Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna invändning torde dock i betydlig mån förlora sitt värde, då man tager i betraktande ITtsk:ts i nästföljande punkt gjorda förslag, eller att E. Skr skulle i underd. hemställan till K. H:t anhålla, att K. M:t täcktes taga under Nåd. öfvervägande om och hvilka förändringar i afs. å beläggningsstämplarnes storlek och utseende må finnas af behofvet påkallade. Utsk:t har t. o. m. fäst E. St:rs uppmärksamhet på den besparing och beqvämlighet vid begagnandet, som skulle uppkomma genom införandet af beläggningsstämplar af ungefär samma beskaffenhet, som de Engelska, hvilka äro föga större än vanliga postfrimärken. Man har äfven fäst sig vid den stora minskning i inkomster, som skulle drabba domaren derigenom, att han finge bekosta papper till expeditionen sjelf. Jag ber då få fästa uppmärksamheten på den förhöjning i inkomsterna, som genom expeditionslösen för ej lång tid tillbaka tilldelades dessa embetsman, och ehuru väl jag är den första, som önskar, att man, i möjligaste mån, må se embetsmannen till godo, så kan jag dock för ingen del gilla att statens fördel helt och hållet förbises; och dä staten förskaffat dessa embetsmän en så betydlig ekonomisk fördel, kan det väl ej nu vara så obilligt, att något göres för att åter skaffa staten i sin tur någon fördel. Jag kan således för min del ej finna annat, än att detta förslag innebär en ganska önskvärd förändring, hvarföre jag anhåller om bifall å Utsk:ts gjorda hemställan. Hr Eeutersvärd: Då jag inom Utsk:t varit en bland dem, som bifallit denna punkt, så må det ursäktas mig, att äfven jag uppträder till försvar mot några mot TJtsk:ts förslag framkastade anmärkningar. Man säger att embetsmännen och synnerligast domhafvanderna vid häradsrätterna skulle komma att vidkännas betydliga förluster i sina inkomster, derigenom att de skulle, genom stämpelpapperets borttagande, komma att -få sjelfva bekosta det för de utgående expeditionerna erforderliga papper.
Jag förstår visserligen »undre ån mången annan att riktigt bedöma huruvida det år verkstållbart eller på långd kan medföra nytta, att fullkomligen åt enskiha speculationer öfverlemna spannemåls-handeln, utan att sätta något i stället för den Magazinslnråttning, hvars upplösning jag hört nog allmänt yrkas; men jag fruktar, att just för den trakt, der Herr von Becker har sitt hemvist, skulle, i anseende till fullkomlig brist på enskilte spännen ålshandlare, de der icke sä hastigt hinna bilda sig, den hastiga öfvergången till en oinskränkt frihet i detta afseende blifva vådlig. Tvärtom synes möjligheten för Landtmannert att utgöra sina Krono-utskylder, påkalla antingen en sådan anstalt som Herr von Becker fö«, reslagit, eller åtminstone tillfälle för honom att få belåna sin vara, i likhet med hvad BruksPatroner redan äga; och jag vågar derföre vördsamt hemställa, om icke Skaraborgs Låns Jordbrukare, kunde i sådant afseende få begagna den låne-inråttning, som i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse lärer komma att stiftas i GÖV iheborg. Den 24 Februarii. 709 Herr von BecJcer: Till hvad jag förut haft äran anföra, anhåller jag blott få tillägga, att jag ej kan inse, hvarifrån den fruktan kominer, hvilken man tycks hysa för den af mig projecterade Magazins-Inrättningens obestånd. Når man till exempel antager 6 R.dr 52 sk. Banco för tunnan råg såsom minimi pris, torde man ej kunna supponera att mycken tid skulle åtgå, innan spannemålen åter kunde försäljas, helst då maximi-priset ej behöfde vara särdeles högt för att betäcka inrättningens omkostnader, ty denna inrättning skulle icke blifva dyr, genom underhållande af ett talrikt antal vål aflönade föreståndare m. m. För min del kan jag icke instämma deruti, att lane-anstalter skulle åstadkomma hvad jag åsyftat, isynnerhet, sona Landtmannen derigenom äfven emot sin vilja skulle nödgas skuldsätta sig.
Junii P. 3q3, 467» 5o2. — om skyldighet för Konungens Befallningshafvande att genom Promotorialer befordra enskiltes Lagsökningsärenden, då gäldenärerne vistas i andra Län. —- i anledning af väckte Motioner angående minskadt antal Nämnd vid så väl lagtima som urtima Ting. Junii P. 3o3, 49° > 5o3. —- i anledning af väckt Motion om lagförklaring rörande Löftesmäns rättighet att uppsäga borgen. Aug. Aug. 2 A. P. igo, 260. — angående LagmansRätternes upphörande. Aug. P. 736. Sept. P. g, 100. 211 LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, om förändrad organisation af HäradsRätterne. Junii P. 497, 562, 612. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående ändring uti 25 Cap. 5 §. RättegångsBalken. Julii P. io45. — i anledning af anmärkningar vid Uskottets Betänkande, angående hembud, då Frälseskattehemman utom börd försäljas. Junii P. 498, 566, 613. — om befrielse för sökande Parter att uti skuldfordringsmål med förklaranden communicera Konungens Befallningshafvande.? utslag. Nov. a A. P. 610. —- i anledning af Återremiss af Utskottets Betänkande rörande tjenlige Författningar mot allmänna förbrytare. Junii P. 49^, 567, 613. — om FörlikningsDomstolars inrättande. Junii P. 498» 563, 613. — angående yrkad ändring i Förordningen 1813, emot fylleri och dryckenskap, samt af 1815 i hvad denne angår laga Domstol för åtal emot oloflig bränvinsförsäljning. Junii P. 602. Dec.
Förordningarne den 8 Februari 1681 och 16 Oktober 1723, den förra i allmänhet tillämplig för öfriga delar af riket, och den sednare särskildt för Skåne, gifva tydligen vid handen, att presterskapets rätt till tionde endast sträcker sig till sådan af deras egna »åhörare» eller de »som bondehemman bruka i socknen». Hvarken billighet eller gällande författningar gifva deremot anledning, att tionde eller annan afgift från hemman uti ett pastorat skulle kunna användas till aflöning af presterskapet inom ett annat, och skulle en reglering i sådan syftning utan tvifvel väcka allmän ovilja och allt det motstånd, som lagligen kunde göras. Visserligen finnes det ingenstädes bestämdt uttaladt att en sådan inkomsternas förflyttning ingått i Rikets Ständers afsigt, men då åtskilliga förslag i sådan syftning blefvo vid sistlidne riksdag väckta, och Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande i ämnet, hvarmed Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i denna del ordagrannt öfverensstämmer, framkallat reservationer särskildt mot ett af Utskottets förslag följande, »orättmätigt dragande af tionden från den ena församlingen till den andra», hvarigenom antingen en allmän uppskattning af alla rikets pastorater skulle blifva nödvändig, eller ock de församlingar, som hittills allt för lågt aflönat sitt presterskap i all framtid skulle gynnäs på andra församlingars bekostnad; hinder läggas i vägen för större pastoraters delning, hvilken, sedan tionden vore på förhand disponerad till andra socknars presterskap, ej kunde ega rum förr än Rikets Ständer blifvit deröfver hörde och meddelat nödigt löneanslag o. s. v., lärer det vara nödvändigt, att genom fullständigare uttryck förekomma all tvetydighet. Ett annat förhållande eger deremot naturligtvis rum med behaglig tids förlänings-spanmål och andra anslag, som tid efter annan blifvit vissa församlingar såsom bidrag för presterskapets aflöning tilldelade, och hvilka, när behofvet upphör, visserligen kunna indragas eller tili andra församlingar öfverflyttas. Den ifrågavarande punkten eger dessutom en särskild vigt, med afseende på det behjertande Komministrarnes ställning i vissa orter med rätta kräfver.
Skulle ej anmärknlr både efter i<6 och 107 §§.:na samt måhända ännu andra §§ göras? och hvilka tvister örn formen skulle icke uppslå? Är det då icke, när man är ense 0111 soken, Läst att gifva henne en laglig form? Om denna förut varit underlåten, är det väl icke skäl att fortfara med misstaget, särdeles då man påstår att de menlösa tiderna nu äro förbi, och då man följaktligen Lör befara att alla strider skola uppstå, hvilka möjligen kunna förekomma? Man Lör då icke lägga ut snaror för Konungens rådgifvare, utan behandla lagstiftningen så, att stötestenarne vid tillämpningen äro undanröjda. Det är derföre jag begärt en formenlig behandling af saken. Derigenom kan icke någon betydlig tidsutdrägt förvållas, enar detta Stånd beslutat att icke nu pröfva annat än grunderna; ty innan det omständliga kommer under pröfning, kan BevillmUtsk. hafva gjort den tillstyrkta a fsönd ringen. Frill. Sprengtporten: Hr von Hartmansdorff fäster sig här endast vid en theori, li v il ken themis tillämpning liar visat sig alldeles obehöflig under loppet af 3o år, och jag tror för öfrigt icke, att Hr von Harlmansdorlf funnit några så äfventyrliga stadganden i det förslag, som Levdin.- TJtsk. här framställt, att det på denna grund skulle vara nödvändigt alt ingå i dessa fina abstracta distinctioner emellan hvad som kan vara R. Sirs eller Konungens rätt i detta fall, hvarvid det alltid är svårt att till det yttersta urskilja hvad som är nödvändigt för verkställighet af hvad Ständerne äga föreskrifva, från det som kan hänföras till Konungens lagstiftningsrätt. Jag får således vidblifva den tanke, att det ifrågaställa afskiljandet är alldeles obeböfligt och i praktiskt afseende ledande till ingenting annat än det resultat, att riksdagen onödigtvis uppehälles, i följd hvaraf jag anhåller oui afslag på den propos., Hr von Hartmansdorff begärt. Hr Ribbing:
(Ingressen.) den Riksdagsordning, som till följe af ss §. i Regerings-Formen härefter foijer: öfriga i dess ss §. uppnämnda Grundlagar och ordalydelse: Riksens Ständer äro Svenska Folkets Representanter, och kunna, i utöfningen af deras Riksdagsmanna-befaltning, icke bindas af andra föreskrifter, än Rikets Grundlagar. (Föreslagna ändringar eller tillägg, utmärkta med gröfre kursiv stil. (Ingressen.) den RiksdagsOrdning, som till följe af 77 §. i Regerings-Formen — härefter följer: öfriga i dess 77 §. uppnämnda Grundlagar och ordalydelse: Riksens Ständer äro Svenska Folkets Representanter, och kunna, i utöfningen af deras Riksdagsmanna-befattning, icke bindas af andra föreskrifter, än Rikets Grundlagar. 4 Förslag lill ändring, i Grundlag. — Rikstjqgs-Ordn. §. 2. Riksens Ständer skola, i kraft,af Rikets antagna Regerings-Form, hvart tredje år sammankomma. Uti hvarje Riksdags-Beslut bestämme Riksens Ständer dagen, då de, lill följe häraf, åter sammanträda, samt intage deruti uttrycklig Riksdagskallelse, med nödiga föreskrifter i afseende på Riksdagsmannavalen. Ronungen vare dock obelaget, alt Riksens Ständer derförinnan till Urtima Riksdag kalla. §. 3. Riksdagarne skola hållas uti Rikets Hufvudstad, utom vid de tillfällen, då fiendens framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt eller för Riksens Ständers frihet och säkerhet vådligt. Konungen utsätte då, i samråd med Riksens Ständers Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Contoret, en annan ort, der Riksens Ständer böra samlas, och kalle dem dit till den lid, de sjelfve förut bestämt, eller, vid Urtima Riksdagar, till den tid, som Konungen påbjuder.
Nämndemän tillskyndas medelst communicationer af stämningar med parter och vittnen, hvilka af Kronobetjeningen instämmas, att svara och höras i sådana brottmål, som icke äro af urbota beskaffenhet, föreslagit, att Kronobetjent, hvilken vanligen är sakegare, måtte åläggas betala stämningspenningar lill Nämndemän, hvilka förrätta stämning i brottmål som ej äro af urbota beskaffenhet. Vid pröfning af denna fråga, som Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottet ansett böra gemensamt med Lagutskottet behandlas, hafva Utskotten funnit betänkligt, atl. ålägga Kronoåklagare ersättningsskyldighet för verkställde kallelser af ofvannämnde beskaffenhet. Åtal i dylika fall anställas till större delen för försummelser i hvarjehanda oeconomiska skyldigheters fullgörande, såsom väglagning, snöplogning m. fl. samt slagsmål och andra oordningar, jemte förötvade stölder m. m. d. Endast i ett eiler annat sällsynt fall är allmän åklagare berättigad till Rättegångskostnands-ersättning, men merendels består hela hans fördel i en ringa andel uti de ofta obetydliga böter, hvartill den anklagade kan blifva sakfälld, och äfven denna går förlorad, då tillgång hos den senare saknas. Att vid sådant förhållande ålägga åklagaren den föreslagne ersättningsskyldigheten till Nämndemän, skulle, efter Utskottens tanka, leda lill den följd, alt största delen af mindre brott och förseelser icke klefve åtalad, enär man med billighet icke lärer kunna vänta, alt en åklagare, som vore förbunden, att påkosta rättegången vida mer än han kunde vinna, skulle med serdeles nit iakttaga sin tjenstepligt. Om ifrågavarande ersättningsskyldighet således icke bör åläggas Kronobetjeningen, följer deraf likväl icke att den bör uteblifva. De många ofta vigtiga för Bih. till B. St. Prat. i834. 7 Sami. 1 Afd. t 2 tära Häftett ■* Las* Samt Allm. Be sv.- och Oecon.-Utsk.
Den stat, som af mig föreslås, upptager derföre blott ungefär hälften af det antal, som vid allmän rustning vore behölligt, och med hänseende till de fördelar, som en stadig tjenst och grundläggandet af pension bereda, hafva lönevilkoren blifvit beräknade till endast omkring två tredjedelar af hvad i enskilds tjenst bestås maskinister, så qvalificerade, som här afses, och uppgå till vid pass hälften af hvad i aflöning måst betalas till de maskinister, man under den förflutna tiden nödgats för Eders Kongl. Maj:ts Flottas räkning från handelsflottan förhyra.» »Men det är icke nog, att Maskinist-staten ändamålsenligt organiseras. En Flotta måste, för att vara stridbar, i alla afseenden vara väl bemannad, och lika IG IIil. M 3 till Kongl. Ma,j:ts Nåd. Prop. M 1. nödvändig som maskinisten är för maskinens handterande lika nödvändiga äro goda Matroser för sjömansarbetets utförande.» »Annu, likasom tillförene i alla tider, anses också skickliga Matroser oumbärliga, och äro eftersökta af alla Sjönationer. Ju fåtaligare en Flotta är, desto mera vigt ligger det derpå, att besättningen är god, och hos oss, med vår jemförelsevis lilla Flotta och värt system för hennes bemannande, enligt hvilken Matros-korpsen utgör en så ytterst ringa del af besättningsstyrkan (ett system, som för öfrigt, enligt min åsigt, är godt och det enda, som kan slå tillsammans med vårt lands förhållanden), hos oss är det ännu angelägnare, att den fåtaliga Matros-korpsens, som utgör kärnan af bemanningen, i alla afseenden må vara utmärkt. — Klok omtanka bjuder fördenskull att uppmuntra örlogsmatrosens yrke, att söka göra honom nöjd med sin ställning och så pass bergad, att han icke må nödsakas för utkomst öfverge sitt fädernesland och söka bröd hos fremlingar, som bättre uppskatta hans värde.» »Sedan mångå år tillbaka har det beklagligen varit fallet, att vår Matroskorps’ bästa individer gått till Amerika eller England och stad nät der.
Vid detta räsonnement torde icke vara något att påminna, i afseende på sjelfva slutsatsen; jag tager mig blott friheten anmärka vid Hr föredragandens uppgift om den procent af värdet, som den nuvar. tullafgiften anses utgöra, alt den är alldeles för låg, och att uppgiften synes utvisa att Den 5 Februari. 317 Hr föredraganden icke känt de gällande sockerpriserna härstädes. Sistl. sommar hit importeradt Java-socker, af lika qvalitet med god Bahia, stod, med frakt och alla omkostnader, utom tullafgiften, till 7 sk. och 7 rst. b:co, och har till detta pris ej kunnat afsättas, ulan kan, så som jag tror, ännu köpas för detsamma, med tillägg af ränta. Af skeppet Prins Carls last, för 2:ne år sedan, såldes, enligt hvad jag är i tillfälle att med säkerhet upplysa, en post rå-socker om 194,000 U., uppköpt lindet en period då priserne voro ganska höga i Ostindien och China, med en skälig fraktförtjenst, till 7 sk. 4 rst. b:co, i fartyget här vid bron; en annan post brunt, om 220,000 fl. till 5 sk. 11 rst.; samt ännu en post af sämre beskaffenhet, om 70,000 2t, till 4 sk. 8 rst. Jag tillåter mig lemna dessa upplysningar äfven derföre, att priserna pä sockret af skeppet Prins Carls last utgjort föremål för andra uppgifter i ett annat Riks stånd. — Vid betraktande af dessa priser, lärer det befinnas, att tullafgiften, med tillägg af andra omkostnader, äfven med iakttagande af den transatlantiska tull-lindringen, icke utgör blott 25 procent, såsom Ur föredraganden anfört till prot., utan öfverhufvud mellan 33^:dels och 50 procent af värdet, med frakt och omkostnader inberäknade; samt emellan 40 och 70 procent å sjelfva inköpspriset på produktionsorten.
S Sand. 1 Afa, 6 Mfi. 10 74 lievillnings-Vtsknttcts lie hink an dr N:n ft. dra och några äfven, i jemförelse med denna, mindre naturliga industrigrenar fortfarande åtnjuta ej obetydligt skydd, äfven denna näringsgren åter må komma i åtnjutande af en emot den fordna nedsatt, väl behöflig skydds-tull, får jag vördsamt föreslå: att å oarbetad messing, latun och trådband inbegripne, sättes i tulltaxan en införsels tull af 5 öre per skålpund; och att å marinmetall eller annan komposition, till förhydning af fartyg, åter upptages en införsels-tull af 2 öre per skålpund; helst desse tullsatser äro så låga, att de endast kunna anses för deri inhemska åldriga och naturliga näringsgrenen såsom ett rånga värn emot den öfverlägsna Engelska industrien i denna gren.» I denna reservation instämde Herr af Wirsén, C. Th., och i förslaget att åter införa skydds-tull för oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, hafva instämt: Herr Reutersvärd, P., Doktor Nordlund, Prosten Sondén, Prosten Lundholm, Riksdagsfullmägtige And, Gudmundsson från Hallands län och Gustaf Johansson från Kronobergs län. 3:o af Herr Reutersvärd, P. »Vid tulltaxans behandling inom Utskottet, har jag, hvad beträffar införsels-tullen, icke kunnat med min röst biträda andra förändringar och tullnedsättningar i nu gällande taxa, än de Kongl Majit i Sin nådiga Proposition, med stöd af Kongl. Kommers-kollegii och Kongl General-Tullstyrelsens i ämnet infordrade utlåtanden, föreslagit, och detta på de välgrundade skäl, som i den nådiga Propositionen närmare finnas angifna; hvadan jag får reservera mig mot alla öfriga förändringar och tull-nedsättningar, som Utskottet vidtagit, äfvensom de deraf härflytande inkonseqvenser.
Majus Proposition,' beslöto Riksens Ständer, vid Riksdagen år 1812, att Rikets Capipal-Gäld i Holland, Babrant och Genua till två tredjedelar af dess belopp genast skulle försvinna; hvarjemte Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse af den 19 Julii samma år, hos Kongl. Majit anmälde detta deras Beslut, med tillkännagifvande, dels att derutin nan likväl icke skulle inbegripas de af Svenske Medborgare till inlösen företedde 418 Obligationer af Holländske och Brabantske Lånen, dels, att återstående tredjedelen af ofvannämn - Stats-ZJtskottets Betänk anden! 1921! de Capital-gäld val tills vidare matte Uti Riksgälds-Contoirets Räkenskaper upptagas, dock att Ilikets Ständer till Kongl. Majus afgörande öfverlemnade, att, om och enär Kongl. Maj:t skulle finna det nödigt, något anspråk på berörde tredjedel erkänna, eller ock förklara densamma alldeles förfallen, på lika sätt, som, i afseende på de två tredjedelarne och räntorne, förut var beslutet. I sammanhang härmed anmälde Rikets Ständer dessutom hos Kongl. Majit deras vidtagne Beslut Och Författningar, angå* ende Rikets gäld uti Leipzig och Hamburg. Sedermera, vid 1815 års Riksdag, och efter det Kongl, Majit, genom Nådig Proposition af den 6 Julii samma år, erbjudit
Ullbergs om redovisning för LästafgiftsFonden; af Herr E. Lagerstrands, angående uppniuddring af Upsala Å; af Herr C. J. Hammars, om understöd af allmänna medel, till förbättrande af Halmstads hamn, och ona befrielse för Wålbergs B fri 37 Maji f. mi Stad från service till befäl och manskap å Warbergs Fästning; af Pierr Santessons, om förenklande af Jordeboks ränte-persedlarne; af Herr J Linströms, angående nedsättning af anslagen för Tredje HufvudTitelen samt indragande af Statskostnaden för NationalBevåringen på Gottland; af Herr P. A. Huldbergs, om Wadstena KlosterKyrkas öfverlåtande åt Stads-och LandtFörsamlingarne derstädes; af Herr B. H. Santessons, om förhöjning af Djekne-penningegkatten; af Herr G. R. Pryfz’s Memorial, om Bäk-afgiftens nedsättning, jemte Herrar Ecklioffs och Rydbergs yttranden i samma ämne; af Herr J. Ehingers, om lindring i Inqvarterings. besväret för Städerne i allmänhet; af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående granskningen a* TullVerkets samt vissa under KrigsCollegium och SeraphimerGillet ställda Cassors räkenskaper, tillika med Herr M. Bagges yttrande i ämnet; af Herr LandtMarskalkens, Herrar Talmåns och Utskottens Herrar Ordförandens Förslag till aflöning för RiksStåndens Secreterare, Canzlier och Vaktbetjening under innevarande Riksdag; af Kongl. Maj;ts Nådiga proposition om nedsättning i den årliga Saltpetter-gärden; af Herr Z. Danielssons ytter* ligare Memorial i den af honom förut väckta fråga om indragning utaf Förvaltningen af SjöÄrenderne; af Riksens Ständers Deputerades Berättelse angående ÖfverRevisionen af KrigsRåkenskaperne, samt af Herr J. Cronii Memorial, om inqvartering för det i Christianstad förlagde Vendes Kongl, ArtilleriRegemente.
Vår Evangeliskt-lutherska religion är af en så mild anda, och liden har omsider kommit till en sådan upplysning äfven i Irågan om divergenserna af religiösa meningar, att ingenting skulle vara förhatligare, än ett sådant religionstvång, hvaremot jag ock på det högtidligaste förklarar mig. Men här är ju icke fråga om hvarken religionstvång eller religionsfrihet, utan om missbruket af dem båda. När inträffar ett sådant tvång, som är menligt och inskränkande för den sanna friheten? När man, med hänsyn lill ifrågavar. sekt, genom lagliga åtgärder, antingen ville tvinga metodisterne att blifva lutheraner, eller lutlieranerne att blifva metodister. Intetdera har ännu varit satt i fråga. Likväl kan det bestående, hvars fortfarande Utsk:n yrka, ingalunda förenas hvarken med vår kyrkas anda och sjelfständighet eller med K. M:s nåd. religionsplacat af den ^4 Jan. 1781. Skall det vara och förblifva såsom det nu är, så bör detina höga författning upphäfvas. Men skall denna författning stå vid makt, så måste åtgärder vidtagas, sorn återföra de härvarande främmande religionsförvandters frihet i öfverensstämmelse med densamma. Denna frihet inskränker sig enligt uttryckliga ordalydelsen i högbemälda författning till det, som utan skada för vår sanna religion, utan ändring i Rikets lagar och utan någon af K. M:s egne underså t a res förfång, möjligen kunnat beviljas; der förbjudas främmande religionslärare att, vid 100 d:r s. m.; och dubbelt andra gången, intala någon sina religionssatser; lockar någon andra till deltagande uti främmande andaktsöfning och affall från lutherska läran, plikle 200 d:r s. m., låter han ej deraf rätta sig, miste förmån att här i Riket vistas. Bevista lutherske christne främmande gudstjensler, böle 10 d:r s. m. Främmande religionsförvandter skola icke vid sina gudstjenster inlåta andra än dem, som äro af deras trosbekännelse. För - Den 3 April f. m. bildel mot proselyters värfvande bör med yttersta strängbet handhafva.?.