Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Ack, mamma, – sade Anna, läggande i hennes knä en ofantlig bukett af vilda nattvioler som hon hållit i handen, och kastande sig temligen själfsvåldigt i gräset vid hennes fötter, – det är aldrig värdt att du frågar mig hvar jag varit, ty jag vet det knappt sjelf, jag går än hit och än dit; i dag har jag varit på det höga berget deruppe bortom Esthult. – Hur kan du gå så långt, och att klättra i de höga bergen se’n, du kan ju falla och skada dig ensam och utan hjelp. – Åh, mamma Ulla, jag är ju stora gamla flickan, jag måtte väl kunna akta mig sjelf, – sade Anna skrattande, drog af sig sina handskar och kastade den upp i luften åt Ajax, som, hufvudyr af glädje vid utsigten till en lekstund med sin unga matmor, hoppade högt upp i luften efter dem. – Ja ja, men om du kan akta dig sjelf – som jag väl också tycker, så kan du inte akta dina kläder åtminstone, det ser jag på din klädning, – sade mamsell Lovisa bannande. – Ja, låt bli de der långa promenaderna, Anna lilla, annars skall jag ständigt vara orolig för dig, när du är ute, – återtog prostinnan. – Men, mamma, det är mitt högsta nöje, att gå så der ensam i skogen, det susar så vackert i träden, och skymningen är så behaglig, sjelfva denna ensamhet, denna tystnad är musik för mitt hjerta, den väcker så ljufva känslor, jag drömmer om något så skönt jag vet icke hvad jag är så lycklig och ändå – Gud vare oss nådig, så dumt du pratar, kära barn, – afbröt mamsell Lovisa och skakade om blommorna i sitt förkläde, – ve mej, om jag förstår ett ord af hvad du säger. – Men, söta tant Lovisa, nog har du sjelf någongång haft behof af att vara ensam, att lyssna till ditt eget hjertas röst att – Nej, det skall Gud veta att jag aldrig har, – sade mamsell Lovisa förtretad. – Jag har i all min tid tyckt, att det varit bättre att göra någon nytta, än att gå så der och drumla, som du rätt ofta gör.
Bctänkanrlen ega skäl, att tillstyrka vidsträcktare bifall till hvad härutinnan blifvit föreslaget, äö att, i de fall, då öfverläggningarne icke angå några slags onera eller prsestationer, ut* an öfverenskommelser angående ordning och sedlighet inom församlingen, rösträttigheten måtte få utöfvas af alla dem, som vid Prest* val ega en sådan rättighet, utan undantag för dem, som bruka andra personers jord, i hvilket afseende, och så vidt denna ändring i författningen finnes böra ega raoij underdånig hemställan derom till Kongl, Maj:t likaledes blifver nödig; och då andt* ligen, hvad tillträdet till Sockenstämma an* går, öfverläggningarne dervid emellan en församlings husfäder, angående de åtgärder» sorti till ordnings och sedlighets befordran* de böra vidtagas, stundom äro af den beskaffenhet, att den goda afsigten dermed skulle kunna förfelas, ont de åhördes äfven af ungdomen, som i syftningen till före* kommande af dess möjeliga utsväfningar och oseder troligen oftare skulle se förhatliga tvångsband, än en väl beräknad omvårdnad för desS bästa, finner Utskottet så mycket mindre skäl, att tillstyrka det föreslagna allmänna tillträdet till Sockenstämmorne, som utrymmet vanligen är inskränkt i Sockenstugorna, uti hvilka, der sådana finnas, merberörde öfverläggningar lämpligast synas böra hållas, för att odeladt egna Kyrkorne åt egentliga andliga förrätt* Besv. och Ekon. tftsjc. Betänhandert. 303 iiingar, med uteslutande af alla verldsliga göromål och tvistigheter; Hvilket dock allt Eiksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsammast underställe^. Stockholm d. 21 April 1825. Ankom den 26 April IgSJ. betänkande, i anledning af v dedit fråga ont tillstånd f ör de Finnar, soni bo i de så kallade Finnskogarnepå Sveriges och Nor» riges gränsor, att fä upprätta särskilde Kyrkor och Församlingar. Hogv.
TJtsk, Betänkandcn. 1527 Syntes, med Ståndets önskan mera öfverens* stämmande sätt vinnas genom ett stadgande: att, då utdrag af Socknestämmo Protocoll en* skild person tillställes, eller KyrkoRåds beslut för enskild person afkunnas, bör Besvärshänvisningen i förra fallet tecknas å ProtocollsUtdraget, och i det sednare muntligen meddelas; att deremot, då Socknestämmoelier KyrkoRåds beslut, de der angå en hel menighet, afkunnas ifrån Predikstolen, den missnöjde bör anvisas, att sist inom fjorton dagar derefter, så vidt hans talan ej skall anses försuten, begära anvisning till besvär hos Pastor, hvarefter besvärstiden till Kongl, Majrts Befallningshafvande eller Consistorium beräknas ifrån den dag, den missnöjde erhållit besvärshänvisningen; samt att, hvarken i ena eller andra fallet, någon annan missnöjes anmälan må vara nödig, utan talan anses bevarad, då den i berörde ordning fullföljes; men i allt öfrigt har Utskottet vidblifvit sitt förut meddeldte tillstyrkande. Detta sednare Utlåtande har derefter, den 2 Augusti, blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallet, hvaremot Högv. FresteStåndet den 22 Juli afslagit så väl samma Utlåtande, som Utskottets i ämnet först afgifne Betänkande, Vällofl. BorgareStåndet den x Aug., med förblifvande-vid sitt till det först afgifne Betänkandet lemnade bifall, funnit för godt, alt lägga del förnyade Utlåtandet till Be sv. och Ekon. Vtik. betänk andea. handlingarne, samt Hederv. BondeStåndet; den 22 Juli, under åberopande af sitt förra beslut, gillat hvad Utskottet sednast föreslagit, om tid och sätt till missnöjes tillkännagivande och besvärs fullföljande emot Socknestämmoeller KyrkoRåds beslut. 1 anledning häraf, och då det af Utskottet i dess sednare Utlåtande föreslagna och ofvan upptagne tillägg således endast blifvit af Högloft.
Med ett ord, fattigvårdsbidragets utgörande, äfvensom communal-utskylder i 384 Den in Februari e. m. allmänhet, efter bevillningen för lön, egendom och rörelse, företer så manga ojemnheter och svårigheter, samt tillika så uppenbar förnärmelse emot vissa skattskyldige, med befrielse eller lindring för andra, att jag förmodar, det ide'en derom måste alldeles förkastas; och i sådant fall inser jag icke annan rättsenlig och lämplig utväg för ändamålets vinnande vara att tillgå, än den jag uti inledningen till dessa anmärkningar redan framställt och här närmare utvecklat, i afsigt att visa det planen kan modifieras efter omständigheterna, der man ej vill eller ej förstår använda fyrk-taxering i sin helhet. § 3o synes så mycket hellre kunna qvarstå oberoende af den allmänna grund, som kan varda stadgad, vare sig för fyllnads—til Iskotts upptagande, enligt 9.9 § 2 morn., eller för hela fattigbidragets påföring annorledes, som det beslutande fatligvårds-samhället härigenom lemnäs öppet att tillämpa metoden af uttaxering med daler eller fyrk, hvilken tvifvelsutan är den bästa, der den kan riktigt uppfattas och användas. § 3i. Föreslagna stadgandet att för uttagande af oguldet tillskott till fattigvården, handräckning genast skulle, på anmälan, lemnäs af kronofogde och länsman i orten samt städernas executorer, strider emot allmän lag och gällande författningar 0111 executionsverket, äfvensom särskildt emot uppbörds-författntna, de der icke medgifva att kronofogde får taga befattnining med annan uppbörd, än den som är af Konungens Bef:h:de känd och till uppbärande beordrad, samt följaktligen kan af vederb. controlleras. Länsman ställer dessutom icke uppbördsborgen och står ej i något bestämdt uppbördsmanna-ansvar, utan åligger detta kronofogden, för så vidt af honom något uppbördsbestyr åt länsmannen uppdrages.
Redan vid liikcmemötet i Trondhjem 1 8 9 1 fattildes, efter ett af doktor Kaurin hillet föredrag, enhälligt resolution om anstallande af undersökning augiiende villkoren för sjulrsköterskors utbildning vid landets sjukhus samt om uppmaning till stiftande af sjukv&amp;rdsföreningar öfver hela landet. Sedan dess har med ifver inom norska läkarekretsar mbetats för saken och det lider intet tvifvel att arbetet, bedrifvet med s&amp; mycken energi och förmlga, inom en ej alltför aflägsen framtid skall krönas med frarngiing. I ritskilliga orter ha redan föreningar satts i gång och sjuksköterskeelever af dessa utsändts för att utbildas vid sjukhusent. I vart finska grannland, där alla nutidens i sann bemärkelse samhällsförbiittrande idéer finna: en fruktbiirande jordmån, har tanken om en ordnad sjnkv8i.d i landsorten ej uiidgltt framåtstriifvarnes iippmiirksamhet. Arbetet iir dock ännu i sin första begynnelse, hvadan nigot utlåtande anglende dess resultat ej kunnat erhiillas. 8eda.n aï 1 89 3 utbildas sjuksköterskor, afsedda, för landsbygden, ii d r n ä n n s sjukhusen under resp. öfversköterskors och öfverläkares ledning. Kursen räcker ett halft &amp; r och ai. fullkomligt kostiiadsf ri. Hittills ar antalet af siduiida utbildade sjukvård erskor 2 4. Frhmdeles komma krligen omkring 40 sådana att utbildas i och för sjulrv&amp;rden på, laudet och skall aflöningen för dessa sköterskor u t g i helt och hallet f r l n den kommun, i hvars tjänst de äro anställda. Jämte deii öfverblick af arbetet för sjukvården på, landet i de med oss närsläktade skandinaviska länderna, som vi här lämnat, skulle det vara af intresse att afven redogöris för den vidt omfattande verksamhet, som i samma adla syfte utöfvas i Baden. Tyvarr tilliter oss ej utrymmet en dylik redogörelse, till hvilken dock de oss geiiom var kronprinsessas godhetsfulla.
Ständer på denna grund ansett någon ersättning för Discontens upphörande icke kunna Car.alBolaget tillerkännas. Det förundrar mig, att någon laglig undersökning rörande DiscontDirectionens nyssnämnde förhållande, ehuru af många önskad, dock ännu icke blifvit af Herr Grefve von flaten på behörigt sätt föranstaltad. Sådant riade likväl varit vida lämpligare, än att, på gatt sorn flera gånger skett, förklara Ridderskåpets och Adelns beslut i afseende å Götha Canal vara stridande både mot Grundlagen och allmänna Lagen, hvilket yttrande jemväl blifvit pä Statsoch P,anco-Utskotten tillämpadt. Jag vill ingalunda bestrida Herr Grefve von I platen, hvarken dess vidsträckta kunskaper, rörande Canalgräfningar, eller dess öfriga utmärkta förtjenster, men j3g anser mig icke böra blindt tro på dess uppgifter och försäkringar, eller förfäras af dess hotelser, samt vågar i öfrigt tryggt mäta mig med honom så väi i redbara afsigter, som i öppenhet och 03 Den 7 Julli. förskräckthet, att fritt både yttra och försvara min öfvertygelse. Grefve Spent, Jacob Melcher: Jag vill ej vidare trötta Ridderskapets och Adelns tålamod med några personaliteter. Ridderskapet och Adeln har i dag hört tillräckligt sådana\ och då jag således icke arnar tala om andra, vill jag icke eller tala om mig sjelf, mina tänkesätt och afsigter. Jag kan likväl ej underlåta, att för sakens skull söka försvara åtski 1 liga påståenden , hvilka förut härstädes blifvit framställde, äfven af mig, och sorn*jag nu hört så mycket klandras.
Lilla Louise, som synbarligen lefde i den tron, att fadern vore där för hennes skull, sprang förtjust fram och åter mellan ligusterhäckarna, gömde sig bakom de hvita statyerna och de pyramidformigt klippta granarna i labyrinten, dansade framför de båda på de solbelysta gångarna, fladdrande omkring dem som en hvit fjäril. Plötsligen stannade majoren, drog upp sitt stora ur från byxfickan och såg på det. Så vände han sig om mot mademoiselle och yttrade något enträget till henne. Hon lutade hufvudet ännu litet mer på sned och svarade med några lifliga ord och några ännu lifligare gester. Han blef allt mer intresserad, och de stodo båda några ögonblick stilla i skuggan af den stora, blommande kastanjen. Så lyfte majoren artigt på hatten; mademoiselle neg sirligt, och lilla Louise lät fadern kyssa sig på pannan. Han svängde om på klacken och gick hastigt upp mot slottet. På öfversta terrassen mötte han amman med fideikommissarien. Han tog barnet från henne, lyfte upp det och lät det dansa på sina armar. Modern hörde barnets joller och hissnande fröjderop, där hon stod gömd bakom gardinen. Det klaraste solsken öfvergöt gruppen på terrassen: den smärte, högväxte mannen, hvars mörka ögon under det pudrade håret lyste af den stoltaste fadersglädje, samt den lille parfveln med det silkesljusa hufvudet och de sprattlande små knubbiga armarna och benen, som stucko fram under den blekblå kolten. Grefvinnan smålog, i det hon vände tillbaka till sin förra plats i soffan midt emot spegeln. Hon sträckte ut handen efter bågen med tambursömmen, började draga nålen upp och ner och väntade. Snart hörde hon sin mans steg ljuda i den långa salen utanför kabinettet. Han kom gnolande på en liten fransysk chansonett: — Ma fille veux-tu un bouquet? Nu stannade han framför fönstret, som vette åt lindallén. Slutligen ljöd knackningen. — Entrez, mon ami. Han kom in, böjde sig lätt öfver hennes hand och frågade artigt: — Har du sofvit godt i natt, min vän?
Uti Verkets styrelse hafva Herrar BancoPullmägtige, för dess säkerhet och förkofran, ådagalagt en fortfarande nitfull omtanka; jemte det Bankens Embeismän och Betjente i allmänhet icke uturaktlatit ett för Redbarheternas säkra vård och för göromålens jemna gång berömvärdt bemödande. Ofver vissa, dels hos oss förekomne, dels af Herrar Banco-Fullmägtige till vårt öfvervägande anmälte ämnen, bafve vi ej underlåtit att medel a dem våra tankar. Utom denna allmänna, är en särskild Berättelse till tillkommande Riksens Ständers BancoUtskott författad; och hafva tvenne Exemplar af hvardera Berättelsen utaf oss blifvit underskrift» na och förseglade; det ena att förvaras hos Högloft, Riddarhus-Hirectionen, det andra inora Högloft. § Den 5 Mars. Jofl. Banéo-Ut skottets Archiv i Banken. Stockholm den 15 December 1813. •’ På Höglofl. Bidderskapets och Adelns vägnar; Joh, flenning Gyllenborg. Carl De Geer. P. Ad. Fock. F. G. Gyllenkrok.. JS/ias. v. Echstedt* L■ v. Stockenström*. På Högvördige Prest-Ståndets vägnar: Jacob Axel Lindblom.. J. A. Tingstadius*. P. finus. MStenhammari ill. Hasselrot. G. Hellgren.. På Välloflig© Borgars-Ståndets vägnar: Jo/i. PcU Sandberg, Jan Lamberg, Joli. Georg Bager.! J. G. de Mare^ E. G. Nolleroth. J. H. Ekstrand.. På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar:;, ' Jon Jonsson. Per Jonsson. Anders Nilsson. Bengt Svenssom. Sven Pålsson.' Jonas Nilsson. M. Helsingius-,.
Andra JfJufvudtiteln, innehållande Civileoch Lands-Staterna, Så val med föranledande af de framställningar Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition , angående Stats-Verkets tillstånd och behof, innehål» Jer, och Riksens Högloft. Ständer, till iakttagande vid Stats-regleringen, bifallit, sorn ock i anledning af de utaf Riksens Höglofl. Ständer i öfrigt vidtagna Beslut, förekomma följande förändringar oell tillökningar uppå denna Hufvud» titel, nemligen: Eoner för 2 meNotar jer och 2 Cåntzlister uppå Kongl. Svea Hof-Rätts-Stat, utgörande efter den beviljade Löne-förhöjningen 1,4.73: 16.—- Transport 1,473: Kongl. Krigs-Hof-Rättens Löne-tillökriing, hitford ifrån Allmänna Indragnings - Statens Besparingar och afräknad på den till Löne förbättring i allmänhet beviljade summa med 891:32. _ Likmätigt Riksens Höglofl. Ständers Beslut den 18 Juli 18I2, äro de på Allmänna IndragningsStaten uppförde 2 Kammar Räds Löner hit öfverförde med - j,6oo: •— Löne förhöjningen för CharfseSi gi 1 lat se Contoirets Betjening, beviljad af Riksens Höglofl, Ständer vid 1809 års'Riksdag - 944: 32,— Löne-fyllnad för vice Preses och 2:ne Medicinal Råd i Sunda hets-Collegium till likhet med sina vederlikar, har förut utgått af Indragnings Statens besparingar; men sedan besparingarne nu blifvit från Indragnings-Staten afförde, så upptages denna Löne fyllnad på 2:dra Hufvudtiteln med 433 ; iG. *— Det af Riksens Höglofl.- Ständer nu beviljade anslag för srriittosamma och i synnerhet veneriska Sjukdomars botande 8,000: Hitfört ifrån f) Hufvudtiteln de för Vaccinationens befrämjande der upptagne 300: Transport r3,043; Lika» *?$6
För de hemman, som efter år 1826 kunna blifvit utarrenderade, utan att förre åboernes arfvingar begagnat sin optionsrätt, skulle arrendatorerne, hvilka icke besitta hemmanen med annan rätt än den arrendecontraeteu innehålla, erhålla en opåräknad fördel derigenom, att de och deras efterkommande få bibehålla hemmanen för all framtid, och skulle de derigenom för alltid från dessa hemmans besittning utesluta åbo af gammal stam, ehuru denne lagligen skulle kunna styrka sina bättre anspråk. Ett bifall till K. M:s nåd. propos. skulle för öfrigt visserligen icke kunna hindra kyrkorna, om de anse sig genom densamma lidande, att vid domstol göra frågan anhängig och der fä den, möjligen till deras fördel, lagligen afgjord. Lätteligen skulle då K. M:s och R. St:s beslut blifva ogilltigt och kraftlöst; och som den ifrågavar. K. propos. alltså, efter hvad jag anser, på ett otillfredsställande sätt löst denna fråga, lärer densamma derföre hvarken böra eller kunna bifallas. Jag anhåller, att dessa mina anmärkntr måtte tagas i öfver - 188 Den 14 Augusti e m. vägande, på del att Utsk., sora jag hoppas, måtte stanna vid samma beslut, som Ständerna vid föreg:de riksdag, nemi. att hemställa om sakens öfverlemnande till domstol, på det hvar och en må få sin rätt. Frih. Hamilton: En värd ledamot har gjort mig uppmärksam derpå, alt jag begått en oförsigtighet eller presnmtion, då jag i mitt förra anförande yttrat, att K. M:s nåd. propos. förmodligen skulle till 2:ne Utsk. remitteras, af hvilka jag har äran vara ledamot i det ena. Jag erkänner riktigheten af denna anmärkn. och anhåller blott, att R. o. Ad. mätte låta det lända mig till ursäkt, att 1829, 1834 och 1840 årens riksdagar remitterade samma fråga till Statsoch Ekon.-Utsk:n, hvadan jag styrktes i min förmodan att nu äfven så skulle ske. Har jag misstagit mig, sä hoppas jag Ståndet dermed öfverser.
Banko. ar 1851 7,820 — 156,400 _ — » 1852 7,503 150,060 » 1853 6,923 138,460 » 1854 5,492 — 109,840 »1855 3,870 77,400 Summa 31,608 — 632,160 eller i medeltal för hvarje år . 6,321 12 — 126,432 ■ Af dessa tabeller visar sig att, med undantag af gjutgods-tillverkningen, som enligt den sednast afgifna underdåniga berättelsen i medeltal för hvarje år endast utgjorde 6,405 Sk®, men under den tid, förevarande beriittelse omfattar, uppgått till 11,653 Sk®, bergshandteringen, såvidt den afser malmuppfordring och tackjernsblåsning, något utvidgats, men att deremot stångjerns-smidet minskats med 3,4722/3 Sk®. Under denna tid ha också 3 stycken härdar med tillsammans 1,375 Sk® smide, en härd med oinskränkt smidesrätt vid Högsjö på viss tid samt Norshammars bruk och slångjernsverket vid Näshulta bruk helt och hållet blifvit nedlagde. En härd med smide vid Länna bruk har äfven blifvit nedlagd, men smidet derifrån flyttadt till Åkers bruk, hvarest skulle uppföras 2 stycken puddlingsugnar, 2 stycken vällugnar och 3 stycken ånghamrar. Koppartillverkningen vid Tunabergs kopparverk fortfar alt vara obetydlig och har utgjort: Sk®. L®. ®. Värde i Banko. år 1851 24 5,600: » 1852 30 4,500: » 1853 39 6,240: » 1854 25 4,250: » 1855 19 3,230: Summa 157 21,820: eller i medeltal för hvarje år 27 8 — 4,364: Berättelse öfter Nyköpings
Vidrag d»n 16 Feirdårii 1829, hare punkten Riksdagsordningen, af Ridderskåpet och Adeln bifollos. 2to (Ått de af ConstitutionsUtskottet framställde partiela oell af hvarandra oberoende Förslag till ändring af 37 §.,65 §.,98 §. och 102 §• 7 punkten RegeringsFormen , samt 14 §• 4 och 5 Mom., 21 §, 23 §. 1 Momi 3 punkten , 28 §., 29 §. 3 Morn., 33 §. s M örn, och 79 §. 5 punkten Riksdagsordningen af Riddeiskapet' och Adeln antogos; hvaremot Utskottets förslag till förändrade Redactioner af 56 och 8« §§. , 60 §. a punkten och 68 §• Riksdagsordningen af Ridderskapet och Adeln afslogos. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets sedan 1823 års Riksdag hvilande samt den 5 sisth Januarii på bordet lagda Förslag tilL Grundlagsändringar, sfan-j nade Ridderskapet och Adeln i följande ber slut: 3:0 Ätt de af ConstitutionsUtskottet", i anledning af serskildta Utskottets Betänkande om ny reglering af StyrelseVerken, tillstyrkte ändringar uti 29 a Morn., 2 och 3 punkterne samt 41 §. Riksdagsordningen Prot. Utdrag den a6 Februarii 1829. 117 och 2 §. 4 Monn TryckfrihetsFcirortlningeti af Ridderskapet och Adeln afslogos. 2:0 Att de af ConstitutionsUtskoffet J till befordrande af Riksdagsärendenas skyndsammare gång framställde nya redactioner af 5i §, 1 Morn., 34 §. 1 Morn., 4 g §. 1 Morn.’ 2 punkten , 52 §. och 57 $. 1 Mom. 2 punkten Riksdagsordningen af Ridderskapet och Adeln biföllos; hvaremot Utskottets förslag till förandrad Redaction af 56 1 Mom.
Jag skulle förmoda, att Hr Frih. o. Landtm, af 44 §:n Riksd.Ordn. finner sig förhindrad att framställa den af Hr Dalman begärda propus. Hr af Ekenstam, Israel, uppläste följande: Såsom utveckling eller fortsättning af hvad jag haft äran nämna vid fråga om nedsättande af ett särskildt Utsk. för denna angelägenhet, anhåller jag att nu få tillägga följande. De herrar, som icke dela med mig den åsigt, att R. St. borde stanna vid att förena sig endast om hufvudgrunderna, utan deremot sätta värde på, att jemväl få uttala sina åsigter i all den detalj, som ämnet föranleder, lära dock vara med mig öfverens derom, att de fack först böra begränsas, hvari detaljerna sedermera skola inpassas; och att innan en sådan begränsning är skedd genom Ståndens preliminära beslut, är allt detaljarbete fåfängt, örn det än skulle anses böra äga rum. Då jag således i alla hänseenden bör kunna antaga, att det första betänk., som från Utsk. ankommer till RiksSt:n uti det ifrågavar. ämnet, skall innehålla ett förslag till meranämnde hufvudgrunder, och endast dem; så anser jag mig derigenom uppmanad att nu, vid remittering af den K. propos:n i ämnet, uppgifva hvilka cathegorier jag, för min del, såsom hufvudgrunder anser. Sådana synas mig vara : 1:0 I hvilka förhållanden skall den person befinna sig, som bör komma under benämning fattig; och hvilka gradationer böra uppställas inom denna benämning för åtnjutande af särskildta mått af vård, biträde eller förmynderskap från samhällets sida? Jag vill ej i första rummet mana till vidsträckta undersökningar om orsakerna till fattigdomen, ehuru visserligen det sanna botemedlet endast derigenom kan framdeles finnas. I detta såsom i alla andra fall af det inenskliga lifvets verksamhet , uttränges besinningens företräde af sträfvandet alt först undanrödja ögonblickets tvingande omständigheter. Hvilka än orsakerna månde vara till fattigdomen , så hafva vi dock alltid fattiga när oss, hvadan deras vård och behandling bör i min tanka utgöra det främsta föremålet i denna fråga.
Hvad beträffar den framställning, Herr Professor Bergfalks reservation emot Kyrkolags-Comiteens förslag innehåller och hvilken Herr von Troil såsom sin motion upptagit, ”att Kyrkoherdens befattning, såsom Ordförande i Socknestämma, skulle inskränkas till egentligen kyrkeliga ärender, och deremot Ordförande för andra mål utses af församlingen,” finna väl Utskotten , att Kyrkoherdens befattning med ledningen af socknestämmo-ärendena icke kan härledas från hans presterliga kall, för hvars vårdande det hvarken är nödigt eller lämpligt, att han med sin embetsmyndighet verkar på öfverläggningarne; äfvensom till begreppet om menigheternas sjelfrådighet vid förhandlingarne om deras angelägenheter osti itligt hörer, att äfven valet af Ordförande skulle ankomma på serskildt uttaladt förtroende; men med afseende å det förhållande emellan Kyrkoherden och hans församlings invånare, som just genom hans embetsutöfning utbildas, anse Utskotten det böra antagas, att åtminstone i allmänhet Kyrkoherden är lämpligast att vid Socknestämma föra ordet, hvilket Utskotten tro erfarenheten jemväl hafva visat, under det allt hittills sådant varit iagltaget, och en rubbning af den ordning , som sålunda under en mångårig tidföljd blifvit stadgad , skulle kunna leda till eftertänkliga verkningar. Framför allt måste man föreställa sig, att olika former för behandlingen af ärendena skulle leda till tvister, då det måste blifva svårt att bestämdt begränsa de ärender, som voro underkastade den ena eller andra formen. Derföre anse Utskotten den härutinnan föreslagna ändringen så mycket heldre böra undvikas, som erfarenheten icke veterligen visat något behof deraf. Ehuru Utskotten anse sig icke böra emotsäga de af Fattigvårds-Comiteen yttrade åsigter om vigten af en fullständigt ordnad och utbildad communal förvaltning, och de förbättringar af samfundsskicket, som deraf vore att hoppas, möta dock betänkligheter vid en lagstiftning derom, så vidsträckt, som den Comiléen föreslagit.