Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf föredrogs ConstitutionsUtskottets förslag till sista Punkten uti 2 Mom. af 56 §. RegeringsFormen, så lydande: Blifva åter något Stånds tankar hvilke genom sam fäld omröstning, skiljaktigheterne förena Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde redaction. Ropades Ja. 60 §. 2 Punkten. — Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Riksens Ständers samtycke, kunna förhöjas, med undantag af Stora Sjötullen å inkommande och utgående spannemål, hvilken må af Konungen efter omständigheterna bestämmas. Herr Hjerta, Gustaf: Jag inser ganska väl, att icke någon synnerlig skillnad äger rum emellan den nuvarande och den nya Den 16 Februarii e. m. redactionen. I den nya redactionen står. ”hvilken må af Konungen efter omständigheterna bestämmas.” I min öfvertygelse har Konungen precist samma rätt efter den gamla, som nya redactionen, men efter den nya får han ett slags åliggande att jemka Tnllafgifterne. Jag vädjar till hvar och en, om man kan misstaga sig derom, att, enligt den gamla redactionen, några ständiga rubbningar i afgiften för Spannmål icke ifrågasätta^ * utan att den fastställda Tullen är ämnad att fortfara, hvilket ock är ett oundgängligt vilkor för Spannmålshandelns liflighet. Den nya redactionen åter skulle gc Konungen en moralisk pligt, att, efter Spannemålens fallande och stigande, jemka tullen. Som jag anser detta för ett ondt, i jemförelse hvarmed jag icke tror vi hafva några svårigheter i den gamla redactionen, vågar jag yrka afslag å den nya. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag anhåller, att få göra reda för den skillnad, som är mellan den nya och gamla redactionen. I den gamla medgifves Konungen allenast' rättigheten, att kunna höja SpannmålsTullen, enligt den nya, äfven att sänka den.
Bergslager felaktiga förfarande genom förberörde Utslags angående Hjelpsmeden Nyström, att, vid bestämmandet af lians bestraffning för väldet å Hammarsmedsmästaren Hägerström, hafva dels utgått från origtig grund, i det att Bergs-Tings-Rätten ansett honom såsom Nyströms husbonde, då han endast varit dennes förman, och i följd deraf origtigt tillämpat i5 Cap. 2 §• Missgernings-Balken, i stället för 6 §. i samma Cap., dels ock uraktlåtit döma Nyström att, jemlikt g §. i sistnämnde Capitel och Balk, göra offentlig afbön, Advocat-Fiscalen, under åberopande af min ofvanberörde remiss, anhöll, det Kongl. Hof-Rätten mätte förklara sitt ogillande af Bergs-Tings-Rättens omförmälda förfarande i målet rörande Nyström, samt förehålla Geschwornern Zachrisson de deri begångna misstag. Uti häröfver afgifven förklaring har Geschworner!! Zachrisson, med bifogande af ett utaf Koldrängen Jernberg den 3o sisllidne Augusti undertecknadt skriftligt förklarande, alt han af Geschwornern blifvit fullkomligen förnöjd för det lidande honom tillskyndats derigenom, att han, lill följd af Lekebergslags Bergs-Tings-Rätts ofvanberörde Utslag, undergått högre straff, än honom rätteligen bort ådömas, så att Jernberg allt vidare anspråk på ersättning derföre sig afsade, andragit, att, ehuru Geschwornern icke kunde vederlägga de grunder, på hvilka Advocat-Fiscalen ansett Jernberg hafva bort, vid saknad tillgång till böternas gäldande, försona sin förbrytelse med 12 dagars fängelse vid valten och bröd, i stället för så beskaffadt fängelse i 24 dagar, hvartill böterna blifvit af Bergs-Tings-Rätten förvandlade, Geschwornern, örn han följaktligen äfven måste erkänna det af Bergs-Tings-Rätten i berörde afseende begångna misstag, likväl trodde, det Kongl.
Hvad vill man göra, man får väl lof att dra sitt kors med tålamod. Men visst skall frun lära sig lyda utan invändningar, dertill är jag herre i mitt hus." Långsamt skrider tiden, men den går dock framåt äfven för fången. Om fru Margaretha trodde sig kunna reta fru Ebba, och sålunda vinna välde öfver henne, så hade hon alldeles missräknat sig. Fru Ebba syntes knappt märka de små förtretligheter, som hennes värdinna, eller rättare fångvakterska, kastade i hennes väg. Icke heller tycktes hon fästa sig vid de många umbäranden, hvartill hon var tvungen, då hertigen till de fångnas uppehälle icke bestod något, men deremot alla dyrbarheter blifvit dem fråntagna. När Fru Margaretha inför sin man ödmjukat sig och erkänt sig saker till alla möjliga och omöjliga förseelser, och i djupaste vördnadsfullhet jakat till allt, hvad han talat, då jäste ofta hennes sinne så, att hon velat i raseri krossa både honom och sig sjelf. Men hon skrattade då sitt hemska skratt och gick in till sina fångna gäster, för att ge luft åt den qväfda branden. Men i sitt höga, sorgsna lugn satt fru Ebba oåtkomlig för hvarje stickord och hvarje försök att reta henne. De unga voro dock mindre sansade, och isynnerhet Hebla grät ofta af förtret, när fru Margaretha lemnade rummet. Fru Margaretha lyckades mer och mer att behaga sin man. Hon utförde orubbligt sin en gång fattade föresats att skaffa sig ett mildare bemötande, genom list och förställd ödmjukhet, då hon ej lyckats behaga honom genom sitt ärliga, om än något sträfva och kantiga, sätt. Till sin förvåning märkte hon nu, att hon inom kort vann frihet och makt, i stället för det fordna tvånget, och dock led hon deraf, ty hon föraktade sig sjelf för sin falskhet. Stundom blef den rol, hon antagit, ganska svår att spela. Så hvarje gång hennes man började tala om sin unge stjufson och med harm utfara emot honom och klandra honom för det han icke syntes i föräldrahuset.
Om dessa beslut med hvarandra jemfördes, ville det sjmas oversägligt, att, så vida beslutet af den 30 Juni, hvarigenom vikarierande Komministern Sunddelius blifvit, för tjenstgöringen under nådåret, tillerkänd, bland annat, hela afkastningen af bostället, med undantag af tio tunnor spannmål, hälften råg och korn, icke hade eller rimligen kunde hafva afseende å boställets afkastning för annan tid än dåvarande nådåret, men desto vissare i tydliga ordalag tillkännagifvit, att den vid bostället växande höstgröda, såsom utgörande en del af hela afkastningen, skulle, lika med den öfriga, vikarien tillgodokomma, som det tillika stadgade undantaget af tio tunnor spannmål bestämdes äfven i det sädesslag, hvaraf höstgrödan bestod, Domkapitlets sedermera den 10 Augusti meddelade Resolution, som, oaktadt åberopande och bekräftelse af förra beslutet, likväl i fortsättningen förklarat, att den åt Sunddelius anslagna afkastning af bostället icke kunde till åtnjutande af växande höstgrödan utsträckas, sålunda i sistnämnda del ändrat och upphäft detta äldre beslut och i samma mån minskat en Sunddelius i laga ordning tillerkänd löninkomst, utan att någon ersättning derför kunnat honom beredas genom den af Domkapitlet gifna anvisning, det han ägde för sin räkning nya höstsådden verkställa, helst nådåret slutat den 1 Maj 1837, och bostället vid samma tid, likmätigt Kongl. Brefvet den 28 Januari 1697, Presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723, § 13, och Kongl. Brefvet den 7 December 1753 , skolat af redan utnämnd Komminister tillträdas. Vid sådant förhållande och då Domkapitlets den 30 Juni 62 - meddelade beslut, såsom icke öfverklagadt, ovillkorligen och i allo bort, på sätt
Musikläktare med åtta musikanter i fondens högra hörn. Vid hedersbordet: Den Okände i frackdrägt; invid honom en civiluni form med ordnar; en professorsfrack med orden; eljest svarta frackar med band, mer eller mindre lysande. Vid andra bordet i ordningen några frackar bland svarta bonjourer Vid tredje bordet snygga hvardagsdrägter. Vid fjerde bordet fläckiga och trasiga figurer med besynnerligt utseende. Borden äro så dukade att första står längst till venster och fjerde längst till höger, hvarigenom de vid fjerde bordet bli osynliga för Den Okände. Vid fjerde bordet sitta längst ner åt rampen Läkaren och Cæsar sluskigt klädda. Man är nu vid desserten och guldpokaler stå framför gästerna. Musiken spelar pianissimo midt i Mendelssohns sorgmarsch. Gästerna småprata med hvarandra. LÄKAREN (till Cæsar). Stämningen är något tryckt och desserten kom för tidigt! - CÆSAR. inte har han gjort guld; det är väl lögn, som allting annat. LÄKAREN. man vänta sig hvad som helst. Inte vet jag, men det påstås; och i våra upplysta tider kan Och det hela förefaller något humbugsartadt... i parenthes; AUGUST STRINDBERG CÆSAR. auktoritet; men hvad är han professor i för slag? LÄKAREN. Inte vet jag, men det bör väl vara metallurgi och använd kemi. CÆSAR. Kan Du se hvad det är för en orden han har? LÄKAREN. Nej, jag känner inte den orden; den är väl nån utländsk skitorden. CÆSAR. något blandadt. Nå, på en sån här subskriberad festin så är ju sällskapet alltid Det sitter en professor vid hedersbordet och den skall väl vara - LÄKAREN. Hm! CÆSAR. men hvad intelligensen beträffar... Du menar att vi... hm... ja så fint klädda äro vi icke, TILL DAMASKUS LÄKAREN. så mycket Du kan, att tala om intelligens! CÆSAR. fåne, att jag är tillsatt att bevaka Dig sedan Du mist förståndet... PROFESSORN (knackar i pokalen). Mina herrar! CÆSAR.
Majits Nådiga förordnande under den 12 Juni 1812, om det af Högstsalig Konung Gustaf den Este byggda och bebodda Kungs-huseis bibehållande, äfvensom af Rådsoch Fruntimmers-Byggnaderna ^ men då Eders Kongl. Majit nu, utan att äska. några medel til! dessa Byggnaders iståndsättande och underhåll, endast låtit remittera handlingarna i ämnet, att i sammanhang med Statsregleringcn komma under öfvervägande , så anse Riksens Ständer sig böra betrakta frågan ef ter - Den % Juli. 31 ter de skal och omständigheter, som cjet närvarande företer, utan hinder af förut gifna Nådiga föreskrifter om Slot t s-byggnader nas bibehållande. I anseende härtill hafva Riksens Ständer beslutit att hos Eders Kongl. Majit i underdånighet artha Ila, det Eders Kongl. Majit i Näder täcktes lata försälja eller annorlunda, såsom nyttigt pröfva,s, använda ifråga varande Byggnader, för att derigenom bespara den kostnad, sorn till deras reparerande och underhållande erfordras; hvarvid likväl, om Eders Kotigl. Majit ännu någon tid skulle finna för godt att bibehålla Kungshuset, de medel, som genom försäljningen af Rådsoch Fruntiminers-byggnaderna inflyta, jemte de för redan försålda hus erhållna 622 R:dr, kunna gifva full tillgång till Kungshusets reparationskostnad, hvilken förslagsvis endast är upptagen till 921 R:dr 24 sk. 8 rst. Banco. Hvilket allt Riksens Ständer här* med få Eders Kongl. Majit i underdånighet meddela. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Storrnägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndets vägnar Carl Mörner h. t. Landtmarskalk. vagnar J. A. Lindblom n. v. Talman Pa 39 Den 2 Juli. På Borgare-SÄndets vägnar H. N. Schevan h, t. Talman.
Då Ilr Ehrenborg framkastat det förslag, alt staten borde på något sätt inlösa denna afgift af städerne, och då jag tror, att det lättaste och bästa sältet att för all framtid komma ifrån denna fråga vore att gå tillväga på samma sätt, som man gjort med afseende på tolagen, har jag icke något emot, att R. o. Ad., med gillande af Utsk:ts förslag, i afseende på afgiltens fördelning, återremitterar frågan i den syltning, att K. M., efter ytterligare utredning af ämnet, måtte till nästa riksdag inkomma med förslag, huru den till städerna ingående afgiften skulle kunna på ett eller annat sätt af staten inlösas. Hr Stedt, Gustaf: Jag tror visserligen, att somliga hus hållnings-sällskap kunna undvara en del af det belopp, som för närv:de tillkommer dem, men andra kunna det deremot icke; och derför anhåller jag, att R. o. Ad., med afslag å Hr Nordenfelts förslag, täcktes bifalla Utsk:ts hemställan. Hr von Ehrenheim, Per: Då så många talare förordat Utsk:ts Betänk., torde det visserligen vara öfverflödigt att jag upptager R. o. Ad:s tid med att göra detsamma. Jag ber dock att, i anledning af Hr Nordenfelt» yttrande, lå nämna, att hushållningssällskapen enligt min tanke icke böra beröfvas något af de medel, sorn för närv:de tillkomma dem. Om äfven en del af de utgifter, som nu bestridas af hushållningssällskapen, komme att öfverfiyttas på landstingen, återstår likväl en mängd utgifter, hvilka skola gå genom hushållningssällskapen, hvartill dessa naturligtvis måste hafva medel. För min del skulle jag gerna gå in på, att de medel, som ingå till socknarna, öfverfiyttades till landstingen, om jag icke fruktade, att detta skulle mota allt för stort motstånd utaf ^:del af representationen.
Öfver Bergmästarens beslut, hvarigenom mutsedcl blifvit vägrad eller ansökning derom förklarad förfallen, må klagan hos Bergs-öfverstyrelsen föras i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-embelets åtgärder och beslut i allmänhet stadgad är, hvartill hänvisning med fullständig underrättelse om hvad klaganden bär att iakttaga, bör af Bergmästaren i beslutet meddelas. § 7- Mutsedel, som alltid bör i deröfver fördt protokoll ordagrannt intagas, skall innehålla: l:o Tillstånd för inmutaren eller hans rättsinnebafvare att, under förbehåll af den rätt, jordegaren tillkommer och annan inmutare hafva kan, med arbete belägga och, så länge grufvedriften i behörig ordning underhålles, sig tillgodogöra den angifna fyndigheten, hvilken till belägenhet, art och öfriga beskaffenhet, skall, i enlighet med de inkomno handlingarna och förevisadt prof, der sådant blifvit infordradt, noggrannt beskrifvas; 2:o den benämning, hvarunder gruf-anläggningen från andra dylika skiljas må; 3:o tiden, från hvilken, på grund af skriftlig anmälan eller aflemnadt mutbevis, inmutningen gäller; så ock 4:o föreskrift för inmutaren att inom två månader från mutsedelns utfärdande, låta densamma kungöras i kyrkan till den socken eller församling, der fyndigheten är belägen, vid äfventyr af inmutnings-rättens förlust, om annan sig dertill anmält, innan kungörandet sedermera sker. Ej må en mutsedel lyda å flere, på särskilda ställen befintliga, fyndigheter, eller, i fråga om en och samma fyndighet, som i berg eller jordlager blifvit anträffad, gälia för större fält deraf, än som med arbete i stadgad ordning belägges. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JM 28. 7 § 9. Inmutning af varp medförer ej rätt till den grufva, hvarifrån varpet blifvit Upphämtadt; men med inmutning af grufva följer rätt till varp, som befinnes eller varder liggande inom grufvans utmål och ej förut genom inmutning särskildt försvaradt är. § 10.
Från denna tillökning i fånglistornes vidd uppkommer isamma mån förökadt arbete vid deras granskning; och härigenom har handt, att då den personal, hvaraf Just.ombudsmans-expeditionen enligt gällande stat utgöres, redan länge varit otillräcklig för medhinnande af granskningsarbetet, detta arbete ej kunnat skyndsammare fortgå, än att vid mitt tillträde till embetet funnos ogranskade alla fånglistorna för år 1847, utom första qvarlalets från K. Götha hofrätt, samt för 3:dje och 4:de qvartalet 1846 från K. Svea hofrätt; hvarförutan de för 3:ne qvartalet1846 och första qvartalet 1847 från Götha hofrätt väl äro granskade, men de yppade anmärknme ännu icke vidare handlagda. Att den sålunda uppkomna balancen, i stället att kunna afhjelpas, måste tvertom framgent växa genom otillräckligheten af jusl.ombudsmans-expcditionens personal för gransknings-arbetets bestridande, torde vara påtagligt; och häraf måste snart nog, i händelse förhållandet fortfar, den följd uppkomma, att granskningen af fånglistorna, i samma män den sent inträffar, förfelar sitt förnämsta ändamål, skyndsam rättelse i de felaktigheter, som upptäckas. Af erfarenheten under den korta lid jag utöfvat just.ombudsmans-embelet, har jag haft tillfälle alt inhemta dels talrikheten af de anmärkn:r, som af granskningen föranledas, och dels dessa anmärkntrs oftast ingalunda likgiltiga beskaffenhet. Då jag således icke tror mig befogad att tillstyrka någon minskning i just.- ombudsmannens åligganden vid denna del af tjenstgöringen ; och jag vid uppmärksamhet derjemte på det arbete, som tjenstens behöriga förvaltning i öfrigt erfordrar, blifvit öfvertygad, att, utan 188 Den 22 Juli. allt för mycket åsidosättande af de vigtigaste dithörande pligter, mera lid ej kan egnas åt ofvannämnde granskning, än hittills blifvit använd; har jag trott det ovilkorligen åligga mig att icke lemna R.
Häradshöfding om insändande af inventeringsinstrumentet; hvarefter och sedan detta den 17 i sistnämnda månad till Konungens Befallningshafvande inkommit, detsamma elen 22 \ merberörde månad blifvit till Justitie-Ombudsmannen msändt; på grund hvaraf 89 hvaraf Landshöfdinge ernbetet förmenade sig icke hafva åsidosatt de skyldigheter, hvilka genom Justitie-Ombudsmannens skrifvelser varit påfordrade. Efter vidare förelupen skriftvexling emellan Advokat-Fiskals-embetet och Landssekreteraren i länet, emot hvilken ansvarspåståendena riktades, har Kongl, Hofrätten, medelst Utslag den 16 Februari 1858, sig utlåtit, och enär förut varande Landshöfdingen i Christianstads län under tiden aflidit, funnit någon pröfning af hans förfarande då mera icke äga rum; men deremot och då Lands-Sekreteraren måste till last föras ej mindre det anmärkta dröjsmålet att vidtaga åtgärd för verkställande af den anbefallda inventeringen af Cimbrishamns Rådstufvurätts arkiv, än äfven underlåtenheten att meddela Justitie-Ombudsmannen den af honom i skrifvelser den 13 September 1854 och den 5 Juni 1855 begärda redovisning för dröjsmålet med inventeringens förrättande, pröfvade Kongl. Hofrätten, som icke kunde fästa afseende å de af Lands-Sekreteraren för hans urskuldande uppgifna omständigheter, rättvist att, jemlikt Usta Kap. I2:te § Rättegångsbalken, döma Lands-Sekreteraren att, för den af honom salunda ådagalagda försummelse vid embetets utöfning, böta tretiosju Riksdaler femtio Öre Riksmynt till treskiftes emellan Kongl. Majit och Kronan, Advokat-Fiskalsembetet samt staden Christianstad. Emot detta Utslag hafva besvär icke blifvit ä någondera sidan anförda.
Itt dylika anticipationer i längden kunna blifva högst vådliga; men att Riksens Ständer skulle få ådagalägga enahanda öfvertygelse, och genom en underdånig anmälan för framtiden afböja hvad sorn synts Utskottet kunna bli högst vådligt; det har Utskottet ansett så mycket mindre nödigt som det vore att förmoda att anticipationer skulle godtgöras af följande årets anslag, utan deri uppkommande brist; då således ej heller anticipationer skulle kunna anses innebära någon verklig skuldsättning. I anledning af det af en enskild Riksdagsman anmärkta förhållandet att StatsSscreteraren för krigsärenderna tvenne gånger vid föredragning till bortgifvande al ledig lön försummat infordra den, närmast till lön bsrätti - Den io Julii f m, gades skrifteliga afsägelse-, och att han contrasignerat Fullmagter å lön för personer utan behörigt anspråk derpå, yttrar CoflstituiionsUtskoltet: att en sådso prejudice om den ägt rumi hör tillräknas Regementseller BrigadChefen:, att i StatsRådets protocoller hvarken deD klagandes namn förekommer, eller något sora utvisar att han blifvit olagligen förbigången, hvadan Utskottet anser någon åtalan icke kunna äga mm. Föreskriften i TjenstgöringsReglementets 3:dje Cap. 51 § och inte Morn kan e] vara en StltsSecreterare för Krigsärender obekant; att en rangrulla finnes inom Krigsdepartement tet bör kunna supponeras. StatsSecreteraren är således i tillfälle att kunna deröfver vaka, att ingen må i sin rätt förnärmas; dess pligt att, enär sådant inträffar, om förhållandet upplysa Konungen, lärer böra anses såsom qvilkorlig, och då synes sorn hade ej heller ett ät ConstitutionsUtskottet erbjudit tillfälle att upplysa Konungen om sina Rådgifvare halva bordt lemnats ohegagnadt.
Den orimligheten har ock råkat inkomma i Utskottets förslag, att redan inrättade Filial-banker icke skulle få åtnjuta samma förmåner, sorn lemnäs till framdeles uppkommande dylika hanker, hvilket skulle hafva till naturlig påföljd, alt de förra tillintetgjordes af de sednare, om de kommc att finnas och utöfva sin verksamhet i hvarandras grannskap. Ändtligen måste jag ock anmärka det besynnerliga deri, att, då ett af de mest giltiga ändamålen, hvarför man önskar, att med Filial-banker suppleera Privatbankerne, utan tvifvel är det, att skaffa landet fördelen af ett enda slags sedelmynt, så finnes dock intet stadgande, som föreskrifver, hvarken om någon slags likformighet för de särskilda Filial-bankernes assignationer, eller om dessa assignationer, då flere millioner derutaf innan kort kunna komma ut i allmänna rörelsen, skola anses såsom fullgiltiga betalningsmedel, som både i krono-uppbörden och öfriga lagliga liqvider böra emottagas; — hvarförutan ju icke stor vinst genom förändringen skulle beredas.» Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 95 Uti 2:a punkten af denna reservation har Herr Friherre Tersmeden, fF. F., instämt. af Herr Professor Agardh: »Utskottet har, såsom hufvudmotiv för afslag å min motion, anfört att, genom öfverflyttningen af Bankens fastighets-Iånefond på Hypotheksföreningarne, de mindre jordägarne, hvilka ej hafva belånings-rätt i föreningarne, äfven skulle gå miste om den låne-rätt, de nu ega i Banken. Af den vidlogade tablåen visar det sig, att antalet låntagare, hvilka genom den af mig föreslagna öfverflyttningen skulle gå miste om sin belånings-rätt, eller de som hafva lån emellan 200 och 500B:dr, visserligen uppgår till 2,577 stycken, men att hela deras belånings-sunnna endast uppgår lill 661,3(54 B:dr.
Om jag medgifver alt 2:dra mom:t är af beskaffenhet att tillhöra tjenstgörings-ordnin och således bör ur Banko-Reglitet utgå, kan jag dock icke med den siste värde talaren deruti instämma, att l:sta och 3:dje morn. äfven äro af enahanda beskaffenhet ; ty de innehålla begge tidsbestämmelser, som för allmänheten äro nyttiga att känna. Icke kan del vara något giltigt skäl att, såsom Hr von Hartmansdorff upgifvit, allmänheten icke läser BankoReglitet samt följaktligen icke tager kännedom om detsamma. Så torde icke heller vara förhållandet, ty Reghtet är tryckt och hålles allmänheten tillhanda, och, enl. hvad jag tror mig vela, äro de, som läsa Reghtet och taga kännedom örn dess föreskrifter, icke fä, isynnerhet då det är fråga om alt söka förskaffa sig lån från Bankodiskonten eller de öfriga afdelnir, från hvilka lån utlemnas. Jag anser således all lista och 3:dje monnten böra uti Reghtet finnas intagne. Hvad deremot det 4:de eller sista raomit angår, tror jag att detsamma bör uteslutas, enär della mom. synes mig hafva afsett det förhållande, som skulle upslå genom tillsättandet af en serskild bankodiskont-kassör, hvilken tjenst R. o. Ad. ansett icke böra inrättas. i 22 Den 28 Oktober e. m. Således tillstyrker äfven jag återremiss, på det att BaukoUtsk. må blifva i tillfälle att bedöma, hvilka af de 3:ne mom. böra bibehållas, samt uti Banko-Reght införas, hvaremot jag anser, att det 4:de mom. otvifvelaktig! bör, såsom helt och hållet öfverflödigt, ur Regl:t utgå. Propos. till bifall å förevar:de punkt blef härefter framställd, men besvarad med Nej, och uppå sedermera framställd propos. blef denna punkt, på grund af de deremot gjorde anmärkntr, återremitterad. 3t:sta punkten. Hr von Hartmansdorff: