Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är icke jurist, men jag tror mig likväl vela, att jemväl den gamla lagen tillåter sådana modificalioner, och att den åtminstone i trettio fall, för ali taga till en siffra, stadgar: ”pröfve domaren.” Jag hemställer ock huruvida del är möjligt att fullständigt dassi liera graderna af brottslighet. Brottet kan bestämmas, men icke brottsligheten, ty deruti ingå så mångå olika bevekelsegrunder, så många mildrande omständigheter på den ena sidan och så många försvårande å den andra, alt för den ena den hiigsta straffgraden inom latituden är lämplig och för den andra en lägre, oaktadt de begått samma brott. Jag tror, att man bör hysa det förtroende lill domarecorpsen, att den förfar efter mensklighetens fordringar och efter sin känsla af billighet oeh räll. Dessutom torde man finna, att vådan icke är sä stor, dä man besinnar, att de misstag, som i den första instansen kunna begås, blifva rättade i en högre. Här hafva jemväl blifvit yttrade betänkligheter i afseende på kostnaderna. Dessa betänkligheter hafva af andra talare blifvit undanröjda, och dä förslaget är bifallet af de samhällsclasser, som betala mest i delta hänseende, nemi. Borgareoch BondeSt:n, jemförelsevis till vårt Stånd och i synnerhet till PresteSt., som betalar snart sagdt ingenting, så förfaller detta inkast, och tror jag, alt man icke behöfver fästa sig dervid. Dessutom anser jag den kostnad, som användes till säkerhet för person och egendom, vara den bäst använda inom eli samhälle, och så mycket jag under hela min parlamentariska bana varit pä den hushållsaktiga sidan, sä litet skall jag med min röst sälta mig emot något anslag i detta hänseende. En värd talare har sagt, att saken jemväl hade sin politiska sida, och jag nödgas sluta mig till denna åsigt, ehuru en annan talare best fidi densamma. Del är för enhvar af eder, mine Hrr, bekant, att det sorn vid förra riksdagen hufvudsakligen bidrog lill R. St:s frikostighet i frågan om anslag till fängelsebyggnader, var säkerligen ett arbete om stralfoch straffanstalter, som dåvarande H. K. H. Kronprinsen hade utgifvit.
Här har blifvit sagt, att det sättj hvarpå Soldaten underhålles vid våra Indelta Regementer, utgör egentliga grunden för vårt IndelningsVerk. Jag anser, att egentliga grunden är den hufvudgrundsats, alt vissa tillgångar äro anslagne _, att till vissa behof utgå , oberoende utaf tidernas växlande skick, oberoende af Statens financiella ställning eller öfrige förhållanden. Denna grundsats är sedan tillämpad till sättet att underhålla Soldaten, och till sättet att underhålla Befälet. Båda dessa sätt utgöra de - \ t Den 2a December f. m. St delar af det liela, oell ändring af det ena eller andra gör i allmänhet rubbning af det liela. Oell jag tror vi borde betänka oss länge innan vi ytterligare göra någon rubbning. Erfarenhetens läxor äro ofta dyrköpte; med så mycket mera varsamhet skall man framgå på dess bana; det steg man ämnar taga framåt, leder (örn jag rätt minnes hvad en värd Talare ej längesedan yttrade) stundom på en omväg tillbaka, eller brådstörtad! till en lägre ståndpunkt än der man sig befann. Uti min tanka skulle, genom Doningsräntornes directa ingående till Statsverket och alla Löners utgående derifrån, en del af IndelningsVerkels egentliga grund lubbas, nämligen Embetsmännens säkra af länän de , oberoende af Statens financiellct ställning j och oberoende af andra förhållanden; denna säkerhet är för Staten af ett liögt värde. Förgäfves skall man häremot framkasta de vackraste theorier. Historien talar; dess vittnesbörd är ojäfvadt, och våra Häfder förvara minnet af 1*716, 17 och 18 samt af 1789 och 1809. De förvara äfven vissheten derom, att så länge antalet af Löntagare på den Indelta Staten ej ökades, och så länge lägre tjenstegraders löner icke anslogos till högre Tjenstemän, så var begärd Löneförhöjning en okänd sak för Indelningshafvaren. En inrättning som 7 II.
Jag föreställer mig, att med sådane fattigare innevånare, ej bör förstås sådane personer, sorn äga tillfälle och krafier, att genom arbete förtjena sin fulla bergning, hälst desse äro genom de nu så högt uppstegrade arbetsoch dagslöner, minst i behof, att af allmänna Medel njuta undsättning till lifsuppehälle och lära dessutom, fast ock de största uppoffringar till deras förmån skulle göras, icke derföre vilja nedslå sina pretensioner. Det är således endast för den. nog talrika mängd individuer, af båda konen, men mäst af det qvinliga, hvars yrken och arbetskrafter, icke tillåta dem, att i en tid, då Spannemålens dyrhet förorsakar ett så högt brödpris, förtjena sin fulla bergning, som dessa välgörande anstalter vidtagits; men det är ock just de, som af dem minst fått sig begagna. Det ligger i tingens natur, att, då man, för att befrämja en sak, nyttjar icke rätt beräknade medel, motarbetas de af egennvttan och andra förhållanden, hvarigenom de blifva onyttiga. Jag förbigår de rykten, som misstroendet och erfarenheten af nuvarande tiders rofgirighet kunnat utsprida, om händelser, obeviste, men lika lätt verkställ bäre, som svåre att förekomma. Men det är påtageligt, att, genom förenämnde anstalt, brist eller åtminstone mindre tillgång på gröfre brödsorter nödvändigt skulle uppkomma och verkligen uppkommit. Da endast de större Bageriverken, eller de, sorn hålla så kallade utbodar, kunnat eller fått, mot föreskrefne vilkor antaga anbudet, ha alla de öfrige, utgörande nä'ra hälften, måst upphöra k 098 Stats■ och Besvärs-Utskottens Betänk anden. »ned all bakning af groft bröd, då de ej kunde hålla det Allmänheten tillhanda efter en taxa, som påstås äfven vara lag för dem, sorn dertill kunde använda den, mot så nedsatt pris erhållna Spannemålen; dessutom, hvem kan controiler3, att den till sitt hela belopp till grof brödbakning användes, ehuru Bagarne påstå, att de genom detta åtagande Jidit en så kännbar förlust, att de ej äro i stånd att
Mamma förstår inte alls hur det är. Det kan väl finnas andra som... men inte på det sättet ­ nej, inte på det sättet. Statsrådinnan. Men inser du inte att en man, som kan göra en flicka en kärleksförklaring första gången han ser henne, måste vara lättsinnig och opålitlig. Arla. Hvarför det? Den rätta kärleken föds i ett ögonblick och varar ändå för hela lifvet. Men det kan mamma inte veta; jag tror inte att mamma någonsin älskat pappa rigtigt. Statsrådinnan. Såå, hvarför tror du inte det? Arla. Då skulle ni väl inte vara så ljumma och likgiltiga mot hvarandra. Den verkliga kärleken kan aldrig förändra sig ­ den måste bli densamma hela lifvet igenom. Statsrådinnan. Hm! så tänkte jag kanske också då jag var 17 år. Det hör ungdomen till och jag vill inte ta ifrån dig dina illusioner i det fallet. Säg mig bara en sak ­ hvad tror du att det egentligen är för "mörka magter", som du säger ­ som du ska rädda major Lagerskiöld ifrån? Han har sagt dig att han har mycket att förebrå sig i det förflutna ­ hvad kan det vara, tror du? Arla. Det vet jag; han har inte dolt någonting för mig. Han har kurtiserat Cecilia Hornfeldt ­ men det är lika mycket hennes fel. Statsrådinnan. Stackars barn! Och det är allt, tror du? Arla. Han har kanske också kurtiserat andra; men kurtis ligger i luften på alla baler. Statsrådinnan. Det finns många slag af kurtis. Tro mig, mitt barn ­ att bli en mans räddande engel kan visst låta som en vacker uppgift; men en man med ett så fläckadt lif som hans behöfver andra räddande englar än en svag jordisk varelse. Ett sådant lif ­ tro du mig fast du inte kan förstå det nu, och jag ber gud bevara dig från att någonsin förstå det ­ ett sådant lif kan inte upprättas genom att en ung, oskyldig flicka i blindt oförstånd vill taga bördan på sig - men deremot fläckas deraf. Arla. hon kan Mamma förstår inte hvad verklig kärlek är. /vill springa ut i fonden/ Statsrådinnan. Går du din väg redan?
Markcgåugsväirdc. Penningar. Tack jern. Riks - med loo proceot s förhöjning. R. 19 12 19 Utlagor. Litt. E. Taxen. å 26 sk, utgår efter markegång utgår utan förliöji sora utgå efter mår - som Utj utan förhoj ni Korn. Upsala Län Stockholms Södermanlands . Östergöthlands . Gottlands Calmar Blekinge Jönköpings . Kronobergs . Christianstads Malmöhus Hallands Götheborg Elfsborgs Skaraborgs Örebro Wermlands Westmanlands . Kopparbergs Gefleborgs Wester-Norrlands Jemtlands Westerbottens . Norrbottens rgs Summa Oxar Ivor Lamm å 6 sk. pr st. Salt Lax å 3-y Rdr pr T:a. Salt Strömming å I-JRdr pr T:a. Torr Gädd å 12 pr Li u 7 Rdr, som utgå utan förhöjning. ä 41 Rdr, som utgå a 7 Rdr. å 3^ Rdr, som utgå utun förhöjning. å 3 Rdr, som utgå utan förhöjning. ir k. %. St. St. St. St. St. Litt. E. Taxen Torra A borrar a 12 sk. pr LW. SilfverSkatt eller Contribution i penningar. Prestekalls Penningar eller KungsSkatt. Altaroch For mans-Hafra samt FormansPenningar, utgå i penningar utan förhöjning. Afvexte Smör i penningar. Summa. Kronoviirde. Markegång*- värde. Litt. E. (9) Diverse UppboBd. Summa Summarum. K ro no vä rd e. Markrgångsviirde. E. iamBiiandra^^ utvisande hvad. enligt föreslående Sammandrag, af Ordinarie Stäntan aeh Presternes tillägor utgår i Spanmål och Contanta Penningar. (9‘) - S panni ål - Af Jorcleboks-ltäiitan. Allehanda Penningar Penningar, som utgå med förhöjning Vind och Vask Hvete Råg, TullRåg, LäggeRåg, SkatteRåg, Gengärd Korn Malt Hafra, Foderkorn Blandsäd Ärter
Hvarföre skall man då motsätta sig en förändring, som lemnar en större latitud åt skickligheten och den mera framstående förmågan att intaga dessa vigliga platser och hvarigenom tillfälle äfven beredes för de öfriga Ståndens ledamöter att ådagalägga deras förmåga? Att såsom privilegium för de äldre ätterna inom R. o. Ad. fortfarande söka bibehålla rättigheten att vara ordfönde i R. St:rs fjtsk., är ett försök, som i tidernas längd måste stranda. Hvarföre då icke heldre sjelfmant göra en upoffring, som länder till fäderneslandets väl? R. o. Ad. torde icke hafva sig obekant, att vid början af hvarje Riksdag man ofta är i bekymmer om hvilka personer skola väljas till Utsk:s-ordför:de samt att de af R. o. Ad:s ledamöter, som dertill anses lämpliga, öfta måste skalla sig fullmakter för de äldre ätterna på Riddarhuset, för att sålunda bereda sig tillträde till dessa platser. Hela detta maniement skulle, derest förslaget antages, ej mera behöfvas. Jag för min del anser förslaget vara nyttigt och får derföre anhålla om bifall till detsamma. Gr. Sparre: De talare, som yttrat sig för förslaget, hafva stödt sitt tillstyrkande på den grund, att R. o. Ad. borde göra en upoffring af en Ståndet tillkommande fördel, då fäderneslandets väl sådant fordrade. Jag är öfvertygad att Sveriges Adel när som helst är färdig att för ett sådant ändamål göra upoffringar, men jag är tveksam, huruvida afståndet ifrån det sjelfskrifua ordför:de-skapet i Utskm verkligen kan betraktas såsom en upoffring. Jag, som vid 2:ne Riksdagar haft den äran att vara ordfönde i ett af R. St:rs Utsk., får för min del helt öppet förklara, att ifall jag skulle beröfvas denna förmån, skulle jag icke 153 Den 8 Mars e. m. anse det såsom någon upoffring. Ordför:de-skapet är en pligt, som man upfyller, och hvilken ofta kännes ganska tung.
Att hon har mod när det behöfs, vet jag nog, annars vore jag icke här, och hade icke för hennes skuld lemnat allt det käraste jag eger, för att följa henne, vore det ock till verldens ända. Nog finnes det dem som ej tycka om Mylady, utan kalla henne blåstrumpa, karl i krinolin, och mycket annat dylikt, men jag vet att en bättre qvinna än hon är, vill jag aldrig känna. Ja, ja, det kan jag tro, men är hon enka, eller huru? Så ung och redan ha genomgått så hårda pröfningar; ja derföre kan hon också så bra förklara Guds ord! Hvad vet ni om de pröfningar Mylady genomgått? frågade Mary något häftigt. Tycker ni att hon ser olycklig ut? eller huru? Icke har jag åtminstone ofta sett henne gråta, och när det händer, så är det för sådant som skulle komma andra att mista förståndet. Men är hon enka, eller huru? upprepade miss Brown för tredje gången, med illa dold otålighet. Nej, det är hon icke. Så rysligt! stackars unga fru, tillade miss Brown, som ej var fullkomligt tillfreds med svaret och tyckte att bästa sättet att få veta något mera var att bege sig ut på gissningarnes område. Så rysligt, att ensam fara så långa vägar öfver hafvet för att återfinna sin man! Har jag någonsin sagt att Mylady var gift? Det har ni visst icke, men annat kan man väl ej förmoda än att hon endera är enka eller gift. Jag tycker ej om att prata så der om Mylady, sade Mary, i det hon steg upp; vill ni veta något mera, så fråga henne sjelf. Farväl derföre tills i afton, efter jag har den äran att vara er hyttkamrat! Jag måste gå och se om Mylady behöfver mig. Miss Brown satt ännu en lång stund orörlig, följande Mary med ögonen till dess hon försvann; derpå sade hon till sig sjelf: Det är besynnerligt ... men jag måste få reda på det! hvarefter hon försjönk i djupa tankar, till dess hon åter lyftade sina ögon till himlen, tog en nål ur sitt bälte, stack den mellan bladen uti sin bibel, samt öppnade den på det ställe, försynen sålunda anvisat henne.
När jag blir stor, säger jag till polisen att ta honom! Mamma har kaffe åt dig, och jag får med. Hon har köpt bullar af torparmor, som bakat i dag, och de äro så goda! Kom nu, så får du halfva min del också! Jag är så mätt så ... du kan få hela min bulle, pappa, sockret med, bara du kommer! Och han drog fadern öfver stock och sten och följdes nästan viljelöst af den mörke, allvarsamme mannen, öfver hvars drag der hvilade liksom ett tungt moln. Snart voro de ur sigte, och på terrassen framför stora byggningen dracks kaffet under ett samtal, från hvilket dock den otvungna glädtigheten tycktes bannlyst. Patronen och löjtnanten talade om »gamla glada dagar», men på så olika sätt. Den ene med saknad och bitterhet, den andre med saknad och glädje, den glädje som ingenting har att ångra, om ej möjligen några små obetänksamheter eller lättsinnigheter, som likväl ej dragit några ledsamma följder efter sig . Solen började att långsamt försvinna bakom holmen i vester. Himlen fick en färg af rödt och gult, ofvanför hvälfde sig det mörkblå, och vinden mojnade alldeles af. Man bröt upp för att gå till östra torpet, hvarifrån löjtnanten skulle blifva rodd till staden af Peltonen och torparns son Calle, och den oländiga vägen dit tillryggalades jemförelsevis angenämt för löjtnanten, som eljes med stor ovilja sett hur förändrad hans vän blifvit. Patronen tycktes af punschen ha blifvit vänligare stämd, vinångorna hade på hans temperament en stillande verkan, han blef melankolisk och hjertnupen, öppen och meddelsam, ehuru endast till en viss grad, han beklagade sig oupphörligt och lyckades verkligen att till någon del återvinna sin väns sympatier eller åtminstone deltagande. Jag är en olycklig menniska, halfsnyftade han jag har alltid gjort det som jag efteråt ångrat. Detta har varit mitt öde. Jag skulle aldrig ha valt den juridiska banan, den har skärpt mina olyckliga naturliga fallenheter, jag skulle ha blifvit lyckligare, om jag som du lemnat Finland och sökt min lycka i Ryssland.
Imnden till en viss ort oell vissa lelnadsvilkor, öfver livilka Iian ej ens kan att lioja sig, I>an är i sina naturligaste oell ömaste känslor beroenile af en annans godtveke, lian kan ej ingä giftermäl, utan sin egares formliga begif vainle, som sä sällan lemnäs, att endast tvänne sädane förekomiliit uilder ilen tid jag tjenstgjort siä ön, vare sig derföre att giftermäl för m^eket inskränker egarens disposition af slakvens person, eller derföre att negrernes seder oell vanor göra dem föga stämde för lagliga oell ordentliga äktenskap. /Vo 62. 11 Ve i eolonierne kottle oeb clii ankommande Vuropeer lemna ej eliel' i cielia akseende något godt köreclöine. Veras lösliga körbindelser brytas merändels vict en akklyttning lill liemlanclet, mecl loga uppokkring. ^IVletbodistmissionärerne yrka i sina körsamlingar, sä väl ak ollie, 8om Il ie, giktermäl, livilka likväl kör cle locea endast gälla i religieust bänseencle oell medkora inga civila rättigbeter). Vekvande således i eli tillstäncl ak eoneubinuge, kastan oktsst i busbäll, nian laglig» bvarken rättigbeter eller skyldiglieter i cleiia ak8eencle, kan slakven, ekter egarens godtyeke, skiljas kiän clen qvinna meck bvilken ilan 8ammanlekv6i' oell 80m ar lian8 barns modee. Vit sädunt gocltyeke äc visserligen pä 8i. Ilartbelemy oerbördt, men deremot är ej sä sällsynt, aii samma päloljd inträlkar genom utmätning ak 8lakveii8 s>eison kör egarens skuld.
Derest någon brist tillfälligtvis skulle uppkomma uti det påräknade beloppet af de till StatsVerket eller RiksgäldsCootoiret anslagne inkomster och tillgångar, hvilken ej af Öfverskott eller andra för handen varande medel betäckes, äger RiksgäldsCootoiret att, på sätt äfven tillförene öfligt varit, anskaffa«skillnaden genom lån; dock under förbehåll att dessa, i mån af blifvande tillgångar, återbetalas, och att de i det hela icke få öfverstiga hvad som till de bestämda anslagens ( 6, ) samt de beviljade och begagnade lånens eller Creditivens fyllande erfordras. Sjette Afdelningen. Angående GeneralAssistance-Conl or et. §• 104. I afseende på detta Contor, hafva Rikets Ständer beslutat: 1:0 General-Assistance-Contorets utlåning upphör år i832, så tidigt, att slutliga utredningen hufvudsakligen kan vara verkställd med Februari månads utgång år 1833; Och uppdrages det åt Fullmäktige uti Riksgälds-Contoret att om verkställighets-detaillerne förordna, på sätt de finna lämpligast och med R. St:rs nu uttryckta afsigter mest öfverensstämmande. 2:0 I den mån Fullmäktige finna det verkställbar! och ändamålsenligt, äga de, utan hinder af nu gällande Låne-Reglemente, icke allenast att vidtaga sådane förändringar med lånerörelsen i General-Assistance-Contoret, som befordra och förbereda den öfverflyttning af Lombard-rörelsen, hvilken af detta Rikets Ständers Beslut blir en följd, utan ock alla sådane åtgärder, hvarigenom besvär och kostnader uti Contoret minskas.
Ständer högr upplyst finna, att hwarken af öfwerstouet af Tull-Medlen, eller af Proviant förrädarnes föesäljning kan blifwa något all påräkna för de warande Srats-behofwen. I följe deraf lara ock de pä desse grunder uppgjorde hypvthetista calculer komma att förfalla. Uti en af de, ifrän Wälloft. Borgar-Ständet Uti detta ämne meddelre Uträkningar, har man an sett sig kunna nedsätta kostnaden lill Flottornas hem transportörande med - 145,900 Och den fordrade contanta ersättningen för sörlidit ärs Statsbrist, med 200,000 — ^ Summa 345,922 R:d° Widare har man antagit atr en del Lefveranteurer wore betalte och art missa utgifter med Tull-Medlen och 1809 ärs Bewillning kunde be. täckas, samt ännu ytterligare afdragit uppä de utaf Banquen erforderlige förjkotter, en Summa af iso.oao — Summa 465,920 R;d. Som da tillika sä wäl för Banquen sdm för Lefveranteurerne inberalningarne endast beräknas ä 6 procents - Ben 5 Februari!- 229 cem, dä Urstotket räknat pä 7 procent i Ränka och Amortisiements-Fond för bada deste poster uppkom» mer, til! förmän för det i fräga warande förstaget, en ffillnad i ärliga Utgifter af 55,6 ro R:d. Men dä nu det befinnes, att Stats-Werket icke kan umbära de af Skats-Utstottet förestagire ersättningar, och ate Tull-Medlen och Provianr-Förräden icke gifwa någon tillgäng, som ej redan är anwänd och päräknad, samt Banco-Utskoktet endast med förbehåll af 7 procents inbetalning ansett sig kunna medgifwa Banquens ytterligare sörsträckningar, lär den under en olika Hypothese uppgjorde beräkning komma att förfalla.
Fullmägtige samt der varande Commissarier och Betjening, för allt hvad som dem, antingen varit; att, uti ett sådant redofordrande, följa till grund och rättesnöre Banco-Ordningen samt de l.-sta Funden.- till vård och besörjande, Underdåniga Skrifvelstr. 5 In»truct inner, Reglementen och särskilda Resolutioner, Hvilka redan äro utfärdade, eller framdeles kunna af Riksens Ständer eller deras Statseller Banco-Utskott' utfärdas; och att, om något större eller mindre skulle uti Bancoeller RiksgäldsWerkens förvaltning vara forsummadt eller efterlåtet, eller kommit i olag, detsamma med ali sorgfällighet rätta, och behörigt skick och ordning återbringa, saint, uti vigtigare mål och händelser, hvaröfver Banquens eller Riksgälds-Contoirets Eullmägtige sig hos de förordnade Bancooch Riksgälds-Werkens Revisorer förfråga kunde, gå dem med råd och underrättelser tillhanda, dock alltid på ett sätt, som är jemlikt och Öfverensstämmande med de i Författningarne utstakade grunder; varandes det Bancooch RiksgäldsEullmägtiges skyldighet, att hvad Revisorerne, i stöd af Rikets Ständers eller deras behöriga Utskotts utfärdade Instructioner, och med noga iakttagande af 70 §, i Riksdags-Ordningen, föreskrifva, sig till efterrättelse ställa, såsom vore det Riksens Ständers egen föreskrift Vid förrättningens t*ut, late de tillförordnade Revisorer författa särskild Berättelse om lian* co-Werke! och särskild om 1 Riksgäids-Werket, för tillkommande Riksens Ständer. Af dessa Berättelser utskrifvas Trenne (3:ne> Exemplar, hvilka af Revisorerne undertecknas.
v S. A. K. H os Riksens Ständer har motion blifvit vackt om angelägenheten deraf, att Civile Embetsoch Tjenstemän berättigas, att, vid en lägre ålder, än den Författningarne nu bestämma, taga afsked ur Rikets tjenst med Löne-vilkorens oafkortade ■bibehållande, på det de, förr än den ålderdom och svaghet inträffa, då i allmänhet de blifva, ej allenast otjenlige att verka, utan också ofta skad» lige, genom förment arbets-förmåga, må, efter 'värf, fulländade med heder, komma i åtnjutande af ett välförtjent lugn; Och som Riksens Ständer godkänna de grunder, på hvilka förenämnde motion blifvit bygd; så få hos E. K. ]M. Riksens Ständer i underdånighet hemställa, att terminen för Civile Embetsoch Tjenstemäns rätt, att taga afsked, med bibehållande af sine Löne-förmåner oafkortade, måtte nedsättas från 70 till 65 åra ålder, då, efter vid pass 40 Undérddniga Skrifvelser. 629 års tjenstgöring, deras sjuklighet eller försvaga* de styrkes; hörandes de sålunda afskedstagande Em« betsoch Tjenstemännens Löner, såsom Pensioner, å Allmänna Indragnings-Staten uppföras. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 235 .
Blef den tilltalade till straff fälld, och straffet till fullo eller till någon del verkstäldt; dömes angifvaren, om det var dödsstraff eller straffarbete på lifstid, till samma straff; om det var straffarbete på viss tid, till enahanda straff på lika tid, eller till och med två år utöfver den som för den tilltalade bestämd blifvit, dock ej öfver tio år; om det var afsättning från embete, till straffarbete från två till och med sex år; om det var mistning af embete, till straffarbete på högst fyra år; och i andra fall till fängelse eller böter. 4 §. Pröfvas åtal eller angifvelse hafva af obetänksamhet och utan argt uppsåt skett, eller har någon gjort angifvelse, men den återkallat innan åtal derå följde; vare straffet, för det fall som i första punkten af 1 § sagdt är, straffarbete på högst två år eller fängelse; för det, som i andra punkten sägs, fängelse eller böter; och för öfriga fall böter. 8 §. Är någon förfallen till straff för åtal eller angifvelse, efter ty som nu sagdt är, och har åtalet eller angifvelsen förorsakat, att den tilltalade eller angifne häktad blef; då må ej i något fall straffet sättas lägre, än till fängelse. 6 §. Finnes den, som åtal eller angifvelse gjorde, hafva sannolika skäl dertill haft; vare från straff fri. 7 §. Hvar som, muntligen eller i skrift, den han utsprider eller utsprida låter, beljuger annan, i ty att han af arghet pådiktar honom bestämdt brott eller visst slag af brott; dömes, om dödsstraff, straffarbete på längre tid än två år eller afsättning från embete å det pådiktade brottet följa kunnat, till straffarbete på högst två år eller fängelse, och i annat fall, till fängelse eller böter. Lag samma vare om den, som af arghet utsprider sådan ärekränkande dikt, eller ock vid straffbar gerning tillägger sig annans namn, eller eljest, vid eller efter straffbar gerning, som af honom eller annan begås, så förfar, att den, som oskyldig är, må för skyldig hållas. 8 §.