Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utanför rasade ovädret, som om världen skulle förgås, och Tony låg med vidöppna ögon och stirrade ut i mörkret. Det föreföll henne, som om också hennes föregående lif genom någon plötslig, förfärlig revolution hade störtat tillsammans, o c h att vilda och obekanta makter rasade i hennes inre. Hon lyssnade efter hvarje ljud hon kunde uppfånga i mörkret. Det förekom henne oupphörligt, som om det plötsligt skulle hända någonting underligt och förfärligt, men hon hörde endast AnneSophies jämna andedräkt i rummet bredvid, dit dörren stod öppen, o c h den stora klockan, som gick med jämna pendeldrag utanför i korridoren, och som vid alla hela och halfva timmar efter en ansträngd förberedelse gjorde sig i ordning att slå. Hon hade hört alla timslagen, och strax efter sedan klockan slagit fem, kommo lätta steg nedför trappan. Hon förstod, att det var Cordelia, s o m ville hämta något till den sjuke eller ge order om släde efter doktorn, och nästan utan att veta hvad hon gjorde, sprang hon upp ur sängen, svepte det stora ljusgröna sidentäcket omkring sig, öppnade sakta dörren och sprang barfota uppför trapporna, där hon först stannade i andra väningen utanför del rum, där hon visste, att grefve Magnus låg. Hon lyssnade med bultande hjärta utanför dörren, men då hon icke hörde minsta ljud inifrån rummet, öppnade hon den. Där inne brann en nattlampa, skuggad af en grön skärm, och vid dess sken kastade alla föremål långa skuggor upp utefter väggarne och i taket af det höga rummet. Det var tapetseradt med gröna tapeter med en fris af hvita konvolvols, hvilka hängde som i guirlander under taket. Den stora sängen hade en tronhimmel af grönt siden o c h mörkgrönt sidentäcke, och i denna säng låg grefven alldeles blek och tyst med slutna ögon. Tony stod länge med ögonen fastade på honom, men plötsligt flög den tanken genom henne: » Han är d ö d! Det var därför Cordelia gick ned! » och hon utstötte ett dämpadt rop. Men i detsamma öppnade han ögonen, såg på henne och smålog svagt. I ett ögonblick hade hon stängt dörren o c h flög genom den långa korridoren, som om hon vore förföljd af fiender. just vid en milsten uppä tidens väg! — Och nu är det din tur att börja undra, och komma underverkens tid på skam.
Frågan, för hvilka embeten och tjenster det borde stadgas såsom ett oeftergifligt vilkor, att deras innehafvare bekände den rena evangeliska läran, kunde rätteligen icke bedömas efter annan grund, än afseendet å föremålen för tjenstemannens verksamhet och i hvilken män dessa egde beröring med religionsundervisningen och de för religionsvärden nödiga anstalter, äfvensom huruvida Konslitulions-Ulskoltels Memorial N:o iS. 3 tjenstemannen, särskildt i och för sin befattning, måste stå till andra personer i sådant förhållande, att det icke kunde på ett för samhället tillfredsställande sätt iakttagas, derest han hyllade en frän c samhällets skiljaktig troslära. Dä man icke egde skäl antaga, det evangeliska lärans bekännande vore ett oundgängligt vilkor, hvarförutan tjenstemännens rättrådighet och nit för sina pligters uppfyllande icke kunde ega rum, samt dä den ena tjenstebefattningen stöde i vida aflägsnare förhållande till religions-angelägenheterna, än den andra; ansåg Konstitutions-Utskottet ett för alla tjenster gemensamt stadgande, i afseende pä vilkoret om en viss trosbekännelse, hvarken lämpligt eller nyttigt, utan snarare tvertom, helst ett sådant vilkor kunde leda derhän, att Staten någon gång nödgades försaka tillfället att i sin tjenst använda en sig erbjudande utmärkt för måga; och utgjorde således ett dylikt allmänt vilkor en inskränkning uti Statens rätt, som icke borde, utölver hvad nödvändigheten fordrade, tillämpas. Pa grund af dessa äsigter, afgaf bemälda Konstitutions-Utskott förslag till sådan ändring i 28 § R. F., att bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska, mätte kunna* af Konungen utnämnas till alla lärare-befattningar vid universiteten, med undantag af de theologiska och juridiska, samt till lärare-beställningar och öfriga tjenster vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar.
CDå <3Bi funnit jortägare roara i behof af lånebiträten på lin» o«. m» f»r trigare roilfor, än l>tttins funnat ergållaP, h<*froe nwö hämtat^’P«Sr?81' anletning af httab Äongl. 3flaj:t i Olåtig proposition behagat till Dg frantflälla, angåente lånP upptagante till förmon för ^ppotljefp* föreningar, anfelt 9vtfPgältP*Sontoret böra lemna tega föreningar garantie för te lån, till rotgt belopp beflämta, forn te fjelfroa finna roara met teraP förtel förenligt att upptaga; Dch i fåtant affeente beflutit: l:o Sitt åt *3öåre fullmägtige i 9iifPgältP Delägare^ uti föreningen magnar, förflarar fig jfplDtg, att gentenfamt anfmara RtfPgälD&Con’ torct för all Den förluft, font möjligen fan ttppfontnta genom uraft* låtcnf>et att fullgöra Den garanteraDe ffttlDförbinDelfené innehåll. Och fyafme QBi, i fammanl)ang f)ärmeD, tillifa faftflällt mijia l)uf muDgrunDer för De «f)ppot^ef^föreningar, h^ilfaö jfulDförbinDelfer funna i fSSårt namn garantera^ genom <3Bare fullmägtigc i Rifö’ gälD$’Contoret, jemte formttlaire Delö för Den förbinDelfe, forn ffall af åpppotfyef&förening afgifmaé till RtfégälD&Contoret, od) Delé för Den garantie, fiftnämnDe Contor äger meDDela Dpltf förening, od) f>är« ont till ^ongf. 3)}aj:t aflåtit unDcrDåniga ©frifmelfer af
I afseende på det af Herr Tham omnämnde tvånget för delägarne alt ovilkorligen tillträda de tilldeldte nya Ägololterne, får jag endast fråga, om någon kan tvingas att emottaga ett skifte, som han ej vill hafva? I öfrigt har jag icke sagt, att någre Storskiften bordt af ÄgodelningsRätt fastställas; jag har endast, i anledning af hvad Herr Tham anfört, rörande de under loppet af sistlidet år nära fullbordade Storskiften, yttrat, att det ej varit rigtigt för återförvisningen deraf lil! Landtmätaren åberopa iSCap. 4 §• i SkiftesStadgan, hvilken !84 Den 17 December e, m. blott rörer mål, som ej tillhöra Äg otte 1- ningsRätts pröfning. Nämnde Storskiftesmål tillhörde visserligen ÄgodelningsRätten atis yttra sig öfver, ehuru Rätten icke kunde, desse Storskiften fastställa. Herr Tkanj: I anledning af Friherre Ehrenborghs anförande om Rikets Ständers yttrade önskan i afseende på ändring af förra SkiflesPörfatillingarne, får jag blott åberopa hvad jag förut sagt, att nemligen min ifrågavarande Motion ej gatt ut på att få den nya SkiftesStadgan upphäfven eller Skiftesmålen återförde under Landshöfding garne. Jag, har endast omnämnt de olägenheter ändringen af Författningayne medfört, och önskat att SkiftesStadgan mätte f vissp delar förtydligas. Jag kari ej dela Friherre Ehrenborghs mening om nödvän-_ digheten att truga Allmogen till att gå in på Skiftena verkställande. Att sådant möjligen ägt rum i Skåne, kan jag ej bestrida; men i WesterGöthland har det ej inträffat och icke eller varit behöfligt, Ty närmast omkring ett af mig tillvägabragt stort enskifte emellan 20 hela Hemman finnas flere byar, som sedan äro Enskiftade. Delta bevisar, att blott Allmogen blifver, upplyst om nyttan af saken , går den gerna in derpå jernen tvång härtill är motbjudande, och jag tror det ej vara rätt att använda sådant.
Men denna förbindelse grundas, på sätt näinndt är, på en redan vid arlFallet inträdd egande räll; och om den närvarande arfvingen, utan att begagna sig af denna rätt, reser bort, lemnar sitt hem och lågar till okänd ort, ulan att sedermera låta sig afhöra, är han följaktligen att anse, sorn hade han öfvergifvit hvad lian bär i riket eger, hvad han redan förut ärft. Här kan alltså ej ifrågakomma förlust af arfsrätt, ulan frågan är endast den: när må, vid berörde (erhållande, hans egande rätt öfvergå till hans arfvingar eller rälts-innehafvare? Och det är således denna fråga, som motionär'erne till besvarande framställt. Hvad som nu blifvit nämndt afser visserligen endast, att en närvarande arfvinge försvinner innan han Lilllrädt ett honom tillfallet arf; men förhållandet är i detta fall enahanda, om någon öfvergifver egendom, den han redan tagit i besittning. Om i dessa fall personen åratal förblifver borta, utan att någon underrättelse angående honom erhålles, om han således lemnar sin egendom vind för våg, så har man grundad anledning att antaga, det han allidit, ehuru del ej är möjligt att derom anskaffa någon laglig bevisning. Ulan sådan bevisning kunna emedlertid hans arfvingar ej komma i åtnjutande af deras rätt till hans qvarlemnade Lag-Utskottets Betänkande, N:o 26. 5 egendom, hvilken fortfarande måste stå under förvaltning på sätt motionärerne anmärkt. Att gällande lag ej upptagit omfömälde händelse, lärer haft sin grund i fordna förhållanden; men att lagstiftningen i denna del behöfver alt fullständigas, derom vittna flera under sednare åren utförda rättegångar i anledning af anspråk, som blifvit väckte af försvunne personers arfvingar på egendom, som tillhört desse personer. Detta behof insåg äfven Lagberedningen vid granskningen af det utaf Lag-komitéen upprättade förslag till ny Civil-lag, och den föreslog, i följd deraf, i sammanhang med de stadganden, som afse arffall till frånvarande person, nya föreskrifter i omförmälda syftning.
Sig finna de af denna kassa aflönade personer eller deras rätts-innehafvare jemväl böra komma i åtnjutande af samma förmåner, som blifvit nvssbemälde embets-och tjenstemän tillerkända; hvarföre Kongl. Maj:t, som ansett de förenade Konungarikenas andelar i aflöningsmedlen icke kunna annorlunda bestämmas, än efter förhällandet mellan det ena och andra rikets bidrag till Konvoy-kassan på det hela, i nåder meddelat vederbörande embetsmyndigheter de föreskrifter, som funnits erforderliga till beredande af rättelse för framtiden uti det hittills följda, emot denna grund stridande, debiteringssättet i afseende på de af meranämnde kassa allönade embetsoch Ijenstemännens bevillning. Beträffande åter frågan om restituerandet af de bevillningsafgifter, som, utöfver Sveriges andel i den samfällda anslagssumman för Konvoy-kassan, redan blifvit erlagda för derifrån utgången aflöning, så har Kongl. Maj:t i nåder föreslagit Rikets Ständer att, i likhet med hvad som för de vid Kongl. Maj:ts beskickningar å utrikes orter anställde embetsoch tjenstemän vid sednaste riksdag medgafs, den bevillning, hvilken för de från Konvoy-kassan uppburna traktamenten, aflöningar och pensioner m. m. blifvit, från och med år 1836 intill närvarande tid, erlagd utöfver hvad enligt författningarne belöpte ”för Svenska Statsverkets, i öfverensstämmelse med ofvananförde grund, bestämda andel i samma traktamenten och afiöningar m. m.” måtte, utan hinder af något rörande dylik bevillning meddeladt laga kraftvunnet beslut, eller någon i sådant hänseende verkställd debitering, till vederbörande embetsoch tjenstemän eller deras rätts-innehafvare restitueras; för hvilket ändamål anmälan om så beskaffad restitution borde i behörig ordning göras inom natt och år efter det beslutet härom blifvit, geuom Konvoy-kommissariatets försorg, i allmänna tidningarne kungjordt. Enligt hvad Utskottet inhemtat afen i Konvoy-kommissariatets
Dem liksom kompletterar berättelsen om Claudes lif för arbetet, denna sjudande bikt om huru sträfvandet att uträtta något i lifvet bemäktigar sig personen helt och hållet, håller honom uppe och jägtar honom till döds. Han kan ej annat än sträfva, sträfva ideligen, utan hopp noga taget, » endast derför att arbetsdriften bultar inom en som ett hjerta, med eller emot ens vilja. » » Om man sedan hade någon, glädje af detta hundlif! » Sandoz gör lifvet surt och för sin familj liksomför sin egen person. Han kan inte tjena tvä herrar, och han har intet val. Kämpa p&amp; lif och död med sitt arbete, pinas, torteras deraf, r&amp; på det, kasta det ifrån sig och genast börja med något nytt, och så fortsätta, med ständigt segare uthållighet, ständigt större viljekraft — det är hans lif. Man förstår att den, som yttrat detta och som sagt det ur djupet af sin själ, ej så lätt kan tryckas ned, att han hör till dem som skola segra. Men en oformlighet är det i bokens komposition att alla dessa bifigurer inkräkta så stor del af romanen. Präktigt äro de på sin plats vid Sandoz ’ tor sd aga möten, i synnerhet vid hans sista försök att förena dessa intressen, som ohjelpligt söndrat sig. Men för öfrigt taga de vida större utrymme än de kunna påräkna intresse, — så typiska som de kunde vara för olika konstnärssinnen äro de knappast. Ingen af dem går upp emot Goncourts utmärkta Anatole, konstnärsböhemen, och de andra vännerna af denna krets från 1850. Kanske var den tiden rikare på original än det andra kejsardömets Paris. I hvarje fall var artistlifvet mera måleriskt då än nu, således tacksammare att skildra .för en kolorist. Man har sagt, att Zola tagit miste angående flera rent tekniska detaljer. Möjligt, men oftare har han på ett öfver-raskande lyçkligt sätt träffat just målarens uppfattning och känslor. Och detta är så sällsynt, att man kan läsa hundra berättelser, der konstnärer förekomma — och dylika äro ju med i hvar annan berättelse — utan att träffa på en verklig målare, sådana dessa äro ute i lifvet.
Ständer uti deras Båne-Bank redan äga en inrättning för utlåningar på fast egendom, finner Banco-Utskottet för dess del öfverflödigt att något särskildt Riksens Ständers Bäne-Contoir i sådant afseende Inrättas* - Cfj* Deri 5 Juli. Uti vördsamt Utlåtande af den 30 sistl. Juni, i anledning af Höglofl. Stats Utskottets Betänkande angående Rikets penninge-väsende , har Banco-Utskottet, under förbehåll att Banken framgent bibehålies, ej mindre vid sin urgamla egenskap af en -Laneoch Circulations-Bank, än vid rättigheten till Discont rörelsen i Riket, föreslagit en utvidgning af utlåningen på Fastigheter, som enligt gjordt Öfverslag, intill nästa Riksdag, fullt uppgår till det af Särskildta Utskottet föreslagna belopp. Hvad Rente-beräkningen och afbetalnings-sättet angår, får Banco-Utskottet åberopa dess under den 27 sistl. Maj afgifne Utlåtande, hvaruti Utskottet för dess del , med afseende på Bankens nödvändiga förmon, ej kan tillstyrka någon förändring: i den förmodan , att 4 p:Cts renta, i förening med der föreslagen capital-afbetalning, visserligen ej Öfverstiger Låntagares förmåga, att med eget bestånd och förkofran utgöra.
Lik* väl inkom Särskildta Utskottets Betänkande den 27 Aug. och remitterades den 2j Sept. till Constitutions-Utskottet, hvars obetydliga förändringar i Grundlagsförslagen visserligen ickes hade bott upptaga sä långvarig tid, tom skett. 644 Ben 14 December, Der måste således felet ligga, att vi så sent häruti kommit till öfverläggning. Detta kan likväl icke anföras, såsom något skäl, hvarföre inga anmärkningar skulle få göras. Herr Lagerhjelm här väl sagt, att han framställt anmärkningar, hvarpå han ej fått något svar. Sådant händer: men det kommer sig deraf, att det ibland faiier Stånden in, att icke anse de yttrade anmärkningarna vara af sådan beskaffenhet, att de föranleda till återremiss. Jag tror icke, att en individ har rätt, att fordra en anmärkning vederlagd , helst i fall den äfven blef af Utskottet besvarad, han likväl troligen icke skulle anse svaret för någon vederläggning. Då det icke kan bestridas, att Grundlagen ej ger tillstånd till andra frågors uppskjutande , än Grundlagsfrågor, lärer icke eller ett beslut af Ridderskapet och Adeln nu kunna anses för någon ändring i ett förut fattadt. Det är väl sant, att exempel pä uppskof finnas från igio och 1812 årens Riksdagar , då alla fern Statsmakterne derom förenat sig men jag får iterera , hvad jag nyss nämnde , att år 1815 , 3:0c Stånd på Konungens Proposition redan hade beslutat en frågas hvilande, men det 4'de Ståndet eller Ridderskapet och Adeln ensamt förklarade, att den skulle upptagas till afgörande, och den blef det. Således är det icke möjligt, att hänskjuta till Constitutions-Utskoitet en fråga , som redan är afgjord , eller som redan kommit under Riksståndens pröfning. Den måste ovillkorligen antingen bifallas, återremitteras eller förkastas, men kati icke uppskjutas.
Della tillstyrkande är godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-slåndet, hvaremot de öfriga två Riks-stånden bestämt aflöningen, Borgare-ståndet till 13,500 R:dr och Bonde-ståndet till 12,000 R:dr. Vid sådant förhållande får Utskottet, i öfverensstämmelse med förut följda grunder, föreslå följande voterings-proposition: Den, som vill, att aflöningen för Ecklesiastik-departementets Chef bestämmes till 15,000 R:dr Runt, röstar ja; den det ej vill, röstar nej ; vinner nej, kommer berörde aflöning alt uppföras med 13,500 R:dr samma mynt.“ 2:0. Utskottets i l:a morn. af 3:e punkten gjorda hemställan, att aflöningen till en Chef för den af Kongl. Maj:t föreslagna nya afdelning inom Ecklesiastik-departe Bth. till Ii. St. Prot. 4856—4858. 4 Sami. 4 Afd. 3 Band. 29 Haft. 1 2 Stuts-UIsko t tets Memorial iV.o 497. mentets expedition målle bestämmas lill 4,500 R:dr i stället för 5,000 Balr, som Kongl. Maj:t äskat, är bilalien af Ridderskapet och Adrin sami Borgare-ståndet, men Piesleständel liar laslslälll denna aflöning lill 5,000 B:dr och Bonde-slåndel lill 4,1)00 B:dr. Dä al Iså lvå Sländ heviljat den af l tskoltel föreslagna summa samt eli Slånd »mis.it läll förut vllrade och af Irenne Biks-sländ älven gillade åsigt, förevarande fråga i öfverensstämmelse med de tvä förstnämnde Ståndens mening åtgjord; — hvilket Utskottet troll sig böla har anmäla. 3:o. Aflöningen för Expedilions-sekrelerarne i Ecklesiaslik-deparlemenlels Expedition, som nu utgör 2.794
Län rättighet att å deras innehafvande lägenheter begagna sig af Kronans skogar, på det sätt, att de må fälla och till sågverksegare försälja sådant timmer, som finnes dugligt att använda till plankor och bräder, hvarjemte Kongl. Maj:ls Refallningshafvandes i Wester-Norrlands och Jemtlands Län underdåniga yttranden infordrats, huruvida tjenligt vöre, att samma rättighet äfven förunnades hemmansoch nybygges-innehafvare i sistnämnde Län. Under erkännande af nyttan och ändamålsenligheten utaf ett dylikt förfogande, ansåge motionären allmogens väl ännu mera kunna beredas, om kronolägenhets-innehafvare, i stället att nödgas till främmande sågverk transportera sina sågstockar, erhölle Nådigt tillstånd att sjelfve anlägga såg-qvarnar och å desse förbruka sitt timmer till bräder och plankor. Härigenom skulle tillverkningen kunna blifva en hufvudnäring för allmogen under den långa vintren samt en ansenlig besparing af skogarne uppkomma. En fälld; timmerstock, forslad till närmaste strömdrag, betaltes nu af Sågverksegaren med 7, 12 å i5 sk., men skulle, om åboen finge sjelf såga, åt honom gifva en vinst, af 1 ä 1 R:dr 24 sk.; hvarjemte allmogen då uppmuntrades att med sorgfällighet vårda skogen, som utgör hemmanens förnämsta värde. Motionären föreslog alltså, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det krono-allmogen i ofvanberörde orter undfinge rättighet att ej allenast föryttra skogs-effeclerne på deras innehafvande hemman till sågverksegarne, utan äfven att sjelfve, å de ställen, der sådant finnes lämpligt, uppbygga egna sågqvarnar och der sina effecter till bräder och plank förbruka. Stats-Utskottels Utlåtande, N:o Utskottet liar tagit kännedom af det i motionen åberopade Nådiga Bref, deraf inhemtas bland annat, att innehafvare af kronohemman och nybyggen i Norroch Westerbottens
Sparre, samt, hvad mig särskildt angår, fört mig till godo min vid ett tillfälle yttrade särskilda mening, men då jag säkerligen vid de flesta af de omnämnda 35 ärendenas afgörande instämt uti föredragandens tillstyrkanden, anser jag mig böra något närmare skärskåda, hvaruti den anmärkta felaktigheten skall bestå, och finner då att den af Utsk. blifvit härledd derifrån att, såsom Utsk. säger, Ständernas i den underd. skrifvelsen af d. 50 Aug. 1851 (N:o 222) uttryckta önskan blifvit lemnad utan afseende. Denna Skrifvelse innehöll en framställning derom att utländsk man, som derefter ville i Kiket sig bosätta, för att bruka eller besitta fast egendom, icke måtte dertill erhålla tillstånd, innan han blifvit till svensk medborgare antagen, och sedan högstdensamme och StatsRådet enhälligt afstyrkt bifall till det i nämnda skrifvelse framställda förslag, har K. M., under d. 20 Dec. 1851, till detsamma vägrat sitt bifall. Det StatsBåds-prot., deruti dessa yttranden och detta beslut finnas uptagne, har undergått granskning af 1853 och 1854 års Riksdags Const.Utsk., som ej haft något att erinra hvarken i anledn. deraf eller med afs. på de tillåtelser för utlänningar att besitta fastighet inom Riket, sorn derefter intill förra Riksdagens början äro vordne beviljade. Att vid sådant förhållande det i R.
Den till brännvinsbränning berättigade, som ej åstundar utöfva den i \ :sta Art. 5$. bestämda rättighet med så stor pannerymd, Tariffen efter egendomsvärdet tillåter, betale panneafgift endast i mon af den pannerymd han nyttjar. Vill någon uti flera smärre pannor inom samma verk, ehvad de brukas till drankning eller till klarning, fördela den på det hela belöpande pannerymden, vare sådant oförvägradt, dock utan förändring i den fastställda, efter pannornas sammanräknade rymd utgående, afgiften. 20 §. I de händelser, da, för längre eller kortare tid, K. M:t skulle i Nåder finna nödigt att påbjuda brännvinsbränningens inställande, skall pannerymdsafgiften förminskas till i:8-del för hvarje månad ett slikt förbud varar, utan beräknande af Junii, Julii, Augusti och September månader. 21 §. Destilleringspannor af högst 6 kannors rymd, kokrummet inbegripet, må utan serskild afgift och beräkning nyttjas af dem, som till brännvinsbränning äro berättigade. Apothekare i Riket tillåtes, alt ulan serskild afgift betjena sig af Destilleringspannor till högst 50 kannors rymd, och der apotheksrörelsen gör bruket af flera pannor af nöden, må likväl ej of - Bil. t. Exped.-UtshotCels Memorial, N:o 374. i35 ver tre sådana nyttjas, nemligen en på 50, en på 18 och en på 9 kannor, utan allt afdrag för kokrummet. 22 §. Afgifterna efter egendomsvärdet skola vara beständiga och på Landet äfvensom i Städeme salunda utgöras, att 8 skillingar erläggas för hvarje jooo:de Rdr af värdet å den egendom, för hvilken tillverkning är medgifven. Likväl må denna afgift aldrig understiga fyra skillingar. 25 §•
Alt förhållandet är enahanda med StatsRegleringen i allmänhet, skall jag be att få bevisa, genom uppläsning af början till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 20 November 1823, der det slår: ”Rikets Ständer, som numera pröfvat och af”gjort alla de frågor, hvilka antingen i följd ”af E. K. Maj:ts Nådiga Propositioner, Skrif”velser och Remisser, eller genom serskilda ”Motioner inom RiksStånden, under detta ”Riksmöte, förekommit i afseende på Stats”regleringen, få med anmälan i ett sammanhang af de förändringar, som dervid ”ägt rum, nu till E. K. Maj:t i underdånighet öfverlemna den af Rikets Ständer upp”rättade RiksStat för år 1824 och följande ”åren, intill nästa Riksdag.” Skulle man nu tolka detta så, att berörde Beslut endast ägde kraft, till slutet af det år, då Riksdag inträffade, så skulle hela StatsRegleringen då upphöra. Det är således i full öfverensstämmelse med en vanlig och riktig tolkning, som Herr von Hartmansdorff och jag anse obestrideligt, att den ifrågavarande vexlingsrätten hör gälla, äfven för år 182g, och jag får derföre anhålla om Proposition till bifall å Memorialet; likväl med den reservation, alt det är saken jag bifaller, icke formen. 46 Den 3i April f. m. Friherre Anckarswärd: Att den åsigt', som af Herrarne von Hartmansdorff och Rosenblad blifvit framställd, likväl måtte vara någon tvifvel underkastad, synes deraf, att Utskottets pluralitet stannat i ett beslut, att först rådfråga Rikets Ständer i ämnet. Det hade fullkomligen berott af BancoUtskottet, alt förkorta terminen; ty inom några månader bade Rikets Ständer i alla fall erhållit Utskottets Utlåtande i hufvudfrågan om Myntregleringen, och då kunnat afgöra, huruvida en sådan oformlighet, som den, att vissa corporationer kan medgifvas, att tillväxla sig silfver på så fördelaktiga vilkor borde, ehuru ledande till förlust för Banken, för framtiden bibehållas.