Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Därmed läste jag med en energisk knyck igen dörren till det inre rummet och började att med famlande händer ta fram mina ytterkläder. Nu visste jag hvad kvinnofrågan var! Det var helt enkelt att inte låta förtrampa sig i sina heligaste rättigheter! Hur jag fick kläderna på mig, vet jag inte, ty utanför hörde jag Gustaf säga med sin allra kärälskligaste röst: »Välkommen välkommen, lillan! Har hon längtat mycket efter fa’bo, hva? Snygg »fa’bo!» tänkte jag. Jag önskade att min slöja hade varit tjock som en handduk, så jag skulle ha sluppit se något, medan jag passerade rummet. Därmed öppnade jag dörren. I detsamma flög något mjukt och ludet genom luften rakt upp i hatten, från hvilken plymerna snart rök som om jag haft den fule själf till modist. »Gud, Gustaf, hvad är det!» skrek jag. »Miss Rås», sa Gustaf lugnt. »Så flickan, så!» Därmed ryckte han till sig en liten skär apa, som jag strax kände igen se’n Tivoli, från min hatt, och stoppade henne inom rocken, där hon sedan satt och gjorde de förfärligaste grimaser. Jag sjönk förintad ned på en stol. »Är – är miss Rås en apa?» stammade jag. »Ja, hvad skulle hon eljest vara. Du tål ju inte apor. – Men vaktarn kunde inte ha henne längre – hon var tvungen att få komma hem. Jag har varit så rädd du skulle känna nå’n lukt, men så hittade jag på det där med parfymen. Är hon inte söt?» Nu hade jag emellertid hämtat mig litet. »Är det apor du besöker på Lundtmakaregatan med?» frågade jag allra högst uppe på mina höga hästar. Gustafs ansikte fick ett uttryck som jag bara sett det ha en gång förut, och det var, när Lund, vår kompanjon, måste bekänna alla sina fuffens. I ett visste jag att han var oskyldig. »Kära, älskade Gustaf förlåt mig!» ropade jag och kastade ytterkläderna på en stol. Men han hörde mig inte. Han promenerade fram och åter i rummet och öppnade munnen oupphörligt, som om något höll på att kväfva honom. Slutligen kom det: »Du borde just blygas, Lovisa!
Maj:t, med anledning af förevarande ansökning, och till följd af nu inhemtade upplysningar, täcktes förklara: l:o att i alla af minister-staten utgående traktamenten, aflöningar, pensioner, m. m. norrska medel anses för hvarje år hafva ingått och ingå lill den andel, som Norriges hela bidrag lill minister-staten för samma år utgör, i förhållande till Sveriges hela bidrag till minister-staten, hvarefter, med Sveriges andel i afseende å deraf erläggande bevillning, bör förfaras i enlighet med de derom gällande författningar; 2:o att sökanderne lemnäs öppet att, utan hinder af något, rörande bevillning till svenska stats-verket å dylika aflöningar, m. m., meddeladt beslut, eller af någon i sådant hänseende gjord debitering, söka inom natt och år från den dag, då detta beslut fattas, i vederbörlig ordning erhålla restitution af den bevillning, de erlagt utöfver hvad på Svenska andelen i deras aflöning belöpa bort; 3:o att, i händelse någon i ill restitution berättigad löntagare eller hans rätts innehafvare underlåter att sig dertill inom den nu föreskrifna tid anmäla, utrikes Departementet bör i dess rätt inträda; samt, i sammanhang härmed och till vinnande af behörig rättelse för framtiden: 4:o att det åligger Stats-ministern för utrikes ärendena att inom Januari månads utgång hvarje år underrätta Stats-kontoret om. det förhållande, som under det näst förflutna året egt rum emellan Sveriges och 28 Kongl. Maj:Is Nåd. Proposition, N:o 30.
Huru omöjligt det är att lill den grad democratisera samhället, alt icke gradationer finnas och en rangstrid kan uppkomma, bevisas af en för få år sedan skedd tilldragelse i en af de små Schweitzer-Cantonerne, der statsförfattningen är radicalt democralisk. En tvist uppkom mellan de olika menings-fractionerne, som utbröt till öppen fejd. Det aristocratiska partiet utgjordes af koherdarne, det democratiska af getherdarne. — Att framdraga den ytterliga democratiens alla samhällsvådor, skulle leda till för mycken vidlyftighet; erfarenheten visar också, att ingen statsförfattning är mera vansklig till sin varaktighet; ty democratien förstår väl att tillskansa sig väldet, men aldrig all behålla detsamma. All oinskränkt myndighet är benägen alt missbruka sin makt. Historien visar i detta afseende en samhällenas oupphörliga kretsgång; huru aristocratien framkallar democratien, denna åter anarkien och despotismen. Säkerhet lill lif och egendom är samhällsindividens gemensamma intresse, hvilken politisk fraction han än må tillhöra. Att den ytterliga democratien alltid hotar att blifva laglöshetens välde, intygas af samtida exempel, af de bekanta lynchlagarne i Förenta Staterne samt af de nyligen skedde massakrerne i Philadelphia, der auctorileterne icke kunde eller icke vågade försvara allmänna ordningen. Nationerne omskapa icke sin samhällsförfattning hvarje decennium, den är en produet, som bör uppgöras för sekler och således vara utan inflytelse af dagens små passioner. Afseende hör fästas på alla i Staten befintliga betydligare intressen. Man kan icke billigt vis begära, att de forna maktägande classerne sko - 40 Den S8 Augusti. la godvilligt afstå sin plats, för alt under nya föreslagne förhållanden förlora all samhällsbetydelse. Det vore mindre väl betänkt att, genast vid första anläggningen af en ny samhällsordning, göra de upplyste classerne till uppenbara fiender deremot.
Den öfvergår efter en mycket brant sluttning till en jemnare plan längs Saone, öfver hvilken en särdeles stor mängd broar (mer än hvad behöfligt synes) går till den andra delen af staden, som tycktes mig byggd på ett spetsvinkligt triangulärt delta, bildadt af denna flod och Rhône, som här flyta tillsammans. Staden, att dömma efter den lilla del jag genomgick, tycks vara regulier och vacker. Nejden deromkring tycktes mig mycket likna den omkring Rouen: höjder och dälder och i allmänhet mycket couperadt land. Floderna äro ganska starkt strömmande, men vattnet grått och fult. Novan blir mig ännu den ståtligaste flod jag sett; om ej just Kumo elf, på vissa ställen der jag sett den, kan sägas öfvergå Nevan. Men numera är mig minnet af den så otydligt att jag ej kan anställa jemförelse. I staden tycktes ligga mycket militär och när jag kom i mitt hotel såg jag nere i källarsalen åtskilliga underofficerare, som suto i största förtrolighet med sina hustrur eller grisetter eller hvad det månde ha varit för qvinnor, och åto sin middag. Här köpte jag mig slutligen ett par tofflor af ett mycket vackert ungt fruntimmer. Hemkommen i mitt hotel intog jag kl. omkring 6 en dugtig middag och satte mig sedan att skrifva bref hem till min mor. Begaf mig tillika med en annan ung man, som tycktes vara någon ouvrier och bodde på samma värdshus som jag, kl. 5 om morgonen ner till ångbåten, på hvilken förut fanns en hel hop hornboskap som var fastbunden i förn för att föras till Avignon. Värdshusgossen, som på en liten handkärra förde våra saker, hade ej fört oss till det ångfartygsbolags båt som egentligen framskaffar passagerare. Men jag ansåg det vara detsamma och blef qvar om bord, utom det att jag nu mera ej gerna skulle hunnit till någon annan båt. Morgonen var kall och frisk, alldeles ej mildare än vanligt höstväder hos oss, och jag höll mig mest hela dagen gerna omkring machinens skorsten, som på långt håll spridde omkring sig betydlig värme. Men det blåste från Sevennerna, hvars toppar lågo omhöljda af tjock dimma, som knappt middagssolen kunde skingra. Denna bergås följde hela högra
<Eommerce'-£ollegium ännu icfe afgifmit fitt eget unber* båniga utlåtande, ^ttnan jag egbe*fännebom af fjmab fålunba, genom $ongt. (Sommer ce*(Eollegium bliftoit, ttU följb af .fongt. 50taj:tö nåbiga föreffrifter, t fa* fen ttögjorbt, Imbe jag, meb anlebtiing af ^mab ^>rofef5or ^iljjonö förrberörbe treefta Relation innehåller, fjmtlfet förefom mig i fjöstfu måtto migtigt och angeläget, att få tillförlitligen utrebt, föft, att unber refor i 23ohuö £än, genom famtal meb fmtniga perfoner och genom brefvexling öfver fåbane belar af ämnet, forn forbrabe närmare uttberföfningar och efterfragningar i orten, erhålla ett beftäntbt ombönte, om och h^ab, f°m funbe åtgöraö, för att belö bereba ett fuccejnot återvänbanbe af egentlig ga filljt|fet till bejj forbna betpbenfjet, och belö .till jfärgårböuntoånarneö räbbning unber tiben ifrån elänbe, genom toibtaganbe af fm|ftgt verfanbe anff atter till införanbe af fxffe på bjttpet af annat än filt och tängftfF, fjvil'- fet, äfven om fillftfM en gång blefve fullfomligen återjMbt, funbe fortfara fåforn en färjfilb, lönanbe och för Siifet vigtig fjanbtering. igenom bejja föreningar hut* jag öfvertpgat mig, att be uti ^tbfejjor ^iljjonö trpefta 23erättelfe af ben i ättarö 1828 (pag.
Det gör mig ondt att nödgas uppträda emot den värda Talaren, som öppnat närvarande Discussion. Jag har val alldrig kunnat öfvertyga mig om rigtigheten af de åsigter han yttrat sig äga om fördelarne af Götha Canal j jag har aldrig kunnat dela hans enthousiasme för detta föremål 3 men jag vördar och jag har länge beundrat det mod, med hvilket han sträfvar till sitt mål och går sitt öde till mötes. Det är långt ifrån mig att vilja försvaga det hopp, som ännu återstår för honom att kunna hinna sitt mål; Jag tvärtom ber Ridderskapet och Adeln icke låta det närvarande ögonblickets intryck och fördom bestämma det beslut, som kommer att afgöra Götha Canals framtida öde. Men jag hade önskat att den värde Talaren, genom andra skal, än dem han valt, hade sökt verka pa Nationens Opinion. Med I^o Den g Februarii. undantag af de få, sorn förmått uppfatta och bibehålla en stor idée, samt utaf den skaran, sorn uti Canalens bestånd och fortgång äger ett enskilt financiel Interesse, är Opinionen för närvarande helt och hållet mot Canaletl; och hvem är den dödlige, som kan stalla sig ensam mot en hel Nations Opinion? det enda nu mera användbara skälet, som skulle kunna förmå Nationen till ytterligare uppoffringar, torde vara: att man gatt för långt för att kunna tillåta sig att vända om , innan man undersökt huruvida det är möjligt att hinna malet. Men då Herr Grefve von Platen, i stället för detta enkla skäl, åter anfördt samma skäl, hvarigenom Nationens deltagande i Canal-Byggnaden förr blifvit beredd och underhållen, kati jag icke undgå att här nämna i hvilka afseenden dessa skäl synas mig svaga. Herr Grefve von Platen talar om Canalens blifvande nytta i Oeconomiskt och Mercantiliskt hänseende 3 till grund tor beräkningen af den förra antager han längden af de kuster och strander, hvilka genom Canalen sättas i Communication med hvarandra, och föremålet utur denna synpunct betraktad, jemnförer Herr Grefven Götha Canal med Canal de Languedoc.
Skrifvelse N:o Sjf 7 Ärendena, Herr Grefve af Wetterstedt, Hans Excellence Stats-Rådet Herr Grefve Mörner och Hans Excellence Stats-Rådet Herr Grefve Löwenhielm vore med Nådigt tillstånd frånvarande,att Stats-Rådet Poppius vore stadd på en Embetsresa, och att Hof Cancelleren, Friherre von Schulzenheim voro al andra Embetsgöromål förhindrad, Stats-Secreteraren föredrog i underdånighet Krigs-Collegii och SlatsContorels gemensamma under den 21 sistlidne April afgifna underdåniga Utlåtanden, dels i anledning af Rikets Ständers vid sistförflutne Riksdag aflålna underdåniga skrifvelse om reglering och jemkning uti städernas inqvarterings-besvär, dels ock öfver ett af Öfver-Direeteuren Rotzbeckx efler Nådigt uppdrag, lörfatladt underdånigt förslag till ny Inqvarlerings-ordning för städerne utom Stockholm, uti hvilket senare bemälde Verk jemväl yttrat sig i afseende å inqvarteringen i sistnämnde stad.
I följd af erhållen remiss åligger det Lag-Utskottet att öfver berörda framställning meddela utlåtande; och finner Utskottet, lika med motionären, den äskade förändringen i afseende å den tid, hvarifrån verkan af sökt lagfart å landet skall beBih. till It. St. Prot. 185‘J 4 1860. 7 Sami. 1 Afd. 28 Haft. i 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 54. räknas, vara, för vinnande af konseqvens i lagstiftningen, af behofvet påkallad. Redan i sitt nästföregående utlåtande har Utskottet, med vidhållande af den grundsats, att förmånsrätten för inteckning jemväl i fastighet å landet skall beräknas från den dag, och icke blott från det Ting, då inteckningen söktes, visat, huru till och med i gällande lag den motsatta åsigten icke är konseqvent genomförd, utan, i fråga om inteckningars å landet betalningsrätt och inbördes företräden, det redan nu ofta händer att deras gällande kraft beror, icke af visst Ting, utan af viss rättegångsdag. Det må här tilläggas att jemväl verkan af lagfart å landet, i förhållande till inteckning, kan i flera fall bero af dag och icke endast af Ting. Utskottet anser sig derpå endast behöfva åberopa ett enda exempel: Om t. ex. en person, som äger en äldre odelad intecknig i två hemman å landet, låter i början eller medlet af ett Ting döda inteckningen i det ena hemmanet, och lagfart af annan person sedermera först vid slutet af samma Ting sökes å den fastighet, hvari inteckningen sålunda ensam qvarstår, så måste inteckningshafvaren, om han varit okunnig om äganderättens öfverlåtelse, anses bibehålla sin fulla inteckningsrätt i lagfartssökandens inköpta fastighet, och denna blir således vid samma Ting, hvarå lagfarten sökes, belastad med en större gravation än som förut vidhäftade densamma. En sådan stridighet i lagstiftningen synes dock ej böra få fortfara. Men denna sålunda anmärkta, redan nu befintliga inkonseqvens skulle än skarpare träda i dagen, i händelse Utskottets omförmälda förslag till förändring i förmånsrätts-ordningen blefve lag.
ConstitulionsUtskottet kan anse sig såsom en auctoritet, den der bör gå Rikets Ständer tillhanda med upplysningar och råd i frågan om att följa Grundlagen. Jag har funnit detta ytlradt vid flere tillfällen. Jag åter kan ej finna, att i Grundlagen någon föreskrift finnes, som auctoriserar ConstitutionsUtskottet att gifva Rikets Ständer råd, huru de skola följa Grundlagen , än mindre att Rikets Ständer hafva någon skyldighet att rådföra sig med ConstitulionsUtskottet. Hvad för öfrigt ifrågavarande motion beträffar, kan jag ej undgå alt anföra exempel af en annan fråga, som möjligen kunde förekomma inom något RiksStånd. Om det föll en Ledamot in att tvifla, om Rikets Ständer hafva rätt att utfärda Instruction för Deras Revisorer, och inkomma med en motion i det ämnet; skulle då denna motion och den åtgärd, som i något Stånd möjligen genom misstag deraf kunde följa, i det den remitterades till GonslitutionsUlskottet såsom en Grundlagsfråga; skulle detta, säger jag, lägga band på oss och tvinga oss att anse den, såsom en Grundlagsförklaringsfråga, eller rubba vårt omdöme, i3* Den 12 Februarii f. m. liuruvida vi hafva en sådan rätt, för hvilken vi ej behöfva hvarken motioner eller förklaringar? Ungefär af samma natur är denna sak. Herr Bexell har sjelf kanhända betviflat, huruvida hans motion vore höraude till Grundlagen eller ej, ehuru jag finner att han yttrat sin öfvertygelse vara, det han ägde rätt att göra den inom Ståndet. Men då proposition gjordes, att remittera hans motion till ConstitutionsUtskottet, ser det ut, som han skulle sjelf hafva tvifla t om, hvad som var hans rätt; annars borde han ej hafva tillåtit, att motionen remitterades till ConstitutionsUtskottet. Jag kan ej ändra den öfvertygelse jag yttrat, att frågan är af allmän beskäffenhet, ehuru den icke nu innefattar föremål för direct beslut, utan endast måste anses såsom en erinran till Rikets Ständer, hvad de böra iakttaga, när de komma att besluta om kallelsen till nästa Lagtima Riksdag.
Vid sådana tillfällen satt han der helt trygg, men fastän hon icke kunde se det, så syntes det likväl, att hans förnöjda leende icke var henne en hemlighet. Dessutom vet hvarje qvinna, eller tror sig veta, att ett sådant kuttrande är retande att åse för en manlig åskådare. Men saken är likväl icke så säker som kringlan i bagareboden, ty sådant kan också förefalla äfven den lättast förtjusta man rätt vidrigt tillgjordt. Stå der tvenne flickor med armarne slingrade kring hvarandras retande veka midja, så kan väl den, för hvars skull det sker, just emedan han vet detta, känna en ryckning i sin egen högra arm, hvilken nu representeras af de båda qvinliga. Men en hustru, vore hon än så ung och skön, som i andra karlars närvaro sträcker armen kring sin mans hals, eller räcker honom sin hand, eller lägger den på hans arm eller axel, eller med den stryker en nedfallen lock från hans panna, har vid dessa manövrer två reglor att iakttaga: att göra det hastigt och kort och dervid endast se på honom. Dertill bör hon icke låta sig förtryta, att mannen derunder ostörd fortsätter sitt samtal eller sin wira, och beskedligt gifva sig ro tills han efter ett par ögonblick har tid för en blick på henne. Då kan möjligtvis det dubbla ändamålet vinnas: att nemligen göra mannen stolt och förnöjd och betraktaren litet afundsjuk. Till en verklig kyss må hon naturligtvis icke skrida utom hemmets väggar, allt under iakttagande af ofvanstående reglor; sker det flera gånger samma afton, eller är mannen inöfvad att svara på inviten, så är pjesen ohjelpligen fallen och finner inga åskådare. Lina tycktes känna allt detta, utan att hon här läst det. Alltsammans är just rätt borgerligt, förstås. I högre kretsar kommer icke sådant i fråga – jag menar då icke dem, der mannen är för aftonen beställd för en sådan der armryckning eller handtryckning, hvilken han med surmulen uppsyn förrättar, emedan sådant verkligen icke hör mannen till, och då sker endast för onda tungors och qvinnornas inbördes afundsjukas skull – utan om dem, uti hvilka mannen icke ens visar sin hustru de vanligaste kavaljerstjenster, emedan hon består sig sina kavaljerer sjelf, och han desslikes sina damer.
Utskottet ansäg dock för sin del, at sadant skulle medföra för stor olikhet uti Lönings-wilkoren emellan de Militaire och Civile Stats-Räden, som icke kunde wara afsigten, dä de sednare dela lika answar och äga enahanda Ämbets-befattning med de förra, utan at njuta samma förmän. Högloft. Utskottet war derföre af den tanka, at om et Stats-Räd tillika innehafver et Militaire Ämbete med atföljande Lönings-förmäner, bör han wäl fä njuta Tasfelpenningarne som Stats-Räd, oafkortadt til godo, men icke bägge Lönerne tillika, utan endast endera, dock honom öppet lemnadt, at wäija hvilkendera han för sig förmänligast sinner. Och beslöt Högloft. Stats-Utskottet, at detta allt skulle genom Utdrag af Protokollet Riksens Högloft. Ständers eget närmare ompröf wande Den 8 Julik69 wande wördsammeligen underställas. Är och dag som förr ffrifwit stär. Pä befallning d-l. kröäelius. Afssrift. Ödmjukt anförande til Protocollet i Riksens Ständers Högloft. Stats-Utffott den s Julie 1809. Dä i Höglofl. Stats-Utffottet öfwerlägguing förehafwes om reglerande af Stars - och Iustitie-Rädeis Löner och Taffelpenningar, och Höglofl. Utffottet tyckes wilja föreflä Tre Tusende Femhundrade Riksdaler Specie säsvm sammanräknad
Han kände visst någonting i luften, att något stort var i görningen, alldeles som nihilisterna i England, ty han talade bara om bomber och minor, tyranner och sjelfherskare. Alagrecquen hade slumrat in efter dagens mödor och drömde nu om Sebastopol, och långa majoren teg och hörde på. Det kunde icke komma någon dispyt i gång, men det var också något tidigt än på dagen och åhörarne hade ännu icke anländt. Redaktören tystnade af sig sjelf, lilla konsuln slogs ännu hörbart vid Sebastopol och samtalet afstannade. Då gick en engel genom rummet i en sättarpojkes gestalt — eller rättare rusade, ty med hastigheten af en bomb slog han ned i salen och stack ett telegram i redaktörens hand. Han bröt det. De andra sågo nyfikna på honom, men upp sprang redaktören. Hans röda näsas röda näsborrar vidgades och blefvo än rödare. Med ett triumferande leende och en gest, värdig en tra-gedihjelte skakade han telegramet. » Vänta! » var hans enda ord, hvarefter han rusade på dörren. Långa majoren och lilla konsuln tittade på hvarandra, togo en klunk och tittade igen. Hvad kunde stå på? Skulle det bli allvar mot Norge? Majoren började mumla något om en outhärdlig reumatism. Hade Grekland slagit till? Konsuln bleknade, hans tupé slaknade. Märkvärdigt hvad hans bröstlidande tagit till på sistone. De tittade på Hvarandra och drucko ut. Så reste de på sig. » Aj, aj, aj, » väsnades majoren och bad Alagrecquen ge sig lite ’ massage på högra armen. » Jag får visst intaga sängen. » Konsuln hostade förskräckligt. » Tror du att Nissens bröst-chokolad hjelper? — Jag har säkert iorkylt mig under den fördömda simningen. » » Aj, aj, aj! » » Åh, hurr, hm! » Och så skildes de åt, de tappre! En märkvärdig förstämning hvilade öfver den lilla staden. Det var som funnes det åska i luften, fastän det var 20 grader kallt. Långa majoren mötte som hastigast landshöfdingen, öfver hvars högaristokratiska ansigte en bekymrets slöja hade lägrat sig.
Men eftersom donna Micaela var lika starkt troende som Gaetano, tyckte hon, att hans tal var orättvist, och det retade henne till motsägelse. »Det händer dock stundom, att helgon ej hjälpa,» sade hon till honom. Och då Gaetano såg misstrogen ut, fick hon en oemotståndlig lust att öfverbevisa honom, och hon sade honom, att man hade lofvat henne i madonnans namn, att om hon blefve don Ferrante en trogen hustru, så skulle hennes far få njuta en sorgfri ålderdom. Men nu ville hennes man sätta in hennes far på ett brödraskap, som var armt som ett fattighus och strängt som ett fängelse. Och madonnan hade ej afvändt det, utan om åtta dagar skulle det ske. Gaetano hörde på henne med djupt allvar. Det var detta, som förmådde henne att förtro honom hela historien. »Donna Micaela,» sade han. »Ni måste vända er till den svarta madonnan i domkyrkan.» »Ni tror då, att jag ej bedt henne?» Då rodnade Gaetano och sade nästan med vrede: »Ni vill väl icke säga, att ni förgäfves vändt er till den svarta madonnan?» »Jag har bedt henne förgäfves dessa tre sista veckor, bedt henne, bedt henne.» Då donna Micaela talade om detta, kunde hon knappast andas. Hon ville gråta öfver sig själf, därför att hon hvarje dag väntat hjälp och hvarje dag blifvit gäckad och ändock ej vetat bättre råd än att börja på nytt med sina böner. Och man såg på hennes ansikte, att hennes själ ånyo genomlefde hvad hon lidit, då hon hvarje dag väntat bönhörelsen, och då tiden glidit bort för henne. Men Gaetano blef ej rörd, utan han stod småleende och trummade på en af glaslådorna, som stodo på disken. »Har ni endast bedt till madonnan?» sade han. Endast bedt, endast bedt! Men hon hade också lofvat henne att lägga bort alla synder. Hon hade gått till gränden, där hon först bott, och skött om den sjuka kvinnan med bensåret. Hon gick aldrig förbi en tiggare utan att ge allmosa. Endast bedt!