Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty jag tror i sanning, att genom det brådstörtade häktandet ransakningarne, ehuru möjligen någon gång lättas, likväl i allmänhet onödigt försvåras, och att mycket skulle bättre komma i dagen, om brottslingen lemnades mera tillfälle att fritt handla. Ilan kan visserligen under sitt fria tillstånd begå nya brott; men att använda häktning emot brott, som icke äro begångna, utan endast befaras, finnes i lag ännu icke medgifvet. Fråga är dessutom bär endast om den frihetstid, som — 87 — en angifven, hvars häktande icke af vederhäftig målsägare begäres, åtnjuter efter erhållen kallelse till domstol, innan inställelsetiden der inträffar; och jag skulle tro, att denna frihetstid, hvilken i stad sällan behöfde blifva längre än en enda dag, oftast kunde af polistillsynen, med biträde af målsägare, nyttigt begagnas, om, i stället att lemna den angifna tillfälle till löröfvande af nya brott, man med sorgfällig uppmärksamhet, och så obemärkt som möjligt, följde alla hans steg. Ty i många fall böra hans företag röja honom, vare sig genom försök att dölja och undanskaffa tillgripna effekter, eller att träffa andra misstänkta personer, afsända bref o. s. v. På landet, der kallelsetiden kan blifva temligen lång, innan ting inträffar, och polistillsynen måste vara svårare att åstadkomma, kunde det vara önskligt, att för målsägare funnes rättighet till erhållande af urtima ting, äfven utan föregången häktning, i sådana mål, der detta eljest, i följd af häktande, kunnat inträffa. Skulle missbruk af denna rättighet vara att befara; så kunde dermed förenas äfventyr för målsägaren att gälda kostnaden, i händelse den tilltalade frikändes. Den vederhäftighet, som fordras, för att kunna på eget ansvar låta häkta någon, skall innefatta I) god fräjd, så att man ej kan vara liknöjd för det ansvar, som drabbar, i händelse af den häktades frikännelse; 2) tillgångar för det skadestånd, som kan ådömas. Bristen i båda fallen kan fyllas genom borgen, såvida det stadgas, att borgen här blir proprie, d. v.s. af enahanda betydelse, som hade löftesmannen sjelf begärt häktandet.
St:r förut icke funnit det stridande mot säteriägares rättigheter alt ålägga dem deltagande uti utgörande af fjerdingsmansbefattningen, lärer man icke kunna säga att åliggandet för samma ägare, äfvensom för boställs-innehafvare, att deltaga uti utgörande af kronobrefbäringsbesväret, vore ett ingrepp Den 25 April. 375 i deras frioch rättigheter.» Jag tror att det icke gerna kan nekas, att det vore en gärd af rättvisa, lemnad åt innehafvare af den oprivilegierade jorden, om säterier och boställs-innehafvare komma att deltaga uti den tunga, som nu trycker den öfriga jorden. Mig synes att de sammansatta Utsk:n allt för litet tagit frågans vigt i betraktande, och jag anhåller alltså att Betänk, måtte återremitteras. Frih. Stael von Holstein, F a b. Wilh.: I den begärda återremissen instämmer äfven jag, men deremot delar jag icke den siste talarens åsigter i öfrigt, eller att säterier och öfrige nu befriade hemman skola i brefbäringsbesväret deltaga. Denna skyldighet kan icke jemföras med annat än kronoskjutsen, hvilket bevisas deraf, att på de ställen, der brefbäringsskyldigheten utgöres sorn fordom, är det hemman, som blifvit ålagd denna skyldighet, befriadt från kronoskjuts. När nu kronoskjutsen skall utgöras af hemman, som icke ålagts kronobrefbäring, och de för denna skjutsskyldighet undfå ersättning, hvilken icke utgår af hemman, utan erlägges af Staten, synes också billigt att kostnaden för kronobrefbäringen bestrides af statsmedel, så att ett hemman icke på samma gång betungas med kronoskjuts och brefbäring. Detta hafva motionärerna äfven yrkat, så alt, sedan K. Bef:h:de bestämt hvilka hemman skola utgöra kronobrefbäring, kostnaden må bestridas af allmänna medel.
Frågan angår visserligen ett tillägg till MilitieBoställsOrdmn, och kändt är, att denna förordnrg blifvit af ena Statsmakten utfärdad, men jag skulle likväl tro, att, då frågan rörer de Svenska folkets egendomar, som blifvit uplåtne åt militiestaten, det vid sådant förhållande vore i sin ordning, att den andra Statsmakten jemväl deltager uti lagstiftningen derom. Grundlagen stadgar, att Konungen icke äger att ensam besluta om Statens egendomar, och af detta skäl anhåller jag, att frågan måtte remitteras till Lagoch Ekon.- Utsk:n gemensamt. Mig synes, som LagUtsk. vid denna Riksdag obehörigen velat skjuta ifrån sig en mängd mål, som tillhöra förenämnda 2:ne Utsk:s gemensamma behandling, och jag medgifver ingalunda, att det varit behöfligt eller nödvändigt, hvad LagUtsk. hos R. St:r nu hemställt, i afseende på behandlingen af motionen, utan tror jag att LagUtsk. kunnat, utan någon omgång, sammanträda med Ekon.Utsk. Jag anhåller om propos. i enlighet med detta mitt yttrande. Hr Adlercreutz, Axel: Motionären har sjelf medgifvit, att den författn:g, om hvars förändring han framställt förslag, är af rent ekonomisk natur och enl. grundlagen tillhör Ekon.Utsk:s behandling. Om således motionen remitteras till Ekon.Utsk., och detta Utsk. skulle finna att något förslag bör utarbetas, begär detta Utsk. sammanträde med LagUtsk., men i annat fall är ett dylikt sammanträde utan ändamål. Såsom ytterligare stöd för sin begäran om remiss af motionen till Lagoch Ekon.Utskm, har Hr Palmcrantz anfört, att motionen rörer Statens egendomar, och att båda Statsmakterna böra deltaga i lagstiftningen härom, men detta synes mig icke kunna utgöra skäl för remiss af motionen till Lagoch Ekon.Utskin. Dessutom hafva till LagUtsk. vid denna Riksdag 714 Den 2 0 December. blifvit remitterade så många motioner, att det synes icke vara skäl att vidare öfverhopa detta Utsk. med göromål. Hr Palmcrantz:
J a g lofvade att vara mycket stark i tron, - men luften var så smekande mild, vattnet från fontänen utanför plaskade så lockande ' och domlryrkans spetslika byggnad aftecknade sig så drömlikt vackert i ' den dunkelblå kvällsbelysningen - jag kunde inte sofva! Tyst, för att icke väcka någon, tog jag på mig en mjuk hvit rock af ylle, öppnade fönstret på glänt, drog fram en hög mjuk länstol och började drömma s&amp; som man endast kan drömma i Italien, utan fasta konturer, utan mål - endast med en känsla af underlig, härlig lifsglädje. I detsamma hördes ett vildt skri från miss Bells rum, s&amp; ännu ett - samt en hastigt upprabblad bön. Derpå skrik af: vik hädan - var nådig - ve ve, oj, oj tag en an, alskade tag en an! J a g ar inte färdig !n Vi skyndade in i tanke att miss Bell träffats af det röda ögat *). Miss Bell satt uppriitt i sangen med vildt uppspärrade ögon och lockarna sutto - ja, hvar de sutto, det talar jag inte om. - " Vik ha-ä-ä-dan! " ropade hon besvärjande, men så grep hon helt plötsligt fast i min hvita rock. nVar det ni, som satt der ute nyss? " frågade hon misstänksamt. Jag bejakade frQgan. " Säkert ni? " Vakert jag. " " Jag trodde det var vart hvita spöken, sade miss Bell trött och sjönk tillbaka mot kuddarna. " Jag frågade ödmjukt om hennes familj höll sig med ett eget spöke; " Naturligtvisn, svarade miss Bell föraktligt, " det gör hvarje bättre engelsk familj. Vdr har tv&amp;. E t t hvitt för kvinnorna, ett svart för männen. Den har alltid ntmarkt sig för en hög grad af omdömesförm&amp;ga. n Det gör mig ondt nödgas nämna det, men sanning framför allt. Miss Bell var manhaterska, en riktig manhaterska. E n sådan, som anser, att männen %+o skapade af skapelsens rå materiel och derför aldrig kunna bli annat an råa.
Den synes tvertom stå i nödvändigt samband med en lika bestämd i frågan om sjelfva organisationen af national-representationen; och hvarje försök, sorn Utskottet skulle kunna göra, att i den senare frågan finna ett medel att sammanjemka de stridande meningarne skulle troligen fruktlöst aflöpa, så länge den förra frågan ännu är oafgjord. En nu företagen sammanjemkning i den förra frågan, af motsatser, hvilka så fullkomligen utesluta hvarandra, erkänner Utskottet sig anse ännu äfventyrligare. Den säkraste och till målet genasle vägen synes Utskottet således vara, att nu i första rummet till samtliga Riks-Ståndens behandling anmäla den i frågan om valsättet befintliga skiljaktigheten, och på samma gång hemställa, att Bonde-Ståndet i denna fråga ville sig efter Medstånden foga. För den händelse att ett Stånd i Grundlagsfråga stadnar ensamt emot trenne, antyder Regerings-Formens 56 §. Constitutions-Utskottets pligt att hos detta Stånd göra en sådan hemställan, såsom den, hvilken i allmänhet har den största sannolikhet om framgång. Skulle Bonde-Ståndet vid sin mening förblifva, anser sig Utskottet böra föreslå, att den nämnde skiljagligbeten må så skyndsamt som möjligt, genom votering i Förstärkt Constitutions-Utskott, undanrödjas, och hoppas, att Riks-Stånden skola bifalla delta förslag, såsom det, hvilket i nämnde fall, skyndsammast leder till målet. För händelsen af ett sådant bifall tror Constitulions-Utskottet sig ock böra hemställa, alt till votering i Förstärkt Constitutions-Utskott må framställas propositioner, hvilka ieke längre, ån det närvarande ändamålet att bereda möjligheten af ett jemkningsförslåg, fördrar, må ingå i frågans detaljer; Riks-Stånden naturligtvis deras lätt öppen lemnad, alt vid granskningen af det jemkningsförslåg, som, på den nu sökta gi unden, af Constitutions-Ulskotlet kan uppgöras, göra alla de fordringar gällande, hvilka icke genom den nu föreslagna voteringen blifvit uttryckligen förkastade.
JM 340, i anledn. af återremisser å Betänk. JVf 272, angide medels uplåning genom fonderade StatsObligationer, af BorgareSt. angide särskildte momirs förändrade redaktm d. 8 dennes fattade beslut. Gr. Lagerbjelke, Gust.! Efter en lång diskussion fattade R. o. Ad. sitt beslut och jag anhåller att R. o. Ad., med vidbbfvande af detsamma, måtte lägga inbjudningen till handlingarne. Frih. Palmstjerna, Carl Ottoi Då antagandet af inbjudningen vore att uphäfva R. o. Adis efter en lång diskussion fattade beslut, anhåller jag att få instämma med Gr. Lagerbjelke. Uppå härefter framstäld propos., fann R. o. Ad. för godt att, med vidblifvande af sina förut i ämnet fattade beslut, lägga förevaride prot.-utdr. till handlingarne. Ilo Den 17 N o v e ml) e r. Vid föredragning af BankoUtslcs den 15 dennes f. m. på bordet lagda Mera. 82, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter uti 8:de artikeln af BankoReglementet, yttrade Hr von Hartmansdorff, Aug.: Här,fattas början. Jag anhåller att den måtte få införas efter nu gällande BankoReglemente, så lydande: ”Bankens utoch invexling af silfver, guld samt koppar-skiljemynt”. Uppå i anledn. häraf framstäld propos., förklarades rubriken t för ifrågavar:de artikel böra oförändrad bibehållas; och blefvo sedermera de i detta Mern. afgifna förslag af R. o. Ad. bifallne. Föredrogs och lades till handlingarne BankoUtsk:s den 15 dennes f. m. på bordet lagda Mern. JVs 83, med anmälan ang:de verkställd omröstning öfver åtskilliga frågor. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:s d. 15 dennes f. m, på bordet lagda Utlåt. JV& 57, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut och anmärkmr vid LagUtsk:s Betänk.
Staten ej toge törmönen deraf, många andra väl skulle begagna sig af tillfället till vinning, utan att Staten kunde förebygga det. Herr Grefven och Landt marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de utaf åtskillige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja, Den 6 Junii f, ni, 91 Föredrogs å nyo Bevillningsutskottets den 20 sistledne Maji under N;o 10 afgifne samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande , rörande en föreslagen ny method till Bevillningens utgörande och fördelning, samt fastigheters värdering. Friherre Wrangel Hanning: Bevillnings utskottet har, på ett för mig smickrande sätt, tyckts velat gifva ett slags sanction åt mina principer i afseende på värdering af jord; men jag kan icke desto mindre ej underlåta att anmärka, att det synes som Utskottet contrr.dicerar sig sjelf, då det ej användt en enda del af hvad mitt förslag innehåller. Antingen måtte detta hafva något värde, och då borde väl Utskottet upptagit en och annan del deraF, eller och fakna allt värde, och i sådan händelse hade Utskottet kunnat inskränka sitt yttrande till att endast icke gilla förslaget. Men nu har Utskottet mindre anfört några egenteliga skäl, utan snarare ifrån sin opinion hemtat anledning för det svar, Utskottet lemnat. Min mening har aldrig varit, att det af mig projecterade mätningsoch värderingssättet nu genast skulle tjena till grund för bevillningen; men jag hade trott, att det en gång fordrades en början, för att kunna få slut på en sak af sådan vigt, och jag hade väntat af Bevillningsutskottet, att det skulle uppgifva en plan i ämnet, måhända bättre än min. Emedlertid har jag kanske misstagit mig deruti, att jag begärt en remiss till Bevillningsutskottet; och jag anhåller derföre, att frågan må varda öfverlemnad 92 pen 6 Junii J. m. till OeconomieLJtskottet, för att behandlas i sammanhang med författningen angående Landt» materiel.
Han bad oss lemna vårt tillstånd för Ulrik att följa med ett handelsfartyg, deri han egde halfva andelen. Sjökaptenen var en rättskaffens man, som skulle lemna Ulrik en faderlig uppsigt. Afsked ur tjensten kunde kan genast erhålla, och under den tid han genomgick kursen till styrmans-examen, skulle han anses som en son i den hederliga köpmannens hus. Inom samma kuvert var ett bref från Ulrik sjelf. Han bad oss förlåta den sorg hans sednare uppförande gjort oss; kallade köpmannen sin skyddsengel, som öppnat hans ögon för det dåliga i hans lefnadssätt, samt bad om vårt bifall och vår välsignelse till det förslag hans välgörare uppgjort. Utan att kunna rådgöra med någon, lät jag modershjertat diktera ett svar till köpmannen, och tackade Ulriks välgörare, samt bad honom i allt göra efter sitt godtfinnande, och när min maka tillfrisknade, gillade han hvad jag gjort, samt sände penningar så väl att betala Ulriks skulder, som till hans ekiperande. Min svärmor var nu fullkomligt försonad med oss båda. Vår dotter omfattade hon med farmoderlig kärlek och ville nödvändigt ha henne hos sig på landet. Det dröjde ej länge förrän hon gjorde oss det förslaget, att gifta bort henne med sonen till hennes yngste broder. Sjelf en fröken Murkrona, önskade hon på detta vis lemna största delen af sin förmögenhet till den sista manliga ättlingen af detta namn. Af aktning för modrens önskan, gaf min man sitt bifall, likväl med det vilkor, att Binas böjelse skulle rådfrågas. Denna brorson, som vistades i Stockholm, blef efterskrifven af sin tant, och mottog med uppräckta händer tillbudet af en ung och vacker flicka, samt utsigten till en någorlunda betydlig egendom. Binas hjerta var ännu alldeles fritt, och då Murkrona, ehuru mer än dubbelt så gammal som hon, förenade ett fördelaktigt utseende med ett lätt umgängessätt, ingick hon otvunget i denna förening.
Hvad öfrige Bankens förhållanden angår, som här blifvit nämnde, så är jag i tillfälle alt lemna den upplysning, att underhandlingar om låns erhållande visserligen drifves med England, men att man derifrån svarade, det man, i anseende dertill, att den Svenska Banken, såsom varande en privat institution, fastän med namn af en statsbank, icke vore nog känd, önskade Konungens garanti för det äskade lånet. Från Tyska sidan åter, der Svenska Bankens förhållanden liro bättre kända, hade Bancofullmäktige redan i Mars månad 1844 anbud på ett lån emot 3.] proc., fastän Fullmäktige med afseende på den föreslående riksdagen icke ansågo sig böra detsamme upptaga. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Jag är förundrad deröf ver, alt man ens kan draga i tvifvelsmål behofvet af K. M:s garanti för de län, som för Svenska Banken kunna behöfva alt å utländsk ort upptagas. Den vanliga formen för utländska lån är den, alt hufvudobligationen, pä hvilken sedermera alla de mindre obligationerne sig grunda, underskrifves af den regerande personen sjelf i det land, hvarest man behöfver lånet. Det är blott i denna form, som man kan erhålla lån på utländska börser; de blifva annars alltid vida kostsammare. Jag är ledsen att ännu en gång behöfva upprepa hvad som hände förlidne år; att nemi. Bancofullm., dä de sökte lån i England, Frankrike och Holland, ifrån alla häll lingö till svar, alt man hade förlorat så mycket på de Americanske baukerne, att man hyste misstroende till alla banker, och derföre icke ville hafva med några sådane mera att göra, men deremot gerna med den Regering, som lemnade garanti för att länet blefve återbetaldt, hvilket hade till följd, att på det lån, som sedermera upptogs, och som belöpte sig lill 2 millioner Hamburg. b:co, dilferencen uppgick till nära 1 million Svenskt utöfver hvad den i annat fall hade kunnat blifva. Det finnes ingen, som mera än jag är öfvertygad om vår Banks soliditet; men huru, med nuvarande former i vår banklagstiftning, kunna derom öfvertyga tusentals personer på fremmande börser?
I enlighet med den rätt grundlagen medgifver, att väcka nya motioner i följd af under riksdagen förekommande frågor, anhåller jag derföre att få föreslå detta andra sätt till vinnande af ändamålet. Jag gör det så mycket hellre, som jag så val af ofvannämnda yttrande, som af den utaf H. StatsUtsk. i dess betänk. N:o 54 uttalade önskan, att en ändamålsenlig local måtte beredas för K. Vitterhetsoch Antiqvitrts-academiens rika samlingar, och slutligen af de flera i ämnet vid denna riksdag afgifna motioner, särdeles från Vällofl. BorgareSt., ledes till den glada förhoppning, att liden ändtligen är inne, då nationens ombud med mera värma synes vilja omfatta denna så väl för nationens heder och anseende, som i anseende till dess verkliga nytta vigtiga sak. För hvarje vän af fosterlandets minnen och ifrare för hvad som bidrager till dess ära, har det nemi. ej kunnat annat än vara påkostande att se, huru de rika konstoch antiqvitets-skatter, som Riket emotlagit i ari' från förflutna tider, af vår tid ej ens kunnat omfattas med så mycket intresse, alt de erhållit det för deras bevarande och uppställande nödiga utrymme. Man måste deri se ett bevis, antingen på en ytterlig oförmåga hos Slaten att åstadkomma de till delta ändamål nödiga medel, eller ock på en lika ytterlig liknöjdhet så väl för våra fosterländska antiqviteler, som för konstens högre alster. Hvar och en som gjort sig mödan att taga någon kännedom om de samlingar vi äga i denna väg, och isynnerhet den, som baft tillfälle att jemföra dem med andra länders, skall erkänna, att Sverige är rikare häruti än mångå andra mera gynnande Stater, att de värdigt uppställda skulle kunna täfla med Europas berömdare samlingar; och de främlingar, som besöka vårt land, erkänna äfven detsamma, sedan de lyckats att genomleta de vrår, i hvilka dessa samlingar äro sammanhopade. De förundra sig blott, och med skäl, öfver den köld, hvarmed nuvar. generation tyckes omfatta denna af alla andra nationer med så mycken förkärlek omfattade angelägenhet, helst när de anlända till Sverige ifrån det ej rikare
Ej må, under något vilkor, annan del af bränvinsredskapen än panna inmuras, hvarvid iakttages, att stämplingen alltid skall vara synlig, ej heller må panna och hatt med hvarandra sammanfogas genom nägling eller lödning. 20. §. Innehafvare af bränvinsredskap vare ifrån allt åtal i afseende på dess beskaffenhet fri, derest den finnes i oförändrad enlighet med Justerarens betyg och i sådant skick icke öfverstiger den pannerymd, till hvars begagnande innehafvaren är berättigad och sig vederbörligen anmält. Enär kannerymden i en bränvinsredskap befinnes större, än den uppgifvits, men öfverskottet ej öfverstiger en femtondel af den rymd, hvartill pannan är anmäld och stämplad, och detta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare redskapen ej derföre underkastad beslag, utan må, vid derom yppad fråga, egaren debiteras för det löpande året med den högre skatt, hvartill pannans ökade rymd föranleder, och redskapen genom egarens försorg å nyo mätas och stämplas innan påföljande år, på sätt och under det ansvar, som uti i4 § af denna Art. ulslakas. 21. §. Beträdes Justerare att hafva orätt stämplat bränvinspanna, skall han, utom det ansvar, som, följande på ett behörigen verkställdt beslag, bort drabba egaren, om denne låtit förändra eller omgöra redan stämplad bränvinsredskap, utan att iakttaga hvad i4 §• i sådan händelse föreskrifver, dömas tjensten förlustig eller på längre eller kortare tid ifrån _utöfningen deraf skiljas, allt efter Domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt eller af större eller mindre vårdslöshet. Bil. till Expeditions-Utskottets Förslag till uria.
Om den satsen vore rigtig, alt dessa sedlar alltid skola gälla som mynt, skulle ju bankens sedlar aldrig kunna aflysas, ty skola de gälla i 10 år, skola de också kunna vara gällande i 100 är eller i all evighet. Det är likväl en åsigt, sorn icke lärer kunna godkännas. Då bankens äldre sedlar blifvit ur rörelsen aflyste, har aldrig någon tvekan upstått derom, att ju icke banken dertill baft fullkomligt laglig rättighet. Frågan är således endast den, huruvida man har rätt, att på ett eller annat sätt tvinga en person, att i stället för de sedlar han har, taga andra, som äro lika goda, och då sådant tillfälle är en hvar beredt, nemi. att för nu ifrågavar:de sedlar i riksbanken erhålla andra lika goda, kan jag icke finna att någon förnärmas genom bestämmande af en sådan prsescriplionstid. Gr:n ansåg den af Utsk. föreslagna praescriptionstiden vara allt för kort, och ville hafva denjutstiäckt såsom för fordringar i allmänhet, enskilde emellan. En sådan utsträckning vill jag icke motsätta mig och siffran må således förändras från 1859 lill 1864, hvarigenom en tioårig prsescriptionstid upkommer, men jag kan icke inse, ali det finnes någou grund derför, att man 24 Den 1 Juli. skall fortfarande i everldliga lider hafva desse sedlar utelöpande. På grund häraf anhåller jag om bifall lill punkten eller, om Gr:n är dermed nöjd, ali i stället för år 185!) sälles 1864 års slut. Då få sedlarne under 10 år fortfarande emoltagas eller inlösas i banken. Frih. Cederström, Rud.: För min del kan jag icke undgå att finna det vara en förmån för allmänheten att få kännedom, huru med ifrågavar:de sedlar för framtiden skall tillgå. 1 det af» seendet synes mig Ulsk:s Utlåt, hafva en förtjenst; men, lika med Gr. Gyldenstolpe, tror jag, att siflran 1864 är hällre än 1859.
Några enskilta Banker i södra Sverige hafva under nu snart tilländalupna året försökt betala den högsta möjliga ränta för uti dessa Banker insatta penningar, för att på så sätt hopsamla medel, med hvilka de skulle kunna betjena de många lånsökande personer, som hos dessa Banker anmält sig till erhållande af lån; så har en af dem en längre tid betalt 4 proc. för å dipositionsräkning insatta penningar, under det en annan nu lärer höjt denna ränta ända till 5 proc., oaktadt de sjelfva icke ega rättighet betinga sig högre ränta vid skeende låneförsträckningar, än den sistnämnde; de ega dock rättighet att betinga sig räntan i förskott; och om således icke någon bestämd förlust för dem upstår, om man nemi. antager, att de genast kunna utlåna de upsamlade penningarne, så må man medgifva, att vinsten blifver nära nog den minsta möjliga, särdeles om man tager i betraktande de relatift ganska dryga förvaltningskostnader m. fl. utgifter, som drabba dessa Banker. Jag hemställer, huruvida det är troligt, att Eikets sist församlade St:r skulle hafva föreskrifvit den skyldigheten för FilialBankerua, att icke få räkna sig till godo öfver 5 proc. ränta för gjorda låneförsträckningar, om de hade kunnat förutse den penningebrist, som i år upstått, eller om de haft vetskap om det sträfvande, att gå allmänhetens billiga önskningar till mötes, som dessa Bankers styrelser tyckas hafva till syftemål. Må man derför, i denna rent praktiska fråga, erkänna och derefter rätta de misstag, som äro begångna. På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, med hänsigt till den af Frih. Raab, Carl Adam, väckta motion om räntans Ingifvande, och under förhoppning, att landet, i afseende å ett bättre och mera rationelt Bankväsende, måtte gå gynsammare tider till mötes, får jag vördsamt föreslå: 428 Den 26 November e. m.