Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 27, anmälde detta förhållande, med anhållan att för förbiseendet deraf vinna ursägt. Hr Cederstråhle, Joli. Kasimir: På sätt Hr Akerman redan anmärkt, hörer den fråga, som utgör föremål för reservationen, egentligen till intcckningsförordnm. Efter min åsigt finnes redan uti denna förord», eli stadgande, som på förevar, fall är fullt tillämpligt och som gör det af reservanlerne föreslagna tillägg till lagen om aktiebolag öfverflödigt. Uti berörde förordn. slår nemi. uttryckligen atl inteckning ej må beviljas i annan egendom, än den gäldenären verkligen äger och på hvilken lian erhållit lagfart. Detta kan icke blifva förhållandet med en egendom, som ett bolag äger, då den enskilde bolagsmannen icke kan såsom enskild anses äga någon andel af bolagets fastighet och ännu mindre kan del komma i fråga alt lian erhåller lagfart å en sådan andel. Följaktligen kan hvarken inteckning eller utmätning äga ruin med afseende å en sådan andel. Denna fråga liar varit föremål för öfverläggning inom LagUlsk., och på de grunder här blifvit anförda, ansåg Ulsk:s pluralitet något stadgande i Den 21 Mars. 327 berörde sy fl ning icke vara behöflig!. Hvad af Hr von Hartmansdorff är anmärkt, liar Hr Akerman redan besvarat, oell jag inskränker mig lill att instämma uti hvad lian anfort. Ilvad i öfrigt blifvit emot Utsk:s betänk, yltradt, anser jag cj vara af den vigt, att man fördenskull borde återremittera betänk., utan anhåller jag derföre all R. o. Ad. ville lemna sitt bifall till lagförslaget. Hr Printzenskjöld, Carl: Den vederläggning Hr Cederstråhle nu sökt framställa å de gjorda invänningare, hvilka åsyfta att visa nödvändigheten deraf, alt uti den föreslagna lagen jemväl införes ett stadgande, som förbjuder inteckning uti bolagets fasta egendom af bolagsmans enskilda gäld, anser jag icke vara tillfredsställande.
Erfarenheten förlidne sommar intygar ock, akt denna afund mot legning existerar ej i de lägre fslkklasierne, och att dä ordet lottning up - Den 4 Mast - H7 upwäckte allmän oro, dä stillades genast denna oro genom order legning. Öfwer alik hwarest den bemedlade legde, lät den fattige lega stg och blef kagen. Nar Konungen sjelf kan föreskrifrva de egenskaper den legde karlen bör aga, sa befaras ej att genom legning fä däliga soldatr-. Da tideeymden af 2n lill 2Z är tillhöra de egeuftiga conscriptionsklasierne, sä wisar sig dell frän 2Z till Z7 eller de 12 manbaraste ären af mennisikaiis lifstid endast ägnad at legning,! Indelta armeen ilka!! äfwcn här finna tillgäng pä soldater och en mängd raska yng» lingar skola efter fulländad constripkionstid friwilligt qwarblifwa i krigsstander utom hwilkel flere af dem torde komma att sakna sin utkomst. Jag kan således aldrig tillstyrka en absolut conscription utan legning. Den strider emot den personliga friheten utan att derjemte upfylla ett stork ändamål, den afwiker frän alla antagna bruk den är owerkstallbar i fin utöfning, och skall öswerhopa regeringen med obehagliga granstnings ämnen cmbetsmannen med ömräliga älgärder och dagcligen föranleda till misinöjen, klagorop och hnndradetals försök att eludera lagen. Herr Reutercrona anhöll om tillständ att med de öfrige respective Ständen fä communicera sitt nyfl ripläste memorial. Samtycktes. Mänga önskade att Friherre VVreös äfmen med de öfrige Riks - Ständen mätte communicera sitt yttrande. Uppä Hans Excellence Herr Friherre Wrestes er - Den 4 Maji - erinran att nli desi memorial frägan om förstärkningsmanffapet more behandlad i tillämpning egen?
Förbundets ~aflåt~liglz sträfvan a t t frihn; j&amp; kvilmaiis intressen och, dh .så lian befin~ias erforderligt, offentl.igt pppträda s8som Iieniies föïlcainpe, s m i t det praktiska sätt, pb 1ivil.l~et det i öfrigt söker verka;. borcle mana livar och. en, som inser .vikteii af förbiidets arbete, a t t i sin inåii iiiderstödja det.samma. J-ii större tilJslutniig af niec~lenmar förb.iindet lian .erliAlla, desto iner omfattande kan dess verJisaml.iet ldifva och desto kraftigare dess insats i Bvii~nofrhgans utveclriling i ~7hrt land. Förbinndets niigelagenlieter liaf ' vat stått under ledning af dels s t 7relseii) dels specidstyrelser och koinmitt8er1 livilka Blifvit ' val.cla &amp; r följande grenar af förbundets verlrsamhet: honstzidinwu, bolcqrons7c.1ri~z !j~~~, sti~~c1zc7iefo1zclcnzn, ~ju.lilca.ssan, tids7crz ' fte~z Dupy, cjzd~v&amp;.cZen, c7~lllctref ' o~rïzfo~-e~zingoz in. in. Redogörelse för de resp. styrelserilas och konimitt6eriias verksamhet följ er har nedan. Styrelsens oidi~zaric ~itedlmwzas. Iiafva under 1893 varit: riksantikvarien H. Hil.de brand, ordförande, liofiiiteiidenten A. Börtzell, vice ordförande, fröken Aiiiia Roos, s e k r e t e r ~ e, (frö- ken Roos har under året haft tjänstledighet och harlfröken Sigrid Ulrich under d e m a tid tj8nstgjort som tillförordnad
Angående Räkenskaperna för Röddinge ocii Ramsåsa Kyrkor. 1 följd af i Nåder anbefafdt underdånigt Utlåtande öfver de, under den af Rikets Ständers år 18/jfi församlade Revisorer förrättade Statsrevision, vid Räkenskaperna för samtliga Landt kyrkorna i Skåne framställde anmärkningar, tå vi, såsom Röddinge och Ramsåsa Församlingars K yrkekuratorer, i djupaste underdånighet afgifva följande; Hvad förbemälte Revisorers första anmärkning angår , eller att Pastor och Kyrkovä^dar härstädes innehaft större oförräntade behållningar, än som Eders Kongl. Majrts Nådiga Kyi ko-instruktion den 12 Aprii i8r5 föreskrifver, väga vi i underdånighet nämna, att sådant skett i redan framlidne Kyrkoherdars tid, till följd hvaraf del oek för den v. Pastor, sorn uti förestår embetsför vaitningen och blott några månader tjenstgjort på stället, vore fast ogörligt, att på något säLt upplysa af hvad anledning berörde behållningar, hos förutvarande Pasta - — 423 — rer, oför rä niada inneslStt. Men enligt våra nuvarande Kyrko värdars underdåniga lanke, lärer orsaken dei iill vara ali finna, dels i för banden varvande reparationer, sorn -sådan! påkallat, dels i brist på låntagare, som kunnat laga säkerhet prestera. Beträffande åter aumärkningarne i anledning af den Inventarieförteckning öfver Kyrkornas tillhörigheter af bocker ra. ro-, sora vid någon Räkning alldeles saknats, äfvensom att de befintlige antingen vidlåder någon oriktighet eller brist, få vi, Kyrko vårdar, i djupaste underdånighet erkänna, det vi, i förlitande på Räkenskapsförfattarens tillgöranden, i denna del lemnat uppmärksamheten å sido.
Jag tror icke att något solk bör enskildt öfverlemna den fruktanswärda rättigheten, att kunna tända twedräglens lägor emellan Konung och Undersåtare. Om man till ytterlighet drifwer grundsatsen af »vaksamhet emot Regenten, sä kan man äfwen, i anseende till en föredragande, förutsältaalla möjliga föraktliga motiver för desi nekade contrasignalion. More det wäl omöjeligk, atl en föredragande, u an skicklighet, och utan tänsta Andra Del. Den l Z Augusti. 'sia af sin egen heder, som genom en tillfällighet eller ett bedrägligt rykte blifwit befordradt, afpassade ett lag igt tillfälle, för art nedlägga sitt Embete och intill nästa Riksdag upbara sin lön, endast i afsigt, at förekomma ett entledigande, som ftiljde honom bade frän lönen och de öfriga tjcnsten ätföljande inkomster. Om derföre 2 momenret i z8 Regeringsformen bör bibehällas, hwilket jag med min enskilta öfwerkygelfe icke kan förena, synes mig åtminstone alt den modificakion deruti bör .-göras, att den föredragandes rättighet och pligt endast mä wara, att dä Konungen yrkar utfärdandet af något beslut, stridande mot Regeringsformen, nedlägga sitt Embete, da ali Rckjens Ständers pröfnuigsrälk och stadgandet om lönens bibehållande -kulle Utesiutas. Jag är öfwcnygad, att om Riksens Ständer funno, att en föredragande, af werkeliga skal, nedlagt sitt Embete, -kulle icke nagm wilker i grundlagen behöfwas för att hos dem tala till denne Embeksmans förman; han skulle således icke wara i saknad af den be.öning han hade rätt att wanta och det warde han i allmänna omdömet skulle winna borde natursigtwis wärra pä Rikets Ständer. Jag har pä ett högst ofullständigt satt framställt mina tankar i detta wigtiga ämne och förnyar min anhållan om Högloft. Ridderskapet och Adelns tillgift att sä länge hafwa misibrukat desi tålamod.
När det är fråga om att bedöma Banko-Fullrmges duglighet och öfverträffande skicklighet framför alla andra personer att sköta Bankodiskonten, då äro de mycket lofordande; deremot när fråga är om att de skola utse personer lill att deltaga i dess styrelse, då duga de icke alls, d. v. s. att, så länge dessa tolf få välja inom sig, då äro de den förträffligaste valkorps man kan tänka sig, men om deras val blefve fritt, då vore man underkastad de största vådor för Bankens bestånd. Derpå har Hr Prinlzenskölds argumentation gått ut. Jag hoppas att R. o. Ad. icke måtte blifva upskrämd vid de mörka taflor, han uprullat, emedan alldeles samma förhållanden kunna inträffa, om Fullrmge äro inskränkte alt välja inom sig, enär man icke kan anse dem vara sådane personer, som stå öfver alla andra medborgare i samhället och aldrig kunna begå något misstag. Jag har deremot det förtroende för Fullmtge, att jag tror, att deras nit år ganska godt och oförtrutet, och om de således,finge sin valrätt mera utsträckt, och derigenom bomme i tillfälle att lättare göra goda val, skulle också dessa bättre utfalla, eller åtminstone skulle de hafva lättare att med full säkerhet göra goda val för det ifrågavartde ändamålet, d. v. s. att erhålla personer, som med sakkännedom kunde sköta diskontens angelägenheter. Den egentliga orsaken till det motstånd, man egnat förevar:de förslag, skulle jag tro ligga deruti, att man anser det vara ett steg att komma ifrån våra fyra kammare. Man vill bibehålla dessa i all deras utsträckning, och icke ens medgifva att, der man kan göra det med nytta för saken, uttaga detta lilla steg. Man har här förespeglat vådan af att taga köpmän, men det är icke föreskrifvet att sådana skola antagas; det är visserligen möjligt att de blifva valda, ifall Banko-Fullnr.ge anse dem för ändamålet bäst lamp - 86 Den 28 Oktober f. m. lige; roen del är icke sågfil, all de ovilkorligen skola komma in i diskonl-slyrelsen. Hr von Hartmansdorff tiar fäslat upmärksamheten derå, att bland
Så vida sistnämnde 2tne beslut icke fråntrådas, får Utskottet föreslå votering, först angående contra-propositionen, sålunda: 190:0. Den, som anser Borgare-Ståndets beslut, att införselstullen å Likörer skall bestämmas till 1 R:dr 24 sk. per kanna, böra utgöra contra-proposition, YoterarJa; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, Lin ohäckladt, Ljus: TalS. Bevillnings-Utskottets Memorialj N.-o 41. 95 antages Bonde-Ståndets beslut, att Likörer böra vara till införsel förbudne, till contra-proposition; samt sedermera, angående hufvudsaken, enligt en så lydande voterings-proposition: 191:0. Den, sorn godkånner Utskottets förslag, att Likörer böra få införas mot 2 R:dr 24 sk. tull per kanna, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, (i:a alternativet) anlages Borgare-Ståndets beslut; (2:a alternativet) antages Bonde-Ståndets beslut. Trenne Riks-Stånd hafva godkånt Utskottets förslag till införselslull å ohåckladt Lin 1 R:dr 8 sk. lispundet; men som Borgare-Ståndet ansett införsels-tullen derå böra beståmmas till 1 R:dr per lispund, lärer, i händelse sistnämnde beslut icke fråntrådes, votering böra anställas efter följande proposition: 192:0. Den, som gillar Utskottets förslag till införselstull å Lin: ohåckladt, r R:dr 8 sk, per lispund, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer införsels-afgiften å ohåckladt Lin att bestämmas till x R:dr lispundet.
— Byrum N:o 3, £ » » » 3,000: — Grankulla N:o 2, tV mantal R:mt R:dr 1,500: — D:o N:o 3, i » » » 6,000: - D:o N:o 5, 4 )) » » 3,000: - D:o N:o 7, i )) » » 11,700: - D:o N:o 8, l )) >) » 2,000: - eller tillhopa 1J| mantal för R:mt R:dr 40,350: — D) Rofdjurs utödande. De uppgifter, sorn i detta hänseende från länets olika trakter inkommit, Tab. N:o äro så ofullständiga, att derpå icke kan grundas någon tillförlitlig tabellarisk uppgift. Men som de flesta socknar af länets fasta land anslutit sig till en af Kongl. Maj:t år 1847 fastställd förening om gemensamt deltagande i förhöjda skottpenningar för utom skallgång dödade vargar, lodjur och räfvar, hvilka skottpenningar, beräknade till 30 R:dr för varg, 15 R:dr för lo och 3 R:dr, allt riksmynt, för räf, utbetalas efter anordning å Uandtränteriet af medel, som årligen beläggas efter förmedladt hemmantal, så lemna dithörande räkenskaper en i det hufvudsakliga tillräcklig öfverblick af förhållandet, helst sådana rofdjur högst sällan visa sig på Oland eller i de få socknar af fasta landet, som ännu icke ingått i den omförmälda föreningen. Skottpenningar hafva till följd af sagde förening å härvarande Landtränteri blifvit utbetalde till det belopp, som tab. N:o 5 utvisar. Någon uppgift har ej stått att erhålla angående antalet af de boskapseller andra hemdjur, som under ifrågavarande år blifvit dödade af rofdjur. E) Bergsoch brukshandtering. Enligt det antagna formuläret, har det summariska förhållandet Tab. n:0 med hit hänförliga näringar upptagits å samma tabell N:o 7, som omfattar de till nästa underafdelning Litt. F hörande fabriker, manufakturer och handtverk.
— Ordningen, om yrkad ändring af 1 Art. 4 §. af Kongl. LagUtskottets Betänkande, VII 3. 2. s 19 — 23, bif. af BondeStåndet, IX 3. s i57, af Adeln, IX-3, s 182, af BorgareStåndet, IX 3. s 223. 118 Hallands län, om ändring af de i, liittilis följde grunder för Skattelösen af Kronohemman; StatsUtskottets Betänkande, IV i. s 916 — 9>9, hif. af Adeln, IX s 2Ö9, af BorgareStåndet, IX s 265, af PresteStåndet, IX s 274, åtérrem. af BondeStåndet, IX s 278. Ytterligare Utlåtande, IV 2. s 1691,1692, hif. af BondeStåndet, så till vida, att målet må expedieras, likväl under afvaktan af ett motiveradt yttrande deröfver, IX s 4^7. Memorial, med svar på denna fordran, IV 3. s 353 — 355, förkast, af BondeSlåndet, IX s 6y5. Halmstad, om upphörande af Tulltägt af den ved som införes till. StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 368 — 374, hif. af PresteStåndet, IX s 90, -af BorgareStåndet, IX s 92, af BondeStåndet, IX s 95, af Adeln, IX s 99. Underd. Hambraeus, om en, åt Grosshandlaren, föreslagen ersättning för kostnad och möda vid utarbetandet af ett Bevillningsforslag, hif. af Adeln, IX s 40I> af PresteStåndet, IX s 4°7> af BondeStåndet, IX s 436, af BorgareStåndet, IX s 44$* Underd. Skrifvelse, X 1. s 292.
En bland fördelarne al denna (orm för upplåningen skulle vara, att, ulan någon förlust lör Staten, obligationerna kunde utgifvas till lägre kurs än den nominela, emedan den minskning, som härigenom uppkomme i det effektiva kapitalet, godtgjordes genom motsvarande eller ännu större minskning i den förskrifna räntan, hvilket äler längifvaren gerna underkastade sig, emot tryggheten för honom att dylika papper med lägre kurs icke kunde genom uppsägning konverteras. Men, enär Svenska allmänheten ännu hade föga erfarenhet och vana vid sådana papper, der den lägre räntan motvägdes af lägre kurs eller, med andra ord, af ett underpris vid kapitalets förvärfvande, utan åtminstone lill en början helst torde önska alt erhålla sådana obligationer, som betaltes till sill fulla nominalbelopp, och som derjemte bure en skälig ränta; sä vore det sannolikt tjenligast, om 2 särskilda serier af det inhemska lånet utgäl\es med olika slags obligationer, hvaraf det ena slaget utiemnades al pari och del andra efter fastställd lägre kurs. 1 fråga om beloppet af räntan ä dessa obligationer, ansäge E. K. Majit, att å förra slaget eller de obligationer, som hade parikurs, räntan borde bestämmas till 5 procent, och å det sednare slaget eller obligationerna med nedsatt kurs, utgöra 3,65 procent, eller 3 R:dr 65 öre lör 100 R:dr. Lägre ränta, än 5 procent al pari, förmodades, med afseende pä alla förevarande omständigheter, vid delta tillfälle icke kunna erbjudas, utan äfventyr, att obligationerna komme all sakna efterfrågan. Och äfven om det skulle visa sig, att denna ränta framdeles kunde i mer eller mindre män nedsattas, syntes för närvarande någon egentlig skada al bestämmelsen om en högre ränta likväl icke vara att befara, hvarken för Staten, genom en fortsatt ränteförlust, eller lör den allmänna penningesiällningen, genom kapilaiernas ölverdrifna tillopp ä delta håll.
Men derest man bränner af annat material, eller då sådornam. m. afskiljas från mäsken, är samma skäl, som vid mäskbeskattningen, nödigt att bestämma olika skatt, hvilket kommer att fordra en annan och trägnare kontroll i bränneriet, än nu är fallet, ehuru likväl förmodligen icke en så talrik personal, som vid de öfriga omnämnda beskattningssätten, kunde vara behöflig. Kommissionen anser nemligen att en kontrollör i hvarje stad skulle vara tillräcklig, liksom en sådan i landtdistrikterna i de flesta fallen kunde öfvertaga flera brännerier, hvarigenom kontrollörernas antal knappast skulle komma att öfverstiga 50. Då kontrollörernas verksamhet följaktligen icke komme att vid detta bcskattningssätt, såsom vid mäskoch produktbeskattningen, blifva fästad vid hvarje särskildt bränneri, utan man kan antaga, att hvar och en af dem blefve i 'erksamhet under största delen af bränningstiden, tror kommissionen vara rättast, att de erhålla en fast årlig lön af 250 ä 500 Spd., samt 400 Spd. årligen i skjutsersättning, hvilken sednare emellertid icke skulle tillkomma de uti städerna tillsatte. Denna kontroll skulle således kosta omkring 4 0,000 Spd. årligen, öfverkontrollen icke inberäknad. Ilär kunde emellertid göras en fråga, om den tillökning i inkomst, som statskassan antages komma att erhålla medelst den här ofvannämnde högre afgiften, skulle blifva så betydlig, att den uppväger de med äinnde kontroll förknippade utgifter, eller, att skatteförhöjningen skulle löna sig, när man måste hafva en så dyr kontroll. Denna fråga tror kommissionen böra besvaras nekande.
Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.-utdr. från PresteSt. af d. 14, 15, 16, 18 och 19 samt från Borgareoch BondeSltn af de 4 sistnämnde dagarne i innevartde månad. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. 9 H. 21 322 Den 21 Augusti. Thorsdagen den 21 Augusti 1851. Plenum kl. 7 e. m. Justerades 8 prot.-utdr. för gårdagens plenum samt pleni-prot. för d. 9 sistl. Juli f. m. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUlsk:s d. 19 och 20 dennes på bordet lagda mern. N:o 323, med förslag till stadganden i. reglementet för Riksg:s-kont., ang:de derstädes innestående, vid föregångne riksdagar beviljade, laneoch anslagssummor. Vid förnyad föredragning af StatslUsk:s d. 19 och 20 dennes på bordet lagda mern. N:o 324, med förslag till stadganden i Riksgtskonhs reglemente, ronde de under innevande riksdag till utgående från delta verk anvisade statsutgifter, blefvo alla i detta mern. föreslagne §§ utan diskussion godkände, med undantag af § 105, hvarom yttrades af Hr Printzensköld, Carl: StatsUtsk. har föreslagit denna § lill fullkomligt lika ordalydelse med den 90 §:n i nu gällande reglemente för Riksg:s-kont. StatsUtsk. skulle likväl, som jag tror, hafva haft anledn. af en här föreg:de diskussion och deraf härledd framställning af frågan om sättet huru denna § skall förstås, att i densamma föreslå en sådan ändring, hvarigenom Riksg:s-kont:s Fullm. kommit ur den ställning hvarutinnan de nu sig befinna, att icke kunna tillämpa §:n på ett sådant sätt som man anser den böra tolkas och som måhända är närmast öfverensstämmande med R. St:s mening. §:n innehåller att R.
För min enskildta del anser jag högst orättvist att vilja fråntaga AdvocatFiscalen, hvad Kongl. Maj:t efter inhämtad kännedom, om ej mindre den obestrideliga förlust i påJäknade lagliga inkomster AdvocatFiscalen genom ofvannämnde provincers söndrande från Götha HofRätts juridiction fått vidkännas, än om Herr Lagmannen och AdvocatFiscalen Hedenstjernas utmärkta skicklighet och drift i den honom anförtrodde trägna tjenst, funnit i Nåder för godt, att såsom ersättning honom tillerkänna; och lag vågar tro det vara lika stridande emot Höglofl. Ridderskapets och Adelns ädla tänkesätt, som emot den rätt, hvarvid Kongl. Maj:ts för Herr Lagmannen och AdvocatFiscalen utfärdade Nådiga fullmagt honom betryggar, att någonsin anse AdvocatFiscalen förbunden, att* utan en sådan ersättning, frånträda de inkomster, hvilka genom den Nådiga Fullrriagten blifvit honom försäkrade Det torde vara öfverflödigt erindra, att den ifrågasatte ersättningen är personel, men till Högloflige Ridderskapets och Adelns behjertande öfverleninar jag huruvida det vors .Dera 6 Jiinii e* m. 67 förenligt, å ena sidan med det anspråk på en aldrig hvilanda tjenstekraft, det allmänna krafver, och å den andra med tjenstemannens lika billiga fordran på en oberoende bergning, om man nu skulle fråntaga denne hvad han för egen hustrus och 7 uppväxande barns utkomst och uppfostran icke kan sakna* Afskrift, ProMemona. Till Hans Excellence Justitia StatsMinlsterit m. m. Herr Grefve Gyllenborg, den 31 Julii 1826. Det är en känd sanning; att AdvocatFlscalens göromål ökas i lika förhållande sont HofRättens. årendernas mängd fordrade, att Götha Hof - Rätts arbete blef fördeladt på 2 Divisioner, tillsattes derstädes, för omkring 80 år sedan, en vice AdvocatFiscal, sorn skulle vara ordinarien behjelplig att bestrida göromåien vid Contoiret.
Svenska lagskipningen har antagit tre slag af befrielsedomar åt sådana för brott tilltalade personer, hvilka ej derom kunnat öfverbevisas: det första då den tilltalade helt och hållet befrias, när han har ingen eller ringa misstanke emot sig och derföre förklaras, som det understundom heter, "böra njuta sin oskuld till godo;’’ det andra, då han förklaras icke kunna fällas åt saken, hvilket användes, när halft bevis finnes emot honom; det tredje, som brukas, när särdeles besvärande omständigheter förekomma emot den anklagade, hvilka anses utgöra mer än halft bevis, är att lemna saken åt framtiden, då den kan uppenbar varda. Någon extraordinär bestraffning å för brott anklagad, der bevisningen ej varit tillräcklig för hans fällande till ansvar, har lagen icke utstakat. För det bruk, som i lagstiftningen å högsta ort blifvit vedertaget, att insätta anklagad å fästning eller correctionsinrättning för att, som det kallas, ”förmås till bekännelse,” har man sökt finna stöd af sista mom. 37 §. 17 Cap. Rätteg.- B:u, hvilket har följande ordalydelse: ”1 grofva brottmål ”må domaren försöka med svårare fängelse att få sanningen Den 3 Mars f, m. ao i ”i ljuset, der bindande liknelser oell omständigheter finnas "emot den, sorn anklagad är: förfa re dock dermed varsam"ligen. ” Meningen med detta i Rätteg.B:n uttryckta stadgande har varit att, då genom ett föregående mom. i nyssnämnde lag-§. det blifvit domare och K. M:s Bef:b:de förbjudet att emot anklagad begagna tortur, ett lindrigare tvångsmedel likväl skulle vara att tillgå för att under pågående ransakning åstadkomma bekännelse, innan dom ännu fallit. Lagstiftarens mening har dock aldrig varit att utsträcka detta tvångsmedel till ett inspärrande å fästning, möjligtvis för den tilltalades hela lifstid, sedan ransakningen redan blifvit fulländad och i flera instanser dömdt.