Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktions fleste ledamöter föreslogo, alt älven de medel, som genom förmyndarnes försorg utlånades, skulle af Förmyndare-kammaren särskildt bokföras, samt att £ procent af deras kapitalvärde, eller der detta icke kunde till beloppet utrönas, 5 procent af afkomslen skulle tillfalla Förmyndare-kammaren såsom ersättning för förvaltningskostnaden. Denna nya afgifts påläggande pä en del omyndiga bestreds af Borgerskapets Äldste, hvilka tillika yrkade, att, då något mot Förmyndare-kammarens öfverskotlsmedel svarande biträde för värden af Stockholms fattiga barn af Allmänna Barnhuset icke mera lemuades, stadens allmänna fattigvård skulle ega rätt lill nämnda lion s t itu tio nslils kott e ts Memorial IS:o il. 19 öfverskollsmedel, hvatkin Stockholms stads Nämnds underdåniga utlåtande borde öfver ärendet infordras. — Stockholms Magistrat förklarade sig ej böra utlåta sig i den sålunda inledda tvisten om rättigheten till öfverskotlsmedlen, men instämde uti Borgerskapets Äldstes afslyrkande al den nya algiflen, genom hvilken Magistraten ansåg de omyndige under Stockholms stads domvärjo blifva i afseende på sina inkomster försatta i en vida sämre belägenhet, än omyndige under andra Domstolars öfverlormynderskap sig befunno. — Ofverståthållaro-embetet åter, som sökte visa ali Allmänna Barnhuset för vida större summa, än öfverskotlsmedlen utgjorde, bidroge till stadens fattigvård, tillstyrkte öfverskottsmedlens fortfarande utgående till Allmänna Barnhuset, samt förordade tillika den föreslagna nya afgiften, under förmälan alt jemväl de omyndige, hvilka egde lyckan att hafva förmyndare, sorn kunde bereda sina pupiller en högre ränte-inkomst, billiglvis horde i sin män bidraga till Förmyndare-kammarens förvaltningskostnad, hvilken hittills endast betungat de mindre bemedlade omyndiges kapitaler.
StatsKontoret förskottsvis bestridda utgifter, för hvilka stats-anslag ej blifvit beviljade: B. V. 442, 457, 464, A. 465, E. 698. — N:o 101, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående kostnadsfri utdelning af Postoch Inrikes-Tidningar till alla kommuner i riket: B. V. 460, 507, 513, A. 528, E, 698. — N:o 102, i anlednidg af väckta motioner om förändring i vilkoren för det vid 1859 och 1860 års riksdag beviljade lån för anläggning af jernväg från Borås till Herrljunga: B. V. 463, 535, 539, A. 539. — N:o 103, i anledning af väckt motion om förändring i vilkoren för beviljadt statsbidrag till sänkning af sjön Veselången: B. V. 463, 535, 539, A. 539. — N:o 104, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående folkskolelärares pensionering: B V. 463, 535, 539, A. 539, E. 701. — N:o 105, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation; om rättighet för den indelta soldaten eller ryttaren till — s — 187 Ståts-Utskottets Momorialer och Utlåtanden: tidigare afsked; samt om arméens vapenöfningar och underofficers-bildningen: — N:o 106, i anledning af väckt motion om fortfarande anslag för Kamereraren Carl Sandberg: B. V. 463, 536, A. 536, E. 698.
— Detta dietamen, hwilket i denna dagenS protocoll stulle inragas, lydde som följer: Wördsamk Memorial! Anledningen hwarfäre jag begärt ÖeeonomiaUtskottets betänkande öfwer Riksdagsmannen b,onZ° bergs memorial, rörande recognitions skogarne, ytterligare pä bordet, är den, atl ämnet är af sä stor wigt för Riket, att det icke mäste hastigt undfalla upmärksamheten. Ständer som i början af Riksdagen i synnerhet wörö af ren pakriotisme och hushältsanda upeldade, utsökte alla utwägar» att kunna hjelpa Riket ur det tryckande penningebehof ktt olyckligt krig hade försatt detsamma, i» bland Den i8 Jul». Zvi bland annat funno de en stor resiource uti de bruken anflagne under namn af recognitionsstogar, kände kronostogar och allmänningar, sä wäl soM äfwen flere ännu aldeles odelte och oanwäNde stogar.
Majrts nådiga Cirkulär af den 6 Juli 1849, alt lärdomsoch apologist-skolorna höra förenas med gymnasierna lill ett sammanhängande läroverk, under en rektor, ingen förändring uppkommit i städernas skyldigheter i afseende på skolväsendet, hvadan någon ovisshet huruvida de förenade läroverkens rektorer kunua anses bi - 4 Allmänna Besvärsoch Ek onorm-Utskottets Utlåtande, N:o 64. behållna vid rättigheten att åtnjuta enibe*tsgård eller deremot svarande hushyresersättning, icke bör ega runi, helst denna rättighet lika litet genom nyssnämnda nådiga cirkulär, sorn genom någon sednare författning blifvit upphäfd, hvartill också, i utskottets tanka, icke några skäl förefunnits, eller af motionären blifvit anförda. Beträffande motionärens klagan, alt stifts-städerna ensamt äro betungade med bekostandet af boställen eller hushyra åt läroverkens rektorer, så finner utskottet densamma vara både opåkallad och ogrundad, emedan denna tunga lika mycket drabbar andra städer, hvilket tydligen är uttryckt uti Kongl. Majrts skolordning af den 16 December 1820, der det, i 2:dra Sectionens 1 Cap. 7 § heter: ”1 hvarje stad der allmän skola finnes, ehvad den redan är eller framdeles blifver inrättad, skola, med iakttagande af privilegier, magistraten och Borgerskapet eller stadens innevånare, som af skolans tillvarelse hemta betydlig fördel, ofelbart anskaffa och bekosta embetsgård för skolans rektor, eller ock, der utrymmet och lägligheten det tillåter, utvidga skolhusbyggnaden så, att rektor der finner tillräckliga boningsoch hushällsrum, så framt icke någon stad, genom särskild ännu gällande författning, är från denna skyldighet befriad. Intilldess detta skett, njute rektor af stadens kassa en efter hans stånd och värdighet samt ortens beskaffenhet afpassad årlig hushyra.”
Baiiko-ZJlskotteis Betänkanden'. Litt. A. Transumt af Götha Canal-Bolags-Diskont Direktions i Stockholm Memorial till Banko - Fullmägtige af den 30 Oc~ tober 1817- Diskont-Direktionerne skola behörigen iagttaga de af Herrar Banko-Fullmägtige i förberörde måtto meddelade föreskrifter, men de anse det för en pligt, emot så val Diskont-verket som allmänheten , att för Herrar BankoFuImägtige framställa några dervid förekommande omständigheter. Genom stadgandet att, vid skeende inbetalningar uti Verkets egne papper till omsättning eller full liqvid af lån , de gamla skulldsedlarne skola qvarhallas, måste rnyeken oreda, särdeles i Fandsorterne uppkomma, samt misstroendet och förlägenheten i allmänna rörelsen betydeligen ökas. Följden deraf skall sannolikt blifva, att nästan alla inbetalningar underlåtas och att sålunda en nyttig utväg för Diskont-papperens användande försvåras. Vid det förhållande emellan Diskont-Verlcets skulder och fordringar som Herrar Banko-! Fullinägtige af närlagde kåikul täcktes inhämta, synes ej eller någon våda vara för handen, att tillåta qvittning af skuld emot fordran, särdeles då Fån till fullo inbetalas. Direktionerne hemställa på dessa skäl till Herrar BankoFullm. ägtiges pröfning, huruvida icke, en dylik qvitt - Banko-Utskottets Betänkanden! 531 qvittning ma kunna medgifvas. I alla fall tor-; de, under nu varande omständigheter, BankoSedlar till något större belopp icke kunna i be-< talning af Diskont-Lån förväntas, och mindre summor deraf måste nödvändigt vara att tillgå såsom skiljemynt vid Liqviderne. Direktioner-; ne hafva trott sig böra nämna detta, till undvi. kande af allt missförstånd, i händelse insättningar af Banko Sedlar på särskild räkning dröja eller möjligtvis alldeles uteblifva. Innan Herrar Banko-Fullmägtiges Protokolls-utdrag ankom, hade Direktionen i Göthe-, borg återställt Skulldsedlarne för någre
Med föranledande af det intresse, som försports inom detta Ständ, för befordrande af den för hela riket så magtpåliggande, allt för länge fördröjda Skogslagstiftningen, har äfven jag ansett mig böra yttra några ord, angående ett med berörda lagstiftningsärende nära sammanhängande ämne. Det måste nemligen, efter mitt förmenande, erkännas att, om också genom väckta motioner eller den Proposition i ämnet, som med all visshet lärer vara att förvänta från Regeringens sida, en nöjaktig Skogsförfattning skulle erhållas, de frukter, som deraf förmenats kunna skördas, äro ytterst beroende af möjligheten att åstadkomma nödiga medel till bestridande af de med organisationen af Skogs-staten och en utvidgad verksamhet för Skogskuiturens befrämjande förenade kostnader. Dessa kostnader hafva vi sett beräknas olika. Uti berättelsen om Statsverkets tillstånd och behof, anser Kongl. Majit dessa kostnader för den närmaste tiden kunna betäckas med ett reservationsanslag å Riks-statens 7:de Hufvudtitel, stort 75,(J00 R:dr, med tillhjelp af tillgångarne från Skogsplanteringskassan. Häremot beräknar Skogs-styrelsen den arliga omkostnads-staten — under antagande dock att organisationen blir fullständigt genomförd på sätt Styrelsen föreslagit — till 400,400 R:dr för Skogsväsendet och ytterligare för jagtväsendet eller till skottpremier 45,000 R:dr, således tillsammans till 445,400 R:dr R:mt. För betäckande af detta Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 170. 331 belopp, har Skogs-styrelsen påräknat, sedan Skogsoch Ekplanteringssamt Jagtkassorne blifvit sammanslhgna, räntan å dessa kassors kapital, jemte dit ingående intrader; de för närvarande såsom Statsmedel i'edovisade Stubböresmedlen från norra länen; påräknade inkomster af boställsskogarne och slutligen ett reservationsanslag å 7:de Hufvudtiteln af 153,000 R:dr.
Preste-Ståndet den 25 — Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den ä5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående offentlighet vid Under •Domstolar och Police-Kamrar. (Lag-Utsk. N:o 99 ) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, vid så väl 1823 års som sistförflulne Riksdag, hos E. K. M. i underd. anhållit om offentlighet i rättegångssättet vid Under-Domstolar och Police-Kamrar, samt dervid, ibland annat, andragit, det Rikets Ständer, med antagande af den grundsats, att hvarje medborgare bör ega öppet tillfälle att sjelf inhemta kännedom om lagskipningens gång, samt, med afseende derå, att aktningen för Lagarne och förtroendet för Domaremagten skola sålunda ökas och befästas, funnit offentlighet vid Under-Domstolarne destohellre böra ega rum, som rättegången derstädes, efter urgammal sed, hittills hållits för öppna dörrar, äfvensom Rikets Ständer icke ansåge något hinder möta för medgifvande! af offentlighet vid Iiih. tili R. St. Skrifvelse N.o 10y. Police-Kamrarne i Städerne, när sådane mål förekomma, uti hvilka PoliceKamroare eger domsrätt; — men E. K. M. till denna begäran icke täckts lemna bifall; har hos Rikets Ständer nu åter motion blifvit väckt om beredande af offentlighet i nämnde afseenden; och sorn Rikets Ständer till alla delar instämma uti hvad föregående Rikets Ständer i delta ämne jttrat, hafva Rikets Ständer för deras del beslutlk alt till E. K. M:s vidare ompröfvande i underd. hemställa om utfärdandet af en Författning, hvari stadgas som följer:
Rikets sednast församlade Ständers und. skrifvelse till K. M., rör:de nya passevolanceinrättningen, har blifvit uppläst. Jag kan icke finna, att hvad R. St. der yttrat kan binda dem för ett annat fall, nemi. gamla passevolance-fonden. Att den gamla fonden icke är inbegripen i den nya är allmänt bekant, och just den omständigheten, att redovisning icke är medgifven för den förra, utgör skillnaden dem emellan. Man har anmärkt, att en und. skrifvelse i detta ämne skulle blifva utan följd, emedan föga eller intet är qvar att anvisa på. I sådant läll synes mig så mycket mindre vara att förlora på att för StatsTJtsk. framlägga en tableau öfver fondens tillstånd. Rätteligen hor jag omtalas, att emellan Konung och Ständer, så vidt möjligt är, bör herrska en likartad öfvertygelse i alla ämnen. Jag önskar detsamma. Jag skulle vara den förste, sorn ville bidraga till bibehållande af den jemnvigt, som bör äga rum emellan Statsmagterna; men då i närvar, fråga allt talar för R. St:s önskan eller skyldighet att granska fonden, och denna önskan å Regeringens sida kan uppfyllas genom en så enkel sak, som en tableau öfver fondens tillstånd, synes mig detta steg till enighetens bibehållande böra tagas från andra Statsmagtens sida, då synes mig, när jag afväger, hvad hela Nationen synes fordra af sin närvar. Representation i en tid, då man klagar öfver dess sammunsätt9 H. 5t Den 17 Juli f. ra. ning, som örn Representationen nu hade en större pligt än någonsin att noga förfara såsom grundlagen föreskrifver. Jag kan således icke finna någon orimlighet deruti, att R.
Af de kungliga teatrarnes många bebådade originalstycken hafva på sista tiden tvänne blifvit uppförda, nämligen å Stora teatern Julius Sellmanns » Kung Erik », sorgespel i 5 akter, och å Dramatiska teatern Oscar Wijkanders » Fru Madeleine Bunge », komedi i 4 akter. Mången författare har fått besanna, att det historiska skådespelet är ett vanskligt område. Hvad vår dramatiska literatur deraf eger, är — om man undantager ett för några få år sedan af de kungliga teatrarnes dåvarande direktion refuserad t sorgespel, välbekant för vännerna af vår vitterhet — mera af literaturhistoriskt än af literärt intresse. Och den behandling, för hvilken Erik XIV, våra tragediför-fattares favoritobjekt, nu senast varit föremål, jäfvar icke denna sats. Sorgespelets kardinalfel är af negativ art. Det består deri, att det icke utgqr någon tidsmålning och icke röjer någon historisk blick hos sin författare. Ett gammalt osant ordspråk säger: » små orsaker, stora verkningar ». Dessa ord tyckes författaren hafva tagit till underlag för hela sin dikt Nils Sture blir fångslad för högförräderi på falsk an-gifvelse af en tysk äfventyrare, som fått korgen af hans syster. Skenet är emot honom. Han mördas af konungen, då denne händelsevis får se en bricka med frukt och vin, som Karin Månsdotter låter sända fången och i sin upphetsade sinnesstämning misstänker ett brottsligt förhållande mellan den unge ädlingen och sin ovigda gemål. Skenet är emot henne. Erik sjelf dör, derför att han i sin fri-gifhingsstund af en egendomlig slump rakar tomma ett glas förgiftadt vin, som den ränkfullrf fröken Brita Sture stalt i hans väg for att genom ett lönmord hämnas den förolämpning, konungen en gäng tillfogat henne vid en hoffest, då hon velat förödmjuka hans älskarinna. Och då hennes af-sigt gått i fullbordan, går hon, illgerningens anstifterska, fri, och skulden faller på hennes för detta friare, numera vaktbefalhafvaren på Svartsjö. Skenet är emot honom. — Detta skådespel är från böljan till slut ett ideligt spegel-fakteri.
Stats-kommissarien Fredin, derom anmodad, tilikännagifvit, det han vöre villig att, emot vissa vilkor, ifrågavarande uppgörelse sig åtaga och utföra, hafva Rikets Ständer, som funnit de härvid ifrågaställa vilkoren antagliga, pröfvat skäligt för sin del besluta: att åt t, f. Stats-kommissarien Fredin anförtro uppgörandet af en rikshufvudbok, efter ny method, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de här ofvan utvecklade grunder, såsom förslag till formulär för nämnda hufvudboks framtida uppgörelse, under förbindelse att hafva arbetet färdigt den 13 Juli 184-9, för att, med Statskontorets och Kammar-rättens utlåtanden beledsagadt, kunna till Rikets Ständers sistnämnda år sammanträdande revisorers granskning öfverlemnasj, och under vilkor: a) att uppgörelsen får ske för året 18441,- b) att arbetet sednast med ingången af September månad innevarande år får begynnas,- kommande den ofvan utsatta tiden för hufvudbokens färdigblifvande, genom uppskof för arbetets påbörjande, att i samma förhållande utsträckas; c) alt lämplig lokal, helst i förening eller granskap med den, som af riksbokssluts-kontoret begagnas, eller kommer att begagnas, till arbetets utförande upplåtes; d) att för ett års tid, räknad från arbetets början, ledighet lemnäs Fredin från det embete han såsom t. f. Stats-kommissarie för närvarande bestrider, med åtnjutande under tiden af ett mot hans aflönings-förmaner svarande arfvode, så att han på detta åtagande hvarken i afseende å tour eller inkomst något förlorar; gällande detta vilkor äfven för upprättandet af ett formulär till hufvudbok öfver statskontorets enskilda rörelse, hvilket uppdrag, hvarom här nedan forma tes, Rikets Ständer för sin del beslutat att jemväl åt Fredin anförtro till samtidigt utförande, samt e) att, utom erforderliga skrifmaterialier och expenser från statskontoret, 308 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelset
Majtls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag, om ytterligare biträde till fullbordande af Götha Canal, hafva Rikets Ständer beslutil: 1:0 att endast under följande vilkor något ytterligare bidrag till Götha Canal.Byggnad beviljas, nemligen: a) alt rl e t ta bidrag skall användas uteslutande till Canalaibetets fullbordan samt segelfartens öppnande till Östersjön oell således Bancö-Uts%:s Memorial, N:o ng, således hvarken till Motala Mechaniska Verkstad eller andra främmande ändamål; b.j) att, till säkerhet lör Canalbyggnadens fullbordande för deL beräknade kostnadsbeloppet, inom 1833 års utgålig, Bolaget, genom ny teckning af Actie-egarne, skulle anskaffa och Under åren i83ö, 1831, i832 och 1833, uti Riksgälds-Contöiret insätta en summa, motsvarande Iredjedelen af det bidrag, Staten denna Riksdag till Cahalens fullbordan lemilat, af hvilket iiisättnliigsbelopp skall inbetalas en fjerdedel inom Junii månads utgång under hvartdera af förenämnde år; 0.) att, i händelse Cailalert ej inom år 1833 blifvit nied det af Staten lemiiade bidrag färdiggjord, det skall åligga Boläget, alt under år i834 densamma med egna tillgångar fullborda} hvartill de af Bolaget på föreskrifne sätt insatta medel skola i första rummet användas, med undantag af en tredjedel derutaf, hvilken Under alla händelser kommer att i Riksgälds-Contoiret innestå, såsom fond, till säkerhet för Caualetis framtida underhåll, utan minskning derigenom af den skyldighet Reglementet af den li April 1810, Art. fy Mom. 3, stadgar, angående bildandet af reparationsCassor; och Bihl till R.-St.
Hvad kan vara mer stridande mot vår lids fordringar, än bibehållandet af en frän nomadiska lidehvarfvel sig härledande lag, som ålägger hvar och en skogsvårdare eller åkerbrukare att sjelf försvara den mark, han eger eller brukar, mot andras ut på rot släppta kreatur; ett försvar, som dessutom, då det ej med aktiv vapenstyrka kan utöfvas, utan måste utgöras med passiva förskansnimjar, i alla afseenden blir omöjligt att fullfölja, enär dessa fötskansningar, de s. k. hägnaderna, stundligen sjelfva äro i behof af försvar, och, då de lemnäs ulan sådant, genast äro i fara att mer eller mindre förderfvas af de många, hvilka derutaf hafva gagn, i [hy atl deras kreatur, efier sådanl förderfvande, erhålla laglig rättighet alt sig lill godo förstöra det, som förmedelst dessa förskansningar skulle, för egarens räkning, hafva försvarats! Ulskin hafva yttrat, all ”det gifves länder med längre framskriden odling än Sverige, i hvilka en sådan stängselskyldighet, som hos oss gäller, är okänd;” delta är åtminstone en sanning, hvars erkännande är vunnet genom allt det arbete, som Utsk:n på denna fråga nedlagt; men U(sk:n kunde gerna hafva meddelat sanningen fullständig och sagt: ”det finnes länder med längre framskriden odling än Sverige, emedan en sådan stängselskyldighet, som hos oss gäller, der är okänd.” Stängsel-lagens bibehållande gör det möjligt att utsläppa kreaturen på våldgästning, för atl föda sig antingen på grannars eller på framtida generationers bekoslriad, i förra fallet på åkrar och ängar, i sednare fallet pä skosar, i båda fallen på marker, som ej kunna fredas, rinder nu gällande stängsel-lag; och det är ju klart, atl så länge sådant tillstånd existerar, hvarunder lagen gynnar nomaden på åkerbrukarens bekostnad, måste åkerbruket qvarstå i det tynande tillstånd, hvari del f. n. befinner sig öfverallt, der ej penninge-styrka frambragt den fred, som lagen förnekar.
Vid alla Riksdagar som jag bevistat, hartryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoll alltid varit uppdragen åt enskild man: tvånne gånger åt Herr Silfverstolpe cch en gång åt Herr Rothlieb. Om nu denna fråga skall till Utskottets handläggning remitteras, förflyta en, till två månader innan tryckningen af Protocollen hinner komma i gång. Dä vi höra att de andre Stånden uppdragit åt sina Secreterare att ombesörja tryckningen af sina protocoll, hemställer jag, om icke Ridderskapet och Adeln äfven skulle finna för godt att i nämnde afseende lemna RiddarhusSecreteraren ett dylikt uppdrag. För öfrigt får jag förklara , ett jag instämmer i Herr Cederschjölds förslag om Protopollens tryckning i tvånne nummerföljden Den 25 Jtinutirii, Undertecknad RiddarhusStcreterare: I anledning af hvad Herr Grefve von Schwerin nyss anfördt, torde det tillåtas mig gifva Höglofliga Ridderskapet och Adeln Ödmjukast tillkänna, att det år omöjligt, både för mig, och öfrige, vid Ridderskapets och Adelns Canzli anställde, personer, att under Riksdagens lopp taga befattning med Protocollens tryckning på ett sått, sorn kunde svara emot Högloflige Ridderskapets och Adelns billiga fordringar och allmänhetens väntan. Jag tager mig friheten vid detta tillfälle erindra om RiddarhusDirectionens hemställan, att RiddarhusUtskottet måtte under påstående Riksdagar uppdragas inseendet öfver tryckningens verkställande och samma befattning, sedan Riksdagen tillåndagått och såvida något af tryckningen då återstod, öfverlemnas åt RiddarhusDirectionen, Derigenom vanns den fördel, att en auctoritet fick uppsigt öfver tryckningen, hvilken således otvifvelagtigt skulle ordentligen fortgå. Hvad sjelfva redactionssåttet af Protocollen beträffar, instämmer jag fullkomligt med Herr Cederschjöld deruti, att ändamålet af skyndsamhet vinnes, då Protocollen fördelas uti 2me) nummerföljder, så att de kunna på en gång tryckas på tvenne Tryckerier.
Det blef icke annat, än en grotesk parodi. Lifsglädjen var punschuppeldad skepsis och lefde sitt nervösa lif på ytan; under rufvade pessimism och nykterhet; entusiasmen var ihålig, ett ordens och frasernas sinnesrus, som slog ut i deklamation utan innehåll. Det lefdes högt på minnena. Man hade sina festdagar hvarje termin, bleka reflexer af studentromantikens glansperiod; sången klingade än under Lundagårdens kronor, men det var något ihåligt i klangen fast man icke låtsade sig höra det. Max hörde det och det skorrade i hans öron som en begrafningspsalm öfver svikna förväntningar — såpbubblor, som brustit. Som ett såradt djur drog han sig tillbaka i ensamheten; och med samma förtviflans raseri, som han nyss kastat sig öfver skolböckerna, fördjupade han sig nu i metafysikens irrgångar. Dernere i domens krypta står den förstenade jätten, famnande om pelaren, som uppbär hvalfvet. I många hundra år har han stått der, i samma hotfulla ställning som nu; generationer ha kommit, generationer ha gått, slägtled efter slägtled af ärevördiga prester ha förgäfves läst sina messor öfver hedningens hufvud; Hvite Krists lära har för länge, längesedan bredt sig segrande ut öfver Norden — än står Finn i samma ställning som förr, med armarne slutna om grundpelaren för att störta kyrkan i grus. Den gamle hedningen dernere är en symbol, ett monument i sten om hvarje den fria tankens kamp emot fastslagna dogmer. Hans anor gå långt tillbaka i tiden, han föddes en gång för tusentals år sedan, då en svagare i entusiasm höjde sin röst mot en starkare; han hette Pythagoras då han 500 år före Kristus predikade fromhet och sedernas renhet i Stor-Greklands förbundsstäder; han var den mörke Heraklit, som med tårfyllda ögon stirrade ner i tidens ström och iakttog hur allting vexlade, drog förbi; han jagades från Sicilien under namnet Protagoras, derför att han icke trodde på de hedniske gudarne.