Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domkapitlet i frågan hört stadens innevånare, hvilkas yttrande meddelats uti magistratens af Domkapitlet jemväl insända protokoll. Enligt detta hade stadens innevånare enhälligt yttrat sig för skolans bibehållande och förklarat, att om, hvad de lifligt önskade, skolan blefve försedd med minst tvänne lärare, de i sådant fall vore beredvilliga att åt Rektor anskaffa lämplig boställsgård, så fort ske kunde, och att emellertid till honom årligen erlägga hushyresmedel. Magistraten, som äfven för sin del ansett en skola i staden med flora eller minst tvänne lärare vara af behofvet högt påkallad, hade såsom skäl derför anfört, bland annat: att stadens folkmängd numera utgör närmare 1,400 personer; att der idkas god handel, äfvensom af handtverkerier och fabriker derstädes utgå större bevill - 64 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. ning än i grannstaden Wadstena; att staden på alla sidor är omgifven af en förmögen allmoge, som för sina barns undervisning lifligt delar stadens önskan, att dess skola måtte varda utvidgad; att den nu befintliga skol-lokalcn i rådhusets nedra våning innehåller utom gymnastik-inrättning, 2:ne lärorum och med ringa kostnad kan förses med ett tredje större sådant; att, ehuru undervisningen i skolan varit bestridd under de sistförflutne 12 åren af blott en lärare, medeltalet af lärjungar utgjort 20, således ungefär lika många som i Wimmerby och föga under lärjungarnes antal i Wadstena, i hvilka båda städer undervisning meddelats af Sine lärare; samt att enskilde personer tid efter annan gjort stiftelser, att användas såsom uppmuntran åt den vid skolan studerande ungdom, och hvilka medel icke utan den största orättvisa kunna till annan skola öfverflyttas. Med afseende härå och då skolan i den närbelägna staden Wadstena icke kunde anses göra en särskild skola i Skenninge obehöflig, emedan kostnaden för barnens underhållande på en ort utom hemmet vore föga mindre betungande derföre, att afståndet är ringa, har
Då riksdagsfullmäktigen” för Gottlands norra härad Erik Detlofsson derefter, under 1823 års riksdag, å egna och hemmavarande kommittenters,vägnar, med anmälan, att Kongl. Maj:ts nådiga beslut af den 30 Januari 1822 icke skulle kunna verkställas utan rotarnes undergång, emedan dels hemmanens egor i allmänhet vore så inskränkta, att lägenhet till torps anläggande derå icke funnes, dels ock många rotar bestode' af så spridda delar, att en dylik anläggning blefve overkställbar, i underdånighet anhöll, att Kongl. Majit alltså täcktes nämnde rotehållare ifrån berörde dem ålagda skyldighet i nåder befria samt tillåta, att, det dittills vanliga aflöningssättet för Gottlands båtsmän af 2 tunnor spanmål jemte 60 U4, 4 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-U/sk. Betänkande, -Y:o 2. hö och lika mycket halm för hvardera årligen måtte bibehållas, resolverade Kongl. Maj:t under den 29 Januari 1824, att, då rotehållarne på Gottland, genom anläggandet af ordentliga båtsmanstorp, undgingo omförmälde årliga afgift till sina båtsmän; då desse, när de komma i besittning af jord, i stället för lön, nödgades, mera än hittills skett, använda arbetsflit, såsom då blifvande ett oeftergifligt vilkor för deras bergning; då, i anseende till det förhållande, att torplägenheterna borde upptagas af ouppodlad jord, flera tunnland sådan jord alltså skulle tillkomma; då, ehuru flera rotar utgjordes af spridda hemmansdelar, likväl hvarje rote merendels bestode af 4 hela hemman, hvilka hvardera öfverhufvud hade tillräckligt åker, äng, skog och utmark, och någon rote svårligen kunde finnas, som icke lemnade tillgång för en torplägenhet af 3J tunnlands vidd; samt då sålunda flera fördelar kunde, genom ifrågavarande torpanläggningar för båtsmännen på Gottland, beredas så väl landet i allmänhet, som vederbörande rotehållare och båtsmän inbördes. Kongl.
Departements chef hindrad, förordne Konungen till Departementets förvaltning, med den rätt och det ansvar, som denna Regerings-form föreskrifver, Stals-Råd utan Departement, eller annan Svensk man med de i 4 §. om förmälde egenskaper.’"’ S. D. Godkändes till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag det förslag, som Conslitutions Utskottet, uti dess den 14 och 18 sisth November, på bordet lagde memorial N:o 58 framställt lill ändring uti Regerings-Formens 39 och 43 §§. S. D. Då nu ånyo föredrogs Constitutions-Utskottets, den 14 och 18 sisth November på bordel lagde, memorial N:o 57, med förslag till ändring x Regerings-Formens 8, 13, 39, 42, 43, 63 och 81 §§•> blef samma memorial till Utskottet åter hänvisadt, med följande, såsom Ståndets gemensamma tankar förklarade, anmärkningar: l:o att det i 4 mom. af 8 §. förekommande ordet för bör förändras tili ordet förer; 2:o att 6 momentet i samma §§. borde erhålla följande förändrade ly - 8a4 Prot. U/dr. d. 1 Dec. 1840. delse: ”Så vidt sist omförmälde inål kunna förekomma i Stats-Råd, som med Konungslig makt styr, vare för besluts fattande lag som sist sagd är.” I allt öfrigt godkändes Utskottets förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Vid förnyad förnyad föredragning af Conslilutions-Utskoltets, den 14 och 18 sistl.
Den oegentlighet, som i afseende på gradbenämningarne för närvarande vid Konstruktions-korpsen förekomme, att Sekund-chefen benämnes Öfverste, medan öfriga grader vid korpsen hafva samma benämningar, som vid Flottan, kunde lämpligen afhjelpas sålunda, att, såsom ock tillförene egt rum, samtliga Officerarne tillädes gradbenämningar i likhet med dem vid Flottans Mekaniska korps, för hvilket fall och då Chefskapet för Konstruktionsdepartementet vid Flottans Hufvudstation vore af sådan vigt, att detsamma fullt motsvarade Öfverste-löjtnants—befattning, Förvaltningen underdånigst föreslår, att korpsen måtte utgöras af 1 Öfverste, 1 Öfverste-löjtnant, 1 Major och 3 Kaptener, samt dessutom å dess stat uppföras lön för en virkes-kontrollör, som vore erforderlig för vården och kontrollen af det betydliga virkesförrådet i Carlskrona samt, med hänseende till virkets vård och bedömandet af dess lämplighet för särskilda ändamål, måste ega insigter, hvilka ej hos Flottans räkenskaps-tjenstemän kunde förväntas, likasom äfven vid hans antagande andra grunder borde följas, än vid tillsättande af varfs-uppbördsmän, hvadan han ock borde stå under Konstruklionsdepartements-chefens närmaste befäl eller tillhöra hans kontor; hvaremot, med afseende på virkesförrådets vid Stockholms station mindre betydenhet, kontrollen deröfver kunde, emot skäligt arfvode, uppdragas åt någon vid varfvet anställd, dertill lämplig person. — Genom en sådan förändring af Konstruktions-korpsen vunnes den fördelen, att Staten ej belastades med ständiga löner till större personal, än som oundgängligen behöfdes, äfvensom derigenom undvekes en bland de största olägenheterna af korpsens nuvarande organisation, eller ojemn och långsam befordran till den grad, der löneförmånerna åtminstone någorlunda motsvara anspråkslösa lefnadsbehof; men deremot måste utvägar påtänkas att, i mån af nuvarande personalens afgång, komplettera korpsen med dertill lämpliga personer.
Arrendatorer af andras egendomar må ej tillåtas deltagande uti Dislrict-Magäzinen, med mindre Jordegaren dertill Jonnar sitt samtycke, hvilket är så myckel angelägnare, sorn atla rättigheter och skyldigheter, i hänseende tili tiel a g ti gheten uti District-Magazinen, för ordnings och säkerhets skull städse, komma att åtfölja egendomen och ej någon viss person. Om Boställs-Innehafvare lika med Districts 'Fastighetsegare bidraga till anläggningen af sådanc Magazin, hvarom nu fråga är, och hvartill alla Boslälls-Innehafvare ega valet fritt, anse Utskotten dem berättigade, att Man ifrån Man af sine efterträdare åtnjuta ersättning för de kostnader, sorn till District-Magazincns bildande för Bostället åtgått, hvilket äfven ar så mycket billigare, som i motsatt fall nuvarande Boställs-Innehafvare skulle få utan ersättning vidkännas utgifter, af hvilka vinsten först komrae dess efterträdare lill godo. Det vigtiga och välgörande ändamål, som med District-Magazinen åsyftas, bör efter Utskottets tanke ej stad - Stat s-U Iskot tets Betänkande». 303 11a vid cju i usk ränk ta re beräkning, utan så vult möjligt, är, utsträckas lill en omfattning, soia försäkrar Delegaren att af desse Inrättningar för kommande lider kunna påräkna väsentligare fördelar, i den händelse oförmodade och tryckande behof någon gång skulle fordra skyndsamma anstalter för o,lt kraftigare understöd, hvadan ock Utskotten trott sig böra bestämma ett visst minimi belopp, hvartill I)iStrict-Magazinen eller hand och i stigande böra för kofras, nemligen till i-4ulels Tunna Säd för hvarje Mantalsskrifven person ocii 1 Tunna för hvarje förmedladt Hemmantal inom Districtet.
Att skatta böljans djup och klippans väggar bryta, Och idoghetens kärfvar knyta, Och glädjens glömda lyror slå. Nej! Sorgens lutor blott. — Bland fjellarna i Norden Hon lefver Hydran då, som föddes, för att bli Nationernas förderf, och från hvars raseri Ej Herkules, ej Du, förmått befria jorden? Förkrossad någongång, men aldrig än förödd, Hon sina hufvu’n sänkt; de voro flyktigt söfda: Hon vaknade, den hundrahöfda, Af sjelfva slagen återfödd. Hon väcks — och, för din hand, som vådligt vill förena De sinnen, dem hon skilt, hon sjunker ned ännu. Men — Agget kan ej dö — ve oss! det kunde Du: Det ägde brottets kraft; Du, dygdernas allena. Se bort, Kalliop! och rys. — Från thronen, der Han satt, Lagstiftarn, Segrarn, Han, som kom och gaf oss friden, Förgäfves återställd ur striden, Försvann, Han sjelf — i griftens natt. Nej! grafven fick ej rätt att allt sitt välde öfva: I minnets fulla glans vi Dig tillbaka fått. Volkanens, hafvens våld och jordens skakning blott; O Gustaf! nu förmå din åsyn oss beröfva. Men då, ej dödlig mer, Du helsar oss i dag, Är det, — så fråge vi med rörelse hvarannan, Är det med hämdens moln på pannan, Med vredens blick och anletsdrag? O nej! det är med drag af känslor mera höga, Med dessa milda drag af storhet, hvarmed Du, I ädelmod en Gud, men dödelig ännu, Slöt till för villans brott ditt faderliga öga. Se der Hans bild, Han sjelf, den store Man vi sett Så hög, så oförsagd, så stark mot alla öden, Inför hvars blickar lifvet, döden, Och thron och koja voro ett. Se der den Kung, som lärt att agget öfvervinna, Men som ej hade lärt att hämna sig derpå; Som segrade, förlät — föll, och förlät ändå, Viss, att en rättvis dom hos efterverlden finna,
Kroberga nu mäste vara försedda med särskilda åbyggnader samt att denna flerdubbla byggnadsskyldighet ej allenast vore till stor del öfverflödig, då hemmanen numera komme att brukas tillsammans såsom ett enda boställe, utan äfven utfölle serdeles betungande för boställshafvaren samt förorsakade betydlig afgång på boställets skog, uti en af Regements-chefen förordad skrift, hos Kongl. Majit i underdånighet, anhållit att, jemte öfverflyttning at skattenaturen med tliy åtföljande åligganden från 4 mantal Kroberga Westergården på hemmanet Wreta { mantal, så att det sistnämnda i jordeboken komme att antecknas för kronoskatte och Kroberga Westergården åter för krono, utbytet af f. d. Förare-bostället Wreta emot hemmanen Kroberga Westergården -| och Östergården \ mantal måtte för everdeliga tider i nåder fastställas. I samanhang härmed hade under den 25 Augusti 1857 dåvarande innehafvaren af Wreta hemman, Revisions-sckreteraren B. Rothoff skriftligen förklarat att han för all framtid till kronan afstode eganderätten till de uti förenämnda Kongl. Resolution af den 2 December 1746 omnämnda Westergården Kroberga { mantal skattehemman och Östergården derstädes mantal skattehemman eller tillsammans mantal, mot erhållande i stället under skattemannarätt af f. d. Förare-bostället Wreta N:o 1 om { mantal krono, för hvilket han åtoge sig alla de onera och skatter, som åligga Kroberga N:o 1 i mantal Westergården; uti hvilket förklarande, efter det Revisions-sekreteraren Rothoff sedermera med döden afgått, den nye innehafvaren af hemmanet, Landtbrukaren C. Bergstedt, medelst afgifvet skriftligt yttrande af den 28 September nästlidet år, till alla delar instämt. Kongl.
Hon står där på trappan och ser in i hundratal af gråtande ögon, som ängsligt stirra upp till henne. Sist ser hon på mannen, som ligger utsträckt på båren, och trycker handen mot hjärtat. »Detta är hans rätta ansikte,» mumlar hon. Utan att fråga mer lutar hon sig ned, drar undan en regel, slår upp förstugudörrarna på vid gafvel och går sedan före de andra in i sängkammaren. Öfversten och kaptenskan hjälpas åt att draga ut dubbelsängen och skaka ut bolstern, och så blir kapten Lennart åter bäddad på mjukt dun och hvitt linne. »Lefver han?» frågar hon. »Ja,» svarar öfversten. »Finns det hopp?» »Nej. Det är ingenting att göra.» Det är tyst en stund, så kommer en plötslig tanke öfver henne. »Gråta de för hans skull, alla dessa?» »Ja.» »Hvad har han då gjort?» »Det sista han gjorde var att låta starke Måns slå ihjäl sig för att rädda kvinnor och barn från döden.» Hon sitter åter tyst en stund och tänker. »Hvad hade han för ansikte, öfverste, då han kom hem för två månader sedan?» Öfversten rycker till. Nu förstår han, nu först förstår han. »Gösta hade ju målat honom.» »Så var det för ett kavaljerstrecks skull, som jag stängde honom ute från hans hem. Hur vill ni stå till svars för sådant, öfverste?» Beerencreutz höjde på de breda axlarna. »Jag har mycket att svara för.» »Men jag menar, att detta måtte vara det värsta du gjort.» »Så har jag heller aldrig gått en tyngre väg än den i dag hit upp till Helgesäter. För öfrigt äro där två till, som hafva skuld i detta.» »Hvilka då?» »Sintram är den ene, den andre är kusin själf. Kusin är en sträng kvinna. Jag vet, att många försökt att tala med kusin om hennes man.» »Det är sant,» svarar hon. Sedan ber hon honom berätta om dryckesgillet i Broby. Han berättar allt, så godt han kan minnas, och hon lyssnar tyst. Kapten Lennart ligger alltjämt medvetslös på sängen. Rummet är alldeles fullt af gråtande människor; ingen tänker på att utestänga denna bedröfvade skara.
Bref, åt allmänheten lemna denna controll, blifvit ansedd skola säkrare leda till ändamålet; äfvensom det Förslag uppstått, att Post - uppbörden skulle på arrende åt den. högstbjudande upplåtas. I afseende på hvad sålunda först blifvit änfördt, får Utskottet å iaye åberopa hvad rörande samma ämne finnes i Utskottets förra Betänkande anfördt, med tillägg, att bland de flere Herrar Uandshöfdingar , sorn inom detta Utskott deltagit i öfverlaggningarne derom, har icke någon sig deremot yttrat, och att Utskottet icke kan inse, huru en sådan uppsigt skulle kunna medföra någon våda i afseende på den frihet, som utgör ett vilkor för brefvexlingen. Hvad sedermera rörer meranämnde uthängning af PostChartor, tror Utskottet sig ej kunna med säkerhet påräkna den dermed UeviUnings-TJtsiotlets Betlinkanden. 49^ dermed åsyftade verkan, så vida dels, enligt hvad upplyst blifvit, tillträde nu icke vägras bref-af* sändare , att af PostProtocollerne förvissa sig om inlemnade brefs afgång, dels ock mängden af p-L stället varande Correspondenter, säkerligen ej skulle gifva sig mödan, att granska de 114 särskildta stycken PostChartoc, som hvarje Postdag, när Bref afgå till alla Rikets PostContoir, skulle komma att anslås, ännu mindre, i anledning deraf,' uppträda som anklagare, så framt ej någon enskild ovän af Postförvaltaren skulle nyttja detta tillfälle fiscalisera öfver hans förvaltning; men utom denna osäkerhet i afseende på följderne af denna åtgärd, måste den deraf uppkommande tillökning i arbetet medföra kostnader till en för-; dubblad Tjenstemanna - personal vid Contoiren, då, såsom vid Stockholms PostContoir, 6 personer äro för det närvarande sysselsatte med Brefvens inprotocolfering och Chartasskrifriing, samt hvar och en har från 500 till 800 Bref att dagligen inskrifva , den nuvarande Betjeningen är så sysselsatt, att de ofta måste skaffa sig biträde.
Saulus uppmanar sina satelliter att biträda vid de kristnas utrotande; Petrus kommer och håller en predikan om Messias, men afbrytes af Saulus med en vederläggning, som slutar med att Petrus piskas ut ur templet. — Sc. 6. Saulus och hans folk gräla med en kristen man och en kristen qvinna samt misshandla och slå dem. — Sc. 7. Öfverstepresterna och hela rådet öfverlägga om de mått och steg, som böra tagas mot de kristna; Gamaliel råder till hofsamhet (Ap. G. — Sc. 8. Öfverläggningen afbrytes af Saulus, som kommer med Stephanus, framställande honom som en man, ”som ey weet huth,” och hänvisande till vittnena Mickel och Pelle, ”hvilka äro trovärdiga sällar.” De vittna enl. Ap. G. Stephan håller ett tal, men betydligt kortare än i Ap. G. Saulus ropar ”slå ihjäl, slå ihjäl!” och derpå stenas martyren, under det att bödlarna hafva sådana uttryck som detta: ”Denne stenen skall intet swijka, Jagh slår til at Hjärnen skal spricka” m. m. Larvatores glädja sig, men englarna sjunga en sång i två versar, som börjar: ”O, onde werld! o, onde werld!” Andra akten framställer i 6 scener Sauli uppdrag af rådet, hans resa till Damascus, synen på vägen och hans omvändelse genom Ananias. Behandlingen är lika med i första akten. I en scen utgjuta Sauli följeslagare de vildaste hotelser mot de kristna; i en annan framställes utförligt deras försök att få den blinde Saulus inqvarterad hos några kristna i Damaskus. Akten afslutas med att englarna sjunga psalmversen: ”Allenaste Gud i Himmelrik.” Ps. 24 v. 1. Tredje akten behandlar i 12 scener Pauli öden på hans resor i Asien och Grekland. I monologer berättar Paulus sjelf om de länder och orter han besökt, och på scenen framställas endast de märkligare tilldragelserna. Så i 2 Scen., der Paulus inför Sergius slår Elymas med blindhet.
Serveras genast. Fanny — g. Efterrätter. Skumpudding. Till ett | stop mjölk tagas 9 ägg, 9 lod hvetemjöl, ' 9 lod smör, 9 stycken kardemummor, 9 bittermandlar, 9 sötmandlar samt 9 lod socker. Smöret smältes först, då deruti vispas mjölet, sedan iröres mjölken och sockret; alltsammans kokas en liten stund, slås upp att svalna. Sedan iröras äggulorna och kryddorna; hvitorna, som slås till hårdt skum, iröras sist. Den kokas halfannan timme. Fanny — g. (Slut i nästa n:r.) Inläggning. Paradisäpplen rensas, d. v. s. stjelkarna skrapas och blomknoppen borttages; sockerlag kokas (1 skalp, socker mot lika bär), hvari lägges litet kanel och nejlikor samt 1 jumfru konjak till hvarje skalp, socker; bären iläggas till kokning, men upptagas efter hvarandra när de synas börja spricka. Sist upphälles lagen öfver dem. Utmärkt sallat. Carola. Handarbeten. Billig matta. Svarta doffeleller klädeslappar klippas i rutor. Man kö- per litet creton, klipper ur blommor och blad samt languetterar dem fast på rutan. Det tar sig mycket bra ut. Elisabeth. Bakning. Mången sätter värde på att få färskt bröd till sitt morgonkaffe. Den, som skall baka detta, får stiga upp tidigt för att hinna få det jäst; men kan längre få njuta sin sköna morgonblund, om degen göres qvällen förut, men då med kalla materialier. Man ställer degen i lagom rumsvärme, och den är på morgonen väl jäst. Då tillsättas kryddorna och degen bakas ut. Emmy. Goda pomeransskorpor. 1 kanna mjölk, 1 skalp, socker, 1 skalp, smör, 1 skalp, sirap, 12 skalp, mjöl, 12 Anrullade pomeransskal samt ett hälft skalp. jäst. Elisabeth. Hvarjehanda. Lavemang af enbart vatten gör samma nytta som hafresoppa med salt. Man tager vatten, uppvärmdt till 18° Cels., 2 ä 3 matskedar till en fullvuxen och 1 ä 2 matskedar till barn; till mycket späda blott 1 matsked.
Hon satte sig att läsa dem på en stol borta vid fönstret, alldeles som hon gick och stod, med den hvita sommarhatten ännu på hufvudet och handskar på sina skälfvande händer. » Ni inser häraf lätt, att jag icke kan gå er önskan till mötes i så måtto, att jag öfverlemnar åt er mina memoarer och bref till genomläsning. Men jag har alltid varit en slaf under er skönhet och älskvärdhet, och jag kan icke obetingadt säga nej till en önskan framstäld af er. För att visa er min goda vilja, har jag på annat sätt sökt tillfredsställa den nyfikenhet, som har sin grund i ert kärleksfulla deltagande för mig och mina öden. Det är derför jag nedskrifvit följande blad. Biografiska notiser, som kunna ega något intresse för er, finner ni här i riklig mängd. Alla betydelsefulla och karaktäristiska smådrag äro troget meddelade och i den vexelverkan, som eger rum mellan yttre händelser och inre själsrörelser skall ni kunna följa de olika skiftningarne af mitt lif. Själen kläder af sig inför dig och du kan betrakta honom i hans sköna nakenhet. Det finnes inga fläckar, endast sår; och sår, dem vänners, icke fienders händer tillfogat den! Natten är så stilla. Jag hör blott regnet smattra på taken utanför mitt fönster, och vinden, som sjunger sin melankoliska sång. Mitt sjukrum inger mig i detta ögonblick en nästan vällustig känsla af hemtrefnad, och jag sitter utan smärtor i min bekväma stol. Då träder du härin, du kära, och slår dig ner på kudden vid mina fötter. Luta ditt vackra hufvud mot mina knän och lyssna utan att se upp. Jag vill berätta dig mitt lifs saga. Om du också mången gång känner en tung droppe falla på ditt lockiga hufvud — blif stilla ändå; det är icke regnet, som sipprar ned genom taket. Gråt ej; tryck endast tigande min hand. I smådragen från tidigaste tid finner man ofta förklaringen till senare händelser.
Andersson skulle kunna hjälpa mig litet både med att se efter boden och med böckerna. Om vi nu skaffar en annan boddräng, vill Andersson då bli min bokhållare? Karl Johan bara stirrade på patronen. Han tog sig om sitt skägglösa ansigte, och för en stund förlorade han fattningen. Men så fann han sig, tackade, och saken var klar. Det första Karl Johan gjorde, sedan han börjat sin befattning som bokhållare, var, att han köpte sig en blå halsduk och ändrade namn. Han skref sig inte längre Karl Johan Andersson, utan han tog bort Andersson och satte dit Höglund i stället. Han skref det rakt, med stora, prydliga bokstäfver och en stor, säker släng rundt omkring hela namnet. Det hade han lärt sig af en handlande från sta’n, som hade affärer med Jönsson. Forsla söndagen visste han inte, hvad han skulle ta sig till. Något särskildt tyckte han, att det borde bli, någonting, som han inte hade gjort alla de andra söndagarna, men han kunde bara inte begripa, hvari detta skulle bestå. Han hade satt på sig den blåa halsduken, en hvit krage, söndagshatten och resårskorna. I den kostymen gick han med händerna i fickorna nere på bryggan, aldeles som Jönsson själf brukade göra, och såg på sjön. Det var tidigt på hösten, och sommargästerna hade börjat flytta in. Därför var det folktomt vid den lilla badorten, och att fira dagen med att gå upp på källaren och ta sig ett glas öl, föll honom inte in. Det var för dyrt. Det skulle han vänta med, tills han förtjänat pängar. Mulet var det i luften. Fjärden låg mörk och grå med hela raden af skogklädda klippor som en grof, dyster mur, hvilken stängde utsigten. Bredvid bryggan lågo båtarna i rad och ryckte i tågstumparna, som bundo dem fast, stötte mot hvarandras sidor och skrapade emot bryggan. Men ingen människa syntes till. Och bokhållarn började ha tråkigt i sina fina kläder. Då såg han en båt, som kom ifrån andra land och styrde mot bryggan. Den rodde hastigt och taktfast, och tre skärgårdsflickor sutto vid årorna. Den som satt i fören, rodde med två åror, och de båda andra sutto bredvid hvarandra på samma toft och rodde med hvar sin.