Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter stadsrätt må ej någon af ärfdt eller förvärf dt, rörligt eller orörligt gods gifva i testamente mera, än hälften, der bröstarfvinge lefver efter. Har man ej bröstarfvinge; då må man alltsammans i testamente gifva. Vil/a barn och inländske arf vingar till sig lösa hus, tomt, gård eller jord; stände det dem fritt inom natt och är. Samma rätt ega utländske arf vingar, om de i landet infytta, och der bygga och bo. Vilja de göra testamente, som till P reste -Ståndet höra, om den egendom, deri de giftorätt hafva efter stadsrätt, som i 10 Kap. 4 §. Gijtermåls-Balken sägs; vare då lag samma, som här stadgadt är, ehvad de bo å landet eller i staden. Med deras arfvejord ä landet och den, som före äktenskapet der af ad är, gånge i thy fall efter landsrätt. 5 §. i detta Kapitel och 8 Kap. 3 §• 1 mom. Jorda-Balken blifva jemväl i detta sednare fall sådana, som de i förra alter * nativet äro af Utskottet föreslagna. Stockholm den 2 Maj 1845. & Lag-Utshottels Utlåtande, N\o 109. Reserva tioner: af Herr Grefve Mörner: ''Emot Utskottets uti delta Utlåtande framställda förslag får jag mig reservera. Friheten för enskild man att, genom upprättande af testamente, sträcka dispositionsrätten öfver sin egendom utöfver gränsen af hans e^en lifstid, har ej sin grund i någon naturlig eller menniskan medfödd rättighet utan härleder sig helt och hållet från och stödjer sig endast uppå kfrgeriga lagens föreskrifter. Det måste då äfven uteslutande bero af denna lag att bestämma, huru vidsträckt den ifrågavarande friheten bör vara, och härvid skulle jag för min del anse med samhällets rätt förstådda intresse närmast öfverensstämmande, att ej samma frihet till den grad utsträckes, att den må kunna leda till försv-agande af da grundvalar, på hvilka samhället hvilar.
Dervid torde likväl böra medgifvas dels vissa undantag med afseende å tjenstemäns löner och pensioner samt några andra, med dessa jeni förliga inkomsttitlar, dels måhända vissa modifikationer med afseende å inkomslbevillningen i allmänhet Grunden för koinmunalufskyldernas utgörande kail nemligen, med afseende å den korta tid, som förflutit från kommunallagens antagande, ej anses hafva undergått de jemkningar, till hvilka omständigheterna må föranleda; och tilläfventyrs skulle, genom ett ovilkorligl antagande af denna grund för väghålltiingsskyldigheten, vissa kategorier blifva allt för hårdi betungade. Då emellertid ett ändamålsenligt ordnande af denna lika vigtiga, som vidtomfattande angelägenhet, oundgängligen klöfver kännedom om flera förhållanden, hvilka Expedition s - U tsko/te Is Forslag lil/ underd. Skrifvelse, N:o 4l. 13 Rikets Ständer icke äro i tillfälle att utreda, få Rikets Ständer, med uttryckande af deras åsigt om rättvisan och billigheten deraf, alt väghållningsbesväret inom kommunerna å landet utslräckes till alla skattskyldige saint, med ofvan antydda undantag och modifikationer, utgöres efter det fyrk tal, en hvar har sig åsatt, i underdånighet anhålla, att E K. Majit täcktes, i öfverensstämmelse härmed, låta utarbeta och, så snart ske kan, till Riksdagen framlägga nådig Proposition i ämnet. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 7 April 1866 j*:0 41 Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 April 186G. Preste Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anvisande af medel till ett vägarbete i Jemtlands län för beredande af arbetsförtjenst åt den i följd af missvext nödställda befolkningen.
Jag kunde till och med om en stund otydligt urskilja en mörk massa ett halft dussin famnar från min post: den misstänkta stenen, i hvars närhet jag visste att ordningsmannen stod på pass. Men då så var, kunde det ju också mycket lätt hända att polacken sett någon skymt af oss, medan vi gingo öfver den öppna terrängen. Och om han det gjort, så måste han veta hvad vi förehade hade troligen i sådant fall skyndat rätt till gömstället, där han hade sin dynamit och visste nogsamt att den bästa utsikten till räddning låg längs spåret upp mot byarna i bärgen det jag bevakade Jag gjorde högervändning kvickare än en gardist på mönstringsparad, då jag tyckte det prasslade i gräset. Det var ingenting. Men jag flyttade mig ändå ett par steg åt sidan, bort från själfva spången och kände efter revolvern i fickan. Taivalmaas idé var när allt gick omkring dock icke att förakta och mera än själfförsvar vore det väl noga taget inte att Då skymtade jag någonting rörligt ett stycke från det svarta jag visste var stenen. Jag hukade mig instinktlikt ned, men hörde i detsamma något träffa en trädstam ett bra stycke åt vänster, och nästa ögonblick dånade det skarpare än ett kanonskott, ett bjärt rödgult sken lyste för en sekund upp de närmaste stammarna, stenen, en gestalt ett dussin steg nedanför och en annan i språng mot den första. Det var icke mera än en ögonblicksbild, men den var fullt tillräcklig att klargöra hvad som händt. Polacken hade hört eller sett Taivalmaa och hade träffat en trädstam bortom stenen i stället för denne. Men innan jag ens hann tänka det redigt, hörde jag ordningsmannens röst. Sådana konster skall jag kurera dig för nu ska du få se på fan! Nästa ljud härrörde utan minsta tvifvel från ämbetsstafven. Jag röt åt honom att inte slå och rusade dit så fort jag kunde i mörkret, som åter föreföll ogenomträngligt. Han kan ha en annan patron på sig, förklarade jag min order och den kan ni råka träffa. Polacken låg platt på magen, såsom han fallit då Taivalmaa kastade sig på honom, och denne höll honom med ett förtvifladt grepp om nacken.
Af behof (ill Götha Canal, samt den obehöriga utsträckningen af Disconternes assignerings-räti och låne-biträden, i förening med en ostyrig nederlags-handel, hvars hufvudsakliga idkare försvunno med det spärrade verldshandelstil 1 stånd, som naturaliserat dem i Sverige, men medtogo kanske ej så ringa af detta lands förmögenhet (hvarom här.nedan) följde först 1815 års många concurser, och dernäst 1817 års Disconternes fall. Utvecklinger) af de verknin; Statsoch Baneo-Utskottens Utlåtanden Crx gar, som häraf återigen uppstodo, fhåste Uppskjutas tills vidare. Här ofvan har blifvit anfördt, att 181 a års missväxt icke kan anföras såsom betydande orsak till den aftagande välmågan. Att denna natur-händelse verkade, är val ostridigt; men dess directa verkan måste anses af vida mindre betydenhet , och hade mycket kunnat förmildras, om ej de grundsatser uti allmänna hushållningen, som 1809 års styrelse uppställde och följde vid och efter 1812 års Riksdag, hade undergått så högst betydande förändringar; hvaraf i första rummet må anföras de förändrade stadganden angående bränvinsbränningen, och utrikes handeln med denna vara, som visat sig vara product af folknäring, och sålunda af största vigt för landet i många hänseenden. Frihet i detta hänseende, som efter revolutionen blifvit införd, afgigs med förundran och ovana. Controllen, hvarefter Statens inkomster deraf skulle handhafvas, fänns illuderad eller icke allvarligen verkstäld. Man märkte 1811 om hösten flerstädes i Riket oloflig bränvinsbränning med större pannor än uppgiften hvarefter skattades; den vidgade tillverkningen, i förening med en emot förr minskad inkomst i Stäts-Cassan , föranledde, redan i början af 18 12, den opininion, som lätt underhölls och kringspriddes, att både tillverkning och beskattning vöre på origtig fot.
Utskottet har dervid inhemtat, att år 1756, då en forcerad tillverkning af Sedlar på Dir kopparmynt påkallade förenämnde anstalt, betalningen bestämdes för Commissarie-underskriften i förening med slutliga controllen och ansvaret för sedlarnes rigtighet, så i afseende på numror och data, som antal, till 23 D:r, för Contrasignationen till 6 D:r 8 öre och för numerering och datering till 4 D:r 8 öre; sorn för desse frenne olika göromål utgjorde, blott efter den år 1776 stälde eval vations-grund räknadt, R:dr 1 10 sk. 8 r:st, 16 sk. 8 rist samt 11 sk* 4 r;st i silfvervärde per tusendetatt vid 1803 års realisation, då en lika forcerad skrifning af smärre Banco-sedjar åter vidtog, betalningen bestämdes till 1 R:dr 8 sk. för Commissarie - underskrift, 16 sk. för Conlrasignation och 12 sk, för numerering och datering, allt i dl gångbart silfvermynts värde; men att ersättningen sedermera endast för de båda sistnämnde befattningarne blifvit förhöjd, så att den nu utgår efter 1 R:dr 8 sk., 26 sk. och 20 §k., eller tillhopa 2 JR;dr 6 sk. per tusende. Banco Utskottets JBetHnkandeh. Öfverkorssningen deremot af alla inlöste och annullerade sedlar på högre och lägre valeurer har i äldste tider tillhört Vexel - Banquens Comjnissarier allena, såsom en tjensiepligt; men på 1760-talet, då Banquens sedelröretse sfi märket ligen blifvit utvidgad, befanns detta åliggande, hvad de smärre sediarne angick, för desse Commissarier omöjligt att fullgöra.
Det i den vilda hopen blandade antalet af uppväxande barn utål de arbetarne alföljande hustrur och frillor lemnades alt arta sig huru som helst och undervisades, med få undantag, i ingen annan skola än gudsförgätenhetens och styggelsens, under det att i många fall ej genom tillgängliga betyg ens kunde upplysas, hvar eller när de under föräldrarnes kringvandring blifvit födda eller om och när de blifvit al kristligt dop delaktige, och ej heller om de inom eller utom äktenskapet blifvit aliade. Med de stora allmänna arbetsföretagens ständiga mångfaldigande och utsträckning, tillväxte sålunda mängden af lösdrifvare och lättfärdig», som bildade en helt egen, efter hand alltmera konsoliderad kast, hvilken verkade på befolkningen såsom ett densamma genomådrande gift, hvilket i sina följder kunde blifva mer än något annat bolande lör stat och kyrka i vårt fädernesland.
För smör torde skydd än mindre vara på kalladt af behofvet, emedan livar och en vet att det egentligen är s. k. finnsmör sorn importeras, en så dålig vara, att den ej kan på priset å vårt vida bättre ha något inflytande. Dessutom behöfver jag val ej påminna om den starka insmugglingen af smör, som existerade under den tid, då vi hade tull å denna artikel åsatt, ett tillstånd, till hvilket man väl ej vill återkomma. Att Utsk:t frångått sin princip af tullfrihet i afseende på artikeln ost, förefaller mic temligen illa beräknadt, ty af denna vara har just exporten stigit ganska mycket. Den ost, som införes, eller den s. k. kumminosten, är äfven temligen dålig och erhålles till mycket lågt pris, nemi. 24 rdr pr centner, under det att medelpriset på den inhemska eller sötmjölksosten är 40 rdr pr centner. Under sådane förhållanden kan jag ej anse sättande af någon tull behöflig!. lag torde bär äfven få tillägga några allmänna anmärkningar. Man har sagt, att det är obilligt, alt bos oss tullfrihet skall finnas, då vi icke få åtnjuta en dylik bos andra nationer. 1 den mycket omtalade reservationen finnas vidrörda en mängd förhållanden i främmande länder i detta afseende; och det ser vid första anblicken ej uppmuntrande ut. Lil väl, Mina Hrr! torde man böra besinna, att inom handeln pågår en stor rörelse, som inom kort kommer att förändra alla dessa förhållanden. Genom den handelstraktat, som Frankrike ingått med Belgien, hafva siffrorna inom den Fransyska tulltaxan blifvit h. o. h. förändrade. På samma sätt är förhållandet äfven i traktaten mellan Frankrike och Tyska tullföreningen, hvarest man förgäfves letar efter någon tull på lifsmedel. Att, om vi lå någon traktat med Frankrike, hvarom ju underhandlas, samma tullsatser komma att tillämpas på oss, vet hvar och en, som satt sig in i dessa saker; ty det är väl kändt att det är Frankrikes mening att få den mellan Frankrike och Belgien i traktaten antagna taxan till allmän, för alla länder gällande.
Regeringsformen innehåller, att, under Rikets Ständers öfverläggningar i fråga om Stats-råds skiljande från embete!, Konungens beslut uti mål, som röra enskilde personers eller korporationers rättigheter och angelägenheter, icke skola kunna ens nämnas, än mindre någon Rikets Ständers pröfning underställas. När således representant-kallet ej medförer befogenhet till undersökning eller pröfning af högsta domstolens beslut, måste, i fall Justitie-ombudsmannens myndighet sträcker sig längre, utomordentliga anledningar dertill gifvas. Sådane kunna dock icke sökas annorstädes än i vidden af hans grundlagsenliga verksamhet. Denna sönderfaller i tvänne delar: utredning af lagskipningens tillstånd, hvartill, såsom resultat, hörer anmärkning om lagarnes brister och förslagtill deras förbättring, samt — åklagarekallet. Hvad först angår nämnde utredning, med hvilkens möjlighet Justitie-ombudsmannen förknippat den omtvistade rättigheten; så, då han icke låtit någon anmärkning om lagarnes brister eller förslag till deras förbättring åtfölja den granskning, som han beledsagat, i ett fall, med påståendet att högsta domstolen dömt emot ”klar lag,” och i ett annat med uttrycken: ”att ”orättvisa skett den tappande parten, och att utgången kunnat kallas för rättvisa, ”om dennas bestämmelse vore uppfylld dermed, att försona den fattige på den ri”kes bekostnad, då likväl från den stund rik man ej mer kunde mot den fattige ”utbekomma sin rätt, man ock naturligen sökte i lagen en föreskrift huru fattig ”det behöfdes att vara, för att kunna göra sin rätt gällande;” så blir den utredning, som, genom slik granskning, skulle vinnas, utan resultat, så vida man ie - Lag-Utskottets Utlåtande N.-o 4. 31 ke tänker sig det ändamålet, att Justitie-ombudsmannens dom öfver högsta instansens lagskipning skulle blifva en ledning för opinionsnämnden.
Domstolens pluralitet föreslagna stadgandet motiveras endast genom att det ej mera för brottsligt anses, att någon som har åliggande att meddela undervisning, angående ej blott Lutherska läran utan älven andra troslärors beskaffenhet och utveckling, i dessa ämnen häller offentliga föredrag. Det afser således skyddande af en frihet, som nu ifrågavarande lagförslag ej åsyfiar att inskränka. Genom den af Utskottet antagna redaktionen af denna § kommer för det ifrågavarande fallet nära nog en fullkomlig strafflöshet att proklameras eftersom all bevisning om öfverträdelse af det i dessa ordalag affattade lagstadgandet blifver nästan omöjlig och följaktligen det vidsträcktaste utrymme lemnäs åt proselytmakeriet. Knappast torde nemligen då någonsin, utom i de fall 2:dra § omförmäler, proselytmakaren kunna öfverbevisas att hafva uppträdt »i afsigt att förmå annan till affall». Sällan, om någonsin, lärer han sjelf vilja erkänna denna afsigt. Har, oaktadt hans uppträdande såsom förkunnare af villfarande lära, affall Lag-Vtskottets Betänkande N:o 2i. 45 till den läran icke skett, så skall han åberopa detta förhållande såsom bevis att han icke åsyftat bereda dylikt affall. Har deremot hans uppträdande föranledt affall, så skall han säkerligen framkomma med den försäkran, att sådant skett utan eller mot hans »afsigt», blott till följd af den affallnes egen vilja och öfvertygelse, äfvensom att han icke vändt sig särskildt till denna eller annan viss person för att »förmå» den personen »till affall» utan blott i allmänhet och för dem, som velat höra honom, förkunnat den lära han omfattat och de grunder, på hvilka hau omfattat den läran. Mot sjelfva förkunnandet och hufvudsakligen mot det offentliga förkunnandet af villfarande lära måste derföre förbudet riktas, ty endast detta förkunnande är egentligen det i förevarande fall för lagen åtkomliga. Med allt skäl har derför just detta blifvit främst omnämndt i det af Kongl. Maj:t framställda förslaget.
På öfriga boställen verkställas reparationerna å karaktershusen till större delen Den 24 Oktober f. m. 113 delen af boställs-innehafvarne sjelfva, men nybyggnader af sådana hus utföras genom Krigs-Colkii försorg. Exemplet är så ledes icke rätt väi valdt. Hvad beträffar det af Frill, af Ugglas framställda förslag, öfverensstämmer detsamma så väsendtligt med mitt, att jag gerna, till förminskande af antalet af propos:r, vill förena mig med honom. Jag vill blott anhålla, att slutmeningen i Hr Björcks reservation, »dock under förbehåll att statsverkets utgifter icke derutöfver må ökas till följd af anspråk af de nu der anställde embetsoch tjenstemän», måtte få qvarstå, emedan jag anser att R. St:r för detta ändamål icke böra anvisa mera medel, än K. M. har begärt. Hr Wrangel: Jag anhåller blott att med några ord få fullständiga det af mig nyss anförda exemplet, ang:de en sjukdoms utbrytande på ett rekrytmöte. Det antagande, jag framkastat, tillhör i så måtto verklighetens område, att det var vid ett beväringsmöte på en för mig känd ort som ett dylikt förhållande inträffade, och drabbas således icke jag af tillvitelsen om den fria fantasien. Hvad åter Gr. Mörner nämnde ang:de karaktershus, känner jag mycket väl. Hr Gr:n torde likafullt veta, att då man vill flytta in någonstädes, man gör detta hellre i karaktershus, än i uthus. Frih. af Ugglas: För att äfven i min mån söka minska antalet af propos:r, får jag förena mig med Gr. Mörner i afseende på slutmeningen af Hr Björcks reservation. Hr Rosensvärd, Johan Henrik: Då den förev:de diskussionen mer än väl visar den stora svårighet, som alltid måste förefinnas, då man i en stor församling vill ingå i någon närmare pröfning af en sak, är det ingalunda nu heller min mening att inlåta mig i någon slags detaljgranskning. Då jag emellertid varit ledamot af Landtförsvars-komitéen, på hvars underd. förslag K.
Bevillning, till Banken afbe,talar 750,000 Hulr uppå Stats-Verkets räkning, hvilken Bevillning icke behöfdes, örn Banken hade öfverflödig! tillgångar, hvarmed Rikets Höglofl. Ständer nu torde atrina understödja Fordringsägare i FilialjDisconterne. Men ännu ett stöd för dessa BanJco-Sedeihafvares anspråk , att Bankens tillgångar icke må anslås till utdelning, åt Fordringsägare uti Filial-Disconternp, hämtar jag af den erfarenhet, att Rikets Höglofl. Ständer i nödens stund pålitat, Banken och funnit kraftig handräckning af dess Credit och fond. Den allmänna rösten förkunnar, att Bevillningens belopp hunnit den höjd, utöfver hvilken Folket icke förmår att bära Statens tyngder, och jag tillägger, att denna Bevillning icke utgår af det öfverskott, sorn husfadren samlat af sin arbetsförtjenst, sedan Familiens oundgängeligaste behof blifvit besörjde, utan att en del deraf utgår genom Skuldsättning, vare sig hos Discont eller förläggare, eller sluteligen genom afsättning utaf ar betsförlaget. Uti denna högsta spänning af Nationens financiera krafter, påkallar Försvarsverket nya tillgångar; och dessa behof kunna lemnäs utan uppmärksamhet ända tills de sjelfva taga ut siri rätt, Eät då Banken vara fängslad i Filial-Disconternes sugande famn och Nationen utur stånd att med ytterligare bidrag bereda ett kraftigt sjelfförsvar; $å torde man ångra den godhet emot fordringsägarena i Filial-Disconterne, genom hvilken man, n»ed uppoffring af minst En million R:dr, ÖfverselBanco-Sedelhafvares rättsanspråk* På sila dessa förenade grunder kan jag icke öfver - Statsoch. Baneo-Utslottens Béttinkanden. 3.163 se inflytandet af dessa anspråk på principen, hvilka dessutom understödjas af största delen af Nationell, hvilken icke är Fordringsägare i Filial-Discont erne.
Jag kati således ej annat finna, än alt förslagets bestämmelser i detta fall blifva så arbitrura, att de i tillämpningen skulle befinnas ganska obilliga och orättvisa. Än mera obestämdt finnér jag uttrycket: ”sköta sin rörelse på sådant sätt, att derigenom fattigvården betungas. ” Jag kan ej föreställa mig alt någon kan drifva en näring så, alt man derigenom bildar fattighjon; vore förhållandet sådant, så kunde man säga, att den som har ett sådant arbete för sig, hvarigenom han vore vållande att hans arbetsfolk fölle fattigvården lill last, han skulle afstå derifrån; men detta förutsatte ett intrång i den enskilda hushållningen genom att tillse huru den bedrefs, hvilket intrång likväl torde befinnas något betänkligt och kunde gifva anledning till anspråk, lika obestämda sorn föreskrifterna i lagen. Jag kan alltså icke tillstyrka antagande af ett lagförslag, sorn är så obestämdt uttryckt som det ifrågavarande. För min del har jag föreställt mig, att, för att lemna de fattiga all möjlig utväg att skaffa sig arbete, bör man aldrig hindra dem alt flytta från ett ställe till ett annat. Den enda omständighet, som man dervid bör betrakta, är den, att en person, som flyttar ifrån en ort, icke genast bör falla fattigförsörjningen tili last i den ort, dit han kommer: han må genom sedermera inträffade förhållanden blifva försatt i det tillstånd att af fattigvården böra försörjas, men ej genast vid ankomsten; hvarföre man torde kunna antaga som ett correctiv mot sådana fall, att en person, sorn inom ett års tid sedan han inflyttat i en församling vore i det tillstånd att falla fattigförsörjningen till last, skulle kunna återsändas liil den socken, hvarifrån han kommit. Med ett sådant stadgande tror jag allt vara gjordt, som behöfdes för att hindra att den ena communen blefve af fattiga mera betungad än den andra.
Stats-Utskotlet inser nogsamt att de pensioner, sorn hästås Militairc och Civila Ämbetsoch Tjenstemäns i fattigdom lemnade Enkor och Barn efter förändrade förhållanden äro mindre tiliräcklige nu, ände voro år 1798, då Pensions-Staten först inrättades, men sedan Riksens Ständer vid sisth Riksdag deruti beviljat den förbättring, uti de lägsta och minst fördelagtigt lottade Classerne, som tillgångarne då medgåfvo och de högre Classernas Pensions-belopp likväl lemnar ett mera verksamt bidrag till lifsuppehälle än de lägre, samt Statsverkets tillgångar ej medgifva uppfyllande af alla de behof, som kräfva anslag, så vida ej Statsbördorne ytterligare skola ökas, kan StatsUtskottet icke tillstyrka någon tillökning uti den till pensioner för Enkor och Barn på Stat uppförde summa af .26,000 R:dr; hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers eget ompröfvande vördsamiigen hemställes. Stockholm d. 27 Junii [823. Betänkande, angående Statsregleringen under Ptiks-Statens Stats-Utskottets Betänkanden. i/{7^ Åttonde Hufvud-Tittel för allmänna och extra utgifter. T afseende på anslagens reglerande under denna Hufvud-Tittel har Kongl. Maj:t, i Dess Nådiga proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, öfverlemnat en af Kongl. StatsContoiret författad utredning deröfver, huru utgifterne de sednast förflutne åren sig förhållit uppå de särskildte förslagsvis beräknade anslagen, som tillhöra ifrågavarande Hufvud-Tittel; hvarjemte, enär derutaf sig visade, att desse anslag med få undantag, varit för ändamålet otillräcklige, så att Kgl. Maj:t, sedan de mindre betyd lige besparingar, som å ett eller annat anslag uppkommit, blifvit använde för bristerne på det hela, sett sig föranlåten anvisa det utöfver erforderlig^ beloppet på inkomst-tittlarnes öfverskottsmedel nu i Nåder äska den tillökning å anslagssummorne, som för den kommande tiden funnits nödig till undvikande af öfverskotts-medlens tillitande.
Maj:t i nåder föreslagit, alt, med bibehållande af den förra beräkningen af bruttoinkomsten af postmedlen till 575,(XX) r:dr, postkassans bidrag till statsverket måtte ytterligare nedsättas ifrån 125,000 till 100,000 r:dr. I fråga om beräkningen af statsverkets behållne inkomst af poslmedlen, kommer Utskottet att framdeles afgifva serskildt utlåtande, till hvilket Utskottet alltså nu får hänvisa. Chartte sigillatce-medlen beräknade vid 1845 års riksdag till 500,000 r:dr, hafva influtit: för år 1841 med i:dr 462,128: 1842 „ „ 505,055: 184.1 „ , 510,935: * 1844 „ 529,877: 1845 , „ 503,572: hvaraf medium utgör 502,313 r:dr. Som desse medel, utom för år 1841, öfverstigit förslagsberäkningen och enligt nådigt tillkännagifvande uppgått för år 1846 till 540,582 r:dr, har Kongl. Maj:t ansett denna intrad nu kunna med så mycket mera skäl be raknas till ett högre belopp, som en noggrannare kontroll, i afseende på karteringen af handlingar med år 1847 inträdt, och derföre föreslagit, att iuiomsten af charlEe-sigillatae medlen må förhöjas till 525,(XX) r:dr. BränvinsaJgiften , upptagen i nu gällande riksstat till 670,000 r:dr, har inbringat: för år 1841 r:dr 563,224 1842 „ 672,354 1843 . „ 675,696 1844 ... „ 685,652; 1845 ... „ 579,526: eller per medium 635,290 r:dr. Genom de af Kongl.