Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt får Utskottet gifva tillkänna, att de för utrönande af den erforderliga anslags-summan verkställda vidlyftiga uträkningar, åt hvilka egnats all den omsorg, som den knappa tiden och de återstående göromålen medgifvit, icke kunna annat än approximativt angifva berörde summa, men, äfven om denna i verkligheten skulle med ett eller annat 100- eller 1,000-riksdalerstal öfverskjuta den beräknade summan, måste likväl, af ofvanuppgifna skäl, den sednare blifva för ändamålet fullt tillräcklig. Då således den uppgifna summan icke kan anses till siffran så alldeles, men dock i det närmaste, tillförlitlig, har Utskottet funnit sig icke böra framlägga de gjorda uträkningarne, hvilka dessutom, till ledning för vederbörande, linnas bland Utskottets handlingar att tillgå; hvaremot Utskottet trott sig böra här angifva de grunder, hvilka, i vissa särskilda fall, vid uträkningarnes verkställande blifvit följde. Der vid den nya stats-regleringen löneförhöjning icke är beviljad för sjelfva tjensten, utan en viss summa i stället anvisats till Kongl. Maj:ts disposition, såsom i fråga om aflöningen för kanslister och kopister i allmänhet, för de civila tjenstemännen inom Krigs-Hof-Rätten, för Minister-staten, för underbefäl och subalternofficerare vid indelta arméen m. fl„ har tillökning för år 1837, efter ofvanangifne grund, blifvit å nämnda summa beräknad. För innehafvare af arfvoden utaf den beskaffenhet, att de mäste betraktas såsom verklig aflöning och icke utgå blott till ersättning för tillfälligt arbets-biträde, är dylik förhöjning för nästlidet år af dessa arfvoden äfven uppförd.
I afseende på beräkningen af anslaget tilt Tullverket, får jag förnya de anmärkningar jag i detta ämne afgifvit vid iSi5 års Riksdag, då jag föreslog, att TullVerkets Embetsoch Tjenstemän måtte, till besparande och förvarande af Kronans inkomster, erhålla en betydlig förhöjning i sina löner. Då dessa utgifter hafva för ändamål, att förekomma lurendrägeri och tullförsnillning, blir det nödigt så reglera Tulltjenstemännens aflöning, att de för sitt uppehälle ej tvingas, att vara i connivence med Lurendrägare och Tullförsnillare. Herr Tham, Wolrath: Det har blifvit anmärkt, att Ständerne, eller åtminstone Ridderskapet och Adeln, äro alltför mycket fallne för stora anslag. Om så förhåller sig, bör det förlåtas, att man äfven är beredd på förskaffandet af stora inkomster. Man bör noga besinna, att, om man vill påräkna betydliga inkomster af Tull-medel, bör man äfven anslå tillräckliga löner åt Tull-ljensternän - Den 28 September e. m. 77 nen. Om utgifterne till Tullverket före 1823 års Riksdag voro små, voro äfven Tull-intraclerne obetydliga. Då Tull-räkenskaperne äro kända genom undergången granskning af Revisorerne och StatsUtskottet, samt det visat sig, att ökade utgifter till TullVerket bidragit till betydligt ökade Tullinkomster, samt att 4^0,000 R:dr i förenämnde afseende för ett år åtgått, anser jag nödvändigt, att till aflöning och omkostnader vid Tullverket beräkna, hvad erfarenheten visat vara erforderligt. Hvaraf misstaget i den Kongl. Propositionen, att endast föreslå 4°0>000 R:<h’ ti 11 Tullverket, härflutit, känner jag ej; men då det blifvit ådagalagdt, att detta belopp icke är tillräckligt, inser jag ej, hvarföre man icke skall bevilja hvad som verkligen behöfves, om icke för alt, såsom Herr Hjerta synes åsyfta, bereda sig tillfälle, att klandra otillräckliga anslags öfverskridande.
Så länge jag kan minnas tillbaka, har det varit en sedvänja att göra inbjudningar i frågor, der två Stånd stadnat emot två. Hvad särskildt förev:de fråga beträffar, så anser jag, att då Bonde-St:t med en majoritet af endast en röst fattat sitt beslut, så kan det ej vara för detta Stånd något stötande, att R. o. Ad. hemställer, huruvida det ej skulle vilja instämma uti dess beslut. För min del vill jag så mycket som möjligt spara med Statens medel; och som ifrågav:de inbjudning leder till ett sådant resultat, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till Frih. von Schulzenheims förslag. Hr Nordenfelt: Jag har så mycket hört talas om lagligheten af denna fråga till och med af jurister, att det är fara värdt, att mitt omdöme i saken deraf kan blifva förvilladt. Emedlertid har jag klart för mig, att om R. o. Den 22 Maj. Åd. i dag fattar ett positivt beslut uti en fråga, så eger icke R. o. Ad. rätt att i morgon ändra eller omintetgöra detta beslut, äfven om flere af dess ledamöter yrkade det. Har nu ett Stånd ej rätt att af egen böjelse ändra sitt eget beslut, så vinner det icke denna rätt derigenom att ett annat Stånd inbjuder till ändringen, och synes det mig deraf tydligen följa, att ett Riks-Stånd icke bör inbjuda ett annat Stånd att göra hvad det icke vill göra sjelf. Detta är för mig ett fullt talande skäl; och jag får i följd deraf vidblifva min anhållan om afslag å Frih. von Schulzenheims framställning. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till det förevule förslaget och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; och föl-klarades ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Cederström begärde votering.
Ser du, vidskepelsen vill ofta h a något föremål att, så att säga, slå sin klo om, för att hålla sig fast vid — och j a g har nu en gång för alla beslutat att draga i härnad mot dessa andar och spöken, som skrämma, om inte oss, sä vår omgifning! — Och för öfrigt, » tillade hon sakta, — » hvem vet om det inte kan ligga en viss sanning uti, att det inte följer någon välsignelse med hvad som med våld och orätt kommit i någons ägo? Detta, förutom främst de mänskliga svagheterna och förvillelserna, är det, som utgör de gamla sägnernas inre kärna och lifskraft. » » Du kan dock inte alldeles utrota de gamla sägnerna, tror jag, » sade han. » Det skulle j a g heller inte vilja! » sade hon. » Jag vill bara förvisa dem till deras rätta plats — de skola endast, liksom de gamla ekarna och lindarna, bilda en skuggande bakgrund till vårt sköna, solbelysta, lyckliga hem. — Och det är på samma sätt jag vill göra med juvelerna: — låta äfven dem få en annan och riktigare plats. » » Jag förstår inte alldeles, h u r du menar, » sade h a n; » förklara det därför litet närmare, min älskling, ty jag tror verkligen, att du är sanningen på spåren! » tillade han med allvarligt intresse. » Du har tänkt häröfver mera än jag. » » Vet du, » sade hon med värma, » att ibland när jag kommit upp i det gamla tornrummet för att hämta ned någon af skåpets gamla skatter, hvermed j a g nu prydt rummen h ä r nere — så har jag stannat vid fönstret, fängslad kanske för hela timmar af den tjusande utsikten —. Och då har jag ibland sett så sköna framtidssyner! » » Hvad h a r du då sett, du lilla sierska? » sade han.
Sedan samtlige Riks-stånden, enligt ankomna protokolls-utdrag, godkänt de i Stats-Utskottets Memorial JYZ 289 afgifna förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut uti ofvannämnde fråga, har Förstärkta StatsUtskottet denna dag verkställt omröstning öfver dessa, så lydande propositioner: 1:0. »Den, som vill, att aflöningen för Sekreteraren hos Fullmäktige i Riksgäldskontoret och de frenne Kommissarierne derstädes bestämmes till 5,000 R:dr R:mt årligen för hvar och en af dem, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att aflöningen för hvar och en af de tvänne äldste af ofvanbemälde embetsmän skall utgå med 5,000 R:dr och för hvar och en af de tvänne yngste med 4,500 R:dr sagde mynt årligen.» Och har denna votering utfallit med 64 Ja och 55 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Bih. till R. St. Prot. 1850—1858. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 38 Haft. 2 Stats-Vtskottets Memorial JW 298. 2:o. »Den, som vill, att vid utbetalningen af den Riksgälds-kontorets embetsoch tjenstemän för år 1857 tillerkända löneförhöjning af 33J procent utaf lönernas på samma års stat uppförda belopp, skall afdragas hvad hvar och en af bemälde embetsoch tjenstemän under samma år åtnjutit, såsom arfvode för ökade göromål, till följd af den vid sednaste riksdag beslutade upplåning emot fonderade stats-obligationer, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer något sådant afdrag icke att ega rum.»
Säga hvad raan vill, blir ändamålet icke derigenom upoåddt, att platsen befinner sig i sitt nuvar:de skick; möjligen hade det dock kunnat vinnas på det sätt, alt K. M. ät enskild person emot tomtören och på en viss tid uplåtit platsen. Sådana exempel finnas och jag tror icke att K. M. derigenom trädt grundlagen för nära. På sådant sätt hade det åsyftade ändamålet kunnat upnås, ulan att R. St. behöft blanda sig deruti, men då K. M. visat R. St. den upmärksamhet, att lill dem framställa delta ärende, hvilket K. M. trott att R. St. skulle af eget skönhetssinne bringa till ett lyckligt slut, så hade jag hyst den förhoppning, att R. St. skulle gå K. M:s önskningar lill mötes. Jag förenar mig med Frih. Cederström. Sedan härefter först propos. lill bifall å StatsUtsk:s Utlåt, blifvit framställd, men besvarad med Nej, fann R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Frill. Cederströms hemställan, för godt att, med afslag å Utsk:s Utlåt, bifalla K. M:s ifrågavar:de Nåd. Propos. samt bestämma tiden för platsens uplåtande åt enskild person emot tomtören till 40 är. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, ' StatsUisk:s den 27 dennes f. m. på bordet lagde Utlåt-.n: M 300, i anledn. af väckt motion om anslag till Lazarettet i Lund; och M 301, i anledn. af väckt motion om anslag till BaggensStäkets uprensning. Vid föredragning af Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 27 dennes f. m. på bordet lagda Betänk. JVs 130, i anledn. af väckt motion om utfärdande af fullständig förordn. om val af orgelnisten, klockare och andra kyrkobetjente, blef äfven detta Betänk., på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt, hvarjemte Hr von Hartmansdorff, Aug., yttrade: 406 Den 29 September.
Ståndet remittera samma motion, som skulle Med-Stånden delgifvas, lill Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; och skulle vid föredragningen afgifna yttranden i ämnet derjemte genom utdrag af Protokollet till Utskottet öfverlemnas. Den 25 April. Fran Högloft. Riddersfcapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets Memorial, M 33, i anledning af ålerremiss af sista punkten i Utskottets Memorial JVs 30, ansåg Ridderskapet och Adeln, med afslag å förstberörda Memorial, det Rikets Ständer böra för sin del besluta, att Kongl. Förordningen den 26 April 1861, angående en allmän Hypotheksbank, skall erhålla ett tillägg af följande lydelse: »Hypotheksbanken eger att med Rikets Ständers Bank sluta aftal om öfvertagande af sistnämnde Banks fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att lånlagarne tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt och att Banken erhåller Hypotheksbankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse emellan Bankofullmäktige och Hypotheksbanken kan varda bestämdt»; och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas alt i samma beslut sig förena. Prot.-Utdrag den 25 April 1863. 335 S. D. Föredrogos Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtande: JM 22, i anledning nf väckt motion om upphäfvande af 13 § i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, angående utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. Bifölls. JM 23, i anledning af väckt motion om ersättning af statsmedel för upprätthållandet af nya gästgifverioch skjutsrättarebefattningar inom Indahls tingslag i Medelpad. Bifölls.
Jag kan för min del icke anse en sak vara inskrifven i Svenska folkets hjerta, som icke ens är af detsamma kändt. Vidare, Mina Hrr! vill jag förklara, —■ och jag bekänner det nu upprigtig! —, att i mitt hjerta har delta förslag varit inskrifvet. Det fanns der för Irenne år sedan, och jag omfattade det med hela mitt hjerta; men, Mina Hrrl jag har blifvit omvänd af mitt förstånd. Mitt hjerta fann detta förslag vara afgifvet med de aldra bästa tendenser, men mitt förstånd visade mig, att det ej innebar tillräckliga garantier. Mitt förstånd förde mig öfver till ett annat land, till Danmark; der såg jag en författning, som var byggd på lika bred demokratisk basis, som den nu hos oss föreslagna, der såg jag en konungamakt släpad i smutsen af partier, som rasade emot hvarandra med ok liflig ilska, endast öfverensstämmande uti dess gemensamma anlopp mot konungamakten. Således, Mina Hrr! tror jag verkligen, att denna tanke, nemi. att förslaget är inskrifvet i Svenska folkets hjerta och derföre olörändradt måste antagas, som nu tycks röra sig hos så många och som, snart sagdt, vill löpa bort med deras öfvertygelse, hvilar på falsk grund och är inpreglad på ett konstladt sätt. Men, Mina Hrr! det finnes en annan tanke, en annan sak, som är djupt inskrifven i Svenska folkets hjerta, och det är representations-reformens nödvändighet; den står der och den kan icke ryckas upp med rötterna; derföre är representations-reformens nödvändighet för mig klar, för den vill jag kämpa, för den vill jag olira mina krafter, men det nir hvilande representations-förslaget vill jag bekämpa. Man säger, att om Adeln framlägger ett förslag till representationens ombildning, så är det ej allvar dermed, utan man åsyftar endast att nu, som flere gånger förut, undanskjuta hela frågan.
Lika litet tror jag, på de skäl jag redan anfört, att det vore rätt att, såsom Utskm föreslagit, skona de mindre för att vältra hela skattetyngden på de större. Jag ogillar altså, både till princip och tillämpning, den af Utsk:n föreslagna beskattning. Min Den 7 Juli f. m. 185 Min öfvertygelse Sr, att grunden för beskattningen bör hemtas från tillverkningsbeloppet af enkel panna och tillämpas efter uträkning på pannerymden å den mindre sorten, med förhöjning å de större patinorna i förhållande till dessas vinst i besparad t arbete oclt ved. Jag föreslår r sk. b:co pr k:na, och då man med temlig visshet kan antaga, att 6 k:r brännvin i månaden tillverkas med hvarje enkelt kannerum, skulle skatten således bestämmas till 6 sk. i månaden pr kannerurn för små pannorna, d. v. s.från i5 till 20 eller, örn man så vill, 3o k:rs rytnd. Från denna rymd till go k:rs anser jag skaften, med afseende på vinsten i sparadt arbete och ved, böra ökas progressivt, t. ex. för en 4° k:rs panna till 7 sk. kannerummet, för 5® k:rs panna 8 sk. kanherummet o. s. v., tills den för go k:rs enkel panna uppgår till 12 sk. kannerummet, hvilket motsvarar 2 sk. kannan af dermed tillverkadt brännvin,—-och vidare för sådana complicerade pannor, hvilka, beräknade till enkel pannerymd, öfverstiga go k:r, en progressiv tillökning i samma proportion, allt pr månad räknadt. Jag befarar, att den sålunda föreslagna skatten är för hög, men är fullt öfvertygad, att proportionen emellan större och mindre pannor öfverensstämmer med den skillnad i fördel, hvarmed de kunna begagnas. Ägare af små pannor skulle likvist äga ett väsendtligt företräde i förmånen att få anmäla sig lill en eller flera månaders brännvinsbränning, — en förmån, som ej med samma vinst kan begagnas af de större, emedan det ej skulle löna sig att underhålla ett kostsamt bränneri med dyrlegdt folk för mindre än hela brännetiden.
»Sara Stenman var optimist – och hon var en liten, liten smula naiv. Hon ville påstå, att qvinnorna kunna lemnas utan bevakning. Fru Ädelberg känner den saken bättre. Jag tror, att Sara Stenman hade orätt och att fru Ädelberg har rätt. Förklädena äro således högst af nöden.» »Hå Gud – nej, nej!» utropade sångerskan i skratt och slog åt honom med solfjädern. Författaren gungade tillbaka i stolen. Nu hade det kommit lif i honom. Men fru Ädelberg var ond. »Man bör visserligen inte säga någonting ovänligt på den döda mullen», sade hon, och kinderna blefvo röda medan näsborrarne vidgade sig, »och det strider alldeles emot mina principer att göra det, men det kan jag dock inte förneka, att det är så pass klent bestäldt med moralen i fru Stenmans arbeten, att man har goda skäl att undra om hennes privata lif...» »Nej, det har då aldrig någon ...» protesterade den blekfete rådmannen. »Jaja, jaja, jag sade det ju endast som en förmodan», återtog fru Ädelberg, »man frestas till det då man ser, i hvilka vågade situationer hon låter sina hjeltinnor uppträda.» Sångerskan skrattade till helt otroget. »Hon brukade åtminstone korrespondera med herrar, det vet jag då specielt», fortfor frun med särskild betoning på de främmande orden för att ge relief åt sitt bildade uttryckssätt. Sångerskan böjde på ögonbrynen och utbytte en blick med litteratören. »Törs man vara så djärf att fråga, hvad här talas om?» sade en äldre ung dam i lysande rödt atlaslif. Hon frasade förbi den unge mannen och kastade sig i det soffhörn, som var honom närmast. Det låg något af pretention på storstadsfasoner i hela hennes uppträdande. »Vi talade om Sara Stenman», sade författaren. »Jag skulle ha lust att bryta en lans för henne, men vågade mig inte ut emot öfvermakten.» »Då blir jag er bundsförvandt.» »Akta er! Fru Ädelberg hör till motpartiet! — Men ni tycker således om hennes arbeten?» »Mycket.» »Vill ni låna mig ett par af hennes böcker? – Det kom en viss illistighet i han min.
»Vid beräkningen af de Extra ordinarie inkomsterna torde deremot böra erinras angående: a) Tullmedlen, — hvilka, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sednaste riksdag uttryckta önskan och enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift den 29 December 1860, blifvit i beräkningen upptagna till deras bruttobelopp, — att det medium för tre år, hvarpå Statskontoret grundat sitt förslag, och hvilket medium tagits för åren 1858—1860, rättare borde tagas med ledning af de tre sista åren 1859—1861, så mycket hellre, som året 1858, under hvilket den inträffade penningekrisen utöfvade en så betydlig inverkan på handeln, mera kunde betraktas såsom bildande ett undantag i detta hänseende. Tulluppbörden, sålunda beräknad, har lemnat: år 1858 10,125,012: — 1859 13,004,971: — 1860 13,826,933: — 1861 15,354,076: — Medium för åren 1859—1861 utgör således 14,061,993 R:dr; och då nämnde uppbörd varit i jemt stigande samt för det sista året uppgått till mer än 15 millioner, anser jag att, äfven om någon nedsättning i nuvarande tullsatser för vissa artiklar, med anledning af den ifrågasatta Bil. 6 till Kongl. Majlis Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. 5 handelsoch sjöfartsfraktaten med Frankrike eller af andra skäl, skulle komma att ega rum, tullmedlen under nästkommande statsregleringsperiod i allt fall med trygghet kunna i brutto beräknas till 14,000,000 R:dr. b) Sedan Eders Kongl.
— VärfningsPassevolance för g5o Corporaler, Spel och SjoArtillerister ä 3 R:dr 24 sk. för man om året 3325. — 1 Fångvaktmästare i Carlskrona, arfvode , , , . 200. — 1066: 32. 533: 16. 800. — 1000. — 1600. — 5oo. — 800. — 63845: 20. 8333 16. 1020 _ 72178 36 — Än bestås 3 Tunnor Spannmål in natura Garnizonsinål för hvarje Underofficer, Corporal, Spel och SjöArtillerist, samt FångVaktmästaren, som gör för 991 man Matros-Corpsen utgöres af 3oo Matroser och i5o Jungman fördelade i 6 Compagnie!-, utaf hvilka 4 förläggas i Carlskrona, [ i Stockholm och t i Götheborg, Compagnierne i Carlskrona bestå af 6o Matroser och 3o Jungman, samt de i Stockholm och Götheborg af 3o Matroser och i5 Jungman hvardera. i Matroslön månadtlig i R:dr 12 sk., Underhåll månadtligt 3 R:dr 36 sk. eller 6o R:dr årligen, som gör för 3oo man 18000. 1 Jungmans lön månadtlig 1 R:dr 12 sk., Underhåll månadtligt 2 R:dr 24 sk. eller 4^ R.'dr årligen, som gör för i5o man . 6y5o. 6 CompagnieChefer, arfvode å 200 R:dr iaoo. Tillökning för 10 MatrosCorporaler ä 20 R:dr på man om året 200. Än bestås 3 T:r Spannemål in natura Garnizonsinål åt hvarje Matros och Jungman, som här för 4^o man utföres SkeppsGossariie utgöra 36o, utaf hvilka 240 äro Ordinarie och 120 Extra.
Då Pant i Fastighet hittils varit Lagutskottets Betänkandcn. ansedd såsom det mest fördelaktige skyddsmedel i Fenninge Transactioner, har Herr Ullbett? idre kunnat föreställa sig något för det allmänna förtroendet mera rigtigt och af hehofvet mera påkalladt tillägg uti InteckningsLagen, än att, utom enkla åtkomslhandlingar, alla afhandlingar om'fast Egendom, af hvad beskaffenhet de vara må, höra i den ort, der Egendomen är belägen, för Domaren uppvisas, och i InteckningsProtocollet intagas, samt hvart tionde år förnyas så vida de laglig verkan skola medföra. Med Herr Ullberg hafva Herrar Limré!ut t, Noréus, Bogge och Hombrans sig förenadt med anmärkande af Herr Noréus, att han icke kan instämma med Utskottet i den grundsats, att Långifvaren må skylla sig sjelf, som sig ej bättre föreser, emedan Lagen bör noggrannt bevara hvarje medborgares rätt och när t. ex, ArrendeContraetcr, som äro afhandlingar om en mera inskränkt dispositionsrätt, måste intecknas, för att emot 3:dje man vara gällande, något skäl ej finnes, hvarföre ej med afhandlingar om en vidsträcktare dispositionsrätt, må till alla vederbörandes säkerhet förfaras på enahanda sätt. Herr Bogge har såsom ytterligare skäl tillagt, att enär genom Kongl. Förklaringen den i4 Maj i8o5, blifvit stadgadt, att den, sorni 20 ärs tid okland rädt innehaft fast Egendom, sedermera är från allt klander fri, det kan inträffa att, efter denna tids förlopp, Inteckning sökes i egen - *246 LagUtiktttets BttdHknndtn. domen, åtkomsthandlingarne uppgifvas vara förkomne och Besittningen ändock anses säker, men icke destomindre att FideiCommiss-bref, hvilket längre fram upptäckes, kan göra den meddeldte Inteckningen utan all verkan. Hos Hederv.
När dessa läggas till den betingade transport-kostnaden 2 1/2, så får leverantören för hvarje Specie 7 sk. öfver pari 128, eller han säljer sina vexlar till 135 sk. cours. Månne det icke är för högt när coursen efter realisationen aldrig stigit dertill? Jag befarar det och med detsamma att anbudets antagande vore, äfven i detta hänseende, stridande mot 1 12 §. Någon invänder måhända: låt leverantören vinna allt hvad han kan, blott Banken icke beLalar mera än de 2 1/3 sk. öfver pari, och han betalar ej mera, emedan förskottet ej kostar honom det ringaste. Detta är detsamma, som att säga åt en Capitalist: låna räntefritt ut dina penningar och tag intet för det äfventyr, du underkastar dig, emedan de ej kostat dig någonting, utan du fått dem i arf eller till skänks. Ett sådant råd vore så mycket oriktigare, om utlåningen just kunde begagnas till capitalistens eget undergräfvande, såsom jag tror förhållandet nu vore med capitalisten Banken, och hvilket jag skall söka utreda under nästa fråga. Emedlertid och då capitalisten Banken ej får räntefritt utlåna sina penningar till andra, så bör väl ifrågavarande lefverantörers befrielse från ränta inberäknas i betalningen? ty hvarför skulle Banken gifva dem något till skänks framför alla andra, och framför många liera, hvilka bättre kunde behöfva en sådan föräring'1 4:o. Hvad vinner Banken? och hvad äfventyrar han om anbudet antages? och huru förhålla sig fördel och våda till hvarannan? Banken får något, ehuru ej betydligt finsilfver, till sitt myntningsbehof men ej förr än om 10 eller 11 månader. Hade han fått det redan i höst, eller på första öppet vatten nästa vår: så hade åtminstone i hänseende till tiden, något varit vunnet. Men när denna är så långt utsträckt och silfverbeloppet så ringa, kunde det möjligen hända alt man dessförinnan kommit till samma mål ulan serskilda eller med ringare kostnader. Vinsten är således äfven om allt går väl ganska obetydlig. Hvilka äro då äfventyren?