Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att han bjudit henne till badorten var ändå ett tecken till, att han hade hjärta o c h tankar för annat än affärerna. Eller var det bara, för att hon var öfveransträngd, och af fruktan, att hon ej skulle göra nytta för sig framdeles? Det var en ful tanke, o c h hon sökte stöta den ifrån sig. » Nå, hvad är det nu? » Han såg på sin klocka, som räknade han minuterna. Hon reste sig hastigt. » Jag kan inte fara med till Marstrand. Jag reser hem! » » Hem? Prat! » » Jag reser hem. » Hon upprepade det långsamt, men med en beslutsamhet, som kom h o n o m att se på henne, som hade han aldrig sett henne förr. » Till slit, släp o c h fattigdom i stället för till nöje och hvila? » » Just därför — för att dela med dem! » » Det är otacksamt. » » Mot farbror kanske, men — ». Hennes ögon fylldes af tårar. » Du har j u gladt dig så åt resan — har du inte? » » Mer än åt något annat. » I detta ögonblick var det ock, som reste sig alla luftslott, alla dåraktiga planer, hon byggt i och för denna resa, dubbelt sköna och förföriska. » Tänk på, hvad du gör, » kom det öfvertalande. » Sådant bjuds inte två gånger. Faster vet ingenting — vi låta det stanna oss emellan. Du får pengar till ny klädning och hatt. » » Nej, jag kan inte. Mamma arbetar ut sig, och pappa längtar. Jag skulle inte få roligt borta. Jag kan inte. » Kontorsboken slog igen med en smäll. » Nå som du vill — laga bara, att du kommer igen frisk och stark.-) Hon hade kommit med morgontåget och gick framåt landsvägen med resväskan i handen. Om hon tog genvägen genom Holma skog, var det endast en kvarts mil till Björkvik — utgården som fadern arrenderade —, sakerna kunde hemtas sedan, och hon ville öfverraska de sina. Daggen låg ännu kvar öfver ängarna, likt ett skimrande silfverflor, lärkorna jublade däröfver, och från skog och björkhult doftade det så underbart friskt och stärkande.
Håll landtman för en träl, som du bör aldrig spara; Låt ingenting så täckt, så rart och fredadt vara, Att du, vid myntets klang, ej skiljes lätt dervid; Gör sjön på fiskar tom, hugg alla skogar nid; Sist, när du vändt till mynt allt hvad som mynt kan blifva, Kan du en ödes-plats åt siste köparn gifva! Så skall du väldig, rik, förutan vågspel bli, Och smyga Lagens hämnd och Hamans grift förbi”. Företaget lyckas ock så vida, att han både köper och utflyttar till den vackra landtgården, der Han ser en stolt allé, och strax i tankan rinner, Att här han ämne nog till gröfsta virke finner (m. m.); men hans njutning af slika glada tanksyner blir kort. Genast under första natten väckt af en dröm, om sju magra nöt som gjort inbrott i hans bästa äng, skyndar han i morgongryningen ut att bortjaga dem. Han finner väl blott ett enda, hvilket han med en väldig knölpåk snart fördrifver; med samma mod och vapen nederlägger han ock trollkäringen Bussla 220, som till värn för sitt nöt rusat fram ur en skogspark; men just då han äfven i denna drabbning vunnit en ”dyrköpt seger”, framropar hon med gällskri tre andra käringar till hjelp. Nu ser han intet annat råd, än att taga till fötterna. Han flyr undan ”de grymma möjor” till en aflägsen grotta; men der uppenbarar sig en ”himmelsk skönhet”, som är bygdens fagra Nymf eller Rå, och beveker honom med ett hotande strafftal, att ”af landets faror skrämd” återvända hals öfver hufvud till Stockholm, sälja sin landtgård och återtaga sitt förra procentarlif. – Uppfinningen är fattig. Omöjligt skulle dock ej varit, att häraf göra någonting roligt, som hade motsvarat den muntra begynnelsen: Om vapen sjunger jag och om den tappre man, Som ämne för sitt mod vid Mälarns stränder fann; Som uti lyckans storm sitt segel visste styra: Han modigt slog en kärng, försigtigt flydde fyra.
springer i ax när minst man tror. Höstklädd står nejden och löfven sväfva döende ned öfver mörkbrun ljung, våren på nytt skall dock manteln väfva; susande skogen blir åter ung. Fagraste ängar kring Ringsjöstränder le då mot främlingens tjusta blick! Spörj honom se’n, om i fjerran länder blidare tafla han skåda fick.74 Rahm Ströö Kristineberg. H.H.R! Ni ville ha ”bondhistorier”, men jag kan för tillfället icke kläcka fram några. Men vill ni betala hvad skäligt är för medföljande poem, må ni offentliggöra det, i annat fall torde ni genast sönderrifva detsamma, så att detta stannar oss emellan. Allt svar i ”breflåda” undanbedes på det bestämdaste. Ni känner ju min adress. Högaktningsfullt Bästa Fröken! Förlåt dröjsmålet! Det har haft giltiga orsaker, för obetydliga dock att uppräknas. Det synes icke vara skäl att ”stäfja skrifklådan”, låt naturen i det fallet hafva sin frihet, men nagelfar formen och vänj er vid en sträng sjelfkritik. Ni säger: ”en kärlek hög och ädel”. Jag tror att ni der tänkt mera på ordets vackra klang än på den egenskap hos kärleken som skulle uttryckas. Enligt mitt förmenande kan man endast om Guds kärlek säga att den är hög. Hos oss menniskor brukar denna känsla vara ödmjuk; tillochmed det stoltaste sinne veknar ju så fort kärleken genomträngt detsamma och hvad säger Paulus? ”Kärleken är tålig och mild.” Den sanna kärleken skänker en viss höghet år honom som hyser den, ty den höjer tillochmed det lägsta, men sjelf är och blir den ödmjuk: ”kärleken uppblåses icke.” En saga. Der bodde fordomtima långt bort i fjerran dalar En konung, stor och mäktig, i gyllne pelarsalar; Och lyckans fröjd han egde, och vunna segrars ära, Ja allt hvad menskohjerta på jorden kan begära. (”Fröjd” låter något märkligt, då man tänker sig en gammal och i lifvet pröfvad man. Bra!) För folkets väl han lefde, och utaf ädelt hjerta Han skyddade dess glädje, och lindrade dess smärta;
Det bör emedlertid icke förbises, att de erinringar, som emot det ifrågavarande löningssättet göras, ingalunda innebära klander af åtgärdens lämplighet för den tid, densamma vid togs och då den, i anseende till dåvarande mindre betydliga handelsrörelse och penningetillgångar, tvifvelsutan var högst ändamålsenlig och af behofvet påkallad samt ledande till lättnad och belåtenhet både för räntegifvare och löntagare; men det ligger i sakens natur, att mångfaldiga institutioner, hvilkas förträfflighet, då de infördes, måste allmänt erkännas, sedermera, genom förändrade förhållanden, ieke blifva användbara. För räntegifvarne medföra räntornes och krono-tiondens anvisande till löntagare, inrättningar, m. fl., ostridigt högst väsendtliga olägenheter, enär den räntetagare tillagde rätt att få de räntepersedlar, som kunna uppsägas, forslade viss väglängd ifrån räntegifvarhes hemvist, lemnar räutetagarne Slats-Uiskottels Utlåtande, N.o ijo. ii tillfälle att fordra cn serdeles liög lösen, sorn räntegifvarne, för undvikande af forslingsbesväret samt alla obehag och svårigheter i öfrigt, hvilka med leverering in natura kunna vara förenade, vanligast måste underkasta sig, hvaröfver klagomål å de skattskyldiges sida ofta förspörjes; och uppstår af allt detta den följd, att de räntegifvare, h vilkas räntor äro anordnade, icke sällan mäste vidkännas betydligt drygare kostnader och besvär, än de, hvilkas räntor äro Kronan behållne, samt att således skattebördor, sorn äro bestämda till enahanda belopp, kunna vid utgörandet blifva väsendtligen o1 i ka, hvilket, äfven med ali skonsamhet å räntetagarnes sida, bestämdt måste inträffa derigenom, alt, å den anordnade spanmålen, sorn löses efter markegång, skall erläggas forsellön, som deremot icke beräknas för den spanmål, hvilken är Kronan behållen.
Trot 1845- 5 Sand., 1 Afd. 12 Haft. 4 2Ö BeviUningt-TJtsliOtt ts Utlåtande, N.o a6. vit bibehållen af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, men att Presle-Ståndet deremot godkänt Ulskoitets hemställan om införselstullens höjande till 8 sk. skålpundet, samt att den af Utskottet i nuvarande inföiselsafgift föreslagna förhöjning å Stjelkar från 2 till 4 sk. skålpundet blifvit af samtlige Riksstånden godkänd; och som, enligt hvad sålanda blifvit utredt, Riksstånden för de ifrågavarande råämnena, med undantag endast af tobaksstjelk, i allmänhet fattat högst skiljaktiga beslut, hvilka icke förr än genom det förslag till sam man jemkning deraf, som framdeles kommer alt af Utskottet aflåtas, kunna bringas till öfverensstämmelse, men frågan, om och till hvad belopp drawback bör ega rum, enligt sin natur beror på beloppet af den tull, som för råäinet erlägges, har Utskottet, som följaktligen anser hinder mota att förr, än sagde tull blifvit definitivt bestämd, kunna afgöra den förvarande frågan om drawback, trott sig böra hemställa, att, med uppskjutande för närvarande af allt yttrande i anledning af återremisserna utaf 18 §, få framdeles, sedan omförmäldt hinder upphört, afgifva nödigt utlåtande i ämnet. § 25.
Sålunda bör för de större myntstyckena, motsvarande nuvar. hela och halfva speciel', en finare halt än den tolflödiga väljas, hvilken lär vara en af de svåraste för en god mekanisk förening af de begge metallerna silfver och koppar, och vid hvilken den första af dessa alltför mycket för - Dan 37 Maj c. ni. 337 lorar dess egentliga speciella egenskap, glansén,' hvarigenom sålunda efterapning i hög grad underlättas. De exempel, vi med silfvérmyritets närvar, ringa omlopp redan äga, väcka farhåga för framtiden, f det landj Preussen, hvarifrån vi hemta t toldödiga hallén, liar man redan gatt derifrån, och för det nya mynt, zollthaler, som är äinnadt blifva Tyskländs gemensamma myntenhet, valt en vida finare. Jag skulle såluhda tro; att vi t; ex; kunde välja förhållandet af Q delaf silfver mot 1 del koppar, d. v. s.; efter lod räknadt, i4| lödigt. Deremot kunde och borde man gifva de smärre myntstyckena en större alliage, så ätt de blefvo mera handterliga, då de såsom ett monnoie de Billon kunde betraktas såsom skiljemynt, hvilket ingen enskild behöfde emottaga öfver ett visst belopp. Äfvenledes borde vårt silfverttiynt erhålla den förbättring, att det förseddes med en tjock kallt* både tjenande till att betrygga dess yta mot nötning och försvårande efterapning. Om man, för att betacka den ökade myntningskostnaden, funné det nödigt, kunde man öka slagskatten till 1 eller i^r proc., dock utan det minsta afdrag i det, enligt sednäste rriyntördning , stadgade innehållet fitit silfvér för vårt mynt. Frih. Cederström, Jacob: Det är Hr Stuarts yttrande* sorn egentligen uppkallat mig, sedan jag, i anledn. af Hr Lefrehis anförande, ieke ansåg mig äga något alt tillägga; men Hr Stuart, som ledamot af BancoUtsk., har förklarat, att BancoUtsk. erkänt riktigheten af Frih.
Då sade Mose: Fyller i dag edra händer Herranom, hvar och en på sin son och broder, att i dag må öfver eder välsignelse gifven varda. Om morgonen derefter sade Mose till folket: I hafven gjort en stor synd. Nu, jag vill uppstiga till Herran, om jag tilläfventyrs kan försona edra synder. Som nu Mose åter kom till Herran, sade han: Ack! detta folket hafver gjort en stor synd, och hafva gjort sig gyldene gudar. Nu förlåt dem deras synd; hvar icke, så skrapa mig ock utu dine bok, som du skrifvit hafver. Herren sade till Mose: Huru? Den vill jag utskrapa utu mine bok, som syndar emot mig. Så gack nu, och för folket dit, som jag hafver sagt dig; si, min Ängel skall gå före dig. Men på min sökningsdag skall jag söka deras synder öfver dem. Alltså plågade Herren folket, derföre att de hade gjort kalfven, hvilken Aaron gjorde. Herren sade till Mose: Gack, drag hädan, du, och folket, som du utur Egypti land fört hafver, in uti det landet, som jag Abraham, Isaac och Jacob svorit hafver, och sagt: Dine säd vill jag gifva det; Och vill sända min Ängel före dig, och utdrifva de Cananeer, Amoreer, Hetheer, Phereseer, Heveer, och Jebuseer; In uti det land, der mjölk och hannog uti flyter; ty jag vill icke draga upp med dig, förty du äst ett hårdnackadt folk; jag måtte tilläfventyrs i vägenom uppfräta dig. Då folket detta onda talet hörde, vordo de ångse; och ingen drog sin prydning på sig. Och Herren sade till Mose: Säg till Israels barn: I ären ett hårdnackadt folk; jag varder en gång kommandes med hast öfver dig, och förgör dig. Och nu lägg dina prydning af dig, att jag må veta hvad jag skall göra dig. Så lade Israels barn deras prydning af sig, inför Horebs berg. Så tog Mose tabernaklet, och slog det upp ute, långt ifrå lägret, och kallade det vittnesbördsens tabernakel.
Sedan alla för inköpandet eller uppförandet af kasernoch stallm. fl. byggnader i Ystad belöpande kostnader, sorn af merberörda tillgångar skulle utgå, blifvit bestridda, utgjorde, enligt Rikets Ständer meddelad uppgift, fortifikations-afdelningens återstående fordran för det af ordinarie statsmedlen Expediticms-Utskotlels Förslag till lind. Skrifvelse, IV.-o 49- förskjutna belopp, vid 1847 års slut, 2,223 r:dr 15 sk. 6 r:st; hvaremot kapital-återstoden af kasernhyggnads-lånet till staden Malmö vid samma tid uppgick till 16,213 r:dr 16 sk.; skolande, jemlikt stadens magistrats och äldstes under den 16 Maj 1835 till riksgälds-kontoret utgifna skuldförbindelse, denna återstod liqvideras på det sätt, att 2 procent af det förskrifna skuldkapitalct 21,333 r:dr 16 sk. årligen inbetalas med 426 r:dr 32 sk., jemte 4 procent årlig ränta för det belopp, sorn af samma kapital återstår. Då, till följd af det vilkor, som vid ofvan uppräknade tillgångars anvisande af Rikets Ständer stadgades, hvad deraf för det afsedda ändamålet icke behöft användas skall till riksgälds-kontoret erläggas; så och på det att den serskilda redogörelsen för hädanefter skeende kapitaloch ränte-inbetalningar å staden Malmös kasernbyggnadslån må kunna upphöra och de inflytande medlen direkte af riksgälds-kontoret uppbäras, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att riksgälds-kontoret, emot liqviderandet af fortifikations-afdelningens nu egande fordran för omförmäldta förskott, Två tusen tvåhundratjugotre riksdaler 15 sk. 6 r:st, må af krigs-kollegium återbekomma Malmö stads här ofvan åberopade skuldförbindelse; med anmälan hvarom Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. Iv. M. täcktes lemna
Mantalsoch Öretals-längderne upptogo 120 handtverksmästare och 7 näringsidkare utan burskap, jemte 103 personer, som undfått rättighet att såsom försörjningsmedel med egna händer åstadkomma hamltverksarbeten. Sjökommunikationen underhålles förnämligast genom 7 st. staden tillhörande ångfartyg, och under år 1855 utfördes derifrån dels, såsom redan är omförmäldt, 21,000 tunnor spaumål, dels ock, bland annat, 4,399 SkM tackjern, 4,233 Ské,é. 11 LM stångjern, 427 SkM. 4 LM. mauufakturjern och 636 SkM. 8 LM. gjutgods. Exporten till utrikes ort innefattade ett angifvet värde af 17,387 Riksdaler, deraf 201 kistor tändstickor för 10,050 Riksdaler och 320 SkM. stångjern för 6,400 Riksdaler. Importen uppgick till ett värde af 80,453 Riksdaler, och må som de hufvudsakligaste importartiklar omnämnas 235,196 M. socker och 59,292 M. sirap. Hamnoch brobyggnaden underhålles utmärkt väl och hamnafgifterne för lästetal och varor, hvilka de första åren efter arbetets fullbordan icke utgjorde mera än omkring 3,500 Riksdaler årligen, hafva under sistlidet år stigit till 7,392 Riksdaler banko. Dessa inkomster ingå i en särskild, stadens drätsel ej tillhörande kassa; och ehuru deraf blifvit använda 8,000 Riksdaler till inköp af en större till hamninloppet gränsande tomt, som kommer att 23 utläggas till allmän plats, utgjorde likväl haninkassans behållning vid 1855 års slut 14,141 Riksdaler 5 sk i lii ilga r 4 rst. banko. Eldigt 1855 års räkenskaper voro stadens inkomster under Drätselkommissionens förvaltning 12,052 Riksdaler 28 skillingar 11 rst. och dess utgifter 10,466 Riksdaler 36 skillingar.
Mart har i dessa inrättningar alltför mycket velat imitera utlundningen, utan tillbörligt afseende på localförhållanden, hvarpå kan anföYas såsom exempel, att förnämsta orsaken, hvarföre paketpost-inrättningen icke bär sig, består deri, att vagnen icke blifvit byggd för våra backiga vägar och små hästar, utan måste fortskaffas med utländska hästar. Om en diligence gick directe mellan Stockholm och Helsingborg, skulle hundratals invånare i Köpenhamn och grannriket begagna den för kortare besök i vår hufvudstad, och det är just för dessa utländska resande, som en sådan inrättning är af största nyttan, emedan utländningarna annars alltid måste köpa sig egen vagn i Helsingborg, hvilken de vid återresan nödgas sälja med förlust. Jag bifogar således såsom vilkor för det af Utsk. tillstyrkta anslaget för diligence-och paketpost-inrättningarna, att de må blifva ändamålsenligeu organiserade, äfvensom att de så mycket som möjligt må blifva utvidgade, hvartill förhöjd skjutslega isynnerhet skulle bidraga jemte något bidrag af de hållskjutsskyIdiga, i den mån hållskjutsen kan afskalfas. I io:de puukten har Utsk. tillstyrkt ett fortfarande anslag af 600 r:dr för en electricitetsmachin här i Stockholm; men om jag ej minnes orätt, fogades vid sista riksdagen det vilkor vid detta anslag, att det skulle användas ej blott för en eleetricitetsmachin, utan äfven för den ännu nyttigare inrättningen af ett galvaniskt apparat, och jag yrkar derföre, att detta vilkor måtte uppfyllas. Vid 1 i:te punkten, rörrde anslaget till farsoters och smittosannna sjukdomars botande, har jag en vigtigare anmärkning att göra. Detta anslag beviljades vid sista riksdagen mot förbehåll, att det äfven skulle användas för farsoters och smittosamma sjukdomars förekommande, ehuru StatsUtsk:s pluralitet vid sista riksdagen ej ville inse vigten af Den 26 Maj e. m. i83 »adana sjukdomars förekommande, utan ansåg riktigare att anslå medel till deras botande.
Susanna kämpade med förtviflad ansträngning mot dem, ty hon visste att om hon föll, skulle värnet vara borta för de menniskor hon älskade och de underjordiske skulle få makt med dem; och hvar snöklump som trollen kastade på henne, kastade hon tillbaka på dem. Slutligen begärte de underjordiske att parlamentera, och lofvade henne att om hon godvilligt skulle komma med dem, så skulle de låta hennes vänner vara i fred, ja, äfven tillskynda dem lycka och rikedomar. Då stred Susanna ej längre, och begråtande den sköna himlen och jorden med dess gröna dalar och älskade menniskor, dem hon ej mer skulle se, lät hon sig stum neddragas af trollen, i deras underjordiska boningar och erfor derunder outsägliga qval. Dock var hon tillfreds att lida för dem hon älskade, och ur det mörka, kalla djup der hon var dömd att vistas, uppsände hon de mest kärleksfulla, rörande farväl till sin Hulda, sin matmoder, till Harald och Alette, yppande derunder, sig sjelf ovetande, alla sitt hjertas tysta strider och qval. En dag tycktes det henne att hon redan i hundra år hade bodt i de underjordiskas verld, och hon var nu i deras kyrka, ty hennes tid var ute, och hon skulle dö, och i döden (det visste hon,) skulle hon undkomma fjell-andarnes makt. Men hon kunde ej känna glädje deröfver, så matt var hennes hjerta, så utkylt hennes bröst. Hon låg utsträckt på ett stengolf, och öfver henne hvälfde sig ett tak af is. Det var hennes grafhvalf, och här skulle hon dö. Och småningom domnade alla tankar och känslor, alla plågor veko, och det kom en sömn så djup, men så ljuf och stilla, och Susanna, som derunder dock bibehöll medvetande, tyckte döden vara en god hvila och önskade icke att vakna. Men då syntes det henne att grafhvalfvets dörr gick upp, och hon såg ett ljus såsom af solsken; någon nalkades henne och vidrörde hennes läppar med en flamma, en flamma, såsom af lif.
År 1856 gaf den då regerande fursten af Monaco, Charles III, herrar Langlois och Aubert tillåtelse att upprätta en spelbank i hans furstendöme, en tillåtelse, giltig för trettio år.2 Banken blef också öppnad den 14 Oktober samma år med ett grundkapital af 2 ½ millioner francs och stod under ledning af en markis af Arsenano och under furstens omedelbara beskydd, men hade det oaktadt föga framgång, icke minst derför att de dåliga kommunikationerna – det fans ännu vid denna tid ingen jernväg hvarken från Paris till Nizza eller från Nizza till Genua – förhindrade allt större tillopp af besökande. 1858 flyttades emellertid spelhuset från Monaco till den klippa – Platau des Spélugues – der det nu är beläget. Under många högtidliga ceremonier ditlade kronprinsen af Monaco sjelf grundstenen till nytt kasinohus, som till ära för den regerande fursten kallades Monte Carlo. Byggnadsarbetena afstannade emellertid snart af brist på medel för att först återupptagas 1860, då den kände spelförpaktaren från Homburg M. Blanc den 31 Mars samma år tillköpte sig det förra bolagets alla privilegier för en summa af 1,700,000 frcs. En fastare hand fattade nu ledningen af spelhusets angelägenheter; massor af arbetare sprängde och planterade, och åtta år derefter stod det nuvarande spelhuset färdigt, samma år som det beryktade järnvägsbolaget Paris-LyonMéditerranée öppnade fullständiga jernvägsförbindelser mellan Paris, Genua och Monaco. En mans energi har rest den storartade kasinobyggnaden, hvars förgylda kupoler och dekorerade salar väcka besökandes förundran; en mans ihärdighet har på en öde kalkklippa framtrollat en trädgård med frodiga gräsmattor, blomsterspalierer och palmlundar; en mans viljekraft har gjort en kal höjd till ett paradis, som icke ens saknar sitt kunskapens träd. Blanc har gjort Monte Carlo till hvad det är, och hans namn är förknippadt med dess historia såväl som med så många andra af de moderna spelhusens.
49 att arbetskarlar, som ej äro lagstadde Tjenstehjon , skulle, lill följd deraf, med stor svårighet erhålla husrum eller hostad; men Utskottet har, med afseende å dessa förhållanden, likväl gifvit den 108 §. (pag. 58) en något förtydligad redaction. Pag. 7 3. Den af Herr Grefve Cronhjelm yrkade förändring af de på första raden förekommande orden: Hiar skattskyldig efter Mantals-skrifningen,” till: ”har skattskyldig efter börjad Mantalsskrifning har Utskottet icke funnit behöflig, då fråga naturligtvis är, om den skattskyldige blifvit eller icke blifvit mantals-skrifven , hvilket icke heror af den för hela förrättningen erforderliga tid; och Utskottet har lika litet funnit någon af Herr Grefven ifrågasatt förändring af ordalagen , som stadga frihet från bevillning för studerande ynglingar, vara erforderlig. Pag. 'J 3. Ehuru Herr Prosten PVahl Bih. till R. St.
S. D. Föredrogos och gillades Stats-Utskottets Memorialer iN:ris 287 och 268, det förra med förslag tili voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om löneförhöjning åt Statens embetsoch tjenstemän m. II. för år 1857. och det sednare med förslag till voterings-proposition i fråga om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorna. Den 19 Februari. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Till ytterligare Ledamöter i Fbrstärkt Stats-Utskott utsagos: Magnus Mänsson från Östergöthlands län; Johan Johansson från dito dito; Olof Andersson från Westmanlands dito; Nils Svensson från Blekinge dito; Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs dito; Anders Jansson från Wermlands dito; Nils Perhsson från Kalmar dito; Olof Olsson i Slängserud från Wermlands dito. Den 17 och 20 Februari. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande N:o 69, i anledning af väckta motioner, angående förändring af de belordrings-lagar, hvilka gälla för prester. Första hemställan eller iden. som förekommer sid. 6, afslogs, det andra yttrandet, eller det, som linnes, sid. 7, bifölls,*det tredje yttrandet, eller det lörsta sid. 8. afslogs. samt beslöts, att en författning måtte utfärdas, hvarigenom stadgas 828 Prot.-Utdrag den 20 Februari 1858. som följer: ”Sedan Dom-kapitlet, enligt nu gällande eller framdeles blifvande befor drings-lagar, uppfört 3:ne prestman på förslag och desse sina prof aflagt, skall valförrättaren å frågodagen tillspörja församlingen, om lion, änskönt ingenting vore att mot de föreslagnes lära och lefverne anmärka, ändock vill hafva ännu en profpredikant.