Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begär till Protocollet, att grunden hvarföre jag instämmer i Utskottens afstyrkande af genast företagen silfverutväxling , är det sätt, på hvilket realisationgprojectet vid denna Riksdag framträda Icke understödt af något tillstyrkande från den authoritet, som bäst är i tillfälle att känna utsigterne för framtiden, och vid hvars tankar Svensken så gerna hvilar, framställdes detta project i det stället af en comité; ingen detaillerad utarbetning medföljde, och författarne sjelfve discrediterade sitt förslag, då det förenades med det af lån eller actier i Banken. Samma förslag har nu efter långvarig^ öfverläggningar blifvit afstyrkt af förenade Utskotten , Riksens Ständers valda deputerade; Riksdagen är eller kan vara nära sitt slut, och det finnes icke ens tid , att nog fullständigt och sorgfälligt utarbeta förslag till alla de detaillesteg, som med en realisation borde samfält företagas, än mindre kunna desse förslag utarbetas af ett Utskott, hvars ledamöter sjslfve äro öfvertygade om hufvudstegets olämplighet. Åtgärden skulle derigenom blifva ofullständig, och än ofelbarare an/er blifva det; den skulle kunna anses ligga i strid med ofvannämnda icke officielt uttryckta öfvertygel - 5o8 Ben 28 Juni i e. m. se, och i strid tillika med ett stort inom landet supponeradt parties interessen och planer, och denna åtgärd är till sin natur sådan, att om dess snara omintetgående förutses , så går den ovilkorligen snart omintet. Mången skulle till och med kunna tro, att ett bland hufvudsakliga skälen till bifallet varit enskilda personers önskan, att draga 6in enskilda under förutgående period till stor del förvärfvade egendom ur spelet och sättet för afgörningen skulle innefatta full anledning att vänta ett helt annat resultat än som åsyftades. När en gång allmänna viljan af Regering och Ständer mera öfverensstämmande tolkas till bifall af detta förslag , dä först anser jag det vara tid, att uppgöra den liqvid, och uppgöra det nya Conto i Financeafseende, som nu mera sedan Creditsystemets grundvalar halva blifvit skakade, icke i längden kan undvikas.
Till vinnande af alla dessa ändamål och då någon egentligen utbildad skicklighet såsom Styrman eller Skeppare sällan, om någonsin, blir hos kustförsvarets under-officerare påkallad, så skulle jag i underdånighet anse tjenligast, att vid detta försvar endast artilleri-under-officerare anställas, samt att lill sådane bland dem, som efter inhemtande af genom reglemente föreskrifven praktisk och theoretisk kunskap, funnes ega densamma i nöjaktig grad, för att vid de tillfällen, dä deraf gjordes behof, vid kustförsvaret i dessa egenskaper tjenstgöra och som dertill blifvit förordnade, tilldela ett så beskalfadt arfvode, som jag här nedan i underdånighet föreslagit. För alt riktigt kunna bedömma verkan utaf de nu af mig i underdånighet framställda förslag lill förändringar med afseende på antalet och organisationen af llollans fasta korpser, skall en redogörelse för det deraf uppkommande resultat finnas häst tjenlig. Det visar sig då, med hänsyn till yttre sjöförsvaret, att af dertill bestämda stamlrupper, som, då mariner och skeppsgossar af anförda skäl ej inberäknas, nu utgöras af 3,266 man bestå de bättre öfvade af matroser 400 artilleri-båtsmän 741 1,141 d:o samt återstoden 2,125 man, om än till någon del sjövana, dock illa diskiplinerade och i vapens och kanoners handtering litet eller intet öfvade. Då handelsflottans sjöfolk, jemte beväringen, som till »letia försvar äro beräknade, antages utgöra 3,500 man, är således hela stammen 234 man mindre än nyssnämnde del af besättnings-styrkan, hvaraf den öfvade delen af stammen utgör ej fullt * :del.
Först med åren hade det satt sin stämpel på hans sätt att vara och hans tal – det var en tid, då han hurtigt rätande på sin långa gestalt, ifrigt gestikulerande tyckte om att orda om sitt »dådlustiga vikinga-lynne», men det var nu längesedan och hade i sjelfva verket kanske aldrig varit mer än en lindrig eftersläng af den literärt-patriotiska götiskhet, som ännu i hans studietid grasserade i Upsala. Visst var i alla fall, att han med åren blifvit både erfarnare och tröttare; ännu, när han först blef utnämd till folkskoleinspektör, gick han hafvande med åtskilliga vackra och vackert äregiriga reformdrömmar om att göra sitt län till ett verkligt mönsterdistrikt, men snart nog hade han fått lära sig, att det var rådligast att nöja sig med tillståndet i skolorna, som det var. Första åren hade han ett par gånger kört hufvudet i väggen, och det hade känts förbannadt obehagligt. Så drog han öronen åt sig, lät bli att röra i grumligt vatten, gladde sig, när det förhöll sig som det borde, lät det vara dåligt, der det var dåligt, och lyckades sedermera så småningom öfvertyga sig sjelf om, att det dock stod ganska bra till med folkundervisningen i hans distrikt. Alra minst skulle han i alla fall brytt sig om att söka åstadkomma några förbättringar på den plats, der han nu var; det hade han en gång försökt och gjort lärospån, hvilka han ännu hade i friskt minne. Som det hade händt i går kom han ihåg sin färd från skolan, första gången han var på inspektion här. Han och kyrkoherden – en gammal skoloch Upsalakamrat, – åkte samman till prestgården. De hade en stund pratat om folkskolans betydelse, och så hade han sjelf sagt: »Ja, bror Stålberg, den här Karlson är du väl icke nöjd med. Jag tycker, att han kunde ha nog med alla sina andra funktioner som klockare etc. och låta oss få en ordentlig skollärare.» »Jaa», hade då kyrkoherden tittande i marken svarat, »jaa Karlson gör icke något behagligt intryck första gången man hör honom, det medger jag gerna, men när man blir van vid hans metod så ...»
att fortskaffa bref eller ordres, enär de hvarken äro härtill igenom något stadgande förbundne, ej heller under Soldatens bortovaro åtnjuta någon förmon, som kan tala för billigheten af ett sådant ökadt besvär, och att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämde fall _ böra om fortskaffan - Eesv. och ILhon. Utsk. B etil nk anden. det af sådana bref och Ordres besörja; att då större eller mindre del af Regementet qvarlemnas, Regements Cheferne så föranstalta, att så många Soldater inom hvarje Compagnie, hvilkas Torp äro i ett sådant ändamål tjenligt belägne, qvarlemnas, som för en ordentlig brefföring kunna erfordras, samt att alla bref och Ordres ät denna trakt och ej någon annan må afsändas 5 att alla KronoVacancer, då Rolarne betala Vacance-afgift till Kronan, eller äro anslagne till andra tillåtna Vacancer, enär de erlagt sådan afgift, i ändamål att frikallas ifrån alla, Roteringsskyldigheten åtföljande kostnader och besvär, böra ifrån oftanämde skyldighet befrias; hvarunder likväl ej tillfälligtvis vacante Rotar, som disponera Torpet och njuta Lönen i behåll, böra inbegripas, utan må dessa lika med Soldaten besörja bréfföringen ; samt änteligen att Soldat-Hustrurne ej må, under den tid Soldaterne äro commenderade, åläggas någon brefföring, såsom, enligt hvad ofvanföre föreslås, varande öfverflödigt och ofta ej medförande den säkerhet och skyndsamhet, som härvid erfordras; Hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomilJtskotts Betänkande, rörån' r< ' Etli), och Ekon. JJtsk. BetänJianden. 9g de vissa omständigheter vid Indeldta Re gementernas beklädnads-sätt. G^enom ProtocollsUtdrag af den ödra nästi.
Ilr Lefre'n: Jag instämmer i den princip, som Frih. Rantzou framställt, att nemi. syftemålet vid tullafgifternas bestämmande bör vara att så litet sorn möjligt betunga exporten af förädlade varor. Här förekomma dock tvenne omständigheter, sorn måste tagas i betraktande: den ena är statens behof af tullintrader, och denna sida af saken har redan klart och fullständigt blifvit utvecklad af Hr Lagerhjelm; den andra omständigheten är, att förhållandet blir 354 Den 16 December f. m. belt annorlunda, då man besinnar, att största delen af Svenska jernet icke utskeppas för Svenska köpmäns rakning. Det är nemi. bekant, att J af vår jernexport går för utländningens räkning, som redan förut blifvit ägare deraf, och hvarje nedsättning i exporttullen blir således utländningens vinst. Jag tillstyrker på dessa skäl bifall till Utsk:s betänk. Frih, Klingspor, Maur.: All exporttull på förädlade varor är oformlig, och så länge den bibehålies, skola vi aldrig kunna tälla med utländningen, som uppmuntrar till export genom exportpremier. Men som statens behof af inkomst äfven måste tagas i beräkning, tillstyrker jag, att utförseltullen å stångjern må bestämmas till 16 sk. Frih, Rantzou: Såsom svar på Hr Lefre'ns anmärkn., att en nedsättning icke skulle komma Svenska köpmannen till godo, får jag förklara, att jag med den lägre tullen afser landets interesse och icke blott köpmannens, Hr Dalman: Det är ett misstag af Hr Lefre'n, då han tror, att vinsten af nedsättning i exporttullen å stångrjern skulle stadna hos utländningen, ty jernpriset på vår marknad beror dels på utländningens behof och efterfrågan, dels förnämligast uppå jernpriset å den utländska marknaden; och det så betydliga sänkta priset på Engelska jernet å verldsmarknaden är den förnämsta orsaken till vårt jerns nuvar. låga pris.
Nationen synes äfven hafva uppfattat saken så, och den folkrörelse, som under benämning skarpskytterörelsen nu pågår inom vårt land, är beviset härför. Denna rörelses vackraste och mest betydande egenskap finnes just i det nationela uttryck, den lemnar för nödvändigheten af ökade försvarskrafter, samt den försäkran den gifver, att hvar och en af landets söner ännu som fordom, utan tvekan erbjuder offret af sina krafter och om så påfordras sitt lif, till fosterjordens forsvar. Att denna rörelse, för öfrigt i och för sig sjelf, i dess nuvarande form måste vara något öfvergående, inses helt säkert af dess ifrigaste anhängare; den vidt utsträckta frivilligheten motarbetar dess framtida bestånd och förringar dess värde såsom något väsendtligt gagnande för nationalförsvaret; den väckelse den gifvit, den fosterlandskärlek den tolkar, skall dock otvifvelaktig! åstadkomma stora verkningar; idén skall fortlefva, fast iklädd en annan form. Den allmänna åsigten synes numera vara, att om vi skola kunna försvara vårt land måste hvarje vapenför man äfven kunna föra vapen, och att tillfälle således bör beredas hvarje Svensk medborgare att inhemta den militära kunskap, som erfordras att göra honom skicklig till deltagande i försvaret. Då den tid, som erfordras att vinna denna kunskap, om den skall blifva gagnande, icke är ringa och med svårighet kan offras af den i Statens tjenst, utom det militära facket, arbetande embetstnannen, eller den vid sitt yrke träget bundna näringsidkaren och minst af den af sin tid så strängt beroende arbetaren eller tjenaren, måste man söka bereda tillfälle till inhemtandet deraf under de år, som för öfrigt äro anslagna till vinnande af de kunskapsmått eller insigter. hvilka berättiga till inträde bland de för Statens väl i olika rigtningar arbetande.
Att likväl, på sätt Herr Friherre Andar» svärd samt Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson hemställt, bevilja en sådan tillökning å 4 Hufvudtitelns anslag, med dervid fästadt uttryckligt förbehåll) att densamma blott finge Stats-samt Allm. Besv>o.Oec.-Utsk.Utl.N:ö 52; 31 användas till förmon för de undervisningsverk, der reform redan skett eller än vidare varder tillvägabringad, äfvensom till löneförbättring endast för sådane Lärare, hvilka, efter en sålunda införd reform, för de nya undervisnings-sätten komma att användas, anse Utskotten för sin del betänkligt att tillstyrka, enär de serskilde läromethoderne, för ett ytterligare utrönande af deras ömsesidiga företräden eller brister, ännu några år böra, i bredd med hvarandra begagnas, innan grunden för ett framtida system 1 detta vigtiga afseende kan läggas, samt det emedlertid vore hvarken försigtigt eller med rättvisa förenligt att, genom löften örn förbättrade löneförmoner, så till sägandes köpa opinionen och tilläfventyrs förmå skicklige Lärare att, till föga båtnad för det nya Schol-systemet och det ändamåls ernående, som genom detsammas införande åsyftas, för penningevinst åsidosätta sin enskilda öfvertygelse otn användbarheten i vissa delar af det undervisningssätt, derigenom de sjelfve sin bildning erhållit, eller att förneka de Lärare, sorn med nit och skicklighet sitt vigtiga kall, efter hittills stadgad ordning, uppfylla, den ersättning Som af högsta billighet för dem påkallas. Emot det af Utskotten tillstyrkta anslag af 6800
Till stöd för nu föreslagna ändring i pensionsgtunderne är af motionären hufvudsakligen anfördt, att lör ett riktigt uppfyllande af det ansvarsfulla kall, som tillhör bankens tjenstemän, serdeles i den högsta tjenstegraden, hvilken en hvar måste förutsättas vid en 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 41. framskriden ålder hafva uppnått, erfordrades oförminskade både kroppsoch själs-förmögenheter, helst det minsta misstag eller försummelse kunde medföra oberäkneliga följder både för kamrater och verket, då det, såsom här vore fallet, komme i fråga alt ständigt handtera millioner i kontanta medel och redbarheter; alt med afseende å beskaffenheten af dessa göromål, hvartill bland annat hörde täta besök under alla årets lider uti bankens hvalf, hvilkas instängda, fuktiga och osunda luft ovilkorligen i längden menligt inverkad* på helsan, det vore obestridligt, att bankens tjenstemän, hvilka ej, i likhet med embetsmännen i de flesta statens verk, ega att begagna några ferier, tidigare än andra fmgo erfara arens inverkan på kroppsoch själs-förmögenheterne; att följaktligen knappast någon efter uppnådde 65 lefnadsoch 45 tjenste-år kunde uppfylla sina tjenste-åligganden såsom han önskade och borde; samt att de, som nu upphunno denna ålder, hvilket ej inträffad» med mångå, ändock nödgades qvarstå i verkets tjenst, enär de för sitt och familjers underhåll ej kunde undvara något af de förut ganska måttliga löne-inkomsterna; hvadan motionen vore framkallad lika mycket af nödig omtanka för bankens egen säkerhet, som af skyldig rättvisa emot dervarande tjenstemän, så mycket heldre, som Tullverkets tjenstemän, hvilket verk i detta afseende kunde närmast jemföras med Banken, redan efter 30 tjenste och 60 !e(nads-år egde åtnjuta hela lönen i pension.
Ordet ofelbart utur utte Momentet, g:te K., af z:dje Artikeln, uti den tryckta Bewillnings Förordningen; Hwarom be öfrige Respectiwe Ständen ffulle genom Utdrag af Protokollet wänlrgen underrättas. Oe supr». Lx protocollo A. 6. Siltverstolpo. Utdrag af Högloflige RidderssapetS och AdelnS Protocoll wld Urtima Riksdagen i Orebro -en a Octob. 1810» S. D föredrogs ä nyo och bifölls StatSUtssottets den 29 sistl. September pä Bordet lagde Memorial, i anledning af Konungens Nädiga Proposition angäende Förwaltningen af Kungs, och Klmgs-Lavugärdarne. Or suprs. ^x ?rstycoIIo O. Silfverstolpe. Utdrag af Högloft. RidderssapetS och AdelnS Protocoll wid Urtima Riksdagen i Orebro den r Octob. iZlv. S. D. föredrogs ä nyo Lag.UtssotketS den »9 sistlrdne September pä Bordet lagda Memorial, Den s October. rsr rial^, rörande förändring r Kongl. Kammar, Eollegki Kungörelse af den 20 Maji »799, an. gäende förbättring i 1733 ärs Landtmateri.tapas 12 Moment, och beflöt Högloflige Ridderskapet och Adeln att till bwad Lag-Utskottet föreflagit lemna sitt kxfall. Or suprs. L^x ?rotoool!c> L. Silfverstolpe. Utdrag af Högloft. RidderssapetS och AdelnS Protocoll wid Urtima Riks. dagen t Arebro den r Ottob. r.8lo» G. D. föredrogs ä nyo 06) bifölls Lag Utskottets den 29 sissi. September pä Bordet lag. da Memorial, i anledning af Konungens Nä. diga Proposition rörande Förklaring öfwer i. Z. 7. Cap. Rättegängs.
Och hvad frukt har det burit? Det har brutit mitt hjerta, och min kärlek har medfört olycka till dem jag älskade! Det är fåfängt, ni vill bekämpa en tro, som rotat sig fast hos mig. Jag tror att det finnes menniskor födda till olycka, dömda att bära olycka till allt som närmar sig dem, och jag tror att jag är en af dessa. Låt mig då fly menniskorna, fly alla känslor som kunna fästa vid dem. Hvarföre skulle jag göra mera ondt, än jag re’n gjort? «Hvarföre bad ni mig skrifva? Jag ville icke utgjuta min bitterhet i någon annans hjerta, jag ville icke göra någon ondt och – hvad har jag nu gjort? «Det finnes en tyst strid, som går igenom verlden, som kämpas inom slutna menniskobröst, och ibland – förfärligt! Det är striden med onda och bittra tankar. Det är sådana tankar som ibland få ord, ord som skrifvas i eld och blod. Då läsas de af domstolarne och – dömmas. Men inom månget bröst rasa de tyst under långa år. Då undergräfvas småningom hälsa, lynne, kärlek, tro, tro på lifvet och tro på – en god Gud. Med denna sjunker allt. «Kunde jag tro att min undergifna, trogna vandel vid den makes sida jag en gång älskade så högt, för hvars skull jag inom fästningen, der han var befälhafvare, framsläpade ett lif, mot hvilket fästningsfångens är ljuflighet, som jag trofast följde, äfven sedan jag ej mer älskade honom, följde, emedan han behöfde mig, emedan han utan mig varit allena, öfverlemnad åt mörka andar, följde, emedan det var rätt och pligt, emedan jag lofvat det inför Gud – o! kunde jag tro, att denna trohet verkat välgörande, att mina bemödanden burit någon frukt, – jag skulle då icke fråga såsom nu: hvarföre blef jag född? hvartill har jag lefvat? Men intet, intet! «Kunde jag tänka att bortom grafven möta min enda systers ljufva, kärleksfulla blick – skulle jag se glad mot döden. Men hvad skall jag svara henne när hon frågar efter sitt smärtobarn? Hur skall hon blicka på den otrogna vårdarinnan?
Vidkommande Hall-Rätterne, som nu höra under Commerce-Collegium; så har Utskottet, vid granskning af de dem åliggande befattningar , i hufvudsaken ansett dem vara förvaltande verk, hvilket ock med ändamålet af deras första inrättning synes instämma; och får i öfrigt Utskottet, af skäl, som Committerade sid. 128 anfört, tillstyrka, att desse myndigheter må upphäfvas och dithörande rättsfrågor åt de. vanliga Domstolarna öfver - *) Sid. gö. i6? lemnäs, samt att förvaitnings-ärenderne må öfvertaga» af vederbörande Magistrater, hvilka ock böra ega tillsyn öfver de för uppsigten å tillverkningarne och för verkställande af halSstämplingeo nödige tjenstemän. Uti tvänne af de afgifne förslagen anses allmänna MagazinsDirectionen böra upphäfva s Utskottet har under Drätsel - förvaltningen antagit, att befattningen med Uppbörden af Kronans Räntespannemäl bör återflyttas under StatsContoirets inseende, hvaraf följer, stt, genom bifall dertill, MagazinsDirectionen, betragtad såsom förvaltare af Kronans Spannemåls-inkomst, skulle upphöra. Finna Kongl, Maj:t och Riksens Ständer nödigt, att Spannemåis - upphandlingar skola göras till undsättning i missvä.xt-år* så bör en sadan anstalt, såsom en tillfällig åtgärd, efter sin natur, höra under Inrikes Förvaltningen, och icke sammanblandas med Kronans ständiga Uppbörds-Verk. Postverket bör förvaltas af en Chef med Öfverste värdighet, som har till biträde i *) Committeiade, sid, 128. Canceliie . Rådet v. Hartmansdorff a:dra afd. sid. 247. i68 Secreterare och i Kammererare, på ^amma sätt, som under Manufacturoch CommerceContoiret är nämndt. Han bör ega tillsyn och förmanskap öfver alla vid Postverket anställde Ämbetsoch tjenstemän, samt handlägga allt hvad som kan till detta verks förvaltning höra.
Emellan husbehofsoch fabriks-brännvinsbränningen är samma skillnad som emellan husfliten och fabriksvafnaden. Den sednare tager uti anspråk alla konstens hjelpmedel, men den förra inskränker sig till de enklaste. Följderna af husbehofsbränningen äro likväl långt skiljda från dem utaf husfliten; hvarföre ock den sednare uti intet land är beskattad, då den förra uti de flesta ar förbjuden. Ett förbud alt begagna sin egen arbetsförmåga och sin egen jords afkastning efter godtfinnande är likväl hvarken öfverensstämmande med de naturliga begreppen 0111 rätt och rättigheter, eller med våra constitutionella Statsförhållanden. Det bör således ej ifrågakomma annorlunda, än såsom en af utomordentliga händelser påkallad temporär åtgärd. Beskattning bör deremot äga rum, så mycket hellre som beskattningen fördyrar varan och således faller på dess förbrukare, hvarigenom förbrukningen minskas och lasten samt sjelfsvåldet bidraga till att bära de bördor, som i öfrigt mest falla på idogheten och arbetsamheten. Närvarande beskattning af den egentliga hus T l r l - O O behofsbiänmngen är sä ringa, att den närmar sig till ingen, och derjemte så beskaffad, att den föder lagbrott. Jag anser den uppfylla intet förnuftigt ändamål. Närvarande beskattning af den större brännerirörelsen är äfvenledes så beskaffad, att den ger väckelse åt egennyttans begär att kringgå lagbuden, samt ger näring och uppmuntran åt de bemödanden, sorn syfta härtill. Jag anser den vara i hög grad bristfällig. Så hafva ock lagsliftarne vid hvarje Riksdag funnit den, och brännvinets häfder öfverflöda af författningar, hvilka varit ämnade alt närma sig det aldrig upphunna målet af ett system, men oftast ledt på irrvägar. Det enda, hvaruti dessa författningar conseqvent följt hvarandra, är den omständighet, att de föranledt kostnader för den enskilde, som varit förlorade för det allmänna. Det torde nu vara tid att frångå de konstlade systemerne med deras restrictioner, hvaraf ingen har båtnad, meri många hafva olägenheter.
Jag önskar och hoppas, att R. o. Ad. icke må för en tillfällig önskans tillfredsställande vilja sönderbryta de former, hvarpå samhällets säkerhet hvila;-. Hr Stråle, Nils Wilh.: Jag deltog i det beslut, hvarigenom Ståndet förklarade, att de båda frågorna borde åtskiljas. Jag gjorde det derföre, att jag ansåg indragningsmagten ovilkorligen böra afskaffas; och redan vid 1812 års riksdag lade jag nej emot dess införande. Hyad beträffade frågan om tryckfr:småls öfverflyttning till allm. domstolarna, trodde jag sådant icke komma att uppfylla det ändamål, man åsyftade. Jag trodde nemi., att följden skulle blifva densamma, som man förutsett, att nemi. få skulle fälla, enligt den för domare gällande grundsats att hellre fria äu fälla. Hade Utsk. gjort afseende på de framställda anmärkningarna och frångått sin uppställning af frågan, så hade jiågon vidare tvist icke kommit att äga rum. Men så båticke skett, och jag respecterar andras öfvertygelse, ehuru jag tior att Utsk, hade bort frångå sitt löjsta beslut» Den 12 Februari/. m. Hvad formfrågan beträffar, är den så invecklad, att man icke bör förebrå hvarandra för ett olika begrepp derom. 83 § Reg.F. säger, att grundlagarna skola för hvarje särskildt fall tolkas efter deras ordalydelse. Men hvad förstås då med ordalydelse? Jo, den lydelse, som orden uttrycka, Bokstafven, det är blott ett tecken, den uttrycker intet. Man måste således söka meningen; och hvilkens mening? Det måste blifva dens, som skrifvit lagen. Denna vittnar visserligen om ofullkomligheten af menniskors verk; men man måste dock återgå till hvad de menade, som skrefvo den. 180g var meningen alldeles bestämd, sådan den fanns uttryckt i 81 §. Men huru tillkom nu 56 §. Man finner af betänk, vid 1812 års riksdag, att Constit.Utsk. 1810 framlagt ett förslag, som 2 Stånd afslogo och 2 Stånd återemitterade med anmärkntr.