Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den rättvisa hyllning, som vederfarits en utmärkt personlighet, hvilken gjort sig väl förtjent af fäderneslandet, ingifver förhoppning, att en likaledes rättvis hyllning kommer att egnas en annan utmärkt medborgare, synnerligast då dess handlingar i och för fosterlandets bästa, det närvtde och kommande slägtets lycka och välstånd, kan ställas främst på gradmätaren af rikets sannskyldiga nytta. Visserligen har den här ifrågasatte personens stamträd icke, i likhet med den förstnämndes, uppspirat i vår kalla nord, men för lång tid sedan blef dit inflyttad en gren, som lemnat flerfaldiga afläggare, hvilka gjort ära åt dess adopterade fädernesland, och, hvad särskildt den afkomling, hvarom här är fråga, angår, så har han genom en handling, som kan liknas vid en hägring af mytens Frej i förening med Balder, på sin blifvande minnesvård inristat en runa, som hvarken afund, illvillja och småsinne, eller annat dverga-låt, (örmår utplåna. Att den person, på hvilken jag här hänsyftar, icke kan vara någon annan än Justitie-Stats-Ministern H. Éxc. Frih. De Geer, är jag öfvertygad, att ni, Mine Hrr! redan funnit, och att den handling af honom, som jag åberopat, är det förslag till förändring af vårt närv:de, bristfälliga och allmänt ogillade representationssätt, som han, jemte ty åtföljande motiver, för Konungen framlagt, samt af Konungen blifvit sanktioneradt och till R. St:rs pröfning öfverlemnadt.
Län, r,rooR:dr, (5i §. i 1841 års Reglemente; 42 §• 6 mom. i 1846 års Reglemente. Hälften af anslags-summan för myrutdikningar inom Gagnefs Socken af samma Län, 200 R:dr, (Dito dito.) . Anslaget för myrutdikningar inom Orsa Socken af samma Län (5i §. i 184* års Reglemente.) „ 3oo: Transport: 4IO>°41 — 2? — Transport: 4l0>°41 Hälften af anslags-summan för myrutdikningar inom Elfdals Socken af samma R:dr ,i,25o Hälften af anslagssumman för sänkning af sjön Håfven inom Ore Socken af samma Län 333 R:dr 16 sk., (5i §. i 1841 års Reglemente; 42 §• 6 mom. i 1845 års Reglemente.) „ 166 Utaf anslaget för sänkning af Svärdsjön i Svärdsjö Socken af samma Län, 900 R:dr (Dito dito.). „ 600 Utaf anslaget för sänkning af Kyrksjön och Harsjön i Hamrångers Socken af Gefléborgs Län, 6,35o R:dr, hvaraf förut utbetalts 1,333 R:dr ,16 sk., ytterligare (Dito dito.) „ 1,333: Hälften af anslagssumman för sänkning af sjön Jerstjern i Skogs Socken af samma Län, 55o R:dr, (Dito dito.) „ 2^5 Dito för sänkning af Dalboviken, Maskesjön med flera vattendrag i Rogsta Socken af samma Län, 7,980 R:dr, (Dito dito.) 3,990 Utaf anslaget för sänkning af Grängsjön i Gnarps Socken af samma Län R:dr (Dito dito.) . „ 700: Anslaget för sänkning af Anntjern i samma Socken (5i §. i 184* års Reglemente.) „ 730:
Balans från år 1844- Sk ulder: i:0 Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Kommerse-Kollegii kreditiv för Manufaktur-Diskonten, emot 3 procents årlig ränta åbegagnadt kapital, — 1,500,000: Credit. Balans frän år 1844. Tillgångar. l:o Behållning i Rikets Stunders Bank å räkningen N:o 5 med Depositions-Afdelningen , efter afdrag af utelöpande assignationer, 73,752:28. 1. 2:o Sältra Fordringar: o') Manufaktur-Diskontlån 1,548,722: 30. 5. fc) Förlagslån 489,722: 10. 8. Fondens fasta egendom, hvars brandförsäkringsvärde, enlist Kongl. Tillgångar. Transport l:o Behållning i Rikets Stunders Bank å räkningen N:o 5 med DepositionsAfdelningen, efter afdrag af utelöpande assignationer, 63,748: 31. 3. 2:o Säkra Fordringar: а) Manufaktur-Diskontlån 1,587,089:15. 5. б) Förlagslån 477,276: 2. 10. Upplupna räntor 11,349:23. 5. c) Anstånds-lån Fondens fasta egendom, hvars brandförsäkringsvärde, enligt Kongl. Palme. — 19 — Transport Vinstoch Förlust-Conto. Inkomster: Härifrån afgår ränta till Rikets Ständers Rank för af kreditiyet år 1845 begagnade medel 42,526: 6. 10. Då skillnaden emellan inoch utgående räntor för år 1845 utgör 48,330: 17. 1.
Irankumt af prowcollet, hållet litt Riksens Häglof! Ständers vscoaomis-UtskotL wrd Riksdagen i Norrköping ar 1800. April. SSSS s s s 12. §. uplästes, hwarwid Isaac Larlsson frän Christianstads Län inlemnade följande: Aldraöd mjukaste lVlsmvri gI! Uti den enligt Kongl. Majtts Lllernadigste proposition i Högloft. Oeconomis-Utstottet förewarande fräga, rörande en förbättrad Gastaifware-Ordning, har jag trott mig följande böra anföra, näml. Först har jag ansett mig skyldig utreda uti hwad delar Sjutsningsbeswäret ar mest tryckande, och dernäst, hwad hjelpemedel deremot är at finna. Afall flags Sjutsningstunga torde hallstjutsen wara den mest tryckande; en längre tids erfarenhet har gifwit Lilrackeligt bewis derpä och andra Landers warsamhet at akta sig för en sa siem kräfta e nrot wälständ och Landsupkomst arv äfwcn nog ta lande stal til bewis öfwer detta onda. Landets läge, .climat och beskaffenhet mä wara har eller ide södra Orterna, enda hjelpcmedlet är och blir lik wäl det, at afskaffa siira Landsplägor och utstaka »vedergällningen sadan för detta som annat arbete, at möda och kostnad blir betald. Denna utwäg more sä mycket mera billig, som hwarken HallstjutsBonden är i någon allmän del lindrad för sin mä«- Za dagars färd, hinder och uppehåll, e-j heller In - och U landningar, som deraf draga nytta, ersätta nägot mera, hwgrken lil Stat eller hwar och en eirskilld, som de^as blir lidande.
Då genom denna åtgärd räntor för Stats-Verket besparas och Cours förhöjning förekommes; då Publiciteten gifver en hvar tillfälle att öfvertyga sig om återbetalnings förbindelsens uppfyllande på ett sådant sätt, att Banken derigenom aldeles icke till sin soliditet lider; då slutligen denna Publicitet och den stigande upplysning i Stats finance, som man tydligen förmärker utvecklar sig, skola garantera Svenska Folket, att i framtiden finna dess representanter handla på sådant sätt att icke gifna löften skola oför^ sigtigt brytas eller en gång uppgjorde Comtracter lättsinnigt upplösas, anser jag detta förslag vara af den beskaffenhet att ingen menlig verkan deraf bör vara att befara, hvarken för Banken eller han. del och näringar, utan skulle det tvärtom befordra gemensamma fördelar för desamme. Man säger, att det skulle vara inconseqvent, att nu besluta utlåning af en del Bankens realiteter, sedan Rikets Ständer hafva beslutit att genom årligt skeende Silfver inköp förstärka dess fond. Jag tror det icke. Inconsequent kan endast det Rikets Ständers Beslut vara, sorn icke afsåg en allmän fördel. Det måtte vara lika ineonsquent att köpa in Stats-Utskottets BetänkancleH. 135 Silfver till Ökad fond tinder det att Bankens Sedehnassa ökes. Och lmr kan så mycket mindre vara fråga om inconsequence; som det matte vara ett, att anbefalla förstärkning af Silfver-Fonden och dess användande i Lån väg emot successiv åtei;r betalning af Stats-Verket vara något helt annat. Genom denna så kallade inconsequence, stod likväl Svenska Banken år i834 å i835 med sin nu egande liela fond, ersättning för skillnaden emellan de 732,557 R:dr B:co Sedlar och värdet af 307,128 Piastrar samt hela den förstärckning, som blifver en följd af Rikets Ständers vid denna Riksdag vidtagne Beslut”. Och skulle detta anförande, hvari Herr Professor Froberg instämde, medfölja Betänkandet till Respective Riks Stånden. Stockholm som ofvan. Ex 1’rotocollo TV. Ankom den 26 Nov. 1823.
De böra gälla för 30 dem, som efter bevillningstaxering skatta för en större årlig inkomst, än femtio R:dr i silfver, men för andra nedsättas till hälften. Men äfven med dessa återhållande medel, summa appellabilis, doms fullgörande och en penningenedsättning, svarande mot revisionsskillingen, (om än bestämd för annat ändamål än denna) väntar jag mot min plan det inkast, att Högste Domstolen blir för mycket anlitad — om än icke, såsom inan måste befara, detta anlitande kommer att blifva mera behöfligt. Den fråga, som bär framställer sig, synes då vara, hvilketdera må för troligare antagas, antingen alt de domstolar, lagförslaget tillstyrker, utan dessa återhållande medel, skola bättre lyckas, än domstolar efter förevarande plan, med dessa medel, att så med slut afhjelpa rältegångsärendena, att ej ett alltför stort antal deraf kommer att på högsta ort fullföljas. Men om härvid fördelen skulle visa sig på min sida; så uppslår deraf en annan fråga, nemligen huruvida denna fördel icke skulle vända sig åt motsidan, i fall de återhållande medlen användes med den i lagförslaget uppgjorda organisation. En instants, säger man, förslår mindre än två, att mätta trätlystnaden. Två sammanstämmande domar ingifva den orättrådiga, som tappat, mera farhåga för fullföljandet, än en dom kan göra. I en dom, gifven i första instants, kan naturligen förutsättas mera misstag, än i en af andra instantsen, efter det de tvistande fått i tvenne omgångar utlöma sin skarpsinnighet och en domstols beslut deröfver genomgått pröfning. Man skall således, heter del, oundvikligen komma att mer söka Konungen emot domslut, gifna af en ensam instants, än emot dem, som utfallit hos två inslantser. Så borde det vara, om än icke alltid så är, i de fall, der begge instantsernes domar sammanstämma. I motsatt fall uppstår från deras skiljaktighet Ivertom ett skäl att med dem icke åtnöjas.
Och slutligen lärer det ej eller vara mera nödigt, att inför Eder * Mine Herrar, med vidlyftig utveckling vilja bestyrka den sanning, att samma Naturlag gäller inom den litterära productionens område, som inom den materiella productionens, den nemligen, att fåker befttning srätt är det förjta vilkoret för frambringandet af goda producter, och att 8 Momentet 4 §. af 1812 års Tryckfrihetsförordning, sorn sätter en gren af den litterära industrien under godtycket, just härigenom motverkar sitt eget ändamål, som mycket säkrare skulle uppnås, om Författareyrket utan undantag äfven i sina åtgärder finge hugna sig af äganderättens helgd. Nej, Mine Herrar, det är ej om skadligheten af den ifrågavarande, nu till upphäfvande Föreslagne undantagslagen, i sä måtto att den hindrar den enskildte medborgaren, att i tryck framställa sina meningar och upplysa Den ii Maji j. ml £25 Samhället; endast återhållen af allmänna Lagen, som j^g ämnar yttra mig; — det är på den ännu större skadligheten af den ifrågavarande ExceptionsLagen, derigenom: att den lemnaf Regeringen enfam öppet tillfälle att yttra sig och verka på opinionen, och den våda, för hvilken vi på detta sätt blottställas, hvarpå jag anhåller att få fästa Högloft. Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet. Europas samhällsskick har nått den utveckling, att den ilireeta eller indirecta Censuren S i vår tid ej mera värderas af de magtägande för samma orsakers skull, som för 3o å 40 år sedan. Då begagnades Censuren blott för att tillbakahålla den enskiltes sjelfständiga yttrad-: den, som möjeligen genom sin frimodighet kun-’ de väcka misshag; — man lemnade Folkets meningar för öfrigt åt sitt öde, utan att vidare bekymra sig derom.
UtomdeH har Herr Majoren Baron ceäel-xtröms Dictamen, efter min tanka, til alla delar egenskapen af en anklagelse mot Herrar Fullmägtige och Rewisorer, dä icke allena deras beslut blifwit kungjorde, utan äfwen personerne til namnen utmärkte. Skola detza Herrars och Mäns förhållande lagligen kunna pröfwas och ändteligen dömas, sä mäste Banco-Protoeollerna, sä midt de röra realisation, i"hela sin widd kunna framläggas, som likwäl strider emot Rege> ringsformens 86 §., aldenstund .de innehälla alla Banquens hemligheter. Dm'Herrar Fullmägtige och Revisorer blott äros ämnade at framställas för publikens dom, enligt hwad uti Herr Baron Lellerströms Dictamen föregifwes, sä är äfwen samma wilkor nödwändigt, om man icke wil göra dem en uppenbar orättwisa. Skola ater Protocollerne i.n ertenso kungöras sä äger Banque» icke mera nägon bsmlighet sig sjelf förbehällen. Jag nödgas äfwen säga at origtiqa calculer hafwa nägon gäng insmygt sig uti Herrar Rewisorernes Protocoll som wisierligen ffulle göra en betydlig oreda och förwillelse.
Äfven om desse möten hållas turvis i alla de Provincer, som Jemnade bidrag till PassevolanceCassati, skulle derigenom tillfälle för dem beredas, att återfå de betydliga sutnmor, de till Cassan måst utgifva, I följd af hvad jag nu haft äran yttra, kart jag ej annat än tillstyrka bifall å Kongl, Majlis Proposition, dock med ön-< skan, att Passévolance-afgiften kunde något ineta nedsättas, men att i annat fall truppernes möten måtte, såsom jag nyss nämt, hållas inom deras Provincer eller tUrVis i de Provincer, sorti skatta till PasseVöIanceCassan. Ilär har dessutom blifvit föreslaget, att till undvikande af ifrågavarande Passevolaiice-afgift, en del af Indelta Armeen måtte indragas och för de sålunda ledigblifna Numrorne erläggas Vacance-afgift, sorn skulle användas lill omkostnaderlie för dell öfrige Armeens underhåll på möten. Jag hoppas, att Konungen aldrig skall bevilja en sådan indragning. Det skulle varå skadligt ej blott i militairiskt afseende, som'jag dock éj så noga kan bedöma, utan äfven i Ekonomiskt; ty de Roteringsskyldige skulle derigenom tillskyndas en odräglig tunga genom den dryga con i 3* Den i3 Mar f. m. tania vncancc-afgiften, hvarför Torpens och Boställenas begagnande ej skulle gifva ersättning. Det är redan nog känbart för vissa Provincer att betala vacance-afgift för indragne Nummerhästar. Men ej nog härmed; en sådan åtgärd skulle vara alldeles förstörande i flere andra afseenden. Hvad skulle man göra af de afskedade Soldaterne? Skulle Rotarne föda dem, eller skulle de kastas ut med hustrur och barn samt kringstryka såsom tiggare? Och hvarest skulle väl Rotarne, då krig utbröt, få karlar till ett så stort antal? Dessutom följde häraf den olägenhet, att allt detta manskap vore alldeles oöfvadt.
Förskingras, genom befälhafvarens vanvård, något af qvarlatenskapen, ersatte han all skada. § 34. Å alla fartyg öfver trettio läster, som äro 'destinerade till aflägsnare orter utom riket, än Finland, Danska hamnar i Östersjön samt Danska och Norska hamnar på denna sidan om Skagerns fyr och Lindesnäs, skall finnas en, från sjömanshuset i afseglingsorten erhållen, derstädes enligt faststäldt formulär upprättad, paginerad och med stark tråd genomdragen skeppsdagbok, i hvilken af befälhafvaren eller af någon bland besättningen, under hans tillsyn och ansvar, noggranna uppgifter meddelas: l:o om fartyget är i godt stånd eller icke; om lastens beskaffenhet; om tiden då lastning eller lossning börjar och slutar; om förrättade arbeten, så i hamn som till sjöss; om fartygets djupgående för och akter, då det lemnar hamn; 2:o om fartygets afgång från och ankomst till hamn; om de kursar, som blifvit styrda, och den viig fartyget tillryggalägger; om verkställdo manövrer; om vind, väderlek, ström, observerade ortbestämningar och lödningar; om skada, som litnat 60 ocb dermed sammanhang egande omständigheter, så ock om allt annat, som under resan förefaller och hvars kännedom kan dels vara af nytta enskildt för redare, aflastare, försäkringsgifvare och försäkringstagare, dels lända till allmänt gagn, såsom upptäckt af obekanta länder, grund, strömdrag, observerade naturfenomener m. m.; 3:o om besättningens antal, helsotillstånd ocb uppförande; orri någon af skeppsfolket bestraffas eller skiljes från tjenstcn och orsaken dertill, sä ock om någon i stället blifver antagen; om de beslut, som i särskilda fall, i samråd med besättningen fattas, så ock om andra omständigheter, på grund hvaraf fartygets befälhafvare vill göra egen eller rederiets rältsfordran gällande eller mot armans anspråk. sig eller rederiet värja. Do ämnen, som i skeppsdagboken böra antecknas, skola der, såvidt omständigheterna det icke hindra, efter hvarje vakt införas.
För åstadkommande af i nåder Ibrordnade ändringar och rättelser uti elen år 1836 verkställde rotering, hafva roteiings-kommissioner ånyo sammanträdt år 1841, och hvilkas då vidtagne åtgärder blifvit af Kongl. Maj:t i nåder pröfvade först är 1843, så att voteringens resultat kommer att framdeles ledovisas. Hem man s klyfn ingar ock afsöndringar fortgå; dock förekomma ofta jättegångar, genom hvilka klandras afsöndringar, sorn icke öfverensstämma med 1827 års författning. Under åren 1837—1841 hafva hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, för afgälds bestämmande, blifvit anmälde endast sex afsöndringar om tillsammans 46 tunnceli 5} kappland, för hvilka afgälderne blifvit fastställde till 63 mausoch 43 qvins-dagsverkeu, 5 sk. och i mark smör. Fastighetsvärdet, som år 1836 var för fem åren näslförul, genom Pröfnings-Komiféens beslut, minskadt med ungefär en million R:dr Banko, har deremot under de sednare fem åren åter ökats med 764,790 R:dr. Tabellen visar ett missförhållande emellan masugnars värde och de af dem utgående statsbidrag, hvilket härrör deraf, att bergsmanshyttor vid taxeringar icke få sig åsatt annat välde, än det som är inbegripet i det för bergsmanshemman upptagna. Laga skiften hafva blifvit verkställda i 140 skifteslag, utgörande 200| mantal, hvilket visar ett fortfarande förtroende för skiftesverket, som också är ett verksamt medel lill landets uppodling, enär landtmannen äggas till mera drift och omtanka genom föreställningen, att han nedlägger sitt arbete på den jord, sorn honom uteslutande tillhör och ulan hinder af de olägenheter, som från en samfällighet i jordbruket äro oskiljaktiga.
79 icke blifvit väckt, och Utsk:t icke heller begagnat sin motionsrätt, så tror jag icke, att man kan fästa sig vid reservantens framställning i ämnet, eller att en återremiss i denna syftning skulle leda till målet. Jag tror vidare, att det vore vådligt att återremittera hela punkten, emedan man då icke hade uttalat den princip, som jag anser det vara af vigt att hafva bestämd, nemi. att icke nu inlåta sig på uppskattning af inkomst utaf fastighet, och fortfar således att yrka afslag å l:sta rnormt och bibehållande af nu gällande stadgande, men vill icke motsätta mig återremiss af sednare mom:t. Hr von Ehrenheim: Jag erkänner att det ligger en inkonseqvens i bibehållandet af gällande stadgande i l:sta punkten, men jag upprepar att den är af ringa betydenhet. Man får i allmänhet vara nöjd, om man vid taxeringen kommer den skattskyldiges verkliga inkomster så nära, att skillnaden emellan verklig och beräknad inkomst, der fråga ej är om löntagare, ej utgör mera än 300 rdr, och att till undvikande häraf söka upp hvarje liten biinkomst, som en jordbrukare kan hafva, är ej skäl. 1 många landsorter har allmogen ganska allmänt sådana bi-inkomster, t. ex. af forning eller af idkande af något handtverk, — här och der har en fastighets-egare ett ringa utlånt kapital—; skall nu alla dessa inkomstkällor efterräknas, de må vara huru små som helst, så blifver besväret otroligt. Jag anser således fortfarande att l:sta punkten bör bibehållas oförändrad, sådan den nu är, men vill dock ej sätta mig emot att det hela återremitteras, om det för sammanhangets skull anses böra ske.
De öfrige Utskotten kunna ej sägas härigenom ingå på Éxpeditions-Ulskottets af Grrndlagen föreskrifna gébiet. Det skall i allt fall slutligen, då Riksdagen fois per till ända, under sin uppsigt låta ordna, och såsom Bihang till Ståndens Protocoll utgifva och Sii. tili R. Si. Fröt, i$xS iSsft (tidt SefäU iS 132, fröt. Ut dr, i. g ött, t Sig, registrera dessa Handlingar; och för Utskottet, som synnerligen mot Riksdagens slut är öfverhopadt med göromål, lärer det blifva en ej obetydlig lättnad, att denna trycknings -amicipa»ion skett, och att materialierne till Bihangen redan äro till utgifvande färdige. Kostnaden härför blir ej eller mycket känbarare, Den större rjvantiteten af papper gör blott skillnaden, ty sättningen af hvarje ark kostar lika mycket, huru stor upplagan än må vara. Endast de exemplar, som till Ståndens .Ledamöter utlemna»;' äro för denna förlorade; de överskjutande, af enahanda format och stil med Stånds Protocol«< len, utgifvas i Bihangen till dessa. Af sådane anledningar hemställer jag vördsamt, om icke Expeditions-Utskottets förevarande Betänkande må lill ytterligare pröfning återremitteras. Pro fess oren lidback yttrade: DI Grund-: lagarne skola efter ordalydelsen tolkas, anser jag rigtigast, att tryckningen och utgifningest af Utskottens Betänkanden besörjas af Expeditions-Utskottet. Prosten Forsslind: Jag instämmer fullkorn^ ligt uti den af Herr Biskop Wallenberg yttrade önskan, att alla Utskottens Betänkande^ förr än de in PJ.eno föredragas, hinna trycka* och uti Stånden utdelas. Ingenting skulle mer bidraga till ärendenas fortskyndade gång och mogna behandling. Af erfarenheten är bevisade, att denna tryckning af hvarje Utskött serskildt icke kan så skyndsamt åstadkommas, som det för ändamålet fordras. Det Höglofl.
Hvarje emot denna lag stridande föreskrift är upphäfven. llclgiska I&ommiiBiial-lLagcn. af d. 30 Mars 1856, med de, genom Lagarne den 50 Juni 1842, d. 1, S och 51 Mars, den 15 och 18 April samt den 1 och 20 Maj 1848, deruti gjorde förändringar. lista Titeln. Om Kommunal-församlingen. (Du corps communal.) Om Kommunal-församlingens sammansättning. I hvarje kommun är ett Kommunal-råd sammansatt af fullmäktige (conseilters) samt Borgmästare och Rådmän (bourgmestre et échevins). II. Kommunens valförsamling (assemblée des électeurs de la commune) utser fullmäktige genom omedelbara val. Konungen utnämner Borgmästare och Rådmän inom Rådet; dock må Konungen, på enhällig tillstyrkan af det ständiga Utskottet, utnämna Borgmästare bland de kommunens valberättigade utom Rådet, hvilka fyllt 25 år. Borgmästaren eger, då han är nämnd utom Kommunal-rådet, att inom Magistraten (college des bourgemestre et échevins) uti alla mål deltaga i besluten. Bilaga lill Allm. llesv.- och Ekon.-Ulsk:s Bet. Han är sjelfskrifven ordförande i Rådet, med rättighet att deltaga i rådslagen, men icke i besluten. I hvarje kommun med 20,000 innevånare, eller derunder, äro två Rådmän; men, om innevånarnes antal öfverstiger 20,000, skola fyra Rådmän finnas. Rorgmästaren är sjelfskrifven Ordförande i Magistraten. Kommunal-rådet, Borgmästaren och Rådmännen deri inberäknade, består af 7 Ledamöter i Kommuner med innevånare under 1,000. 9 » » » 1,000 till 5,000. 11 » D » 3,000 » 10,000. 13 » » » 10,000 » 15,000. Kommunal-rådet utgöres alltid af detta antal medlemmar, äfven när Borgmästaren blifvit nämnd utom detsamma.
Jag finner således i allt delta endast skäl alt afstå betänk. Gr. Lagerbjelke: Man har sagt att fjerdingsmännen kunde, i fall honom ålägges något, som han ej är skyldig att utföra, genom anförande af klagomål befria sig från hvad som sålunda blifvit honom ålagdt; men man har tillika sagt, att uppgörandet af en instruktion, som upptoge allt hvad fjerdingsmännen vore pligtig att göra, vore förknippadt med så många svårigheter, att eli sådant uppgörande nära nog vore omöjligt. Jag hemställer då, huruvida det är möjligt för en stackars fjerdingsman, att ulan instruktion så noga veta hvad han är skyldig alt göra, att han genom klagomål kan sig från obehöriga åligganden befria? Man har äfven sagt, att han ej skulle hinna läsa igenom sina åligganden; men jag vågar då vördsamt hemställa, huruvida det icke vore vida svårare för honom att genomläsa alla dessa författningar, än en kort resumé af deras innehåll? Jag fortfar i mitt yrkande af bifall. Frih. Cederström: Instämmande i hvad den siste värde talaren anfört, beder jag att till R. o. Ad:s bepröfvande få hemställa, huruvida det för Regeringen skulle vara så alldeles omöjligt, som flere ledamöter här framställt, alt kunna åtminstone i vissa större afdclningar klassificera kronofjerdingsmännens bestyr. Det synes väl ej kunna möta så stora hinder. Om då i en sådan stadga, jemte hänvisningar till de författningar i ämnet, som åro af K. M. utfärdade, och korta redogörelser för deras innehåll, jemväl intoges de friheter eller förmåner, hvaraf fjerdingsmännen 496