Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke härmed hafva sagt, att landet skulle befinna sig i tillbakaskridande, ty det kan icke nekas, att lilvet och rörelsen derinom betydligt tilltagit, hvilket är en naturlig följd af en femtioårig fred; men det vore dock önskligt, att någon jemnvigt kunde åstadkommas mellan vår produktion och vår konsumtion, och att uågra medel klefve tillgängliga för betalande af de stora summor, som skola gå till utlandet. Den enda utvägen härtill är, att man iakttager en strang hushållning, så väl den enskilde för sig, sorn representanten med Statens medel. Jag vet alltför väl, att det är med Staten likasom med den enskilde: civilisationen framkallar dagligen nya, så väl intellektuella som materiella fordringar, nya tycken och önskningar, hvilka alla kosta penningar. Jag är icke heller af naturen någon smulgråt, och anser korstågen emot budgeter, likasom under medeltiden, nu mera »hors de mode»; de passa ej till jernvägar, express trainer och elektriska telegrafer. Men äfven den mest raffinerade civilisation måste dock underkasta sig en gammal klokhetslära: att rätta utgifterna efter tillgångarna, ty annars blir man sjelf eller efterkommande ett säkert offer för en dylik uraktlåtenhet. Kapitalerna äro ämnade att alstra, och således att fortvara. Varor äro endast vildens rikedom, den varualstrande kraften inne - Den 3 December f. m. bär deremot civilisationen. Varan är den flygtig» rikedomen, kapttalerna den bestående. De stater, som genom sin handel endast förskaffat sig den flygtiga rikedomen eller varorna, såsom Venedig, Genua, Hanseförbundet med Wisby, ja t. o. m. Holland, hafva också förlorat sin hastigt vunna makt. Man kan i allmänhet indela gradalionen af rikedomen i afs. å dess vaktighet för en stat, i den utländska handeln, som lernuar den mest flygtiga, fabrikationen, som gifver den dernäst, samt hergshandteringen och jordbruket, som lemna de största och säkraste garantierna för Statens bestånd. Sverige kan och bör ega dem alla. Till detta mål måste vi derföre gemensamt sträfva!
När BancoUtsk. inhemtade Fullmäktiges tanka om vexelhandel, var Utsk. så öfvertygadt om sakens riktighet, eller var åtminstone så fast i sin vilja att åtgärden skulle vidtagas, att Utsk. ansåg Den 13 November f. m. 213 alldeles öfverflödigt låta Fullmäktige utreda hvad hon skulle kosta. Fullmäktige ansågo sig derföre icke lillsländigt till BancoUtsk. yttra något om kostnadcrne. Men för min del anser jag dessa utgöra en hufvudsak, som bör tagas i betraktande vid deu återremiss, som jag förmodar R. o. Ad. komma att besluta. Med vcxeldragning följa vissa kostnader, som äro gemensamma för handlande liksom för Buncofullm., och för dessa behöfva inga särskilda uppgifter meddelas. Sådana äro courtage, provisioner, porto och annat dylikt. Men för Banken förekomma kostnader, hvilka öfverstiga hvad en köpman Itehöfver använda på vexelhandel, ty han betalar intet särskildt derföre, att han drager vexlar, emedan sådant hörer till den rörelse han sjelf och hans medhjelpare i alla fall bedrifva. Men inom Banken kommer utan tvifvel särskild ersättning i fråga för de Fullmäktige, sorn skola hafva vexelhandel» om händer, äfvensom för de personer af Bankens tjenstemän, hvilka skola användas till bokföring m. 11. göromål, som denna vexelhandel medför. Huru högt stiga dessa kostnader? Det borde man veta. Hela fördelen, som genom denna vexelhandel möjligen kan beredas, förmodar jag beslår blott deruti, att man besparade Banken kostnaden för silfrets transporterande från utrikes ort. Frågas då, hvad häfver Banken hittills betalt för sådan transport? Litet eller intet. De flesta gångerna har Banken icke betalt något annat än ett förskott af sedlar, genom hvilket köpmannen, som åtagit sig leveransen, funnit sig godtgjord. Jemförelsevis med det liela är det blott obetydliga poster, för hvilka Banken betalt någon transportkostnad. Sednast var den beräknad lill 2 och 2.1 sk. för hvarje specie. Den utgör således icke en ringa penning, utan 5 proc.
Detär händelserna och ö‘det, som gifva Regenterna åt Folken, och dessa emottaga dem till caracteren starka eller svaga, till lynnet goda eller onda. För att jemna sådana i naturen grundade olikheter } för att trygga Folken, hafva desse vetat tillkämpa sig lagbundna Statsförfattningar}' och Rådgifyares ansvarighet inför Nationen var enda medlet att försäkra den emot oviss - Den 23 Maji. heten om kommande Regenters egenskaper, hvilka icke står i Folkets magt att bestämma. Historien visar oss ej få exempel af Rådgifvare, som till den grad bemägtigat sig Regenter, att de aldrig vinkat: Folket bör derföre, i min tarka, åtminstone få bibehållas vid sin rättighet, att genom sina Representanter kunna vinka , och dett% är all dess magt, hvarom nu fråga är. Hos tnig har visserligen aldrig uppstått den förmodan, att Friherre af Wetterstedt, af esprit de corps, m öjel igen skulle varit föranledd att tyda Svenska Språkets ordalydelse i likhet med Friherre Adlerbeth, men jag tror det icke vara första gången , sorn Svenska Academiens Språk varit i motsägelse med Svenska Folkets, och som jag blott känner det sednare , utan att ens äga hopp, att någonsin komma att be* gripa det förra, så får det förlåtas mig om jag tror, att verkan af de Aderton på Svenska Folkets Opinion är lika liten, som verkan af ConstitutionsUtskottets Tjugefyra genom Lag kan blifva det på RepresentationsOpinionen. Jag har ej rosat de tider, då Rådet af Riksens Ständer sattes egenmägtigt af och till; jag bär blott åberopat dem , som bevis, att skicklighet och talanger funnos och beständigt nyfödas, oagtadt de ofta otacksamt och orätt» vist behandlades. Om den af Friherre af Wetterstedt upprepade vers är af så authentique beskaffenhet, att den innebär en obestridelig målning utaf tiden , lemnar jag derhän ; men finner tillika, att den möjligen kunnat blifva li; 1/6 Ven 23 Maji, ka användbar, der endast döden förmådde skil* ja Rådgifvarne från sina platser.
Direktionens tanke alldeles nödvändigt, att dessa utdrag öfverlemnas till Riddarhuset för att derstädes förblifva under den tid, som erfordras för deras genomgående och verkställandet af de nödiga anteckningarne å genealogierna, enär det ingalunda torde böra tillåtas, att dessa 14 vidlyftiga och för Ridd. o. Adeln vigtiga handlingar tidtals förflyttas från deras nuvarande förvaringsrum i väggfasta och brandfria jernskåp å Riddarhuset till en annan lokal, hvaröfver Direktionen ej eger dispositionsrätt, en förflyttning, som dessutom icke allenast skulle föranleda dertill, att besväret för andre Riddarhus-kanslisten med genealogiernas komplettering ytterligare ökades, utan äfven komme att medföra den vida väsendtligarc olägenheten, att dessa handlingar, som nästan dagligen af Riddarhusets tjenstemän behöfva begagnas för upplysningars inhemtande och meddelande, utfärdande af bevis m. m., tidtals ej funnos å Riddarhuset tillgängliga. T. f. Chefen för Statistiska Central-bvrån, hvars uppmärksamhet blifvit fästad å dessa omständigheter, har jemväl insett desammaä vigt, och förklarat sig villig att låta utdragen sedan de blifvit i Statistiska Central-byrån stiftsvis eller länsvis ordnade, efterhand öfverlemnas till Riddarhus-kansliet, så att, efter det utdragen från ett stift eller län blifvit begagnade, desamma utbyttes emot de till ett annat stift eller län hörande utdrag, ända till dess samtlige utdragen för ett helt år blifvit genomgångna. På grund af hvad Direktionen nu haft äran anföra, får Direktionen vördsamt hemställa, det Ridd. o. Adeln behagade bemyndiga Direktionen att i underdånig skrifvelse tillstyrka Kongl.
Deras samlefnad är, med undantag af den lilla ståten i duellerna, den godmodigaste och mest förställningslösa i verlden, och i deras dagliga lif har sjelfva oordningen sin ordning. Äfven den flitige studenten går oftast klockan sju på aftonen lika ordentligt på ett värdshus, som han vid samma tid om morgonen går till ett kollegium. Han har der sitt bestämda sällskap, sina bestämda glas, och polisordningen sörjer för en bestämd tid, på hvilken de böra vara utdruckna.33 Innan förf. öfvergår från studenterna till professorerna, vill han nämna en omständighet, som i Tyskland, äfven om inga andra band funnes, i betydlig mån gör hvarje yngling och ung man beroende för hela hans framtida verksamhet. Den hvilar på en den mest lofvärda dygd, på pieteten mot föräldrar. Denna tillåter icke här sonen att träda ur det barnsliga beroendet, förrän han erhåller en post, som föder sin man, och en hustru. Till detta mål drifves han vanligen med all makt och får i intetdera fallet ega tycken och önskningar, som strida mot de faderliga. Vi tala ej om det barnsliga beroende, hvari en student måste stå, ehuru det äfven här förefaller nog löjligt, att se den skäggiga, vapenföra Burschen af far och mor åtföljas till universitetet, inqvarteras och inackorderas, rekommenderas hos de blifvande lärarne o. s. v., samt sedan, om afståndet det tillåter, hvarje vecka hemifrån mottaga en Kronenthaler till handpenning, med vederbörliga förmaningar, eller också uppbära sin månadspenning af universitets-ombudsmannen («Amtman») eller någon annan, som erhållit uppdrag till en sådan utdelning. Men äfven sedan den unge mannen absolverat sin akademiska kurs, fortfar med föga förändring samma beroende. Han njuter till en början ingen eller ringa lön, och föräldrarne anse derföre sin pligt vara att underhålla honom såsom förut. Men derföre måste han också efter deras verldskloka råd springa och bocka för sin fortkomst, begifva sig till den ort, der de anse denna lättast kunna vinnas, och vända sina ögon till den flicka, hos hvilken de funnit stadga nog och en lämplig förmögenhet.
Källa8 tvänne gänger om äret i ke orter, ker mera än ett Iläraks-ting ärligen förrättas; att ken änkringssökanke korks »tälla koraen för kostnak oek skaka, äfven vik fullioljk till Dagmanseller lläkstulvu-Ilätt, 8amt att vinnanke part skulle vara kerättigak att mot koraen erkälla verkställigket ä loista Dnker-Ilätts keslut, i ke tall, att tviste-summan ej ölverstege 100 k:kr, eller svaranken klikvit träkskovis kömk , eller ock kenne inför rätta, utan jäf, erkänt krafvet, ock kerest för öfrigt änkringssökanket ieke genom säkan verkställigket klefve onyttigt. Kimot ketta förslag kar klifvit anmärkt: att Ilättegängskostnaken vik Dagmansoek käkstufvu-llätter i allmänket ej vore ketvklig, samt att erfaren keten icke visat kekof keraf, att väkjanke part älägges ställa korgen för kostnak oek skaka vik talans fullföljk i kerörks Domstolar, kvilken koraen klefve i sakant lall en nog tom formalitet, utan förmäla att motverka fullföljken al okekogake rättegångar, men keremot alltik mekföranke kesvär för ken änkringssökanke, oek stunkom vällanke förlust al fatalier; stt, ekuru mek förslagets mening förmokligen instämke, att ieks klott /vo/rA/. ffadigcr a ff. o 3. 29 den, som vunnit vid Därads-kätt ellsiKämners-kätt, utan älven den, som tappat > en al dess» Domstolar, men vunnit i Dagmanseller kädstukvukätt, skulle egg std njuta verkställigbet, belst ett inför andra instantien gjordt erkännande af sälden mäste anses lika bindande, som ett sädant inför lörsta
De ännu återstående, så ock hvad för öfrigt under embetsförvaltningen förekommit, inhämtas af de vid Expeditionen förda Diarier och Registratur, hvilka, jemte dertill hörande handlingar, skola lill Rikets Ilöglofl. Ständers Lag-utskott inlernnas. 6 [{. St. Just. Otnhudsm. Einb.-Berättelse den 15 Nav. 1847. Enligt livad nyss åberopade Embetsberättelse, pag. '29 och följande, utvisar, bade Kongl. Göta Hofrätt, uppå advokatfiskals-embetels derstädes anställda åtal emot Landshöfdinge-embetet i Östergötlands län, dels för underlåtenhet alt i Konungens befallningshafvandes den 30 Juni 1840 fattade utslag uti ett mål rörande ny vägdelning inom Göstrings härad meddela laglig och fullständig föreskrift, huru med utslagets kungörande och delgifvande borde tillgå, dels ock för dröjsmål och försummelse alt utslaget behörigen expediera, genom utslag den 9 Juli 1845, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, dömt landssekreteraren och landskamereraren, hvilka begge ansågos hafva i förra afseendet emot deras embctspligt brutit, alt derför hvar för sig böta tretiolre riksdaler sexton skillingar, samt, jemlikt Kongl. Expeditionstaxan och 24 Kap. 5 § nyssnämnda balk, fällt landssekreteraren särskildt att, för den sednare honom till last räknade förseelsen, plikta tjugufem daler med ålla riksdaler sexton skillingar; hvaröfver bos Kongl. Majit underdåniga besvär af svaranclerne blifvit anförda. Af Konungens Högsta
Ridderffapet och Adeln nstd Urtima Riksdagen i Orebro den 27 April ,<8,2. S. B. Sedan hos Högloft. Riddcrlkapet och Adeln blifwit anmäld den anstalt Herrar Banco-Fnllmägtige vrovisorifft midkaqit rörande Banco-ärendernes skötsel inrilldeft Riksens Ständer derom hnmie förordna, medan större delen af Herrar Fullmägrige i och för Riksdagen härstädes mistas, 74 Den 27 April - stas, bcsiök Höglsfl. Ridderchapet och Adeln alt detta nial lill Banco-fltjikottet remilkera, hvilket jckulle anmodas all ssiyndesamt »red sitt mläkande öfiver detta ämne inkomma. S. DSedan nied anledning af Prokocolisittdrag ifeän de andra resp. elive Sländcn, frän,a bllfwik wäckt om sällek huru RikSgäldSwerkct borde förwaltas, under den tid större delen af desi Fcklmägrige i och för Riksdagen härstädes wiftas, l ief della mål tili Stars-llt^vtkek rcmttleradt, hwilker jssnlie anmodas, att deröfwer l^yndesamr sitt nr» lätande afgifwa. lckt siugna. Zcrr Landt Narfkalken återkom med Nidder^apet och Adelns ledamöter af stora Deputation, ord liUkännagas, all Han? Maj:k Konnnqeii Med synnerlig nåd mottagit Riksens Sränders undcrdäniga adresi och beswarcu densarnma genom döljande ral som blifwit Herr Lgndt-Marjr'a!kcn meddeldt.
Skulle hon ständigt säga ingenting, då då hennes man, – sade Edvard stammande, – på detta sätt behandlar henne det är omöjligt. – Grefvinnan har aldrig sagt ett enda ord, frågat, eller yttrat sin tanke om något, under hela resan, – sade Didrik allvarsamt. – Denna tystnad, denna undergifvenhet är förfärlig och hon älskar mig likväl hon älskar mig, – upprepade han med förtviflan. – Herr grefve, – sade Didrik och betraktade Edvard med en ofrivillig rysning. – Tyst gå din väg jag vill vara ensam, – sade Edvard strängt, men började i det samma häftigt vandra fram och åter i rummet, utan att märka det Didrik, långt ifrån att lyda denna befallning, började uppacka hans saker, i afvaktan att häftigheten hos hans herre skulle minskas. – Nej, detta uthärdar jag icke längre, – fortfor Edvard för sig sjelf, att vara en lekboll för ett afskyvärdt hjernspöke en eländig galnings eller nidings upptåg att för afgrundslika, vansinniga griller stöta min lefnads sällhet, mitt allt ifrån mig ge döden åt det hjerta som älskar mig skilja mig ifrån henne Anna!. O, Anna Nej, nej, du är min maka, och jag trotsar himmel och afgrund att rycka dig ur mina armar Jag vill, jag måste se dig jag vill sönderrifva det helvetiska nät af osanning och vanvett man snärjt omkring mig Jag trotsar allt. – Och äfven ert samvetes röst? – sade Didrik med dof stämma, som följt alla Edvards vilda utbrott med uttryck af den yttersta fasa och afsky, och nu ställde sig framför honom. – Tänk på hvad ni säger, grefve Edvard, och upphör att föra ord på tungan, som äro en styggelse för både Gud och menniskor tacka himlen, att hon ännu är er maka endast till namnet lemna henne, och återse henne aldrig mer. Edvard stod stum; en förfärlig förändring hade föregått med honom, han var blek som döden och tryckte händerna hårdt och krampaktigt emot bröstet.
Som nu dagarne skredo, kan man tro der sömmades och der vändes i kungs-gården både arla och serla, bara för att drottning-dottern skulle få det riktigt öfver sig grannt; och huru präktigt allting gjordes, blef det ändock alldrig så rart att ju drottningen velat ha det än bättre. Omsider kom söndagen. Då lät drottningen åter tvätta sin dotter och skura henne, tills hon blänkte som en sol, krusade hennes hår på det allra sirligaste, och pyntade henne på allt vis både fram och bak, så man aldrig har sett maken till utstyrsel. Derefter befälte hon fram sin förgyllande karm, och lagade sig att sjelf fara med till kyrkan. Sammaledes ock hennes folk; ty om inte alla kunde få den främmande prinsen, ville dock alla se honom. Men den som inte fick följa med, det var Ask-ungen. Hon skulle bli hemma och städa, och hacka granris, och strö gården, och mycket annat, såsom det nu en gång för alla var hennes söndags-sysslor. När nu allt var i ordning, karmen förspänd, helgdagsskruden synad i hvar fåll, och drottningen redo att gifva sig åstad, tyckte drottning-dottern, att hon väl ändock kunde unna sin styf-syster den lyckan, att få skåda henne i all sin glans och herrlighet. Hon vandrade fördenskull med stora steg och många stolta låter ända bort till spisel-grufvan; der stadnade hon, vred sig och vände sig åt alla sidor, och sade slutligen: »nå, Ask-unge, hvad tycker du väl! Är jag inte grannt klädd? Ser du, så grann jag är? Det är annat, det, än dina trasor.» Ja, den lilla svarade att så var, och sporde med tårar i ögonen, om icke äfven hon för en enda gång skulle få komma i kyrkan och se den unge prinsen. Men nu blef der straxt annat ljud, och drottning-dottern utbrast med stor vrede: »ja så, har man hört på maken? Ask-ungen vill också följa med! Kantro du tänker få den unge prinsen! Nej, sitt der du sitter, din tiggar-unge! Det kan höfvas dig bättre.»
(Lila lydande med 136 §. i 1841 års Reglemente.) Likasom hittills, må äfven hädanefter årliga arfvoden, till ett sammanräknadt belopp af Två Hundra (200) Riksdaler, tilldelas vederbörande tjenstemän vid Rikets Ständers Bank samt Kongl. Post-Contoret i Stockholm. Bih. till R. 44 lid fl. 2 STOCKHOLM, l,millberg <V Camp. 1S4S, Ståte-Uiskoticts MéntorlxtQ JYio 3$&- f If» 316. Änk. till Exfr. Vtsk. deri1 i5* Måf\' kl. 8 e. ni. Memorial, i anledning af Riks-Ständens skiljaktiga beslut, rörande åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxt-år. fR.s,s-Afd.j Stats-Utskottets förnyade Utlåtande, N:o 305, angående undsättningsansLalterna under och efter inträffande missväxter, har blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, men lagdt till handlingarne af Preste-Ståndet, under förklarande, att Ståndet vidblef sina härom* vid föredragningen af Utskottets förra Utlåtande N:o 160, fattade beslut. Ridderskapet och Adeln har bifallit de af Utskottet föreslagna förändringar i redactionen af besluten, rörande tiden för undsättningsmedlens begagnande och allemnandet till Riksgälds-Contoret af de för utländsk spanmål inllutne tullafgifter; Deremot har Utskottets hemställan om upphörandet af det vid sistförlidne Riksdag anvisade serskilde undsättnings-creditir blifvit, afskggir itf? Ridder,- skåpet och Adeln, som äfvenledes ogillat Utskottets yttrande, i fråga om undsättningsmedlens användande till understöd utan åter'betalningsskyldighet; hvarjemte Ridderskapet och Adeln förklarat sig vidblifva* Invad angfi^ ende dessa frågor förut blifvit af Ridderskapet och Adelil beslutadt.
Lika med de tvenne föregående talarena, anser äfven jag, att det föreslagna sättet att utröna jordegendomens verkliga värde ingalunda förer till målet, utan blott skulle komma att föranleda stora kostnader och mjmket besvär samt oro i hela vårt land. Jag anhåller om återremiss af denna punkt, och att TJtsk:t dervid måtte betänka nödvändigheten af att, vid upskattning af fastighet till dess verkliga värde, först frånräkna de grundskatter och onera, som äro densamma pålagda. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag tror, lika med Gr. Lagerbjelke, att det blir alldeles omöjligt att taga, vare sig den särskilda beräkningen efter tunnlandstal, eller någon annan omständighet, för sig ensam, till absolut och uteslutande uppskattningsgrund för en egendoms värde, utan det enda sät VI H. 5 66 Den 12 Maj f. m. tet lärer väl vara genom en samvetsnämnd, som bestämmer värdet efter afkastningen, under förutsättning nemligen, att egendomen skötes någorlunda förståndigt. TJpskattningen efter tunnlandstal möter först ocb främst den stora svårigheten, att man icke har all jord här i Sverige uppmätt och kartlagd. För det andra, kunna tvenne jordstycken, som ligga närmast intill hvarandra, vara af högst olika godhet och värde. Icke heller behöfver man, såsom någon här synes hafva trott, uteslutande fästa sig vid de infordrade upgifterna, utan dessa skola blott tjena till ledning vid taxeringen, som naturligtvis egentligen skall grunda sig på nämndens kännedom af det värde egendomen kan ega. Jag tror det vara omöjligt att påfinna någon annan grund, som är rättvisare och hvarigenom man kan komma ifrån det nuvarande oefterrättlighetstillståndet; ty att ett sådant verkligen finnes, är tydligt deraf, att man ser somliga egendomar säljas för taxeringsvärdet, under det köpeskillingen för andra stiger till 30 å 40 gånger detsamma. Man har föreslagit, att helt enkelt nedsätta bevilln.s-proc:n till ^ af hvad den nu är, och trott, att derigenom en rättvisare beskattning skulle kunna vinnas; men denna förhoppning tror jag dock ej håller streck.
Till hvarje Socken inom Häradet afsönde Konungens Befallningshafvande ett exemplar af det vid Nämndens sammanträde förda protokoll, hvilket protokoll uti, vid emottagandet derutaf, utlyst Sockenstämma skall uppläsas. 11 §■ Besvär öfver af Nämnden fattadt beslut skall inom 14 dagar efter denna Sockenstämma till Konungens Befallningshafvande insändas, hvilken så fort ske kan deröfver meddele sitt Utslag. 3:dje Artikeln. Om Läns-nämnden. 1 §• Hafva */3:del af Länets samtlige Härads-nämnder i hufvudsak gillat till dem hänskjutet förslag, kalle Landshöfdinge-Embetet Läns-nämnd att sammanträda, ocb utsatte dag för sammanträdet. 5* §• Läns-nämndens samlingsort vare Länets residensstad, så vida icke annan mera uti midten af Länet liggande stad af Landshöfdinge-Embetet anses mera tjenlig. 3 §• Läns-nämnd skall, med det undantag 5 §. stadgar, af tvänne Ledamöter ifrån hvarje inom Länet varande härad bestå. Ingen lill Deputerad vald må sig detta förtroende afsäga, så vida han ej uppnått 60 år, eller laga hinder kan förebära, och ege Nämnden vid sitt sammanträde att besluta öfver dessa hinders giltighet. 2 morn. Skjuts-ersättning och traktamente, så ock böter för förfallolöst uteblifvande, bestämmas af den inom Länet första gången sammanträdande Länsnämnd, och galle sedan, intilldess inom Nämnd väckt förslag till ändring, af den uästsammanträdande antages. * §• 1 morn. Stad, som räknar 5,000 invånare eller derutöfver, skall såsom särskild, af Läns-nämnden oberoende och ifrån delaktighet uti densamma skild kommun anses, så vida icke, genom emellan staden och nämnden träffad öfverenskommelse, annorlunda bhfver beslutadt. Beslut härom må ej fattas vid samma sammanträde, uti hvilket frågan blifvit väckt. Till beslutets giltighet erfordras 2/:i:delar af Läns-nämndens samtlige röster. 2 morn.
Uti den förra Femårs-Berättelsen anfördes, alt Stadens Territorial-Församlingars Allmänna Fattigvård fortfarande bestreds i enlighet med de för densamma af Eders Kongl. Majit den 18 Mars 1812 utfärdade reglementariska föreskrifter, och på sätt Öfver-Slåthållare-Embetets den ,0 April 1831 till Eders Kongl. Majit afgifna underdåniga Berättelse närmare innehöll; och härvid, samt vid hvad i öfrigt, i sammanhang härmed, om den allmänna Fattig-försörjnings-afgiften uppgafs, tillägges nu endast, att af de, såsom allmän Fattigfqrsörjnings-afgift, af Stadens invånare ännu årligen utgående Sex-skillingar å Krono-Contributions-Biksdalern, enligt gällande Bevil lnings-Förordnings 2idra Artikel, äro 4 skillingar bestämda till den egent - 87 liga Fallig-försörjningen, oeh i skilling disponeras, såsom förut, till underhåll af det vid Catharinas f. d. Krono-Bränneri för Staden anlagde Provisoriska Sjukhus; hvaremot den återstående skillingen, som tillförene ingått till Kongl. Seraphimer-Ordens-Lazarettet, ifrån och med år 1837 afsättes, i följd af Eders Kongl. Maj:ls Nådiga Bref den 16 Februari i838, till bekostande af ett serskildt Sjukbus för Bensårs-patienler.