Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant oaktadt, hafva alla kanslioch räkenskaps-göromål bos Riksgälds-afdelningen måst, med undantag endast för de sednare veckorna, besörjas af blott 2:ne tjenstemän, nemligen den hos Utskottet för Riksgälds—verket rörande ärenden anställde Sekreterare och en Kanslist, hvilken sednare derjemte biträdt med protokolls-färingen vid Utskottets pleni-sammanlräden. 1 allmänhet erfordras och påräknas visserligen af Stats-Utskottets tjenstemanna-personal en mern ansträngande och oafbruten tjenstgöring, än utaf de öfrige Utskottens kansli-biträden; men bemäldc 2:n,e tjenstemän hafva dock under innevarande Riksdags lopp varit mer än vanligt anlitade. Stals—Utskottet har derföre och med stöd af stadgandet i Riksdags-Ordningens 24 § funnit sig föranlåtet föreslå en ökad eller särskild vedergällning för desse 2:ne tjenstemän; hvarvid Utskottet, i afseende å denna vedergällnings belopp, ansett lämpligast, att detsamma bestämmes sålunda, att Sekreteraren Bih. lill lt. St. Vrot. 48S3 & !3S4. k Samt, 4 Afd, 5 Band. 37 lläfl. 2 Stals-Utskoltels Memorial, JM 581. derigenom kommer i åtnjutande af samma aflöning under hela Riksdagen, som Utskottets Sekreterare för Stals-verket fått uppbära, samt att Kanslisten erhåller ungefärliga skillnaden mellan de af Rikets Ständer bestämda Kanslistoch Notariearfvodena hos Stats-Utskottet. Utskottet får alltså hemställa, att Rikets Ständer måtte bevilja och till utgående af Riksdagskostnads-medlen anvisa följande gratifikationer: l:o för Stats-Ut skottets Sekreterare för Riksgälds—verket Fyrahundra R:dr; och 2:o för den hos Utskottets Riksgälds-afdelning tjenstgörande Kanslist, Trehundrafemtio R:dr B:ko. Stockholm den 29 November 1854.
BorgareStåndet det senare ; och då de lprra. elter min fullkomliga öfvertygelse , äga ett, afgjordt företräd? både i afseende på billighet pch jemn fördelning af Statens bördor , tillstyrker jag vördr sammeligen att det måtte vinna Hogloflige jlidderskapets och Adelns bifall. Herr Uggla, Goran Gustaf, förenade sig med Herr af Biinckmaq. Herr Silf ver st olivi, (lustaf Abraham: Viff valet af hvilketdera Alternativ, som bäst uppfyller ändamålet, nemligen att Staten må vara säker Qm erhållande af dess påräknade Inkomst, tror jag, dä al! Beskattning på Öfverflöd är osäker pch förenad tped ptångfalldiga svårigheter, det senare Alternativet vara bättre än det förra, och får således hemställa, om fcke det senare Alternativet må af Rodderska|>St pch Adeln antagas. f)(fl 24 Martii t e, m. Grefve Spens, Cart Gustaf; Jag anhåller 3tt fa underställa hvad det är för slags öfverflöd , sorn genom det senare Alternativet träffas? Manne det af öfverflödig Bevillning? Mig synes endast det första Alternativet vara enligt med Svenska Språket, sarpt den åtgärd ganska orimlig, att ., under namn af Öfverflödaafgift, påbjuda en Skatt, sorn fördelas efter en metbode, rakt stridande emot den, som begreppet om Öfverflöd* afgift innehåller. Jag ^nhåUer således om Herr Grefvens och Landt. Marskalkens Proposition på första Alternativet. Friherre JUirscn, Gustaf Fredric: Jag instämmer alldeles i hvad Herr Grefve Spens pu yttrat. Andra Alternativet är icke någon ÖfverflödsSkatt utan en så kallad Article Additionel på Förmögenhets-afgiften , sotp likaså gerna kunde inbegripas directe under andra Artikeln.
Då man å ena sidan bör erkänna vår lagstiftnings berömvärda omsorg, att genom så stränga fordringar i afseende på bevisningen, när brottsligheten af den anklagade förnekas, söka göra hvarje lililalads fällande omöjligt, så bör man icke helier å andra sidan förbise, hurusom strafflagarna äro i fara att genom sådana eftergifter förlora sin påräknade verksamhet; ty denna beror hufvudsakligen derpå, att, då öfverträdelse af Jagen äger rum, dess hotelse också går i fullbordan. En lag, som hotar med en påföljd, hvilken städse uteblifver, måste vara utan ali verkan. Dessutom måste alltid samhällets medlemmar med fruktan se ibland sig en person, som är, om icke af domaren, dock af allmänna omdömet förklarad skyldig till ett groft brott. För att, såvidt möjligt är, förlika denna mildhet med upprätthållande af strafflagarnas anseende och samhällets säkerhet har lagstiftaren måst betjena sig af 2tne medel, nemligen värjemålsed och den anklagades insättande på bekännelse. Då i mindre brottmål halft skäl eller bindande liknelser förekomma om brottslighet, ålägges värjemålsed. Att denna återigen ej blifvit använd i svårare brottmål, som gå å lif, dertill har lagstiftaren haft goda skäl, hvilkas giltighet ej af någou lärer bestridas. Således återstår i detta sednare fall elen anklagades insättande på bekännelse. Vilkoret! derför äro: Ko att brottet, hvarför den anklagade blifvit ställd under tilltal, är groft; 2:0 att, ehuru han förnekar detsamma, han dock i det närmaste derom blifvit öfvertygad, och 3:o att hans ondska och vanart göra honom för allmänna säkerheten vådlig. Då alla dessa omständigheter inträffa, synes mig all behöflig försigtighet vara iakttagen vid användandet af denna, visserligen bedröfliga, men dock nödiga utväg till bevarande af allmänna säkerheten.
Likväl innehåller den K. proposm härom ej en enda rad, och jag drager deraf den slutföljd, alt tidpunkten för den praktiska tillämpningen af den theoreliska grundsats, som uttalas i den Kongl, propostn icke ännu matte hafva varit under nåd. pröfning, emedan förbudets villkorliga bibehållande eller substituerandet af en deremot svarande tull måste utgöra sjelfva operationsbasen vid den diplomatiska behandlingen, hvilken, i afseende på England, väl icke kan stödjas på det af tullcomiteen föreslagna maximum (2.5 proc.), medan den Brittiska tariffen ännu erbjuder flera exempel på proc. Under de sednaste i5 åren hafva väl, dels genom upphäfvnnde af import-förbud, dels genom nedsättning af tull, utländska fabriks-och manufakturartiklar öfversvämmat riket utan att, för dessa, åt Englands, Frankrikes och Tysklands industri i Sverige förunnade handelsfördelar och ökade afsättningsutvägar, några betydande fördelar i dessa länder, så vidt jag vet, kommit Svenska export-näringarne till godo; men deraf måtte väl intet skäl kunna hemtas att än vidare framskrida på samma bana? Tvertom, det måtte vara tid alt vända om från delta slöseri utan rikedom. Gör man det ej, så blir följden — i fall de sista fördelarna, som kunna beviljas, v e r k I i g e n , på sätt corn i terade föreslagit, nu blifva för intet bortskänkta eller utan något vederlag 8 Den ii Ma rs f, m. uppoffrade — att dessa stater, sorn då erhållit allt hvad de här i riket kunna önska och sora icke onödigt bortgifva någon h indels-fördel, sedermera icke kunna få något verkligt moliv att lyssna till framställningar af Svenska exportnäringarnas klagan. Betraktar man de lika märkvärdiga, som allmänna förhållanden, hvilka verldsmarknaden i denna tidpunkt företer'; så starkes man ännu mer i den af mig här yttrade tanka. Man anmärker att, ehuru ingen handelskris nu egentligen existerar, och penningar i öfverflöd äro i omlopp till låg ränta, en ovanlig stagnation råder i alla handelsgrenar.
Och Barsillai barnom, den Gileaditens, skall du bevisa barmhertighet, så att de äta vid ditt bord; förty de gåfvo sig till mig, då jag flydde för dinom broder Absalom. Och si, du hafver Simei när dig, Gora son, Jemini sons af Bahurim, den mig skamliga bannade, på den tid jag gick till Mahanaim; men han kom neder emot mig vid Jordan; då svor jag honom vid Herran, och sade: Jag vill icke dräpa dig med svärd. Men låt icke du blifva honom oskyldig; ty du äst en vis man, och vetst väl hvad du honom göra skall, att du låter hans grå hår med blod komma neder till helvete. Så afsomnade då David med sina fäder, och vardt begrafven uti Davids stad. Men tiden, som David hade varit Konung öfver Israel, var fyratio år. I sju år var han Konung i Hebron, och tre och tretio år i Jerusalem. Och Salomo satt på sins faders Davids stol, och hans rike vardt storliga befäst. Men Adonia, Haggiths son, kom in till BathSeba, Salomos moder; och hon sade: Kommer du ock med frid? Han sade: Ja. Och han sade: Jag hafver något tala med dig. Hon sade: Säg. Han sade: Du vetst, att riket var mitt; och hela Israel hade vändt sitt ansigte till mig, att jag skulle vordit Konung; men nu är riket förvändt, och vordet mins broders; af Herranom är det hans vordet. Nu beder jag en bön af dig låt icke mitt ansigte komma till blygd. Hon sade till honom: Säg. Han sade: Tala med Konungen Salomo, ty han låter icke ditt ansigte komma till blygd, att han gifver mig Abisag af Sunem till hustru. BathSeba sade: Väl; jag vill på dina vägnar tala till Konungen. Och BathSeba kom in till Konung Salomo, till att tala med honom, på Adonia vägnar.
Jemte erinran, att R. o. Ad. vid föregide riksdagar valt 3 suppleanter i Banken och 3 suppleanter i Riksg.cont. och en suppleant vid hvartdera lånecontm i Götheborg och Malmö, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, härefter, om R. o. Ad. behagade besluta, att äfven nu samma antal suppleanter skola väljas; hvilket bifölls. H. Ex. Hr Gr. o. Land t m. yttrade sedermera, att valen lill fullm. och suppleanter i såväl Banken som Riksg.cont. enligtRidd. Ordn. borde ske särskildt och således dervid 4 särskilda valförrättningar erfordrades; men att deremot i afseende på diree tenrerne och suppleanlerne vid lånecontm, R. o. Ad. vid sistariksdag beslutat, att alla fyra namnen skulle uppföras på samm» vallista, med utsättande för hvarje person af den befattning, hvartill han utsågs, och derföre hvarje sådan lista borde vara upprättad ungefärligen sålunda: Direeteur vid lånecont. i Götheborg: N. N, Suppleant: N. N. Direeteur vid lånecont. i Malmö: N. N. Suppleant: N. N.; hemställande H. Ex., om R. o. Ad. nu behagade fatta» ett enahanda beslut. R. o. Ad. biföll äfven denna hemställan, hvarefter H. Ex., L den förmodan att R. o. Ad. om Måndagen skulle kunna medhinna mera än förenämnde 5 val, hemställde, om R. o. Ad. behagade samma dag företaga val äfven af de Electorer, som skola välja Tryckfrihets-comiteens ledamöter. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Som Hr Gr. o. Landtmföreslagit, att 5 val skola äga rum nästkommande Måndag, så fruktar jag, att om ett sjette skulle tillkomma, så blefve måhända R. o. Ad:s personal vid detta sista alltför fåtalig.
Kungs* J.adugård till Stats-Verket ingående Arrende Vore upptaget och beräknadt å Riks-Staten bland dess inkomster, kunde den återstående reparationskostnaden, utom hvilken för Byggnadernes framtida underhåll jemväl fordrades ärliga utgifter, ej föreslås att bestridas af arrendet, i anseende hvartill och då anslaget på Riks-Statens åttonde HufVud-Titel till publiqua Byggnader i Stockholm ogIi Landsorterna ej eller lemnade tillgång för denna reparation och underhållkskostnad, StatsBeredningen ansåge någon annan lämpligare utväg icke finnas, än att desse 2,714 Rid 8 rist. ansloges att förskjutas af Besparingarna på RiksStatens l örsta Hufvud - Titel eller öfverskotteti å Statsverkets-Inkomster, för att derefter vid nästa Riksdag anmälas till ersättning; hvarefter om Kongl. Majit i Nåder för godt funné, att desse Byggnader borde framgent bibehållas, kostnaden dertill borde bestridas af det blifvande anslaget för de publiqva husen i allmänhet. Och har Kongl. Majfi, utan att anbefalla något förskott till berörde reparationssumrna, täckts, såsom ofvan berördt är, öfverlemna ärendet till Riksens Ständers yttrande. Den 4'de B. Den genom Committerades försorg af SlottsKamereraren, Assessoren Bandström, med biträde af Directeuren och Sluss-Byggmästaren Norenius samt Snickare och Murmästare den 6 Augusti 1813 förrättade Beskrifning utvisar, att desse Byggnader, som äro uppförde af träd, efter ett uråldrigt byggnadssätt, nu befinnas dels mera dels mindre förfallne och tarfvande reparation, hvartill ofvannämnda kostnads-summa blifvit föreslagen. Stats.Utkottet bär vid öfvervägande af detta ärende icke underlåtit att fästa behörigt afseende på Kongl. Majus öfvanberörde
Staten bordt likasom andre gåldenårer i 10 år för skulderne ansvara. Men då hvad beträffar Assignation i Ståts-Utskottets Betänk anden. herne, sorn voro dragne på Banken, all för* bindelse hos detta Verk att för desamma ansvara upphört 1 samma stund söm någon fond till deras inlösen af Discont-Bolagen icke mera kunde åstadkommas, och i afseende på öfrige SkuldfordringSsedlarne desamma såsom hårledande sig från af Bolageh upptagne Lån aldrig tillhört Banken att infria * rå var ju Statens mellankomst icke annat ån ett frivilligt åtagande att emot visse vilkor godtgöra Disconterhes skulder. Och då detta åtagande å ena sidan af Staten med yttersta noggrannhet uppfyldts, så böra val och å den andra de föreskrifne vilkoren respeCteras af fordringsegarne hvilkas båtnad dermed åsyftas. Om ifrån detta åtagande ville inot Staten hårledas enahanda anspråk som i följd af en lagligen ingången borgen skulle kunna åberopas, så förekommer äfven härvid ej allenast att, då såsom hår var fallet denna borgen var villkorlig, skyldigheten att för densamma ansvara berodde på uppfyllande af det dervid fästade vilkoret* utan äfven att om denna Borgen ock varit alldeles ovilkorlig dess gällande kraft upphört långt förr ån den med föreskrifne Praescriptionstiden var tillända; I öfrigt i fall Rikets Höglofl. Ständer icke öfvertagit Götha-Canal Bolags samt Malmö L d; Disconter , utan desse på obestånd komité
Visserligen är en sanning att efter samma tid åtskilligt nytt i tryck varit synligt, såsom en brochyr af en af R. o. Ad:s ledamöter, äfvensom en i de flesta tidningar läst uppsats i ämnet; men då dessa utredningar i frågan, såsom tryckta, redan varit tillgängliga för den större allmänheten, kan jag icke annat än befara att pluraliteten af riksdagsmännen icke skulle finna något särskildt lockande i detta sammanträde. Sedan jag nu framställt dessa erinringar, så ock med öfverlemnande af frågan åt den behandling af Landtmarskalken -452 Den 18 Februari. och Hrr Talmän, sorn Grundlagen föreskrifver, påpekar jag dock ännu en gång nödvändigheten deraf, att såväl motionären, som Ståndet, före frågans afgörande, väl betänka hvad belut i ämnet är skäl att fatta. Hvad jag befarar är icke så mycket, — ehuru äfven detta icke synes mig vara omöjligt, — att de tre öfriga Stånden skulle förklara sig obenägna för en sådan sammankomst, utan att det kommer att blifva af en, så till sägandes uppmärksamhet mot R. o. Ad:s genom inbjudningen uttalade önskan, som nämnde Stånd skulle förklara sig villiga att uti den ifrågav:de öfverläggningen deltaga. Sedermera kan dock följden blifva den att, på sätt tillförene inträffat, högst få personer vid sammanträdet sig infinna. Jag betviflar ingalunda, att ju den värda motionären med sitt varma fosterländska sinnelag och sitt lifliga föredrag skall kunna intressera alla de närv:de. Med den förmåga han eger att lätt uttrycka sina tankar och den fullkomliga frihet för honom, i thy fall förefinnes, enär han icke behöfver bära något ansvar för hvad han yttrar, är sådant icke svårt att förutse. Hvad mig sjelf åter beträffar, nödgas jag göra den förklaring att, ehuru jag icke skulle glömma min skyldighet att vid tillfället som Dep:ts-Chef redogöra för mina åsigter i ämnet, jag likväl icke kan ega någon förhoppning att på något sätt intressera den församling, som här kommer tillstädes. Jag har nemi. redan tillförene i tryck gifvit en fullständig exposé af mina tankar i frågan. Det torde tillåtas mig att ännu några ögonblick upptaga R. o.
Koret var smyckadt med bladväxter, blommor och grönt från Aspinge orangeri, och hela templet var fullpackadt af byns eljes föga kyrksamma invånare, för hvilka den unge baron Du Camps bröllop var en högst märklig tilldragelse. För de inbjudna bröllopsgästerna var plats reserverad kring altaret. Församlingens klockare hade komponerat en bröllopsmarsch — af reminiscenser från en mängd populära musikalster, bland hvilka särskildt Ulfåsamarschen och Kronobergarnes regementsmarsch gjorde sig i hög grad gällande. Maria hade hela den dagen rört sig som i sömnen. Hela organismens verksamhet var så starkt koncentrerad inåt, att alla yttre sensationer förnummos endast med half styrka. Det var som när någonting aftecknas på näthinnan i ett öppet öga, men icke frambringar något intryck på själen, därför att tankarna äro borta, och ingen ordnande kraft skänker de döda konturerna medvetandets lif. Där hon nu, förd af sin styffar, gick genom den tätt packade midtelgången upp emot altaret i Vimmerstads gamla kyrka, såg hon ut öfver församlingen, men varsnade ingenting distinkt, lika litet som hon kände, att hennes fötter berörde marken. Hon visste, att Casimir skulle finnas däruppe i koret, men hon kunde icke urskilja hans drag i detta kaos af ansikten. Det hviskades bland åskådarne; hviskningen strök som en vindil genom säf, hufvud efter hufvud böjdes under en sakta susning; men hon hörde ingenting däraf. Man fann henne vacker i den hvita skruden med myrtenkronan öfver det ljusa håret. Dräkten slöt sig ledigt till den smärta figuren. Det var icke någon öfverdådig dräkt, icke någon urringad, juvelgnistrande fest-skrud, af det slag hon sett så ofta i den stad, som var medelpunkten för all europeisk lyx. Det var en fin och kysk klädning, tusen gånger vackrare i sin medvetna enkelhet än alla de lysande konstverk, som utgå från de parisiska ateliererna till den högre societetens damer af värld och halfvärld. Den reflexionen gjorde Eric Lindenow, som stod vid sidan om Gerda Du Camp och som just lutade sig ned emot henne för att hviska någonting i hennes öra.
Till anskaffande af en för arméen högst nödig Fältbrygge-utredning, som funnits böra [utgöras af 10 s. k. broeqtiipager, och hvarför en anskaffningskostnad af 138,000 R:dr beräknats, afrälmingsvis 50,000: 3:o För Beklädnadsoch Ulrednings-behof. (åt Beväringsmanskapet.) Till anskaffande af erforderligt antal Beklädnadsoch Utrednings-persedlar för att, med anlitande derjemte af Beväringsmanskapets redan samlade reservförråd, minst 40,000 man af nämnda manskap må, Transport R:dr 1,463,866: 32. 48 Kongl. SlajUs Nåd. Prop. om Statsverket 1853. Transport Ridr 1,463,866: 32. — när krig utbryter, kunna genast, oell inom någon tid, om så behöfves, ytterligare 10,000 man, försedda med fullständig beklädnad och utredning, sändas emot fienden, samt under fredstid, utan användande af de för krig bildade förråden, det till vapenöfning årligen sammandragne Beväringsmanskap städse må vara väl beklädt.
Intilldess och medan realisationen ännu är i sin början, skulle det förefalla mig oförsigtigt att ingå i sådana afhandlingar, ty hvilket angelägnare åliggande hafva väl våra bancofullmäktige, än att vidmakthålla realisationens bestånd, d. v. s. att bibehålla det fastställda förhållandet emellan den metalliska valutan och sedelstocken, och kan man väl blunda för omöjligheten att, utan uppoffring af detta vigliga ändamål, kunna uppköpa utländska räntebärande papper, som ej kunna fås med mindre än att den för bankens bestånd, hoc est realisationens, nedlagda grundval skall ramla. Hvad gör jag väl, mine herrar! Stärker eller förminskar jag förmågan att vidmakthålla realisationen, då jag, utan behof, utan tvång, skickar silfret ur landet för att på utrikes ort köpa in räntebärande papper? Efter min öfvertygelse tvista vi nu om en tillåtelse, som omöjligen kan komma till verkställighet på ännu ett eller annat decennium. Välan! är det då på grund af abstracta ide'er, som vi böra bygga våra beslut? Böra vi ej afvakta den tid, då hvad nu yrkas kan låta sig göra, utan att skaka realisationen i sina grundvalar? Jag kan ej tro, att en återremiss skulle blifva till något båtande, hvarföre jag förnyar min anhållan om propos. till bifall på betänkandet. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum ko ulme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Hr Rosenblad: Jag skall också vara kort och inskränka mig till att, under åberopande af hvad så väl jag sjelf som andie med mig liktänkande värde talare redan anfört, endast förnya min anhållan om propos. till bifall å betänk., öfvertygad som jag är, att någon vidsträcktare rätt för fullmäktige, än hvad detta betänk, innehåller, för det närvar, icke är behöflig, och att, då ovisst är, om ej man på denna återremiss skulle förlora mera än vinna, det är bättre, som ordspråket säger, att hafva en fogel i hand än tio i skogen. Hr von Qvanten:
Äfvenledes måste jag förena mig med Herr Danckvardt i ogillandet af Utskottens Utlåtande i frågan om 1787 års Kungabref. Vår nu varande RegeringsForm erkänner intet annat stad. gande för Allmän Criminal-Lag, ån det, som blifvit af tre Stånd beslutadt och af Konungen 8anctioneradt. Om derföre detta Kungabref, såsom jag förmodar, aldrig blifvit af Riksens Ständer gilladt och som Lag antagit, så anser jag Riksens Ständer blott böra hos Kongl. Maj;t i underdånighet nu tillkännagifva , att det saknar egenskap af Lag, och följaktligen icke mera må af någon Domstol åberopas. Detta anser jag så mycket nödvändigare och rättare, som det ifrågavarande Kungabrefvets tillkomst var olaglig äfven enligt 1772 års RegeringsForm, helst den stadgar i 4o §. alt ingeri Lag md af Den 2 Julii f. m. 13 Konungen Jtiftas utan Riksens Stånclers fain„ tycke. __ Jag anhåller således att Betänkandet måtte med dessa mina anmärkningar återremitteras. Grefve PoJJe, Arvid: För att riktigt kunna bedöma halten af Herr Cederschjölds anmärkningar, anhåller jag att först få fästa uppmärksamheten på innehållet af hans motion.
Bankerna åter röra sig med desto större säkerhet och kunna desto mera lämpa sig efter rörelsens behof, ju mindre de äro underkastade hastiga förändringar i utlåningstillgångarne; och för dem är det derföre långt ifrån likgiltigt, om de tvingas att ställa återbetalningen af insatta medel på korta uppsägningsoch förfa Hölider. På dessa skäl hafva Rikets Ständer uteslutit den ifrågavarande inskränkningen i afseende på förfallotiden för medel, som på deposition i bankerna insättas. Deri, som, innan lian inlåter sig i förbindelse med en bank, vill söka bilda sig ett omdöme om det förtroende densamma må förtjena, kan finna en icke oväsendtlig ledning härvid i kännedomen om de personer, af hvilka bolaget utgöras, och tillfälle att erhålla denna kännedom bör derföre alltid stå öppet. Men för att enhvar må med lätthet kunna förskaffa sig sådan, är hvarken intagandet af delegarnes namn i vederbörande Rådstufvurätts inteckningsprotokoll, eller ett i någon allmän tidning infördt tillkännagifvande tillfyllest; och Rikets Ständer hafva derföre ansett böra föreskrifvas, att bankerna skola åläggas föra en förteckning öfver samtlige sina delegare, innehållande tillika uppgift om skedda förändringar, ExpeditionsIJ Is ko Hals För sini] till underd. Skrifvelse, N:o 183. 33 dringar, och att alltid ovägerligen hålla densamma tillgänglig för hvem som önskar deraf taga kännedom. Den enskilda bankbolag hittills tillagda rätt att få afdraga låneränta i förskott, hafva Rikets Ständer ansett böra försvinna; hvaremot rättigheten till handräckning vid fordringars utsökande, lika med Rikets Ständers Diskontverk, funnits böra äfven för framtiden bibehållas. I fråga om de valörer, hvarå enskilda banksedlar må utställas, hafva Rikets Ständer tagit under öfvervägande en af Rikets Ständers år 1860 församlade