Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är visserligen icke fullständig, men den finnes dock såsom el t frö till en fullständigare lagstiftning framdeles. Hvad vi i detta fall saknat i vårt land, har varit en lag, som bestämmer huru det skall blifva ådagalagdt att upplopp eller uppror verkligen äger rum. Hittills har man sväfvat i osäkerhet derom, och alla myndigheter hafva derigenom varit försatta i den ställning, som vi nogsamt känna, att icke hafva i lagen bestämdt ultaladt, när uppror eller upplopp skall anses hafva verkligen inträffat, och när följaktligen de stadganden bort träda i verkställighet, som lagen hittills gifvit rättighet att för dylika händelser tillämpa. Hvad denna § angar, så önskade jag att R. o. Ad. ville uteslut^ ordet "offentligen, ” der det nämnes att folkmängd samlar sig offentligen tillhopa. De största företag, som ske i detta afseende, ske icke offentligen, och någon rättighet skulle ej finnas att åtskilja dylika folksamlingar, då de ske i enslighet. Man skulle således tro, att de voro tillåtna, blott man vid det offentliga framträdandet hade så tagit sina mått och steg, alt man sannolikt lyckades. Hvad åter den civila myndighetens mellankomst vidkommer, så vore det visserligen skäl, så - D c 11 i \ April f. m. 36g såsom har är an förd t, alt uppdraga samma rättighet åt den militära myndigheten, då den civila ej kominer tillstädes; men jag tror att delta allvarsamma stadgande för de civila myndigheterna, alt hålla sig framme då upplopp är i fråga, gör att de tvifvelsutan hädanefter skola framträda i rättan lid, emedan både pligt oell heder sådant af dem påkallar, och jag sätter icke i fråga, att vi ej skulle finna det de civila myndigheterna ställa sig främst, då det galler alt förekomma oordningar inom Staten. Dä 7 §:n förekommer, anhåller jag att om den få yttra några ord. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga 1 §:n oförändrad. Ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja. Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Landtm, yttrade, att den anmärkn.
Detta föranledde lagen af år 1821, hvarigenom importtullen fördubblades, och då detta icke tillfredsställde åkerbrukaren, utkom ännu en lag af år 1831 i samma riktning. 46 I)en 2 Jlin e. lii. Hvilka fel dessa sednare lagar än mä Ani va liaft har alltsedah 1814 jordbruket städse gått framåt i Frankrike, och det låter icke betvifla sig att den orsak, som dertill mest bidragit, har varit ex portens frihet och den rörliga import-tullen jemte dess minimum, hvarigenom ett jemnare pris blifvit föranledt och prisets fall under produktionskostnaden förhindradl.» Det tyckes således som om det vore möjligt, att den åsigt, som talaren framställt, icke är så positivt gällande, att icke en annan åsigt kan ställa sig bredvid hans med lika anspråk på tillförlitlighet och sanning som denna. De olika Systemeti tull-lagstiftuingen, som under närvtde tid gjort sig gällande, öro, såsom vi känna, skyddsoch frihandelssystemet. ' Det förra afser nationaliteterile och staternas konsoliderande och välstånd, — för det senare bortfalla alla gränser emellan stater och antager en kosmopolitisk rigtning; det förra afser konsumentens och producentens närmande till hvarandra, åstadkommande höjning i råvarans och sänkning i fabrikatets pris, genom borttagande af transportens och melianhandelns tunga; det senare afser individens rätt att köpa der det Annes för bästa pris och sälja der det betalar sig högst, ställande individens rätt framför nationens. Det förra afser att genom råvarans förädling inom landet updrifva konstfärdigheten och konstskickligheten samt upväcka och höja menskliga intelligensen. Det senare betraktar hela jorden som en stor nation, bekymrande sig ej om de särskildta staternas förhållande och ej aktande på det välgörande inflytande, som nationaliteterna hafva på menniskoslägtets förädling och civilisationens fortgång. Det förra har omfattats och omfattas ännu af alla lauder, som kommit längst i civilisation samt fysisk och moralisk styrka.
Hvad nu först angår frågan om förändrade föreskrifter, i a.seende på de bevis öfver verkställd afvittring, hvilka det åligger Prest att före vigseln fordra, torde det till en början böra erinras, hurusom, till följd af Rikets Ständers vid 1818 års Riksdag derom gjorda framställning, den förklaring öfver 1 § i 12 Gap. Giftermåls-Balken är vorden al Kong!. Maj:t under den 15 Juni 1818 utfärdad: att ”Prest eger förrätta vigsel, då för honom uppvises bouppteckning efter den aflidne maken samt antingen ett itf behörig person hållet arfskifte, underskrifvet al samllige stel blmsdelä«are, och, om någon bland dem är omyndig, af tillförordnad förmyndaie, eller ock vederbörande arfvingars samt förmyndares bevis och erkännande, att delning af den aflidne makens qvarlåtenskap skedd är, dock utan att Presten behöfver ingå i forskning om uppteckningens och delningens laglighet, eller huruvida, på grund af den sistnämnda, hvarje arfvinge utbelvommit, hvad honom dervid blifvit tillagdt; och alt, i händelse om delningen uppstått tvist, som ej kunnat genom förening biläggas, giftermålet och vigseln ej derigenom bör uppehållas och hindras , enär enkling eller enka hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande ställer godivänd borgen för hvad, som omtvistas. Genom delta lagbud äro, enligt Utskottets tanka, föreskrifter meddelade, som, jemte det de innefatta tillräcklig säkerhet att den oreda och våda för enskild egande-rält, som skulle kiurna blifva en följd derutaf, att enkling eller enka utan föregången afvitfcrin(T trädde i nytt gifte, verkligen varder afvärjd, tillika lemna vederbörande Prest så bestämd anvisning uppå hvad han har att iagttaga, att något äfventyr för honom icke, utan åsidosättande derutaf, hör kunna uppstå.
Slnjfälterna tid VeneriflFa fjufbomenö botanbe fiafma baft ^ r o or-* fmitiani bo ben framgång, att ba fjufitumtnernö mebeftaf, för 5 år, upp* *«"*• gicf, enligt ©unb(jet$*©>degii berätteffe för år 1828, tid 3,529, bär betta mebeftaf för 5 år, enligt enafjanba berätteffe för år i832, min flatö tid 2,866; att recibio numera, bå biet*cur be* gagnaö, fädfpntare inträffa, ocfj att fjufbomen få aftagit 13emt* fanb, att förhoppning är om befi utrotanbe berffäbeö. £>å fmittfoppor, oaftabt Vaccinationen marit på manligt »accinattw ° r „ nené iBib* fatt marbab 09 uppmuntrab, Itfmäf unbet* be fcbnare aren pp* ntagtbål patö på mångå orter i Rtfet: få bafma befö författningarne om Vaccinationen bfifmit flärpta, befö bär 0unbbetö*(Eodegium bragit förforg om pmpningömmnetö förnpeffe, mib beit i bufmub* (laben maranbe Veterinaire*3nrättningen.
Maj:ts nådiga disposition ställa tillräckliga medel till anvärfvande och underhållande på Gottland af en trupp å 1,000 man, i hvilket afseende motionären tillika föreslagit, att denna styrka skulle ställas under Gottlands National-bevärings befäl och underbefäl samt inöfvas till jägare och underhållas efter ungefär samma principer, som Wermlands Fältjägare-bataljon; att 200 man turvis borde exerceras året om, men öfrige 800 man erhålla 11 månaders tjenstledighet, att derunder med landtarbeten sig försörja; att, utom underhåll å mötesplatsen, de så kallade småpersedlarne skulle af Kronan bestås, men lifmunderingen anskaffas genom passevolans af Kompani-cheferne, samt att hvarje jägare dessutom borde undfå i lön 24 R:dr årligen. Slals-Utskollels Utlåtande, JV* CD, 19 Utan att ingå i bedömande af behofvet utaf en förstärkning i Gottlands försvar, anser Utskottet flere väsendtliga hinder möta för verkställigheten af motionärens förslag. Gottlands National-bevärings officerare, förut knappt tillräckliga för beväringen, skulle blifva det ännu mindre, om en ytterligare styrka af 1,000 man ställdes under deras befäl. Beväringens underofficerare åter, som icke äro annat än beväringsskyldige och väljas af de kompanier, inom hvilkas stånd de äro bosatte, kunna icke kommenderas till tjenstgöring vid annan trupp, än beväringen. Dessutom skulle, enligt Utskottets tanke, den nya truppen blifva till föga båtnad för provinsen, enär dess medlemmar måste, då de sammankallas, lemna den årstjenst de kunna innehafva och derigenom komma att vänjas vid ett ombytligt och ostadigt lefnadssätt. På dessa grunder och med afseende i öfrigt å de alltför dryga kostnader, truppens uppsättning och underhåll skulle för Statsverket medföra, får Utskottet jemväl å förevarande motion afstyrka Rjkets Ständers bifall. 19:o Jemte tillkännagifvande, att, sedan Kongl. Maj-.t, uppå Rikets sednast församlade Ständers underdåniga framställning, under den 2
Pag - 70. pag. 71. Daleljven, angående flottbroar öfver . 158: 14. :> angående upprensning af samt en jernväg till Norberg 235: 3. Dana-arf efter enkan Ekedal, född Nordenberg 28. » » jungfru Catharina Tinglöf .51. » » Serafia Lindskog . 133. » .» Lena Hansdotter .. 184. » » Föraren Pihls frånskiljda hustru Charlotta Kindberg . 261 Danska Riksdags-bibliotheket. angående öfverlemnande af riksdagshandlingar till .. 297 Deyeforssoch Forrshaga, angående slussoch kanal-anläggning mellan 158: 38. 5 Dikning af åkerjord, angående understöd för ... Distinktions-korporaler, angående arfvoden till Dr afven, angående sänkning af Drottningholms bro, angående anslag för . Döfstumma och Blinda, angående anslag till Institutet för » » angående understöd för undervisning åt Utlåtandets Nummer och Moment. 1 02. 124 157. 136 148: 148: pag. 7. pag. 19. 67, 100. 101. E. Ecklesiastik-departementel, angående utgifterna under . 148. Edenhjelm, f. d. Landshöfding, angående eftergift af ansvar i Langletska balansmålet .191. Edsviken, och Norrviken, angående en kanal-anläggning mellan 158: 31. Ekedal, enka, angående dana-arf efter . 28. Ekendahl, C., Lektor, angående pension till hans enka 167: 103. Ekenmark, Lovisa Maria och Hedda Christina, angående pension till 167: 108. Ekenstam, J. af, angående eftergift af ansvar i Bergvallska balansmålet 50. Ekesjö, angående statsbidrag för tomtreglering och nybyggnad i 83. Elemenlar-läroverken, angående anslagen till 148: 32. Elementarskolan i Stockholm, nya, angående hyresersättning till Landt bruks-akademien för .211.
Ty obilligt är det att minska lönen för Sekreteraren i statistiska centralbyrån, för Den 2(3 Maj c. m. att af det öfverskott, som genom denna nedsättning erhålles, öka de öfrige tjenstemännens arfvoden. Frågan, man här måste göra sig, är, om denne embetsmans arbetsskicklighet eller haus verksamhet minskats i proportion till den föreslagna lönenedsättningen oell om detta minskade arbete blifvit lagdt på öfrige i nämnde embetsverk anställde tjenstemän. Har så icke skett, men man endast anser att lönevilkoren för dessa sednare äro alltför ringa, då tillhör det Regeringen att hos R. St:r föreslå denna tillökning, men alldeles icke att, såsom här är föreslaget, beröfva en af Sveriges mest utmärkte statistiske författare den tarfliga utkomst, han med rätta kan fordra i utbyte för ett träget arbete och erkända kunskaper, som han å sin sida lemnar staten och det allmänna. Må man icke förglömma, att oaktadt redan för öfver hundra år sedan, eller långt före andra nationer, Svenska styrelsen egnade sin uppmärksamhet åt den officiella statistiken genom det på 1740-talet inrättade tabellverket, och ur hvilket den utmärkte Wargentin på sin tid lemuade värderika meddelanden i Vetenskaps-Akademiens handlingar, så har denna vetenskap, oumbärlig för hvarje Regering, dock under sednare tider så litet uppmärksammats, att ganska få personer inom vårt land deråt egnat sina studier och sin verksamhet. Detta har Hr Ljungberg gjort, och han har haft utmärkelsen att få sätta sitt namn bredvid ett af Sveriges mest frejdade, C. A. Agardhs, emedan dessa begge författare gemensamt utgifvit det af oss alla kände verk: Försök till Statsekonomisk Statistik. Jag vill icke afgifva något omdöme öfver denne s. k. organisation, och jag vill t. o. m. villigt erkänna, att en Regering bör vida bättre än den enskilde kunna förstå hvilka förändringar i statens ganska complicerade administrations-machineri böra företagas, för att det hela skall gå bättre och lättare, men här tyckes det vara fråga om att beröfva staten en duglig embetsman, genom att fråntaga honom hans en gång fastställda lön.
Det är ej nog med att den unge maken vill bjuda sin utvalda •ett hem och efter bästa tycke inreda detsamma. Lika visst som att hemmet kan ordnas med för mycken lyx i jämförelse med tillgångarne, lika visst kan man äfven i motsatt hänseende gå till öfverdrift. Alltså gäller här såsom i hvarje annat fall att finna medelvägen, hvilken för den stora mängden är den mest passande och den lyckligast Tålda. Om en man i sitt hem sammanför en hop smaklösa, illa medfarna, af andra kasserade möbler, blott därför att det tillfälligtvis stod att för godt pris erhålla, så skall en sådan anordning otvifvelaktigt kännas obehaglig för hvilken kvinna som helst, om hon eger nå- got grand af ordningsoch skönhetssinne. Man säger, att de första bekantskaper blifva de varaktigaste. Så äfven i fråga om det nya hemmet. Mötes blicken af en snygg och nätt, om än enkel och anspråkslös inredning, så skall denna första bekantskap med det unga hemmet och dess särskilda föremål alltid komma att blifva ett kärt minne. Ett varmt och ljust rum väcker gladare och behagligare känslor än ett kallt och dystert, det må för öfrigt vara prydt med huru dyrbara artiklar som helst. I samband härmed föres tanken lätt på enskilda delaljer i det unga boet. I denna punkt är det dock alldeles gifvet, att man knappast kan uppställa en norm, passande för många eller alla. Liksom tycke och smak äro olika hos hvarje individ, så vexla - de lokala förhållandena jämte liknande omständigheter och inverka på utgången af det hela. I hvarje fall torde dock alla kunna i bästa mån lyckas, om man alltid fasthåller såsom mål att göra hemmet propert och ordentligt, utan att därför ängsligt jäkta efter att ha allt modernt och fullt ut lika elegant som grosshandlare A. eller B., hvilken dock kanske, väl att märka, eger inkomst och förmögenhet i vida högre grad än de flesta nybörjare. Som rättesnöre för alla unga, som kring sig bilda sitt eget hem, vilja vi därför uppställa denna ordningsföljd: Det nödvändiga. Det nyttiga. Det angenäma. Först när man hunnit att så gruppera föremålen, vet man ock, huru man har råd att fördela sina inköp.
Men blott ett par ögon sågo in i det hjärta, hvarest också endast hvart femtionde år en knopp sprang fram ur den torra, njugga jordmån, som eljest alstrade taggiga och misslyckade saftlösa skott. Blott ett par ögon sågo den hjärtats sällsynta blomma, som nu i matta färger förmådde utveckla sig för lifvets sista korta, flyende halftimme. Blott en såg det och tryckte den stackars blomman tacksam till sina läppar. Mot afton. Man kunde icke längre se på Långträsket att det blåst på dagen. Sjön låg alldeles stilla nu på aftonsidan, och mellan träden sken solen gul och matt, den orkade nu icke elda på så varmt, utan glödde endast borta i väster, luften var redan en smula afkyld och i dalen började en fin, genomskinlig dimma sakta stiga upp ... man var redan långt framme i augusti. Inne på en liten gård vid åns utlopp i träsket stod Lotta vid brunnen; hon hade sköljt alla kärlen, ställt dem på kant i rad och stod nu och såg bortåt sjön; där for en liten båt in mellan holmarne och hon undrade om det var Ossi, som skulle ut och fiska eller om han bara skulle öfver till Agreens för att ta sig en liten aftonsnaps. Så satte hon sig på en liten packlår ... hon var trött efter dagens arbete och behöfde hvila. Det var eljest icke just hennes sak att sitta stilla och fundera. Men i dag kom det af sig själft; tankarne togo henne med våld, hon förmådde icke slita sig lös, och nu kunde hon ej hjälpa det, hon måste sitta här och vänta, tills det gick öfver. Den lilla gården var tom och öfvergifven; Agreens piga hade gått med mjölken, hunden låg på ängen hos fåren, hon var ensam hemma. I stugan sofvo barnen ... och far var som alltid i staden hos frun. Det var Lotta, som skulle sköta gården, när far var borta, skulle se till att herrskapets rum alltid stodo i ordning, skulle göra alltsammans både ute och inne, och det kunde hon också. Det var bara i dag, som det föreföll litet tröttsamt. Lotta såg sig omkring. Jo, allt var färdigt, de kunde få komma hvilket ögonblick som helst.
Om utspädningen, särskildt vid fall af sår eller längre behandling, efterse den hvarje flaska Salubrin åtföljande beskrifningen. Allmänbeten varnas mot efterapningar af fabrikatet. Våla-Stolar. Undertecknad får för den ärade allmänheten rekommendera sina välgjorda arbeten af alla sorters Stolar, såsom sals-, förmaks-, pina&amp; gungstolar samt sals-, serveringsoch nattduksbord m. m. Beställningar utföras skyndsamt och till billigaste priser. Illustrerad priskurant sändes, då enkelt porto bifogas. Postadress: J. L I N D H O L M, Öster-Våla. x Cibils världsberömda flytande största urval V - ^ B U L J O N G rekommenderas till alla husmödrar. Sopprötter kokas väl i den kvantitet vatten, som anses behöflig, afsilas eller passeras genom durkslag. Därefter tillsättes » Cibils-, hvarvid beaktas, att soppan är lagom stark, när den är lagom salt. Får uppkoka och serveras. Således ingen tillsats af enbart salt eller krydda. I minut hos delikaolffl. 2 9 e, Erhålles å Apoteken samt 1:sta klassens Parfymerio. Friser-Affärer. tessoch spccerihandlare. En gros hos I. Lagervall &amp; C:o, Göteborg. — Professor G. Cederschiöld behandlar med egen massagemetod: nervoch kvinnosjukdomar, magoch tarmsjukdomar, näsoch svalgkatarr m. m. EngelbreKlsgntun 5. Träffas hvardagar 2 — 4. — Tel. Österm.2826. 11 — Dockskåp, Pojkskåp, Barnmö- bler, stort urval af Svenska leksaker. Amerikansk Flottyrpanna för tillagning af » Fransk potatiseller andra i flottyr kokade rätter. Tandläkare TOM von HALL. JOSEF LEJA, K r o n o r 3: SO — 15 Stureplan 15. — Hvard. Helgd. STOCKHOLM Allm. — Allm. garanteras. tillverkningar TANDLÄKARE G. Allm. W. W i d f o n d Drottnlngg. — Rikstel. OBS. I Garanti för hållbarhet. Tandläkare WiBOM, Östermalmstorg; 1.
Majit, må i nåder till Rikets näst sammanträdande Ständer aflemna förslag till ny tulltaxa, deruti, med iakttagande af erforderlig enkelhet och konseqvens i afseende ä uppställningen, införselstullarne för de fabrikater, som utgöra föremål för inhemsk industri, må föreslås till sådana belopp att de å ena sidan icke kunna lemna den Svenske producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfrige medborgares bekostnad, men å den andra göra det för honom möjligt, att med användande af omtanke och flit fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industriidkare. Jag kan icke sluta denna reservation utan att säga ett ord i anledning af det så ofta inom Utskottet af frihandelns försvarare åberopade exemplet af England. Ja! måtte vi blifva i tillfälle att kunna följa detta exempel, mätte vi en gång hinna denna höjd af arbetsskicklighet och kapital-tillgång, hvartill det hunnit, men må vi icke förgäta, att England, för att uppnå sin höga ståndpunkt, icke försmått använda skyddsystemet i sin tullagstiftning (det bibehölls till och med år 1859 med en skyddstull för de flesta fabriksvaror af 10 procent utaf värdet) och att England först sedan det fullkomligt befästa! sin öfverlägsenhet framför andra länder i produktionsförmåga, börjat hos sig tillämpa och för andra nationer låta predika frihandelns läror.» Häruti instämde: Herr Friherre Rappe, A. L., Herr Friherre von Schutzenheim, /)., Prosten Lundholm och Prosten Palmlund; i lia, 4ie och följande punkternei Herr von Möller. P.; i lia, ö:e och följande punkten Doktor Nordlund och Prosten Janzon. Per Persson från Wermland instämmer i denna reservation till alla delar och reserverar sig för öfrigt emot Utskottets beslut af fri införsel å artiklarne koll och fläsk. Revillnings-UlskoUcls Ueldnhatirfe N.o S. 83 6:0 af Herr Fåhraus. J.F.: ”Då Utskottet beslutat föreslå Rikets Ständer att belägga artikeln ost med införselstull, föranlåtes jag deremot anmäla min reservation.
Utaf våra jernvägar kunna vi säga att somliga äro nödvändiga för vårt sjelfbestånd. Hit hän lör jag den bana, som förenar vestern med östern, samt den bana, som från södern går till landets hjerta, om jag så får kalla Wettern, ytterligare den bana, som förenar den vestra banan med grannriket .Norige, samt slutligen den, som från Stockholm söker sig väg upp åt norra delarne af Mälaredalen samt Dalarne. Dessa sträckningar äro, på sätt jag förut nämnt, nödvändiga för vårt sjelfbestånd, enär de sätta oss i tillfälle att hastigt sammanföra våra trupper samt bereda oss förbindelse icke allenast med våra egna hjelpkälior, utan äfven med utlandet. Dessa banor äro sålunda politiska banor, och för dem finnes ingen upoffring, som är för slör för ett sjelfständigt folk. Då det deremot är fråga om de industriella banorna, bör man så gå tillväga, att man icke anlägger dem utan att på samma gång taga i betraktande kostnaden derför. Uti annat fall åsiadkotnmes säkerligen här i Sverige, såsom i andra länder, en fruktansvärd reaktion, hvilken kommer att fördöma sjelfva jernvägarne samt anse dem sorn en olycka, utan att vilja tillerkänna dem de stora fördelar, som de dock otvifvelaktigt hafva, och hvilka hvarje opartisk person icke kan förneka. Man måste således, för att kunna bedöma landets förmåga att bereda industrien sidogrenar, taga i betraktande hvad de kosta. Detta har jag ock i StatsUtsk:t, efter bästa förmåga, sökt iakttaga; och skall äfven uti detta Stånd vidhålla samma förfaringssätt. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Mörner: Jag anhåller om R. o. Ad:s öfverseende, derföre att jag ännu en gång begärt ordet rörande denna punkt; men jag har ansett mig dertill upkallad af en föreg:de talares antydan, det jag, genom de af mig nu uttalade åsigter i ämnet, skulle hafva gjort mig skyldig till en inkonseqvens. Denna talare har nemi. yttrat, att K.
Ett nödvändigt vilkor för mäskebeskattningens införande hos oss vore, att den så mycket förenklades, att samtliga de allmänna bestämmelserna, de egentliga hufvudbestämmelserna, som ordna förhållandet mellan bränvinsbrännaren och staten, kunde upptagas i sjelfva lagstiftningen, men att den egentliga detaljen, som angår utöfvandet af statens kontrollmyndighet, blefve föremål för instruktionen för tjenstemännen. Ju mera strängt handtoringen och de olika redskapens begagnande begränsas genom lagstadganden, ju mindre nödig blir en stadigvarande kontroll, eftersom missbruk af redskapen lättare, äfven med en mindre trägen kontroll, måste upptäckas genom det derigenom inträffande afbrott eller förändringar i den bestämda serien af de särskilda processerna samt kärlens uppgifna bruk. Men skulle beskattningenseller sjelfva lagens stadgande förenklas till en sådan grad, då skulle också en stadigvarande daglig kontroll blifva af nöden, hvilket äfven af andra skäl torde kunna anses önskligt. Väl hafva vi sett, att man i Preussen och Danmark låter sig nöja med en mindre trägen inspektion; men oaktadt det sålunda ofta går en hel dag förbi, utan att ett bränneri i köpstäderna i Danmark besökes, och ofta 2:nc dagar i Preussen, kan likväl denna kontroll der anses tillräcklig, dels på grund af beskattuingssättet, dels derföre att man vet att disponibel kontrollpersonal städse finnes på nära håll, så att man ingen timma kan vara säker, att den ej kommer på en. Hvad de Danska landtbrännerierna angår, så är kontrollens större eller mindre trägenhet till en stor del beroendo på den tillit man sätter till bränvinsbrännaren. Men liksom den beskattning, som gäller för dessa brännerier, såsom ofvan anmärkt är, anses vara mindre att rekommendera, så skulle förmodligen äfven den kontroll, som dervid begagnas, knappast anses tillräcklig hos oss.