingen ersättning. Ett annat medel till ändamålets vinnande vore, alt R. St:rs Bank släppte ut nya sedlar, utöfver del belopp, som ansetts med Bankens säkerhet förenligt, d. v. s. att gå till Tumba. Jag tror icke alt en sådan åtgärd kan rekommenderas, ty vi veta af erfarenhet, hvilka följder en alltför långt utsträckt sedel utgifning har med sig. Privatbankernas lånerörelse, d. v. s. deras fordringar, utgjorde enl. sisla qvartals-rapporten 14,000,000 R:dr, hvilket således skulle af R. Stms Bank ersättas. De fleste reservanterne hafva i afseende på ersättningsfrågan, hufvudsakligen fästat sig vid dessa Bankers utelöpande sedelstock. Jag tror icke detta vara riktigt, utan raan bör taga i betraktande, huru mycket penningar hafva Bankerne släppt ut i rörelsen. Har denna rörelse varit behöflig för näringarnes utveckling, och för de industriella företag, som härigenom hafva upstålt, så måste, i händelse man drager in Privatbankerne, just denna rörelse af R. Stms Bank ersättas.
Ständers beslut lemna Herrar Fullmägtige i Riksgälds Gontoiret del till efterrättelse; äfvensom Riksens Höglofl. Ständer lära finna nödigt, att, jemte Underdånig anmälan om det Staden Tistad beviljade lån, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla Hess Befallningshafvande öfver Malmöhus Län , att till Herrar Fullmägtiga i Riksgälds Gontoiret inkomma med berättelse, huru* vida Casei n - Byggnaden inom foreskrifven tid. blifvit fullbordad, sedan Flerrar Fullmägtige hos Konungens bemälde Befallningshafvande först uppgifvit dagen , hvarifrån Byggnings tiden skall .beräknas Hvilket allt Riksens Hoglofl. Ständers bepröfvande vördsammeligen underställes, Stockholm den 4 Juli 1815. Rå Höglofl. Riddersk. Rå Högv. Rrest-Ståndets och Ad. Ledamöters vägnar Carl de Geer. På Vällofl BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. Ledamöters vägnar Gustaf Murray. Rå Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Sylvan. Riksens Den 7 Juli. 783 Uppläsf hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 7 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet der 7 Vällofl. Borgare Ståndet den 10 Htderv. Bonde-Ståndet den 7 Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotts Betänkande, angående vissa öfverklagade olägenheter får BåtsmansRotehållare. Till Utskottets handläggning har från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitteradt ett Memorial i detta ämne, af Riksdags Fullrnägtiga från Gottland Lars Jacobsson och Jac.
Sänd ffär* gårb, från i)3l)iltp|tab till 0jöänbatt, mellan fjöartte norra ocb föbra Rörfelt, od) genom Ojttfbolntö futtbet wib Sttleå; till jeteebuggnab wib 0eff(e fattat; famt till anläggning å fäteriet Sittbl)olttteit nära ©ödeborg af en upphatnitigdbäbb för favtt>gö reparerattbe, äfmenfom af en ffeppd Otifdbag tid mattenaftappniitgar affatta foitb eiftawnfngs* har .fongt. 9Kaj:t bemitjat bibrag titt 30 ferffilba utbifningdföretag, arK’,c”' hmarigenom 14,936 tnnntanb jörb från matten befriad och blifma ob Derutom bär från ©jette .£>ufmub Sätt, titt bmitfet företag OTifetd ©tanber affatt ett ferjfitbt jtatdbibrag, är imber arbete, ocb antaged, att otnfring 2,8oo tnnntanb mart härigenom tomma att från matten be Sfleb antebning af ett (förre antal jorbegared i be fring Mätaren statens betagna prooinfer höö fongt. 9Jfaj:t gjorba unberbåniga framftättningar, fIctcn’ betd om nnberföfningd företaganbe titt utrebanbe af orfaferna, hvarför Sftälarend af ffarf neberbörb mårén 1831 måttabe omanliga flöbe iefe funnat meb erforberlig häftighet afrinna, betd om åtgärberd mibtaganbe tift betrpgganbe för framtiben mot fåbana olägenheter, font för firanb Uppå gjorb framftättning af åt
att förbereda och med statistiska central-byråns biträde ombesörja utarbetandet och utgifvandet tidtals af fullständiga topografiskt-statistiska öfversigter af rikets hela tillstånd samt i öfrigt oaflåtligen öfvervaka införandet i den officiela statistiken af alla de förbättringar, som af odlingens framsteg och samfundslifvets utveckling erfordras; — att den Statistiska Central-byrån skulle utgöras af 1 Chef, 1 Expeditions-sekreterare till biträde åt Chefen vid uppsättande och expedierande af berättelser, redogörelser, utlåtanden och andra officiela skrifvelse!-, jemte förandet af dertill hörande diarier, ombesörjandet af korrektur-läsning m. m., ' I Arkivarie och Registrator, samt 1 Ofver-revisor för granskning till siffran och sammanräkning af de inkomna statistiska uppgifterne, granskning af de upprättade sammandragen m. m.; och borde, efter kommitterades förslag, denna byrås hufvudsakliga åligganden vara: att insamla och bearbeta alla till den officiela statistiken hörande uppgifter, som ej genom annat centralt embetsverks eller myndighets försorg insamlas och bearbetas; att, med ledning af dessa uppgifter såväl som af dem, hvilka frän förvaltande verk och myndigheter erhållas, ombesörja fortgående öfversigter öfver hvarje särskild gren af statistiken; att i ett statistiskt arkiv samla och bevara alla slags tillförlitliga statistiska uppgifter; att i ett statistiskt bibliothek hålla tillgängliga de för statistiska forskningar och för arbetet inom den statistiska kommissionen nödige verk. tidskrifter och kartor; att ombesörja det internationela utbytet af officiela statistiska publikationer; att, utom det officiela statistiska trycket och bidrag med statistiska uppgifter till stats-kalendern, äfven söka på annat lämpligt sätt genom skrifter af mindre omfång sprida statistiska kunskaper o. s. v.; varande af Kongl, Maj:t, som gillat den af kommitterade Stats-Utskottets Utlåtande
Comiterade det vara fullkomligen öfverflödigt att, på sätt nu sker och KammarCollegii förslag likaledes innehåller, uti Jordeboken införa kolumner för hvarje jordnatur; hvarförutan sådant genom lätt inträffad anteckning i orätt kolumn snarare kan leda till förvillelse. Deremot vinnes det åsyftade ändamålet vida enklare och säkrare, om hemmantalet för hvarje hufvudtitel summeras. Förfares derjemte på samma sätt med räntorna och tionden af de till titeln hörande egendomar, erhålles tillika en i statistiskt hänseende intressant upplysning om de grundskatter, som utgöras af samtliga hemman af hvarje natur. Under de titlar, som af hemmansnaturerne härflyta, upptagas för närvarande efter hemmanen serskilda lägenheter under olika afdelningar för hvarje af de benämningar utaf Ängar, Utjordar, Urljellar m. m., som de af ålder innehaft. Dessa många serskilda underafdelningar kunna dock, efter Comiterades åsigt, utan olägenhet undvikas och sammanföras under titel: Jordlägenheter, hvarvid för hvarje lägenhet kan till nödig upplysning upptagas dess ifrågavarande serskilda benämning. Likaså synas Qvarnar och andra inrättningar kunna antecknas under en gemensam rubrik af: Verk och Inrättningar. Då för öfrigt Fisken borde utgöra serskild titel, förekommo således, utom de till mantal satta egendomar, endast trenne afdelningar lör hvarje jordnatur. 135 Beträffande räntornas antecknande i Jordeboken, så anse Comiterade, att, äfven om förenkling af dem på ett eller annat sätt tillvägabringas, angelägenheten likväl fordrar, att, ej mindre för beredande af tillförlitlig kontroll å förvandlingen än framtida upplysning härom, hvarje hemmans och lägenhets då varande ränta först upptages med de förvandlingsberäkningar, som till grund för nya räntans bestämmande erfordras, samt derefter denna sednare ränta, i enlighet med hvad derom varder stadgadt, utsattes. Likaså anse Comiterade, att, då Rusttjensten är ett Frälse egendomar åliggande onus, upplysning om de hvarje sådan egendom åliggande Rusttjenstmarker jemväl bör i Jordeboken förefinnas, och således föreskrift derom för framtiden meddelas.
Han vidhöll visserligen äfven nu sjelfva unionsförslaget; men den nationella grundvalen, på hvilken det hvilade, var öfvergifven. Han icke blott tillbakavisade en delning af Slesvig efter nationaliteterna, utan önskade äfven Holsteins bevarande åt Danmark. Han föreslog någonting helt annat. Tankegången i Monrads bref var följande: I Danmark ha hittills funnits två partier: det eider-danskt-skandinaviska och det helstatligt-antiskandinaviska. Båda partierna skulle nu förenas. » Efter min öfvertygelse », fortsätter han, » är det genom Nordens politiska enhet, som besittningen af Hol-stein kan bevaras för Norden. » » Genom Holstein skulle Norden komma att utöfva inflytande på den europeiska politiken. Jag hyser derför innerlig önskan derom, att den dynastiska enheten med Holstein måtte kunna bevaras. ' Monrad demaskerar här sin i det första brefvet uttryckta önskan att innehållet af unionsförslaget ej måtte bli kändt af Londonkonferensen. Detta hade naturligtvis ej kunnatega rum annorlunda än så, att, sedan de skandinaviska rikena trädt i underhandling med hvarandra om ingåendet af en union, och Sverige-Norge i samband dermed afslutit med Danmark en allians till det norra danskt-nationella Slesvigs försvar, de skandinaviska regeringarna, med till-kännagifvande häraf, intagit gemensam ställning på konferensen, hvarjemte Danmark tillkännagifvit, att det till Tyskland afstode södra Slesvig och Holstein, hvars blif-vande öfverhufvud skulle på konferensen bestämmas. Men på den senare delen af programmet hade, såsom det nu framgick, Monrad aldrig tänkt gå in, ehuru han ej genast ville öppet afslå, af fruktan att möjligen då Sverige, med understöd af det parti i Danmark, som uppgjort unions-förslaget, samt af Frankrike, skulle på egen hand upptaga programmet. För att undvika möjligheten häraf begärde Monrad i sitt första bref att förhandlingarna mellan Danmark och Sverige-Norge skulle försiggå » alldeles hemligt ».
B Hvarje byggnad hade ett inåtlutande ytterverk i cyklopstil af porfyr och granit med hörn af huggen granit; kanterna voro så omsorgsfullt inpassade, att fogarne svårligen kunde upptäckas, och stenarne flere meter höga sammanhöllos af en beckaktig lera. Marken bakom hvarje ytterverk låg tio till femton fot högre än marken framför muren; denna bildade sålunda ett bröstvärn, bak hvilket försvararne voro väl skyddade, om angrepp inträffade. På den yta, som kringslöts af murarne ett utrymme af flere tusen kvadratmeter lågo fyra aflånga byggnader, som sins emellan bildade fyrkant; de inrymde förråder och sofplatser. Dessa byggnader voro uppförda i samma stil som de yttre och i den för peruanerna egendomliga arkitekturen fönsterlösa väggytor med nischer, delvis uthuggna i graniten, med sockel nedtill och upptill försedda med lister, som utgjorde ett försök till hufvudgesims. De fyra hörnen voro försedda med portar af samma form som portöppningarna, breda nedtill och smala upptill, och med samma lutningsvinkel som yttermuren. Taket hade svag lutning och var täckt med blad och säf; bjälkarne, som hvilade på yttermurarne, voro fastgjorda medelst agavesnören spik och andra byggnadsmaterial af järn och stål voro alldeles okända. Alla fönster vette åt den inre, stora borggården. Midt på den inre borggård, de bildade, låg ett större envåningshus, hvilande på en pyramidformig bas: det var slottet, som i sin ordning omslöt en mindre gård. Denna den förnämsta byggnaden var uppförd af granit och adobes ett slags soltorkadt tegel och dess ytterväggar voro smyckade med frescofärger i gult, rödt eller blått. Själfva slottsgården hade en kringgående arkad med fristående kolonner utan bas och kapitäl. Dörrarne påminde som vanligt om egyptiska motiv, fönstren hade nischform, taket var täckt med gräs eller strå. Denna utgöres af slottet, på hvars ena gafvel incas banér, det regnbågsfärgade, är hissadt. Det vimlar här uppe af krigsmän, från guvernörer öfver närliggande landsdelar och herrar i hofvets galadräkt till menige man i deras enkla uniform.
Låntagaren i rätt tid erlägger räntan och i öfrigt fullgör sina skyldigheter samt ingen anledning till osäkerhet för Cassan förekommer, må Lånet, om Cassan icke är i behof af sina penningar, eller Direction annorlunda för godt finner, hos honom innestå. 10 §. Allt hvad Cassan till Capitalers och Interessens infordrande, äfvensom till inteckningars förnyande, samt Lånens bevakande, i hvad måtto det vara må, nödgas förskjutat kommer Låntagaren tilj last, och skall af ho. nom jemte årliga räntan , eller på derom skeende tillsägelse, ovägerligen återbetalas. 11 §. Så långe Låntagaren i rätt tid erlägger räntan och i öfrigt fullgör sina skyldigheter samt ingen anledning till osäkerhet för Cassan förekommer, må Lånet, om Cassaa icke är i behof af sina penningar, hos honom innestå. Den 19 Julii e. m. RiddarhusFiscalen bor göra sig underrättad i Brandförsäkrings. Verken , om något i endera Cassan pantsatt Hus i Städerne skulle försämras och Brandförsäkriags-Summan nedsättas, på det Direction då ina kunna Lånet uppsäga. 12 §. Brister Låntagaren uti fullgörandet af de honom åliggande skyldigheter vid utsatt tid» anses Lånet för uppsagde, och bör, sedan i månad derefter , under lika försummelse iöröutet , genast till RiddarhusFiscalens åtgärd öfverlämnäs, stt om utfordrandet af räntan , samt hvad afbetalas och ersättas bordt, draga försorg; men derest betalningen deraf inom ett halft år. efter förfallotiden, ännu icke är veikställd3 och hvad då ytterli - Riddarhus-Fiscaden bör göra sig underrättad i Brandförsäkringsverket, om nå,; ot i endera Gassan pantsatt Hus skulle försämras, så att Brandföreäkringssumman nedsättes , på det Direction då må kunna Lånet uppsäga. 12 §. Brister Låntagarea uti fullgörandet af de honom åliggande skyl-, digheter vid utsatt tidanses