Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Ja, det var min systersson lärftskramhandlaren, en mycket hederlig man, men, herre gud, han har många att lemna sitt skydd och sitt arbete åt, och vi äro icke heller gerna någon till last, om vi kunna undvika det.” ”Får jag fråga om herrskapet bor qvar vid Styrmansgatan, eller om herrskapet flyttat? Fru Emerentia såg forskande på sin dotter. Kongl. sekterns uppförande var ju så hjertans hyggligt och aktningsfullt som någon kunde begära, och det skulle visst kännas som en stor himmelsk lisa i sorgen att någon stund få språka med en person, som visat sig så deltagande. Men syster Regine Sofies varningar ljödo ännu i fru Emerentias öra, och då Blenda med en lätt skakning på hufvudet tillkännagaf sin mening, återtog vår fru med en liten förlägenhet: ”Var så god, min bäste kongl. sekter, och och fråga oss ingenting!” ”Hvad?” ”Jag tviflar visst icke på den vänliga meningen, nej nej, på intet sätt, men vi äro ett par värnlösa fruntimmer och vi böra icke mera vara så tillgängliga som på ångbåten – och jag kan säga kongl. sektern att vi blefvo rätt ledsna öfver att den tillgängligheten kunde tydas illa.” ”Hvad i himlens namn menar hennes nåd – sannerligen ser det icke ut som om jag mycket misskrediterat mig?” ”Åh, icke just det; men biljetten och ”Min bästa fru v. Kühlen, det skulle göra mig obeskrifligt ondt, om herrskapet å sin sida gifvit någon dålig tydning åt min enträgenhet att få förnya bekantskapen. Om emellertid min biljett för öppet röjde det intresse jag skulle hafva haft af det nöje, som jag hade äran att föreslå, så torde åtminstone mitt beskydd derunder icke i någon mån ha stridt mot det passande, ty min mor och mila systrar, som för tillfället voro i staden, befunno sig på samma ångbåt.” ”Men den omständigheten nämdes icke vid bjudningen!” inföll Blenda. ”Jag erkänner att denna glömska var felaktig. Men det vore hårdt, om det straff, som fru Thormans svar innehöll, icke kunde anses tillräckligt, utan att det ytterligare skulle skärpas genom ett misstroende, som på det högsta sårar mig!”
»Dessutom torde icke någon varning lämpligare kunna meddelas än just af män, hvilkas ställning bjuder vördnad och som roed Skriftens ord böra kunna tala både bevekande och varnande, både undervisande om makarnes pligter emot hvarandra och verkande försoning och tillgift i afseende å makarnes ömsesidiga fel.» Men dessutom sitta der lektorer, hvilka icke hafva med Skriftens ord någonting att skaffa. Det kan vara en malheseos lektor, en kemie lektor, som sitter der; hvad i Herrans namn hafva de mera för värde, än hvarje annan menniska? Den enda förmåga de i varningsväg hafva större än andra, är att de varit skolmästare; de hafva vant sig tukta pojkar och det är detta handlag, som Hr Printzensköld anser lämpligt mot makar. Och efter vi tala om varningar ocb det vördnadsvärda sätt, hvarpå domkapitlet verkställer dem, så torde knappast böra erinras om en varning från ett domkapitel, som vi för icke så länge sedan läste om, —- en varning, som blef ett skämt och hvarigenom domkapitlet de facto upbäfde K. Mig undras, om icke verkligen hos dem, som förfäkta varningar af domkapitel, ligger litet qvar af katholska begrepp. Jag för min del ser icke något hinder, att lemna bifall till hvad Utsk:t har föreslagit, och den tvekan, jag förra gången i förbigående yttrade, återtar jag och förenar mig med dem, som begärt bifall till Utsk:ts förslag. Hr v. Koch: Jag begärde ordet i anledn. af Gr. Sparres yttrande, hvaraf man skulle kunna draga den slulsats, alt jag skulle hafva understödt första delen af det förslag, som förut af LagUtsk:t framställdes. Det är så långt från att vara förhållandet, att ehuru jag icke bestämdt kan erinra mig, huruvida jag beslridde det vid ifrågav.de tillfälle, så är jag dock fullt förvissad, att den del af Betänkrt, som då af R. o. Ad. förkastades, ingalunda af mig kunde understödjas, ty det skulle vara alldeles stridande mot mina åsigter att vilja medge en så beskaffad lätthet till skilj,sroessa, som förslaget innehöll.
Befallningsh:des arbetsredogörelser samt upsätta de underd. berättelserne och vidlyftiga tabellerne derom, granska Landsoch StadsEiskalernes postportoräkningar, besörja fördelning af deras portofrihetsmedel samt hemställan om afskrifning af deras postporto för tjenstebref m. m. Registratorn skulle derjemte, enl. K. Mts Nåd. Propos., utan särskild ersättning, tjenstgöra såsom Aktor i KansliR:n. Det är således för en Registrators-tjenst, en Kanslist-tjenst, en Aktors-befattning i KansliR:n och åtskillige bestyr icke egentligen tillhörande någondera af dessa befattningar den sammanräknade sum - 336 Den 23 Mars e. m. man af 3,000 Rdr blifvit begärd. Befattningen, som ej inbringar några sportler, utom högst 20 Rdr i lösen för Diarii-bevis, innehafves nu af en man, 39 år gammal, som hållit många lagtima ting och flere gånger förrättat Prot.Sekret.-tjenst i Högsta Domstolen och StatsRådet. Registratorns inkomster äro visserligen nu endast 1,083 Rdr Ernt. Förra Registrator!) Expedit:sSekreteraren Ekmarcks lön utgjorde dock sednaste året (1850) före hans afskedstagande 803 Rdr 47 sk. Kanslisten hade då 600 Rdrs lön. Aktor-arfvodet i KansliR:n var 100 Rdr, hvartill kommo ljuspenningar 5 3 Rdr 16 sk., allt Bko. Således utgick redan år 1850 för den tjenstgöring Registratorn nu bestrider, 1,617 Rdr 15 sk. Bko eller 2,425 Rdr 97 öre Rmt. Den af K. M. äskade tillökning för bestridande af nämnda tre befattningar, utgör således endast 574 Rdr 3 öre Rmt, eller icke fullt 24 proc. utöfver hvad samma arbete kostade år 1850. Månne något arbete nu fås under en dylik förhöjning? Jag anhåller vördsamt om bifall å K. M:s Nåd. Propos.
Hr Dalman och Silfverhjelm, Carl Adam, reserverade sig emot det nu fattade beslutet. 4:de punkten. Ex. Hr Gr. Mörner, Adolph Göran: Jag finner uti denna punkt, att Utsk. föreslagit, att theaterns pensionscassa må lietagas de medel, som utgöra enda vilkoret för tillfälle att bereda sujetterna något understöd på deras ålderdom. Då jag är ledamot i styrelsen af denna cassa, torde det icke synas underligt, om jag söker bevara dess rätt, utgående derjemte från en naturlig och billig omtanka för sådana personers bergning, hvilka uppoffra sin tid åt allmänhetens förnöjelse, så att de icke må behöfva tigga på sin ålderdom. För ett sådant ändamål är en kunglig gåfva anslagen; men för att öka möjligheten att pensionera, i den mån behofvet sådant påkallar, synes mig intet lämpligare, än att de, som utaf konstens utöfning hemta sina inkomster, bidraga till den ifrågavar. cassan. Det kan icke nekas, att ändamålet är välgörande, och det lärer väl ej heller böra bestridas, att de konstidkare i denna väg, hvilka gemenligen icke besitta den talent och skicklighet, som framalstras inom den stora theatern, böra contribuera för ändamålet af konstens högsta möjliga förädling; hvarvid det väl bör förutsättas, att de mindre talenlerna, om de älska sitt yrke, jemväl måste fästa interesse. Vill man se en artist egna sig åt denna bana, är del nödvändigt att, för att få äga och njuta af hans ungdom, hans medelålder, man äfven bör försäkra honom om bergning på sin ålderdom. Jag yrkar altså, att hvad hittills ägt rum må fortfarande sålunda förblifva. Gr. Horn: Den siste talaren har visserligen rättvist ömmat för sujetternas pensionering, men han har icke afsett, huru hittills dermed tillgått; och då Gr. Mörner ändock begärt, att saken må förblifva, sådan den är, förmodar jag, att han jemväl velat, att d. K. brefvet af år i83t skall bibehållas.
Att den som lill Bewäringen friwilligt utgätt ma wid förefallande befordran; derest han i skicklighet och förljenster anses jemngod, njuta företräde för den, som emot lega i utskrifningen deltager: Att, dä man af erfarenheten känner huru vtillrackliaa anstalter i wärl Land finnas, dels för blesserade Solr daters, dels deras E»kors och Barns understöd, Eder Kongl. Mant täckas uppmuntra sa wal dem k landet som ej i denna utskrifnings pligt deltaga, som dem, hwilka wid förmögnare wilkor genom legning ifrän faran befriat sina personer, att genom friwilliga sammanskott samla Jnwalid-Cassor, hälst inom smä districter, der wälqörenhelen päkallas till kända lidandes understöd. Swensta Nationens kända dör 962 Den z Julik. jelft för wälgöre chet ökas nar den friwilligt utöfwas, och Riksens Stander twifla ej, att nar den en gang i detta Bewärings-Manskap stall igenkänna hjeltar, som skyddat befi flelfständiahet, stall ett ringa men frivilligt offer af de skyddades förinögenhet gerna åtfölja wördnaden för deras tappra bedrifter. Ändteligen, och enär denna allmänna Bewäring i en framtid stall kraftigt werka pa Nationallynneks förädlings sa Riksens Ständer i underda, niahct hos Eder Kongl. Maj:t anhalla, det matte wid wara allmänna uppfoststngs, werk (sa wäl de som redan finnas anlagde, som de hwilka mera brhöf, liga efter en stigande odling, och alla Medborgares ökade behof af upplysning i man af deras ökadedclragande i Statens högsta angelägenheter, hädanefter kunna inrättas) sadana anstalter widtagas, att öfning och skicklighet till denna nya allmänna Medborgerliga bestämmelse redan der matte kunna grundläggas. Riksens Stander iakttaga ock detta tillfälle att hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla några delade meningar rörande rätta förhållandet wid den förestående utskrifningen.
Vid verkställigheten af hvad RikeLs Ständer sålunda förordnat; iagttages för öfrigt: l;o Derest de Riksgälds-Contoret tillkommande öfverskott å Stats-Verkets inkomster för nyssnämnde 2:ne år, jemte de, i sammanhang dermed, aflemnade besparingar å Stats-verkets utgifter för samma år, skulle öfverstiga deras nu beräknade belopp af 1,200,000 R:dr bör äfven denna ökade tillgång, till fyllnad uti den bestämda creditiv-summan af 2,000,000 R:dr, på ofvanberörde Räkning insättas, hvarvid, genom tillskott af Riksgälds-Contorets andra härtill disponibla tillgångar, den insatta summan höjes till jemna 10,000 R:dr; 2:o i motsatt fall, eller om Slats-verkets behållna öfverskott och besparingar för åren 1839 och 1840 skulle komma att understiga det nu beräknade beloppet, bör skillnaden häremellan af Riksgälds-Contoret innehållas, då slutliga återstoden af här ofvan omförmälde medel i Ban - Stats Uishuttels Memorial, N\o 579. 3 ken insattes; dock med iagttagande jemväl i delta fall, alt hela den insalta summan bör uppgå till det i föreslående punkt bestämda jemna belopp; och 3:o så snart Fullmägtige, efter innevarande Riksdags slut, kunna, med ledning af detta Reglemente, bestämma den summa, som, enligt hvad nu är stadgadt, skall utgöra ifrågavarande creditiv-fond, bör hälften af detta belopp på den serskilda Räkningen i Banken insättas. Sedermera afsättas de lill samma fond anslagna medel, genom insättning af en fjerdedel deraf, efter det 183;) års öfverskott blifvit från Kongl. Slats-Contoret aflemnade, samt genom återstodens deponerande, sedan RiksgäldsContoret kommit i åtnjutande af öfverskotten på i Szjo års Stals-inkomster.
Ridderskapet och Adeln, blifvit af samtlige öfriga RiksStånden återremitteradt, hvarvid hufvudsakligen följande är vordet anfördt, nemligen; inom Högvördiga Preste-Ståndet: af Herr Doktor Nordlander: att uti de åberopade sjöskadorna, som uti ifrågavarande farvatten timat, motionären, efter talarens mening, haft fullgiltiga skäl att föreslå åtgärder till sådane olyckors afböjande för framtiden, och att frågan ej blifvit nöjaktigt utredd i det af Förvaltningen af Sjöärendena deri afgifna utlåtande, som i Utskottets betänkande N:o 8 blifvit omförmäldt; inom Vällojliga Borgare-Ståndet: al Herr Tjernberg: att han ansåg Rikets Ständer böra hos Kongl. Majit anhålla, det frågan måtte tagas under förnyadt öfvervägande, emedan de beslutade flagg-prickarne å Finnoch Grundkalle-grunden ej blefve för ändamålet tillräckliga, samt vederbörande myndigheter vitsordat behofvet af de i motionen föreslagna sjömärken, och detta behof ej ens blifvit motsagdt af Lots-Direktörs-Embetet, ”hvilket under de sednare åren ej tyckts hysa några synnerliga sympathier för anläggande af fyrar;’J att, enär Förvaltningens af Sjöärendena afstyrkande utaf sådane anläggningar på ifrågavarande ställen grundats hufvudsakligen på den dermed förenade kostnad, talaren önskade att, om underdånig skrifvelse i ämnet komme att till Kongl. Maj:t aflåtas, tillfälle måtte lemnäs skeppsredarne, hvilka saken närmast intresserade, att yttra sig, och, för den händelse medel till fyrarnes underhåll saknades, förklara, huruvida de ej voro villige att, genom förhöjning af fyrafgiften, bereda tillgångar till bristens betäckande; hvarjemte denne talare erinrat, att den i betänkandet N:o 8 ur motionen införde uppgift, att ett uppgifvet antal fartyg under åren i85o och i85i vid de ifrågavarande grunden gått förlorade, vore i den måtto oriktig, att, enligt hvad i motionen förmälts, en del af samma fartyg undsluppit med större eller mindre skador; af Herr Wallenberg: att få kuster voro så litet med fyrar försedda, som den Svenska vid Bottniska viken; att man ej borde se på kostnaden i frågor, som gälla menniskolif, och att dessutom kostnaden för fyrars anläggning på ifrågavarande ställen icke uppginge mot värdet af den egendom, som inom ganska kort tid kan genom derstädes timade sjöskador gå förlorad; samt Allm.
Om Latitudsystemet 117. Rådstufvurätternes samt »Konungens Befallningshafvandes i Stockholm» utslag efter anslag , . 123, „ Det ansvar, hvartill arbetshjon eller fattighjon må dömas för förskingring af arbets eller fattighusets tillhörigheter 124. „ Embetsoch tjenstemän» skyldighet att ersätta skada, vållad genom embetsfel, äfven sedan tiden för ansvarstalan å felet är lörsuten 128. „ Den grund, efter hvilken fastigheters värde bör beräknas vid fråga om köpebrefs och bouppteckningars beläggande med stämpel m. m 130 , Stadsoch Häradsarkifven, samt om förflyttning af äldre domböcker och handlingar till Stockholm „ Lagskipningen 135. Embetsresorna 142. „ De från Statsdepartemeuten imkomna uppgifter, som äro intagna bland Bilagorna . BILAGOR: Uppgifter från Kongl. Statsdepartementen på Rikets Ständers under Riksdagen 1862 och 1863 aflåtna underdåniga skrifvelse!- och de i anledning deraf hos Kongl. Majt vidtagna åtgärder 3. De i föregående uppgifter förekommande ännu oafgjorda ärenden 43. Förteckning å Rikets Ständers till Kongl. Majt aflåtna skrifvelser, hvilka i Justitie-Ombudsmannens embetsberättelse till sistförflutna Riksdag finnas upptagna såsom i sin helhet eller till någon del oafgjorda, äfvensom uppgift å de åtgärder, som vid dessa sedermera ägt rum 46. Tabell öfver förstberörda uppgifter 56. Förteckning öfver de i Stadsoch Häradsarkifven befintliga domböcker som tillhöra tiden före år 1736 57. Berättelse af kommitterade till Tryckfrihetens vård 73. Tryckfel och räll elser: Sid. 13 raden 6 uppifrån atår: Kongl. Maj:t läs: Kongl.
JYi 48, i anledning af motion, rörande sättet för kasserade beklädnadsoch utrednirigspersedlars försäljning för Kronans räkning; samt M 49, i anledning af motioner, om ändring af nu gällande föreskrifter, rö rande underhåll af allmänna vägar; hvaremot samma Utskotts Betänkande, M 50, i anledning af motion, om ändring i Kongl. Reglementet för Telegrafverket den 2 Augusti 1856 i hvad det angår Chefens derstädes rättighet, att förflytta tjenstemän från en telegrafstation till en annan, återremitterades med dervid gjorda anmärkningar. 212 Prot.-Utdrag den 7 Februari 1863. Den 7 Februari. Från Hoglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Företogos val af da Revisorer, hvilka å Ridderskapet och Adelns vägnar skola deltaga uti innevarande samt 1864 och 1865 års revisioner af Statsverkets, Bankens och Riksgälds kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: Vid innevarande drs revision: Grefve Wachlmeister, Hans, Possessionat; Grefve von Rosen, Fredrih Carl, f. d. Lojtnant; Friherre Leijonhufvud, Broder Abraham, Kapiten; Herr von Kraemer, Anders Robert, Kapiten; Herr Adlersparre, Axel, Kommendör-kapiten; Herr Bohnstedt, Theodor Ludvig, Bruksegare. Vid 1864 års revision: Grefve Ehrensvärd, Albert Carl August Lars, Possessionat, f. d. Kabinettssekreterare; Friherre Nordenfalk, Johan, Possessionat; Herr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold, Ryttmästare; Herr Bogeman, Cart Adolf, Kammarherre; Herr Odelstjerna, Eric, Kapiten-löjtnant; Herr von Francken, Georg Wolfgang, Löjtnant.
Jag har nemi. vid genomgåendet af gamla handlingar öfvertyga! mig derom, att detta ämne icke blif - Den a4 November. vit riktigt utredt i Utskrn, att förhållanden i detta fall gifvas, som icke blifvit af Utsk:n tagna i öfvervägande, hvarken på afdelningen eller i Utsk:ns plenum. Sammansatta Utskrn hafva icke gått längre i sina undersökningar, än till 1689 års författning; men går man längre tillhaka, finner man af i652 års riksdagsbeslut, att byggnadshjelpen skulle utgå efter kronovärdi med 2 d:r 8 öre s:mt. Der talas icke om, att den skulle utgå i naturaproestationer. Men sedermera inrotade sig det missbruk, att den ömsom utgick in natura och ömsom efter kronovärdi. I anledn. af de klagomål, som blefvo en följd af dessa missbruk, utkom 1689 års författning, hvilken stadgar, att byggnadshjelpen skulle utgå efter kronovärdi med förhöjning af alterum tantum. Det stadgande, som beslutades vid 1652 års riksdag, finnes ytterligare upplifvadt uti K. förklaringarna af 1675 & i683. Sedan 1689 års författning någon tid blifvit följd, började åter de gamla missbruken att förnyas, hvarpå följde 1748 års K. förklaring, som upplifvade författningen af 1689. Efter 1776 års realisation förklarade K. M., att byggnadshjelpen borde beräknas efter 3 d:r på r:drn, hvarjemte bestämdt förklarades, att den icke finge utgå in natura, utan skulle erläggas i penningar. Detta stadgande finnes ytterligare i KammarCollegii och Statscont:s skrifvelse af d. 10 April 1779. Det är dessa ytterligare upplysningar, jag i ämnet inhemtat, som föranledt mig att yrka återremiss af betänk., emedan jag tror, att om dessa skäl komma att granskas och behörigen öfvervägas af Utskrn, sådant skall föranleda Utskrn att fästa afseende på den af mig yttrade opinion, första gången ämnet i Utskrn förevar.
Genom Föredraganden för Eklesiastik-Arenderna, Stats-Rådet och Kommendören m. m., Biskopen, Herr Doktor Heurlin, har Eders Kongl. Maj:t i nåder infordrat Konsistorii underdåniga Utlåtande, rörande den del af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, som innefattas i härhos återgående tvenne Utdrag; och får Konsistorium samma Utlåtande härigenom underdånigst afgifva. l:o Beträffande första punkten, eller den olika beräkning af uppbördsoch redovisnings-procenter, sorn vid olika Domkapitel äger rum, får Konsistorium, för sin del, i likhet med Herrar Revisorer, underdånigst anhålla, det, genom en utfärdande Kongl. Förordning, ifrågavarande procenter måtte bestämmas. Vid detta Domkapitel har Notarien, alltsedan år 1837, icke uppburit den ringaste provision för de årliga inkomster, som ingått till Byggnads-kassan, Kassa-Emeritorum och Biskopshuskassan. Men då dessa kassor af Notarien i första rummet redovisas, och räkenskapen af honom föres, synes det ock billigt, att lian för sin möda erhåller någon vedergällning: och skulle Konsistorium i detta hänseende i underdånighet våga föreslå en lika provision af de till nämnde kassor årligen inflytande medel, som Notarien, enligt Kongl. Brefvet den 7 Juli 1755, får beräkna sig till godo af lasarettsmedlen, eller tre procent. 2 so Revisoremes anmärkning i andra punkte* är icke riktad emot förhållandet inom detta Stift, hvadan Konsistorium icke anser något yttrande af behofvet påkalladt. Konsistorium torde dock få fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på det förhållande, att icke sällan hinder uppstå för utlåning af under Konsistorii vård varande medel, enär dessa skola förräntas mot 6 procent och placeras på sådana händer, att nöjaktig säkerhet för lånesumman presteras. 3:o Angående medlen till svagt lönta skolbetjente, får Konsistorium underdånigst upplysa, att under denna benämning inga sådana af Kongl. Stats-Kontoret blifvit till Konsistorii disposition, för detta Stifts behof, an - ordnade.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn. af Hr von Hartmansdorff^ förslag, om orden ”i dessa hänseenden’’ vore på något sätt lämpliga, emedan det vore gifvet alt denna lag icke kunde afse andra föremål än dem, som deruti inbegripas. Gr. Anckarsvärd: Det vill synas mig af discussionen, att alla de föreslagna tilläggen blifva ofullständiga, och på denna grund tager jag mig friheten hemställa först till Gr. Taube, såsom motionär, och sedan till Huset, huruvida det icke vore lämpligast att hellre afstå ifrån tillägget, än att göra ett ofullständigt tillägg. Ännu har jag ej hört något redactionsförslag, som fyller det behof, jag anser böra fyllas, och har ej heller sjelf kunnat föreslå någon redaction, sorn skulle motsvara hvad jag sjelf anser beli ö fl ig t. På denna grund föreslår jag, att tillägget må helt och hållet utgå. Gr. Taube: Då orden ’’i anseende till deras styrelse, ’’ synas hafva gifvit anledn. till möjligheten af en längre discussion, så anhåller jag att få helt och hållet taga bort dem. Jag tror alt meningen derigenom måhända skulle blifva tydligare, ålminstore för de flesta af Husets ledamöter. För öfrigt afstår jag ifrån allt vidare yttrande. Hr Frih. o. Landtm, lät nu uppläsa Gr. Taubes förslag , sådant det skulle vara efter de sednast deruti gjorda rättelser, hemställande derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla, att detta förslag infördes såsom en särskild §. Ropades ja och nej. Hr af Harmens, Henr. Otto: Jag måste instämma i Gr. Anckarsvärds sista yttrande, ty jag tror att detta tillägg endast skulle ännu mer inveckla saken. Det finnes ännu ett ord, som i min tanke bör borttagas, för att göra tillägget alldeles klart, i händelse detsamma skulle blifva antaget. I det föreslagna tillägget står nemi.: ”hvad genom denna författningen blifvit för sockenstämmor och sockennämnder i allmänhet föreskrifvet.”
Alla dessa små flickor på aderton, tjugo år, röda och hvita, med klara ögon och runda kinder, det är ju bara lindebarn, något djupt intresse kunna de inte väcka hos en. Man ser på dem som man ser på en — ja, på en rabatt hyacinter — ett angenämt tidsfördrif.» »Men ungdomen har dock sin egen skönhet», sade Nina. »Allting är så friskt och omedvetet. Jag blir alltid glad, när jag ser ett riktigt ungt ansigte. Och till och med de allra bästa får dock åldern bugt på. Jag tycker det är så sorgligt att se en gammal rynkig, vacklande qvinna och så höra: hon var så vacker en gång för många år sedan.» »Och en af de mest förtjusande menniskor jag känt var ändå en mycket gammal dam», sade Tofte. »Har ni inte hört talas om grefvinnan von Kreutz? — Hon var som ung hofdam vid ett af de tyska hofven och berömd för sitt snille och sin skönhet. Jag såg henne först då hon var upp emot sextio år, och jag blef dödligt förälskad i henne.» »Ni måtte ha haft många anfall af den sjukdomen», sade Nina. Hon sade det i en skämtsam ton, men hon önskade, att han ville berätta henne om sina tycken, helst om dem alla, nu genast på en gång, så var det öfverståndet. »Ja, ni må tro, att jag har haft många vexlande ideal», sade Tofte och lutade sig tillbaka i stolen. »Jag började med min barnjungfru. Då var jag två år. — Jag älskade henne vildt. Hon var en tjock, ljushårig bondflicka med eldröda kinder, och så läspade hon — men hvad jag fann henne gudomlig! Jag grät nästan lifvet ur mig, då hon flyttade från oss, och höll henne i kjolarna, så att de gingo upp i linningen! — Ja, det var svåra tider!» Tofte suckade, som om han ännu led af detta minne. »Sedan var det en liten skolflicka med platt näsa, utstående ögon och ett guldgult lockigt hår. Jag mötte henne hvar dag jag gick till skolan, men vet inte hvad hon hette. De andra pojkarne tyckte, att hon såg ut som en gås, jag fann, att hon liknade en engel.