Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prospekt och vidare upplysningar meddelas af fröken H e d d a C r o n i u s, föreståndarinna. l tft Tfaffe* hellinne à Kr. M W ». och Téduksgarnityrer Brickdukar, Nattpåsar, Serveringsdukar, Paradhanddukar, Badhanddukar och Badkappor - 2 % Erahami alla storlekar: Ä k t a Orientaliska Argarnan-, Axminster-, Schagg-, TapestryHILDA FICKURFABRIK * Svängsta. Kviia SKRIFMASKINER. Prislista och upplysningar gratis. Bästa Ceylon Thé i U kg. paket à 1,25. Herm. R. Stolpe. — « A. T. V ängar, gångkläder, Täcken, Filtar, gängöjverkast A / delningsskärmar. desertbröd och delikatessskorpor, af sydsvenska Brödfabrikens prishelönta ^ — • tillverkning, särdeles delikat och hälsosamt, förpackadt i originallådor om 4 kilo med fabrikens stämpel, säljes i detalj i de flesta finare speceriaffärer i Stockholm. Partinederlag hos Ekström &amp; Hoflund, Skeppsbron 24, allm. tel. 2763, Rikstel. A f p a S S a d e Barnklädningar, Barnförkläden, Strumpor, Tröjor och sydda af utvalda tyger. Kalsonger för damer, herrar och barn. Underkjolar, Morgonrockar, Bluslif, Förkläden, Schalar, Plaids, Resfiltar, Bomullsklädningstyger, Nålétuier m. m. till billiga, m e n b e s t ä m d a priser. * * Priskuranter franko på begäran. Order å minst 25 kr. levereras fritt vid närmaste järnvägseller ångbåtsstatibn. K. N; r IDUN 51 Om tJnlinN amykos har öfverkirurgen och professorn von Mosetig Moorhof i Wien nästl. afgifvit följ. utlåtande, som i af not publ. Ferd. Svensson bestyrkt öfvers.
Men enkefru Hilleström skakade sitt svarta hårnät — hon hade redan gjort sitt — och höll de båda toma händerna ut framför sig. Därmed ville hon en gång för alla antyda, huru bunden hon kände sig på annat håll och af andra intressen ... huru mycket af nyare datum hon måste sysselsätta sig med. Kusinerna Janson hörde henne icke mera till, sedan Valborg slutat äta middag i hennes matsal ... och ingenting kunde bli af med Berger. Hvad det hade med saken att skaffa? »Jo, jag hade tänkt mig att hon och han»... fru Hilleström skakade sitt svarta hårnät och höll de båda toma händerna utspärrade framför sig. Hon hade redan gjort sitt. Om man kanske borde ge en vink åt Jetta Schrowe? Nej, i sådant ärende vågade ingendera närma sig den gamla fröken. Altså måste fru doktorinnan själf sätta pastorn i rörelse. Men när denne efter en middag hos Mylläri hunnit så långt i sin inledning, att Margit började förstå hvad som åsyftades, blef hon först förvånad och sedan ond. Och när pastorn ville öfvergå till de faderliga klappningarna, drog hon sig häftigt undan och lämnade honom utan ett ord till svar. Eljes föreföll hon jämn till lynnet, rättfram och vänlig. Till det yttre var hon magrare, och såg därigenom längre ut. Med stadens student hade en märkvärdig förändring försiggått. I hans häjdlösa beundran för kaptenen inträdde oväntadt en reaktion — nu, när han trodde sig både våga och böra proklamera sin oafhängighet. Ett obetydligt infall af Behr ref fjällen från hans ögon, så att han med ens såg klart den förfärande afgrund, på hvars rand han vandrat i sin blindhet. Omvändelsen blef hel och fullständig — befallningsmannen gjorde en liten biblisk liknelse. Ja, herr Edvard förnekade sitt ideal: »Den här Janson ödelägger flickorna för oss ... han är ett skadedjur, som borde utrotas.» Behr skrattade godt och citerade: »Det sämsta bruk man kan göra af en människa, är att hänga henne.»
Saledes andra samlingen af den för ntigra i r sedan utkomna bokeu med barnrim, som beredt s i manga smil gliidje och s % mtingen mor tillfredsst~llelsen, att icke af brist p&amp; bättre nödgas begAfva sina smii barn med dessa medelmittigta utlandska bildböcker, hvarmed vara förlaggare förr nastan öfversvOmmade julmarknaden. Bi behöfva endast saga, att denna del synes oss lika förtrafflig som de^ föregtiende. Barnkammarens bok har endast det felet att vars för dyr for att kunna ägas af stora skaror af fattigs sms, hvilka ocks % behöfde se nigot vackert, roligt och fosterlandskt. Ängsblommor af Ottilia Adelborg. E n samling barnrim och historier med goda illustrationer, en bok för de s m i af samma slag som närmast föreg8ende. Rimmen i denna samling torde dock vara mindre kanda an de i förutnamnda arbete. Illustrationerna aro vackra och originela och till sin karaktar fosterltlndska - hvad som icke minst ges en barnbok varde. Sagan om Askungen, ritad af Ottilia Adelboj-g, utmarker sig genom sardeles roliga och viil utförda teckningar. Sagan a r enkelt och val berattad. Vi ilro förvissade om, att barn skola finns mycket nöje sAväl af teckningarna som texten. En mer eller mindre utlandsk pragel hafva nedanstiende illustrerade barnböcker med text af HathiIda Langlet. l [llustrsiionerns &amp; ro fina och vackra hvad utförandet angir och öfvertraffa deri mycket de bildböcker, som för icke lange sedan voro de vanliga. Hvad texten angiir, kan goras en hufcudanmibrkning, som giller icke blott dessa, utan mlngden af dylika böcker: den a r gjord p&amp; bestallning till redan befintliga illustrationer af utllndskt ursprung. Biten skall sara s5 och s&amp; Iing, antingen man talat ut eller ej; ja, afveo d&amp; man icke har n&amp;got att saga. Undra sedan p i att icke alltsammans ar bra!
Hvad giftermalet angar sa ar jag naturligtvis ganska glad att det sker ju förr dess heldre, ehur,u jag icke kan neka att uppskjutandet dermed vore, oeconomice, bättre, om icke för farbror, iitminstone för mig. Jag har afven hört af Billow att han för sin del likaledes tanker p % en dylik prolongation. Emellertid söker jag att arrangera hvad jag kan, i händelse denna sommar skulle va ?a den sista af min förlofningstid. Tusende tack för Bernsdorf och Pitt. *) Det ar en manlig och *) Brukspatron lyhrnian var en lard man och idkade sjalf vitterhet. Roligt &amp; r att se hur fiffigt den unge kandidaten reder sig i klämman mellan viilguraren och poeton. - kraftig sing, som har mer tankar an ord, mer Nordisk styrka än Fransysk grannlat. Angaende versifikationen kunde man val pbrninna ett och annat; men det är blott smilsaker, liksom paruren p % en vacker Herkulisk karl. Man kan icke nog ifra mot ett system, som hotar att förstöra hela verlden, och fästa alla nationer med deras industri och förmögenhet, silsom srnab %tar vid det stora Engelska röfvareskeppet. För 8 dar sedan hade vi ett rart främmande har i Lund - General Lhmouriez. Han kom frin Ystad och reste till Göteborg, för att g % derifran till England. Han uppehöll sig har helt kort. Hans utseende var alldeles sfidant som det borde vara hos en man af hans karakter. Hela hans väsen hade nagonting tranquilt och posé, som ar rart hos Fransmän. Ögonen vor0 sm&amp;, mycket lifliga och illistiga. Växten liten, men undersätsig. Haret gratt. För öfrigt var han mycket artig, talte med alla och hade fria och rafinerade manerer. Med ett ord, han såg ut som jag alltid föreställt mig denna tidens Hannibal, denna Politikens Proteus. Man kan ej hindra sig ifrin att kanna en viss vedervilja mot en man som använder sina talanger mot fäderneslandet. Men omständigheterna, förbittringen och lidna oförrätter kunna val till en del ursagta honom.
Ehuru, enligt gällande författningar skyldighet att broar bygga och underhålla i allmänhet åligger alla som å landet hemman ega eller bruka, likväl och då Utskottet anser nu ifrågaställda byggnadsföretag såsom det första af detta slag å landsbyggden vara af den beskaffenhet att det förljenar både efterföljd af andra brobyggnadsskyldige menigheter och uppmuntran från statens sida, har Utskottet, i betraktande jemväl deraf att icke direkt statsanslag utan endast län för företagets befrämjande blifvit begärdt, funnit sig i så måtto böra understödja motionärens framställning, att Utskottet hemställer, att ett lån af 13,333 R:dr 16 sk. må för ifrågavarande ändamål beviljas mot förbindelse för häradsboarne, dels alt från den dag lånet lyftes intill dess detsamma blifvit återguldet, erlägga räntan derå, dels ock att ansvara för arbetets fullbordan, samt under iakttagande för öfrigt af de vilkor och föreskrifter, som, i afseende på låns erhållande vid denna Riksdag kunna blifva af Rikets Ständer meddelade. Riksdagsfullmäktigen Johannes Johansson från Jönköpings län, har uli väckt och till Utskottet remitterad motion föreslagit: ”att en generel undersökning beträffande den omläggning af de större stråkvägarne inom riket, hvilken af behofvet kan anses vara påkallad, måtte på allmän bekostnad företagas; att efter verkställd undersökning och beräkning af kostnaden för de projekterade väganläggningarne, en tablå deröfver måtte framläggas förkommande Ständer; att ett statsanslag måtte för detta ändamål beviljas och länen emellan fördelas, samt att de orter som häraf skördade fördclarne måtte förpligtas att bestrida hälften af kostnadsbeloppet.” Ehuruväl
Anders Fryxells morfar var den rike kommerserådet Ekman, hvilken såsom riksdagsman under frihetstidens sista riksmöten utöfvade ett ej ringa inflytande inom det då mäktiga mösspartiet2. Men oaktadt all klokhet och omtanke kunde han dock ej skydda sina skatter undan förstörelsen på en tid, då ännu hvarken brandeller sjöförsäkringrar voro allmänt införda. På ett enda år förlorade han fyra fartyg, några bland dem med last, och hans vackra hus i staden blef lågornas rof. Morgonen efter den förstörelsens natt, som odelade hans hem och dermed slutade raden af årets förluster, var han dock vid godt mod, då han såg sig ännu omgifven af en älskad hustru och fyra vackra, blomstrande döttrar, och med undergifvenhet och 1 Af förekommen anledning anse vi oss böra anmärka något som * annars nästan borde följa af sig sjelf, att nämligen, då en ryktbar man går hädan, tillhör en sådan tilldragelse dagens krönika, och äfven äldre aktstycken, för så vidt de belysa den liädangångnes karakter, synas oss vara fullkomligt på sin plats i en åt dagens företeelser egnad publikation, ty hafva dessa något mera framstående intresse, så äro de utan tvifvel rotfasta längre tillbaka. 2 Se härom Fryxells Ber. ur Sv. hist. 41: a delen. tacksägelse uttalade han Jobs ord: » Herren gaf och Herren tog, välsignadt vare Herrans namn ». Kort efter dessa pröfningar blef en af döttrarna, Eva Lovisa, gift med en äldre, aktad och lärd prestman, kyrkoherden i Edsleskogs pastorat Mathias Fryxell. Denne lefde nästan uteslutande i och för sina böcker, och såsom vanligt var på den tiden fick den unga hustrun ingen kännedom om mannens affärsställning; hennes hela verksamhet var inskränkt till vården af den inre ekonomien. Kort ef-&gt; ter födelsen af familjens andra barn såg hon sin man vara djupt nedslagen, och derjemte söka dölja sin oro för henne 3. Sedan hon någorlunda återhemtat krafterna, förmådde hon honom ändtligen att omtala orsaken till sina bekymmer, och fick då veta, att huset var så djupt nedsänkt i skulder att män med det snaraste kunde motse utmätning af hela lösegendomen.
Ehuru George Potter, såsom ofvan är visadt, har orätt, när han talar om konsumenten såsom vore han alltid rik, då han likväl i nio fall af tio är fattig, har han rätt då han skildrar den rike konsumentens förtrytelse, när arbe-tarne våga vidtaga åtgärder, de der hota att höja priset på nödvändighetsvaror och ytterligare öka kostnaderna för lyxartiklar. Detta de arbetsgifvande klassernas åskådningssätt visar sig dagligen i de ständiga klagomålen öfver tjenstfolket. Hör hvarje husmoders jeremiader, och ni skall finna husböndernas och matmödrarnas sinnen så upptagna af deras egna intressen, att föga rum är öfrigt för de mäns och qvinnors hvilka de hafva i sin tjenst. Man utbreder sig öfver tjenarnes tilltagande oberoende såsom en högst beklaglig förändring. Man vill icke erkänna att detta tilltagande oberoende innebär ett ökad t välstånd hos de klasser, ur hvilka tjenarne utgå, och att detta flertalets förbättrade vilkor är ett godt, långt öfvervägande det onda, som härigenom kan drabba ett fåtal. Man inser icke, att om tjenarne, då efterfrågan är stor och de hafva lätt att få platser, ej längre vilja underkasta sig sådana inskränkningar t. ex. i fråga om klädsel, som i forna tider, denna förändring är ett moment i utvecklingen till ett samhällsskick, hvilket, om det än skenbart förefaller mindre lämpligt för de små herskande klasserna, dock innebär ett höjande af de stora beherskade klasserna. * Den känsla de rika åd aga * * Se hfirom ock förra hRftet af denna tidskrift.lägga i sina tankar om och sitt umgänge mfed de fattiga är, enligt Herbert Spencers uttryck, i sjelfva verket blott en mildare form af den känsla, som gjorde sig gällande hos slafegarne. Efter att i detalj hafva öfversett de olika rubriker, under hvilka han indelar den sociala vetenskapens svårigheter, egnar Herbert Spencer de sista kapitlen i sin Study of Sociology åt en utredning af de för detta ämne nödiga förstudierna, påpekande huruledes » att tänka rätt i en fråga. beror mycket på. sättet, huru man är van att tänka; och detta sätt, till en del natur, beror dock till en del på de konstmessiga inflytelser tankeförmågan varit underkastad ».
”Tacksam för den hjeltemodiga gerning, denne unge man bevisat oss,” tillade min far, med ett nedlåtande, förbindligt leende, ”ville jag sjelf se huru det stod till med honom, och stretade således uppför alla dessa satans trappor, hvarefter jag hade den tillfredsställelsen att finna, det herr Mannerstedt, vid återkomsten till full sansning, befann sig utom all fara. Jag förmodade att Rosa, om hon i den der villervallan egde minne af något som passerat, skulle vara orolig för sin räddare, och derföre tog jag honom med mig, att tillbringa dagen hos oss, så att min dotter, liksom vi, min hustru och jag, måtte kunna få förklara vår tacksamhet.” Med detta lilla tal ansåg pappa sig till alla delar hafva betalat skulden för sin dotters räddning, och gick på kontoret lika lugn, som hade fråga aldrig varit om någon fara. Hvilken stilla och skön dag hafva vi icke tillbragt! Det blir väl den enda, så rent, oblandadt glad, som jag får njuta i mitt lif. Då Mannerstedt skulle gå, sade pappa: ”Alla söndagar vet jag herrn är ledig. Om det roar herr Mannerstedt, så står mitt hus och mitt bord öppet alla hvilodagar.” – Ynglingen bugade sig, framstammade något om tacksamhet, och tog afsked. Här afbryta vi vår läsning, och lyssna på Rosa, som åter börjar tala. – ”O, Mannerstedt! du, så ädel, så högsint, hvarföre blef ditt lif så fattigt och glädjelöst? Hvarföre skulle våra banor löpa så skiljda? De kunna icke förenas; nej, det kunna de icke!” – Hon suckade djupt, tryckte händerna öfver de tårdränkta ögonen, och lemnade fritt rum åt känslor, som för hvarje menskligt öga voro djupt dolda i hennes hjertas innersta helgedom. Ändtligen lade hon tillsamman taflorna, upprörde elden i kakelugnen, och var just färdig att göra ett litet bål af dem, då en rörelse, mäktigare än pligten, drog hennes hand tillbaka. ”Hvarföre skall jag beröfva mig denna enda glädje?” hviskade sakta den bevekande rösten ur hennes inre. ”Hvarföre! Icke är det en synd att ega dem.
Hvad Utskottet nu anfört innefattar de moliver, som legat till grund för nedanstående lagförslag; och då, jemlikt hvad Utskottet sökt visa, Ridderskapet och Adeln icke skulle i sin rätt förnärmas, derest den samma Ständ tillkommande privilegierade testamentsrätt upphör och testaments-lagstiftningen förändras i den af Utskottet antydda syftning, får Utskottet vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer, för deri händelse, alt Ridderskapet och Adeln medgifver, att den särskilda testamentsrätt, sorn öfver aflinge fastighet tillkommer frälseman, enligt 12 §. i Ridderskapet och Adelns privilegier den 16 Oktober 1723, må upphöra och öfrige Riksstånd sådant bifalla, måtte besluta: alt, med upphäfvande af 12% * Ridderskapet och Adelns privilegier den 16 Oktober 1723 och Kongl. Förordningen den 19 Augusti. 1762, angående, utvidgad testamentsrätt efter stadsrätt, i och 5 §§• i 17 kap. Ärfda-Balken samt 1 mom. 3 §. 8 kap. Jorda-Balken skola erhålla följande förändrade lydelse: Ärfda-Balkcn. 17 Kapitlet. §. 4. 1 mom. Aftinge/ord å landet må man i testamente gifva till hvem man vilt, skyld eller oskyld. Samma ?-utt håfve ock den, som å landet bosatt är, i fråga om iirfda och förvärjda lösören. 2 morn. Lag-Ulskollels Betänkande, N:o 29. 13 2 morn. Af fast egendom i stad må man ej genom testamente bortgifva mer än hälften, der bröstarfvinge lefver efter. Finnes ej bröstarfvinge, dä må man all egendomen i testamente gifva. Lag samma vare om lösören, som tillhöra den, hvilken i stad bor. §. 5.
Stats - Utskottet har härvid inhämtat den uplysning, att Kongl. Maj:t, i anledning af de är iZoz till Riksgälds - Wcrkets öfverseende församlade Revisorers tillstyrkande, i näder tillätit tillverkning af smärre Credit Sedlar till enahanda behof, som nu är uti fräga; men hvilken tillverkning under beha senast framflutne trcnne är kommit att inställas, endast af den orsak, att behöfligt förräd af brukbara Smäsedlar genom de uti Uppbörden influtne alt hittils uti General-Cahan kunnat underhällas; Och dä Allmänhetenbeqvämlighet, genom den af (kommissariatet fbrcstagne nya tillverkning af smärre Credit-Sedlar kan befrämjas, utan att ben utelöpande - Den iZ September. 323 pande Credit-Sedelstocken härigenom pä nägot sätt förökas eller Realisationen i ringaste mätto hindras uti dess jemna och oafbrutna gäng , har Stats - Utskottet för sin del icke funnit nägon betänklighet möta där» tvid, att nya Crcdil-Sedlar pä 2 R:drs valeur och derunder, till utbyte mot dykike fbrsiitne, uti Riksgälds - ContoirctS C hor hällas Allmänheten tillhanda, ! fall Herrar Fullmägtige skulle prbfwa en sädan anstalt nbdwändig; dock under det kraftigaste förbchäll, att Credit - Sedelstocken härigenom icke i nägon mätto kommer att förbkaS. Hwilkct Stats-Utskottet ansett sig böra hoS Riksens Högloft. Ständer wördsamligcn anmäla. Är och dag som förr jkrifwit stär. Pä befallning kröäelius. Efter uppläsningen häraf hördes nägon begära betta mäl pä bordet; men Herr Lckulrenbeim, Osviä, anmärkte, att detta ämne wore endast sst nomism medbelt, och att detsamma säledes ej behöfde hwila pä bordet.
677 l:o Kronans räntor af Sala, Möklinta, Norrby, Torna, Kila och Kumla socknar, tillhopa 17540 mantal, uppgående i medeltal efter 20 års markegångspris för åren 1841—1860, årligen till R:mt R:dr 20,779: 51. 2:o Den s. k. grufvedrängshjelpen af alla Salbergs socknar och öfrige kronostatsmedel, dito i medeltal dito årligen 10,475: 85. 3:o Inkomsten af Kyllinge qvarn, utgörande enligt skattläggning 70 tunnor, efter nämnde årens markegång, i medeltal årligen uppgående lill 876: 10. (Dock lärer det nuvarande arrendebeloppet vara vida högre.) 4;o Till tjenslemäns löner årligen 2,700: 79. 5:o Till materialiers inköp d:o 10: —■ 6:o Ersättning för skatteförenklingens tillämpning på de till silfverver - ket disponerade räntor, hvarför Bergslaget vägrat ingå på någon uppoffring, och som derföre af Rikets Ständer årligen anvisats utgå af Statsmedel med värdet af 185 tunnor spanmåt och 450 Il:dr i kontant eller årligen omkring Härtill komma följande förmåner, som icke bär kunna utföras i bestämda penningebelopp, nemligen: 7:o Förläning af den s. h.
Då för biträdande tjenstemännen hos Advokat-fiskalen i Kammar-kollegium blifvit föreslagne 2:ne kanslist-löner, en på 2,000 och en på 1,000 R:dr R:mt, har för vice Advokat-fiskalen i Kammar-rätten endast blifvit anvisad en lön af 1,700 R:dr och ett renskrifnings-arfvode på 300 R:dr samt ingen kanslist-lön förr än Tit. Lind afgår. Utom det att jag anser lönen för vice Advokat-fiskalen böra bestämmas till minst 2,000 R:dr, anser jag det vara ovilkorligen nödvändigt, att Rikets Ständer bär vidfoga den förklaring, att den lön, som varder för vice Advokat-fiskalen bestämd, skall vid dennes afgång, då väl titeln men icke befattningen upphör, oförminskad tillfalla den i hans ställe inträdande Kanslisten, på det man icke må äfventyra, att löne-regleringen tolkas sålunda, att denne Kanslist tillerkiinnes en lön af endast 1,000 R:dr, för hvilket ringa belopp man icke kan påräkna att erhålla en tjensteman med erforderlig duglighet för de många och maktpåliggande göromålcn. Att ett sådant förtydligande icke blifvit af Stats-Utskottet föreslaget, kan icke vara annat än ett förbiseende.» Häruti instämde Prostarne Schram och Melander. Af Biskop Annerstedt. Vid 10:de punkten, angående Ofver-intendenlens aflöning: af Herrar Björnstjerna, J. M., och Printzencreutz, B. W-, samt Biskop Annerstedt. Vid ll:le punkten, rörande anslaget till Kongl. Theatern: Af Herr Lannerstjerna, A. Af Prosten Berlin: «Ibland de många frågor, hvilka hos Rikets Ständer kommit till öfverläggning, gifves det knappast någon, i hvilken uppiattnings—sättet är så bestämdt olika och följaktligen meningarne så delade, som i Theater-frågan.
Komiterade hafva till denna klass af underställningsmål hänfört endast sådana, som i märkligare mån kunna inverka pä kommunens framtida välbefinnande, eller vidröra utom kommunen liggande intressen. Andra mindre vigtiga frågor äro åter underlagda en dylik pröfning af ett regeringsmaktens organ, Konungens Befallningshafvande, men då kommunens sjelfbestämningsprerogatif fordrar, att icke finna sig tillfredsstäldt med slutlig decision af en myndighet, som står under den högsta, så har det lemnats majoriteten rättighet att, om dess mening ogillats och hon förmår bibehålla sig i sin förra ställning, d. v. s. att Konungens Befallningshafvandes skäl ej framkallat en förändrad öfvertygelse, droge frågan under Konungens pröfning I båda dessa fall är hemställandet til! högre granskning obligatoriskt. Men det finnes ännu ett lägre trappsteg på denna skala af sakvigtighet; och der påträffas den stora mängden af ärenden, hvilkas inflytande på kommunens intresse ej må anses större, än att bevakandet deraf kan öfverlemnas åt minoriteten. Get är för detta fall och för dessa mål jag, i strid med pluraliletens åsigt, velat åt den enskilda kommunal-medlemmen hålla besvärsvägen öppen, till värn, icke blott för positif rätt och lagliga formers helgd, utan ock för kommunens sannskyldiga nytta. Så länge den pröfvande myndighetens makt öfver det klandrade beslutet är inskränkt till det negativa området, kan till och med pröfningsrättens missbruk ej medföra synnerlig olägenhet, men deremot det förståndiga bruket deraf blifva af oberäknelig vigt för kommunens välfärd och V 130 trygghut. Besinnom blott, att en, genom ett öres högre skatt uttryckt majoritet, representerad måhända af en icke obetydlig personlig minoritet, kan mången gång afgöra på sock nens trefnad och fördel ganska ingripande frågor. Man har talat både länge och mycket om den stora mängden af stundom ovigtiga besvärsmål, som taga regeringens tid i anspråk, och om behofvet af en minskning i den för en styrelse opassande sysselsättning, som pröfningen af dessa mål erbjuda.
Skulle åter tvåkammar-systemet antagas och National-representationen i enlighet dermed ombildas, anser jag, att detta nu afgifna förslag eger företräde framför de flere andra i samma syftning, som blifvit afgifna, och instämmer endast i Hr Woums reservation, i anseende till det serskilda veto, som i vissa fall blifvit hvardera kammaren tillerkändt”. Af Nils Pehrsson: ”Emot förslaget, i hvad det angår Tvåkammarsystemets införande och de Grundlags-förändringar, som deraf varit en följd, får jag anmäla min reservation, med åberopande af de, utaf Utskottet begagnade motiv i Betänkandet N:o 38, angående fördelarna af Representationens sammanträde på en kammare, som i vissa fall eger dela sig på 2tne Med Nils Pehrsson hafva förenat sig Erik Norberg och Henrik An(lersson. tryckt hos j. a. WALLDe'K, 1841. Constitutions-Utslottels Memorial, -ZVtO 86. t N:o 86. Anie. till Exp. Utsk. den 6 Mars i8fi > kl. 12 mield. Memorial lill Riksens Ständer, med förslag till ändring af Ilegerings Formens 56 §. och Riksdags-Ordningens 49 §. Constilutions-Utskottet har, under sina arbeten för National-representationens onibildning, icke trott sig böra undandraga dessa arbeten någon tid, för alt egna den åt frågorna om förenklingen af den närvarande Representationens arbetssätt. Utskottet har ansett sig först böra, så vidt i dess förmåga stått, fortskynda den stora frågans utredning, för att sedan använda den tid, sorn tilläfventyrs kunde blifva öfrig, på de nämnda, jemförelsevis mindre vigtiga, frågorna.