Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som sådane föreskrifter, hvilka i lika ämnen fastän fcr serskild te erler blifvit utgifne, borde efter Utskottets tanka, så' vidt görligt Sr,' bringas till enhet och likstämmighet, hvarigenom jordogande-rätter, på sila håll med enahanda helgd omfattades, samt friheten i ett allmänt gagnelig! yrke komma alla dermed sysselsatte lika till gode; så och då strömmings-fisket, hvartill rika till lallen gåfves å Rikets vidsträckt?, sjckustsr, otvifyelagtigt borde, i anseende till sin allmänna nytta, i synnerhet sedan fångsten af cili, denna i alla hushållsgrenar högst oumbärliga artikel, i märklig moa aftagit» lemnäs så mycken frihet, sorn, utan .att förnärma enskild, antingen till skatt beräknad eller på hvarjehanda sätt, offentligen befästad egande-rätt, allmänhetens fördel påkallar, funne Utskottet sig, i anledning af det remitterade Memorialet, böra vördsamligen hemställa, om icke, med bibehållande af hvad 1766 års Fiskeri-Ordning för öfrigt stadgar, den ändring i 6 och 8 §§> deraf kunde göras, i afseende på strömmings-fisket utomskärs och vid öppna hafs-, skogs-, bergsoch sten-stränder, der någon så beskaffad uteslutande egande-rätt, som nyss förut är nämnd, icke i vägen ligger, eller Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-XJl&kottens Betänkande, N:o 67. 5 odalåker eiler äng eller städerne donerad jord möter, obehindradt, jemte strand-egaren, idka strömmings-fiske; denne senare likväl förbehåliet att, sedan han på stället sig infunnit, ibland de öfrige strömmings-fiskande intaga den ordning, han sjelf åstundar; i följd hvaraf de nu öfverkiagade vites-förbud och sådane hinder, sorn deraf skola uppstått, lomme att till all kraft och verkan försvinna.”
Hederwärda BondeStan-et: at detta klowent komme at undfä föl jandr förändrade reclac tion: "De af Upsala, Hmäls Enköpings, Thorshälla och Cimbritshamns Znnewänare, hwilka wid de i berörde Städer sednast limade Eldswädor märkeligen lidit, ma fran Bewillning njuta den befrielse eller lindring, som la xcrinZ8-Männen wid jemförelse af deras öfriga framtida bergning och bestånd finna oumgängelig; dock ma, endast i grund af timad Eldswada, någon allmän befrielse fran Bewillnings erläggande för detze Släder icke äga rum". utlatir, anser Utssottet Författningen, sadan den är pioMera6, böra l den» na del blifwa oförändrad Dä detze Staders JnNewänare icke skäligen böra njuta befrielse fran Bewillnings erläggande, hwarken för sadan förmögenhet, som de Utom Sraden eller ä andre orter kunna äga, och hwilken wid de detze Städer öfwergängne Brandstador ej gatt förlorad, eller för den egendom derföre ersättning af Branöförsakrings-ÄZerket njutits; sä finner Utskottet, i anledning af denne anmärkning, stät föresiä en sädan reclrtLUon af detta kioment: De af Upsala och Hmals Jnnewanare, hwilka genom Brandskada stannat i betydlig förlust wid de i berörde Städer senast timade eldswädor, ma likaledes winna befrielse intil nästa Riksdag, frän den Bewillning som de för sin Näring inom Staden ester 2. §. stola betala; - Den zo Mars ) 1463 i. -lrt. 4. §. 8. Klom. Högwördige präster Ståndet: ar uttrycket: Östersunds Stads In newanare rc. borde andras lälunda: I Oster sunds Stad bosatte Äagare rc., samt ^ögloflRidderskapet och Adeln: at efter orden: Borgerlig skäring och rörelse/ införes: och derstädes bosatte äro. wällöf!.
Efter tagen kännedom af dessa Utlåtanden och de remitterade, nu återställde handlingarne, åtföljde tillika ej mindre af sammandrag öfver: 1:0 Inqvarterings-tolageils belopp samt kostnaderna för inqvarte,- ring och service; 2:0 Garnisonernes styrka, sättet huru den är uiqvarterad, samt Inqvai terings-penningarnes beräknande; Sto Bevillning för egendom och rörelse, äfvensom uppgifne förmoner celi inkomster; 4:o Till inqvartering tjenlige byggnader, än ock af flere andra upplysande handlingar; samt efter öfvervägande af hvad i detta ärende förekommit, funno Stats-Secreteraren och Stats-Rådet detsamma innefatta 3:ne hufvudsakliga delar, den loista, rörande sättet för utgörandet af städernes inqvarterings-besvär; den andra, angående inqvarteringc-tagarnesjrätligheter, eller desammes bestämmande i en serskild stadga för städerne i allmänhet utom Stockholm, samt den tredje, angående samma stadgas tillämplighet äfven för sistnämnde stad,. Hvad nu första frågan beträffade, ansågo Stats-Secreterare» och StatsRådet, genom Embels-Verkens Utlåtande och dervid fogade bilagor, ämnet så fullständigt utredt, som kunnat ske och nödigt varit, samt att således nu något vidare hinder icke borde möta för en difinitiv reglering; liärom; men enär Kongl, Majit uli Nådig Skrifvelse vid förra. Riksdagen behagat lill Rikets
Civillngeniören bör deröfver afgifva yttrande och motiveradt kostnadsförslag, hvilket först granskas af Länsbestyrelsen och sedan med dess bifogade yttrande öfversändes till Centralbestyrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader för att underställas dess granskning; och får intet vägbyggnadsföretag, af ofvan anförda beskaffenhet, påbörjas utan att Centralbestyrelsen dertill lemnat bifall. 6:0. Att kronolandsvägar böra underhållas länsvis sålunda: a) Att inom hvarje län alla jordbrukare måtte betala en bestämd, årlig afgift per m:tl — jord af säterinatur icke fritagen — hvilken afgift bör med kronoskatten utgå. Hen bör länsvis bestämmas efter det medelbelopp, hvartill sednare årens vägunderhållnadsskyldighet kan anses per m:tl hafva upgått; och bör den sålunda beräknade summan per nuti efter de 10 sista årens Kiksmarkegångsmedelpris förvandlas i säd, att årligen lösas och utgå på samma grunder som kronoräntorna. b) Att den fyllnadssumma, som kan komma att erfordras, må af Länsbestyrelsen få uttaxeras medelst en taxa på hvarje brukbar häst inom länet, sålunda, att halftaxa sättes å ridhästar, heltaxa å jordbrukslhistar, dubbel taxa för transporthästar, vangshästar och stadsinnevånares hästar samt fyrdubbel taxa på skjutseller diligencehästar. 7:o. Att på enahanda grunder häradsvägar böra häradsvis och socknevägar socknevis underhållas. Deremot böra utfartsbyvägar, som äro gemensamma för flera skifteslag inom en och samma socken, rödjas och underhållas enl. redan stadgad lag om byvägar. 8:0. Att alla vägarbeten måtte utföras medelst entreprenad, och att tiden för sådan till vägunderhåll må bestämmas på vissa år. Att Bestyrelserna hvar för sig må ega rättighet att uptaga amorteringslån för bestridandet af inom deras distrikter beslutade vägbyggnadsföretag, emot säkerhet i de årliga, på ofvannämnde sätt inflytande medel. Begärdes på bordet. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, upläste en så lydande motion:
Detta senare behöfdes äfven, ty resan började med en ridt uppför hundra ej synnerligen beqväma, hala stentrappsteg. Äfven längre fram gick den ytterst smala, ofta med glatta stenar belagda vägen upprepade gånger så väl uppför som nedför dylika, ej just för ryttare afsedda trappor samt omedelbart invid kanten af flere hundra fot djupa bråddjup, der ett enda felsteg kunnat kosta både häst och ryttare lifvet. Men, som sagdt är, våra hästar hade säker fot och säkert öga, och ryttarne aktade sig att under färden öfver dylika ställen röra vid tygeln. Ingen af de bergstrakter, som jag sett i Japan, är så väl odlad som omgifningarna af Nagasaki. Hvarje jemnare plats af några hundra qvadratalnars omfång, är använd till odling af någon bland landets otaliga kulturväxter, företrädesvis ris, men då dylika lätt odlade ställen endast förekomma i ringa mängd, halva invånarne genom flit och ihärdigt arbete förvandlat bergens brant sluttande sidor till en följd af vågräta, öfver hvarandra belägna gärden, alla omsorgsfullt vattnade genom vattenledningar. Mogi är en ansenlig fiskarby, belägen vid hafvet 20 kilometer i rak linie söder om Nagasaki, på andra sidan om en bergig, af lavabäddar och vulkaniska tuffer upptagen halfö, som skjuter ut från den i denna trakt af djupa fjordar nästan söndertrasade Kiusiu-ön. Ingen europe bor på stället, och naturligtvis finnes der ej heller något europeiskt värdshus. Men vi fingo bostad hos en af byns förnämsta eller förmögnaste män, en sakifabrikant och sakiförsäljare eller, såsom vi på svenska kunde kalla honom, en bränvinsbrännare och krogvärd. Här mottogos vi mycket vänligt i renliga och prydliga rum och uppassades af värdens unga, ganska täcka dotter i spetsen för en hop andra tjensteflickor. Man må dock ej tro, att vårt värdshus hade något tycke med en krog i Sverige. Några mer eller mindre förfallna personers uppsluppna bedrifter bevittnade vi ej här och lika litet några andra tilldragelser, erinrande om kroglifvet i Europa.
– «Jag kan dock aldrig vänja mig att anse sådana konstnärer tillhöra första rangen, eller vara konstnärer i ordets fulla bemärkelse. Det är ju alltid ett bestämdt bevis på egen svaghet, då de finna sig hafva något att frukta af andras öfverlägsenhet.» – «Men man har ju exempel på, att de allra största, till exempel –» – «Jag vet hvilka exempel du ernar anföra; men jag tror mig hafva erfarit för mycket, för att låta missleda mig af berömmet, vore det också en hel verlds.» – «Det skulle jag vilja kalla egenkärt sagdt.» – «Kalla det hvad du vill, men jag vidblifver dock min öfvertygelse. Det kan ju i alla fall ej komma i fråga annat än att jag med «verlden» förstår annat än den råa massan, som i det yttre lifvet har den afgörande rösten, emedan den är så ojemförligt mycket större än antalet af dem, hvilka verkligen kunna uppfatta och bedöma konstproduktionerna. Det är ömkligt att se huru denna massa är dupe af charlataneriet och vrångvisa eller okunniga konstdomares utsagor, och det enda, hvarigenom rättelse kan tillvägabringas häruti, är att konstbildningen blir både mera allmän och mera ändamålsenligt meddelad. Men huru göra till exempel våra musiklärare? De gifva sina lektioner, taga emot penningar derför, och bry sig för resten icke om, huruvida eleven har någon verklig nytta af undervisningen – om hans själ blir bildad för konsten.» – «Ingen kan bättre än målaren erfara, hur olyckligt det är att mäcenatskapet ligger i händerna på personer, som lemna deras så kallade beskydd mera för deras egen skull än för konstens. Så länge förhållandet är sådant, måste alltid den sanne konstnären bli tillbakasatt, ty han förödmjukar sig ej gerna till ett ömkligt lycksökeri. Medelmåttan deremot försmår ej att kurtisera sig fram, och så händer det nio gånger bland tio, att den blir framdragen och belönad, när det verkliga snillet tillbakahålles och kanske mången gång dukar under för näringsomsorgerna. Men det är ej värdt att grubbla öfver detta ämne, utan tåligt afbida hvad tiden ger.
De åkte in genom det lilla samhället, der hotell och villor af modern stillöshet redan begynte växa upp ibland de gamla små byhusen och bondgårdarne, samt höllo utanför ett lågt, blåmåladt tvåvåningshus, hvilket på gafveln presenterade sig såsom «Vater Danckwardts Gasthof». På väggen hängde en breflåda, rundt ikring höllo forvagnar, och genom de små, sexrutiga fönsterna såg Truls in i en skänkstuga, der män af infödingsutseende suto och pokulerade. Truls igenkände en gammal bys gästgifvaregård, hvilken genom en tillbyggnad i ny stil gjorde ett försök att följa med tiden. Ingen kom ut att taga emot den nykomna gästen, och Truls måste klifva in i skänkstugan. Der satt i en länstol borta i kakelugnsvrån en gammal man med hvitt kejsar-Wilhelms-den-förstes-skägg och en gammaldags bondmössa på hufvudet och broderade morgonskor på fötterna och långpipan hängande mellan knäna. Han reste sig långsamt vid den främmandes inträde och blef stående i afvaktan, utan att säga ett ord. «Vater Danckwardt?» förhörde sig Truls. «Ja.» Om han kunde få ett rum? Jo, det kunde han få. En medelålders kvinna och en ung flicka af landtfolksutseende kommo in: Truls trodde sig med ens försatt hem till Skåne – typen, drägten, sättet voro ens. Gubben satte sig igen med sin långpipa mellan benen, samt försjönk genast i ett grubbel, hvilket föreföll vara konstant hos honom, som en vana; och Truls ledsagades af de begge fruntimren öfver till nybyggnaden, der han fick sig ett stort rum med utsigt öfver slätten. Han skyndade göra undan den nödvändigaste toiletten och maten: han var otålig efter att få se hafvet igen. Det var redan sent: en skum sommarnatt utan måne. På hålvägen, som ledde genom bokskogen, var det så bälmörkt, att man icke kunde se så långt framför sig som till sina egna händer. Derpå ljusnade det, och en gles, småväxt barrskog vidtog; så åter bokar, och mörkt; det bar uppför, ständigt uppför, så att
Är jord till bruk åt annan upplåten, tillhör jagträlten brukaren, der ej annorledes aftaladt blifvit. Prot.-Utdrag den 5 Augusti 1863. 507 4, 5, 6, 7 och 8 §§. Biföllos. 9 % ' A - Ständet biföll 1 morn., men beslöt att andra mom. skulle erhälla denna lydelse: »Träffar någon tillfälligtvis skadligt rofdjur, då må han det fälla och behålla.» 10 §. Bifölls. 11 §. Ståndet biföll denna § med undantag af de utaf Utskottet föreslagna stadganden, att jagt skulle vara förbjuden efter rapphöns från och med den 1 November lill och med den 20 Augusti, samt efter svan, gräsand, ejder, enkel och dubbel beckasin från den 15 Mars till och med den 10 Juli, hvilka delar af §:n blefvo till Utskottet återremitterade; och skulle protokollet om den i detta ämne hållna diskussion Utskottet meddelas. 5. Fortsattes handläggningen af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVS 34, dervid föredragnin gen började med § 12, och blef allt hvad Utskottet i detta betänkande, från och med nyssnämndu § hemställt, af Ståndet godkändt, med här nedan antecknade undantag. 14 § samt 3 mom. af 21 § af slogos, hvaremot § 18 samt Utskottets å pag. 15 förekommande hemställan, att, såsom orden lyda, »Rikets Ständer, med förklarande, att den i Kongl.
N:o 97. hörande förhallanden, i Nåder forde finna lämpelige, finner Bevillnings-Utskottet de. stomindre nödigt, att nu på förhand, och serskildt i fråga otn Bevilln ingen, uiöfver hvad sorn på ofvannämnde sätt förut blifvit i underdånighet hemställdt, tillstyrka någon ytterligare eller vidsträcktare frihet från Bevillning, som Kongl. Maj;t, i mon af behof och uppå vederbörandes ansökan, lärer täckas bevilja den skattefrihet, som finnes förenlig med de af Rikets Ständer redan i underdånighet föreslagna grunder; och Utskottet kan alltså, i afseende på de Bevillningsämnen, Herr Grefve von Rosen ställt i fråga, icke tillstyrka någon serskild, i Utskottets tanka, för det närvarande mindre behöflig åtgärd. En häremot afgifven Reservation varder vördsamt bifogad. Stockholm den 7 Nov. 1829, Reservation af Herr Noréus. ’’Stats-Utskottets Utlåtande ådagalägger, hurusom Rikets Ständer vid 1818 års Riks-’ dag 21 ii. t. Statao. Bevilln,.Utsk. Uti. N.o 97. *5 dag vände sin uppmärksamhet St de rika naturstillgångar af Jernmalm och Skog, som finnas uti Norrbottens Dän» I sammanhang dermed framställde sig den allmänna nyttan af en ny Jern Bergslags och nya Jernverks inrättande i denna ort. Ständerne anhbllo r underdånighet hos Kongl. Maj:t, att en Undersökning matte anställas, ej mindre uti de närmast intill Gellivare Malmfält belägne Vattudrag, till öppnande af en båtfart, än rörande de nya väganläggningar, som kunde erfordras för Malmens transporterande till de ställen, som syntes vara de mest tjenliga för Bruksanläggningatne. Rikets Ständer beslöto äfven, alt både öppnandet af båtfarten och väganläggningarne borde bekostas af allmänna medel, då några sådana voro att tillgå, samt att en Masugn på allmän bekostnad borde anläggas. Denna undersökning har föregått; den är af Kongl.
Hammar torkade sig väl om fötterna och funderade en stund om han hade någon rimlig anledning att göra konsuln en visit. Han hoppades ej kunna vinna någon upplysning af konsuln; men det vore ju i alla fall hans skyldighet att återlemna det telegram han hittat vid jernvägsstationen i E–tuna. Han ringde på. En melodisk silfverklang hördes och dörren öppnades af en betjent i särdeles smakfullt livré. – Är er husbonde hemma? frågade Hammar i en myndig ton; ty han visste att han skulle blifva afvisad om betjenten toge honom för en supplikant, som kom sedan mottagningstiden lupit till ända. Betjenten mönstrade honom från topp till tå. – Hvad vill ni honom? blef det frågande svaret. – Det skall jag nog säga er herre, min vän, sade Hammar. – Vän! Jag är inte vän med hvem som helst, skall jag säga er, anmärkte betjenten i förnärmad ton. – Det kan nog hända. Men svara mig på min fråga. Är er herre hemma? – Mottagningstiden är mellan klockan tolf och två, svarade betjenten i stursk ton och ämnade sluta till dörren. Det vet jag lika väl som ni, svarade Hammar, som ej lät afspisa sig så lätt. Jag frågade inte heller efter er herres mottagningstid, utan om han var hemma. – Konsul Brauner reste i går till Norrköping. Aha! tänkte Hammar, han har uppgifvit ett annat mål för sin resa än det verkliga. – Ja, jag vet det, men också att konsul Brauner i dag på morgonen återkom till staden. Kan jag nu få svar, om han är hemma? – Jag skall se efter! Hvem är ni, det vill säga hvem skall jag anmäla, om herr konsuln är hemma? – Säg att en person vill tala med honom i en vigtig angelägenhet. – Hm! Betjenten slöt dörren. Hammars tålamod var satt på ett hårdt prof af betjentens oförskämdhet, och väntan föreföll honom lång. Omsider öppnades åter dörren och betjenten sade i nedlåtande ton: – Ni kan stiga in här på kontoret. Hammar infördes i ett ytterst luxuöst arbetsrum, sådant som det anstår en rik och beqväm man.
Jag instämmer äfven deruli, att s. k. domicilierade vexlar, d. v. s. sådane, sorn äro betalbara pä en annan ort än den hvarå de blifvit dragna, icke äro af samma värde som directa vexlar. Jag vill således gerna medgifva, att handeln måtte inskränkas till directa vexlar, ehuru jag för min del icke anser det vådligt eller för Banken förlustgifvande, om man medgifver upphandling äfven af domicilierade vexlar, då jag linner natuligt att Bancofullm. för sådana vexlar mäste medgifva ett lägre pris än för directa vexlar. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Den debatt, som ägt rum i dag inom dessa murar, öfvertygar mig allt mer om riktigheten af att vid parlamentariska förhandlingar gå så till väga, att man först afgör principen, qucestio an, innan man ingår i detaljerne, eller quaistio quomodo. Om principen förkastas, så är del en naturlig följd deraf, att alla anföranden om gumslio quomodo icke tjena lill något annat, än att förlora tiden. Jag skall derföre söka att hälla mig till sjelfva principen, som ligger till grund för betänk., d. v. s. till den frågan, huruvida man bur gifva Banken rätt att köpa och försälja vexlar. Denna princip gillar jag fullkomljgt, den förer Banken in på en hana, som är mera förenlig med naturen af en vexelbank, än större delen af de åtgärder, dem banken nu förehar, såsom belåningar på fastighet, dä capitalet är borta under loppet af omkring 40 år, m. m. Den af Utsk. framställde principen är således förenlig med en vexelbanks verkliga natur. Ehuru jag således fullkomligen gillar denna princip, tror jag likväl icke att dess verkställighet kommer att medföra de stora och lyckliga följder, som man från Dero håll synes hoppas. Nyttan som denna föreslagna åtgärd hör medföra, är, att till någon del hindra cursens fluetuutioner. Den kan deremot icke åstadkomma det sökte ändamålet, att bereda någon större tillökning i Bankens metalliska fond, sorn ytterst beror på förhållandet emellan export och import.
Herr ldotblieb, Larl kreclric, Som Herr Grefwe ^törner sä fullkomligt och wäl framsiält et lagligt sätt til redowisnings anställande för om händer hafde medel, et sätt som jag först, ehuru ofullkomligt, förestagit; sä förenar jag mig til alla delar med hwad Herr Grefwe lvtörimr anfört, och fär tillika anmärka, at hwad flere Ledamöter uti detta ämne nu talat, tydligen wikar, at jag ej för längt utsträckt mitt begrepp om Herr LLlllmans första Memorial, nemligen, at detsamma äsyftar en strängare och widlöfttgare undersökning än blott redovisning för upburne medel, och bwartil berörde Memorial destut m gifwer den tydligaste och mest utmärkta anledning. Friherre 8tLöl von liollgtein, dorli tx Imillvix, yttrade sig, at säsom han ej wore wältalig, sä wille han ej heller wara mängordig. Wore det, som i det sist upläste dictamen blifwit anfördt, den wärde Ledamotens egen nygift, sä blefwe den, säsom sadan, för hans räkning. Men wore denna upgift enligt med den nu antagna Constitutionen, sä begärte Friherre Den IZ Iulkr. 23i Friherre Lmlls ot derom blifwa uplyft. Enli.qt 1772 ars Regeringsjorm hade redvwisning icke warit förwägrad: och Friherre e.-laei8 tanke more, at Riksens Stander öehölle de rättigheter de agde, och ej onödigtwis besvärade Kongl. Maj:L nied önffningar, enär hans tid anda more Nlrackligen uptagen af Regerings omsorger, hwilka nog kunde förty ilga Hans Spira. Herr lläblm-rn, upläste widare följande:
Bland Kongl. Kommerse-kollegii expensmedels-utgifter för revisionsåret förekommer en post å 50 R:dr, utbetald till en af tjenstemännen inom nämnde embetsverk för 100 ST formljus till försegling af bref, hvilken utgiftspost, fastän i och för sig obetydlig, dock förefallit Revisorerne anmärkningsvärd, enär Revisorerne svårligen kunna antaga, att för det uppgifna ändamålet en så stor qvantitet ljus behöft användas. § 2- På sätt i nästlidet års revisionsberättelse omförmäles, blef, i anledning af Rikets Ständers underdåniga anhållan om meddelande för framtiden af bestämda föreskrifter, huru stort antal statskalendrar samt hvilka tidningar och huru många exemplar deraf finge vid hvarje embetsverk af expensmedlen bekostas, genom nådigt cirkulär den 26 November 1858, bland annat, förordnadt, beträffande statskalendrar, att deraf för hvarje embetsverk icke finge inköpas flera exemplar, än som för begagnande i embetsrummen vore behöfliga, samt hvad anginge prenumeration å tidningar, i hvilket ämne föreskrifter för Kongl. Majrts Kansli blifvit under den 19 December 1835 meddelade, att öfriga embetsverk, för hvilka expensmedel äro anslagne utan fastställande af visst belopp, derför af Postoch Inrikes Tidningar finge anskaffa så många exemplar, som hvarje verk ansåge för sig och underlydande erfordras, dock icke i något fall utöfver det dem i vederbörlig ordning tillerkända antal exemplar af svensk författningssamling. För att visa på hvad sätt dessa föreskrifter blifvit af olika embetsverk och myndigheter uppfattade, få Revisorerne här nedan meddela uppgift å det antal exemplar af statskalendrar samt tidningar och tidskrifter, som under revisionsåret blifvit för expensmedel anskaffade: (Bilagan litt. Ä.) PosttidDagStatska, ningar. bladet. lendrar. Justitie-kanslers-expeditionen: 1 ex. af Aftonbladet, 1 Nya Dagbgt Allehanda, 1 af Fäderneslandet, 1 af Frihetsvännen, 1 af Kapten Puff, 1 af Illustrerad Tidning, 1 af Svenska Arbetaren i. 1. 1.