Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr. Horn har sagt, att örn förslaget antages, återstår likväl rättigheten för K. M. att utdela hoftitlar; men jag tror, att fikandet efter hoftitlar grundar sig på den rang och jemförelse de hafva till andra embeten och titlar, emedan hoftitlarna vinna i anseende i samma mån andra titlar efterstråfvas. Om derföre karakters-fullraakter icke vidare utdelades, så skulle småningom fikandet efter hoftitlar aftaga, särdeles om äfven det förslag vunne gehör alt hoftitlarne uti rang icke skulle äga någon jemförlighet med andra titlar. Om man medgifver, att rättigheten alt utdela titlar är nyttig, så torde man likväl icke kunna neka, att ingenting mera lämpar sig till missbruk; emedan det icke alltid är verkliga förtjenster, som med titlar belönas, utan att considerationer der gälla ännu mera än i fråga 0111 verkliga embeten, hvilka äfven någon gång torde i considerationsväg borlgifvas. I öfrigt förenar jag mig uti hvad Hr Cederschjöld och Frih. Hamilton yttrat, samt anhåller att förslaget må blifva hvilande till nästa riksdag. Hr Ribbing, Arvid: Jag anser för mindel icke rätt att säga något, som icke är öfverensstämmande med verkli - Den 19 Augusti f. ra. ga förhållandet, och på sådan grund tror jag icke, att det kan vara så alldeles rätt att kalla en person hvad han icke är. Af denna anledn. är jag af samma mening som Const.Utsk, Jag har afvaktat den fullständiga utredning af ämnet, som dess ledamöter afgifvit, innan jag begärde ordet. Jag tror dock, alt något återstår ovederlagdt af det skäl, hvarpå Gr. Horn stödde sin mening, nemi. att 48 §:n Reg.F:n skulle göra den föreslagna lagförändringen om intet. Nämnda § innehåller att Konungens hof står under Dess enskilda styrelse; kunnande Han deruti förordna, som Honom godt synes.
Emot föreskrifterne om hänvisning till besvärs anförande öfver socknestämmo-beslut, är anmärkt, dels att denna hänvisning skall vara alltför konstig att af den enfaldige kunna iagttagas, dels att föreskrift skall saknas, huru Ordförande må söka ändring af beslut, hvarmed han kan finna sig missnöjd, dels ock att i vissa ärenden, t. ex. om Nämndemans val, klagan bör pröfvas af Härads-Rätt och således icke får fullföljas i den ordning, förslaget innehåller. De föreslagne iagttagelserne vid besvärs anförande äro redan i nu gällande Författningar föreskrifne och ovedersägligen nödvändige, för att kunna handhafva efterdefnaden af hvad vid socknestämma beslutas, och erfarenheten har veterligen icke visat någon olägenhet deraf. Då föreskriften om besvärs anförande är allmän, gäller den följaktligen äfven för Ordförande i socknestämma och Utskotten kunna icke inse något behof af serskildt stadgande i detta afseende för honom, hvartill icke eller något skäl är i anmärkningen uppgifvet. Nämndemans val och andra dylika förrättningar, utgöra sådane ärenden, hvarom serskildte Författningar äro gifne, och om iagllagaude deraf är redan föreskritvet i 9 §. al förslaget. § '2- Föreskriften om verkställighet af beslut, som icke vunnit laga kraft, har ansetts vara otjenlig, men när man besinnar arten af de vid sockne - 12 Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utskott ens Betänkande, N:o 2g. stämma förekommande ärenden, lärer man lätt inse, alt den verkligen är angelägen. Den är dessutom här ingen nyhet, utan hemtad från 1817 års Socknestämmo-förordning, och så inskränkt, som den är gifven, lärer den svårligeu kunna verka lill några olägenheter. § i3.
Dä Lankinen, genom den af Kongl. Majck i Räder förestallva rrtwäg, nu pä en gäng kan blifma godtgjord för desi pä längre tids äterbetelning st, llda gansta betrdeliga fordran hos Stars-Werter: och derjäm'e uti Kongl. Majus derom meddelta Nådiga Försåt rån ninner den mest pälckeliga borger» ders ö re, at i fräga warayde Lreäitrvs icke kommer at nyttjas, utan wid händelser, >a wa^ eliga sör Riket^ säkerhet och den allmänna wälsärden, >om gerde Lrestitivets öpnande -il e» räddnings-medel för de dyrva asie änvamäl: och hwara således äfmen Lanchuens egen mäls irv komme a: bero; sä ha Lanes-tttjkotret ej kunnar unrsl, at uL Kongl. Ma,:tS H gstbktörda Nådiga söreft'-ilning i underdånighet inga, pä et s.t, som lö'lckrar Lankinen örn full Lterbetal ängbäte al (laxital och R.ma, afhwad n i ost nn:ck«dt olxckl.g som (Aud Nådeligen aflvändk j i denna -wäz til sstoeumrs kuure komma at u gittra : under Der Lanco-U stöttet tillika icke underlåta oeled.' ga desi ill H.rrar Lanco Full» m-'gttga ä- en l rr s er afgi/na ulla ande med sä beskaffad stritt", « m vis alla hänt elser kan bibehålla Leån latton, n af Lavgsusns Sedlar nu och famgent wto k.n unn poararug^et. Är och dag som torr stufwet jiär. Ef er befallnivg ^l.
Prot.-Uldrag, den 28 December i844- 479 S. D. Föredrogs ånyo Bevil/tungs-, Lagsamt Allmänna Be&värsocdi Ekonomi-Utskottens betänkande, JN:o 2, i anledning al Herrar K. A. Almgrens och Jon. Bobergs motioner, angående inskränkning af tiden för utländske handels-expedilers eller så kallade Probenreuters vistande i Riket, m. m.-' Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets memorial 'och betänka uden : N:o 30, i anledning af erhållen återremiss å Banco-Utskottets utlåtande, N;0 21: lades till handlingar ne ; N:o 31, med hemställan om löneförhöjning åt nuvarande Kamererare!! i Cassa-afdelningen, G. kV. Schutzercrantz'- Godkändes, med det förtydligande, att, i stället för orden: ”nåföras Indragnings-Staten,” införas orden ”påföras Bankens indragnings stat"; N:o 32, med hemställan om godtgörande af 2me från Banken till Kongl» Mynt-Verket utgifne förskott: Bifölls: N:o 33, i anledning af vackt motion, att den, utaf Diiyetionen öfver Malmö Låne eontor, tjenste männen derstädes medgifna förelrädes-rättighet till ombesörjande af commissioner vid Låne-Contoret måtte upphöra: Bifölls. S. D» Föredrogs ånyo Bevil/n in gs-, Lag-, samt Alllmänna Besvär soch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 3, i anledning af väckta motioner om ändringar i Tull-För fa tillingarne: Härvid förekommo; l:o dels tillstyrkandet, pag. 8,. att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla 0111 de förändringar uti Kongl.
Man erfar, att de mest motsatta åsigter, mest varma karakterer, kunna närma sig till hvarandra, när de, med styrka och sanningskärlek uti framställningen af sina stridiga åsigter, få utbyta sina brister, utbyta sina idéer; ju säkrare blifver försoningen, emedan det blifver en försoning mellan män, som veta att de hafva en tanka och veta att densamma frambära, och det är icke farligt att strider äga runi inom en församling. Strid utmärker lif, och lif fordrar landet i sin representation och icke död. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med en längre framställning; jag anser de hufvudgrunder, på hvilka Const.Utsk. byggt, vara fosterländska, starka, till kunskap vid ärendenas behandling ledande och till försoning mellan Stånden ledande. Jag tillstyrker R. o. Ad., icke att antaga Const.Utsk:s betänk, i dess nuvarande skick, men alt återremittera det tillika med vissa anmärkningar, som af åtskilliga ledamöter blifvit gjorda, deribland jag äfven gjort en, som ligger på R. o. Ad:s bord, och jag hoppas på ursäkt, att jag, utan alla slinglingar, sagt min tanka rent ut sådan jag den inom mig känner. Några bifallsrop hördes efter detta anförande. Den 13 Mars f. m. 243 Hr Stjerngranat, Georg Gust. Henr.: En talare, Frih. Åkerhjelm, gaf R. o. Ad. förlidne pleni-afton det rådet, att en gång tala och dervid blifva. Det är under åberopande af samma sats, som jag går alt erinra R. o. Ad., att det af Utsk. framlagda förslag är bygdt på de grunder, som af R. o. Ad. vid sistförtlutna riksmöte antogos. Då frågan inom Utsk. förekom, hade redan, af Utsk:s ledamöter, de af två särskilda Stånd förenat sig om ett gemensamt förslag, bygdt på principen af allmänna val. Under discussionen yttrade sig endast fä för samma valprincip; ledamöterne af de begge nyssnämnde Stånden veko dock icke från den öfverenskommelse de fattat.
De känsligt rörliga lågorna kastade ett bjert sken öfver Börjes ansigte och kommo hans ögon att glänsa med underliga, spelande reflexer. Knäande på sina bakben och med klapprande hofvar höllo hästarne inne. Då drängen tog tömmarne och Börje hoppade af för att hjelpa Marianne kastade hon sig nästan handlöst ned. »Var du rädd – liten?» sade han skrattande och stälde henne på marken. »Ja», hviskade hon med en skälfning. En hund hoppade småkurrande och gnällande af glädje uppåt dem, och hushållerskan stod i den öppna förstugudörren, belyst af det irrande, skiftande skenet, som fladdrade och flög på hennes spetsnästa fysionomi med dess tandlösa, hopknipna leende. För Mariannes uppskrämda inbillning fick hon utseendet af vakterskan till ett fängelse. »God afton, god afton!» ropade hon gladt, men med en viss försynt diskretion, i det hon med ena handen förde undan hunden, som nu hoppade uppåt henne med ett ifrigt huttrande, liksom för att tala om för henne att hans herre var hemkommen. Det var ljust i hvartenda fönster, raden långs efter, hela huset tycktes stirra med vidöppna ögon på Marianne. »Det ha de sjelfva gjort, alldeles sjelfva», sade Börje helt tyst till sin hustru. Det hördes att han var rörd och belåten. »Tack för skjutsen, Ola», ropade han derefter åt drängen och så gingo de in. I det lilla ytterrummet pelsade de af sig. Alla dörrar, ända in i sängkammaren, stodo öppna, och öfver allt var det tändt ljus och lampor. Börje gned sina händer, han riktigt strålade. »Tack, jungfru, tack, tack! Det riktigt gör godt i själen att komma hem.» »Åh för all del!» afvärjde jungfrun gladt smickrad», det var ju rakt ingenting. Det var väl det minsta en kunde göra. Hon samlade omsorgsfullt tillhopa sin matmors öfverplagg och tittade med beundran in i den lilla kappans silkesfina pelsfodring, då hon drog den af. Marianne tog hattnålen ur och lade sin lilla barett ofvanpå allt det andra, som jungfrun stod och bar.
Vöre det i närvarand® ställning antingen verkligen mindre, eller min» dre erkändt, vigtigt, hvad utgång de serskild ta frågorna om Realcredit, hvilka vid denna Riksdag äro anhängige, kunna taga, skulle jag ej med mina anmärkningar upptaga Ridderskapet och Adelns dyrbara tid; nu har j*g trott, att då vidden af ämnet är stor och icke allt lätt ihogkommes af en ock samma, det vore hvars och ens skyldighet, att i detta mål anmäla de brister, han trodde sig se i den deraf gjorda framställningen. Lagutskottet har utveckladt sin åsigt af inteckning i fast egendom i sex serskildta Betänkaoden; det kan hända, i fall jag i anledning af flera deribland än detta, kommer att yttra några ord, att jag då nödgas åberopa hvad som förut blifvit anfördtj äfven för den händelsen uther jag mig Ridderskapets och Adelns benägä na öfverseende. Ett sådant åberopande är åtminstone bättre, än om hufvudåsigten skulle för hvart tillfälle vidlyftigt framställas. Jag är äfven ganska öfvertygad, att LagUtskottets Herrar Ledamöter, innan de yttrat sig Öfver Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. V Band. 6 ti Den 11 Junit j. m. <3e serskilt» lrågorne, stadgat sin öfvertygelse derom, hvad inalles inteckning är, efter när-^ Varande förmer, och likaledes om hvad den borde och kunde vara; och betragtandet af dessa sex Betänkfinden såsom ett helt, bör således åtminstone ej af Utskottets Ledamöter misslyckas. Det Er ostridigt att hvar medborgare, enligt theorien, bör vara lika oförhindrad att grunda ett förtroende för sig hos andra, på hvarje egendom, sora han i samhället är erkänd att äga, och med hvars tillhjelp hail kan realisera löften.
Uppfylla det förtroende oss blifvit lemnadt. Just För att kunna genomgå allt hvad Grundlagen föreskrifver, och då Utskottets tid af så mångå andra föremål kommer att upptagas, har Utskottet trott att man i början bory de påskynda med genomläsningen af Protocoljerne. För min enskild ta del misströstar jag, att, om jag jemte sju andra Ledamöter ej kun« pa hafva nog uppmärksamhet, den skulle k minia att skärpas derigenom, alt antalet af personer ökades till 34. Fast hellre har jag flin - Den 18 Fehr ti a r iii Slit, att en samling af menniskor lätt kan öfverstiga ett medium, der våndningspunkten finnes, och der uppmärksamheten snarare slappnar, än skårpes. 3ag lemnar till hvars och ens omdöme, om jag har orätt, då jag tror, att hvad 8 fej kunna se, ses ej heller af 2i personer. Friherre Boije: Med betygande af min per* sonliga högaktning för Herr Grefve von Platen, kan jag dock icke godkänna hans skäl ; roen förbehåller mig att, når Utskottets Betänkande inkommer, få framställa min slutliga vederläggning. Emedlertid vill jag ej försumma den erinran, attoni 1'ssningen af StatsRådets Protocofler icke medhinnes af hela Utskottet ock verkställighet ten mötes af en sådan omöjlighet, hvarom jag ännu ej bör yttra mig; så år deremot det sått, att afhjelpa omöjligheten, sorn Herr Grefve Gyllenborg föreslår, nemligen Utskottets förstårIkande, ganska constitutions-enligt; och jag vån. iar då af Constjtutions-Utskottets egen patriotisme, att Utskottet begärligt omfattar denna utväg, att Få på ett med folkets rått och full ärlighet, Öfverensstämmande sätt fullgöra den controll, som utgör ConstitutionsUtskottets förnämsta ändamål.
441 hufvudstad saknar hvad snart sagdt alla andra hufvudstäder i Europa ega. ett universitet. De flera förslag till afbjelpande af denna brist genom det närbelägna Upsala universitets hitflyttning hafva icko kunnat tillvinna sig den seger öfver fördomar, häfd och lokalintressen, som för detta förslags framgång erfordrades; och om också nytt förslag härom skulle vid denna riksdag vinna behörigt afseende, måste dock alltid flera år förflyta, innan förslaget kan genomföras. Under tiden lider likväl såväl erabetsmannabildningen som värt offentliga lif och andan i hufvudstaden, hvilken på landsorten utöfvar så stort inflytande genom saknaden af de tillfällen till undervisning och intellektuel förkofran, som en högskola i Stockholm skulle hafva medfört, 1 följd af de Svenska universiteternas belägenhet i småstäder, har det hos oss blifvit sed att de studerande, så snart de, efter en så hastigt som möjligt slutad examensläsning, inträda i det praktiska lifvet, afbryta sina studier samt att vaktgöringen och renskrifningen komma att utgöra en tyvärr alltför tankefattig fortsättning af kunskapssökandet. Det är min öfvertygelse att ett sådant afbrott af studierna utöfvar en högst ofördelaktig inflytelse på vår embetsmannabildning och hela vårt statslif, samt att det skulle för landet vara af synnerlig vigt, om den från universiteterna afgångna ungdomen i hufvudstaden under de skickliga lärares ledning, som lätteligen här kunde erhållas, vunne tillfälle att fullfölja sina studier och hemta näring för det vetenskapliga intresse, som under den knappa exainenskursen näppeligen hunnit vakna, än mindre tillfredsställas och utvecklas. Men äfven för den stora allmänheten tror jag att en vetenskaplig inrättning i Stockholm kunde medföra rikt gagn. Det klagas ofta öfver den flärdfulla ton och den brist på allmänanda m. m.. som råda i hufvudstaden. Men man glömmer att hufvudstaden blott är nationens verk, att, så länge vi förneka densamma de medel till intelligensens höjande och en bättre andas utveckling, som hon länge med rätta af oss begärt och hvilken andra nationer längesedan beredt sina hufvudstäder, hafva vi ingen rätt att förundra oss eller klaga.
SJiaj:t jemväl funnit behöflig, hufvudfaP(igen för ett fullPomligare ordnande af arméen* odj beväringémanfPapet* va» penöfningar, här vederbörande departementschef, uppå erhållen nådig befallning och efter öfverläggningar med faPPunnige perfoner, afgifva förjlag, hvilPet ^ongl. ®laj:t vill, med tillPätmagifvande af SDejj åfigt i ämnet, till SttPet* ©tänder öfverlemna. ftarthgömpbpggnaDen t>au fortgdtt i Den mån tillgångarne på Sarfpgsbpsg* meDel fåDant meDgifmit. $ör Det af DvifetS feDitaj! förfamlaDe ©tätt» ”a cr* Der anmifaDe eptra att|lag till frigSångfartpgS npbpggnaD och ångfraf» tenö anmänDanDe på flottan tillhöriga fartpg, har ång»foroetten ©efie blifmit bpggD fann machin af 300 häflarS fraft meD propeller, förfärDigaD miD Motala mcfattijfa merfjfaD. ©enne ångforoett fonn mer innemaranDc f>öfi: att löpa af flapeltt fann i Docfa intaga machineri och pannor. 2lf orDtnarie flatö^anjlaget hafaä Derjemte npbpggna»
När kaptenen sedan efter en stund kom framspringande och ropade att elden var släckt, tog hon helt lugnt fram en liten bibel ur sin ficka och sade att hon ämnade gå ned i salongen för att läsa ett kapitel derur samt tacka Gud för den hjelp han sändt oss i nödens stund, och frågade om ej någon ville förena sig med henne. Och läsa och bedja, det kunde hon som en hel missionär, och då jag såg hennes ansigte, som var liksom förklaradt, kände jag mig helt underlig till mods. Många andra gånger har jag dessutom äfven sett henne tala och handla alldeles som en karl, så bestämdt och så lugnt, att jag just undrat hvad hon kan vara för en som reser en så lång väg så der alldeles allena. Är hon enka eller far hon för att möta sin man? Det fruntimmer som talat var en typ af gamla ogifta engelska qvinnor. Huru sköna de än i sin ungdom må ha varit, så blifva de dock, då de kommit öfver medelåldern utan att gifta sig, med ens torra och gula samt få orimligt stora tänder och utstående ögon. Man ser visserligen undantag från denna regel, men vi tro dock att gamla ogifta engelskor i allmänhet följa denna lag; för öfrigt var hon klädd i en snäf svart klädning utan någon hvit krage eller ärmar; en svart sammets ridikyl hängde vid venstra armen, och i handen höll hon en liten bibel, hvilken blott då begge händerna voro upptagna lades åsido med en andäktig min. Så väl af hennes drägt som ansigtsuttryck kunde man sluta till att hon hörde till den sekt man hos oss kallar läsare. Den unga amerikanskan som hon tilltalat, var en vacker flicka af omkring 25 års ålder, med ett klokt och behagligt utseende. Hon åhörde med stolt tillfredsställelse dessa loford öfver sin matmoder, dock icke utan undran att man fann det så förvånande att en qvinna i farans stund bibehöll sitt mod och sin själsnärvaro. När miss Brown slutat att tala, tycktes hon med otålighet vänta på svaret, men Mary höjde blott på axlarne och sade med ett visst förakt uti rösten: Hvarföre skulle Mylady just vara pjåkig?
R:dr 3,800 hvilket belopp jag anser framdeles böra minskas med 1,314 R:dr, hvilka (af de bidrag de under Krigs-Colhii förvaltning ställda fonder lemna till aflöningar) ännu ulga till en på Golldi förra stat varande, men tjenstfri blifven person. Remitterades, efter derom framstäld begäran, till StatsUtsk. Föredrogs Hr Leijonanckers, Fredr. Wilh., d. 31 sisth Dec. på bordet lagda motion, ang:de förhöjd aflöning för IngeniörCorpsen. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Hembärande min tacksamhet till motionären, (hvilken af tjensteåliggande är förhindrad närvara vid remissen af hans motion) för det han, som varit anställd vid Ingeniör-Corpsen, nu, sedan han derifrån utträdt, likväl ihågkommit de missförhållanden, som i fråga om löneanslagen för denna corps förefinnas, anhåller jag att under en kort stund få uptaga R. o. Ad:s tid för att beledsaga motionen med några ord, ronde lönevilkoren vid denne corps. När en officer blir anstäld vid Ingeniör-eorpsen erhåller han vanligen ganska stora löneförmåner, jemförelsevis med kamrater inom samma grad-vid flere andra officers-corpser. Han räknar nemi. i lön 270 R:dr b:ko och om han kommenderas till fortificationsarbetena vid rikets fästningar, åtnjuter han i dagtraktamente 1 R:dr b:ko pr dag. Men snart förändras detta förhållande. I tur kommenderad att undergå den högre militärkursen vid Mariebergs läroverk måste han lemna det arfvode, som för honom utgör den högre löneinkomsten och han får icke mera 1 60 Den 4 Januari e. m. än lönen ökad med det belopp, sorn enl. K. Brefvet af d. 16 Febr. år 1833 blifvit i nåder beviljadt på det Under-Löjtn:ts vid Ingeniör-Corpsen inkomst måtte vid Marieberg under studiitiden blifva lika med Under-Löjtn:ts vid Art. Kursen vid Marieberg är vanligen svår och kostsam.
Expeditions-Utskottet kan följaktligen icke inse huru, på sätt anmärkt blifvit, en af Stats: 'Expeditions-Utskottets Memorial. 613 Utskottet yttrad öfvertygelse ej tillika blifvit Riksens Ständers, när ingen deremot stridande åsigt gjort sig gällande; Och att Stats-Utskottet äfven åsyftat, det den mening, hvars uteslutande ur förslaget är vordet yrkadt, borde inflyta deruti, upplyses ej blott af orden: ”underdå niga förhoppning”, hvilka samma Utskott begagnat i fråga om verkställighet af Riksens Ständers beslut, utan också deraf att Stats-Utskottet, uti dess, under den 21 sisth Julii, i afseende på åtskilliga anmärkningar vid det förra utlåtandet, afgifna yttrande anfört: att ”Utskottets mening så mycket mindre varit, att icke detta Riksens Ständers beslut skulle till verkställighet i underdånighet hos Kongl. Majit anmälas, sorn, i Utskottets utlåtande, uttryckligen anvistes de särskilda anledningar, Utskottet, för sin del, funnit förekomma till den öfvertygelse, att Kongl. M:t dertill säkerligen lemnar Dess Nådiga bifall.” Expeditions-Utskottet anser sig således hafva ådagalagt, det några skäl till anmärkning emot detta Utskott icke varit för handen, och får tillika anmäla, att oftanämnde förslag redan blifvit af de öfrige Riks-Stånden bifallet. Hvilket, till svar å Höglofl. Ridderskapets och Adelns återremiss, Expeditions-Utskottet bordt vördsammeligen meddela. — Stockholm d. 10 Oct. 1823. Protocolls-Utdrag frän Hoglofl.
Utskottet till undwikande af all otydlighet wördsamt föreslå, att sista meningen af ifragawarandc stadgande mä salunda förändras att efter orden som äterrcmitterat införes: kunnandes likwäl es, genom denna äterförw isning de öfrige Standens beslut i de nial, der trennc Stånds röst utgör Riksens Ständers, deras kraft ochwerkan till expedition betagas. Stockholm den 6 November 1809. Pa Constitutions-Utskottets wägnar: D. Nannerlleim. Larl v. UosenZtein. Daniel Aberstein. ck:son D^olrert. Med förflag till Answarighetölag för StatSRädets Ledamöter, Föredragande i Stats-Rädet samt Konungens Rädgifware i Commandomäl. Wördsamt Memorial. Constitutions-Utskottet fär till Riksens Högloft, ständer härrnedelst wördsamligen öfwerlemna ett af detsamma författadt Förslag till Ansivarighetslag Bilaga till Mem. N:o 19. 335 för Ledamöter i Stats-Rädct, Föredragande derstädes samt Konungens Nädgifware i Commandomal. Stockholm den 6 November 1809. Pä Constitutivns-Utskottets magnar: D. Nuunerliaim. Earl v. Dosoustsin. Daniel Lder8tein. ck:80n Il^olrsrt. ./. D. Bilaga till Mem. N:o 19.
Krog, värdshus, så ock annat allmänt näringsställe må icke hållas öppet, eller för andra, än näringsidkarens egna tjenstehjon och husfolk, samt resande som der bo, vara tillgängligt annan tid, än från kl. 5 f. m. till kl. 10 e. m. under söknedagar, samt från kl. 8 till kl. 9 f. m. och från kl. 1’ till kl. 3 samt från kl. 7 till kl. 10 e. m. under sönoch helgedagar. Den tid, allmänt näringsställe ej må hållas öppet, skola yttre dörrarne till utskänkningsoch allmänna gästrummen vara stängda; och må annan gäst, än resande som den tiden kommit från annan ort, då hvarken der inträda eller erhålla förtäring. Under nämnda tid må uti annan stad, än Stockholm och Göteborg, för hvilka härom särskildt, stadgats, hvarken i utskänkningseller gästrum ej heller i annat rum, som, beläget i den gård, der utskänkning idkas, innehafves af den, som sådan rörelse förestår, slutet sällskap vara samladt efter kl. 12 på natten, utan att poliskommissarie, stadsfiskal, borgmästare eller ordförande i magisrat dertill gifvit skriftligt samtycke. § 27. I händelse allmän Rådstufva eller Stadsfullmägtige finna nödigt att, i följd af särskilda omständigheter i någon stad, undantag från hvad i 26 § stadgats bör med - Motioner hos Borgare-Ståndet 1865. 125 gifvas; då må derom beslutas på sätt föreskrifvits i 75 § af Wår den 21 Mars 1862 gifna nådiga Förordning om kommunalstyrelse i stad. Finner Magistrat i stad eller Kronofogde å landet nödigt, att, vid sådant tillfälle som i 25 § omförmäles, minuthandel med eller utskänkning af bränvin, i följd af särskilda omständigheter, inställes för kortare tid; ege ock sådan myndighet rätt derom förordna. § 28. ”Förekomma ej utöfvats” (lika med 3 mom. 26:te § i nu gällande förordning.)