Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det offentliga lifvet visar oss, hvad vigt man fäster vid aflagda eder: aldrig ‘bestraffas ett embetsfel såsom mened, det må vara begånget af huru mycken försummelse, vårdslöshet, eller t. o. m. upsåt, sorn heldst; tjenstefelet bestraffas, såsom sådant, men den brutna eden tages ej i betraktande. Efter längre eller kortare tid kan en sådan person vinna befordran, få ett annat embete; utan betank:de afliiggas nu nya eder, nya tjenstefel kunna begås, bestraffas, glömmas, och samma cirkelgång fortsättas, hvem kan säga huru länge: hvad skall man kalla sådant? Är det en lek, ett gäckeri, eller hvad? Då våra lagar, så väl i kyrkliga, som andra förhållanden, ålägga oss att, vid hvarje embete och nästan hvarje befordran aflägga en ed, som egentligen blott innehåller ett uprepande af den, Den 19 November e. m. 265 sorn redan en eller flera gånger förut blifvit aflagd, är det klart och ligger i sakens natur, att sådant skall nedsätta begreppet om och förslappa samvetets känslighet för vigten och betydelsen af den första. Men, har denna förlorat i betydelse, så skola de följande göra det ännu mera; och deraf skall omsider föga mera återstå, än en blott formell iakttagelse, för att vinna den, med eden förknippade förmånen. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna lios II ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Ådcln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829» Tjugonde sjette Häftet. STOCKHOLM» Tryckta lios Johan Hurberg) i83i» Fredagen den 22 Maji 1829. Plenum klockan 5 Eftermiddagen» Förelogos lill pröfning i ett sammanhang följande StalsUlskottets den 16 sisllidne Aplil afgifne, och den 7 dennes e. m. på bordel lagde, Utlåtanden: N:o 133. Angående regleringen af Utgifterne under PiiksStatens fjerde HufvudTitel.
En anmärkning, att Kongl. Maj:t vid vigtiga fall inhämtat LagComitens Utlåtande öfver sådane ämnen, som varit af allmän omfattning; och sJ Den allmänna anmärkning, att då RegeringsFormen föreskrifver den ordning, hvaruti förändringar skola ske, och LagComitéen blott ar en temporair anstalit, det ej synes vara naturligt, att göra ett särskilt allmänt stadgande, som afviker ifrån den allmänna ordningen, då Kongl. Majit i alla fall icke är hindrad att hö - Den 27 Maji /. m. ra Comitéen. Jag tycker, att Utskotten således tydligen utredt förhållandet, och vet ej hvad dervid kan vara att tillägga. Jag ser ej att en ovilkorlig föreskrift i detta afseende, blott en önskan, kan af Riksens Ständer framställas; Kongl. Majit kan deruppå göra hvad afseende Han behagar; men en sådan önskan är öfverflödig, då det visat sig, att Kongl. Majit i vigti-r ga frågor redan hört LagComitéen. Således tror jag ej att en återremiss kan behöfvas. Herr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Herr Grefve Mörner deruti, att saken blott kan framställas som en önskan till Kongl. Majit, oell att det på Honom beror, att derå göra hvad afseende Honom godt synes. Men om detta voro ett skäl, att ej sysselsätta sig med ämnet, skulle OeconomieUtskottets åtgärder i allmänhet vara öfverflödiga. Det kr ej blott för Lag-förklaringar, som granskningen skulle äga rum; utan äfven för politieoell hushålls-mål. Hvad det angår, att LagComitéen ej är beständig, så har jag redan anmärkt, att man åtminstone kan begagna den till dess allmänna Lagen varder antagen, och dymedelst sörja för, att under tiden utkommande Författningar varda öfverensstämmande med riktiga former. Jag yttrade äfven, att om man finner Comitéens fortfarande nödigt, så berodde det på Riksens Ständers pröfning att sedermera derom besluta. Herr Lagerhjelm, Pehr-, Då jag har den öfvertygelse, att en och samma Auctoritet alltid bör Den 97 Maji /.
St. endast haft att öfverlägga om det ärende, som utgjorde egentliga föremålet för sammankallandet. Frih. von Schulzenheim, Dav.: Af tvenne värde talare har jag redan blifvit förekommen i afseende på försvaret af de motiver, som ligga till grund för sjelfva principen af Utsk:s betänk. De ärender, som kunnat förorsaka urtima riksdagars sammankallande, äro vanligen af den art, att de kunna isoleradt behandlas. De behöfva ej sammanblandas med öfriga ärender, tillhörande statsförvaltningens vanliga gång, men äro ofta af större vigt, ty eljest hade Regeringen troligen ej fattat sitt beslut om R. St:s kallande till urtima sammanträde; och fall kunna inträffa, då de äro af natur att böra tilldraga sig en nästan exclusiv uppmärksamhet. Jag tror derföre det icke vara rätt, att vid sådana tillfällen, som de sistnämnda, Regeringen skall linna sig satt i valet emellan att antingen uppskjuta med dylika vigtigare angelägenheters ordnande eller blottställa sig, under möjligtvis inträffade brydsammare omständigheter, för alla olägenheterna af så beskaffade långsammare riksdagar, der alla allmänna ärender kunna upptagas. På grund häraf instämmer jag med Utsk. i principen, att lagtima riksdagar böra i viss ordning på bestämda tider återkomma, utan att framflyttas af mellankommande urtima riksdagar, och att urtima riksdagar deremot böra inskränkas till behandlingen of de ärender, som föranledt R. St:s sammankallande; dock skulle jag tro, att några undantag härvid kunna blifva nödvändiga, i36 Den ii September c. tn. och jag Ur färdig att med Gr. Horn deribland räkna frågor om ansvarighet för Konungens rådgifvare. Deremot kan jag ej biträda Hr v. Troils förslag att utesluta den meningen, som förbjuder, att grundlagsförändringar ina förekomma till öfverläggning eller afgörande vid urtima riksdagar.
§ 7 Vid undersökning av arsenikförgiftning som de vanligaste och våldsammaste iakttages följande: 1: o Symtomen är plågor i magen, strax efter giftets nedsväljande, kräkningar, tilltagande koliksmärtor, konvulsioner och döden. Den förgiftade förlorar oftast medvetandet innan konvulsionerna. Not Ibland är symtomen så lindriga att man inte misstänker arsenik som orsak till döden, förrän man finner dem i maginnehållet. Lagtima Riksdag skall hvart tredje år, på sätt riksdagsordningen stadgar, tillsätta en nämnd, som äge att döma, huruvida högsta domstolens och regeringsrättens samtliga ledamöter gjort sig förtjänta att i deras viktiga kall bibehållas, eller om vissa af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom föregående § handlar, likväl kunde anses böra från detta kall skiljas. Beslutar denna nämnd efter omröstning i den ordning, som i riksdagsordningen sägs, att någon eller några af högsta domstolens eller regeringsrättens ledamöter skola anses vara ifrån Riksdagens förtroende uteslutne, blifve han eller de därefter af Konungen, hos hvilken Riksdagen skall härom göra anmälan, ifrån ämbetet genom nådigt afsked skilde. Uti fredstider skola de mål, som från Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning, uti Högsta Domstolen företagas och afgöras. Twänne Militaire-personer af högre grad, dem Konungen härtill utser och förordnar, böra med Domare-jäf och answar och utan särskildt arfwode, sådane mål i Högsta Domstolen öfwerwara och deröfwer rösta, dock må Domarenas antal icke öfwerstiga Åtta. Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå rikets förhållande till främmande magter, skola på det sätt, Konungen lämpligast synes, beredas af Ministern för utrikes ärendena, hvilken det tillhör att dessa mål anmäla och föredraga inför Konungen i närvaro af Statsministern och någon annan Statsrådets ledamot eller, der Ministern för utrikes ärendena tillika är Statsminister, två andra tillkallade Statsrådsledamöter. Är Statsministern hindrad att vara tillstädes, tillkalle Konungen i hans ställe en annan Statsrådets ledamot. Är Ministern för utrikes ärendena frånvarande, föredrage den Statsrådets ledamot, Konungen äfven i detta fall tillkalle.
Maj:t, hwars öma omsorg för Rikets ival, icke är något ögonblick hwilande, har redan Sielf föresett hwad tillkommande händelser kunde Söra oumbärligt, och derföre behagat för Utskottet öppna utsigt att ga Kongl. Majus Höga afsigter till mötes— Utskottet önskar att ester närmare utveckling af Rikets tillgångar, kunna förestå hwad svin säkrare leder till andamalets »vinnande, utan att för framtiden förstöra Rikets krafter, eller grundlägga följder, svin i stället för att hjelpa, deremot söröka swarigheterne, och kunna blottställa för allmän wanmagt och enskildt förswagande. Hwilket allt till Riksens.Högloflige StänderS Mare vmpröswande »vördsammeligen hemstalleswrebro den r6 Junii 1812. Pä Högloft. Ridd. och Pä Högw. Prcst-Ständets Ädelns Ledmagnar, Ledamöters magnar, (llsrl tVlöiner. Onstsl ^turrs^. Pä Walloch Borgarc-StänPä Hederw. Bonde-Standets Led. magnar, dets Led. wägnar, >Veze1i». O. O^ils^vn. 6. llllunolius. Utdrag af prstocollet, hältet hos Riksens HZglost. Ständers Stats - Utskott wid Urtima Riksdagen i Örebro den i6:de ^junir l8»2. ^-D. >^err Amiralen Friherre Cederström Uppläste följande anförande till Prvrocollet: "I 654 Den lz Junii. "I Stats-Urffotteks Plenum den ststl. Ridderstapets och Adelns Remist af min motion af den iz Junti, om medels anstaende till Konungens disposition, i händelse af anfall af krig föredrogs, gjordes genast pa en Ledamots föreställningar, pro, position af Ordföranden om denna motions obehörighet och kill afstag derpå.
Dylika saker lämpa sig ej för ett hastigt åtgörande, som hvar och en bör inse. Men inte heller var det fullödig poesi att vänta och besinna Skiss af Jenny Hallin. sig länge, och därför fattade Matty tämligen raskt sitt beslut. lsa och Matty voro vänner — hjärtevänner » O ja, visst, du min lilla skära rosenknopp, » för lifvet. hviskade hon och lade ömt väninnans finhylta Matty var femton år och gick i sjätte klassen,. hufvud mot sin späda axel. » O, Matty, Matty — det kan du väl aldrig mena! Elsa var fjorton och gick i femte. Elsa var trind och rödblommig, praktiskt anJag som är så dum, » ropade Elsa förtjust och lagd och alldeles utan sinne för sådana teoretiska tog ett försvarligt tag om väninnans slanka midja. oresonligheter som att konjugera verb och räkna Matty var fullkomligt inne i sin älskareroll. regula de tri. Men hederlig var hon — genom» Hvad skall kvinnor med så mycket förstånd hederlig — det visste Matty, och därför höll hon till då, » sade hon därför med öfverlägsen beaf henne och kallade henne sin » trogna lilla skyddaremin. gurka » och andra trefliga saker. Elsa såg upp, och hennes runda ögon sågo så För att deras vänskap ej skulle bli allt för förvånade ut som möjligt. » Nej, Elsa-lill, jag är säker på att du blefve enformig och lugn, anförtrodde Matty sin vän allt emellanåt den vilda sorg, hon kände i sitt den raraste lilla hustru, som finnes i hela vida bröst, därför att de icke lefde under riddartiden. världen, » fortsatte Matty allvarligt, » de lärda, Då kunde hon ju åtminstone ha hläclt ut sig till docerande damerna bara skrämma bort en, brutrubadur — och hvems ödmjuka beundrare hon kar fabror Matte säga. » sedan skulle ha varit, det var solklart! Nu var Nu hejdade hon sig plötsligt, och en mörk det inte lönt att försöka. Till yttermera visso blodvåg for för ett ögonblick öfver hennes anlåg Elsas rum inåt gården, en på alla sidor kringsikte och kvarlämnade en varm, rödaktig skiftbyggd gård till på köpet, så att en trubadur hade ning.
Och den jagade honom igenom de mest olika sysselsättningar och ämnen, liksom hans expansiva natur tvang honom att söka ständigt nya människors sällskap, människor, hvilka sanningen att säga icke alltid voro de bästa. Han insög alla detta lifvets erfarenheter och intryck med ett slags glupskhet, som tydde på omåttlighet och öfverretning. Men han hade, det måste jag medgifva, en aktningsvärd andlig matsmältningsapparat. Och när han någon gång kände sig ledig, från hvad som skedde omkring honom – det hände i parentes sagdt icke ofta – då kom han hem till mig, alldeles som en upptagen äkta man, uttröttad på världen och det jagande utelifvet, kommer hem till sin familj, och han hvilade ut med en glädje och en sinnesro, som jag måste beundra. Hur mycket han än kunde irritera mig genom sin förfärliga oförmåga att sluta sig inom sig själf och låta världen ha sin gång, så försonade mig dessa timmar dock alltid med hans öfriga vanor. Han blef så stilla och mild, att jag formligen aldrig har haft intrycket af mänsklig harmoni så starkt, som när han då lade bort all sin oroliga verksamhetslust, och vi tillsammans njöto af denna tysta förtroliga samvaro, som för mig alltid varit för mera än själfva kärleken. Då gledo minuterna förbi, utan att någonting hände, utan att någonting markerade deras gång, och dock syntes de mig rikare genom våra ord och våra förhoppningar än de timmar, hvilka antecknats i historien som minnen af världens afgörande händelser. En sådan afton minns jag, hur Tore Gam satt i min soffa länge, utan att hvarken han eller jag bröt tystnaden, till dess att jag frågade honom: »Hvad tänker du på?» Han smålog, utan att vända sig emot mig, och svarade, som om han talat för sig själf: »Jag tänker på den dag, då hela lifvet skall bli lättare att lefva.» Jag smålog tillbaka och genmälde: »Det är en vacker fantasi. När tror du, det blir?» Han satt orörlig i samma ställning. »Det vet jag icke,» sade han. »Men har du icke hört, att Moses fick kasta en blick på det utlofvade landet och se dess härlighet, innan han dog.» »Ja, det var Moses, det.» Han smålog. »Hvarför tror du, han fick det då?»
Ståndet ansett för dess del Riksens Ständer äga en behaglig anledning, att uti särskild underdånig skrifvelse till Kongl. Majit betyga deras underdåniga vördnad och tacksamhet, för det Kongl. Majit, medelst Dess uti högstberörde skrifvelse meddelade förklarande , att frågan om Cours-differencen må till nästa Riksdag uppskjutas, lemnat Riksens Ständer ett förnyadt vedermäle af Kongl. Majits Landsfaderliga omvårdnad om Rikets bästa, och tillika undanröjt en vigtig anledning till Riksdagens ytterligare förlängande, samt ett svårt bekymmer för Riksens nu församlade Ständer; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit itäbjudne, att sig med PresteStåndet förena. Då nu å nyo föredrogs BancoUtskottets den 28 sist 1 idne Maj afgifne, och den 3 derpå följde Junii på bordet lagde, Utlåtande öfver de inom PresteStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den iq sistlidne Mars meddelte Betänkande, om arbetsfördelningen emellan Riksens Ständers Revisorer, samt tryckning af Revisorernes Berättelser, rörande BancoVerkets befundne tillstånd och granskade för; vältning; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 139 sistlidne Mars af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. Den 7 Julii, 201 Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höga loflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 7 Julii 181S S. D. Föredrogs Hans Excellence HofCanzleren Herr Friherre af Wetterstedts till Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken ankomne skrifvelse af den 3osistiidne Junii, deruti tillkännagifves, att, sedan Riksens Ständer den 29 sistlidne
2:o $ör hvarje gren af den lånerörelfe, font bedrifmeö genom danfelt eder ©ijFonterna, beftämmeé ett mapimum. linnéé någon del af de fonder, 41 l>vflfa blifvit anvtfade för belåning af aftier odj publifa papper eliev af gulD od) filfroec famt jern, foppar m. fl. vågförda effefter, obegagnad, åge §ull* tnäftige att, under en tid af l)ögft tre månader, öfverlemna de icfe använde medlen till den af omförmälda låneröre(fe*grenar, forn deraf fan vara i be* f>of, med förbindelfe för fullmäktige, att, i l)ände(fe berörde medel före nämnde tid varda för det urfprungliga ändamålet erforderliga, defamma då getiajt återtaga. 3:o Sanfert utlånar penningar odj meddelar freditiper, på fatt l)är nedan fägeé; men $5anfo*5ullmäftige åligger, då de finna fådant för 33anfen<5 fä* fernet nödigt o cl) med de)] fördel öfverenoftämmande, att vägra npa lån od) freditiper, äfven när intet är att anmärfa mot den erbjudna fäferl)eten. 4:o 3 affeende på lånerörelfen mot pant af guld od) ftlfver, fontina nu gällande förejfäfter fortfarande att lända till efterrättelfe, med allenafi den för* ändring, att dädanefter icke något lån får utgifva^ a mindre belopp än £to Dvifédaler fS:co. 5:o dittill* gällande jfadganden för lånerörelfen emot pant af jern, fop* par od) andra vågförda effefter famt tackjern fontina fortfarande att bibehålla^, med endafl den ändring, att början af 157 § i £3anfo*Dveglehientet erhåller följande Ipdelfe: ”kåtten utgifva^ till bögft tre fjerdedelar af pantern?
Apothekare tillåtas att för pharmaceutiska behof, utan sei’skild afgift, betjena sig af enkla distilleringspannor till högst 20 kannors rymd och der Apotheks-rörelsen gör bruket af liera pannor af nöden, må likväl ej öfver två sådane nyttjas, nemligen en på 20 och en på högst 12 kannor, utan allt afdrag af kokrummet. § 3i.*; En procent af den summa, som genom bränvinsdistilleringen inflyter, skall innehållas och lill Stats-Contoret ingå, lör att, enligt hvad al Kongl. Maj:t, efter Pröfnings-Comitéens underdåniga förslag, för hvarje Län fastställes, användas till ersättning för det ökade besvär och de kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro förenade. Fjerde Artikeln. Om ansvar för öfverträdelse af hvad rörande bränvinsLränningen för or dnals. § 32. Om någon till bränvinsbränning berättigad, bränner eller dislillerar bränvin med större eller annorlunda beskaffad redskap, än hvartill han eger rätt och stämplingsbeviset innehåller, eller under tillverkningen, genom hvad medel som helst, anbringar mäskning i redskapen, utöfver det kannetal, hvartill den är stämplad och anmäld, eller begagnar andru utvägar till bränvinsbränning, än han vederbörligen uppgifvit, bote han, ehvad redskapen är hans egen eller andras, hvarje gång tvåfaldt det belopp, hvartill afgiften för den dervid olofligen brukade bränvinsbrännings r edskap, Bev.-, Lag-, samt Allm. Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o t. 73 redskap, efter behörig mätning, skolat uppgå, om elen lofligen varit nyttjad; dock att, när, efter sådan beräkning, böterna icke stiga tili l(i R:dr 32 sk. Banco, förbrytaren pliklfälles till detta minsta belopp.
att icke heller desamma må föranleda till någou Rikets Ständers åtgärd. Vidare och med hänsigt till stadgandet i nämnda Kongl, kungörelse, att, i afseende å folkskole-afgiften jemväl skall iakttagas, hvad om undantag från, lindring uti, samt afkortning af personliga skyddsafgiften finnes bestämdt, förekommer, att, enligt hvad ej mindre Herr doktor Sandberg i sin motion uppgifvit, än de upplysningar, som i öfrigt varit för Utskotten tillgängliga, skiljaktiga åsigter gjort eller kunnat göra sig gällande, huruvida afdrag för minderåriga barn bör ega rum endast å bevillningen, ulan att drabba folkskole Bih. till B. St.
Bifölls. 114 punkten. Bifölls. 115 punkten. Bifölls. 116 punkten. Bifölls. 117 punkten. Bifölls. 118 punkten. Bifölls. 119 punkten. Bifölls. 120 punkten. Bifölls. 121 punkten. Bifölls. 122 punkten. Bifölls. 123 punkten. Afslogs. 124 punkten. Bifölls. 125 punkten. Bifölls. 126 punkten. Bifölls. 127 punkten. Bifölls. 128 punkten. Bifölls. 129 punkten. Lades till handlingarne. Slutligen förklarade Ståndet, att de af Utskottet å särskilda ställen i Betänkandet upptagna anslags-tillöknings-belopp, likasom tabellerna, borde rättas i enlighet med de förändringar, som Bonde-Ståndet i särskilda fall förordnat. Den 23 och 24 November. Frän Uögv. Preste-Sldndet. SS. DD. Vid fortsatt föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hulvud-titel, fattade Ståndet öfver återstående delar af sagde Utlåtande följande beslut: 664 Prot.-Uldrag den 23 och 24- November 1857. Ståndet lade till handlingarne punkterna Niis 55, 77, 85, 86, 88, 92, 99 och 129, med åberopande, hvad sislnämde 129 punkt beträffar, af sina i der om förmälda ämnen fattade beslut. Vidkommande 46 punkten, förhöjde Ståndet det i mom. b. till aflöning åt läraren för barnmorske-eleverna föreslagna belopp, 2,000 llidr Riksmynt, till 5,000 R:dr samma mynt, hvaremot öfrige momenter af förevarande punkt biföllos; kommande, såsom följd af berörde beslut, anslags-tillökningen uti Carolinska Medicochirurgiska Institutets stat att förökas med 1,000 Ridr utöfver det af Utskottet beräknade belopp.
Rikets 8tänder upplysning om otillräekligbeten sfdet Lälunda anvisade vederlag, genom till Rong!. älajrt afläten underdänig skrifvelse clen 8 innevarande ^laj, förklarat sig kalva tillökat berörda vederlag med den sk Rongl. IVIaj:t äskade Summa, stor lO,66c) k:dr, bvadan bela anslaget numera utgör 186,669 R:dr ärligen, 83 bsr Kongl. Naj:t, som med tilllredställelse omfattar bvarje tillfälle, derigenom minskning kan beredas i de utskylder, bvilka vid jordbrukarens yrke öro fästade, dä sädant, ulan bevillniiigens ökande samt utan lölsvagande al ds stridskrafter, som till Rikets försvar oell beskyddandet af dess lribet oell sjeltsländigbet gro aksedda, lian ästadkommas, velat, med Mikali till Rikets 8länders derom gjorda underdåniga anbällan, gilla oell antags
Kiket8 8täncler8 unclercläniga anbällan vi3 gigtköiklutna kikgclag, varcler, meclelgt gergkilcl gkrikvelge oell mecl luinvigning 3eri till bancllingar, 80m till 8tat8-Dtgkottet ökverlemnag, körglag till läne-reglering kör Danclt-8taten8 lran8^ort 87,821: 29. 1. 27 transport 87,821: ro. i. tjenstemän oell betjente samt för borsie oeb ^kndre landtmätarne, Rikets 8tänder körelagdt. — denna skrifvelse liakva Rikets 8tänder att inhemta bvad i ämnet blifvil: tillgjord!:, samt bvarföre Kongl. Naj:t nu icke kär uiförerden > betydliga summa af k:dr 152,155: 5. 11, som L 2:dra blukvud-liteln skulle, utöfver dera varande anslag, för nämnde 8tater erfordras, utan endast, för den bändelse att Rikets 8tänder leke vilja bevilja lavad till denna reglering erfordras, till utförande ä 2:dra lukvud-liteln anmäler sadana tillökningar, som, till följd af Kongl. Naj:ts redan vidtagne beslut, böra till samma litel bänföras, oeb b vilka äro af följande belopp oeb beskaffenbet. Hos Kongl. 51aj:t bar kräga blifvit väekt om /o/v/s/rnn/e i tvänne Ka n d s b (»idinge-<l o men, sa att Norra oeb 8ödra ljusts, 83fved68, lunaläns oeb Aspelands Härader skulle utgöra ett Kän, samt 8tranda, Kandbörds, Norra oeb 8ödra Nore ldärader samt Öland bilda det an' dra länet. Kongl. Naj:t, som funnit en sadan delning nödig, allater derom till Rikets 8tänder serskild
Prat. 1856 & 1857. 7 Samt. 2 Afd 10 Höft. 1 2 Sammansatta Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande Al 29. tion sålunda utsträckt, att förbudet borde gälla för alla de af Kongl. Maj:t och Kronan föryttrade Icrono-skogar och parker, blef det bifallet af Rikets Ständer, som uti underdånig skrifvelse den 2 Juni 1841 anhöllo: att Kongl. Maj:t täcktes, genom utfärdande af en allmän författning, förordna: att sådane krono-skogar och parker, hvilka, i enlighet med Rikets Ständers beslut vid 1818 års Riksdag, redan blifvit eller framdeles blifva under skattemanna-rätt upplåtne, icke må få styckas i mindre lotter, än de blifvit af Kongl. Majit och Kronan försålde, utan skulle dessa skogar och parker framgent förblifva efter den fördelning i lotter, som vid deras afyttrande från Kongl. Majit och Kronan egde rum. I öfverensstämmelse med denna underdåniga anhållan utfärdades Kongl. Kammarkollegii xofvanberörde cirkulär den 5 Maj 1843.