Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men långt innan den utstakade tiden instörtade i drottningens sängkammare Jenny, blek, darrande, bestört, och väckte henne med en häftighet, vida skilld från den skygga vördnad, hvarvid denna furstinna var van att bemötas. Lovisa Ulrika bestraffade ock i första ögonblicket kammarfrun med vredgad uppsyn och hårda ord; men Jenny urskuldade sig snabbt, då hon öfverraskade med den förkrossande underrättelsen, att konungen våldsamt insjuknat. Drottningen, alldeles utom sig, ilade till hans rum, der hon fann sin gemål, under rysliga plågor, kämpande med döden. Allt uti slottet var i rörelse. Läkare och betjening sprungo om hvarandra. Hofvagnar dundrade i slottshvalfven. Ilbud skickades fram och åter kring hela hufvudstaden. Det ena riksrådet skyndade till konungaborgen efter det andra. Den ena hofbetjenten efter den andra störtade utför slottstrapporna. Inom en timma befann sig hela Stockholm i den otåligaste spänning. Alla frågade, alla undrade, alla beklagade. De kungliga salarna krälade som en myrstack af folk utaf alla stånd och vilkor. Belefvenhetens fordringar åsidosattes för tillfället. De knuffade hvarandra, som båtsmän vid ett biljettförsäljnings-kontor, och sletos om bulletinen angående konungens helsotillstånd, vid hvilken en kammarherre höll vakt, och hvilken bulletin hvarje half timma utbyttes mot en ny, alltid af ännu mera misströstande innehåll, än de förra. Bedröfvelsen var allmän och hjertlig, ty alla visste, att Adolf Fredrik var en i botten god och välmenande menniska, som aldrig bestal riket, aldrig bedrog, belög och förföljde enskilte, och hvars egentliga fel var brist på sinnesspänstighet, att motstå drottningens och thronföljarens inflytande, sträfvande efter en utvidgad konungamakt. I slottet var nu ett sorl, ett hvimmel, en trängsel, en likgiltighet för stället och omgifningen, för hvilka de kungliga gemaken endast då äro en skådeplats, när regentens fall är för handen, vare sig genom dödens hand, eller medelst statshvälfning.
För att befremja och underlätta vatten-communicationernö inom Riket samt befordra och understödja åtskilliga hamnars anläggning eller förbättrande, hafva Rikets Ständer beviljat här nedan uppgifna extra Stats-anslag: Ståts-Utskottets Memorial, N.-o S8o. l:o Till upprensning af Råneå eif R:dr 4,000. „ dito af Luleå eif 5,000. „ dito af Piteå eif 6,000. eliev tillsammans för dessa 3:ne elfvarsupprensning Femton Tusen Riksdaler; hvilka bidrag väl blifvit företrädesvis afsedda för hvartdera företagets understödjande med det här utförda belopp; dock ankommer på Kongl. Maj:t att, derest, vid ytterligare pröfning af behofvet, en annan fördelning af berörde anslagssummor skulle linnas lemplig, disponera hvad, som för ettdera af dessa upprensnings-arbeten icke anses erforderligt, till ett annat af samma arbeten. 2:o Till upprensning af Umeå eif 2,000 R:dr årligen, under åren 1841 —.1844 eller tillsammans Åtta Tusen Riksdaler, likväl endast med det vilkor, att Umeå stad för detta arbete tillskjuter minst Ett Tusen Riksdaler årligen under samma tid. 3:o Till upprensning af Indals-elfven 4,000 R:dr årligen under nyssberörr de 4 år, eller tillsammans Sexton Tusen Riksdaler, under vilkor, att ortens invånare genom dagsverken eller annorledes till arbetet bidraga med en tredjedel af detsammas kostnad. 4:o Till fullbordande af Ljunga elfs upprensning Tre Tusen Riksdaler för en gång samt i ett för allt, hvaremot återstoden af kostnaden härför bör af ortens invånare bestridas. 5:o Till upprensning af Ljusne eif Sex Tusen Riksdaler. 6:o
151 heter förenadt, innan full säkerhet är vunnen: att det, sorn skal! saltas i stället, pä det hela bättre uppfyller ändamålet, och vid af hjelpande af de ofverklagade olägenheterne ej medförer andra, som förut voro okände, mäste jag, i följd af min inskränkta förmåga ait öfverse och bedömma, huru förhållandet i den delen kan vara med den yrkade publiciteten, för min del afstyrka en sådan förändrings vidtagande.” Herr Doctor Hagberg: ’’Jag förenar mig helt och hållet uti Herr Grefve Gyllenborgs afgifne yttrande,” Herr Doctor I/illjenwalldh: ”Samma, och tilläfventyrs ännu större skäl än Doctor Wallin, anser jag mig ega, att i en fråga af denna beskaffenhet, medgifva otillräckligheten af mina insigter, för att bedömma å ena sidan fördelen, och å den andra de möjliga olägenheterne af pub iciteten; och då härtill kommer, att jag trott mig finna Banco-Verkets administration, enligt de af ålder stadgade griinrisattser, på det hela hafva varit god och motsvarat ändamålet, Verkets credit så vida upprätthållen, sorn, under flere inträffade vådliga brytningar , kunnat ske och tilläfventyrs bättre än som bordt förväntas, och utrymmet i samma män vidgadt för åtminstone möjligheten af en gagnande verksamhet; men jag deremot, å andra sidan, ej kan med någon säkerhet beräkna följderna af den förändring, som blifvit yrkad ; så finner jng mig icke ega något grundadt skäl, att för min del densamma un* *32 Banco»TJtskottets Bctänbandtn, derstödja. För öfrigt delar jag fullkomligt de betänkligheter, som af Herr Presidenten, Friherre Ehrenheim blifvit yttrade, ehuru jag, för min del, ansett en fråga af denna beskaffenhet icke egentligen ankomma på min pröfning, i egenskap af Banco-Fullmägtig; utan ämnar jag inom mitt Stånd göra framställning i detta afseende.
Föredrogs och remitterades till Banko-utskottet herr Galbergs motion om nedsättning af nu föreskrifven banko-diskontränta (n:o 9). S. D. Föredrogs och remitterades till Lag-utskottet herr Gillbergs motion om nedsättning af i lag föreskrifven högsta räntefot från 6 till 5 procent (N:o 10). Prot.-utdrag den 8 December 184-7. 29 S. D. Föredrogos ånyo följande bordlagda motioner: l:o af herr Stenberg, om förändring uti serskilda §§ af Kongl, taxan på arfvoden för landtmäteri-förrättningar af den 18 Oktober 1834 (N:o 5). Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. 2:o af herr Berg, om upphörande af föreskriften, angående tiondepenning af ari’, som efter borgare tillfaller borgare i annan stad (N:o 6). Remitterades till Lag-utskottet. 3:o af herr Berg, om förändring af 19 kap. 2 § Ärfda-balken (N:o 7). Remitterades, jemte ett anförande af herr (Vinge, till Lag-utskottat. 4.o af herr Stenberg, med förslag till en ny § i 5 kap. Utsökningsbalken (N:o 8). Remitterades lill Lag-utskottet. S. D. Föredrogos följande Utskotts-memorialer: l:o Stats-utskottets, N:o 1, angående tillökning af Utskottets tjensteman napersonal. Bifölls. 2:o Bevillnings-utskottéts, N:o 1, om antagande af en kanslist utöfver den i riksdags-ordningens 24 § bestämda kansli-personal. Bifölls. 3:o Expedition s-utskottets, ]N:o 1, angående ökadt kansli-biträde, m. m. Bifölls. 4:o Expeditions-Utskottets, N:o 2, angående upplagan af hillänget till riks-ståndens protokoll. Bifölls. 5:o Expedition s-utskottets, N:o 3, i fråga om prenumeration å hillänget till riks-ståndens protokoll.
Efter sålunda föregången skriftvexling och då, enligt landssekreterarens tillkännagivande, om form alda mål redan var afgjordt och utslag deri uppsatt innan första klagoskriften till mig inkom, eller den 6 Juni 1840, ansåg jag den förda klagan icke föranleda till vidare åtgärd. En af förre klaganderne, P. Petersson i Fallsberg, ingaf sedermera den 17 Januari 1842 en skrift, deri han, under åberopad egenskap af Göstrings härads ombud i dess allmänna ekonomiska angelägenheter, anförde, att, efter talrika påminnelser och hos mig anmäldt klagomål, ett exemplar af Konungens befallningshafvandes under den 30 Juni 1840 meddelade utslag i frågan om brooch vägindelning inom nämnde härad omsider emot lösen blifvit till honom för Bjälbo församlings räkning utlemnadt, men att det deremot icke skall varit möjligt förmå landssekreteraren att expediera de öfriga exemplaren af samma utslag, så att det kunnat häradets innevånare kungöras, hvilket vederbörande kronofogdes bifogade, under den 31 December 1841 utfärdade intygande skulle ådagalägga; i anseende hvartill och enär följden af detta dröjsmål vore, att en oberäknelig tidrymd åtginge innan utslaget vunne laga kraft eller de förberedande beslut, hvilka måste föregå sjelfva mätningsoch delningsförrättningen, hunno vidtagas, sökanden anhållit om min embetsåtgärd, i ändamål alt derigenom, inom bestämd tid, de öfriga exemplaren af ifrågavarande utslag måtte till behörigt kungörande inom häradet expedieras.
Uti 17 § af nu gällande Instruktion för taxerings-förrättningarne stadgas, bland annat, att, vid bevillnings-afgiftens bestämmande, hvarje löntagares inkomst, så vidt den utgöres af bestämd lön eller visst, antingen i penningar eller i spannmål och andra natura-persedlar utsatt belopp, skall upptagas på grund af derå erhållen officiel eller behörigen styrkt uppgift. Om man närmare granskar 6 § af Bevillningsförordningen den 17 Maj 1861, så finner man att der, för det första blifvit stadgadt, att för all inkomst, vare sig af kapital eller arbete, skall erläggas bevillning med en procent, beräknad å behållna inkomstbeloppet; för det andra, hvad till inkomst af kapital räknas, och för det tredje, att till inkomst af arbete räknas all den inkomst, som erhålles af rörelse, yrke eller tjenst m. m., men icke af kapital. 20 <§ af Instruktionen lör taxeringsmännen innehåller deremot sådana motsägelser, att §:s til lämpning i allmänhet ledt och sannolikt skall leda derhän, att godtycke och manna - 368 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 143. mån komma att träda i rättvisans ställe. Medgifvas måste att uti §:s ordalydelse ligger en sådan latitud, att taxeringsmännen kunna, såsom bevillningsafgift, påföra en löntagare nästan hvilket belopp som helst, enär det är åt de förre helt och hållet öfverlemnadt, att, sedan all annan, beskattning underkastad, inkomst är beräknad, på grund af egen kännedom samt aila meddelade eller eljest tillgängliga upplysningar, hörsagor, rykten m. m., bestämma, att de anse löntagaren böra beskattas jemväl för innehafvande kapital, om han äfven icke skulle ega något.
St., att tillika pålägga dem utskrifningspenningar, som de före 1810 erlade; sä tror jag, att i detta hänseende Ulsk:n ej hafva förbisett, hvad Statens rättmätiga kraf kan fordra. Hvad äter den orimligheten angår, att pålägga utskrifningspenningar på samma gång som extra rotering: har jag redan tagit mig friheten att fästa Frih. Cederströms uppmärksamhet, likasom jag ber att nu äfven få fästa Hr v. Hartmansdorffs, derpå, atl K. M. 1 sin nåd. propos. till R. St. framställt 2:ne alternativer: det ena, att bifalla ordinarie roteriugen, och det andra att bifalla, att extra rotering hädanefter bör dessa hemman påläggas, ”dä jemväl bör komma under öfvervägande, huruvida de förut vanliga utskrifningspenningarne skola i fredstid” ... ”för berörde hemman erläggas”. Jag tror således för min del, att de sammansatta Ulsk:n i detta afseende ingalunda hafva förbisett hvad dem åligger; utan att detta tvertom hade i motsatt fall kunnat förebrås dem. Emedlertid, då, som jag nyss tagit mig friheten nämna, Hr v. Hartmansdorff visserligen har meddelat flera ganska värderika upplysningar, hvilka under frågans preliminära behandling i Utsk:n ej varit der kände: så vill jag för min del ej motsätta mig en återremiss. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Frågan är, som R. o. Ad. af discussionen torde hafva funnit, ganska invecklad, hufvudsakligen igenom det sätt hvarpå den blifvit behandlad, och derigenom att K. M. sett saken frän en sida, och R. St. sett den från en annan. Jag anhåller att fä uttrycka en opinion, som måhända något afviker från dem, hvilka redan äro uttryckta.
Möblerna komma i morgon, men brudsängen blir icke färdig förrän om fjorton dar ... Läs högt till bordet, gubbe! Gesällen håller som vanligt frimåndag – du har ingen kraft med dig. Och flickungarne, som du också skämmer bort, sitta väl någorstäds och som bäst gunga på brädet öfver tunnan ... Här väntas på ingen.” ”Jag läser straxt, gumma, bara vi sväljt supen. Annars var det ett lustigt tal af dig att be löjtnanten vara lugn. Vi ha nu i tre år haft den förnöjelsen att hysa löjtnant Borgman – jaja, förstås, mot alltid reelt erlagd hyra – men aldrig såg jag honom ännu annat än lugn. Kan du då tänka att han skulle komma i svallning för några stolar, en soffa och en dragkista? Om sjelfva brudsängen dröjde, sa’ löjtnanten på sin höjd: Puff!” ”Läs till bords, gubbe, säger jag – du sladdrar bara för att få ta halfvan på samma gång. Är det för resten kanske ingenting, att löjtnanten kom ihåg att fråga! Det var lika mycket som om en annan gjort tjugu frågor och tjugu gånger löpt fram och åter mellan snickarns och vårt.” Medan detta samtal pågick, liksom löjtnanten icke varit närvarande, hade supen och smörgåsen passerat, och nu kom man till bords utan att han sagt något vidare än de första orden. Det var en högst egendomlig man denne löjtnant Borgman, helst då man besinner hans yrke. Han var hvarken mer eller mindre än kustuppsyningsman; och ehuru han visst icke utgjorde typen för en Peter Gran, en Arnman eller Guldbrandson, så utgjorde han desto säkrare typen för en man, som kunde föra kommando snart sagdt utan ord, ty många sådana spillde han minsann icke. Men hans karlar förstodo honom ändå; och som icke heller de voro af synnerligt språksam natur, var det på jakten ett fullkomligt stilleben, äfven under hennes snabbaste verksamhet. Och löjtnantens affärer för kronans räkning gingo icke mindre säkert för det. Intill för två år sedan hade löjtnant Borgman varit känd för att kunna dricka mer än andra menniskor, utan att det dock på ringaste sätt upprymde eller eljest verkade på honom.
Jag har äfven delat Gr:s åsigt, att det icke är billigt, att hela landet contribuerar till upprätthållande af municipalinrättningarna i åtskilliga städer, och har, för att bereda nödig rättelse i dessa missförhållanden, uppgifvit de, efter min tanka, enda utvägar, som, med iakttagande af billighet, leda derhän. Gr:n har yttrat, att jag oriktigt ansett honom hafva hänfört aflöningar till tjenstemän bland de med tolagen rätteligen afsedda föremål. Om jag häruti misstagit mig på Gr:s mening, ligger felet i den ordställning, han sjelf begagnat och hvilken icke annorlunda kan förstås. Jag finner mig äfven föranlåten att göra samma anmärkning, som Hr Gr. v. Rosen nyss framställt, att jag blott inmissiverat, men icke uppgjort eller undertecknat de uppgifter till GommerceColbm, hvarpå Gr. Cronhjelm stödt sina beräkningar. Det oaktadt är jag öfvertygad om uppgifternas tillförlitlighet, men är icke lika viss på riktigheten af de calculer, som Gr:n derpå grundat. 1 detta fall har jag förut erinrat om det missledande deri, att bland aflöningarna för stadens tjenstemän upptaga Kronans uppbördsmäns löner, hvilkas aflönande utgör ett i sanning obilligt onus för Staten. Jag är nu i tillfälle att uppgifva en annan irring, då Gr;n bland personella för - Den io April c. m. m delar uppräknat betalande af hushyror, sorn utgå för embetsrum och allmänna inrättningar. Gr:n har slutligen antydt, att om man tillerkände K. M. rättigheten att bevilja städerna tolag, ingen gräns skulle finnas för tolagens höjande, och att det kunde gå så långt, att ett af Ständerna antaget liberalt handelssystem skulle kunna öfvergå till ett verkligt prohibitivsystem.
Då nu likväl så icke skett, och håda förslagen äro med hvarandra nära förknippade, mäste äfven jag behandla begge två. Jag ber Ståndet om ursäkt derföre; men det är icke mitt fel. Hr Gripenstedt har anmärkt, att räntegifvarne icke skulle förlora något genom mycken spanmålsförsäljning på en gång. Motsatsen synes dock vara ovedersägligen bevisad. Säkert är deremot att Kronan behöfver den spaumål hon nu får, hon säljer icke utan hon plägar årligen köpa säd. Det är måhända flere än en Statscommisarie här tillstädes som kan upplysa förhållandet, i händelse min uppgift betviflas. Samme talare har vidare erinrat, att jag omförmält, huruledes, när andra utvägar att ersätta Kronans förlust saknades, man skulle nödgas icke allenast borttaga förbuden, utan äfven nedsätta införselafgifter, hvarefter talaren tillagt, att jag, som eljest önskade höga tullar, nu, då jag funne det för mine afsigter nyttigt, ifrade för nedsättning i tullafgifterne. Jag anser vid detta tillfälle raina värde motståndare såsom vanligt utgöras af s. k. liberala män, med några undantag, dem jag högligen beklagar. Jag Den 8 September f. m. 121 måste alltså, för att möjligen kunna öfvertyga mina motståndare, söka tala till dem så att de ej kunna säga, det förstå vi icke. Jag har måst börja vid deras egna utgångspunkter. De liberale påstå, alt låga tullsatser inbringa höga inkomster. Jag yttrade följagleligen huru del skulle gå, om de liberala finge råda, och skulle anskaffa de medel, som genom räntornas förvandling kunde komma att brista. Hade jag sagt ali höga tullsatser skulle inbringa stora inkomster, så skulle man icke hafva trott mig, utan förklarat del vara en orimlighet som jag upprepade, och hvilken ingen kunde vilja försöka att sätta i verket. Vidkommande Hr Gripensledls anmärka., att jag skulle förklara verkan af afgiflers höjning eller nedsättning blifva sådan, som vore nyttig för mina afsigter, får jag erinra huru han och Frih. Tersmeden förhöllo sig i fråga om bränvinsbevillningen.
(Rev.-ber. pag. 148. Förkl. pag. 291.) Sedan vid 1851 års Stats-revision uppmärksamhet fästats derå, alt militäre embetsmän åtnjöto pension från Arméens Pensions-kassa på samma gång, som de uppburo lön eller pension för civil tjenst, ocb Revisprerne, enär kassans behållning under de sednare åren småningom minskats, i följd hvaraf farhåga måste uppstå för dess framtida bestånd, funnit angeläget, att den förändring i reglementets föreskrift vidtoges, att kassan befriades från utbetalning af pensioner lill sådane delägare som framdeles erhölle tjensler i civil väg eller blefve på allmänna Indragnings-staten uppförde, så hafva sednast församlade Revisorer förklarat sig i så måtto biträda denna åsigt, all de ansåge ett billigt stadgande kunna uppgöras, hvarigenom pensious-innehafvare, hvilken erhöll annan tjenst med högre löneförmåner, finge vidkännas ett så stort afdrag å dessa förmåner, som motsvarade pensionsbeloppet. Enär, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl. Majit, uti sin till Rikets nu församlade Ständer aOåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, såsom bidrag till arméens pensionering äskat för nästkommande stalsregleringsperiod ett årligt kreditiv, förslagsvis beräknad! till 150,000 Ridr Runt, och Utskottet framdeles, vid uppgörande af förslag till stats-regleringen, kommer att meddela sitt yttrande i anledning af högstberörde nådiga framställning, vill Utskottet i sammanhang dermed taga förevarande af Revisorerne väckta fråga uti öfvervägande och hemställer alltså, att densamma för närvarande icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. 38 Stats-Utskottels Utlåtande N:o 18. Amiralitets Krigsmans-kassan. § 39. (Rev.-ber. pag. 148. Fork!, pag. 293.)
Komitéer skule för öfrigt, så väl vid denna uppskattning, den der i allmänhet borde blifva gällande till påföljande riksdag, som vid Komitéernas årliga sammanträden, ega att jemka egendomsvärdet tili närmaste inbördes likhet, och således för särskilda egendomar dels höja dels nedsätta detta värde; dock finge sådant icke ske genom ett allmänt och obestämdt omdöme eller under proportionerliga andelen af den för hvarje län fastställda och i åberopade tabell uppgifna minsta summa; utan skulle skälen till hvarje förändring i protokollet omständligt anföras och Taxeringskomitén underställas. Pröfningskomitén lick sig ålagdt hålla hand deröfver, att fastighetsvärdet å landet icke i något fall sattes 57 sattes under dess rälta belopp, samt framför allt icke under det för hela länet påräknade och i den s. k. minimitariffen utsatta belopp. Som vid 1823 års riksdag den för statsbehofvens fyllande samt för Riksgäldskontorets utgifter erforderliga årliga bevillningssumma kunde nedsättas till 2,170,000 rdr banko, sä blefvo nedannämnda, i '1818 års bevillmngsstadgas lista, 3:dje och i:de artiklar föreskrifva afgifter uti den under den 18 December 1823 utfärdade bevillningsförordningen dels minskade dels helt och hållet eftergifna, nemligen1:0 personliga skyddsafgiften, hvilken för 1824 och följande år endast skulle utgöras med 44 sk. af hvarje mansperson och 22 sk. af hvarje qvinna, samt försl efter fyllda 17 år börja alt utgå, och för deni, som icke hade 50 rdr:s inkomst eller ej erlade bevillning efter andra artikeln, blott fortfara tills de fyllt 60 är; 2:o bevillnmgen för konsumtion och öfverflöd; samt 3:o den s. k. fyllnadsafgiften, utgörande 4 sk. för hvarje i bevillning efter 2:dra artikeln utgående riksdaler, hvilka två bevillningsafgilter uppnörde; hvadan 1823 års bevillningsförordning icke innehåiler mer än 4 artiklar.
Förekommo följande denna dag väckta motioner: l:o af herr Bergman, derom att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla önskan om en post-konvention med vederbörande post-amt i Hamburg, i följd hvaraf) det blefve möjligt att indraga svenska post-kontoret derstädes till besparingför stats-verket eller postkassan. (N:o 75); Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet-, 2:o af herr Wcern, i fråga om förändring af de den ekonomiska lagstiftningen tillhörande stadganden, som inskränka svenska medborgares af den mosaiska trosbekännelsen allmänna medborgerliga rättigheter. (N:o 76); Remitterades, jemte hvad i ämnet inom Ståndet vidare anfördt blifvit, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. 3:o af herr Werrn, om förändring uti rätlegångs-balkens 14 kap. <) §, samt 17 kap. 7 och 16 §§, eller stadgande annorledes, i ändamål, att mosaiska trosbekännare må tydligen tillerkännas rättighet att gå vittnesoch värjemåls-ed. (N:o 77); Remitterades till Lag-utskottet. 4:o af herr Wahlgren, om nedsatt ränta och utsträckt återbetalnings-lid för lån uti manufaktur-diskonten. (N:o 79); Remitterades till Stats-utskottet. 5:o af herr Winge, om förändring uti rese-reglementet den 5 Juli 1827. (N:o 80); Remitterades lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. 6:o af herr Winge, om ansvar för de så kallade hus-djurens misshandling.
JAKOB fixerar honom. Är det så, eller säger Du det endast för att vara artig? PRINS E. fattar efter svärdet; lugnar sig. Märker Du huru högt jag håller af dig, då jag tillåter dig en sådan fråga? Jo, min vän, på tyska lärde min mor mig jollra och på det språket sade jag mina aftonböner, de gamla vackra »Heil Dir Maria Mutter Gottes... ja, det var då... då... Gråter. Fy fan! jag tror jag gråter! Jakob, kom till Blå Dufvan i afton... Där fins rhenskt vin och glada flickor! Göran skall bli med; det är en bekantskap för dig! JAKOB kallt, slugt. Jag skall komma. ANDRA AKTEN PRINS E. Tack, min vän! Reser sig. Här ser verkligen ut som hos en pantlånare! JAKOB hvasst. Det var ursprungligen min mening. PRINS E. Då äro vi ense i den punkten, åtminstone! Alltså: i afton. Känner Du Agda? JAKOB kort. Nej! PRINS E. räcker honom högdraget två finger till afsked, hvilket Jakob ej låtsas märka. Farväl! Hvart tog de små pantlånarne vägen? JAKOB tiger. PRINS E. öfver modigt. Adieu med dig, Baruch! Har Du läst Baruchs bok? Går mot fonden; klingar med kyrkkärlen i förbigåendet. »Vid guldets klang när Raffeln går Och vinet gnistrar, druckna ögat glimmar. Till glädjeflickan leda alla våta spår, När mörkret höljer nattens korta timmar.» Den är god, hva? Den har jag gjort! Går genom fonddörren. GUSTAV VASA HERMAN ISRAEL in från höger. Är Du ensam? JAKOB. Ja, fader. HERMAN I. Men jag hörde en röst. JAKOB Det var tronföljarens. HERMAN I. Hvad ville han? JAKOB. Jag tror ej den mannen har en aning om hvad han vill. HERMAN I. Är han din vän? JAKOB. Ja, fader, han uppger sig vara min vän, men jag är icke hans.