Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta anser jag icke skulle blifva svårt, om Utskottet väljer det gamla, länge med fördel brukade, sättet, att författa UtskottsDetänkanden, jag vill söka närmare angifva det. Örn Utskottet till exempel skulle behaga dela arne alldeles olika föremål för Rikets Ständers öfverläggningar i arne serskildta Betänkanden, nemligen den lyckade första i ett, och den sista förolyckade Skeppshandeln i ett annat, skulle deraf blifva en följd, att Rikets Ständer ganska lätt kommo till beslut angående den förra. Vid den bär Utskottet allenast: 1:0 Att utreda på hvad grund Skepp och Effecter ur Flottan kunnat säljas, utan Rikets Ständers förutgående beslut; samt att föreslå de åtgärder, som af Rikets Ständer böra vidtagas, för att trygga Riket, att ej Den 14 Maji. 101 lemnäs försvarslöst, i följd af handelsspeculationer med Statens försvarsmedel. Denna punkt åter indelas lätteligen: a) i gillande af den i Kongl.
Såsom Folkets Representanter äro vi berättigade, att också ihågkomma, det vi sjelf ve äro laglige organer ?i Nationens upplysni ’.g, omdo.11 • och vilja; somt att, i detta ali 1.ånna och fulirnyndiga kall, tdlhör oss, ?t pröfva sakerne, men icke, att lyda opiniontrne. Jag beger mig nu till motionen. Vare långt ifrån mig, att misskänna Natar nens rätt till skyndsam kunskap om våra öfverläggningar och våra beslut. Det vöre att, på en gång, förneka vår pligt och försaka vår egen fördel. Visserligen skulle ingen högre än jag, önska att hela Nationen kunde bevista våra sammanträden; men då detta är omöjligt, o. h natior.ens iordran på kunskap om våra företag, icke kan anses uppfylld dentgen em, att ett ringa antal personer, åt hvilka rum kär kunde aflåt3S, blifva våra åhö. rare; så kan jvg ej anse denna anstalt annorledes. än blott såsom ett medel mera, men mindre verksamt, til) ändamålet, som, efter mia tanka, både säkrare och fullständigare Den 27 Januarii. 39 ernås derigenom, att våra Protocoller, med ytJ tarsta skyndsamhet, till trycket befordras. Då representations frågan förekommer, skall jag visserligen med min röst söka understödja elen orepresenterade dassens billiga fordran att del. taga i representationen; men jag inser emellertid icke, hvarföre icke denna dass af medborgare, lika så val, sorn hela den öfriga dtlen af Nationen, skulle vara tillräckligt belåtna med den, visserligen tillförlitligare kunskap, som genom en snar läsning af våra justerade Protocoller vinnes. __ Deremot inser jag allt för väl anstaltens olägenheter. I Sverige gifves ingen Auctoritet, räknad ifrån Socknestäm* man, ända upp till StatsRådet, der icke hvarje Ledamot äger rättigheten att justera sina anförander. I länder, der ynglingen särskilt bridas att blifva talare, och der denna egenskap räknas personen till någon förtjenst, är den också vanligen af Representanten till hög grad uppnådd.
Gör man samma jemförelse inom Kavalleriet, så synes, att endast Skånska Dragon-reg:tet hade ett jemförelsevis större antal legde än Infanteriet från samma område, men Kavalleriet i sin helhet icke mer än 2 proc., då medelprocenten af legde vid Infanteriet inom samma område var Oj6^ proc. Då man ser anföras att. den nya organisationen af Beväringsmanskapets öfningar hos menige man på landsbygden skall hafva väckt 'både förundran och missnöje, må, såsom ett ganska anmärkningsvärdt bevis uppå huru föga fruktan eller obehag Beväringsmanskapet kände att förenas med de värfvade regdene, anföras att Den 7 Maj e. m. 333 då legningsproc. vid Indelta Infanteriets manskap var 10| proc. af styrkan, densamma inom Lifgardes-reg:tenes områden endast var 3,7Ö proc., nemi. 8,5ff proc. inom Svea gardets norr om Mälaren belägne, oell O proc. inom Andra gardets på södra Mälare-stranden belägna område, samt endast 1 \ proc. vid det utur dessa sistnämnde områden till Lifgardet till häst utgående Beväringsmanskap. Hvad slutligen vidkommer de båda hufvudskål på hvilka Utsk. velat grunda sin bevisning, att den gjorde fördelningen af Beväringsmanskapet varit stridande mot B. Sl:s vid 1848 års riksdag fattade beslut, torde endast behöfva nämnas l:o att K. M:s rättighet alt flytta Bevärings-manskap från ett län lill annat, icke allenast alltifrån Beväringsmanskapets inrättning 1812 varit af Ständerne medgifven, utan äfven ständigt och utan anmärkn. tillämpad och att således något nytt medgifvande af 1848 års Ständer icke behöfdes, derföre icke heller blifvit af Konungen äskadt, och således icke kunnat af Ständerne afslås. 2:o Att R. St:s yttrande, i deras underd. Skrifvelse d. 8 Juli 1848 (Se Bihanget lill Samtl. II.
Men när han går och mottagit hennes sista, brinnande kyssar, när han ändtligen efter att ha bockat sig för gummorna och sköterskan kommer ut ur sjukluften och andas under träden på gården, så känner han liksom en skuld, en illa placerad skuld, som icke kan betalas med annat än evig tacksamhet och litet mat i en pirat och en riksdaler i psalmboken, och han skäms öfver att han är glad att vara ifrån lidandets brunmålade sängar. Detta var hans amma, som sedan låg i femton år i kramp och utmärgling i samma säng tills hon dog, och han fick sitt porträtt i gymnasistmössa återsändt af direktionen för Sabbatsbergs sjukhus, der det hängt i långa år sedan den vuxne ynglingen slutligen endast en gång om året offrat en stund af obeskriflig glädje åt henne, en stund af lätta samvetsqval för honom sjelf. Om han ock fått brand i blodet af henne, fått kramp i nerverna, så kände han ändock en skuld, en representativ skuld, ty personligen var han ej skyldig henne något, då hon ej skänkt honom något annat än det hon var tvungen sälja. Detta att hon var tvungen sälja sitt blod, det var samhällets brott. Som samhällsmedlem kände han sig äfven i någon mån skyldig. På kyrkgårn är han ibland. Der är allt främmande. Stenkällare med lock, som ha bokstäfver och figurer, gräs som man ej får trampa på, trän med löf som ej får röras. Morbror tar en dag ett löf, men så kommer polisen. Den stora byggningen, hvars fot han öfver allt törnar emot, förstår han ej. Der går folk ut och folk in; der höres sång och musik inifrån; och den ringer och slår och klämtar. Den är hemlighetsfull. Och på östra gafveln sitter ett fönster med ett förgyldt öga på. Det är Guds öga! Det förstår han inte, men det är i alla fall ett mycket stort öga, som bör se långt. Under fönstret är en källarglugg med galler. Morbror visar gossarne att dernere stå blanka likkistor. Der bor Clara Nunna. Hvem var det? Det vet han inte, men det var väl ett spöke. Han står inne i ett förfärligt stort rum och vet icke hvar han är hemma. Det är mycket vackert; allting i hvitt och guld.
För nya fahriks-anläggningar må erforderliga machinerier tullfritt, införas i de fall, då sådane alldeles icke, eller ej lill full godhet, vid inhemska Machin-Fabriker tillverkas, eller ock från dem icke kunna inom lämplig tid erhållas; börande ansökning härom i hvart särskildt fall göras hos Kongl. Maj:ts och Rikets CommerceCollegium, som eger att, efter pröfning af behofvet och förekommande omständigheter, tillstånd till sådan införsel meddela. Redskap, machinerier och verktyg, som i öfrigt för inhemska näringar erfordras, äfvensom till deras förfärdigande behöfliga råämnen, må, efter vederbörande Slöjdidkares för tillfället hos Commerce-Collegium gjorda ansökningar, med bemälle Collegii tillåtelse, införas emot erläggande af en femtedel utaf den för dylika artiklar i Tull-taxan utsatta tull. Slöjdevaror, eller fabriks-, handtverkerioch manufaktur-varor, i Taxan ej specificerade, hörande, såsom inventarier, till fartygs byggnad, tackling och utrustning, men ej hänförliga till husgerådssaker eller beklädnadspersedlar, må i allmänhet införas emot tull, beräknad till tio procent af värdet. Tillverkas sådana artiklar ieke inom Riket, eller om de derstädes till mindre godhet åstadkommas, eller icke utan hinder oeh tidsutdrägt kunna erhållas, må desamma, efter särskild anmälan hos Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegium, såsomför redskap är stadgadt, införas mot en tull-afgift, uppgående till fem procent af värdet; hvarförutan egare af fartyg om minst 40 lästers drägtighet, som vid Svenskt Skeppsvarf nybyggas, äro berättigade att, sedan fartyget kommit i fullfärdigt skick och sådant inför GeneralTull-Styrelsen styrkt blifvit, fa, uppå tillika der skeende anmälan, tillgodonjuta femtio procents restitution å belöpande tull-umgälder för de skeppsförnödenheter, dem egaren genom behöriga intyg visar hafva varit till fartygets tackling och utredning använda, och för sådant ändamål från utrikes ort införda.
Då man nu icke fordrar att vexlarne skola säljas till ett bestämdt pris, så kan man icke heller begära att banken skall afhända sig fin-sillver, sorn har större värde än myntadt silfver, till ett bestämdt pris, som ofta är lägre än hvad varan gäller på den plats, der den skall afyttras. Banken är visserligen förbunden att inlösa sina sedlar med myntadt silfver, men den har icke, 26 Den 4 Mars f. m. och jag hoppas att den heller aldrig får någon skyldighet att sälja denna vara i omyntad form. Hr Mannerskantz: Jag ansåg mig i mitt förra yttrande böra göra en kanske något för lång framställning ang:de förändringar, som den antagne värdemätaren i vårt iand genom mångfaldiga förhållandens inverkan naturligen är underkastad, ty det är just om en dylik rubbning, godtyckligt företagen, som det nu egentligen är fråga. Vid realisationens bestämmande hafva vi fått en inom vissa gränser rörlig värdemätare, som varierar mellan 129 och 135, men bifalla vi nu motionärernas förslag, så förändra vi med detsamma vår värdemätare, så att den kommer att variera mellan 132 och 134, och det är en dylik rubbning i det gällande värdemåttet som jag anser vara oriktig, ty när man en gång fastställt en grund för den mätande riksbankssedelns värde, så måste man bibehålla den, vare sig att ett ombyte skulle vara till fördel för det ena eller det andra intresset. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat yrkande än å bifall till Utsk:ts nu förev:de hemställan, blef propos. derå framställd och med ja besvarad. Utsk:ts sednare hemställan om öfverlemnande till Bankofullm. att bestämma priset å silfveroch guldplantsar. Hr Åkerman, Fredrik:
— Delta är destomera tydligt då man betänker, att öfningarne nästan uteslutande utgöras af exercis, men deremot föga eller ingen lid användes på inlärandet af det vida nödvändigare, att skjuta, — och att dessutom i de liesta fall hvad som inläres det ena exercis-året är bortglömt det andra. Uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof begäres lill beväringens vapenöfningar 560,000 Ridr Runt årligen. — Utan tvifvel är detta redan i och för sig en ganska ansenlig summa; — men då i betraktande tages hvad dessa öfrringar derutöfver kosta folket, blir kostnaden mer än dubbelt större; och tror jag fördenskull, alt det vore skäl alt tillse om ej det afsedda ändamålet — ett kärt fosterlands försvar — skulle kunna uppnås på ett lika säkert, men mindre kostsamt sätt. En helt enkel kalkyl öfver de beväringskosl nador, som ej synas på papperet, lemnar följande bemärkningsvärda resultat. — Om man nemligen i rundt tal antager beväringsskyldiga ynglingar i hela riket lill 20,000, hvilket ingalunda är för högt, utan tvärtom, och vidare beräknar 50 dagars exercis för båda klasserna samt ytterligare mönstringsoch marchdagar till 10 minst, så erhåller man på så sätt ej mindre än 800,000 försummade arbetsdagar, som, uppskattade lill dess nuvarande värde, nemligen 1 Ridr 50 öre pr dag, gör 1,200,000 R:dr Runt, oberäknadi hvad de beväringsskyldige dessutom i extra utgifter måste vidkännas, och hvilka med all säkerhet kunna uppskattas till 100,000 Ridr Ruut, — Man kommer sålunda till en årlig kostnad för bevärings-exercisen, inberäknadt statsanslaget af omkring 1,860,000 R:dr, som under en tid af endast 10 år, gör den lilla nätta summan af 18,600,000 Ridr Ruut.
Mtt i Nåder funne lämpligast och ändamålsenligast, och någon anmärkning häremot icke blifvit gjord ; anser Utskottet sig icke tillhöra att ingå i någon pröfning af de i afseende på Anslagets användande fram - ■I Be (änkan (len, Wto a5o. 233 framsläldte förslag, såsom innefattande detailomständigheter, hvilka af R. Sl:r svårligen kunna eller böra behandlas. Beträffande ändteligen framställningen rörande Kungsgårdarhés förvaltning och de i sammanhang dermed anmäldte förslag 0111 inventeringar derå in. m.; så har Utskottet, enär icke bestämdt blifvit uppgifvet till hvad mer eller mindre del uraktlåtenhet i de af R. St:r förut stadgade föreskrifter, så i afseende på Kungsgårdarnes förvaltning som för fullgörandet af de för de sammas utarrenderande stadgade vilkor, ägt rum, icke eller funnit sig kunna i de sålunda gjorde förslagen instämma eller i anledning der af föreslå någon R. Strrs åtgärd. 7:0) II. BondcStdndct har härförutan äskat upplysning om orsaken till de uti g.-de och l3:de Punctcrne förekommande tillökningar i Anslagen för Byggnader och reparationer i LandsOrterne samt Tiondeprofvare. I anledning hvaraf Utskottet får tillkännagifva, att skälet för ifrågavarande tillökningar är detsamma som linnes uppgifvet pag. 244 i Utlåtandet N:o i33, angide regleringen af utgifterne under RiksStatens 4;de IIufvudTitel, och som äfven vid slutet af den nu ifrågavarande blifvit åberopadt. 8:0) I följd af Statssamt Allra. Besvärsocli OeconomieUtskottens den 18 sisth Maji afgifne samt af R.
"eller snatteri under tilltal ställes”, så alt hela mom. får följande lydelse: ”Samma lag vare om rån, eller försök dertill, der sådant förut begånget är af den, som för stöld eller snatteri under tilltal ställes.” Gr. Sparre: Då i 13:de §rn 2:dra mom:t säges, att ”snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses”, samt sista mom. uti ifrågavar:de 14:de § innehåller: ”Samma lag vare om ian, eller försök dertill, der så - 154 Den 30 Oktober. dant förut begånget är af den, sorn för stöld straffas skall”, så måtte det väl vara klart, att om en person begått snatteri, efter att förut hafva gjort sig skyldig till något af de nämnde brotten, så skall han straffas såsom för andra resan stöld. För mig förekommer det sä tydligt, att något vidare förtydligande icke torde behöfvas. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, omnämnt att denna § motsvarade 15:de och 17:de §§:ne af U(sk:s förra förslag, hvilka blifvit af R. o. Ad. bifallne, med rättelse af ett obetydligt tryckfel i den förstnämnde §:u, samt framställt den af Hr Cederschiöld föreslagna förändring, blef propos. till bifall å förevartde § framställd och besvarad med Ja. § 15- Sedan Hr Gr. o. Landtm, omnämnt alt denna § motsvarade dels 13:de §:n dels sednare mom. af 12:te §:n i Ulsk:s förra förslag, blef densamma af R. o. Ad. bifallen. § 16. Hr von Hartmansdorff: Denna § blef af R. o. Ad. förra gången bifallen, men med något sämre ordalag, än dem Ulsk. nu begagnat. Dessa äro visserligen bättre än de förra, men likväl sådana, att de förefalla tvetydiga.
Ex Protocolto D. Walerius, Utdrag af Rikfens Högk Ständers Conftitutions Utfivotts.Pro - tocoll ck 22 Dec. 1809. S. D. J“lerr Lagmannen Silfusrfparre uppläfte och inlemnade till Protocollet följande Anförande angående Reprefentations frågan; Då detta ämne redan vid Riksdagens början hos de refpective Stånden förehades, blef det behandlat på ett fatt, forn ingalunda motfade den allmänna röften, hvilken ifrån längre tid tillbakas och i fynnerhet f a väl nyfs före forn under loppet af denna Riksdag, tillerkänt våra hitintills oreprefenterade Medborgare rättighet till deltagande uti Rikets Lagftiftande magt. I fammanhang härmed har på ett oemotffåndligt öfvertygande fatt blifvit ådagalagdt behofvet och nödvändigheten äf’ en få. dan National - reprefentationens organifation, lorn kan gifva åt allmänna fakernas gång en bättre riktning, än forn med grundadt hopp ftår att förvänta, få länge olika mångfaldigt delade intereffen ofta kunna vända Lagffiftarens uppmärkfamhet helt och hållet ifrån det, forn borde vara egenteliga föremålet för deras befattning. Endaft ftora och ovanliga händelfer kunna för ett ögonblick gifva utfeende af enhet åt deffa efter fakens natur eljeft hvarannan behändigt motarbetande delar, hvaraf Folk - reprefentationen hos ofs beftår. Den utgöres icke af en verkande och en motverkande kraft till upprätthållande af det hela. Den är fnarare att anfe forn en ofattltnanhängande hopa» fogning, .'om uti fig innefattar ämnet till fjell» förftöring, få lnart den lemnäs åt fin egen. verkan, och icke genom någon Våld farn yttre kraft fammanhålles.
Och det gjorde hon verkligen. Likväl hade tullbevakningen minsta delen i denna olycka ... ja, förmodligen skulle ingen medlem af detta slags polis någonsin hafva drömt om ett besök i den lilla strand-dalen, derest icke en bestämd påpekning, att icke säga hotelse om angifning, föranledt ett sådant. Tyvärr visade sig nu att tullkammarens helgdgifvande stämpel saknades på både garn-bundtarna, duk-packan och allt det öfriga, af hvilken anledning de arma sågo sig icke blott beröfvade sina varor, utan äfven hotade med böter, som öfverstego deras krafter. Vid allt detta var dock förfärligast att den lilla familjens unge, starke beskyddare han, som snart skulle hafva redt allt i samma dagar afseglat till Brasilien. Magda och Nanny greto, endast då de voro ensamma eller i sällskap med hvarandra: för gubben dolde de sina suckar, ty hans lif skulle ej förtyngas. Ack, det var tungt nog ändå! Det lilla välstånd, som man påräknat, var ju nu för lång tid förloradt. Gamle Lönner såg sina döttrars hemliga smärta och sade för sig sjelf: "Stackars barn, I anen ej det värsta!" Men han, som tänkte på att den obetydliga handeln gick i hans namn, han anade det. "Vi ha haft så mycken lycka, lugn och trefnad alltsedan Ragnars giftermål, att vi väl få finna oss, mina barn, om det någon dag bär emot menniskan är icke skapad för en ständig medgång." Så uppmuntrade han dem. Men de smålogo sorgset och fördubblade sina arbetskrafter: det var så mycket man nu måste ersätta, så mycket man borde företaga, för att lindra bekymren. Bland alla var likväl Calle den outtröttligaste. Han, som med så stor tjenstaktighet låtit grannarne förfoga öfver sig, han, som gått hand ur hand, hade numera knappt tid att sticka foten utom dalens område. Han var allting och gjorde allting, så att man icke mer behöfde gifva penningar eller föda för något slags dagsverke vid det lilla gårdsbruket, och detta i trots deraf att han en tid bortåt känt sig ganska kraslig till helsan, den han föga vårdade sig om, utan gick våt eller torr, hur det föll sig.
Stenberg att i andra länder, der grundoch hvpotheks-böcker af den utaf Rikets Ständer föreslagna beskaffenhet finnas införda, derutinnan inhämta närmare oah, så vidt ske kunde, fullständig kännedom, och härom sedermera till Kongl. Majit inkomma med berättelse, åtföljd af formulärer. Men sådan berättelse har ännu ej till Kongl. Majit blifvit afgifven. 120:o af den 11 Augusti 1860, angående införande af s. k. tjenstehjonsböcker i stället för nu brukliga orlofssedlar. (110.) 1860 den 2 November har denna skrifvelse blifvit inför Kongl. Majit i Statsrådet anmäld, och beror ärendet på Kongl. Majit vidare pröfning. 121:o af den 25 Augusti 1860, angående förändring i nu gällande lagstadganden rörande äktenskaps-skillnad. (117.) 1860 den 20 November i Statsrådet anmäld; och nådig Förordning under samma dag utfärdad. 122:o af den 25 Augusti 1860, angående utarbetande af förslag till ny Sjölag m. m. (120.) 1860 den 2 November i Statsrådet anmäld; och har sedermera i Justitie-departementet Förslag i ämnet blifvit utarbetadt, hvaröfver Högsta domstolen blifvit hörd, men dess yttrande har ännu icke inkommit. 123:o af den 15 September 1860 i anledning af Kongl. Majit nådiga Proposition om anslag för åvägabringande af ifrågasatt förstärkning af Högsta domstolen. (128.) 1860 den 27 September inför Kongl. Majit i Statsrådet anmäld; och har Kongl. Majit den 23 Oktober samina år låtit utfärda nådig Stadga angående Dess Högsta domstols tjenstgöring på två afdelningar.
Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Som mig synes, liar R. o. Ad. redan fattat beslut i frågan, och det enda, hvarom nu tvistas, är, huruvida den framställda propositionen allmänt gillas, eller af några ledamöter anses hafva varit af sådan beskaffenhet, alt den bort vara annorlunda. För min del tror jag, att propositionen varit enlig med grundlagen; ty enligt 23 §. Riksd.-Ordn. åligger det Landtm, att ställa sig grundlagarna till efterrättelse, men i i5 §. Ridd.-Ordn. har det blifvit öfverlemnadt ät Ståndet att afgöra frågor af ifrågavarande beskaffenhet, och den denna § har således gjort ett undantag från den allmänna regeln, att det skall på Landtm, bero att bestämma, örn en proposition är laglig eller icke. Mig synes det således vara klart, att både Hr Gr. o. Landtm, bort framställa proposition i det nu föredragna ämnet, och att R. o. Ad. ägt full frihet att besvara propositionen med ja eller nej. Jag har emedlertid ej kunnat finna annat, än att R. o. Ad. denna gången besvarat framställningen med ett enhälligt nej; och jag tror, att man dervid kunde låta bero, ehuru jag för min del, lika med Frih. Boye, skulle önskat, att ordet ”lagliga”, i afseende på bevisen, blifvit förändrade till tillräckliga. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Alla andra mål afgöras i Stånden först efter frågornas hänskjutande till Utskott och sedan dessa utredt dem, samt derom framställt en egen mening till Ståndens antagande; men så har det icke tillgått här, utan Ridd.-Utsk. har blott genom dess ordförande gjort en anmälan om förhållandet, utan att uppställa något förslag till beslut. Olämpligheten af det stadgande i Ridd.-Ordn., hvilket föranledt ett sådant förfarande, bevisas bäst af den onyttiga discussion, som nu är för handen och som synes än längre vilja fortfara. Jag skulle för min del anse lämpligast, att Ståndet aldrig sysselsatte sig med pröfningen af dylika bevis, som nu äro i fråga. Sådant tillhör i början af Riksdagen Ridd.-Direct. och under k
Eric Pehrsson G. Helsingi u s. Bil. N:o I. ci. a. Reservationer och Anföranden. Herr Öfversten Friherre Lilljehorn: Mig synes Rikets Ständers gifna föreskrift till Herrar Banco-Fullmägtige, att vidtaga alla nödige åtgärder» som kunnat förbereda Realisationen, så bestämda, så litet tveksamma, att jag för min del icke kan underlåta anmärka: att på mellantiden, sedan Riksdagens slut, ej något det minsta silfverköp blifvit gjordt, eller under den tid, då det för bättre pris än nu kunnat erhållas, dag anser hvarje obegagnadt tillfälle såsom förloradt — och en framtid skall bäst ådagalägga, om och huruvida det kan möjligen återvinnas inom den tid Rikets Ständer till Realisationens fullbordande utsatt. Man har troligen ansett det påräknade Statslånet af 2 Millioner R:dr Specie så otvifvelaktigt böra ingå, att de åtgärder, som kunnat, och i min tanka bordt, redan vidtagas, icke gått i verkställighet, och som synas mig varit alldeles oberoende af det sednare. En utväg återstod — den, att underställa Herrar Revisorers pröfning arne serskildta förslag; det ena innefattade, att inom Landet erhålla de återstående 922,000 R:dr Specie; ett förslag, som innebär en snart sagd omöjlighet; oell det andra, att, genom lån eller hypothek af Bancosedlar, detsamma från främmande länder erhålla. I en tid, då skeppningen redan upphört och alla handels-r ela tioner afstadnat, synes ett sådant mer än overkställbart, utan att Coursell än vidare och till en alldeles obegränsad böjd skulle uppgå och medföra de mest vådliga följder för Staten och Realisationens framgång. Dessutom hafva Rikets Ständer så tydeligen uttryckt deras vilja, att hvarken Creditiv eller Lån linge användas, att jag för min del icke kan anse någotdera af dessa förslag antagliga.