Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D. Ar 1813 har Sjö- och Gränse-Tulls-Uppbcirden efter slutad Hufvud - Bok utgjort af så kallad Tull Ikd 1,858,026. 18- hvaraf, sedan afkortningar, aflöning och öfrige utgifter, tillika med de i Nåder anslagna Extra medel till Kongl. General-Tull Di rections disposition samt delar af Stockholms inkommande lastpenningar och innestäende behållningar hos Sjö-TullsKamrarna till första qvartalets aflöning m. m. för år 1814, samt åtskilliga oinflutna poster vid 1813 årsslut, tillsammans R:d 280,752. 12. 6. afgått , letnnar till Kongl. Majit och Kronan en behållning af R:d 1,577,274. 5. 7., hvilket iir det högsta öfverskott, som någonsin visat sig ; men om derifrån afdrages de särskilta Uppbörder , som tillkommit under loppet af år 1813» : dell Calcul öfver Sjö-Tulls Uppbördens, förhållande nedannämnde år. i _ ! ArtoT'"s | i Uppbörd. [ Utgift. j Provenu. 1 t Medium af 5 år 6.011,901 j 20 |t,202,380(13 2 7 — é 5 Den 7 Augusti 399 dels genom Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse , i stöd af Kongl. Brefvet den 8 Januari 1S12 , med ao procent Tull för till Carlshamn med skepparen Brasse inkomna varor, Tullafgift, till följe af Kongl. Kungörelsen den 5 Augusti 1812 och Kongl. Brefvet den 3 Februari 1813, för Lurendrägeri-varor och 20 procents
St. hafva trott sig finna lika åsigter i denna del äfven vara rådande hos E, K. M., genom de åtgärder, som för införande af förbättrade smides-methoder och omarbetning af Bergs-Författningarne i allmänhet under senare åren blifvit vidtagne, hvaribland må nämnas: att förslag till förändrade Grufve-, Hytteoch Smides-stadgar blifvit, uppå E, K. M:s Nådiga befallning, af serskilde Comiterade afgifne och redan i83a till trycket befordrade; all, genom E. K. M:s och Rikets Bergs-Collegii Kungörelse den 21 Mars 1833, Bruksegare, till 1835 års slut, i allmänhet fått sig rättigheten tillerkänd, att, efter skeende anmälan, förändra eller utvidga verkstäderna för antagande af sådana smides-methoder, hvarigenom en förbättrad tillverkning åstadkommes; äfvensom alt E. K. M., uppå hemälde Collegii gjorda underd. framställning om förberedande åtgärders vidtagande, för införande af friare Smidesförfattningar, uti Nådigt Bref den 24 Maji 1833, anbefallt en fullständig undersökning inom Bruksoch Bergslags-districten, lill utredande af hit hörande ämnen; hvilken undersökning, redan samma ur påbörjad och fortgående, likväl icke förr än under innevarande år torde hinna fullbordas; hvadan tillämpning af de här nedan i underd.'framställde förslag i allmänhet icke åsyftas förr, än berörde undersökning för sig gått. Rikets Ständer hafva emedlertid ansett det vara magtpåliggande, att 544 Expedilions-Ulskottets Forslag till und. Skrifvelse N.-o 2 <)4- införandet af ett friare system för jernhand teringens bedrifvande sker med tillbörlig varsamhet, för att ej åstadkomma en våldsam rubbning af de förhållanden, som hittills egt rum, eller ett förnärmande af de rättigheter, sorn genom Privilegier och äldre Författningar blifvit betryggade; och det är under denna åsigt R. St. tagit i noggrannt öfvervägande följande, med förevarande ämne gemenskap egande frågor: 1:0
M. har Sig bekant den ifrågavar. kuren, utan att R. St. derom göra någon anmälan; men Frihrn, som länge varit landsh., torde erinra sig, att läns-lazaretten icke underhållas af statsmedel, utan af hvarje läns särskilda tillskott. Konungen kan följaktligen icke disponera öfver sådana medel, och det skulle alltså synas besynnerligt, om Konungen, utan någon dertill af R. St. gifven anledn. anmodade vederbör, lazaretts-direktioner, att på ett eller annat sätt begagna sina medel för detta ändamål. Kommer likväl en anhållan i ämnet frän R. St., så kan jag icke finna annat, än att en deraf föranledd framställning kommer att anses såsom i allo befogad. Jag hoppas och anhåller, att R. o. Ad., då denna framställning icke kan skada men väl gagna, icke måtte förkasta henne, utan bifalla Utsk:s betänk. Frih. Cederström, Claes Rud.: För 3:dje gången nödgas jag uppträda, för att bemöta några inkast och besvära R. o. Ad. med åhörande af framställningen utaf några grunder, som synas mig understödja förslaget. Frih. Cederström, J., har förklarat att kuren vore redan förkastad såsom oduglig, hvilken straffdom dock är ej blott alltför sträng, men jemväl obillig i grund. Den Sclireiberska kuren infördes här i landet pä grund af uppgifter från Tyskland, hvarest den ansågs i allo uppfylla ändamålet; det enda man kan anmärka vore möjligen att man måhända derefter tillämpade den allt för vidsträckt. Erfarenheten har i detta, som många andra fall meddelat sin rättelse, den han derjemte visat, att någon fördel varit af kuren att hemta, och man bör väl då icke vägra den, som sådant önskar, att komma i åtnjutande af dessa fördelar, med iakttagande af de förbättringar i metoden, som under lidernes lopp vid kuren kunna ske. Man har velat taga i anspråk patientens moraliska kraft; men mine Hrr! rådfrågom erfarenheten, och vi skole snart finna, huru svag denna kraft är hos de fleste personer, som genom fylleri bringats lill det mest nedsatta både psychiska och fysiska tillstånd; likväl saknas der icke alltid en qvar lefva af god vilja.
Räkenskapen, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, har ej heller hos Revisorerne foranledt någon erinran och utvisar följande förhållande: Debet. Balans från år 1855: Uppbörd: Anslag af skogsplanterings-medlen 3,650: Försäljnings-medel 132: 26. Credit. Utgifter: Aflöning a 2,731: 12. — Hushyra 400: -— ■— Revision af skogs-kartor 58: 34. — Reparationer och inventarier 117: 4. •—■ Yed, ljus, expenser och diverse 531: 21. — Afskrifning af förbrukade inventarier 142: 22. 4. Balans till år 1857: Styrelsen öfver Eke-plaiitcringante. Dess räkenskap, som blifvit uti Kongl. Kammar-rätten granskad med anmärkning, liar bos Revisorerne icke föranledt till någon erinran. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Belt et. Balans från år 1855: Credit. Balans från ur 1855: Utgifter: Balans till år 1857: Kontant behållning Revisorerne, sorn erhållit del af Styrelsens till Kongl. Maj:t den 20 April 1857 afgifna underdåniga berättelse om ek-planteringens på Wisingsö tillstånd och förvaltning under revisions-året, hafva deraf inhemtat, bland annat, att omkring 40 tunnland blifvit dels med ek planterade, dels besådde med ekollon, och dessutom 25 marker lärkfrö utsådd; hvarjemte utgallringar blifvit verkställde å omkring 30 tunnland af 1834 års ollonsådd, samt öfverskärmad skog på åtskilliga ställen bortröjd å tillsammans 80 tunnland. Ekarnes vextlighet hade i allmänhet under året ej blifvit förhindrad af någon annan skada, än att en mindre del, eller 1834 års sådd, lidit af nattfroster och insekter. Redogörelserna för anslaget till socken-kartors upprättande och för Kontorets bötes-medel äro i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning.
Förekallades orgelnisten Humbla, hvilken på tillfrågan ärkände, det han flere gånger utaf prästerskapet enskildt och af församlingens Patronus, fått varningar för sitt fylleri och därmed förbundna oanständiga lefverne, samt äfven, at han utaf aflidne Herr Prosten Maneck, uti tillkallade vittnens närvaro, sådan varning undergått: Nu, då Humbla ej heller kunde neka, at detta oaktadt ingen förbättring i hans lefverne följt; thy jämte det at ordföranden förestäldte honom oskickeligheten och förargelsen häraf, tillsades han nu offentligen, at detta nu vore yttersta varningsgraden. Hvarefter församlingen i händelse äfven den blefve fruktlös, skulle söka på vederbörlig ort, at från en så oskickelig kyrkobetjent blifva befriad. In fidem protocolli Malms S(oche)nstuga d. 7 Oct. 1810. Carl Hallgren Eric Carell Protocoll, hållit i Extra Ordin. Socknestämman med Stora Malms församling d. 28 October 1810. Sedan Lands Höfdinge Embetets kungörelse af d. 12. hujus, angående uprättande af markegångs taxa för detta län, blifvit från predikstolen upläst d. 21 därpå följande; och dessutom särskild kallelse af undertecknad protocollsförande blifvit utfärdad till denna församlings hemmans-ägande medlemmar af bondeståndet at i S(oke)nstugan denna dag sammanträde; Och då undertecknad v. Pastor sig infann, vore ej, ibland denna församlings få hemmansägande medlemmar af bonde ståndet, flere tillstädes, än Olof Jansson i Ändebohlstugan och Sven Larsson i Jälk-säter, hvilka 2ne till sitt ombud, vid tillfälle, då val till taxerings fullmägtig af bonde ståndet för Oppunda härad, kommer at ske, kallade skatte-bonden Pehr Pehrsson i Höijen; Och skulle till honom lemnas utdrag af detta Protocoll. In fidem Carl Hallgren v.
Denna fräga kunde snart sträckås till alla Rikets Embets - och Tjenstemän ; och männe Riket wore belätit, om alla detz Jnncwänare, som förutsett möjelighctcn, endast sytzclsatte sig med den enskilda idoghctens utwecklande, innom de sä kallade näringarnc? Wära anlag, wära böjelser, wära färdigheter äro olika: alla skola begagnas till Fäderneslandets nytta: och 0- lyckligt det land, der Rikets gagn uti de sä kallade Embeten , ej utgör ett hufwud-föremäl för det upwäpande siägtets ärelystnad och täflan uti alla dertill erforderliga egenskaper! Hwad ben Diplomatiska tjenstcn i synnerhet beträffar, sä, om det medgifwes, att den, ätminstonc i afseende pä Pension, är den aldrasämst lottade, sä har just deraf följt, att hwar och cn,som deruti inträdt, af ett, som mig tyckes, bcrömwärdt förtroende, bädc till Styrelsens rätkwisa och till sig sjelf, ansett' för omöjligt, att icke antingen en sädan LZtz Den 6 September." författning uti det bela skulle ändras och förbättra^, eller att ätminstone han sjelf skulle blikwa dcrifrän un» pantagen. Deremot tillstär jag upriktigt, att, om samma författning ännu bibehälles, nödgas jag ifrön denna dag anse den Fader, som upfödcr sin Son till detta yrke, eller den yngling , som otwungit wäljer det den förre för en pligt förgäter, den sednare för en flags sjelfspilling. Styrelsen har emedlertid den ut» tväg, att till Ministrar Utnämna de Rike bland Nationen, som ej behöfwa göra afseende pä penninge, tvillkoren. Om mänge af desse wcrkeligcn skulle afstä jfrän detta afseende? om alla skulle äga de eljest erforderlig? egenskaper? torde ätminstone wara pro» blematiskt, Men jag antager, att Ministrarne äro tillsatte.
Särö lämpar sig särdeles genom sitt sunda, förträffliga, i hafvet framskjutna läge och genom sin härliga furuskog både till en hafsoch skogslufts-kurort, som ock till van lig sommarvistelse. Du känner j u Göteborg sedan dina Marstrandsoch Lysekils-sejourer och vet således, hvar vestkustens båtar ha sin plats vid stenpiren; och alltjemt antagande, att du är villig göra den lilla, något öfver halfannan timme långa, färden ut till hafs, skynda vi ned till ångbåten i lagom tid för att hinna med. Ångbåten glider ut från land, sedan vanliga kommandoord uttalats, och ilar den kända vägen förbi Masthugget, Majorna och Nya varfvet på ena och på andra sidan H i - singen med sina upplagsplatser, Lindholmens och Eriksbergs mekaniska verkstäder, villa » Tannhäuser » m. fl. ställen ut till Elfsborg. Här styres kosan söderut, och strax till venster se vi den lilla, af göteborgare af medelklassen lifligt besökta badorten Långedrag med sitt café Miramar; till höger om oss skymtar en annan mindre badort, Brätten, belägen på Styrsö. V i ånga vidare öfver Askimsfjordens glittrande böljor, och vi se, huru småningom den, för den vestra skärgården egendomliga, ofta i orange skiftande, mörkvioletta färgtonen öfver den kala, klippiga stranden börjar antaga en grönaktig anstrykning. V i komma närmare, och snart framträder som en slående kontrast till den omgifvande kalheten en skogklädd, fagert grönskande ö framför oss till venster. En glad känsla af öfverraskning griper oss, och vid åsynen af den första täcka villan bestormas den välvillige och uppmärksamme kapten Clase med frågor, som han på ett tillfredsställande sätt besvarar. Villa efter villa framträder, och till sist fängslas våra blickar af något, som lär vara för Särö alldeles egendomligt: en rad små hus, försedda med väldiga markiser stå nemligen utskjutna i vattnet. V i upplysas om, att det är dambassinerna.
Svea IIof-Räft 163,000: — Götha IIof-Rätt 162,000: — och IIof-Rätten öfver Skåne och Blekinge 78,100: — 403,100: — men nu gällande stater, med inberäkningaf de särskilda anslag, som under nu löpande Statsreglerings-period äro beviljade, endast upptaga för: Svea IIof-Rätt 128,325: Götha IIof-Rätt 126,825: och IIof-Rätten öfver Skåne och Blekinge 5 8,6 50: hvartill kommer ett Hof-Rätterna gemensamt tillagdt reservations-anslag 10,500: 324,300: så uppstår, utöfver sistnämnde summor för regleringens tillvägabrin - Transport 59,633: 92. •22 Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o i, om Slalsperkel 1SSU. Transport gande, ett behof af hvilket belopp Kongl. Majit nu vill af Rikets Ständer äska. 7:o) Ii rig s~ Ilof-Hällen. Med hänseende till behofvet af förökade löneförmåner för embetsoch tjenstemännen jemte vaktbetjeningen äfven i denna llofRätt, har ett uti bilagde protokoll öfver Justitie-Departements-ärender intaget förslag till ny lönestat för Krigs-Hof-Rätten blifvit upprättadt och med hänvisande till denna lönestat, sorn uppgår till 12,850: — vill Kongl. Majit i det nuvarande anslaget till KrigsHof-Rätten 9,555: 50. äska en förhöjning af hvarjemte å allmänna Indragningsstaten skulle uppföras ett den nuvarande Notariens lön och ljuspenningar motsvarande belopp af 1,344 R:dr. De tjenstemännen och vaktbetjeningen tillkommande ljuspenningar, 270 R:dr, skulle deremot, indragas. 8:o) Anslaget lill flingans vård och underhåll. Då utgifterna för fångvården under de tre sednast förflutna åren, enligt ett ungefärligt medeltal uppgått till 1,350,000
Möjligt är, att Utsk:ts förslag icke innebär den lyckligaste lösning af frågan, men om R. o. Ad., med godkännande af sjelfva grundsatsen, vill återremittera denna punkt, så föreställer jag mig att Bevill.-Utsk:t skall kunna framlägga ett nytt, mera praktiskt förslag. Jag inskränker mig derföre till att begära återreiniss i denna syftning. Gr. Mörner: Utsk:ts i denna punkt framställda förslag har utan tvifvel ett välmenande syfte, men det kan ofta nog åstadkomma en rak motsatt verkan mot den man åsyftar. Arfskifte är nemi. nu icke föreskrifvet, att genast efter inträlfadt dödsfall förrättas emellan den aflidnes sterbhusdelegare, utan Deo 8 April f.m. 505 kunna arfvingarne lefva i oskiftadt bo, derpå man har många exempel. En föreskrift, att arfskifte ovilkorligen skall göras, kan deremot, särdeles för sterbhus, som äro invecklade i vidlyftiga affärer, understundom verka derhän, att den behållning, som kunnat förefinnas, h. o. h. försvinner. Jag känner särskildt till ett sådant sterbhus, der arfvingarne fått en ganska vacker behållning derigenom att de fortfarit någon tid med att låta rörelsen fortgå, under det boet förblifvit oskiftadt; hvaremot de säkerligen hade måst öfverlemna boet till kreditorerne, om de varit tvungne att genast göra skifte. Jag vill visst icke bestrida billigheten af den grundsatts, att med karta belägges endast den del af boet, som tillhört den aflidna personen, men i de flesta fall är det för domaren alldeles omöjligt att, med ledning af bouppteckningen, bestämma hvad som rätteligen tillhör denne eller den efterlefvande, ty bouppteckningen innehåller icke dertill nödiga materialier. Att åter göra domaren till utredningsman i hvarje sterbhus, på det han må kunna bestämma kartans belopp, vore att ålägga honom ett allt lör drygt besvär.
Hastigt lemnande den förtroendepost, hvarmed Blenda i nödens stund hedrat honom, gick han emot fru Emerentia med mer hjertlighet och mindre ceremoni, än hon på förhand beräknat och beredt sig på. Och innan hon hunnit yttra minsta ord, hvilket likväl ej hindrade henne att göra den ena djupa nigningen efter den andra, sade han vördnadsfullt: ”Jag har tagit mig den friheten att anmäla mig hos herrskapet som en slägting, men då jag icke gerna kan vänta att på endast god tro bli antagen som sådan, är jag färdig att – om fru v. Kühlen så befaller – förklara huru jag vågar räkna denna slägtskap.” ”Var så god och lemna alla förklaringar å sido tills de falla herr gre herr kusin lägliga! Vi äro gudskelof för grannlaga” – här följde en ny serie af nigningar – ”vi äro för grannlaga, både jag och min dotter, att genom någon otidig nyfikenhet vilja framtvinga ett förtroende, som i sin tid visst icke uteblir. Det är mig som mor nog att veta det afsigten är redligt menad, och det har jag också aldrig tviflat på, ehuru öfvertygelsen blifvit, om möjligt, ännu mera fullkomlig, sedan herr kusin behagat göra oss den äran att komma hit i vårt anspråkslösa hem.” ”Nå, jag är lika förtjust som öfverraskad att finna mig så hemmastadd, der jag, att säga sanningen, fruktat ett litet tvång. Och var säker, min bästa tant – en slägting kan ju icke begagna en mindre förtrolig titel – var säker att vi en gång framdeles skola skratta rätt hjertligt tillsammans, då vi påminna oss vårt första möte!” ”Åh, det är icke så första heller: i Wennersborg, der vi voro grannar, träffades vi i den stora salen, en gång då herr kusin kom hem.” ”Hem – jag bodde icke på gästgifvaregården.” ”Jaså, kusin bodde der icke?” ”Nej, men nog erinrar jag mig att vi verkligen mötte hvarandra i salen, då jag gick in till en bekant.” ”Det var säkert en mycket nära bekant!” Fru Emerentia log skalkaktigt, ehuru, förstås, med mycken värdighet.
Det är i handlingar, som försäkringarnes alfvar bevisas; och det är icke troligt annat, ärt att Svenska Folket haldre vill gifva sin goda EnkeDrottning mer än mindre, för hvad hon, efter riittsbegr-ppets allmänna fordran, bör fa, hvilket äter efter mitt omdöme, då mart 324 Den 11 April. inbegriper de 10,000 R:dr Råneo, som Ständerne år I81? gåfvo Hennes Maj:t , säsom ersättning för Myntets fallna värde, icke rätteligen kan beräknas, eller bör blifva mindre, än 80,000 R'-dr Banco. Nekar man Hennes Maj:t det, så är man så mycket mer pligtig att respectera Hennes rätt till Starby Kungsgård-, I denna andra Punct af Betänkandet, synes mig att Utskottet röjer någon brist i ,.kännedom, angående Arrendets beskaffenhetdå Utskottet anser något hinder derifrån uppkomma för Hennes Maj:ts fria disposition af Starby, jag vill visst icke fråntaga någon»man hvad han kan få 3 och vill icke heller upprifva något missnöje till längesedan förflutna tider; men då man vill, till förmon för en enskilt Medborgare, förminska Enke-Drottningens rätt; så täger jag bladet från munnen, och säger min tanka om förhållandet, sådant sorn jag tror mig känna det. På 1790-talet utgaf f. d. Konungen en allmän Författning, att ingen Kungsgård finge bortarr§nderas annorledes, än genom Auction till den mästbjudande; men år 1801 händs likväl m t. på sidan om denna Författning, ett särskilt undantag derifrån gjordes, dä Arrende Contract på 30 år gafs på Starby Kungsgård, åt Major von Steijern, Mag af Presidenten i Stats-Contoiret Friherre Lagerheim. Jag vill visserligen icke säga, att afsigten var, att, på det allmännas bekostnad, gynna honom j men händelsen och dess verkan blef dock sådan.
Den hittills varande kungliga teatern måste helt och hållet förändras * till en statsinstitution. Det är vår skåde-spelskonsts enda räddning, till hvilken enskilda teatrar icke förmå mycket, äfven om de skötas aldrig så utmärkt. Huru är det med vår Nya teater? Den har en utmärkt ledare i hr Ludvig Josephson, en. af de insigtsfull aste, kraftigaste och mest uthållige af alla direktörer som funnits och finnas i vårt land eller, for att tala rent ut, den bäste teaterstyresman som Sverige någonsin haft, Edvard Stjernström icke ens undantagen. Men icke lemnar Nya teatern derfor tillräcklig borgen for att den alltid skall iakttaga konstens sanskyldiga bästa. Hela denna skara af lösaktiga operetter, offenbachiadernes konstförtrampande slägte, är just icke något vackert vittnesbörd. Men hvad skola Nya teaterns direktörer göra? De äro begge, ty hr Holmqvist får ej heller glömmas, ifriga att sätta upp » Faiist », » Macbeth », » Julius Caesar » och en hel mängd storartade dramatiska verk från forntid och nutid, från utoch inlandet — om inlandet icke har några stor artade, har det dock några stora eller åtminstone långa. Bra! ropar publiken och går till Nya teatern för att se på det storartade. Det stora i Nya teaterns verksamhet lofordas i tidningarna, handklappas af allmänheten och — sjunker snart i glömskans natt, hvarifrån det blott någon enda gång stiger upp för att gå i sömnen. Nya teatern firar Lessing och Calderon, reser en tribun åt doktor von Bergen, är estetisk och aktningsvärd, men salongen är stor, och skådespelshusen i Stockholm äro många. Här gäller det att täfla. Allmänhetens smak är kanske icke alltid så aktningsvärd, som önskligt vore. Den kung-liga scenen har just icke varit så ihärdig i sitt uppfostrande kall. » Macbeth mördar oss, Faust störtar oss i afgrunden », säger en af direktörerne, och det är sannolikt icke hr Josephson. » Vi måste fram med operetterna! » Hr Josephson suckar, tiger och samtycker. Mindre teatern kastar det ena benstycket efter det andra åt den glupska publiken.
Stats-Utskottet får i anledning häraf erinra, hurusom, enligt hvad motionären omförmält, Kongl. Majit till Rikets sednast församlade Ständer aflåtit nådig Proposition, 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 57. om hvars innehåll Utskottets Utlåtande N:o 223 vid nämnde riksdag närmare omlormäler och genom hvilken framställning Kongl. Majit, — jemte meddelande, bland annat, att genom Kongl. Kammar-rättens den IB November 1850 gifna och af Kongl. Majit den 24 November 1852 i nåder fastställda utslag blifvit Lindberg och, derest han saknade tillgång, jemväl numera aflidne f. d. Landshöfdingen, Stats-rådet J. af Wingård, ålagdt att ersätta Kronan dess förlust å arrende-afgifter m. m. för ofvannämnde boställen med en summa af 2,874 Ridr 11 sk. 5 rist Banko, hvaraf, sedan Stats-rådet af Wingård i lifstiden uti afräkning erlagt ett belopp af 1,000 Ridr, återstoden 1,874 Ridr 11 sk. 5 rist borde, enligt utslag af Öfverståthållare-embetet den 21 November 1856 och af Kongl. Svea Hof-rätt den 16 Januari 1857, utgå sålunda, att af Lindbergs pension på Rikets allmänna Indragningsstat 1,200 Ridr hälften skulle, i den mån pensionen utfölle, af Kongl. Kammar-rättens
Inför ett förborgadt tribunal Herr Carl dock i natt har svårt: »Jag kunde ej annat – det fans ej val, Här gälde det hårdt mot hårdt. Min faders verk eller riksens råd, Ettdera det gälde – då fejd utan nåd! De syftat åt Sverges hjerterötter, Och hufvu’na lades för deras fötter. »Låt steglen sända sin vålnadshär! Mitt hjerta ej bäfvan sport. För detta fattiga landet der Jag gjorde om hvad jag gjort. Om blott det länder till Sverges väl, Må skulden drabba min egen själ! Min son en gång kan gå mera varligt Och skona – när det ej mer är farligt. »Min Gustaf Adolf!» Så sällspordt blid Vardt glansen i ögonvrån. Hans anlete, vittradt i storm och strid, En känsla lyst upp: min son! »Mig, gamle kämpe, de fruktat blott, Men honom skänktes hvad jag ej fått. Min son skall göra’t – förlika sinnen Och helsas stor utan svåra minnen». Nu tryckes som bäst liten gyllenlock I pösande kuddes dun, Nu höter i sömnen åt flugors flock En barnhand knubbig och brun. Den bistre fadren i tanken ler, Han ser lilla handen som sjunker ner Tillbaka på täcket med ljuflig möda, Ser kinderna blossa så äppleröda. Då vaknar en oro han ej förstår; Kan något fattas hans son? Han glömde i säng honom se i går Blott några rum härifrån. Sin längtan står han ej mer emot Och snart utåt gången smyger hans fot. Det fjät, som häfden likt stålklang gömmer, Når tyst på tå dit der barnet drömmer. Nu är han vid dörren till litens bo. I kammaren utanför En smådräng snarkar i godan ro Och hvarken ser eller hör. Nu sänks mot kudden en grå mustasch – »Himmel och afgrund!» Uppskrämd page Hertigens jernhand i skuldran skakar: »Sängen är tom! Är det så du vakar?» En tum från ett rytande lejons gap Är lifvet säkrare visst: »De bortfört vårt unga lifsherrskap, Du hjelpt dem, din satanist! På sträckbänk, din hund, eller strax bekänn!