Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot uppförde undersamma säsong dramatiska teatern följande franska skådespel: En parisare, Lilla syster, Herr Derblays giftermål, Duvals skihmessa, Sällskap der nian har tråkigt, En kopp thé, En teaterpjes, Giftbägaren, En liten förmyndare, ft ’ / / salu, Pepa, Gnistan, Krigslist och Offret samt af klassiska saker Moliéres Tartuffe och Les femmes savantes tillsamman sexton stycken. Hela repertoaren utgöres af 45 stycken, alltså upptaga de franska öfversättningarna mer än en tredjedel af hela årets verksamhet. Tager man den kungliga teaterns 28 stycken, så länder det vår scens ära att 22 af dessa äro danska arbeten; resten utgöras af tre norska arbeten af Björnson och Ibsen och af de ofvannämda tre franska. Deremot ser den dramatiska teaterns repertoar, från nationell synpunkt betraktad, ytterst sorglig ut. Af de 45 skådespespel, hvarmed svenskarne visa sig hålla våra 28 stången äro blott 8 (säger och skrifver åtta) svenska, resten äro dansk-norska (likaledes åtta), tyska nio, engelska tre och spanska ett. De åtta svenska styckena äro följande: Sveas fana (Staafl). Flinta och stål (Hedberg). Final (Lundegård och Ahlgren). En räddande engel (Edgren). I telefon (Ahlgren). Vid Sofiero (Wijkander). En hofsven (anonymt). Kapten PufT (Kexel). Af dessa stycken är kapten PufT en gammal komedi af den fyndige och qvicke bearbetaren från Gustaf Hl: s tid. Intet af hans stycken äro original, något som nyligen åter är påvisadt af Levertin i hans förträffliga bok Teater och dramer under Gustaf 111; i kapten PufT plagierade Kexel till och med Bellman. Stycket upptogs säsongen 87 — 88 i anledning af teaterns 100-årsfest.
Skillnaden i beskattningsväg för Billarder på inrättade klubbar eller sällskaper ocb sådane, som af enskilde innehafvas, har Herr Halling ansett sakna all rättsgrund, samt dessutom funnit minsta afgiften i Stockholm och Götheborg samt de öfrige Städerne för hög. Då Utskottet för sin del funnit lämpligt, att skiljaktige afgifler för Billarder, der så kallade parti-penningar betalas, och sådane, som begagnas på sällskap eller klubbar, utgöras, samt den i nu gällande Bevillnings-Förordning bestämda classification icke synes vara för hög, anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till den härutinnan ifrågasatte förändring. pag. 18. I afseende på försäljning af utländska Lottsedlar, har inom Ridderskapet och Adeln Herr RosenbladBernhard_. yrkat, att redactionen i Utskottets förslag, genom utbyte af orden: ”försäljnings-inkomst’’ emot: JJ'försäljnings-belopp” måtte bestämdt uttrycka, att det är sjelfva Lotteri-rörelsen och icke blott Collecteurs-befaLLuingen, som beskattas; äfvensom att minimiafgiften för hvar Collecteur bestämmes lill 5oo R:dr, samt alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t måtte anmäla underdånig önskan om noga tillsyn, det ingen befattar sig med försäljning af utländska Lottsedlar eller derom annoncerar, som ej derföre anmält sig till bevillnings erläggande, vid vite af tiodubbel bevillning; ocb, inom Borgare-Ståndet, bar Herr Halling ansett den bestämda minimi-afgiften, 5o R:ar, innefatta ett indirect försök att förbjuda sjelfva befattningen, hvarföre han såsom en medelväg föreslagit, att berörde näringsgren må hänföras lill och beskattas efter de pag. ip för Commissionairer i allmänhet redan gällande föreskrifter och classer; hvarjemte Herrar Cederborghj Norman och Ekerman yttrat sig i ämnet. Af de i hänseende till beloppet mycket motsatta förslag, som, på sätt ofvan nämndt är, blifvit framställde, bar Utskottet hemtat anledning till den förmodan, att
Då min fot beträdde dess mark, tyckte jag alltid att jag åter blef ett barn lekande med blommorna, flygande med molnen, suckande med vestanvinden eller stormande med åskan. Men denna lustgård undergick plötsligt en stor förändring, Adam blef körd ur paradiset. Sveriges modernaste diktare OLJEMÅLNING AF C. P. MAZÉR. I Nordiska muséets samlingar å Skansen. Om en främling vill veta, hvilka de skalder varit, som fullkomligast kristalliserat det svenska lynnet i diktens form, svarar hvarje svensk: Bellman och Tegnér. Man nämner äfven Runeberg, ehuru man samtidigt beklagar, att han ej helt kan kallas vår. Om främlingen önskade en karakteristik af våra mest nationela skalders förhållande till den tid, i hvilken de lefde, så blefve svaret troligen i korthet detta, att Bellman speglade sin tid omedelbart och omedvetet, som vattenytan speglar; att han sjöng, som fåglarne sjunga, oberörd som de af tidens frågor. Tegnér åter kunde kännetecknas som det rikaste, mest fulltonande uttrycket af sin tids kultur, sammansmält med vårt folks nationalkänsla. Men om främlingen ville veta, i fall Sverige icke ägt någon diktare, som med bevingade steg gått före tiden, som upprört den med djupa frågor, som siat om framtiden med gränslöst hopp – då stode vi stumma, om vi ej kunde svara: Almqvist. Om främlingen vidare sporde: hvilka af edra nu lefvande diktare äro representativa för de andliga strömningarne vid sekelslutet? skulle vi nämna än den ene, än den andre bland våra yngre diktare såsom uttryck för en eller annan sida af tidens lif. Som dess mest mångsidige representant blefve otvifvelaktigt Strindberg framhållen. Den tillfrågade skulle troligen ej underlåta att påpeka de djupa likheter ej mindre än olikheter, som finnas mellan Strindberg och Almqvist, hvarigenom en jämförande studie öfver dessa båda diktare borde bli utomordentligt intressant. Men om främlingen därefter fortsatte:
Hvad de öfrige Tjenstemännen angar, så kommer allt an derpå, huru man anser det för» hållande, som här under discussionen blifvit om* nämndts huruvida nemligen Discontverkens betjente kunna få vara commissionairer för Jånsökande, och derföre att de ikläda sig ansvar för lån* documentens rigtighet, kunna få åtnjuta en billig provision, lag tror för min del, att det är vida bättre att tillåta, det DiscontContoirets betjening får åtaga sig commissioner för de lånsökande, än att det för detta ändamål bildar sig serskildta Corn* missionsContoir i StadenSådana CommissionsContoir skulle nemligen kunna sätta sig i relation med någon eller några af DiscpntDhecteu* rerne, och deraf uppstå högst obehagliga förhållanden, då Directeureme hvarken fa hafva pras* dilectioner eller preventioner under uiöfoingen af deras befattning Det är derföre äfven nöd* vändigt, att uttryckeligen stadga, att ingen Discont* Duecteur f|r sjelf ikläda sig något ansvar för lån* sökande inom Disconten, Att lian icke eller må tillåtas att sjelf eler göra lån v tyckes vara något för långt gånget. Hvad åter vidkommer de Corn-, Den 16 September /. m. 39 missioner, som Contoirens Kammererare, Ombudsmän och Bokhållare m. m., kunde tillålas att för lånsökande ombesörja, och de dervid vanliga provisioner, så, enär detta egenteligen icke tillhörer lagstiftningen, vöre det måhända bättre, att denna fråga hel pch hållen öfverlemnades till Baricostyrelsen; men bäst är«.dock att man talade öppet derom, Det är dessa så kallade provisioner, sorn bereda så mycken osäkerhet, när de äro till beloppet fullkomligen obestämda.
Da förenade Utskotten nu gå att i ämnet afgifva Utlåtande, anse Utskotten sig ^g4 Lagutskotteti Betänkande», ega hvarken behof eiler anledning, att fram» lägga någre bevis om den stora och allmänna nyttan, Landet ofelbart måste tillskyndas genom en Författning af så väsendtligt inflytande pä Jordbrukets förkofran och utvidgning, som den ifrågavarande, enar öfvertygelsen härom lätt fattad af hvar och en med förmåga att inse Landets behof och fördelar, redan af Riksens Högloft Ständer blifvit högtidligen tlllkännagifven genom den underdåniga önskan Riksens Ständer till Kongl. Maj:t framburit om Författningens utarbetande, och ingendera af de vid Lagförslaget gjorde erinringar funnits åsyfta någon vederläggning deraf. Men för att i eli ännu klarare dag visa Författningens vigt, tro Utskotten sig likväl icke bora underlåta att omnämna, att, enligt den kännedom Utskotten erhållit af de från Kongl. Majit Utskotten i nåder meddelade Berättelser från dess Samtlige Befallningshafvande, jemte andre authentiqve handlingar, dem Utskotten enskildt förskaffat Sig , flere hundrade tusende tunnland jord inom Riket finnes, hvars culti. Vering till en stor elei hindras genom anlagde, ofta nog obetydlige Vattenverk, sorn derå férordsaka uppdämning, Ått oagtadt den således obestridligt Stora nyttan af Författningen, betänkligheter Vid dess antagande måste uppstå, är en omedelbar loijd af sjelfva sakeus natur.
Moster Gundia hade kvar bref från h o n o m, o c h han nyttjade de allra mest blomeranta talesätt — » min dyrkade hjärteängel » o c h slikt, Moster Gundia fann, att det lät vackert, m e n föga ärbart, ty onkel Tobias hade aldrig skrifvit annat än » min vän » .&gt; Mamsell Brun vände ringen mellan sina magra fingrar, och någon af oss vågade en fråga, hvarför icke h o n själf — om kanske löjtnant Gyllenbåt? Under d e sista åren h o n ännu vandrade omkring i sin bahytt o c h doffelkappa, ty dessa plagg bar h o n till det sista, drog h o n sig alltmera i n o m sitt skal, o c h sparsamheten och njuggheten tilltogo i h ö g grad. Kaffe, som h o n kokte i kakelugnen, ett löskokt ägg o c h b r ö d var hennes dagliga diet, o c h därpå blef h o n ej fet. D e n lilla kvinnan, som alltid varit späd o c h klen, liknade m e r o c h mer en skugga — en skugga från en gången tid.
Detta skedde oftare under omarbetningen än under det första nedskrifvandet, och många voro de kriser, arbetet under denna tid genomgick. Följande lilla biljett från Sonja är svar på något meddelande i den vägen från mig. »Stackars mitt barn! Så ofta det har redan sväfvat mellan lif och död! Hvad är nu på färde igen? Har du varit genialisk eller tvärt om? Jag tror nästan du skrifver mig detta af idel elakhet för att jag skulle föreläsa illa i dag. Hur kan jag nämligen tänka på min föreläsning, när jag vet att vårt stackars lilla kräk undergår en så farlig kris i dag! Nej vet du, det är bra att ha varit fader en gång; då vet man, hvad de stackars männen få att lida från de elaka kvinnorna. Fick jag bara träffa Strindberg och trycka hans hand!» Jag skrifver härom i ett bref af den 1:sta april: »Jag har nu sökt att införa en liten förändring i själfva arbetsmetoden, i det jag till Sonjas stora förtviflan förbjudit henne mitt arbetsrum, tills jag alldeles ensam skrifvit igenom hela den andra pjesen. Jag har nämligen blifvit allt för mycket störd och sliten genom det oupphörliga samarbetet under den förra. Jag har förlorat öfverblicken och det inre, intensiva samlifvet med mina figurer. Detta behof af ensamhet, som är så starkt hos mig, har förkväfts genom Sonjas allt för starka påverkan, min personlighet har drunknat i hennes, utan att hennes därför kommit till något individuellt uttryck. Min andes hela styrka ligger i dess ensamma arbete, och detta är för mig den stora skuggsidan af ett samarbete, till och med med en så besläktad natur som Sonjas. Hon är i detta fall motsatsen till mig, hon är Alice (i Kampen för lyckan), som egentligen ingenting kan skapa, ingenting omfatta med hela sin själ, när hon ej får dela det med en annan. Allt hvad hon producerat i matematiskt afseende har alltid varit under en annan personlighets påverkan, och till och med sina föreläsningar gör hon endast bra de dagar, hon vet att Gösta är närvarande.» Sonja erkände ofta själf skämtsamt detta sitt beroende af omgifningen. I en biljett till min bror skrifver hon en gång: »Snälla herr professor! Skall ni gå på min föreläsning i morgon?
Länsmanstjenst ej behöfver före tillsättandet kungöras och att sådan tillsättning får ske medelst konstitutorial; hvarjemte denne motionär framställt anmärkning mot stadgandet i 67 §, att Länsman må, då begången förseelse är af den beskaffenhet, att Kongl. Majits Befallningshafvande finner sig icke vidare kunna för Länsmannen hafva 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 70. förtroende, af Kongl. Majrts Befallningshafvande från tjensten alldeles skiljas. Som Länsmännen mera än andre tjenstemän stöde i nära och ständig beröring med folket samt deras göromål nu mera än förr fordrade urskiljning, skicklighet och rättrådighet, vore det, enligt motionärens tanke, i samma mån vigtig! att på dessa platser hafva duglige och rättskaffens män, sorn kunde handla sjelfständigt och, på samma gång de bevakade det allmännas rätt, icke lemnade den enskildes bästa ur sigte; men sådane män kunde svårligen erhållas till tjenster, hvilka, såsom Länsmans-tjensterne, icke innehades med större säkerhet, än att det blott berodde af en förmans nyck att skilja innehafvarne från tjensten. — På grund af dessa och vidare anförde skäl har motionären hemställt, alt ifrågavarande §§ måtte sålunda rättas, ”att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ålägges, att vid tillsättning af Länsmanstjenster utfärda ordentliga fullmakter och att den Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillerkända makt att, utan föregången ransakning och dom, skilja Länsmännen från deras tjenster, må blifva upphäld, äfvensom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande iörpligtas att ledighet i Länsmans-tjenst behörigen kungöra.” 10 §. Uti denna § har ändring blifvit yrkad af Herr Dalman för så vidt deri stadgas, att Kongl. Majis
Såsom skäl för bifall härtill har motionären anfört att anläggningen af en grenbana från Lidköping till Håkantorp stöde i så oskiljaktigt sammanhang med jernvägen Uddevalla—Wenersborg—Herrljunga och utgjorde en så integrerande del deraf, att ett verkligt system först genom tillkomsten af denna grenbana kunde sägas uppstå i anläggningen af nämnda jernväg; hvadan, om nu 40 Stats-Vtslcottets Utlåtande N:o 80. ifrågasatta grenbana ej komme till stånd, de fördelar, som åsyftats genom Uddevalla—Wenersborg—Herrljunga-jernvägen, i väsendtlig mån inskränktes. Det jernvägsnät, som sålunda uppstode i Skaraborgs läns bördigaste och vidsträcktaste landtbruksdistrikt skulle genom sina verkningar medföra större gagn, än någon annan dylik anläggning inom länet kunde åstadkomma. Genom sammanbindningen med vestra stambanan och dess utgrening öfver riket skulle för dessa orter beredas väg såväl till den största exportorten på vestra kusten, som till det öfriga landet; genom förening med Elfsborgs läns vidsträckta och folkrika fabriksdistrikter skulle nya och vigtiga afsättningsorter uppstå och genom beröring med tvänne af Wenerns hamnar vunnes en lätt förbindelse med Norge genom Seffle kanal och jernvägen öfver Arvika samt med Wermland och andra kring Wenern belägna orter, hvilka hittills varit i behof af Westergötlands produkter på samma gång de derstädes till en del sökt afsättning för sina egna; och slutligen blefve genom den föreslagna banan länets fördel befordrad i ett vidsträckt område af detsamma, enär det sålunda kompletterade jernvägsnätet komme att direkt utsträcka sin verkan inom Kållands, Åse, Wiste, Barne, Laske, Skånings, Kinnefjerdings och Kinne härader, på hvilkas redan gynnsamma jordbruksoch dermed förenade näringars förhållanden en högst fördelaktig inverkan skulle visa sig.
Fråga om nedsättning af räntan å de lotter, som före försäljningen sålunda skaldades, har icke upstått, men då man, såsom det skedde vid försäljningen af Strandskogen, gör sjelfva räntan till föremål för täflan vid auktion, måste den nästan all - tid blifva för hög i förhållande lill jordens verkliga värde. Då de Kronan tillhörige jagtbackar i Södermanland försåldes, begagnades samma method som på Oland, dock med den skillnad, att någon skatteköpeskilling ej erlades, utan endast den årligen från jorden utgående räntan genom auktionen bestämdes. Följden har likväl blifvit enahanda, nemi. att jordlotter, hvilka, sedan skogen blifvit afverkad, icke kunnat bära den åtagna räntan, måst å exekutiv auktion för Statens räkning utbjudas, men då ingen varit hugad att lägenheterna på samma vilkor som förut öfvertaga, har slutligen icke någon annan utväg återstått, än att, på sätt R. St:r vid 1823 års Riksdag beslutat och i enlighet med K. Brefvet d. 16 Mars 1824, lägenheterna först skattlades efter den method jag omnämnt och sedermera till den mestbjudande försåldes. Då således den en gång beträdda banan blifvit såsom vilseledande öfvergifven, anser jag, att man ej bör tveka att bevilja åboerne å ifrågande kronopark nedsättning af en ränta, som uppenbarligen är för hög, och icke heller befarar jag några vådliga följder af ett sådant prayudikat, enär det redan förut är gifvet genom Ständernas vid 1823 års Riksdag fattade beslut, att skattläggning af de till försäljning afsedda kronoallmänningar alltid borde föregå sjelfva försäljningsåtgärden. På de grunder, jag sålunda baft äran anföra, förenar jag mig med de ledamöter, sorn. aalvtlViUr ajt R. o. Ad. mätte ifrågavar:de Utlåt, till StatsUtsk. återremittera. Frih. Raab, Ada/n Christian:
— Det är för att förekomma sådana händelser, som jag har ansett, att allmänna banken, då den kan bevilja lån, såsom jag tror förhållandet nu vara, bör komma till hjelp,dock endast emot full säkerhet; och då det ej är skadligt för dess egen rörelse, tror jag, att man bör bevilja dessa 3oo.ooo r:dr, så väl som åt hypotheksföreningar och banker, som beläna spanmål. Gr. Frölich: Jag anser mig böra indela det svar, jag går att lemna, uti tvänne afdeluiugar. Den förra utaf dessa afdelningar skall innefatta upplysningar i anledn. af de facta, den siste värde talaren anfört, och den sednare kommer alt angå resultäterna deraf på grundsatsen. I afseende på det uppgifna factum, att flera privatbanker skulle, i anseende till den conjunctur som inträffade år 1837, hafva varit i trångmål och vidtagit åtskilliga anstalter för att upprätthålla sin credit, så måste jag bekänna att, rörtde de öfriga bankerna, sådant är 111ig alldeles okändt; men rör:de den Wermländska banken, kan jag verkligen vara i tillfälle att lemna några upplysningar. Det är ganska sannt, att den Wermländska banken, få veckor efter sedan den, vid bolagsstämman i Januari månad 1837, efter majoritetens mening, ansåg sig vara på höjden af välstånd, och dess credit var till den grad consoliderad, alt directionen förklarade sig vilja fästa bolagets uppmärksamhet derpå, att en 2 Ii. 4^ 33o Dan 22 Februari e. m. större utlåning kunnat ske, om låntagare funnits, — att, säger jag, banken 6 veckor derefter såg sig föranlåten att alldeles inställa sin discontrörelse; men sådant var dock, som jag tror, en följd deraf, att bolagets styresmän icke hunnit inhemta erfarenhet om bancosystemet i vårt laud, som var alldeles nytt. Man hade icke vant sig att noga retlectéra på verkningarna af conjuncturer och den förträffliga bancodirectionen, med allsin redlighet och noggrannhet, hade en kunskap att vinna, som den då saknade.
Men Herren skickade det så, att det goda Achitophels råd skulle varda förhindradt, på det att Herren skulle låta komma en olycko på Absalom. Och Husai sade till Zadok och AbJathar Presterna: Så och så hafver Achitophel rådt Absalom och dem äldstom i Israel; men jag hafver så och så rådt. Så sänder nu med hast åstad, och båder David, och säger: Blif icke öfver nattena på slättmarkene i öknene; utan drag deröfver snarliga, att Konungen icke varder uppsluken, och allt folket, som med honom är. Men Jonathan och Ahimaaz stodo vid den brunnen Rogel; och en tjenstepiga gick bort, och sade dem det; och de gingo åstad, och sade det Konung David; förty de torde icke låta sig se, så att de kommo in i staden. Men en dräng fick se dem, och sade det för Absalom. Då gingo de både med hast sin väg, och kommo uti ens mans hus i Bahurim; han hade en brunn i sinom gård, der stego de in. Och qvinnan tog och bredde ett öfvertäckelse öfver brunnshålet, och slog der gryn uppå, så att man kunde det intet märka. Då nu Absaloms tjenare kommo till qvinnona i huset, sade de: Hvar är Ahimaaz och Jonathan? Qvinnan sade till dem: De gingo öfver vattubäcken. Och då de sökte, och funno intet, gingo de tillbaka igen till Jerusalem. Och då de voro bortgångne, stego de upp utu brunnen, och gingo sina färde; och underviste det Konung David, och sade till David: Står upp, och går med hast öfver älfvena; ty så och så hafver Achitophel gifvit råd emot eder. Då stod David upp, och allt folket, som när honom var, och gingo öfver Jordan, tilldess morgon ljust vardt; och icke en fattades, som icke var kommen öfver Jordan.
Riksens ^oglofliga Ständers Lag - Utststts Betänkande, angående ändring uti i6:de Lap. rs. §. ^Iorda-Balken, med mera. Lag-Utftottet anser den grundsatts, at alla AfHandlingar, flutna emellan behöriga personer om det, som Lagen til ägarens fria äikpotttion öfwerlemnat, böra efterlefwas och a ömse jidor til godo njutas, wara sä vflilljaktig isrän rättwisa och billighet, och utgöra et sä wigtigt stöd för att medborgerlig säkerhet, at rubbning deraf icke kan ffe utan försvagande gf Samhällets heligaste band. Dä tillämpning häraf göres til stadgandet uti i6. Cap. iZ. §. Jorda - Balken, at köp bryter Legostämma, tror Ut-ffottet sig finna at, emot den xrincipe, som Lagen bade annars och äfwen uti de föregående §z. af samma Capitel följt, Fastighets ägarens magt kommit at blifwa destomera synbart utwidZad ulöfiver den gräns, hwilken en med ^rrsn^ator Mer Landtbo förut ingängen afhandling rätteligen bör rnedgifwa, som den förre fatt et öppet och likasom af Lagen godkändt tilfallc at, medelst werkeligt elter latsadt uplätande af sin ägande rätt, i förra fallet täta Köparen til tredje mans försäng uphäsiva en öfverenskommelse, som säljaren sjelf icke sunde rubba, och k Let sednare äter at antingen söka såmedelst rätta egen obetänksamhet och förhastande wik afhandlingens afstutande eller ock i otid draga winst af ^rrenäatorens ä egendomen nedlagda kostnad och werkställda förbättringar.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, gjord hemställan upsköts den återstående pröfningen af BankoUlskis förevar, utlåt, till eftermiddagens plenum samt åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. \ 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 18 Juni 1851. Plenum kl. (i e. ni. Justerades ett prot.-utdr. för denna dag f. m. samt pleni prot. för d. 2G sistl. Maj. Fortsattes pröfningen af BankoUtskrs d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 39, i anledn. af RiksSuns återremiss å vissa delar af betänk. N:o 24, med förslag lilh reglering af Bankens Laneoch Kreditiv-rörelse. Härvid förekommo nedannämnde punkter af utlät. Bifölls. 16:de punkten. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: För mig har det icke blifvit klart, hvarföre den förevar, frågan icke vore af beskaffenhet att kunna förfalla. Banko-reglemente finnes föreskrifvet huru med utfärdande af vederhäftighets-bevis skall förfaras, och då det af BankoUtsk. föreslagna tillägg blifvit af 2:ne Stånd ogilladt, skulle jag tro att det borde förblifva vid det gamla, samt att följaktligen ingen nödvändighet förefinnes att underkasta denna sak votering i förstärkt Utsk. hvarföre ock jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. behagade afslå den framställda voter:s-propos:n. Den 18 Juni e. m, 109 Frih. Stjenstedt, Jakob Theodor: Ehuru jag icke reserverat mig mot denna punkt, är jag dock i afseende derå af samma tanka som Gr. Mörner. Jag kan ej fiona något skäl hvarföre icke denna fråga skulle kunna förfalla, derest Ståndet icke antager inbjudningen. R. o. Ad. afslog den uti ifrågavar. punkt gjorda inbjudningen och föreslagna voter:s-propos:n, med förklarande alt den deri omförmälda fråga hade förfallit.