Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härförutan har Utskoltet fått emottaga en af bemälde Stephan Andersson väckt motion, deruti han anhållit, att landtmannen, som under de 2 senaste åren fått i sjötullen vid Långholmen utgifva i sk. 4 r:st. B:co för hvarje till Stockholm införd tunna potatis, måtte, enär han drygt får skatta till Kronan för den jord, som alstrar nämnde, sjmnerligast för den fattige oundgänglige, lifsförnödenhet, beredas befrielse från omförmäldta afgifts vidare utgörande. Till upplysning i ämnet får Utskottet vördsamt anföra, att, sedan en Comité blifvit den a5 November i836 af Kongl. Maj:t i Nåder tillsatt, i ändamål alt reglera lönings-staten för embetsoch tjenstemännen inom Stockholms Magisirat och denna Comité, jemte undersökning om de inkomster, som tillflutit stadens, under Drätsel-CommissionenS förvaltning varande cassa, framställt en öfversigt af samma inkomsters upprinnelse och af de tid efter annan skedde förändringar uti grunderna för deras beräkning, så har nämnde Comité, uti ett den i5 September 1837 afgifvet underdånigt betänkande, ådagalagt, att, efter den nödige ansedde regleringen och tillökningen af lönings-staten för stadens embelsoch tjenstemän, totala beloppet af stadens utgifter och behof, för år beräknade, uppginge till 286,i3o R:dr 44 sk., hvaremot stadens tillgångar, efter gällande grunder för deras beräkning, ej kunnat upptagas lill högre summa än 260,876 R:dr 32 sk., hvadan en brist förefanns af 25,254 R:dr 12 sk. allt Banco; och hafva Committerade derjemte ansett oundgängligt att, genom lämpliga Allm.
Sannerliga, sannerliga säger jag dig: När du vast ung, omgjordade du dig sjelf, och gick hvart du ville; men då du varder gammal, skall du uträcka dina händer, och en annar skall omgjorda dig, och leda dig dit du icke vill. Men det sade han, gifvandes tillkänna med hvad död han skulle prisa Gud. Och då han hade detta sagt, sade han till honom: Följ mig. Petrus vände sig om, och såg den Lärjungan följa, som Jesus älskade; hvilken ock i Nattvarden låg intill hans bröst, och sade: Herre, hvilken är den dig förråder? Då Petrus såg honom, sade han till Jesum: Herre, hvad skall då denne? Sade Jesus till honom: Om jag ville att han skulle blifva, tilldess jag kommer, hvad kommer det dig vid? Följ du mig. Då gick ett tal ut ibland bröderna: Denne Lärjungen dör icke. Och Jesus sade icke till honom: Han dör icke; utan, om jag ville, att han skulle blifva tilldess jag kommer, hvad kommer det dig vid? Denne är den Lärjungen, som vittnar härom, och den detta skrifvit hafver; och vi vete, att hans vittnesbörd är sant. Äro ock mång annor ting, som Jesus gjorde, hvilka, om de det ena med det andra skrefvos, tror jag att verlden skulle icke kunna begripa de böcker, som skrifvas skulle. Amen. Tillförene hafver jag talat, min gode Theophile, om allt det Jesus begynte både göra och lära; Intill den dagen han upptagen vardt, sedan han Apostlomen, som han utvalt hade, genom den Helga Anda, hade gifvit befallning; Hvilkom han ock efter sin pino betedde sig lefvandes, med mångahanda bevisning, då han lät sig se af dem i fyratio dagar, och talade med dem om Guds rike. Och då han hade församlat dem, böd han dem, att de icke skulle gå utaf Jerusalem, utan förbida Fadrens löfte, der I af hört hafven ([sade han]) af mig. Ty Johannes döpte i vatten; men I skolen döpte varda i dem Helga Anda, icke många dagar härefter.
Då lagförslaget först utgår från den princip, att privatbankernas sedlar alltid skola vara lika goda som btcosedlar, ser jag ej något skäl att för de för-> ra bestämma någon viss siffra såsom minimum. Man har rätt deri, att btcosedlarna skola blifva uttrangda af privat-* bankernas; men jag finner ej heller något ondt deri, *å länge de äro lika goda, och detta åter måste inträffa, så länge de invexlas med b:cosedlar. Jag begär således, sedan jag nu gifvit rätt åt den rättaste meningen, att få öfvergå på den sidan; och hvad minimum för de solidariska ban-s kernas sedelutgifning angår, anser jag det vara något tidigt att nu afgöra den saken. Jag är af samma tanka med dem, som ej häruti velat göra någon skillnad för solidariska banker, men vill dröja att yttra mig vidare derom, till dess vi kommit dit. Frih, Klingspor: Lika med Frih, Stjernstedt och HrStråle anser jag, att denna § bör uppflyttas bland de allm. bestämmelserna och alt frågan om minimi valören å de sed*! Jar, hvilka såväl solidariska som actiebanker få utgifva, piå Bestämma* på samma gång. Jag har tillförne yrkat, att detta minimum skulle bestämmas till io r:dr cour.; men för att ej vara ensam om denna tanke, instämmer jag med Hr Stråle om fastställandet af 8 rsdr cour., såsom ett gemeni samt minimum för båda dessa slags banker, Hr von Troil: Jag vili ej ingå i vidlyftig vederläggning af den talares yttrande, som för privatbankerna i detta afseende yrkat likhet med statsbanken, hvilken för närvar, ntgifver sedlar ända till 8 sk.; ty prn man, såsom denne talare velat, här skall åsidosätta andra länders erfarenhet, och man tillika mäste medgifva, att hos oss ingen erfarenhet om privatbanker ännu finnes, vore ju detta detsamma, som att ej vilja hemta ledning från någon erfarenhet.
^Hill betacfanDe af omförmälDa Utgift&fummor, t>afvoe QBi arn trifat: 5ot* ©tate;£ontoi*et: ©tatö^erfetö ordinarie infomfter, inberäf^ naDt teftantierne, 4,038,500. ©taté^erfeté eptraorDinarie. eder bewtllningé? inFomfter: £ulltnebel 2,950,000. @alu#5lccié 7,500. ^3oftmeDel 450,000. €^art£E«@igtllat^meDel. 357,000. ^rämninöétänntng&meDel . 750,000. -4,514,500. 5)et erforderliga återfåettDe beloppet, el* fet Den få FallaDe @tatö*fpllnabé*©umman, Fommet att från 3^iFögä(Dé*£ontotet utbeta* laé af Den triD tnnemaranbe SRiFöDag bejtäm* Da Slllmänna Q5ett)illningen, l)tt>atö belopp ut* göt 3v:Dt 2,301,690; meD . 1,145,190. -9,698,190. Stanöport lK:Dt 9,698,190. Sranöport £K:Dr 9,698,190. «£)ärroiD emmärfeé, att etjuru, i affeenDe på infomjt* betäf ningen, Den olif (jet för inneroaranbe åt emot De föl» janöe äger rum, att Sullmeblen, i allmänhet upptagne till 2,950,000 Dv:Dr årligen, od; ^ränrom6»bränningö»afgiften till 750,000 än
M:ts utslag i målet blir med rättvisan öfverensstämmande, och det är StatsKådets ovilkorliga pligt, att utan afs:de på det belopp, hvarom för tillfället kan tvistas, med samma noggrannhet undersöka hvarje förekommande fråga. Jag har i afs:de härå sjelf haft erfarenhet af tvenne mål, som jag för tillfället erinrar mig, och hvilka båda rörde högst obetydliga summor. Jag mottog dem vid mitt anträde till Eccl.Dep:tet, och det ena har icke kunnat afgöras förrän helt nyligen, emedan det var omöjligt att bestämma hvad som var rätt eller orätt, utan efter en långvarig undersökning i KammarCollegium och skriftvexling genom Utrikes-Ministern med Danska Ministern härstädes, för att ur arkivet i Köpenhamn vinna nödiga uplysningar. Målet angick nemi. en fråga i Skåne, och man måste gå tillbaka till den tid, då denna provins förenades med Sverige, innan den kunde afgöras med full visshet, att det utslag, K. M:t gaf, var riktigt. Den andra frågan är till siffran af ännu mindre betydenhet, och är ännu i denna stund icke afgjord. Den har nu ytterligare olifvit remitterad till vederbrde myndighet, för att söka åstadkomma någon utredning i ämnet. Prejudikat finnes icke att åberopa, och det har hittills varit mig omöjligt af befintliga handlingar komma till sådan visshet, att jag vågat tillstyrka K. M.t att deröfver fatta beslut. Vid alla sådana frågor, som dessa nu omnämnda, måste naturligtvis de konsultativa StatsKåden med Dep.Cheten deltaga i undersökningen. och det är ofta de förra man har att tacka derför, att alla omständigheter dervid tillräckligt upmärksammas. Jag vill hoppas, att alla de omständigheter, som i dag blifvit här framdragna, måtte bringa till klar insigt nödvändigheten af den föreslagna förändringen. Jag vågar säga, att detta yrkande ingalunda kommer deraf, att jag eller någon af mina kolleger skulle vilja undandraga oss ett träget arbete; men understundom gripes man af den nedtryckande'känslan, att det är absolut omöjligt för oss att rätt fylla vårt ansvarsfulla kall. Bland ärender, som redan blifvit af K. M:t öfverlemnade till K.
Det finns ingen lefvande människa på gården, ingen mer än de två. Rundt omkring stå väggarna och stirra på dem i mörkningen med tomma, svarta fönster, och den gamla linden skälfver till inne i sin vrå. »Du har varit där uppe,» säger sotarfrun. Jag trodde alltid som barn att hon log, då hon sade detta, och att hennes tänder då lyste lika hvita i mörkret som hennes mans gesällers. »Ja, jag har varit hos honom,» har kanske Magda då svarat, trotsig och rak ännu i sin kritbleka rädsla. Hur gick det sedan till? Man vet det icke riktigt, men troligen blef det en hetsjakt rundt kring gården. Vid foten af det gamla lindträdet snafvade flickan och föll. Hon vågade icke ropa på hjälp, för att icke den sjuke skulle höra det; och hvem skulle också ha hjälpt henne? Hennes mor var borta på arbete. Den rasande kvinnan var öfver henne; hon hade under tiden fått fatt i ett tillhygge, en kvastkäpp eller något sådant, och det föll slag på slag. Ett par halfkväfda skrik från en strupe, sammansnörd af dödsskräcken, och så intet mera. Ett par af gesällerna, som just hade kommit hem, stodo nere i den mörka porten och sågo på; de rörde icke en led för att hjälpa barnet. Kanhända vågade de icke; kanhända leddes de också af ett svagt hopp att en gång få se matmodern föras bort på en fångkärra. Då fru Wetzmann gick in i huset efter att ha utöfvat sin husbonderätt – ty hon kände väl instinktmässigt, att hon naturligtvis hade husbonderätt öfver alla, som hon kunde och ville utöfva den mot – stötte hon emot något mjukt i trappan. Hon ropade på en tjänstflicka och ett ljus, ty det var alldeles mörkt där uppe. Det var Fredrik. Han hade hört de svaga skriken, sprungit upp ur bädden och ut, och i trappan hade han fallit. I tre dagar lefde Magda; därefter dog hon och blef begrafven. Sotar Wetzmann betalade en summa till hjälpmadamen, hennes mor, och det blef icke någon rättegång om saken. Likväl tog det hårdt på den gamle mannen.
Bihang till R. St. Fröt. 1834• 4-'de Sami. 1 Afd. aldra Bandet. !2;tc Ila/tet. 1 3 Stats-Utskottets Utlåtande N:o z\6. Vid Utskottets tillstyrkanden i Adra punkten, angående Danska Fyringsmedlens upplagande ibland Lotsoch Bråk-Inrättningens tillgångar och användande för samma Inrättnings ändamål, och 3:dje punkten_, att det till öfvei flyttning lill 8:de Titeln ifi ågaslällde anslaget till spanmäls transport och förbakning må å denna Titel få qvarstå, äro några anmärkningar icke gjorda. 4:o Till kostnader vid öfningar för Flottans bemanning hade Kongl. Majit, utöfver det förut varande anslaget 25,000 R:dr, äskat en tillökning af 35,ooo årligen; och hade Utskottet häraf tillstyrkt 20,000 R:dr, uti hvilken summa tillgång jemväl blifvit afsedd för det Beväringsmanskap, som tjenstgör lill sjös. Men emot detta förslag hafva inom Ridderskapet och Adehi samt Presteoch Bonde-Stånden åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda, nemligen: alt anslaget är för knappt tilltaget, hvarpå såsom bevis blifvit anfördt, alt kostnaderne för exercerandet af en dass Sjöbeväringsmanskap uppgingo till nära 7,000 R:dr; att den för FlolLans öfning föreslagne tillökning således rätteligen utgör endast 3,000 R.dr; och alt, då, enligt hvad äfven blifvit yttradt, den nu gällande Båtsmansregleringen i flera hänseenden torde vara mindre lämplig, en längre tids öfning äfven är nödvändig för alt af Båtsmännen bilda duglige Sjömän. Och hafva de fleste, som talat emot Utskottets förslag, åberopat den vid Utskottets Utlåtande vidfogade reservation af Herr Hagelstam , O. J.j samt 37rkat uppförande af hela det utaf Kongl. Majit i Wäder äskade anslaget.
Utskotten synas dock icke bordt obemält lemna, att genom sammanstämmande beslut Rikets Ständer vid denna Riksdag bifallit 1823 års ConstitutionsUtskotts förslag, att förändring af berörde §. i så måtto borde äga rum,- att den förseglade anordningen väl i Banken må förvaras, men att sjelfva Creditivet icke ovilkorligen derifrån behöfver utgå, å hvilken grundlagsförändring, jemte andra af Ständerne beslutne, Konungens Nådiga sanction blott afvaktas, hvilken, hvad ifrågavarande ämne beträffar, jag förmodar ej lärer uteblifva. Ehuru önskeligt det vore, att, om möjeligen någon annan utväg funnes, densamma vidtoges till fyllande af det stora Creditivet, då dess lyftning kommer i fråga, torde dock ej kunna undvikas att i brist deraf förskott ur Banken, äfven efter anförde grundlagsförändring, utbetalas med de vilkor förslaget innehåller. Jag bär blott tyckt, att denna utbetalning icke af Utskotten bordt uttryckas, såsom följd af ett redan nästan upphäfvet grundlagsbud. Åtminstone hade Utskotten, med förutsättande al den troliga händelse, att Kongl. Majit skall gilla grundlagsförändringen, kunnat föreslå ett alternatif, huru borde förhållas, derest det hinder 63 §. RegeringsFormen hittills inneburit, blefve undanröjdt. I händelse af återremiss, anhåller jag att detta anförande må Remisshandlingarne åtfölja. 134 Den 9 Julii e. m. Friherre Rålambj Claesj uppläste föl♦ DA Ridderskapet och Adeln afgjort Myntbestämningsfrågan, och jag äfven med min röst dertill bidragit, anser jag för en pligt att söka uppgifva de utvägar och åtgärder, som på ett eller annat sätt kunna befrämja och stadfästa det tagna beslutet. Jag tror således, att ali uppmärksamhet och varsamhet bör fästas vid detaillefrågorna, hvilka äro, enligt min öfvertygelse, så nära ingripande i principfrågan, att dessa ej väl fordnade, skola, och det hasigt nog, snart sagt tillintet göra de klokaste beslut i hufvudfrågan.
Hvad således för hvarje del af panten budet är, utgör det belopp, i mån hvaraf densamma bör för den intecknade gemensamma gälden ansvara; och varde densamma, efter det förhållande summan af alla köpeskillingarne har till hvar och en af dem särskilt, till gäldande deraf förde - a8 Den 29 December f. m. lad. Har, på sätt förenämndt är', högre anbud blifvit gjordt för liela panten samfält, då bör det överskjutande fördelas å hvarje ägares del deraf, i mån af den förut derföre erbudne köpeskilling, ock dertill läggas. 4:o Finnes uti endera fastigheten äldre inteckning än den gemensamma, då bölden förenämnde först utgå, och endast återstoden af köpeskillingen för berörde fastighet tages i beräkning vid bestämmande af dess delaktighet i gemensamma gälden. 5:o Fordrar ägare af fastighet, som gemensamt med annan är intecknad för gäld , att densamma må å hvardera fastigheten fördelas, utan att de å offentlig auction varda uppbjudne och försålde; då må till grund tagas det till bevillnings erläggande af PröfningsCommittéen sednast åsatte värde; eller, om fastiglieterne höra under olika PröfningsCommittéer, det värde, som genom laga värdering utrönes. Är någondera af fastighetsägarne med värdet missnöjd, och kunna vederbörande ej derom sig förena, bafve våld att fordra fastigheternes uppbjudande å offentlig auction, på sätt ofvan sagdt är. Inteckningshafvaren må i detta fall jemväl vara berättigad att, derest ban till gäldens fördelande ej samtycka vill, sin fordran 1 laga ordning genast utsöka, ehvad den förfallen är eller icke; men ej xnå han, utöfver förfallotideu med betul - Den 29 December f. m. 29 ningen lemna anstånd, der sådant af endera pantägaren bestrides. Grefve CronhjelmOtto August:
Efter det beslut, som Utskottet fattade, skulle kunna inträffa, att, sedan man gifvit alltför betydliga summor i förskott åt Silfversäljare, bedroges man möjligen af dem, och Banken bade sine förskjutne sedlar i rörelsen, utan att äga motsvarande Silfver i behåll. Jag anhåller att dessa mina vödsamma anmärkningar få åtfölja återremissen, i fall den beviljas. Herr Cederschjöld: Jag bar hört så många lägga vigt på Silfverfondens förökning genom nya sedlars utgifvande, samt anse det såsom ett väsendtligt medel till realisationens befordrande, att jag ej kan afhålla mig ifrån att dervid yttra några ord. Allt Silfver, som för nya sedlar uppköpes efter 128 sk. curs, befrämjar egentligen icke realisationen, om den skall ske efter samma curs; ty hvartill gagnar del uppköpta Silfret, då man ger ut nya sedlar till samma belopp? Blott del Silfver, som köpcs till Den 12 December e. m. lägre pris, eller för Bankens vinst, och således utan sedelstockens motsvarande förökning, befrämjar i sjelfva verket realisationen, genom Bancofondens förstärkning i förhållande till sedelstocken. Jag bar nämnt detta, blott för att hejda de irrmeningar, som härom kunna uppstå. Man motverkar deremot realisationen, och blottställer sig för vådliga följder, om man begagnar en till äfventyrs hastigt öfvergående conjunctur, att samla Silfver mot utgifvande af nya sedlar. På sådant sätt skulle man genom sedelstockens förökning endast ytterligare förringa .myntvärdet, och man skulle kunna för nya sedlar köpa Silfver, så länge att man slutligen nödgas realisera efter 144 curs. Grefve von Schwerin: Det arden förmånliga spannmålsexporten, som i höst ägt rum, hvilken i afseende på möjligheten att liqvidera de gjorda transactionerne, försatt våra Handlande i verklig förlägenhet. I denna vecka lefvereras 3o,ooo R:dr i silfver mot vexlingspriset; mot årets slut en lika stor post; och i Januarii månad lärer också en post af 3o,ooo R:dr i silfver vara att förvänta.
I skogsbyggden brukas jorden gemenligen mycket bättre än pä slättbyggden, så att afkastningen i förhållande till utsädet vanligen är större på den förra än på den sednare, hvilken dock har i allmänhet vida bättre jordmån. 19 Skiftesförrättningarne, hvilka verka fördelaktigt på jordbruket, men medföra särdeles dryga kostnader för slättboen, som till högt uppdrifvet pris och på aflägsna orter måste köpa alla rnaterialier till byggnader och ökade stängselsträckor, hafva fortgått på följande sätt: År Laga skiftesförrättningarnes antal. Ä förmedladt mantal. Qvarboende delägare. Utflyttande delägare. Ågolotternes antal. Uppmätte och delade tunnland jord. Af allmänna medel hafva, enligt Kongl, brefven af den 4 och 16 Maj 1827 till skiftesdelägare blifvit utbetalde: Ar Utflyttningshjelp. Belöning för införande af cirkulationsbruk med foderväxter. Förhållandet emellan hemmantalet samt de olika sädes-slagen och medelafkastningen har, enligt inkomne uppgifter, under sednare fem åren varit ungefärligen följande: Förmedladt hemmantal. U säd c. Medelafkastning efter afdrag af utsädet. Fögderi Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandkorn. Arter. Potates. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandkorn. Arter. Blariatstad En sådan afkastning skulle ingalunda betacka ens räntan på det belopp, hvarmed sladsjorden i allmänhet betalas, än mindre derjemte de dryga kostnaderne för dennas gödning och brukning m. m. Då man känner deri allmänna benägenheten att lemna låga uppgifter på inkomsterne af så väl jord som rörelse, emedan det af mängden befaras att allmänna utskylderne derför .eljest kunde blifva ökade, och allmogen sällan vet huru mycket den sår eller får i afkastning, säger det sig sjelft alt tillförlitlige uppgifter i detta hänseende icke, under närvarande förhållanden, kunna erhållas, men ett kort öfverslag torde vara nog för att visa det både utsädet och afkastningen äro allt för lågt upptagne.
Ty väl är det en vidskepelse, att dervid tänka sig hans lekamen och blod närvarande i någon materiell mening: men man får icke glömma, att de andligt-lekamliga och himmelskt-själiska substanser, som i brödets och vinets rätta njutande mottagas, äro af en ojemnförligt verkligare art, än de förutnämnda. Endast derigenom kan Nattvardens kärleks-måltid medföra en närmare införlifning med Herren, till förebild och försmak af upptagandet i hans Himmel; likasom Döpelsen betecknar menniskans upptagande i hans Församling, genom förutgående andlig rening och pånyttfödelse. Äfven Döpelsens sacrament får man, enligt Swedenborg, lika litet anse för någon i blott ytlig mening betecknande ceremoni. Det är, tvärtom, af sådan kraft och vigt, att i samma ögonblick, som barnet med vatten begjutes och döpelse-orden läsas, inräknas det bland englarne såsom ett ämne till medlem af deras samfund; och vissa englar tillsättas då af Herren enkom att vårda det, samt hålla det i ett tillstånd, hvarigenom dess tillkommande inre pånyttfödelse kan blifva möjlig. att glömma dess rätta ändamål och betydelse; frestelser, som ej heller öfvervinnas annorlunda, än med anropande om gudomligt bistånd. Äfven Qvickhetens, Skämtets, Ironiens och Satirens snillelekar höra till det Vackras krets; och äro tillåteliga inom Jordverldens vitterhet och konst, emedan de äro det inom Himlaverldens. Dock endast med det villkor, här liksom der, att de alltid äro godhjertiga och till förbättring syftande. Huru mycket englarne älska godt Skämt, och huru uppfinningsrika deri de äro, har jag, i mångfaldiga syner, haft tillfällen att se ådagalagdt. Särdeles nyttja de ofta sådana medel vid de bildliga föreställningar, genom hvilka de befrämja sans och klarare insigt hos andarne i den mellan-andeverld, hvars innevånare ännu befinna sig stadda mellan inverkningar både från himmelska och helvetiska makter.
Då det torde leda till förvillelse, angående Bankens verkliga ställning, att Banken, såsom fordran, balanserar summor, hvilka, efter all sannolikhet, icke någonsin komma att Banken tillflyta, så vore det visserligen lämpligast att genast utur räkenskaperne afskrifva de belopp, Banken redan utbetalt eller vidare kan komma att utbetala i och för falska panter af ofvanomförmälde beskaffenhet; men enär det ingalunda är otänkbart, att den eller de, som begått eller främjat det föröfvade sveket, kunna varda upptäckte och till ansvar fällde, hvarigenom, och för den händelse de skulle ega tillgång till skadans ersättande, Banken kunde återbekomma de utgifna summorna; har Utskottet velat hemställa, att de förluster, som för Banken redan uppstått och än vidare kunna ifrågakomma, i och för panter af ifrågavarande beskaffenhet, mätte fä inom linien i Bankens räkenskaper upptagas. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Jan. 1854, kl. 12 m. Utlåtande iifver ett af Handlanden M. E. Bahr gjordt ackord s-an hud. Direktionen öfver Rikets Ständers Lånekontor i Wisby har till Utskottet öfverlemnat ett från Handlanden derstädes M. E.
Helt tidigt på morgonen kallade Aurell på en af tjänarinnorna och frågade: “Är Bengt hemkommen?“ “Ja, han kom hem vid midnattstiden,“ blef svaret. Aurell beredde sig att lämna rummet; men hustrun fattade om hans arm och sade bönfallande: “Låt mig först tala vid honom, jag ber dig så mycket!“ Han såg på den bedjande kvinnan, i hvars ögon glimmade en tår; därefter vände han sig bort med de orden: “Må göra; men jag säger dig, Elisabeth, stryk skall och måste han ha för sitt ofog, det kan icke hjälpas. Du har så många gånger undandragit honom en välförtjänt bestraffning, att det nu vore fåfängt försöka göra det.“ Fru Aurell gick till sonens rum. Hon fann honom liggande vänd åt väggen med täcket uppdraget ända öfver öronen och hufvudet djupt nedtryckt i kudden. Då modern inträdde, drog han täcket ännu mer öfver sig. Fru Aurell gick fram till sängen; utan att säga ett ord, drog hon ned täcket från hufvudet; men Bengt vände sig det oaktadt icke emot henne. “Bengt, hvad vill det säga, att du gömmer ditt ansikte; är det af blygsel öfver att du åter har bedröfvat dina föräldrar genom din ohörsamhet, eller vill du med ett dylikt uppförande ännu mer öka din förseelse i mina ögon? Se på mig, barn, och svara; tycker du dig handla så emot din mor som du bör? Förtjänar jag verkligen, att du gör mig så mycken sorg, som du å nyo gjort?“ Den stackars modern satte sig gråtande på sängkanten. “Mamma, älskade mamma, icke skall du gråta,“ utbrast Bengt, reste sig upp och slog armarna om modern. “Du får icke fälla tårar, då jag känner mig så nöjd och glad med mig själf och med den dag, som flytt. Förlåt mig, om jag gjort dig ledsen; men jag har ej kunnat handla annorlunda än jag gjort.“ “Bengt,“ sade fru Aurell och sköt honom ifrån sig. “Du är således icke allenast obetänksam, utan äfven elak, då du så kan tala, när du varit olydig. Svara genast, jag fordrar det! Hvar har du varit?“ “Hos en fattig sjömanshustru, långt, långt bort på Majorna.“ “Och hvad har du gjort där?“ “Hm!