Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj må»uads slut det andra året skola dessa hästar, när de af den resande genom »gästgifvaren eller hållkarlen till skjutsning påfordras, genast för sådant ända»mål framställas; men under den öfriga tiden af året lemnäs entreprenören »rådrum dermed till högst en half timma efter tillsägelsen. 3:o. »De genom nyssberörde tabeller för hvarje station till antalet be»stämda hästar, som det, sedan entreprenörens egna hästar för dygnet utgått, »åligger honom att, för möjligen samma dygn ytterligare erforderlig skjuts»ning, anskaffa, skola under förutnämnde tid, eller från Oktober månads bör»jan till Maj månads slut, vara lill begagnande framme inom en half timma »och den öfriga Liden inom en timma efter tillsägelse. 4:o. »När skjuts, genom förbud eller förbudssedel, beställes under först»nämnde årstid minst en timma och under sistnämnde årstid minst 2 timmar »före den tid hvartill skjutsen är beställd, så må entreprenören icke till sådan »skjutsning begagna de egentliga entreprenadhästarna, utan skola dertill an»vändas de hästar, hvilka det, såsom ofvan är nämndt, åligger entreprenören »att derutöfver de resande tillhandahålla, och sådant på det att de resande, »som icke hafva skjuts på förhand beställt, må i möjligaste måtto varda till »fortkomst förbjelpte. 28 5:o. »De nu meddelade bestämmelser om tiderne för skjutshästars fram»skaffande å stationer, för hvilka skjutsningsentreprenader hädanefter afslutas, »hafva icke afseende på ankommande kurirer och förhud, hvilka, enligt förut »och ännu gällande föreskrifter, skola, under alla årstider, genast fortskaffas, »ehvad skjutsningen i öfrigt är ställd på entreprenad eller icke. Åt Fattigvårdsviisendet synes en särskild uppmärksamhet böra i denna underdåniga berättelse så mycket heldre lemnäs, som här är fråga om de första åren, hvarunder Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående Fattigvården i Riket den 25 Maj 1847 varit tillämpad. Förrän denna välbehöfliga författning trädde i verkställighet, fanns inom detta Län knappast någon enda socken, som hade sin fattigförsörjning ändamålsenligt ordnad.
Diskont-verket godfgörelse för dess fordringar, anfört att Wäiner ströms ekonomiska ställning under sednare åren förbättrats i följd af ingånget äktenskap; att sterbhuset sålunda, på bekostnad af hvad hustrun i bo-»» medfört, nödgats fylla den kapital-fordran Diskont-verket, vid. Wennerström,» död, hos honom egde med r:dr 2,479: 44 sk. banko; att boet» beräknade b»- hånning ej motsvarade räntorna å ifrågavarande lån, ibland hvilka endast ert verre af Wennerström sjelf upptaget, samt att, di sannolikt vore att, derest donna behållning skulle Diskont-verket odelad tillfalla enkan, jemte tv än nu oförsörjda döttrar, blefve bragt i fattigdom, Direktionen funnit sig böra hemställa, att den lindring i liqviden inåtte medgifva?, att om, inom föreiagd lämplig kort tid, räntan å Wennerströms eget lån. med 507 r:c!r 16 sk. 10 r:st. eriädes, öfrige å förenämnde lån upplupna ränte-belopp finge eftergifva^ o-eh afökrifvas. Enär emellertid de upplnpna öfverräntomc utgöra tillsammans r:dr 3,295: 24. 5, och en betydligare del deraf skulle kunna, med användande af sterbhusets tillgångar, godtgöras, har Utskottet ansett sig icke kunna i vidsträcktare mån å ansökningen tillstyrka bifall, än att, med fästadt afseende å de *f så väl sökanden, som Diskont-direktionen anförda bevekande omständigheter, samt att då en del af öfverränte-skulden blifvit beräknad efter 8 proodnt o-ch således till högre belopp, än hvad
Det enda sätt, hvarpå de yttrade meningarne i denna fråga syntes möjligen kunna sammanjemkas vore derföre att discussionen öfver föredragningssättet finge fortsättas tills den blifvit fulländad, oell som derefter Ståndet behagade förklara att Ståndet fordrar betänketid, kunde det ske och propos derom framställas. Hr Cederschiöld: Så vidt jag kan förstå, innefattar det förslag, Gr. af Ugglas hiir framställt, en afvikelse från det förslag StatsUtsk. afgifvit, ty man måste väl antaga, att den ordning för frågans afgörande, som i StatsUtsk:s Utlåt, blifvit upställd är ett af Utsk. framställdt förslag. Om detta ej kan bestridas, så följer deraf, att R. o. Ad. eger rättighet att betänka sig på det förslag till förändring af nämnde ordning, Gr. af Ugglas afgifvit. Grundlagens mening med en frågas bordläggning måtte väl vara den, att representationen skall ega rådrum att betänka sig, innan den fattar sitt beslut i frågan. För min del får jag här öppet förklara, att då jag nu upträdt emot antagandet af Gr. af Ugglas’ förslag, så har det skett, icke derföre att jag ogillar detta förslag, ty jag kommer måhända att i ett påföljande plenum understödja detsamma, utan derföre att jag i denna stund icke finner mig beredd att deröfver fatta ett beslut. Detta är skälet hvarföre jag fortfarande anhåller att vi måtte få åtskiljas och yrkar, att Ståndets tanke härom måtte blifva inhämtad. Hr Gr. o. Landtm, yttrade: Möjligen har Hr Cederschiöld icke rätt upfattat min framställning och måhända har jag gifvit anledning dertill genom någon otydlighet, som härrört af trötthet för ögonblicket. 3:dje mom. af 49 § Riksd:sOrdn:n innehåller: »Yid pröfningen i Ståndens plena af Utsk:s afgifna förslag, skall VI. H. 3 Den 8 J n nf. detsamma först framställas till antagande eller förkastande utan förändring.
Naturens Konung, för hvilken all skönhet är; åt hvilken hvart kreatur ger en offerskatt af sitt lif, sitt behag, sin dyrbarhet; fri, följd af lugn, sjelfstor, lik Gud: så genomvandrar han tingens rika, uppfyllda, blomstrande nejder; och kallar dem sina – ty hans sinnen hafva intagit dem. Han ser från en klippa, under den tysta granen, ut genom den oändliga lifs-rymden; ser sin fullhet; åtrår ingenting; känner några lyckliga tårar – och välsignar. O, denne Vise! denne Konung! som gör rätt åt allt och alla! Är han ej Guds vän och förtrolige? Delar han ej hans vilja, hans salighet, såsom han andas hans väsende? Till hvilken sällhet vill då Visheten leda dig? Till den högsta i Naturen, den högsta i Samhället, den högsta i din Familj och enskilda varelse. Vore du ett barn, så borde man ge dig sagor. Men du är på vägen till en man – och behöfver sanningen. Spörj alltså vid hvart steg af din gång: hvad är det rätta? vid hvart ting: hvad är dess kraft, dess rum, dess harmoniska förhållande? Från individuet skall du våga göra denna frågan om arten, från arten om slägtet, från slägtet om ordningen, om riket, om en verld, om hela Naturen. – Jag vet väl: du är ej fri. Allt är, hvad det är, nödvändigt. En osynlig kedja af verkningar bortför dig. Men Vishetens ljus, lära, heliga röst, är ock en kraft. Den bortför, som de andra krafterna: men till Gud och den högre lycksaligheten. Var Du då, hvad du är och kan vara. Låt de andra varelser njuta i kretsen af sin förmåga. Du – förena dig med Allt och njut Allt! Stockholm d. 6 Aug. Jag återkommer från landet; men råkar ej i commissionsförräderi. När jag säger att jag är oduglig i affärer, så är detta ganska villkorligt sagdt. Innan jag reste, talte jag om den ”Vermländska egendomen” med Auditören, och han har skaffat mig beskrifning från Presten. Det är utan allt mått, hvad han talar om denna egendoms värde; och det förtjenar aktning, då han är, i dessa ämnen, på engång enthusiast och kännare.
Jag vill för öfrigt, då fråga blott är att i allmänhet yttra sig öfver ämnet, endast tillägga ett par ord i afseende på en vigtig principfråga, nemi. enkammareller tvåkammar-systemet. Jag röstar för del sednare; skälen dertill uppskjuter jag att utveckla. Men det förtryter mig, att personer linnas, som, oaktadt alla förklaringar af män, som visserligen äro ingenting mindre än aristocratiskt sinnade, likväl fortfarande framställa det argument emot tvåkammar-systcmet, att detta blott innebure ett återhållande aristocratiskt element, som skulle komma i fiendtlig ställning till den öfriga representationen. Detta är dock ingalunda meningen med tvåkammar-syslemet. Man bar nemi. uppgifvit all tanke på att den andra kammaren skulle bestå af sjelfskrifvenheter eller ock af Konungen nämnda personer, ulan man yrkar nu, att den bör väljas med qvalification af endast högre ålder och för längre tid, d. v. s. den enda aristocrati, denna kammare skulle bilda, vore den större erfarenhet, den vidsträktare*sakkännedom, det lugn och den skicklighet, som äro oskiljaktiga dels från en mer stadgad Alder, dels från en längre tids deltagande i offentliga värf. i5 fl. ii 98 Den a: October e. tn. Och hur kan man väl lala om alt den andra kammaren skulle bildas af mot den forsla fiendtliga eleinenler, då det bär föreslås, att den förra skulle utgå från den första, och begge två således från folkel? En hvar vadje till sig sjelf, och han skall finna, alt han mången gång har en helt annan blick i saken och alltid ett mognare omdöme vid den andra riksdagen, än vid den lörsta. Slutligen får jag yttra den önskan, alt R. o. Ad. vid detta tillfälle måtte betänka, att, om än frågan gäller en ögonblicklig uppoffring af U. o. Ad:s ärfda rättigheter, denna uppoffring dock hundradefallt återgäldes af det gagn, som derigenom beredes ett älskadt fädernesland. Mine herrar! den stora pluraliteten af Svenska folket önskar en reform i vårt representationssätt; ja — den fordrar den allt mer och mer högljudt.
Jag anhåller, att få åberopa hvad jag anförde för några dagar sedan, då detta ämne förevar. Jag besvarade då nästan allt hvad Herr af Billbergh 1111 anfört, och jag vill derföre vid detta tillfälle blott tillägga några ord. Vid lista punkten af de bestämmelser för KarnmarRätlens pröfningsrält, som Utskottet i sitt först afgifne Betänkande N:o 12 tillstyrkt, så lydande: Att i Taxeringsmål pröfva irikomne besvär, antingen af Skattskyldige eller Kronans Ombud, och i anledning deraf meddela den rättelse, hvartill skäl kan förefinnas; har Herr af Billbergh föreslagit det tillägg, att KammarRätten, vid pröfningen af sådane besvär, må ega lätt att bestämma den Taxeririgssumma, som rätteligen bör utgöras, ulan att för sådant ändamål behöfva återförvisa målet lill ny taxering. Häremot har jag för min del intet att påminna. Utskottet har ansett, att då KarnmarRätten berättigades att upptaga anförde besvär, att der - 170 Den 12 Augusti f. 10. öfver utlåta sig med gillande eller afslag; och att meddela den rättelse, hvartill skäl kan förefinnasj vore deraf en klar följd, att KammarRätten äfven egde rättighet att säga, huru rättelsen skall vinnas; men om detta icke anses nog tydligt uttryckt, må ett tillägg derom gerna görats. Det hvarken ökar eller minskar den rätt, sorn, efter min tanka, redan tillkommer KammarRätten. Vid första punkten af Utskottets förslag har äfven en annan anmärkning blifvit gjord af Herr Hjerta, hvilken jag likaledes tillstyrker, nemligen, att i stället för orden : Kronans Ombud, må sättas: Kronans i Länen varande Ombud.
S. D. Sedan alla från sistledne Riksdag hvilande Förslag till ändringar i Grundlagarne nu mera blifvit pröfvade och afgjorde, fann Högloflige Ridderskapet och Adeln för godt Den 17 Martil, e. m. 273 godt anmoda Conctitut:onsUt; kottet, att inkomma med uppgift å de Förslag , sorn af samtelige RiksStåndén blifvit godkända, hvilka, elter verkställd justering, sedermera borde öfverlemnas till ExpcditionsUtskottet, för att, i afseende å Kongl Maj is Nådiga Sanction derå, uppsätta en underdånig Skrifvelse till Kongl. Majrtj hvarom de öfrige R spective RiksStån-j den skulle vänligen underrättas. Ut supra. SD. Vid förnyad föredragning af Statsoch BancoUtskottens den 3. dennes afgifna , samt den 7. i samma Månad förmiddagen på bordet lagda Betänkand ■, i anledning af dea del af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 10 December ilh? om allmänna PenningeRö. reisen och Myntvärdets upprätthållande , sorn angår Malmö. Götha CanalBolags samt Götheborgs PiscontVerks utredning, biel samma Bej tänkande, på grund af åtskilliga dervid gjorda Anmärkningar, till Statsoch BancoUtskotten återremitteradt. Ut supra. Höglofl Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan half till 10 eftermiddagen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim. Åd. Prot. IV. B. II. Thorsdagen elen 19 Martil. Plenum klockan io Förmiddagen. Just erades Pleni-JProtocoliet för den 2. den* nes eftermiddagen. Herr Adlerbeth, Jacob, anförde skrifteligen: Sedan jag i Riddetskapets och Adelns Plenum den 2 Mars förgäfves yrkat Proposition på andra Alternativet af StatsUiskottets utlåtande, om medel för granskning och öfversättning af Isländska Handskrifter, förbehåller jag mig några ögonblick för att besvara de vid mitt För-j slag gjorde Anmärkningar.
Och då Nej sålunda vunnit, är irsta punkten af Stats-Utskottets Betänkanden Nrris 88 och 221 bifallen, med vilkor att de i nämnde punkt anslagne medel skola, efter upprättande Stater, insändas till Landt-Ränterien samt derifrån utdelas. Trettonde Voteringen. Den, som bifaller ett anslag af 4000 Rrdr för hvartdera af Rikets båda Universitet att, för afhjelpande utaf de oundgängligaste materiela behofven vid Universiteten, å Stat uppföras, att intill nästa Riksdag utgå, voterar Den det ej vill, Nej} Vinner Nej, kommer blott en summa af 2000 Rrdr att för samma ändamål intill nästa Riksdag beviljas. Vid voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 64 Ja och 55 Nej} och då jfci således vunnit, skall ett anslag af 40OO Rrdr för hvartdera af Rikets Universitet, till afhjelpande af de oundgängligaste materiela behofven vid Universiteten, å Stat uppföras, att intill nästa Riksdag utgå. Fjortonde Voteringen. Den, som bifaller, att LandtStats-Tjenstemäns pensioner må, under de af Stats-Utskottet uti Betänkandet Nro 222 föreslagna vilkor och föreskrifter, bestämmas till samma belopp, hvartill deras vederlikar i Kongl. Stats-Contoret eller andra redan reglerade Embets-verk äro berättigade, röstar J«3 Den det ej vill, Nej} Vinner Nej, besluta Rikets Ständer, att öfver deras den 10 Junii 1313 aflåtne underdåniga Skrifvelse, angående indelte civile Löntagares pensionsrätt, i underdånighet meddela den förklaring, att beloppet af de pensioner, som å allmänna Indragnings Staten tilläggas desse Tjenstemän, bör fortfarande och intill dess annorlunda förordnas, utan afseende på redan tillkomne eller ytterligare tillkommande löneförbättringar, bestämmas efter lglS års Aflönings-Stater. Voteringen har utfallit med 55 Ja och 64 Nej} Och sorn Nej således Vunnit, hafva R.
Hon emottogs med vänlighet av alla. Teodoros hade förberett dem på hennes ankomst. De voro samlade för att höra ordet förkunnat av Teodoros. Myro, full av blygsel och förlägenhet i dessa aktningsvärda och allvarliga människors sällskap, satte sig vid dörren på en ensam plats, fjärran från de andra åhörarne, när Teodoros uppsteg och började tala. Han talade om synden och frälsningen. Synden hade hitintills för Myro varit ett nästan okänt begrepp; men när Teodoros utredde det, så var det, som om hennes medvetande genom sig själv hade klarnat och avhöljt dragen av en sanning, som länge, fastän slöjad, stått för hennes själs öga. Efter synden talade Teodoros om frälsningen. Han påpekade icke dess plats i någon dogmatisk lärobyggnad; han endast uppläste och utvecklade den enkla berättelsen om synderskan, som, då Jesus satt till bords i fariséen Simons hus, inträngde där, kastade sig till nasarenens fötter, vätte dem med sina tårar och torkade dem med sina lockar. Denna kvinna, sade Teodoros, kände säkerligen, åtminstone i vissa stunder, sorg över sig själv. Måhända hade hon ett lättsinnigt lynne, som tillät henne att förjaga självförebråelsen, men hon måste dock ofta funnit sina usla fröjder förbytta i kval, känt det förfärligaste av allt, som människan kan utstå, nämligen förtvivlan under nöjets larv. Myro tänkte på sig själv vid dessa ord. Teodoros skildrade, huru fariséen, full av avsky, ville stöta synderskan bort, men huru Jesus, Guds son, upphöjde hennes ånger över den stoltes rättfärdighet och gav henne förlåtelse och tillförsäkrade henne frälsning genom kärleken och tron. Myro smälte i tårar. Detta enda drag ur galiléens levnad var mäktigt att vinna hennes själ åt honom. Hon igenkände sig själv i synderskan och skulle, som hon, velat kasta sig till den gudomlige mästarens fötter, om han i synlig måtto stått för hennes ögon. Detta var ej det enda tillfälle, då Myro i samma krets av vänliga och glada människor fick höra evangelium förkunnat av Teodoros.
Man skall måhända finna det underligt, att jag icke vidfoga! Betänk, någon reservation^men jag älskar icke reservationer i allmänhet, och de anraärkn:r jag har alt göra, hafva redan vid föreg:de tillfällen blifvit framställde. Jag anser nemi. Utsk. hafva något godtyckligt förfarit i afseende på behandlingen efter 106:te och 107:de §§. Endast vid ett enda tillfälle är den 106:te § åberopad; detta rörer oss likväl icke bär, emedan RiksRätt redau är, till följd deraf, sammanträdd, men Utsk. har på flera ställen vid dessa 18 anmärkuis-punkter ansett sig böra framställa anmärkn. enl. 107:de§, oaktadt moliverna uptaga bestämda §§, som skola hafva blifvit förbisedde. Om Utsk. anser någon eller några §§ i grundlagen vara förbisedde, bör det ovilkorligen anmäla sådant till Riks-Rätts pröfvande. Anser åter Utsk., att en § visserligen är förbisedd, ehuru man icke kan påstå, att den är uppenbarligen öfverträdd, så anser jag det vära Utsk:s skyldighet att gå den saken alldeles förbi, men ingalunda att anmäla den efter 107:de §, då den 106:te § rätteligen borde tillämpas. Sådan är händelsen vid den 2:dra punkten, ang:de utbyte af ett prebende, der 30:de och 114 §§ Reg.Fm skola hafva blifvit förbisedde, men der saken icke dess mindre anmäles efter den 107:de §. Likaså vid den 10:de punkten, der anmärkn. blifvit gjord, syftande derhän, att 18 § Reg.F:n skulle vara förbisedd, men der Utsk. likväl går sä skonsamt tillväga, att det slutligen endast säger ett ”misstag” vara begånget. Samma förhållande är vid den l:sta punkten, der den 33:dje § Reg.F:n säges vara förbisedd, i anledn. af uteblifvet yttrande vid tillsättningen af en syssla.
Månne det icke såsom en naturlig följd kan antagas, att, i den mon varorna ökas, creditmyntet successive vinner stadga och förbättras. Jag vill ytterligare fästa uppmärksamheten vid några yttranden af Herr Rosenblad, hufvudsakeligen i afseende på hans med fleres förmodan, sorn skulle Sverige möjligen kunna förlora Den 26 Februarii, genom en realisation, beredd genom vårt creditrnynts succeccive stigande i värde, ehuru i naturlig väg tillvågabragdt, genom en ökad production. Jag förmodar, att alla försök att fixera myntet på en annan våg och genom magtspråk, skulle medföra sådane förluster, som dem, för hvilka Herr Rosenblad och Grefve von Platen önskat att vi måtte bevaras. Ett i öfrigt kraftigt medel att befordra Bancosedelns värde, år att lemna allmänheten kunskap om BancoVerkets tillstånd och verkliga soliditet. Jag känner detta Verk; jag har varit bland dess Styresmän på Ridderskapets och Adelns vägnar, och kan heligt försäkra, att BancoUtskottet gerna kan tillstyrka Bankens publicitet, såsom ett bland de kraftigaste medel att bekräfta dess credit. Men må det tillåtas mig, att, vid detta tillfälle åberopa Ridderskapets och Adelns nu varande äldsta Ledamot, Hr Presidenten m. m. von Schultzenheims auctoritet. Denna man känner till skillingen och run: stycket Bankens tillgångar och skulder, och han har redan för tvånne Riksdagar sedan uppgifvit förhållandet hår på Riddarhuset och förklarat dess öfvertygelse vara, att, så vål Bankens sora Statens interesse fordrar Bankens publicitet.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera så väl Friherre Klingspors ofvanberörde Memorial, som de i anledning deraf håde den 10 dennes f. m. och i dag afgifne yttranden lill StatsUtskottet. Föredrogs å nyo Grefve Spens’s, Carl Gustaf, den 10 dennes f. m. på hordet lagde Motion, innefattande åtskilliga anmärkningar vid BevillningsFörordningen. Herr von Qvanten^ Carl, hade inlemnat ett så lydande Anförande: I hufvudsaken förenar jag mig med Grefve Spens, och vill endast tillägga något, som Herr Grefven ej vidrört. Grunden för hevillningens utgörande antogs sistlidne Riksdag af BevillningsUtskoltet sålunda, att endast räntegifvande Egendom skulle heskattas; sedan man länge omtvistat, huruvida man ej äfven hörde beskatta all synlig förmögenhet, utvecklades fullkomligt orättvisan af denna ide, hvarföre den också hell och hållet förföll. Den ig December e. m. 381 Med antagandet af förstnämnde grund, alt nemligen endast räntegifvande Egendom bör till bevillning taxeras, finnes i nuvarande BevillningsFörordning några afvikelser från denna grund, hvilka torde rättas; äfvensom jag i numerordning vill göra några anmärkningar. Art. 2 §. g mom. utstakar att alla fastigheter skola betala 2 R:dr af hvarje 1000, utan afseende på om Egendomen är räntegifvande eller ej, jag anser således att alla Hus och Gårdar, synnerligast i Småstäderna, böra taxeras efter deras product i byra; och de, som idka borgerlig rörelse sjelfva i eget bus, böra beskattas ungefär lika med dem, som ärhålla hyra för sådan lägenhet.
Hredevid angelägenheten af ordning och sparsamhet i penningeförvaltningen , står utan tvifvel jemngod den angelägenhet, att, utan förminskning, till en annan tid öfverlåta en urgammal reel fond af * Vett g Augusti f. m, 59 nationligt värde; och under sysselsättningen med afhjelpandet af oeconomisk förlägenhet och brist, må man se till, under mer än ett förhållande, att grund icke lägges till en annan, af än vådligare art. Af innerligaste hjerta hade jag önskat att, fråga om ett allmänt bidrag af denna beskaffenhet icke behöft väckas: att Herr Grefve Adlercreutz’s förtjenster, rätteligen tillhörande en annan tids utveckling, utan all uppsummering mot penningebidrag, för det närvarande ostörda, fått hvila vid hans stoft; men då nödvändigheten påkallat en erinran derom, i bredd med anmälan om ett behof, då mine Herrar, vågar jag tro, att ett Svenskt sinne skulle lyfta sig öfver all undersökning huru detta behof tillkommit, eller huruvida redan blifvit upp. fyldt hvad fordras bordt, eller all annan detaille af ämnet, för att blott sysselsätta sig med undersökningen, huru en Fäderneslandets sak af denna angelägenhet måtte befordras. Det heter uti Riksens Stånders skrifvelse af den 28 Dec. 180g i fråga om dispositionen af Låckö, att Nationen, vid en tryckande Riksskuld, icke fullkomligen kunnat följa sin böjelse, utan måste inskränka sig att erbjuda General Adlercreutz någon ersättning för hvad han, genom Finlands afsöndrande, såsom der förut bosatt och tjenstgörande af sin enskilta egendom förlorat.