Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jernvägsfrågan är en sådan ny, allmän och politisktekonomiskt brinnande fråga, inser enhvar lätt vid delta stadium af Riksdagen, och jag gör min egen urskiljning den rättvisan, att jag straxt vid början ej allenast anade dess förmåga att kunna kasta alla andra frågor — löneförhöjning allena undantagen — i bakgrunden, utan jag sökte af alla krafter varna derför, ehuru förgäfves. Förgäfves var det måhända just derföre, att dess båda frågor, bättre än några andra egnade sig till medel för diversion, i akt och mening att bryta en troligen väntad om icke befarad opposition, som till en del hvilande på politisk grund och på antecedentia, öfver hvilka man ville kasta ett täckelse. Det torde icke kunna förnekas, äfvensom det icke möjligen kan skada utan snarare gagna, att den mening öppet uttalas att förenämnde motiver icke torde i så ringa mån hafva gjort konungamakten böjd för koncessioner, hvilka redan före Riksdagen faktiskt gåfvo sig tillkänna genom aflägsnande ur Statsrådet af icke mindre än fyra ledamöter, än prospektivt genom nådiga afsigter och löften om proposir dem vi ännu ha att afvakta. — För min del var jag Den 2 Maj. genast villig att låta den politiska grunden för en systematisk opposition falla, sorn, då den icke kunde tillerkännas någon syftning till fosterlandets sannskyldigafördel ledande, utan endast kunde uttrycka obelåtenhet med hvad som skett — en obelåtenhet som icke nu behöfde manifesteras för att förekomma någon hotande politisk fara i sigte — jag ansåg vara både i visst afseende orättvis, äfvensom bestämdt oklok.
Det bör således med all tillförsigt kunna antagas, att det nya sedelpapperet, vid fortsatt tillverkning, skall, med bibehållande af sin klara, hvita färg, i hållbarhet fullt uthärda jemnförelsen med förr begagnade, färgade papper; och under denna förutsättning, torde Herrar Revisorers framställning ej böra till vidare åtgärd föranleda. Herrar Revisorer hafva redan anmält, att frågan angående tillverkadt papper, deri vattenmärkena blifvit orätt anbragta, ännu är på pröfning beroende. Fullmäktige få härvid tillägga den upplysning, att detta papper icke är för ändamålet oanvändbart, i följd deraf att vattenmärkena äro vända åt motsatt håll, hvilket allenast föranleder dertill, att ett mindre antal sedlar kan, på en gång, tryckas; men deremot är det möjligt, att samma papper, som tillverkades på försök, ej bör, af de i 31 §:n af 1858 års Revisions-berättelse anförde orsaker, till sedlar användas. Den vid verkställd proftryckning af sedlar å 5 R:drsvalören uppkomna makulering af omkring 16,000 st. blanketter härledde sig dels deraf att för sådant ändamål papper begagnades, hvilket, i likhet med förr omnämnda, sedermera ansågs vara till sedlar mindre lämpligt, och dels deraf att, för bestämmande af bottentrycksfärgen å alla sedelvalörer, tryckplåten till 5 R:drs valören blef an - 117 vänd. Denna proftryckning medförde imedlertid för Banken den obetydliga utgift af 135 R:dr. För öfrigt och då den af Herrar Revisorer lemnade uppgift, att omkostnaderna för anskaffande af papper och tryck till de nya sedlarne uppgå tili 57,109 R:dr 14 öre R:mt, skulle kunna leda till den föreställning, att detta belopp till större delen medtagits i och för anställda, förberedande, försök, få Fullmägtige meddela följande, på vederbörande Kamererares i Låne-afdelningen utredning grundade, upplysning om de serskilda utgifts-poster, hvaraf nämnde summa utgöres: För pappers-fonnar, förfärdigade efter uppgifvet nytt sätt och godtgjorda, enligt räkning af en härvarande fabrikant ...
s 432, af PresteStåndet, IX 3. s 434» BorgareStåndet, IX 3- s 436, af Bonde» Ståndet, ix 3. s 441 • • med föreslagen ändring af 33 §. i; Constit. Utskottets Memorial, III s 236, 23^, återrem. af PresteStåndet, IX s 984. gill. af BorgareStåndet, IX s 1000, af BondeStåndet, ix s 1002, af Adeln, ix s 1037. Ytterligare Utlåtande, lil s 263, 264, gill. af PresteStåndet, ix s 11,64, af BorgareStåndet, ix s 1168, af BondeStåndet, IX s 1171, af Adelli, ix s 117-6. s med föreslaget tillägg i 37 §. af; III s 225, 226, återrem. af Adeln, ix s 996. Ytterligare Utlåtande, lil s 267, 268, gill. af PresteStåndet, ix s ii63, af BorgareStåndet, IX s 1167, af BondeStåndet, IX s u71, af Adelil, ix s 1175. - — föreslagen ändring ;d 37 §. i; Constit. Utskottets MeniQrial, lil s 98, 99, gill. af Adeln, IX s 251, af BorgareStåndet, ix s 255, af PresteStåndet, IX s 260. « föreslagne ändringar af 43 och 44 §§. i; Constit. Riksdagsordningen, med förslag till ändring af 59 §. i; Constit. Utskottets Memorial, lil s 3i6 — 3i9, gill. af PresteStåndet, IX 3. —- — med föreslaget tillägg i 63 §. af; Constit.
Förordningen den 10 Juni 1841 inhemtas, att reseförbud för gäldenär kan, om dertill finnes laga skäl, meddelas äfven å ort, der han tillfälligtvis vistas, så har Utskottet icke kunnat anse den ifrågaställa förklaringen behöflig, utan får vördsamt hemställa, att motionen må lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 16 April 1866. Stockholm, K. A. Lindström 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 April 1866, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss af LagUtskottets Betänkande N:o 15, öfver väckta motioner om ändringar i domstolsinrättningen å landet. Berörda Betänkande, som i sin helhet bifallits af Hedervärda Bonde-Ståndet, har blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Vällofliga Borgare-Ståndet i åtskilliga punkter till Utskottet återremitteradt, och har Högvördiga Preste-Ståndet i två punkter fattat afvikande beslut.
229 ra, sa vidt möjligt är, på ett ställe inflyta och jlerifrån sedermera efter behof och anordningar utgå, E. KMaj:t den 14 Augusti 1816 förordnat, det en under Dess och Rikets BergsCollegii disposition och förvaltning ställd Kassa, hufvudsakligen tillkommen af sådana Kronans medel, som tillhört Stats-Verket, skulle med alla Kassans Räkenskaper och Handlingar till Stats-Kontoret aflemnas; hvarjemte E. K. Majit i Nåder såsom ett ämne för Riksens Ständers åtgärd framställt, huruvida denna Kassas behållning, utgörande afi,8i8 Rd 9 r;st, nu mera må öfverlåtas på Riksens Ständers Riksgälds-Kontor, likasom med Kassorne under KrigsCollegii disposition vid berörde Riksdag skett, Riksens Ständer hafva, i anledning häraf, beslutit, att mpd Rergs-Collegii ifrågavarande Kassa må förhållas på lika sätt, som med de under K rigs-Collegium ställde Artilleri-ExercitiasmedelsOrganisationsHingstmedelssamt Skån-' ska HingstpräJmii-Kassorne ägt rum, enligt Riksens Ständers beslut vid 180g och 18x0 årens Riksdag samt föreskrifterne uti Kongl. Maj Hos E. K. Maj:t få alltså Riksens Ständer i underdånighet anhålla om Nådig befallning till Stats-Kontoret, att genast aflemna Bergs-Collegii Kassas behållningar, jemte alla dertill hörande Låne-handlingar och andre handlingar till Riksens Ständers Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret, der räntan å samma behållningar blir en Stats-Verkets tillgång för bestridande af sådane utgifter, sorn. s3<> TJnderdäniga Skrifvelser.
Då jag i går förmiddags var bland dem, som motsatte sig nedsättningen af utförseltullen å stångjern, fästade jag mig blott vid den betydliga inkomst, som derigenom skulle frångå statscassan, och jag frågade, huru man ville ersätta den. Man svarade då: genom förhöjd tull å colonialvaror. Men då jag nu hör en ledamot yrka nedsättning af tullen på the', måste jag bestrida sådant, på det icke en ytterligare nedsättning i statsinkomsterna må äga Den 18 December f. m. rum, än hvad som kan blifva en följd af de beslut, R. o. Ad. redan fattat. Hr Stuart: Till upplysning för en värd talare får jag ånyo meddela, det jag ingalunda föreslagit någon nedsättning i den nuvar. tullen å the', utan tvärtom en betydlig förhöjning utöfver hvad den hittills utgjort. Hr af Billbergh: Jag instämmer med Hr Hjärne. Då meningen just är att underlätta exporten genom att tynga importen af öfverflödsvaror, är den föreslagna tullen å the' ingalunda för dryg. H. Ex. Hr G-r. o. Landtm, yttrade, alt i anledn. af bokstafven T tvenne anmärkn:r blifvit gjorda, den ena af Hr Hjärne ang:de ekvirke, såsom hörande under art. trävaror; men då Hr Hjärne afstått från denna anmärkn., ansåg H. Ex. någon särskild propos. ang:de den frågan ej behöflig. Hr Hjärne yttrade, det han ej afstått från sin anmärkn. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han bestämdt påminde sig, att Hr Hjärne förklarat sig icke vilja försöka att genomdrifva sin mening, hvilket II. Ex. icke trodde kunna annorlunda förklaras, än såsom ett afstående från anmärkn. Den andra art., under bokstafven T, vid hvilken anmärkn. blifvit gjord, var the'; och hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade derå fastställa den af Utsk. föreslagna införseltull, eller 16 sk. pr U. Bifölls.
Landlbruks-Akademiens granskning, och hafva dessa myndigheter deröfver afgifvit und. yttranden. Då sålunda ärendet blifvit handlagdt af dem, som derom böra ega den största sakkännedom, torde det kunna anses tillräckligt utredt, och vågar jag hoppas att, om K. St:r godkänna Utslcts förev:de Betänk., vi kunna hafva att snart förvänta en Kongl. Propos. i detta ämne. För sådan händelse tager jag mig friheten fästa Högloft. R. o. Ad:s uppmärksamhet på den afvikelse från Direktionens öfver Veterinär-inrättningen förslag, som K. Sundhets-Coll. och Landtbruks-Akademien ansett nödig. Direktionen öfver Veterinär-inrättningen har nemligen löreslagit, »att öfverstyrelsen för veterinär-väsendet i sin helhet anförtros åt en chef, sorn, lydande närmast under vederbörande Departements-chef, kunde egna hela sin verksamhet åt veterinär-väsendets behof och utveckling, och i hvilken landets samtliga veterinärer kunde hafva en stödjepunkt såväl för deras vetenskapliga som deras medborgerliga existens.» Detta bestämmande hafva både Sundhets-Coll. och LandtbruksAkademien ansett sig icke kunna tillstyrka. Det är i ard. af denna olika åsigt i en, efter mitt förmenande, lifslråga för ernående af den afsedda förbättringen, som jag utbeder mig få antora några ord. Veterinär-vetenskapen, en af sednare tider framkallad skapelse, befinner sig ännu i en förtryckt ställning till öfriga vetenskaper. Den har, såsom dess idkare med skäl klaga, »icke lyckats tillvinna sig säte och stämma bland sina äldre syskon.» Denna befogade klagan liar mångenstädes vunnit gehör, såsom i Frankrike, Belgien, Österrike, Preussen m. fl. länder, och veterinär-vetenskapens myndighets-förklarande har der gil vit lif och kraft åt både vetenskapen och dess idkare. Detta lif och denna kraft står svårligen att vinna, så länge vetenskapen löres i ledband af en äldre broder, som, ehuru aktningsvärd, dock, sjelf fjättrad af collegiala former, låter den yngre äfven erfara tyngden deraf. Det är af sådan anledning
”Inbjudningen var så kall, så formlig, så beskyddande!” ”Kära barn, om allt vore fullkomligt på en gång, så hade man ju ingenting att vänta och hoppas på.” ”Det är väl sant, men ”Låt oss framför allt icke vara oförnöjsamma! Din tant är en mycket välsinnad menniska, som utan all fråga menar bättre än hon intrycker sig; och skulle hon än ha sin lilla stolthet, är ju icke så mycket att säga derpå: hon är i välmakt, och vi behöfva hennes beskydd.” ”Dessutom”, tillade Blenda, ”lofvar hon oss tillräckligt arbete – vi komma således icke att ligga henne till last.” ”Rätt, barn, vi kunna också ha vår lilla stolthet. Och sedan, efter arbetet, sådana njutningar! Om vintern spara vi in till ett par spektakelbiljetter i månaden – föreställ dig, du lilla, att sitta på kungliga operan i Stockholm jag ser redan hur söt du skall bli i en liten fin sidenhatt, och huru de skola gapa på dig du vet ju hur ofta vi läst om fruntimmer, som blifvit observerade på teatern.” ”Åh, mamma!” ”Och sådan ofantlig grannlåt att skåda sedan – rad på rad med menniskor hela hofvet för sig sjelft och sjelfvaste scenen då, med riddare och damer, månsken och eldsprutande berg, alltsom de vilja ha det vatten och vågor, båtar och hästar, du lilla och vagnar och åska och blixt – de kunna visa allting.” Blendas ansigte återgaf vältaligt ett vexlande uttryck af förtjusning och förbländning: med häpnad uppfångade hon orden från sin mors läppar. ”Än om sommarn då?” stammade hon, medan fru Emerentia drog andan. ”Då njuter man tusen saker för intet!” ”För intet?” ”Ja, bevars!
Hästen begynte rycka i tyglarne, slog in i ojemt traf, stegrade sig och lydde endast ogerna piska och tömmar. Samuli blossade ur pipan. De kommo till granskogen. De mörka, på grenarne snöbetäckta träden skymde så att man icke såg en famn för sig, Hästen ville icke löpa jemnt, än sprang den, än stod den och sparkade. Luffandet bakom tilltog. Skogens hungrande varg andades tätt bakom dem. Samuli slog efter den med piskan. Det hjelpte icke. Då blef Samuli arg. Så ond som han icke varit sedan förra sommarn, då han slog drängen, som supit sig full tre arbetsdagar å rad. Han steg upp i släden, fick tag i ett par långa och tjocka jernbommar, som han i dag köpt i staden för potatiskällardörrarne, ryckte i tömmarne, så att hästen häftigt sköt tillbaka släden, och kom så tätt på förföljaren. Med en mustig och lång svordom höjde han vapnet, lätt som om det varit piskan, och gaf vargen ett rapp i skallen. Så satte han sig långsamt ned i släden, svepte fällen bättre omkring sig och körde, utan att bry sig om att vidare ta notis om sin fiende. Han visste, att hans kraft, så väl tillämpad, hade kunnat få en björn att stupa. Han fortsatte att mumla en mängd oqvädinsord, att småsvärja och gräla. Pipan hade slocknat, det var det förargligaste. Sitta der hela qvarten och suga på torra vinterluften. Grålle skulle få umgälla sin onödiga nervositet. Och så slog han. Hästen hade icke på länge känt sådana snärtar. Så slängde de upp på gården, han spände ifrån, tände pipan, stälde Grålle i spiltan, släden i boden, bar upp fällen och gick till sitt ensamma rum. När han efter slutad måltid kastade sig på sängen, mumlade han mellan tänderna: »Herre Gud, bara hon ville bättra sig! Så kunde jag väl bli en lycklig menniska, jag också en gång!»
Omständigheter af flere slag kunna likväl inträffa, som försätta den frånvarande eller hans rätts innehafvare ur tillfälle att bevaka sin rätt eller gifva sin vistelseort tillkänna, såsom fångenskap, skeppsbrott, sjukdom, bysättning nr. m. Kommer deremot han eller hans bröst-arfvingar en gång åter, utestänges derigenom icke rättigheten att återtaga den qvarlemnade egendomen ifrån en possessor malte fidei, hvilken äfven naturligtvis kännes skyldig att erlägga skadestånd. Nu skulle deremot rättigheten alt återfå godset blifva rätte egaren betagen, sedan lagen flyttat hans egendom i andras händer. Huru skall det dessutom blifva möjligt att åstadkomma bevisning derom, att en bortveken person icke inom längre eller kortare tid om sig lemnat underrättelse? Denna bevisning måste alltid blifva indirect och ©tillförlitlig, samt det föreslagna lagbudet följaktligen aldrig kunna tillämpas. På dessa skäl och då jag håller före, att en Domare vanligtvis icke lärer stanna i förlä - Lag-Ut skottets Betänkande, N.o 3o. 5 genhet vid pröfningen, huruvida den egendom, hvarå anspråk göres, kan anses såsom en res derelicta, och huru i slikt fall hör förfaras, anser jag mig icke kunna biträda den föreslagna innovationen”. Ank. till Exp. Utsk. den ai April, kl. 8 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga derom, att enskild egart* der ätt bör vika för allmänna ändamål. Lag-Utskottet har till handläggning fått emottaga två i berörde ämne väckta motioner, den ena inom Högloft. Ridderskapet och Hdeln af Herr von Scheele, Frans, och den andra i Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr F. C. Billberg. Uti Herr von Scheeles motion åberopas, dels Kongl. Förordningen den T g Februari 1824, hvarigenom det förut i Cap. 1 §.
Angående niejeristerlias aiivandiiing skrifves: a t t » föriitoiii vid mejerierna viiiria dessa sysselsättning, därigenom a t t landtbrukssällskapen iinderliålla liinsmejerister och inej erskor, hvilka på kallelse besöka liigenlietsinneliaf - vare och undervisa kvinnorna i kreatiirs. skötsel ocli injölkhandtering. 2 Ä.fven för iindervisiiing i trädgårdsskötsel a r väl sörjdt i Finland. Så niimiias 4 trädgårdsskolor, dar kvinnor erhålla iinclei.visiiiiig. Vid dessa skolor erlägges ingen afgift och vid tvk af cleni lämnas t. o. m. bidtag till kostpenningar. Särskilda stipendier finnas ock. i jordbriiksarbetet. ICvinnans inträde på naringsverksamlietens oinråie befordrades, då fiillstandig näringsfrihet genoinfördes år 1879, inen det onktadt synes den finska kvinnan icke mycket liafva ägnat sig å t yrkesverksamhet och den förklaring kalendern lämnar därför synes oss var: \ ") Vid 1890 brs slut utgjorde den kviiiligo befolkilivgen 1,208,699 personer och den nianliga 1,171,641. Mot 1,000 miiu koninio sAliinda ~111,aefiir 1,032 kvinnor. ' uttryck för förhållanden, som afven galla i Sverige, hvarför vi direkte citera boken: ?&gt;Ingen lag hindrar handtverksmastare att mottaga kvinnor som lärlingar och låta dem iitbilda sig till gesäller, inen tills vidare h a h a endast få yrkesutöfvar ' e tagit ett dylikt steg. Orsaken liartill torde vara att söka dels i gammal sed, dels dari att flickor i regeln ägna sig %t ett yrke vid en mera framskriden ålder an gossar, livarför deras iindervisning i själfva handtverket omedelbart föriitsattes ridtaga, medan lärlingarna få göra nytta för sig med allehanda i mästarens Iiiis förekommande sysslor, innan eller jämte det deandervisas i yrket.
Enighet, trohet, oegennytta, hjeltemod voro ännu, enligt hans åsigt, utvägar till ärofull räddning; och framför hvarje annan räddning borde man föredraga – en ärofull undergång. De motsatta krafter, som på riksdagen 1714 gjorde sig gällande, grämde honom till döds. Han lemnade riksdagen plötsligt, begaf sig till Upsala, och afled. Han öfverlefde dock ej fullt det Gustavo-Carolinska Sverige. Det qvarstod, vid hans död, i Carl XII:s person; men följde honom, snart derefter, i grafven. Lucidor och Runius. Mellan dessa bägge män, af hvilka den förre var samtidig med Columbus och den sednare med Spegel, är visserligen en skillnad i skaldegåfvornas mått; men en stor frändskap i deras art och sättet att dem begagna. De äro så till vida hvarandra lika, att de röja anlag til något bättre och högre, än de blefvo; att de lefde för ögonblicket med oinskränkt lättsinnighet, helst med glaset i hand eller kannan på bordet, – ströende omkring sig, dagligen, stundligen, rimgods, vers-ramsor korta eller långa, beställda eller obeställda, liksom göpentals ur outtömliga säckar; att de dervid foro fram på utländska språk, gamla och nya, med lika skenande fart, som på det svenska; att de föga bekymrade sig hvad de skrefvo och allraminst huru de skrefvo, emedan stundens lust – eller stundens betalning – var det mål, bakom hvilket de sällan tänkte sig ett annat; att de voro ett slags cyniska philosopher, som midt i samhällslifvet bibehöllo ett obesväradt natur-tillstånd; att de, i några af sina qväden, slagit an, om icke Bellmanska, dock Bellmans-artade toner; att de dogo i sin ålders blomma, sedan de genom offer till de Christnas Gud sökt afböta sina täta offer till Bacchus och Venus; slutligen, att de, fastän sålunda gående en egen författar-väg, som icke var den bästa, dock snarare kunna räknas till den Stjernhjelmska skolan, än till någon annan.
Enligt motionen bifogadt betänkande och kostnadsförslag öfver kyrkans iståndsättande hafva de kostnader, hvilka ansetts för berörde ändamål oundgängligen nödvändiga, blifvit beräknade till 14,561 rd:r 32 sk. b:ko. Då, på sätt motionären äfven antydt, det åligger St. Petri församling att underhålla ifrågavarande kyrka och, vid jemnförelse af de mångå föremål, lör hvilka statens, för närvarande obetydliga, tillgångar tagas i anspråk, Utskottet, vid ofvannämnde förhållande, icke anser det nu ifrågaställda lånebidråget böra företrädesvis tillstyrkas, hemställer UlskotLet att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 29 Maj 1848. Ank. lill Exp.-Utsk, den 31 Maj, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för undersökning af jordlagren i olika trakter af Riket. (U. A.) Stats-utskottet har émottagit remiss å en hos Borgare-ståndet väckt motion af Herr Lagergren, sorn fästat uppmärksamheten på vigten af geologiska forskningar, anställde i annat ändamål, än att upptäcka metaller, och anfört, att, medelst genomforskning af jordytans undre beståndsdelar, kunde för den allmänna och enskilda hushållningen samt jordbruket vig - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 200. 7 liga upptäckter göras af materialier, hvaraf med hvarje år en större saknad förspordes och alt, genom skogarnes förödande, tillgångarne på bränsle och dugliga skogsprodukter på ett fruhtansvärdt sätt förknappades, ulan att allvarliga försök gjordes, om icke de mångenstädes befintliga mossar kunde lemna tillgång på bränntorf, hvars användande skulle, mer än något annat medel., befordra skogarnes sparande för byggnadsämnen samt bergverkens och handelns behof, likasom jordbrukets framsteg hämmades genom bristen och dyrheten af de i andra länder allmänt brukliga mineralogiska gödningsämnen, hvaraf måhända outtömliga lager funnos obegagnade under falk, hvilka., just i saknad deraf, vore nästan ofruktbara.
Orsaken dertill har igenfunnits dels deruti, att Sjuk-Personalen för året öfverstigit det antal, som, efter ett medium af förhållanderne under de sist förflutne 10 åren, lagts till grund för Calculn af Statsanslaget, hvilket således blifvit beräknadt till underhåll af ett inskränktare antal sjuke, än sora verkligen förefunnits, dels ock deraf att an-, slaget fått vidkännas uppköp af inventarier, som förut icke belastat detsamma; hvarjemte äfven på underhållsstaten blifvit anvisade 4>35a c 145 ) R:<lr 37 sk. \ r. B:co, hvilken utgift, såsom Passevolance för underhållet af inventarier årligen, efter 3 sk. 2 r. B:co per man, Kongl. KrigsCollegium förut bestrid t. Efter hvad. Direction, i afgifven underdånig förklaring till Kongl. Maj:t öfver de af Rikets Ständers Statsutskott vid sisthållne Riksdag gjorda anmärkningar vid Allmänna Garnizons-Sjukhusets förvaltning, tillkännagifvit, skola anstalter af Direction vara vidtagna till mera besparing hädanefter i kostnaden för Medicamenters inköp samt till inskränkning uti tilldelandet af så kallade Extra Portioner. Styrelsen öfver Fängelserne och ArbetsInrättningarne i Riket, lill hvars disposition blifvit, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 21 April i8a5 och den 25 Maji 1827 öfverlemnade de under Kongl. CommerceCollegii Förvaltning förut ställde anslag för Götheborgs och Norrköpings Spinnhus samt Arbetshus-Fonden, har, ej mindre för desse medel, än för de till Corrections-Inrättningarne i Hufvudstaden beviljade Stats-anslag och öfrige bidrag, afgifvit för åren 1826 och 1827 afslutade och i Kongl. KammarRätten förut granskade räkenskaper, med hvilka åtföljt så väl de hos Styrelsen förda Protocoller som Kongl. Majrts under loppet af desse hegge år samt år 1828 till Styrelsen aflåtne Nådiga Bref.