Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å införselstullen för Filar hade till en början Preste-Stån det godkänt Utskottets förslag, alt nämnde afgift borde utgöra 20 sk. skålpundet j Borgareoch Bonde-Stånden bestämt densamma till 12 sk., samt Ridderskapet och Adeln bibehållit den nuvarande tullen 6 sk. skålp.; men Preste-Slåndet har numera frånträdt sitt berörde beslut och förenat sig med Borgareoch Bonde-Stånden; och lära i följd häraf de under Nris 3o och 31 föreslagna voteringar om contraproposition ock i hufvudsaken komma att förfalla och omröstningen böra ega rum efter blott en proposition, så lydande: - BcvillningsUtskollcln Memorial, N:o 34. 3 1:0. Den, sorn, lika med Preste-, Borgareoch Bonde Stånden, anser införselslullen å Filur böra bestämmas till 12 sk. skålpundet, röstar ja; den del ej vill, röstar nej. Vinner nej, kommer, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns beslut, nuvarande in förse Isa fgift 6 sk. skålpundet att bibehållas. Garn: Linne Vid rubriken Linnegarn hade alla Riksstånden fattat sins emellan skiljaktiga beslut sålunda, att Presle-Slåndet godkänt Utskottets förslag, alt de nuvarande två erskilda rubrikerna ofärgadt och färgadt skulle sammanföras till en med gemensamt värde af 3 Rdr och införselstull 1 Rdr skålpundet: att Bondeståndet väl bifallit sammanslåendet i en rubrik, men antagit värdet lill 2 Rdr och införselsafgiften till 3a sk skålpundet; men att Ridderskapet och Adelil samt Borgare-Ståndet bibehållit den nuvarande fördelningen och antagit, Ridderskapet och Adeln, för det ofärgade 1 Rdr 16 sk.
Gezelius, i egenskap af Fullmägtig för Öregrunds Stad, ingifven under.-* dånig ansökning om byggnadshjelp för nämnde Stad efter den derstädes t i made eldsvådan 5 N:0 53 , i anledning af Kongl. Maj:tS Nådiga Proposition till Pikets Ständer, angående låneunderstöd af allmänna medel till Trollhätte Canaloch Slussverks - Bolag, för fullbordande af enCanal-anläggning vid Ströms Säteri i Bohus Län. S. D. Föredrogs I nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoeh Oeconomie - Utskottens Utlåtande, Nio 72, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 46, rörande förslag lill allmän Stadga om Pikets Mått, Mål och Vigt, samt till Förordning om hvad, som vid verkställigheten iakttagas hör. Betänkandet, Nio 46 gillades; med förandringarne, enögt Utlåtandet, Nio 72 , och’ det tillägg, att undervisning, angående det nya Mått, Måloch Vigt-sy6temet , hädäng efter bör uti Scholorna ungdomen bibringas. S. D. Vid nu å nyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets Utlåtande, N:o 145, i anledning af vackt motion om belåningsrättighet , uti pu-’ Pro t; Utdrag den li Januarii 1830. il blikå fonder, å ritorr spannmål, biet sammi» Utlåtande afslaget. Från Hedervärda BondeStåndet* S. D.
St. i okunnighet om förhållandet, på det af deras förfogande må bero, huruvida genom beviljande af ökadt anslag till jusl.ombudsmans-expeditionen, så att ytterligare en kanslist kunde med 432 r:dr, eller lika med de 2:ne nu anställda, allönas, just.ombudsmannen må blifva försatt i tillfälle att med nödig drift sitt embete sköta. Stockholm den 20 Juli 1848. S. L. Theorell. Remitterades till StatsUtsk. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mern., utlåt:ti och betänk:n, nemi. från Expeditions-Ut skottet: N:o 11, ang:de medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Utsk:s kansli; Stats-Utskottet: N:o 261, i anledn. af från BondeSt. erhållen återremiss å vissa delar af mern. N:o 239; N:o 262, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de öfverstelöjtnanten m. m. A. E. von Rosens und. ansökning om understöd från Statens sida till anläggning af en jernväg^mellan Orebro och Hults lastageplats vid Wenern; N:o 263, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, i fråga om befrielse för förre Departements-cheferne i General-tull-styrelsen, Presidenten J. P. Billbergh och Kanslirådet J. D. Walerius, samt Kamereraren, Kammarrättsrådet Winroth och Kontrollören
Någon upplåning af Penningar mot 3 Procents ränta har alleinig varit tillåten, att ske för Canaj-arbetet, utan endast för Disconten, hvarifrån dessa Penningar åter skulle på det satt och i den ordning, Reglementet föreskrifver, till Discontens förmån, åt Enskildte utlånas. Creditivet på Banken finnes också vara meddeldt, icke, för att begagnas till Canal - byggnaden, u.tan såsom Reserv-Eond till Biscont-röreUen* vidmagt; 111$ Statsoch Banko-Utskottens Betänkandet hällande. Det är således Disconten, för sig sjelf betraktad, sorn måste häfta för hela det Skuldbelopp, hvilket Uti Calculen finnes upptaga t och nu återstår, att undersöka de bokförde Tillgångar, hvarmed Discontens Skulder skulle kunna liqvideras. Dessa Tillgångar bestå af utlånte tnedel till Enskilde samt Fordringen hos Canal Arbets * Cassan äf 1,i00,000 E:dr. Att Götha Canal - Discont är på obestånd, och med dess nu ägande Tillgångar icke kan förnöja sine Borgenärer, derpå torde icke fordras något säkrare bevis, än det af Herr Grefve fort Platen uti dess Anförande till Höglofl. Ridderskapet och Adelns Rrötocoll dén 17 Mars, till stöd för motsatsen, åberopade Förslag till Calcul er öfver Götha Canal och dess Disconts Finäncer, enär detta Förslag finnes hufvudsakligen grundadt på en beräknad årlig Tillgång af 150,000 R:dr från Banken såsom ersättning för förlorad Discont -revenue. Man föreställe sig således nu, att Canal-Bolaget nödgas begära cession för sirt Discont. Banken anmäler sig då för sin Creditiv-fordran, likasom de öfriga Borgenarerne , samt yrkar betalning ur Discontens Tillgångar, under förbehåll af öppen rättighet, att för hvad sorn brister uti desse Tillgångar, få hålla sig till Canalen med dess tillhörigheter. Ibland
Uti Första Afdelningen, angående rättigheten tiliSkrifters tryckning 111. m., och den Under-Afdelning, som handlar om Periodiska Pressen: ”Eho, som ernar utgifva Periodisk Skrift, anmäle sig derom förut hos Hof-Canzlern, med upgift å Skriftens titel och tryckningsort ””samt med bifogande af en så beskaffad skriftlig borgen eller depositions-attest, ”sorn här nedanför utsattes,”” Hof-Canzlern fige att, så vida förekommer” (Se i §. 4 morn, Tryckfrihets-Förordningenf) ””Den här ofvan föreskrifna borgen, som ”till vederhäftigheten och namnteckningen be”styrkes, för Sökande, i Stockholm af öfver”Ståthållaren, och i orterna, af Konungens ”Befallningshafvande, skall innefatta Loftes'mannens uttryckliga förbindelse att ansva”ra för erläggandet al de böter, hvartill Su^ ”kanden, för öfverträdelser af denna Lag, ”kunde skyldig kännas, och till hvilkas gäldande tillgång hos Sökanden skulle saknas; ”Löftesmanneu obetaget att inskränka sin bor-, *!ggnsförbindeise till viss summa, hvilken lik - Coiistit.'Ulsh:s Memorial, N:o 5i. ”väl alltlrig må understiga Ett års praenu'hneralions-afgift för Ett Hundrade Femtio ^Exemplar af den till ul,gifvande anmälda "Periodiska Skriften.
Det brifanDe utfeé blanD fåDane pcrfoner, forn äro eliev marit i Sötigt. $0}aj:té odj kronans tjettf, el» lev inom Den (Elaf?, fjroavä tillgång äv. åfunDa ©ocfttemännen ett (towe antal, än §em, mare Dem ej förment, att från annan ©ocfett tillfalla befutne perfoner af Den (Elaf, f)mavå tillgång inom ©ocfnen fafnaö. §. 56. <5Bilja flere ©ocfnar inom (Ett förre eller £männe minDre ^aforat förena ftg om (En SSereDning&Committé, mare fåDant tillåtet; Dorf bör tiDtg unDer» rättelfe f>ärom meDDelaé ©fattjfrifmaren, odj en fåDan Committé lifmäl ej be» få af feve, än ©ju perfoner. (EnDaf i Det fall, font f)är upptagen, må $5e» reDningö»(Eommitté funna utom ©ocfnen eller ^aforatet fammanträDa. §• 57. ©lulle $örfamlingett utan omvöftting ej funna förenad om SeDamöter, anfälleö af De närmaranDe orDcntligt mal, t>marmiD röferne beräfnaé efter för» meDlaDe hemmantalet od) SorDegareit fjelf rbf ar, om Ij<m ej genom färfilD öfmerenéfontntelfe fin rätt till åboen upplåtit. §. 58. $inueö tcfe i ett ©ocfen, utom ^5afor, §pra fåDane perfoner, font funna mäljaö till SeDamötev i QkreDning&Commitié, mare ©ocfnen förbuttDett att förena ftg meD ett näfgränfattDe, feif inom famina ^aforat, till gemettfamt mal af SeDamöter, fmilfet Då förrättar t
De förstå nog, att han börjar bli oredig, därför att han känner pråmen vagga under sig, men de hejda ovilkorligen de lyfta stängerna. Och han, som ser, att älfven lurar på rof, och att någon ovilkorligen måste komma för att störta sig i den, pekar med en varnande åtbörd uppåt vägen, alldeles som om han såge någon komma på den. Det vet nog enhvar, att lifvet gärna anordnar sådana sammanträffanden som det, hvilket nu följde. Den, som ännu kan förvånas, må väl förundra sig öfver, att kavaljererna skulle ligga med sina pråmar vid färjstället öfver Klarälfven, just morgonen, som följde efter den natten, då grefvinnan Elisabet begifvit sig österut på vandring. Men helt visst skulle det varit mer underligt, om ej den unga kvinnan funnit någon hjälp i sin nöd. Det hände nu så, att hon, som gått hela natten, kom fram på landsvägen, som gick ned till färjan, just som kavaljererna ämnade lägga ut, och de blefvo stående och sågo på henne, medan hon talade med färjkarlen, och han lossade båten. Hon var klädd som en bondpiga, och de anade ej, hvem hon var. Men de stodo ändå och stirrade på henne, därför att det var något bekant hos henne. Som hon nu stod där och talade med färjkarlen, syntes ett dammoln på landsvägen, och ur dammolnet skymtade fram en stor gul kalesch. Hon förstod, att den var från Borg, att man var ute och sökte henne, och att hon nu skulle bli upptäckt. Hon kunde ej längre tänka på att komma undan i färjkarlens båt, och det enda gömställe hon såg var kavaljerernas pråmar. Hon störtade bort mot dem, utan att se hvad det var för folk ombord. Och väl var det, att hon ej såg det, ty annars hade hon väl hellre kastat sig under hästarnes fötter än tagit sin tillflykt dit. När hon kommit ombord, skrek hon blott: »Göm mig, göm mig!» Och så snafvade hon och föll omkull på järnlasten. Men kavaljererna bådo henne vara lugn.
Att öka districternes vidd, 570 Den 10 Oktober. lill full sysselsättnings ernående för bergsdomaremagten, skulle göra den för all utredning så ganska vigtiga kännedom af lokal och folklynne mindre påräknelig. Att åter öfverlemna näringsrätten helt och hållet till allmänna domstolarne, skulle sätta dem i nödvändighet att hemta sakkännedom utom sig. Man är väl i allmänhet böjd att anse nog för domstolen, om sakkunniges utlåt, inhemtas. Men ett sådant utlåt, kan af sjelfva domstolen ej till sin riktighet bedömas; ty dertill fordras åter sakkunskap, hvilken man efter denna åsigt anser umbärlig för domstolen. Domaren skall således tillämpa lagen endast på god troj att det enskildta fall är för handen, som i utlåt, antages eller föregifves. Utlät:s afgifvare är således den egentliga domaren; och man faller i den motsägelsen, att den egentliga domaren icke sitter i domstolen, ej ens aflagt domare-eden, ej deltager i det stränga ansvar, som åtföljer domarens kall. Utom dess förekommer emot denna beskaffenhet af närings-domstolen, att utlåt:s afgifvande förutsätter en tillräcklig utbredning för att bestämma de punkter, hvilkas besvarande utgör sjelfva utlåtis föremål; och hvilken utredning oftast under sakens utförande kan vinnas. Antingen skall denna utredning (ransakning) göras af domstolen eller saknas; i hvilken sednare händelse, utlåt:s afgifvare saknar frågans bestämning, hvadan domstolen äfven kommer att i utlåt, sakna ett den verkliga saken rörande och bestämdt svar. Många ämnen kunna vara nog invecklade, för att fordra fleres öfverläggning, och kunna således icke vara föremål för enskildes utlåtanden. Emedan ingen kan granska utan sakkännedom, skall en sålunda sammansatt näringsdomstol, i allmänhet taget, sakna förmåga att rätt uppställa de momenter, hvaröfver den administrerande tjenstemannen, eller myndigheten, skulle afgifva utlåt., hvilket till följd deraf, skall blifva obestämdt eller osäkert, och rättstillämpningen en slump Brist på sakkännedom inom rätten kan möjligen leda derhän, att hela saken oriktigt uppfattas, vare sig till följe af domarens eget missförstånd, eller af partens list och skicklighet att begagna sig af domstolens brister.
Ställes undervisningen i folkskolan sålunda, i nödigt sammanhang med de förberedande kunskaperna i skrifva, räkna, historia och geografi m. m.; hvartill under mellanstunder böra komma lämpliga militäriska öfningar af beskaffenhet alt kunna uppfriska både själ och kropp, betviflar jag icke, att folkskolan skall snart komma att lemna de vackraste resullater. På grund af alla dessa anförda skäl, tager jag mig nu friheten föreslå: dels att alla ledamöter i skolstyrelsen måtte utses och väljas af kommunalstämman, hvarigenom pastors i församlingen hittills sjelfskrifna ordförandeskap måtte upphöra, hvilket åter af kommunalstämman må uppdragas åt den af skolstyrelsens ledamöter, som den dertill kan finna mest lämplig; och dels att Rikets Ständer måtte ställa till Regeringens förfogande ett anslag af 10,000 R:dr R:mt, för alt användas såsom premier för goda läroböcker åt folkskolan, med särskildt fäsladt afseende på de tvänne läroämnena i naturlära och statskunskap. 7:o För alt bereda tillgångar för de förökade utgifter folkskoleundervisningen. sålunda ordnad, skulle komma alt medföra, föreslår jag, att dertill mätte i första rummet användas hela den s. k. skvddsafgiften, och att hvad som derutöfver kan blifva af nöden, mätte tagas af bränvinsskattcn. Om remiss häraf tili vederbörligt Utskott anhålies vördsamligen. Slockholm den 29 November 1062. Nils Olsson, från Malmöhus lån. Af C. C. Nettelbladt från Stockholms län. om närmare bestämningar i gällande resereglemente, i den syftning, att icke någon md erhålla ersättning för andra fortskaffningsmedel än som han verkligen begagnat m. m. Utan att underkänna nyttan af det närmare skärskådande af allmänna inrättningars tillstånd och tjenstemäns förehafvanden i orterne, som heverkas genom vissa Chefers inspektionsresor, synes det mig likväl som bruket i delta fall börjat närma sig ett missbruk, samt alt åtminstone de Staten derigenom tillskyndade kostnader hörja uppgå till alltför betydliga belopp. Dessutom spörjas i allmänhet nog ringa resuitaler af så mångfaldiga resor, hvarföre jag föreslår dels att hvarje inspekterande
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde att, då de nästföljande 14 och 15 punkterne, hvilka hade sammanhang med den 20:de punkten möjligen kunde föranleda till en långvarig öfverläggning, med återstående pröfningen af BaukoUtsk:s förevar, betänk. måtte få anstå till eftermiddagens plenum; hvilket bifölls. Med tillkännagifvande att Hr Lagerhjelm Pehr såsom ledamot af StatsUtsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från och med d. 15 dennes, anmodade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm. Hrr Elektorer att för ledighets-liden välja en annan ledamot i nämnde Utskott. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne betänk:n utlåt:n och mern. nemi. från Bevilln:s,~ Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskolten: N:o 1, ang:de vilkoren för tillverkning och försäljning af Bränvin. Lag-Utskottet: N:o 20, i anledn. af anmärknrr mot LagUtsk:s betänk. n:o 12, i fråga om ändring i 1 § 23 Kap. R.B., efter dess lydelse i Kongl. Förordn. d. 18 April 1849, så vidt den afser domfördt antal ledamöter i Hofrätt. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottet : N:o 73, i anledn. af väckt motion, om tillägg till Kongl.
Kokkärlen äro mycket begärliga och föras till försäljning, stundom till Stockholm. Inga fabriker finnas i verksamhet. Vid Wapland är visserligen anlagdt ett mindre pappersbruk: men tillverkningen har varit inskränkt till några partier takoch förhydningspapper. Det der jemväl anlagda färgeri och stampverk är deremot i tilltagande. 22 Salpeter till verkningen uppgick för år 1848 till . » 1849 » » 1850 » 250 LM 13 U. 293 » 3 » 233 » — eller ungefär lika med de nästföregående åren, men mindre än hvad den tillförene varit. Att denna industrigren i sednare tider aftagit härrör till stor del från ett nedsatt inlösningspris i förening med dryg transportkostnad från vissa mera aflägse socknar, der salpelertillverkningen varit mest uppdrifven; och, för att genom någon uppmuntran söka återföra densamma till hvad den fordom varit, har jag hos Kommittéen för Salpeter-ärendena hemställt, om icke leverantör från socken, hvars kyrka voro belägen 6 mil från uppbördsstället, kunde, för forslingen dil, tillerkännas en ersättning af 10 rst. L:U. för hvarje mil, på sätt i Westerbotten lärer vara rnedgifvet; men något gynnsamt svar å denna hemställan har icke löljt. Åtskillige kalkbrott bearbetas och tillverkningen af tegel ökas årligen, ehuru något rätt ordnadt tegelbruk icke finnes. Tjärubränningen är af ringa betydenhet. Jagt och djurfång har under ifrågavarande år idkats med skälig förmån. Af rofdjur äro fällde 71 björnar, 72 vargar och varglon samt 473 räfvar, jemte åtskillige andra, såsom mård, örn, hök m. fi. Fiske idkas i allmänhet endast till husbehof och utgör för dem, som äro bosatte i fjelltrakterne, ett icke ovigtigt vilkor för deras existens. xif allmogen idkas åtskillig husslöjd, såsom sunden af flere slag, hvaraf förtjenar nämnas skjutgevär af god beskaffenhet, rnessingsarbeten, laggkärl och vadmal, som med fördel afsättes utom Länet, ofta i Norrige.
M. derjemte ansett lämpligt och för allmänheten beqvämt, att här, såsom i Norrige, präglades penningar af koppar på två skillingar Banco, helst behofvet af småsedlar derigenom betydligt, minskades, hvilket sistnämnde kopparmynt kunde utmyntas till Tre Hundrade Riksdaler af ett Skeppund koppar; varande å kopparutmyntniagen, enligt de af E. K. M. sålunda i Nåder föreslagna grunder, till och med någon vinst att förvänta, ehuru sjelfva tillverkningskostnaden naturligtvis måste ökas i raon, som myntfoten blefve lättare, eller allt som stycketalet på Skeppundet ökades. I afseende på den således vid kopparens utmyntning möjligen uppkommande besparing liar E. K. M. dessutom till Rikets Ständers ompröfvande öfverlemnat, huruvida icke densamma, sedan betalning för den använda kopparen, efter gångbart pris, till Stals-Conloret utgått, kunde få disponeras af Mynt-Verket, som, enligt E. K. M:s den 9 Mars förlidet år vidtagna Nådiga beslut, borde öfvertaga kopparmyntningen, men hvars på Stat uppförda, år 1776 till sitt nuvarande belopp bestämda anslag för silfvermyntningens bedrifvande icke försloge att betäcka kostnaderne dervid. I sammanhang med ofvanberörde ämne, och enär utmyntningsgrunden för Svenska Silfvermyntet nu mera vore försatt i ett enkelt, lättfattligt, och vid beräkningen beqvämt förhållande till Sveriges hufvudvigt, men dessa fördelar icke igenfunnos i 1664 års ännu gällande stadgandea för Ducaters utmyntning, hvadan Öfverstyrelsen för Mynt-Verket också härutinnan föreslagit en jemkning, hvilken likväl på långt när icke skulle uppgå till så mycket, som den redan verkställda ändringen af |:dels procent uti 1664 års myntfot för silfver, men dock lika fullkomligt uppfylla sitt Bill. lill R. St. Skrifvelse N.o 166. ändamål, har E. K.
Häraf följde, att, synnerligast vårtiden, stora skaror utvandrade till bättre lottade orter, för att genom bettlande uppehålla sitt usla lif, hvarigenom de vänjde sig vid lättja, och, hvad värre vore, vid ett i öfrigt lastbart lefverne. Om icke staten snart med hjelp mellankonnne, skulle, efter motionärens tanke, de inom förstnämnde ort varande egendomsegare, så väl de välbergade sorn de fattige, dragasi samma elände, enär de icke mera mägtade bära den betungande fattigvården. Då i; de flesta af ifrågavarande trakter jorden vore svag, stenbunden oell fröstland, samt följaktligen ringa fördelar kunde hem tas af jordbruket, ansåg motionären införandet af hemslöjd vara den enda utväg för befolkningens förkofran och föreslog i sådant afseende, att Rikets Ständer måtte, till utgående under S är, anslå en summa af 5,000 r:dr årligen, att utdelas till skicklige arbetare, sorn ville flytta till ifrågavarande trakter och der inöfva folket i någon hemslöjd, samt att länets Hushållnings-sällskap medgåfves fördelningen af su uman de särskilda socknarne emellan och socken-näinimlerne tillåtas förvalta beloppen, under öfverinseende af och med redovisnings-skyfdighet flir Hushälltoings-sällskapet.. Den arma belägenhet, hvaruti, enligt motionärens framställning, större delen af norra Wermlands befolkning sig befinner, anser Utskottet vara i hög - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71. 27 sta måtto förtjent af behjertande. Utskottet tvekar dock, huruvida det till afhjelpande häraf föreslagna medel, att förskaffa befolkningen undervisning i någpn hemslöjd, skulle leda till ändamålet. Afven under antagande deraf, att skicklige personer kunna genom premier förmås att i sådant afseende bland denna befolkning bosätta sig, befarar Utskottet, att någon slags hemslöjd icke kan å ifrågavarande, från afsättnings-orter långt aflägsna, trakter med framgång utöfvas. Motionären har icke heller uppgifvit, hvilken hemslöjd vore tjenlig att der införas.
Hos oss i Sverige har man ett mycket användt ordspråk, som säger att eget beröm luktar illa, och tillämpningen häraf är, att man som en narr betraktar den, hvil-ken vågar att yttra en god mening om sig sjelf. “ Det skall man öfverlemna åt andra “, påstår den öfverdrifna blygsamheten. Och så går man vanligtvis öfver i motsatt riktning och plundrar sig sjelf på alla goda egenskaper, blott för att hafva det nöjet att af annan hand åter få sig dem påklistrade. Men detta är utan gensägelse hyckleri af osmakligaste slag. Fransmännen såsom individer ha icke detta hyckleri och berätta gerna om sina egna goda egenskaper; att deöfverdrifva dem är en sak för sig, liksom ock att de icke känna till eller bry sig om att lära känna ändras. Och nu skulle vi vilja spörja, är denna national-fåfänga i sjelfva verket en så förhatlig sak, är den ej måhända till och med nödvändig för att hålla fosterlandskärleken uppe? Det finnes personer, som påstå att denna sistnämda känsla är död inom svenska bröst. Vi tro det icke. Man pekar på emigranterne, som lemna hem och härd för att kasta sig i äfventyrligheter och vådor i främmande land, men detta är för oss intet bevis. Liksom vi ej tro, att de stora folkvandringarne för sekler sedån orsakades blott af lättsinne eller plundringsbegär, lika litet tro vi att emigrationen är värd att fördömas eller att utvandraren förtjenar stämplas som äreförgäten derför att han går ut att odla en jord, hvilken ännu väntar på att gifva generationer näring. Detta är en fråga, som icke afifärdas med några ringaktande fraser eller en tanklös förkastelsedom och hvilken i öfrigt faller utom ramen för denna lilla uppsats. När en stilla, varm sommarluft hvilar tung och tryckande öfver ett enformigt landskap, blir sinnet dåsigt och man känner sig nära att falla i sömn. På samma sätt är det ock med nationerna.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; men, enär antagas kan, det Kongl. Majit är i nåder betänkt, att, i den mån medel dertill kunna blifva att tillgå, låta fortsätta anläggningen af te lee ra f-1 i nier i alla de sträckningar, der sådant såväl till fördel för den enskilde trafiken, som till statens nytta kan pröfvas vara af vigt, samt Rikets Ständer ej äro i tillfälle att efter någon omfattande plan bedöma, hvilka orter dervid höra företrädesvis ihåckommas, finner Utskottet sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer, aH hos Kongl. Majit göra underdånig anhållan om tillvägabringande af sådan kommunikations-anstalt til] förmån för en eller annan ort, hvarigenom rubbning i den af Kongl. Majit för telegraflinjers inrättande i nåder godkända plan skulle kunna uppkomma; hvadan Utskottet hemställer, att någon åtgärd i anledning af denna motion icke mätte vidtagas. Stockholm den 13 Januari 1834. Ant. till Exp.-Utsk. d. 13 Jan. 1851, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion omuppsättande af ett så kalladt Gensdarmerie. Uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion, har Herr Friherre von Schwerin, Adam Otto, anfört, hurusom dagligen och öfverallt förekoinmo talande bevis derpå, att för den allmänna säkerheten inom landet icke vore tillräckligen sörjdt. Sådane bevis voro att finna dels uti den erfarenhet något hvar sjelf fått göra och dels uti »de inför domstolarna ofta sig företeende taflor öfver mörka och blodiga »cer.er ur Missgernings-balken.» Hvad lagen förmådde vöre således icke lillfyllectgörande.