Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad först angår ofFentliggörelsen, så hafva Rikets Ständer ansett lämpligt, dels att underrättelse om skedt köp meddelas från predikstolen i kyrkan uti den församling, der säljaren bor, på det de personer, med hvilka han närmast står i beröring, må lära känna hans ställning, och tillfälle honom såmedelst betagas att utsträcka sin kredit längre, än bans verkliga tillgångar räcka, hvarjemte genom sådant kungörande andre personer äfven på ett verksamt sätt afhållas från alt låna sig, i egenskap af köpare, till svikliga afhandlingar af ifrågavarande art, och dels alt ej mindre hos Öfver-Ståthållare-Embetets Canzli, än äfven hos vederbörande Domstolar, anslag om anmälde köpeafhandlingar böra göras, såsom jemväl ledande till den allmännare kunskap om förhållandena, som med offentliggörelsen åsyftas; Och anse Rikets Ständer kungörandet i socken-kyrkan böra försiggå den söndag, näst efter köpslutet, då Gudstjenst inträffar, samt att först derefter afhandlingen, med åtecknadt bevis om skedt kungörande, bör uppvisas för Kronofogde å landet eller vederbörlig auctoritet i stad inom åtta dagar, hvilken ordning Rikets Ständer funnit nödig för att vinna visshet derom, att kungörandet försiggår, innan afliandlingen, genom dess inlemnande till vederbörande, iklädes full giltighet. Beträffande åter så beskaffade frågors anhängiggörande vid Domstol, så, enär en i behörig ordning upprättad och kungjord afhandling anses innefatta bevis om verkstäldt köp, tiil hinder emot utmätning, synes den, som åberopar sig afhandlingen, ej kunna åläggas sjelf påkalla Domarens åtgärd för handlingens pröfning, utan bör, enligt Rikets Ständers åsigt, fordringsegaren vara pligtig stämma, samt tvisten genom stämning vara anhängiggjord inom tre månader efter utmätningen. Men ehuru en i behörig ordning upprättad och kungjord köpafhandling hindrar utmätning, innefattar den dock icke fullt bevis om köpets verklighet.
Borås-banan framdeles fortsattes i sydlig riktning från Borås och sålunda komme att bilda den kortaste och andamålsenligaste förbindelsen mellan Westergötland och Halland samt Sveriges rikaste och mest befolkade landskap. Slutligen har motionären erinrat, hurusom slaten vore fullt betryggad för ifrågavarande företags fullständiga utförande, i händelse det dertill begärda lånet beviljades, enär de män, som ingått i det för samma företag bildade bolag och deruti tecknat aktier för en summa af 30 StaU-Ulskottete Utlåtande M 258. mer än 830,000 R:dr R:ml, icke gerna kunde tänkas hafva förbundit sig till de ansenliga utbetalningarna och underkastat sig äfventyret af den förestående återbärings-skyldigheten, utan att hafva gjort sig förvissade derom att företaget, i fall det sökta slats-bidraget erhölles, både kan utföras och kommer att bära sig; varande, genom ett sedermera af motionären till Borgare-Ståndet iniemnadt och derifrån till Stats-Utskottet remitteradt intyg, styrkt, att den tredjedel af kostnads-summan, som, enligt vederbörandes om ifrågavarande låne-understöd framförda begäran, skulle af, bolaget tillskjutas, redan vore fulltecknad med 853,000 R:dr R:mt; att dessutom 63 delegare i bolaget förbundit sig, en för alla och alla för en, att ansvara för den brist i full aktie-teckning, som af en eller annan anledning kunde uppkomma; att, enligt» vid bolags-stämma faltadt beslut, 15 procent af det tecknade kapitalet skulle i 3:ne terminer inbetalas; att, till följd häraf, redan vid början af dVlaj månad nyssförlidet år influtit en summa af mer än 100,000 R:dr sagde mynt; samt att Borås stads innevånare, för den händelse att det stikta lånet blefve af Rikets Ständer beviljadt, ingått solidarisk ansvarighet för ej mindre väg-anläggningens, än de föreslagna lånevilkorens fullgörande, under förbehåll, att bolagsmännens aktier till stadens säkerhet blefve nedsatta i allmänt förvar.
Från denna synpunct betraktar jag den nu under Öfverläggning varande frågan, och kan icke förena mig med Höglofl. Utskottets Betänkande, såsom icke fattadt på rigtiga grunder. Första Producenten af en vara måste äga en obestridlig rätt, att denna vara till sin största fördel afyttra, och utan tvifvel sker detta förmonligare ju närmare han står Consumenten. Hvilken, som emellan dessa framtränger, måste göra det på egen risque, och kan aldrig fordra sitt bestånd på deras bekostnad eller eftergifvenhet. Nedtvingar han BtJt). och Eko)i. Utsk. Betänkande». Varans pris i första handen, för att draga en egen vinst deraf ur den sista, är han skadlig för sitt samhälle, och haus Rikedomar äro en betungande gärd på den medborgareklass, hvarinom Statskraften hvilar. Om han tillita, ur stånd att sjelf försvara sitt system, fordrar dess skydd af samma klass, är detta en ny orättvisa af honom. Riktigheten af dessa grundsatser förnetar man väl icke, men man bestrider deras utöfning genom framkastande af alla de förluster och svårigheter man fruktar ur deras närvarande tillämpning. Lagstiftaren får likväl icke hvila vid dessa inkast, vöre deras grundlighet ock bevisad. Man betrakta dem dock på närmare håll, och man skali finna, att de icke uthärda granskningens analyse. Man säger, att våra handelsfartyg skola ligga fraktlöse, om Trädvaror linge lika fritt utföras med utländska, som med egna skepp. Men berodde ock vår sjöhandel till så stor del man vill påstå på export af nämnda effecter, dem man i några få Rikets hamnar, till nedsatta priser, af Skogsägaren vill tilltvinga sig, så skall onaturligheten af ett sådant system en dag upplösa det. Och morine det ej redan skett, då jag hor Städer i mitt granskap vara tillagde 50 å 40 Fartyg, som icke äga Fem, och andra lika trogna uppgifter från andra håll. Märkvärdigt är ju, att flere af våra Städer, som äga stor trädhandel, i sina utlåtanden bifallit den omtvistade friare utförseln. Deras handlande (Jio Besv. och Ekon. Ut sk.
De önskade derföre att man skulle något tillbakadraga den utsatta liden, dock icke längre än till d. 1 Nov., emedan vid denna lid skörden redan är gjord och äfven folktlyttningen i allmänhet försiggått, och man således ulan några serdeles olägenheter i dessa afseenden kunde på ångbåt begifva sig till Riksdagsorten, hvilket nu icke är förhållandet, då, åtminstone i de norra orterna, ångbåtskommunikationen vanligen i medlet af Nov. redan uphört. Hr von Hartmansdorff, Aug., begärde att ifrågavar:de motioner måtte få hvila på bordet. Hr Ribbing: Hvad den siste värde talaren nu anfört, be kräftar endast mitt påstående att det ifrågavande förslaget egentligen afser större beqvämlighet för resan till Riksdagsorten. Alt, för öfrigt, i ett land, så vidsträckt som delta, skiljaktigheter skola finnas i afseende på lägligaste tiden, äfven med hänseende till landtmanna-göromålen, synes mig ganska klart, och det kan således lätteligen inträffa, att den tidepunkt, som för de norra orterna är den beqvämligasle, ingalunda är det för de södra. Jag är öfverlygad om att mången landtman, åtminstone inom detta hus, skulle om detta förslag antoges, derigenom afhållas från Riksdagens bevistande. Gr. Lagerbjelke: Då jag sednast hade ordet glömde jag att meddela den uplysning att, ehuruväl den förändrade tiden vore af vigt serdeles för de norra orterna, den likväl inom Talmanskonferensen ifrigt förordades äfven af en BondeSt:s ledamot ifrån Skåne, hvaraf man torde finna, att icke blott en orts beqvämlighet med förslaget blifvit afsedd, utan att saken har sina fördelar äfven i andra afseenden än hvad resorna till Riksdagen beträffar. Om nemi. Riksdagens början utsattes till d. 1 Nov., kunde man vara säker fia att motionstiden vore slut före Jul och således Utsk:sarbetena redan vid nyårstiden, kunna komma i full fart.
et. » an hör ofta sägas om en kvinna, som befinner sig i en ansvarsfull och uppfordrande ställning, antingen som familjemoder, föreståndarinna för någon större publik anstalt eller djdikt: Hvad hon ser öfveransträngd ut! Hon har allt för mycket om sig. Hon blir tolalt utarbetad o. s. v. Efter ett sådant uttalande anse sig hennes vänner ha fullgjort allt hvad på dem ankommer, och det blir vid det gamla. Men en vacker dag tillstöter någon i sig själf obetydlig tillfällighet, en förkylning kommer, och den öfveransträngda, utarbetade personen träder ut ur den verkningskrets, där hon trodde sig oumbärlig. En annan intager hennes plats, fyller tomrummet, iklä- der sig samma ansvar och plikter för att i sin ordning, utsliten och gammal i förtid, kanske äfven hon i sin bästa ålder sänkas i sin graf. Det är ett sorgligt, men obestridligt faktum att det nästan alltid är den villiga hästen, som blir för hårdt körd. Den istadiga, som slår bakut, när lasset är för tungt, får det lättadt. Utan att emellertid kunna annat än ogilla, att den mänskliga dragaren använder samma tillvägagångssätt som den istadiga hästen, vilja vi dock framhålla nödvändigheten af, att han får sig vissa arbetslindringar beviljade. Människokroppen är en maskin, garanterad att under gynnsamma villkor fullgöra sina förrättningar under en viss tid, men olik andra maskiner däri, att 1898 den äger förmåga att själf taga skadan igen efter brukningen, om den blott får hvila. Huru ofta åsidosattes ej denna hvila! » Il ne faut pas brutaliser la maehine, » säger fransmannen just med afseende på den mänskliga organismen. Det vore önskvärdt, att detta förträffliga råd hörsammades så- väl hvad beträffar de uppburna och framgångsrika som de underskattade, men därför ej mindre behöfliga husmödrarna. Men huru handla v i? Vissa tecken tyda på, att fara är för handen: alarmsignal har blifvit gifven. Helt visst skulle man lystra till en sådan signal, o m den gällde ens egendom eller ens husdjur, och låta den tjäna sig till efterrättelse, men när den gäller en själf och ens närmaste, ger man ej akt på den.
Ständer jemväl till pröfning förehaft en serskildt väckt fråga om granskning af nu gällande skattläggnings-methoder; hvarvid Rikets Ständer, på det en säker ledning för framtida reglering af skattläggningsförhållandena må befrämjas, och med afseende derå, att denna föreslagne förenkling af räntepersedlarne gör en förändring i blifvande skattläggningar å nya hemman erforderlig, hafva Rikets Ständer skolat, i underdånighet anhålla, det E. K. M., efter vederbörandes hörande, täcktes i Nåder låta öfverse och granska Författningarne angående skattläggningar, samt till Rikets Ständer vid deras nästa sammankomst framlägga det förslag till de rättelser derutinnan, hvartill förenklingen af räntepersedlarne jemte öfrige omständigheter kunna föranleda. Hvilket allt Rikets Ständer, såsom svar å E. K. M:s högstberörde Nådiga Proposition, få härmed i und. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 Maji i835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 16 Maji i835. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 16 < Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelseangående förändring i tiden sä väl för uppbärds-stämmornas hållande som för utgifvande af redovisning öfver Kronans uppbörd. (StatsUtsk. N:o 458.) S. A. K. Efter det Rikets Ständer pröfvat frågan om förändring i tiden för årliga markegångssättningen och hvad, i anledning deraf, förekommit, hafva Rikets Ständer jemväl tagit i öfvervägande en serskildt gjord fram - Expeditions-Vlskoltets Förslag till uriel.
Hvad är likväl, i allmänna lefvernet, och ibland alla klasser af menniskor, mera vanligt, än att höra lifvet ömsevis betraktas som den yppersta skänk och som ett missöde, som det allvarsammaste uppträde under solen och som ett gyckelspel, som en verklighet och som en dröm? Man beklagar med känsla dem, som dö i deras så kallade bästa ålder; men skattar ickedessmindre lycklig, ja ofta afundas de varelsers lott, som bortryckas i gryningen af deras dag, som ur barndomens slummer försättas i den eviga hvilan. Denna tvekan, om menniskolifvet är sällt, äfven i dess ljusaste skifte, huru skulle den ej sträcka sig till dess skymning, dess efter utseende minst gynnade del, jag menar ålderdomen? Man har lämpat på denna lifvets epok, hvad Ferneyske skalden, i ett utbrott af otålighet, skref om sig under en sjukdom. Man har i ett monument, ärnadt att åt efterverlden förvara en samlad skatt af våra redbaraste kunskaper, lånt hänförelsen af hans lyra, för att desto säkrare förringa denna ålder 1. Den skulle, om tillämpningen är sann, vara ett tillstånd af vanmakt, beröfvadt all angenäm känsla och sjelfva begäret att njuta. Den skulle förtrycka sinnet med det närvarande onda, och öka detta med förtviflande utsigter, äfven som med framfarna sällheters saknad. Den skulle sträcka förödelsen ända till tankekraften, qväfva snillets eld och förstöra själen förr än kroppen Starkt skuggad, förfärande är denna tafla; men finner dock temligen sin motbild i allmänna begreppet, och – fruktom ej att bekänna det – sin urbild i verkligheten. Ja, i det närmaste sådan visar sig ålderdomen hos de flesta; och kan man begära, kan man tänka sig henne mycket behagligare, utan att glömma de fysiska orsakerna? Gäst i en förfallen hydda, huru skulle ej själen känna olägenheterna af den ifrån alla sidor inbrytande förgängelsen? Åt denna tyckes naturen nu, så till sägandes, handlöst öfverlemna ett verk, hvars vidare existens hon finner onyttig, hvars ämne hon behöfver till nya skapelser. Man synes, på dessa anledningar, med skäl kunna fråga:
Ofta halma enftilda intresien gifwik anledning till ogrundade misttankar. och det har förut warit genom en vwäldig och officiel granskning af den förda förwalnungen, som den redlige, men genom afwundens beställsamma omsorger mist ände, Embetsmannen, fatt njura sin oskuld till godo"; da deremot den läge och pä Statens bekostnad egennyktige blifwit j sin rätta dag framstald. En sadan Revision, som den Kongl. Maj:k nu i Nader förestagit, och deruti Riksens Stander genom deras egne Fnllmagtige fä deltaga, tror Skars-Utstottet stall medföra en fullkomlig tillfredsställelse, sä wäl för allmänheten, soMdeEmbetsoch Tjenstemän, hwilka wid besättningen med Krigs-ärenderne och deras redogörelse med nit och redighet upfylt det dem updragne förtroende. I afseeirde pä det antal af Riksens Ständers Deputerade, som harwid kan anses nödigt; Sä haller Stats«Utskottet före , atr om orne af hwart Ständ af Riksens Högloft, Ständer härtill utses, wore dek för äNdaMälet tillrackeligt. Stats-Ut flottec har ansett o:ne wara behöflige, pä det att om den ene af sjukdom eller andre laga förfall wore him drad, en annan af samma Ständ dä wore att tillgä, och Den is Zebruarii. 473 och således nägot Ständ icke kunna anse sig Llifwa inactivt, till hinder och uppehåll i Arendernes obehindrade gäng. — Hos Stats-Utstorret har fräga uppställ, huru. wida de Deputerade, som i detta ändamäl blifwit walde, böra ätnjuca Tractamente eller ett wistt arf» wode i ett för alt. Utskottets pluralitet har ansett dagtraktamente mindre lämpeligt, och äfweitt mera kostsamt, dä dek icke är möjeligt, att för denne Revisions fullbordande bestämma nägon wist tid.
Den som står ensam kan företa med sin person, hvad han behagar, han kan, om det faller honom in, utsätta sig för faran, men icke den, som därigenom kan göra andra skada och lidande. Förlåt denna för dina intressen hårdt ljudande dom; men jag vill ej dölja min mening för dig. Anna. Min kära Klara! Stackars min lilla vän, jag beklagar dig innerligen o c h är alltjämt i tankarne hos dig; måtte nu endast allt det ledsamma snart ljusna o c h vår kära Ester för godt pris komma undan all fara. Förlora bara inte tålamodet o c h försök finna dig i de ensamma veckor, som kommit på din lott. Hur gärna skulle jag inte vilja träffa dig, men förlåt mig, o m jag också inte har några barn, så är jag dock en smula ängslig för min egen person på grund af min erfarenhet, att jag är ovanligt mottaglig för utslagssjukdomar (du minns, att jag bara för fem år sedan hade mycket svår messling). Frånsedt detta är emellertid faran för smittans öfverförande äfven på andra, som du kunde träffa på ditt besök hos mig — kanske mina små systerbarn eller andra mina bekantas barn — ej att bortresonnera, o c h denna tanke är alltför orolig för mig, och nog också för dig vid närmare eftersinnande. Böra vi inte därför hellre uppskjuta med att träffas, till dess Ester är frisk? Jag hoppas, att du inte blir ledsen på mig för mitt afslag! Din vän Anna. Klara till Anna. Du hade gjort klokare att icke utsätta min vän Gertruds hjärtegodhet för din kritik. Jag har genom ditt beteende blifvit en sorglig erfarenhet rikare. Jag afundas dig icke dina tänkesätt och kan allt framgent afstå från en vänskap, på hvilken jag så ledsamt bedragit mig. Klara. E n berättelse f r å n kärlek. Kabyldalen, för I d u n, af Adelaida Ehrnrooth (a — / ' — a). är nordens vintervindar som svarta fåglar med tunga vingar piska mot våra välkittade dubbelfönster; — när vi sitta vid en förkolnande aftonbrasa och drömma i skymningen under enslig tystnad, då smyga där fram, lika kära glada vänner, de förflutna tiders minnen oeh hålla för vår inre blick en spegel med bilder så brokiga, från nejder långt, långt i fjärran.
Den 18 Julii f. ra. pligtelse för ConstitutionsUtskottet att för de i grundlags §:n antydde händelser ovilkorligen ställa den felaglige under tilltal, Jag hämtar så mycket mera styrka för denna mening, som 107 §. deremot för tillämpa ningen af deruti innefattade stadgande bestämmer Rikets Ständers öfvertygelse om ett mera eller mindre kraf af Rikets väl, då den 106 § helt enkelt bjuder, att uppenbar handling emot Regeringsformens tydliga föskrift, eller tillstyrkt öfverträdelse deraf, eller af andra Rikets gällande lagar, eller underlåten föreställning deremot, skall under tilltal inför Riksrätt ställas, Jag tror således icke, att ConstitutionsUtskottet äger att godtyckligt eftergifva de Rådgifvandes ställande under tilltal, då några sådane omständigheter, hvarom 106 §. nämner, emot de rådgifvande förekomma; och då påtageliga öfverträdelser af Regeringsformens tydliga föreskrift, och af andra Rikets gällande lagar genom de rådgifvandes tillstyrkanden ägt runi, under den tid, som nu varit föremål för Rikets Ständers granskningsrätt, så anser jag ConstitutionsUtskottet hafva alldeles åsidosatt sin pligt, då Utskottet, i anseende till dessa händelsers inställande inför rätta, rådfrågat en känsla af undseende för magtens handlingssätt, i stället för att följa lagens bud örn lagens tillämpning efter ordalydelsen vid hvarje fall. Jag anser ConstitutionsUtskot - Den 18 Ju lii f. m. 217 tet genom sin pligtförgätenhet i denna del, hafva verksammare, än någon af dess föregångare, sökt undergräfva sjelfva stöden för ali Constitutionel Monarki, som ensamt och allenast innefattas uti den ministeriella ansvarigheten; och är det snart sagt ofattligt, huru ConstitutionsUlskottet kunnat tilltro sig rättigheten, att efter godtfinnande till bakahålla den rättegång, som i 106 §. omnämde Lagöfverträdelser ovilkorligt kräfva.
Jag nyttjas kan blott till en sak, Men samlar alltid mest på vrak; Man ofta proppar mig så full, Det syns dock aldrig på mitt hull; An är jag tom, ja, rent .af tömd, Står i en vrå och är bortglömd. När se ' n man gör på mig beslag Och fyller mig med raska tag, Jag i mig gömmer tankar många (Som samlats under timmar långa) Än sorgsna och än glada, fjäderlätta; Med prosa och med poesi man vill mig mätta, Men aldrig något godt, gediget jag får samla, Blott efter afskrap, vrak och tomhet famla. Mitt namn i Idun ofta du har sett Och då kanhända mulnat eller lett. Försök nu på, hvad jag i mig kan ha, Helt säkert ord så många kan du af mig ta. Hvad ofta du till middag fått, Fast utaf många slag det har bestått. Och så en krydda, som du nog begagnat har j89S omkrets. Frun hade en syster, men hon var gift och hade många barn, så hon kunde nog i alla fall icke göra något för saken. » Skrif ändå till henne », uppmanade doktorn, » någon måste väl tänka på barnet, som väl snart står utan både far och mor. » Doktorn spådde sannt. Strax på sommaren dog Karins mamma, och den lilla var ensam i världen med Tusse och trotjänarinnan. Fina hade skrifvit till fru Gullman, Karins moster. Denna hade kommit och varit de sista fjorton dagarne hos sin döende syster. Hon skulle stanna öfver begrafningen också, sedan skulle hon resa och taga liten Karin med sig, medan hennes man skulle komma senare, för att styra om bouppteckning o. d. Fru Gullman var inne hos systern både natt och dag under de två veckorna. Det blef ingen tid öfrig för henne att göra bekantskap med den lilla systerdottern, som tyst och skygg höll sig inne i barnkammaren med Tusse. Men så snart systern var död, började fru Gullman sysselsätta sig med barnet, för hvars öfvergifna belägenhet hon ömmade med verklig moderskänsla.
Den af Herr Tham uppgjorda calcul angående Tulluppbörden på Vin kan af mig ej controlleras, då upplysning saknas om verkliga beloppet af de partier deraf, hvarå den samma är grundsd. Det återstår således för mig endast, att söka med ytterligare bevis styrka, att mina af den värde Talaren klandrade uppgifter i denna del äro snarare för lågt än för högt beräknade. För att tydligen kunna utreda detta förhållande, torde det göra tillfyllest, att Tullbeloppen, efter de förut anförda olika beräkningssätten , calculeras på ett visst qvantum , hvilket äfven här lämpeligen kan antagas till det af 3,459 Åhmar, som förledit år förtullades. Det lärer ej kunna bestridas, att nu varande Tull på detta qvantum, å 24 R:dr per Åhm, utgör, enligt hvad jag i mitt anförande uppgifvit, 83,016 R:dr Hamburger B:co eller, å 120 sk. Cours, 207,540 R:dr Svenskt B co Efter Utskottets förslag antages Tullvärdet för de vanlige Vinsorterne, efter ett medium emellan 40 sk. och 1 R:dr 12 sk. B:co per Kanna, till 1 R^df 2 sk. Kannan, som på en Åhm af 60 kannor utgör 62 R:dr 24 skeller på 3,459 Åhmar tillsammans 216,i8? R.dr 24 sk, derå Tullen, efter ett Den 19 Julii /. rn. et* medelbelopp af 45 procent, uppgår till endast 97,284 R:dr 18 sk , så att följagteligan Utskottets förslag, om det anioges, skulle på en Vinimport af ifrågavarande qvantum tillskynda Staten en förlust af 110255 R:dr 30 sk. eiler 83,236 R:dr 14 sk. utöfver den summa af 27,019 R:dr 16 sk , som i Herr Tbsms calcul upptages. Att denna af mig uppgifna brist med skål bör anses mera lågt
Af dem utkrafdes skonlöst sista skillingen, ofta under förhållanden, som voro egnade att väcka ett allmänt och obehagligt uppseende. Särskildt var detta fallet då det Petréska arfvet förstördes. Sträng som alltid, och i synnerhet der, hvarest han ansåg att aflarerna blifvit illa skötta, stod Wallenberg obevekligt på sin och sin banks rätt. Men på de Petréska verkens fortfarande bestånd hängde en talrik arbetarebefolknings, ja en hel bygds väl eller ve; och deputationer från dem, som sågo sin bergning hotad, bön-föllo om försköning för sig och sina olycklige husbönder. Men deras bön blef icke hörd, och det krossande slaget föll, obevekligt som alltid. Det var då, som Nerikes Allehanda gjorde sig till tolk för hvad hela folket kände och tänkte genom sin fråga, hvad Wallenberg månde ha att svara, om han en gång på de Elyseiska falten mötte den väldige Thore Petré, och denne sporde honom till, hvad han gjort af hans arf. Det var icke så underligt, om till och med sjelfva riksbanken med en viss skygghet ' betraktade den allt för mäktig vordne medtäflaren, och gerna sökte att kKppa hans vingar, när den kunde komma åt Men Wallenberg var icke den, som gaf sig så lätt; och så kom det till, att hans verksamhet som bankman mynnade ut i det tretioåriga kriget mot Sverges riksbank. Skarpast var striden, då A. V. DufVa stod i spetsen för den sistnämda. Då vankades ofta hårda nappatag, ty Dufva var en man, som illa gjorde skäl för sitt menlösa namn, en man af Wallenbergs eget skrot och korn, fullt nt hans like i kraft och hänsynslöshet. Bittra minnen måtte den striden lemnat efter sig, att döma af den dödsruna af Wallenbergs hand, som vid Dufvas frånfalle stod att läsa i en veckotidning, och som genom sin skärpa vid en * öppen graf var egnad att framkalla minst sagdt blandade känslor.