Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Trots de 80 åren åtnjuter fröken Hassel en ganska g o d hälsa, o c h — hvad mera är — hon äger ännu det varmaste intresse för det lif, s o m rör sig omkring henne. — Geheimerådinnan Alexandra de Labensky, född Bergien, änka efter framlidne ryske envoyén vid hofvet i Darmstadt verkliga geheimerådet Camille de Labensky, fyllde i söndags 92 år. Den vördade gamla damen är m o d e r till ledamoten af första kammaren frih. Klinckowström 1863 vigdes i Darmstadts slottskapell. Bruden var då hoffröken hos ryska änkekejsarinnan Alexandra Geheimerådinnan har under många år varit bosatt i hufrodstaden. A quarante ans. Af De dödas eftermäle. Sista m e d l e m m e n af ätten Crusenstolpe, fröken Charlotte Catharina Omsenstolpe, har aflidit i Stockholm af de skador h o n erhöll, då h o n en dag i förra veckan öfverkördes af en velocipedryttare, ett telegrambud. Fröken O. k o m gående Kommendörsgatan från Humlegårdshållet, medan velocipedryttaren åkte Grefturegatan uppåt. Det var just i själfva skärningen af dessa gator den olyckliga sammanstöt ningen inträffade, v i d hvilken fröken C. kastades omkull o c h m o t trottoarkanten erhöll ett sår å högra tinningen. Af polis fördes hon till läkare, som ägnade henne den första vården, hvarefter h o n fördes till Sabbatsbergs sjukhus. Fröken Crusenstolpe var född 1826 o c h dotter till den bekante skriftställaren, assessorn Magnus Jakob Crusenstolpe. — Den 30 september afled härstädes i en ålder af 77 år fru Maria Mathilda Sterky, f. Moll. Den aflidna hade två gånger varit gift, första gången m e d grosshandlare C. F. Bohnstedt, andra gången m e d f. d. ministerresidenten i Hamburg Sterky, hvilka båda aflidit före henne. H o n sörjes nu af två barn i första o c h fyra i andra giftet samt flere barnbarn.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att uti nyss hållen Talmanskonferens hade, under förutsättning att förevartde utlåt, skulle i dag blifva för andra gången bord lagd t inom samtlige RiksSt:n, Talmännen och konferensens öfrige medlemmar varit af den mening att liden för delta ärendes företagande till afgörande kunde utsättas till morgondagens plenum; hvarjemte H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade dertill lemna bifall. Ropades ja. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Då riksdagens snara afslutande är beroende på delta ämnes afgörande och då troligtvis ämnets vigt och särskildta beskaffenhet kommer alt erfordra en lång öfverläggning i frågan, så får jag till R. o. Ad. vördsamt hemställa huruvida icke R. o. Ad. läcktes besluta alt SlatsUlsk:s ifrågavartde utlåt, måtte Hyttas på föredragntslislan i morgon näst efter StatsUtsk:s utlåt. N:o 342, rör:de lån till stora Barnhuset, hvilket f. n. är det första målet. Uppå. i anledn. häraf framställd propos., beslöts att StatsUtsk:s ifrågavar:de utlåt. N:o 340, skulle å föredragmslistan för morgondagen upföras näst efter samma Utsk:s utlåt. Anmäldes oell lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mern., utlät, och betänk., nemi. från Stats-Utskottet: N:o 339, med ytterligare fortsättning af förslaget till reglemente för Riksg:skont.; N:o 343, i anledn. af erhållne ålerremisser å betänk. N:o 298: Lag-Utskottet: N:o 59, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels religionsfriheten, dels ock uphäfvande af Kongl. Plakatet d. 12 Januari 1726, emot olotliga sammankomster för andaktsöfningar jemte öfrige i samma ämne utfärdade författningar.
Jag får äfven tillägga att jag aldrig sökt lanta färgor för min patriotisme, den jag helt enkelt och okonstladt låtit bestå i trohet och tillgifvenhet för min Konung och kärlek för mitt Fädernesland} äfvensom jag än aldrig, för att gifva mig anseende af patriot, hvilket jag lyckligtvis hittills alltid haft, sökt kasta skugga på någon 3;dje man. Jag har blott yttrat min öfvertygelse i anledning af hvad jag sedt och hördt. Att i våra tidningar influtit berättelser om den lätthet hvarmed alla kronoutlagor ingått, såsom bevis på det allmänna välståndet, att dessa ofta varit i opposition med verkeliga förhållandet, det har jag trodt, tror det än, Och torde ej blifva ensam om denna tro. Äro dessa berättelser i Tidningarne origtigt införde, må Herr Grefven hålla sig till redacteurerne af tidningarne, som genom en sådan oförlåtelig vårdslöshet kastat skugga på embetsman. Äro åter desse berättelser sådane de till regeringen ingått, då är skuggan redan Den 26 Februarii. kastad af den eller de, som sådana inlemnat och då behöfves ej något drag af min matta pensel för att öka den. Om Herr Grefven dessutom behagat rätt fatta hvad jag blygsamt yttrat om mitt noviciat; så hade det afseende derpå att jag första gången vågat hos Ridderskapet och Adeln sjelf yttra mina tankar, utan att derföre medgifva att jag som Riksdagsman var novice. Detta motsades ju deraf att jag öfvervarit de 3:ne 1789, 1792 och 1800 årens Riksdagar, den sista som ledamot i Bevillningsutskottet, hvilka lemnade ett rikt fält att med något när sens commun, inse vigten af behandlingssättet. Och fast jag ej hvarken munteligen eller skrifteligen in Pleno framställt mina åsigter, torde de ej ändå alltid uteblifvit. Som jag fattar Riksdagsordningen® 50 är all personalisering origtig och öfverflödig, då man j allmänna uttryck ger sin tanke tillkänna.
Leo » är en bra och rolig berättelse, lnen behöf ves det verkligen f ör » realismen B, a t t den gamle Melcher kallar Leo adin förbaskade l i u n d ~ och strax därpå är färdig att draga till med en ed? Berättelsen » Trofast&gt; skall helt visst läsas med stort nöje. Hvarför deii danske » barberaren » skall - göras till &gt;tanddoktor » (se planschen på hvilken apan rakar storken) kunna vi ej förstå, helst storken icke har n %gra tänder. - Lilla Erik och hans lclrkainrater. Af E. A. Visserligen inärkes det i denria lilla berättelse, a t t händelserna iiro län~pade efter taflorna och ej taflorila efter händelserna, men detta, konimer sannolikt ej a t t på iniiista sätt störa de sidb liisarnas nöje af boken, livilken är lätt och ledigt skrifven och med allt skäl kan rekoininenderas soni en passande och rolig jullektyr för 7- 8-kriga barn. Husdjureii. Bilderbok för små barii och för åskådningsiindervisning. Som inateriel rid åskhdningsöfningar i barnkammaren, nämligen d&amp; de små skola lära sig att känna igen de vanligaste djuren, kunna dessa bilder utan text möjligen lampa sig. Meii icke äro bilderna af djuren nog exakt teckiiade för a t t kunna Iiöra till skolans åskådniiigsinateriel. Öfver land och Ilaf i ballong. Pris i, n. En gammal farbror Pkgelöga ta.ger en skara sidi barn med sig och reser i lufballong öfver stora sträckor af viirlden. Lustiga bilder af livad de se från ballongen äro franistallda i koloreradt tryck. Farbrors besl&lt;rifningarpå dessa föreinål äro återgifna på vers, visserligen mycket haltande, ineii s2ltert Biidii lika roliga för barnen. Liirorika kriniia de ju iifveii vara, t y barnen f$ geiioni dein veta en del egendoinliga små salter fr %ii hvarje land, som omtalas. Ti iiro miiiiti * n musikanter.
Harder förfallen vexel icke pä förfallodagen till betalning fö - Lag-Utskottets Betänkande N:o 179. a 3 vetedd, ege inneliafvaren ej rätt till vänta förr, än efter det han sedermera fordrar, men ej får betalningen, och icke heller att, derest vexeln lyder å utländskt mynt, åtnjuta betalning efter högre curs, än den å för fallodagen, eller nästföregående vexel dag noterade, om cursen sedan stigit: hav den fallit, mare inneliafvaren skyldig åtnöjas med betalrting efter gångbar curs vid den tiel då han sig anmäler. 26.. *$*. Jr vexel godkänd, och betalar godkännaren utan att återfå det exemplar, hvarå godkännandet finnes tecknadt, vare ej fri från betalningsskyldighet till tredje man, hvilken samma exemplar innehar. 27- $• Har vexel blifvit inom rätter tid protesterad, för bristande betalning af den, på hvilken vexeln varit dragen, stånde annan person fritt, att. med den rätt i 29 sägs, till heder antingen för vexel gifvaren eller någon af öfverlåtarne, betalningen erlägga, och blifve den, till hvars heder betalningen sker, i betalnings b evis et uttryckligen nämnd: innehaf•v ar ens protestkostnad bör då tillika ersättas. 28. Erbjuda sig flere att vexel under protest betala, efter thy i nästföregående §. sägs, vare den närmast, som till heder för vexel gifvaren, och dernäst den, som till heder för äldre öfverlåtaren, betalning erlägga vill; men skulle emedlertid den, pä hvilken vexeln är dragen, och emot kaniken protest för bristande betalning skett, erbjuda sig att vexeln inlösa, vare han dertill berättigad framför annan. *9• §■
Detta fartyg, 60m med sitt machineri, nu händelsevis är liggande på strömmen här ^vid Riddarhusgården, och kan beses af hvilken fora det åstundarj har blifvit af en häst fort - Den 17 Februarii. skaffadt, med ungefärligen lika stor hastighet,' som den, ångfartygen här i Stockholm hafva. Assessor Juringius har äfven under de många försök han förliden sommar anställt, utrönt huru mycken tyngd, sorn ungefärligen fordras, för att få vattenhjulen att gå omkring med erforderlig skyndsamhet, och uppå degsa rön, har han grundat de ytterligare försök han framdeles ämnar anställa med användandet af trampning. Hvad han således redan utrönt och öppet communicerat mig med flere, bevisar således att möjligheten att använda menniskors tyngd tdl fartygs förskaffande redan är gifven; hvarföre jag för min del icke kan finna skäl, att Herr af Ekenstam må beviljas något förskott till det försök han erbjuder sig att anställa eller eftergöra. Men hvad sjelfva denna idée angår att vilja använda fångar till boxering, så skulle deras öde ej blifva mycket olikt Galerslafvarnes, deras bevakning vara svår, och de resandes tillstånd alltför o? behagligt, om ej vådligt. Med Herr af Ekenstam är jag dock fullkomligen ense om fångarnes sysslosättning med nyttigt arbete, men detta inöm fängelsets murar, och jag är öfverygad, att Assessor Juringii rörliga vändningsplaner eller trampinrättningar, skulle i afseende på det lilla utrymme och den obetydliga kostnad, hvartill de kunna förfärdigas, äfven der till hvarjehanda mechaniska verk med fördel kunna användas, såsom till qvarnar, spikhamrar,. öfverskäreri och spinmachiner, stampverk m. m. Jag tror 45* Dea 17 Febr ilar ii. alltså att fåugarne, utan att mycket ansträngas, härigenom skulle kunna, i någon maner» sätta den skada de förut åstadkommit, äfvensom kostnaden till deras dagliga underhåll i fängelset; och vågar derföre icke tillstyrka deras, enligt Friherre BjörnstjernäS calculer nog kostsamma deportation.
Ovilkorligt är det hela samhällets pligt att underhålla soldaten och försvarsverket, och jag inser derföre icke, hvarföre den ifrågavar. afgiften ej skulle kunna läggas på den allm. bevillningen; men att, på sätt Gr. Horn föreslagit, ålägga en hevilln. särskildt på rustoch rotehållare kan jag icke medgifva. Man vet dä icke, hvar man till slut kunde stadna. Emedlertid, och då 3:ne Stånd förkastat den förra utvägen, bestrider jag nu återemiss och yrkar frågans definitiva afgörande. Hr Hjärne, Harald: Jag var icke representant vid sista riksdagen och deltog således icke då uti beslutet om det nya passsevolancecontractet. Då frågan nu åter är under öfverläggning, och jag utaf 11. o. Ad:s förtroende blifvit tvingad att skaffa mig närmare underrättelser och stadga min öfvertygelse i delta ämne, anser jag det emedlertid vara min pligt att i Ståndets protocoll nedlägga den åsigt, jag i ämnet hyser och hvilken jag jemväl inom Utsk:n framställt. A ena sidan tror jag, att afgiften af 7 r:dr icke är för hög eller mera tryckande för rotehållaren, än skyldigheten att med matsäck underhålla soldaten under mötena, och jag anser således rotehållarne böra vara belåtna med förändringen; men å andra sidan tror jag, att Ständernas beslut i frågan tillkommit på ett olagligt sätt. Jag grundar en så dan öfvertygelse derpå, att jag efter noga öfvervägande funnit frågan vara af beskattnings-natur, enär det icke lärer kunna nekas, att ett onus, tillhörande indelningsverket, är en skatt, pålagd rotehållarne. Att formen för denna skatts utgörande blifvit ändrad från att utgå i matvaror till att prtesteras i penningar, kan icke ändra sjelfva sakens natur. Flera, som hyst en sådan öfvertygelse, hafva ändrat den; men jag har derföre icke funnit skäl dertill. Är det då en beskattningsfråga, så är det ock klart, att alla Stånden bort i beslutet derom deltaga; men så har nu icke skett. Irenne Stånd beslöto, och det ingaf till K.
Friherre Stalfl von Holstein; 8 Munthe i Friherre Peyron: Silfverstolpe j JVcern, Friherre Gyl/engranat, Faxe , Fåhraeus. Chefen för Landtförsvars - Departementet, Siats-Rådet Friherre Peyron , sein, på sätt förmäles uti det inför Kongl. Maj:t i Stats-Rådet den 29 December sistlidne år hållna protocoll öfver Landtförsvars-Ärenden, erhållit nådigt uppdrag att, med biträde af sakkunnige personer, uppgöra och till Kongl. Majits' nådiga pröfning framlägga förslag till ett fullkomligare ordnande af Försvarsverket till lands, äfvensom att tillika uppgifva hvad i anledning deraf kunde blifva föremål för nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer, föredrog nu i underdånighet det i sådant afseende af honom skriftligt utarbetade, här bilagde, underdåniga betänkande; hemställande Departements-Chefen slutligen i underdånighet, att de tabeller och uträkningar, uppå hvilka nu anmälda underdåniga förslag vore grundadt, linge Rikets Ständers Stats-Utskott till vidare upplysning i ämnet meddelas. Kongl. Maj:t, sorn, enligt Stats-Rådets öfrige ledamöters underdåniga hemställan, i Nåder förklarade Sig vilja, i sammanhang med pröfningen af öfrige förekommande behof för Landtförsvaret, jemväl besluta, hvilka af de i nu föredragna underdåniga betänkande ifrågaställda anslag borde af Rikets Ständer äskas, behagade för öfrigt, likaledes uppå tillstyrkan af Stats-Rådets öfrige ledamöter, i Nåder antaga och gilla hvad af Departements-Chefen uti samma betänkande blifvit i afseende på ordnandet af Försvarsverket till lands i underdånighet hemstäldt och föreslaget; hvarjemte Kongl. Majit i Nåder förordnade, att nådig Proposition, i hvad rörer de af Kongl. Majit nu för
Vidare föredrogos och bilöllos StatsUtskits nedannämude den 8 och 1 1 dennes bordlagde U t lat: n, nemi.: N:o 54, i anleda, af väckt fråga om ersättning från Statsverket till aflidne Skeppstimmermannen J. L. Hedströms arfvingar för kontanta medel, dem Hedström i lifstiden öfverlemnat till Chefen å den sedermera förolyckade korvetten Carlskrona; N:o 55, i anledn. af väckt motion ang:de förvandling till penningar af persedelskatterna; N:o 5 (i, i anledn. af vackt motion om återbäring af oriktig debitering af rotefrihetsafgift å hemmanet Fahlskog N:o 2; och N:o 57, i anledn. af motion, om eftergift af f. d. Landskamererare!! S. Lindberg åuömd ersättningsskyldighet. Föredrogs och bifölls Sammansatta Statssamt Ålim. Besviirsoch Ekon Utsk:ts den 8 oall 1 1 dennes bordlagde Utlåt. N:o 2, i anledn. af K. Mits Nåd. Skrifvelse i fråga om den tillämnade fyrinrättningens vid Hernöklubb förläggande till Lungöu utanför Hernösand. Den 18 Februari f. ru. »27 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Statssaint Allm. Besvärsoch Ekon. Utskits den 8 och 11 dennes bordlagde Betänk. Nio 3, i anledn. af väckte motioner, dels om anläggande af en fyr å klippan Bonden, dels om anslag till fyrfartyg vid-de s. k. Sydostbrotten och vid Kallegrundet. dels om anläggande af en nödhamn vid Skillingeviken. lista punkten. Utskits hemställan bifölls. 2:dra punkten. Gr. Posse, Knut: Man finner af förevide Betänk., att Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit funnit skäligt afstyrka alla dessa motioner angide fyrväsendets (ullkommande.
Bellmannus, aetatis nostrae miraculum; quia talis est lyricus extemporalis, ut, unus ille post Scaldorum aevum, subito enthusiasmo et melos statim reperiat optimum et mirè ludens homoeoteleutis carmen fingat eximium, in quo modulis non minus quam ideis vividissimè quidquid praesens est effingat ac praesertim bacchantis plebis facinora; ubi crebra micant mirabilis ingenii fulgura, etsi non sine nube. Träffande och hjertligt yttras derefter om Lidner: Dum is porro Lidnerum indigitat ”Sveciae Goetheum”, equidem precor, ut ne magnum Goethei genium iratum habeat patria mea: etenim Goethei vel audacissimo imitatori, suis furiis non leviter agitato, Lidnerus similior est; quem tamen si amat forte Oedmannus, id ego certe, quod eius erravit iudicium, libens ignosco amori. Af det, som han anför om sig sjelf, bör synnerligen det följande märkas, – äfven derföre, att det visar, huru han 1795 tänkte om Gustaf III: Quin peccando in pressam illam preli libertatem, quae, ubi minima, anxia est, ubi maior, anceps, nunquam verò certa, ardor animi in rempublicam divinus non rarò conspicitur; etsi politicae persaepe sit necessitatis, temporibus servire magis, quàm aeternae sapientum aequitati.
Under 1847 års lopp blef väganläggningen emellan Wrå gästgifvaregård j delta län och Breared i Halland nära fullbordad med ett statsanslag stort 15,000 R.dr Banko, hvarigenom den vådliga, så kallade Gyltinge Lid, undvikes och våglängden emellan berörde 2:ne gästgifvaregårdar minskats i det närmaste med |:dels mil. Under åren 1846 och 1847 fullbordades ock, med bidrag till pdelar af staten vägomläggningen emellan Wexiö och Alfvestad samt°sänkningen af INottebäcks backarj Skrufoch Lekare—liden. Till understöd af allmänna medel är anmäldt det för orten högst villiga, i min sednaste berättelse omförmälda, af kapten Backlund uppgjorda förslag till vägom läggning emellan släderne Wexiö och Carlshanjn. Få företag äro för denna ort så vigliga som detta. Skälen dertill äro af mig förut utvecklade, men det är min pligt, alt äfven i denna berättelse derå fästa Eders Kongl. JMaj.ts synnerliga uppmärksamhet. 5 Allmogen inser nu mer än väl nyttan af vägförbällringar, och bör jag, såsom exempel på dess benägenhet derför, icke undgå att nämna, hurusom Kinnevalds härad af räntan å häradets enskilda kassa, bildad genom försäljning af 2:ne härads-allmänningar, årligen använder omkring 1000 R:dr R:gd till backars borttagande. Invånare. Länets folkmängd, som, enligt sista Femårs-berättelsen, utgjorde 121,451 personer, uppgick 1847 till 128,411 personer af båda könen, deraf 55,505 mantalsskrifne och 72,906 skattfria. Denna folkökning under 6 år torde böra tiliskrifvas dels fortfarande fredslugn, dels ock ett långvarigt skydd från farsoter och i främsta rummet de i föregående berättelser angifne jordafsöndringar och tidiga bosättningar.
THORFINN. VALGERD. THORFINN. Du skall få tio; men om Du nämner ett ord derom tar jag ditt lif! Det hjelper ej om I också gåfven mig hundra. I skolen bedja sjelf! TRÄLEN. THORFINN. 224 THORFINN tiger. BUDET. Du svarar ej! Så låt dina qvinnor gå ty stugan din skola vi sätta eld på. THORFINN tiger. BUDET. GUNLÖD som stått vid dörren går fram tar en yxa från väggen. Nej, barn,. Du är ung, Du kan ännu planteras om under en mildare sol; men den gamla furan dör på sin rot! Fader! Fader! Du får ej dö! Jag skall rädda Dig! Du? THORFINN. GUNLÖD. GUNLÖD. VALGERD. Ditt svar! Jag skall ge Dig svaret! Illa månde Jarl Thorfinn ha fostrat dotter sin och litet månde hans hustru älska honom, om nu de skulle svika. Der har Du svaret! Kastar yxan för hans fötter. Din frände Gunnar ligger bakom Hjörleifsnäs med sitt folk; skicka en träl ditut på omvägar och han skall komma! Det var ur den källan Du öste ditt mod. Behåll din hjelp och gå Du om Du vill! Du får ej kalla mig feg; jag följer Dig moder; Du kan ej hindra mig! THORFINN går mot dörren döljande sin rörelse. GUNLÖD. THORFINN. Du är manstarkare än jag trodde, Thorfinn. För din dotters skull skall Du få rum att falla som om du ej varit niding. Gör dig redo till strid ute på vallen! går. Skam Dig, fega trolösa qvinna, som så illa vårdade min skatt. Du gjorde mitt barn till min fiende! O fader! Är jag väl din fiende? Du är kristen; dock ännu är det ej för sent. Vill Du afsvärja hvita Krist? den! Aldrig men jag vill följa Dig i döVALGERD. GUNLÖD. THORFINN. GUNLÖD. THORFINN till Valgerd. BUDET.
”Mor tiger,” återtog Arve sorgset. ”Ja, jag jag vet nog att det vi nu begge tänka på aldrig behagat mor; men jag trodde ändå, efter mor sett hvad det kostat mig, att mor skulle ge mig ett vänligt ord! Gud vet bäst att mitt lugn ej alltid är så stort, som det synes. Jag har också mina bekymmer, mitt lidande – ingen är lottlös.” Det låg något så enkelt och rörande i denna Arves första häntydning på sitt hjertas böjelse, att fru Kathrina ej kunde qväfva sin rörelse. ”Mitt stackars barn,” sade hon innerligt, ”Guds vilja är att vi skola strida! Jag är ej så blind, som du tror. Nej, min käre son, jag har fällt många osedda tårar för din skull.” ”Har mor det?” utbrast Arve och kunde ej tillbakahålla en suck från det innersta af sitt hjerta. ”Gud välsigne mor för det! Jag tycker lifvet skall bli mindre tungt, sedan jag nu talat med mor om det, jag i så många år burit inom mig.” ”Tiden skall göra allt väl igen!” menade fru Kathrina, ehuru i annan mening, än Arve tog det. ”Det är möjligt,” sade han, ”men på långt när icke säkert. Jag har ej nu varit der på flera månader; men jag skall tillstå för mor att det nu är slut med tålamodet. Jag måste dit och se henne, äfven om hon sörjer Rosenberg tre gånger så mycket, som då jag sist såg henne!” Nu blef gumman Arnman åter orolig. ”Kära min Arve,” sade hon med en röst, som förklarade hela hennes bekymmer, ”de veta ju icke riktigt ännu, om kapten Rosenberg är död! Och du må väl aldrig låta komma dig till last att tubba fästeqvinnan från en annan?” ”Nej, mor, så dålig karl är jag visst icke! Om jag än trodde, det jag gudnås icke har anledning tro, att Gabriella hölle mig kär, så skulle jag ändå aldrig öppna munnen, innan de tre åren voro till; och icke heller då, utan att jag vore säker på att hon ville ha mig.” ”Du talar ändå förståndigare, än jag trodde, min Arve!
På grund här - Allm, Bcsv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, IV.o 121, 5 af har motionären föreslagit, ”att, med upphäfvande af alla hittills gällande stadganden, som ansetts lägga hinder i vägen för Adelsman att söka tjenstebefattningar i städerne, det måtte förklaras, att det står hvarje Svensk man, utan afseende på börd, öppet att söka lediga embeten, tjenster och beställningar i städerna, och att vid deras återbesättande kunna komma i åtanka i den ordning, för hvarje serskildt embete, tjenst eller befattning, finnes stadgadt.” Vid motionens föredragning hos Ridderskapet och Adeln har blifvit anmärkt af Herr Cederschjöld, R. Th.: att, så vidt han hade sig bekant, de i detta ämne utfärdade författningar endast innefattade rättighet för Borgerskapet att utvälja och föreslå Borgmästare och Rådmän, så att ”ingen skulle Städerne påtvingas;” att således något hinder af dessa författningar icke mötte för Adelsmäns utnämnande till tjenster i Städerna; samt att, om också någon sådan författning skulle finnas utfärdad, densamma måste anses hafva upphört genom stadgandena i 28 §. Regeringsformen: att Konungen eger utnämna och befordra infödde Svenske män till alla embeten och tjenster inom riket, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmagt derå utfärdar, samt att Konungen fäste vid alla befordringar afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men ej på deras börd. Utskottet får i anledning häraf upplysningsvis meddela, att, då det i Stads-lagen stadgade valsätt för Borgmästare och Rådmän i i6:de århundradet synes hafva kommit ur bruk samt Borgmästare i städerna utan föregånget val af Borgerskapet blifvit tillsatte, hvarvid Adelns medlemmar ofta torde hafva kommit i åtanka, så synes denna omständighet, i förening med de vid samma tid uppkommande Ståndsstridighelerna, hafva föranledt Borgerskapet att, vid försvarandet af deras gamla rättighet att genom val utse Borgmästare, anhålla om företrädesrätt för medlemmar af eget stånd till sådane tjenster.