Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 20 Jan. 1824, angående ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling; Bifölls; Och N:o 20, i anledning af Kongl. Majrls Nådiga Proposition, angå* ende det vid sista Riksdag framställde förslag till en ny Stängsel-förordning; Återremitterades. S. D. Föredrogos å nyo Eag-Vtskotteis Betänlianden N:o 127, i anledning af motion, om a/skaffande af stockstraff; Bifölls; N:o 1-28, öfver motion om ändring af 8 Gap. 3 § MissgerningsBalken; Bifölls; N;o 129, i anledning af väckt motion, om deportation af personer, dömde till straff för tredje resan stöld; Bifölls; N:o i3o, öfver väckta motioner, om upphörande af spö och ris-straff för vissa brott m. m.; Bifölls; N:o 1 3 r, öfver väckta molioner om upphäfvande af Lagens stadgande, angående qvalificerade dödsstraff och afskaffände af andra sätt för verkställande af dödsstraff^ än halshuggning; Bifölls; N:o iB2, öfver motion om afskaffande af offentlig afbön; Bifölls^ *0 Trot. XJtdr. d. 16 Oct. i834. oell N;o 133, öfver motion om inskränkning i allmän åklagares rätt att anställa åtal å vissa brott; Återremitterades. S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-JJtskottets Utlåtanden: N:o 127, i anledning af räckt motion, om uppkörande af det såkallade Viaticum eller Djeknegången inom Vesteroch Norrbottens
Alla äro vi väl ense om, att, för att lyckas i någon mån omgestalta de missförhållanden, som råda inom hemmet, vi framför allt måste vända oss till mödrarna, då det ju är dessa, som till en stor del bestämma arten och bilda karaktären hos det uppväxande släktet. Å andra sidan får dock medgifvas, att tidsandan utöfvar sitt stora inflytande äfven inom hemmets område och särskildt på de unga, men detta förhållande bör vara äg nadt att väcka mödrarna till ännu större vaksamhet, på det att de må kuDna stålsätta sina barns sinnen emot det, som är ondt i denna anda, meu på samma gång vänja dem att pröfva och behålla det, som godt är. För att nu hemmet skall blifva sådant det bör vara, så fordras i främsta rummet, att kärlek och harmoni råda inom detsamma, men huru kan detta blifva förhållandet om vid hemmets bildande, eller med andra ord äktenskapets ingående, större afseende fästes vid förmögenhet, en ansedd ställning i samhället med mera dylikt än vid verklig sympati och kärlek de unga emellan? Och här hafva mödrarna en stor skuld på sitt samvete. Huru mången mor söker ej rent af öfvertala sin unga dotter att föredraga den rike, ansedde friaren framför den, som ej äger dessa fördelar, men som hon dock ser, att flickans hjärta dragés till. Samma mor, som ej för allt i världen skulle tillåta sitt barn att umgås med den kvinna, som en gång af kärlek begått ett felsteg, tvekar ej att intala detta samma sitt barn att sälja sig själft för hela lifvet. Och hvarför gör hon detta? Jo, i de flesta fall emedan hoD af klemighet och falsk ömhet vill tillförsäkra sin dotter ett bekvämt och bekymmerlöst lif. » Kärleken kommer nog sedan, då du väl är gift, » därmed tröstar hon den motsträfviga. Men tänk om den dock ej kommer sedan, hurudan blir då den unga makans lott? — V i lämna nu helt och hållet ur räkningen de olyckliga fall, då kärleken verkligen » kommer sedan », men föremålet blir ett annat än maken.
I afseende å en motionärs klagan så väl deröfver att beväringsmönstringar utsattes å dagar näst efter sönoch helgedagar och dymedelst föranledde till ungdomens samlande å dessa dagar, hvaraf sabbatsfriden störande uppträden blefvo en följd, som äfven att posternas gång vore så ordnad, att på många ställen bestyren med deras expedierande upptogo sjelfva Gudstjcnst-tiderne, har Utskottet fästat uppmärksamheten derpå, att gällande krigslagar, på sätt redan visadt vore, innehöllo stadganden angående sabbatshelgdens upprätthållande inom samlad militär trupp, hvilka stadganden Utskottet ansåg både lämpliga och, så vidt möjligt vore, tillfyllestgörande, och att undanrödjandet af de utaf motionären öfverklagade tillfällen till oordningar vid bevärings-ynglingars sammandragning, äfvensom utfärdande af förbud mot postens expedierande å angifne tider, skulle kunna förorsaka rubbningar i gången af dessa bestyr, hvaraf stora och betänkliga olägenheter kunde uppkomma. Vidare har Utskottet andragit att förbudslagar således ej fattades och att deras ökande med nya, eller äldre ansvarsbestämmelsers skärpande, loga torde bidraga till det åsyftade ändamålets uppnående. Röster hade ej heller saknats, som yrkat pä de gällande sabbatslagarnes öfverseende i syftning att få dessa lagar mildrade och vissa bestämmelser utmönstrade, hvilka förmenats strida mot de uti det religiösa och borgerliga lifvet rådande allmänna begrepp. Utskottet hade uti de då granskade motionernes innehåll och syfte saknat anledning att föra ämnets behandling in på denna väg, och icke heller läge uti dagens erfarenhet någon uppmaning dertill, då berörde erfarenhet snarare vittnade om slapphet uti, än om otidigt och öfverdrifvet nit för de ifrågavarande lagarnes upprätthållande. Den närvarande tiden, så upprörd af religiösa stri - 4 Allm.
Tjttk. Betänk anden. 3Ö5 sätt undgå; men enligt Kongl. Maj:ts utfärdade Nådiga Författning, angående Beväringsmanskapet, alla inom Sveriges Rike befintliga Ynglingar böra i Beväringen ingi och vid fyllda tjugo års alder i Vapen öfVas, så syntes, i Wikströms tanka, den frihet från Beväringspligten, sam Lappske Nybyggares söner hitills åtnjutit, böra upphöra och desse vara förbundne, att lika med andre svenske medborgare deruti deltaga, hvilket Wikström ock fördenskull yrkat. Efter tagen närmare kännedom om innehållet af Kgl. Maj:ts Nådiga Kungörelse d. 27 Oct. 1812, angående LftskrifningssäUet och inrättningen af allmänna Beväringsmanskapet, har Utskottet funnit bekräftadt» att, såsom Wikström uppgifvit, något undantag från Beväringsskyldigheten deruti icke finnes bevilljadt Lapplands innevånare; och, som den frihet fran deltagande i Landeta försvar, som desse innevånare från äldre tider fått tillgodonjuta, egentligen synes haft afseende på de gamla Lappska Folkstammarnes mindre duglighet till krigstjenst, och Utskottet för öfrigt inhemtat, både att de intill bebodda landet gränsande delar af Lappmarkerna äro till större delen befolkade af personer, af svensk härkomst, och att desses vilkor och tillstånd i allmänhet skola vära lika förmånliga, som deBihang till BiksSt. Fröt. lg23, ggö Besil, ock Ekon. Utsk. Betänkande». ras grannars i de svenska Församlin^arne, så anser Utskottet sig ega anledning bern* ställa, att R. H. Ständer mäga hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en ailmän undersökning måtte företagas till utrömande af innevånarnes i Lappmarkerna storrö eller mindre förmåga, att utgöra de skyldigheter, som andre Svenske medborgare åligga» samt att Kgl.
Men det lärer icke behöfva utförligare visas, att det blir alldeles omöjligt att det första året, och kanske äfven de följande, tillsätta alla dessa platser; och otvifvelaktigt skola på denna Hufvudtitel upstå tillräckliga besparingar, för att fylla både detta behof, om det verkligen förefinnes, och mångfaldiga andra, som kunna framdeles upstå. Jag anser det således fullkomligt onödigt att särskildt bevilja detta anslag, och yrkar bifall till StatsUtsk:s Utlåt. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf:den framställt att i afs:de på ifrågav:de punkt blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s hemställan och dels af Frih. Cederström med hvilken flere ledamöter sig förenat bifall till den ifrågav:de motionen, blef propos. till bifall å Utsk:s hemställan framställd och besvarad med starka Ja jemte några Nej hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade det han funnit Ja öfvervägande. 720 Den 24 November e. m. 114:de punkten ang:de anslag lill aflöning, ål för Domltapillen behöflige biträden på af religiösa oroligheler hemsökta orter ; t 15:de punkten, angille anslag lill stora Råby räddningsinstitut för vanvårdade burn; oell i IG:de punkten, angille anslag lill inlösen af Professor P Kraffts tafla föreställande DD MM. Konungens och Drottningens förniälnings-akl år iSS3. Dessa punkter bilöllos. 117:de punkten, ang:de anslag lill inköp af eli större arbete af Målaren Marcus Larsson. Frill. Cederström: Det utmärkta runi, såsom konstnär, Hr Larsson iunehnr, lärer visst icke af någon bestridas; men huruvida detta lians varde bör af R. St:r erkännas just på det af StatsUtsk. föreslagna sätt, är en annan fråga.
Då jag anser, att nuvarande lagstiftning för bran vinstill verkning lägger för stora band på en tillåten näring; Då denna lagstiftning motverkar fabriksmessig tillverkning i stort af bränvin och dymedelst bidrager till misshushållning med arbetskraft och rudimaterier; Då jag anser den verka skadligt på jordbrukarens ställning; får jag vördsamt föreslå: det Rikets Ständer behagade hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att bränvins-bränningen lemnäs fullt fri, så till tid som tillverkning, med bibehållande af den skatt och de kontroller, som nu exsistera eller i en framtid kunna anses behöfliga. Stockholm den 11 November 1865. Philip von Saltza. 70 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr Bråkenhjelm Per Reinhold, om ändringar i de för Rikets allmänna elemenlar-läroverk gällande stadgar. 1. Jag anhåller få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på de stadgar för Rikets allmänna elemenlar-läroverk, som nu äro gällande och i synnerhet på det samband emellan dessa läroverk och universitetet, som genom dessa stadgar synes vara alsedt. Detta samband sökes i en reglementerande lagstiftning, i omsorgen att förse lärjungarna med ett tillräckligt qvantum af tillräckligt många kunskapsarter, och ute stänga från Statens och kyrkans tjenst alla dem, som ej vilja finna sig uti de alldeles godtyckligt bestämda formerna och kontrollerna. Till de förra hörer, att vissa läroämnen, såsom modersmålet och naturvetenskap, utsträckas till skolans alla klasser, i stället för att det förra borde inskränkas till ett par eller tre af de lägsta, och den sednare till tvänne af de högre klasserna. Att uti elementar-skolan uppoffra tid och krafter på smakens och skönhetssinnels utbild ning genom studier af modersmålet, dertill må man hafva blifvit förförd genom den klassiska ålderdomens uppfostringsmetoder, utan att, endast derföre, imitationen är berättigad. De omnämnda själsförmögenheterna äro de, som sednast komma till stadga; deras utveckling hörer till en mognare ålder och tager i anspråk en verldsåskådning, som, utan högre studier i en eller annan vetenskap, ej är tänkbar.
Jo, just det, som man förebrått MagazinsDirectionen, att nämligen undsättnings-spannmål blir för dyr. Om man ej köper upp, förr än missväxt inträffar, så skall ju detsamma hända, som då 1818 Skörden bie? dålig, att undsättningsspannmålen stiger till för högt pris. Detta har man förebrått Magazins-Directionen, och nu vill man fasställa samma sak såsom princips. Utskottens Betänkande strider dessutom emot den åsigt, sorn alltid förut vid denna Riksdag blifvit framställd. Riksens Ständers Revisorer 1820 hafva framställt några allmänna Reglor för MagazinsDirectionen. hvilka jag anser så lämplige, att de ej kunna vara bättre. Derföre hemställer jag, om icke den förändring bör göras i Redactionen, att creditivet får begagnas efter de grunder, som Riksens Ständers Revisorer 1820 hafva uppgjort, Pbu *7 0*1 eber ft mi 55 i Jag anhåller, att desse grunder, hvilka finna* tryckte i slutet af Revisorernes Berättelse måtta uppläsas. Friherre Ceder^råm: Uti den af Utskot ten föreslagna sldra Punct, hvilken af Ridderskapet och Adeln redan blifvit bifallen, har Ståndet beslutat, att Styrelsen ej skall befatta sig med Spannrnålshandeln. Således kar fråga nu ej uppstå om en sådan anstalt, som rubbar den 2tdra Puncten, utan endast om något lämpligare sätt att använda crediiivet, än det Utskotten föreslagit, likväl alltid genom enskildt», tygenom Styrelsen får det icka ske. Jag anhåller få fästa upp^ märksamheten deruppå, att det väl är sagdt af Utskotten, att creditivet ej får användas, utan då det genom missväxt behöfves; Men det är hvarken sagdt eller an*dt, att man så skulle missförstå Utskotten, att man skulle tro, det en total missväxt öfver Sverige skulle äga rum, innan creditivet finge användas. En sådan missväxt kan ej med en million afhjelpas, men partielt i ett District kunna de elaka följderne deraf genom detta creditiv förhindras.
Att de lots-penningar, hvilka erlades för en sådan lotsning, mätte uteslutande tillfalla de lotsar, som besörjt lotsningen. Andare är af motionärerne anfördt, att ett för sjöfarten på de norra farvattnen icke mindre vigtigt ämne vöre afhjelpandet af det högst förfallna och bedröfliga skick, hvaruti inseglings-märken eller s. k. kasar under flera år befunnits. Till afbjelpande af denna äfven öfverklagade olägenhet måste, enligt motionärernes tanke, nödiga medel ej , skäligen böra kunna förvägras, enär allt borde göras för att underlätta sjöfarten på de norra orterna, der kusterna för sjöfarande vore så högst farliga samt så många fartyg förolyckades och mennisko-lif spilldes. I betraktande borde äfven komma att. sedan ångbåts-traiiken pä de norra orterna med en förvånande hastighet tilltagit, färdades numera, till följd af detta lätta kommunikationssätt, till de norra provinserna tusentals menniskor, hvilkas lif och egendom det allmänna, om ock med uppoffring, borde söka betryggagenom ändamålsenliga anordningar. Bih. till B. St. Utlåtande N:o i5. Såsom en följd häraf är af motionärerne ytterligare föreslaget: l:o. Att vid nedan uppräknade ställen befintliga inseglings-märken eller s. k. kasar, hvilka alla voro förfallna, måtte hyggås högre, brädbeslås och hvitmålas, nemligen: Vid Haparanda Svartsten, Punkko och Gunnarn; vid Kalix ltepskär; Vid Piteå Ledskär; vid Skellefteå på Rönnskärsholmen; vid Umeå Bredskär, hvarest nya stora och tillräckligt höga märken borde anbringas; vid Nordmaling Storbådan; på Bonden, hvarest det befintliga kumlet tarfvade betydlig tillökning. Att nya fyrar mätte uppföras, nemligen: På Bondin en roterande fyr; på Hernöklubb en mindre fyr; på Björn en större fyr, på hvilket ställe en sådan omöjligen kunde undvaras, samt på Finngrmdena ett fyrskepp. 3:o. Att nedannänmde grund måtte utmärkas genom bojar eller andra sjömarken, nemligen:
Berättelse. ladö Slll-Buyseninköpte, utan äfven, då, vid innevarande års början, ymnig Sillfånttst väntades, ett penninge-förskott anordnadt, hvilket likväl, sedan denna förhoppning felslog, åter inbetaltes, Slutligen och som Nionde Hufvudtitelns anslag, enligt meddelad föreskrift, bör användas jemväl till understödjande af sådane gagneliga företag, hvilkas utförande på egen bekostnad, öf;verstiger den enskilta förmågan, hafva ej mindre Bolagen i Utö Grufva, Brobyggnaden vid Elfkarleby och Töckmarks Telgstensbrott i VerrneJand, samt Direktionen af Malmö Hamnbyggnad, an ock några få privata personer, mot intekningar, eller annan säkerhet, erhållit Länbiträden af merberörde anslag. Den för Riket så vigtiga och välgörande Allmänna Magazins-Inrättningen, hvars dubbla föremål är, att, vid inträffande missväxt, fylla det närvarande behofvet af bröd, och samla ämnen till kommande skördar, samt att, vid en rikare äring, afböja Uandtmannens förlust genom spannemålens fall till vanvärde, har i dessa båda hänseenden, funnit öppnadt ett vidsträckt fält för en verksam förvaltning. Af1 redan allmängjorda eller framdeles, under Riksdagens lopp, utkommande ofiiciela Handlingar, kunna Rikets Ständer utförligt inhemta de åtgärder, som vidtagits för spannemåls upphandlingar och undsättningar. De förra hafva förnämligast inskränkt sig inom landet, under öfverflyttande af Sädesbygdemes förråd till fattigare Provinser, och endast - Konungens Nåd. Berättelse'. däst då, när bristen varit större och allmännarej skett medelst tidiga införskrifningsanstalter fran Utrikes ert; de sednare, eller Sparinemåls-förstärkningarne, äro meddelade i mohn af Länens invånares olika behof, och återbetalningen , i möjligaste måtto, lämpad efter deras vilkor och tillgångar. Bland Sina angelägnaste omsorger har Kongl.
Till sådane slags onera hörer ock den på hemmanen indeldte afrads och kronotionde-spannemålen, om hvars utgörande på ett med räntegifvares och räntetagares ömsesidiga rätt och fördel instämmande sätt, Kongl. Majt med Riksens Ständer vid flere tillfällen förordnat, men uti hviket ämne ännu ett och annat torde återstå till räntegifvarnes fredande från räntetagarnes samt deras ombuds och uppbördsmäos icke sällan stegrade anspråk på annan och bättre spannemål, än räntegifvarne förmå anskaffa, eller ock på öfverdrifven lösen; hvilket skulle förekommas om hvarje hemman, som är inde-, ladt till utgörande af spannemål utöfver sin produetion, eller af annan slags spannemål, än å dess ägor produceras, lemnades ovilkorlig rät» Den 6 Februarii, l?l tighet, i förening med ovilkorlig pligt, att densamma efter Markegång med penningar lösa.
Wi äga nu en sadan CoroS, till största delen sammansatt äs Off rekare, som »frän yngre ären äro danade till sitt yrke, som erhållit, och, font jag Hoppas, framgent stola ers älla, stn milikairista bildning i den Krigs-Schola, lön, bär War nuwarande allernädigste Konung att tacka för sin ttliwarelse, en Krigs Schola, som oa ckavt sin stna inrättning stänkt Fäderneslandet en mängd tappre och skicklige Krigsmän. Om denne Corps nu uplosts blir drst förlust nästan oersänelig; ty med fullkomligaste aktning för z6g. Den l2 December. wär nu »varande Forkifieations Skak, tror ja-, ark en laon t>o. ät ö' v ai myck n kostnad. stulkc fordras, innan den j Topoaravhiffr ost ende uvnädde samma fullkomlighet, jamina bi!dni'g för ändamälcks Win, nande lom Fä-kmät^ibgs Corpsen nu äter, uko,n der all sammanblandning >:f deha Corvser mäste wara och ^'ljfwa olämpekig, sä'wida den regeln är sann: 2lrt ma r under samma Chef icke bär. sammanslå bera rningar af olika natur. Deremot tror jag, att Fonificmior-s Scaren, uran förlust i något afseende kan till hälften indrag .s. Wi äge nu endast någre fä Fästni gar, 06) det stnlle j min tanka wa, rä olämpeligt ark bibehålla, en nästan kika stor Forti» srcations-Corps, som dä wi W0'0 nästan hela Nordens Vehärstare och ägde en otalig mängd Fästning r, pä hwilka ett krigs utgång ofta berodde, akt med en högst obctydelig indragning, bibehålla en lika talrik dylik Corps nu, som dä wi för nägra är sedan ägde Finland, Nästan lika gällande skäl som rala för Fältmätnings-Cormens bibehållande, synes äfwen tala för Sjömärnings Corpiene.
Beträffande sättet för ersättningens utbekommande är stadgadt uti Kongl. Kungörelsen af den 11 Augusti 1854, att de Nämndemän tillkommande skjutsoch traktaments-ersättningar vid alla de tillfällen, då de böra af allmänna medel gäldas, skola utgå af reseoch traktamentskostnads-anslaget å vederbörlig Hufvud-titel, på Riks-staten. Vid dessa tillfällen synes annan utväg för ersättningens utbekommande icke kunna ega rum, än genom Konungens Befallningshafvande eller Kronobetjeningen; hvaremot vid alla andra tillfällen Nämndemän likasom förrättningsmannen ega att utbekomma den dem tillkommande godtgöreiso vid förrättningstillfället. På dessa grunder anser Utskottet sig böra hemställa^ att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 7:o Af Riksdags-fullmägtigen /. Smedberg från Elfsborgs län, som tillkängifvit, hurusom den till Nämndemän utgående reseoch traktaments-ersättning för sådane förrättningar, som för Kronans räkning blifvit verkställde och för hvilka ersättning erhålles af allmänna medel, hittills, åtminstone i motionärens hemort, måst reqvireras ifrån Landskontoret, hvilket föranledt dryga kostnader för de till ersättning berättigade; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af föreskrift, att. den till Nämndemän utgående reseoch traktaments-ersättning för sådane förrättningar, som af allmänna medel bekostas, måtte efter vederbörligen upprättad räkning få lyftas hos ortens Kronofogde, hvilken, såsom egande närmaste kännedom om orten och väglängden samt förrättningens omfång, jemväl vore bäst i tillfälle att pröfva räkningens giltighet.
Härvid får jag erinra , att en af de handlande sjelfva i Utsk. betänk, anmärkt, att den förlust, de härpå göra, taga de igen af förbrukarne genom prisets höjande såväl å salt som andra varor. R. o. Ad. finner då lätteligen, att denna förlust drabbar Riket i det hela, och att den ej utgör något annat än en allmän försäkringsafgift, hvarigenom man tryggar sig mot vådan att sakna salt. Man yrkar vanligtvis och synnerligen vid denna riksdag, att man i utgiftsfrågor bör göra afseende å hvad SondeSt. yttrat, emedan detta Stånd mest deltager uti allmänna bördor. Jag skulle önska, att man äfven vid detta tillfälle ville göra afseende på BondeStrs yttrande. Det tyckes nemligen vilja underkasta sig den afgift, som det genom saltlagrens bibehållande kan komma att vidkännas. En värd ledamot har anfört, att det åberopade exemplet af brist på salt vid ett inträffande större fiske icke vore så talande, emedan man i sådant fall kunde få salt från en annan stad. Men det torde ej behöfva bevis, att om än salt funnes i närmaste stad, sedan saltlagren upphört, väntar likväl fisken då lika litet på ankomsten af det salt, hvarmed han skall förvaras, som nu på ankomsten af CommerceGoIlegii tillstånd att lyfta saltlagren. I stället att anföra sådana skäl, borde man föreslå, att de hinder, som finnas för saltlagrens användande, måtte häfvas, så att det vid tillfälliga behof finge, utan vidare omgång, bero på magistraternas medgifvande att tillita saltlagren. Jag anhåller vördsamt, att dessa anmärkningar må få åtfölja återremi6sen. Den i5 April f. m. 143 Gr. Cronhjelm: Jag stall be att till besvarande fa upptaga några af de anmärkningar, som förekommit emot den princip, jag i denna fråga framställt. Den siste talaren äfvensom åtskilliga andra ledamöter hafvet fästat sig vid dyrlieten af saltet. Man har befarat, att i samma stund såltiagren försvunne, skulle priset å salt ökas, emedan handelscorpsen kunde sälta sig tillsammans och höja det.
Att Götheborg, som med några lå månaders uppehåll, har daglig ångbåtskommunikation med Köpenhamn och Malmö på 12 timmar, skall lör sina affärer i_den 11a riktning betjena sig af en 44 mil lång jernväg med större kostnad och utan tidsbesparing, är ej sannolikt annat än i några få enstaka fall. Det är svårt att fatta huru en jemförelse kan upställas mellan behofven af snabb kommunikation med Malmö för vestra och östra delarne af riket. Stockholm, såsom landets hufvudstad och största konsumtionsort, måste onekligen komma att blifva den egentliga drif-fjedern för transitorörelsen med både passagerare och gods från och till södra orterna, i jemförelse hvarmed hela den vestra sidans behof deraf omöjligen kan ställas. När dessutom folkmängden fördelas emellan 2:ne linier dragne i öster och vester genom Finjasjön och längs Wenerns norra kust till Stockholm, befinnas vester om Laga-linien, Wettern och Örebro 936,000 och Den 25 April e. m. öster om samma sträckning 1,116,000 personer, hvaraf dtet syness temligen tydligt hvilken sida af lasndet har största olägenhet af en förlängd kommunikation med Malmö och deröfver med utlandet. Det 3.dje hufvudsakfiga mom:t i Utskismajoritetens bevisning, för Laga-liniens företräde Ur den dermed förenade lägre kostnader), som blifvit uträknad till 3,126,000 rdr. Sedan i och för sig sjelf anser jag denna högre kostnad ej afskräckande, med afseende endast på den större trafik, som banans böjning åt öster från Jönköping genom Smålands bördigaste, foikrikaste oell mest industriella trakter skall bereda densamma. Men hvarje tvifvel bör försvinna, då man, såsom i Ofverste Stjerngranat» reservation är tydligen ådagalagdt, finner att Laga-liniens antagande tillskyndar