Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äro de ivid Kronans werkstäder och förråder warande arbetare i Kongl. Majtts nädiqa proposition nndanragnc, och dä deste arbetare, ehn, rn i privat tjenst synas wara lika oumgängsige, sä tyckes med Ml kunna simas, att de äfwen böra imdantagas. z:o har Kongl. Maj:t genom dest gifna löfte j nädig Resolution pä min underdåniga hemställan, om ej Veste arbetare kunde fritagas fran utgörande al det utkagne förstärkmngsmanskap, "att wid ^blifwande urcommsndering deraf wilja sig i näder "ntlata, om ej de som lotten päfallit att utgå, "kunde till faciorietjenst i stället commenderas" styrkt nödwändigheten af deras bibehållande wid handtwerkct. 4:0 Blir det mast ogörligt framdeles anskaffa arbetare, enar de dem i privilegier tillagde frioch rättigheter frantagar, hwaraf ofelbart söster faktoriets under - Den Z Maji. igr bergäng; och dä desse arbetare först '.vid 20 ärs alder kunna anses skickelige efter 6 a 7 ars läroär, sä är bet deras bästa arbetstid som wid handtwerkets idkande gär förlorad, och blir dek smärt, att efter fem ars saknad öfning blifwa dugelig till för» färdjgande af de fläste gewärSdelar., Detta memorial anhaller jag mätte blifwa remitteradt till det Utskott, som kommer atl bereda swar pä Kongl. Majus därom gifna proposition. Utdrag af de Husgwarna Gewärs-Factorie är 1715 nadigst förlänte privilegier. 8 . §. Pä samma sätt skall Factoriefolket sa wäl mästare som gesäller och lärogotzar wara frie för kneckteoch Båtsmanshåll, men hafma de nägot tjenstefolk hos sig som intet höra till faktoriet, sä warda desse samma lag underkastade som alla andre. Enligheten med höga originalet intygar ak Ltriibin^. KammarrRäd.
Ersättning för Hemmansräntor och Arrenden, Förslagsanslag Allmänna Indragnings-Slaten. Förslags-anslag: Indelt på förslag. Mått. T:r. Värde å 6 R:dr Tunnan. Oindelt. Mått. | Värde förslagsvis ä 6 R:dr Tunnan. T:r. k. Summa. Mått. Värde. Allmänt fiaDtjanöe.
S:tr, sedan K. M. gjort framställning om Bankens deltagande uti det statslån, som är föreslaget att uptagas, skola säga att derom vilja vi icke yttra oss f. n., ehuru R. St:r nyligen förklarat att det är af allra största vigt att lånefrågan afgöres så fort som möjligt. Skola R. St:r, derföre att 2 g 4 punkten af den för BankoUtslet gällande instruktion föreskrifver att Utslct i sammanhang med det förslag till reglering af Bankens löneoch kreditivrörelse, som Utsk:t. har att till R. St:r afgifva, bör meddela yttrande och förslag om användande af den sedan 1857 års början uplupna bankovinst, af detta stadgande vara förhindrade att pröfva K. Huru BankoUtsk:t kommer att yttra sig, är ännu icke käudt, men det är fullkomligt säkert att, om BankoUtsk:t får det bemyndigande, sorn här är föreslaget, skall det icke underlåta att jemte K. M:ts framställning äfven taga i öfvervägande de förslag rörande bankovinstens användande, som af åtskilliga motionärer blifvit framställda. En tal. yttrade nyss att stadgandet om bankovinstens användande i sammanhang med förslaget till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse vore ett gammalt, godt stadgande. Det är dock icke så gammalt, ty det tillkom vid förra Riksdagen och under intryck af det allmänna bekymmer, som då existerade inom den iinanciela verlden, och föranledde, att, oaktadt det, enl. fleras tankar, icke är skäl öka en del utlåningsgrenar, föga förenliga med Bankens konsoliderande, man likviil ville förbehålla sig möjligheten dertill vid en kommande Riksdag, och derföre liksom taga fasla på att man skulle hafva denna bankovinst till hands. Nu är endast meningen sätta Utsk:t i tillfälle besluta huruvidä man bör förfara på ena eller andra sättet vid besvarande af K. M:s Prop., och att dervid iakttaga den skyndsamhet, som är nödig. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte bifalla Retänk:t. Hr Flach, Johan Fredrik Philip:
Riksdaler Kurant och Penning; hvarvid, likasom i andra länder, der myntets indelning i lOOdelar är antagen, je mte penningtalet utsättas deraf uppkommande bråk; 4:o att, vid omsättning eller reduktion af jordeboksoch hemmanstalsräntor, äfvensom vid debitering af afgifter, som, e fter det nya myntsystemets införande, äro i annan myntsort bestämda, må, under iakttagande af de närmare föreskrifter, som af Kongl. Maj:t varda meddelade till förmån lör den skattskyldige uteslutas allt bråk, som icke uppgår till 1 penning, samt att bråk, öfverstigande 1 penning, dertill jernnäs; BankoXJlskottets Utlåtande, N:o 24. 5 5:o att taxor för allmänna afgifter undergå skälig jemkning, till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att bråk öfver eller understigande | penning i möjligaste måtto undvikes; 6:0 att, med tillämpning af det nya räknesättet, följande mynt af silfver och koppar må präglas: af silfverenligt Mynt-Ordningen af den 9:de Maj 1835, så att alla mynten blifva 12-lödiga, eller innehålla 3 delar fint silfver mot en del koppar, silfret till den i nämnde förordning bestämda vigt, under förbehåll af deri tillika utsatta remedia, nemligen: 1 å 1 R:dr Silfver eller 4 R:dr Kurant å 10 penning , som utmyntas efter 600 r:dr kurant, per skepp, koppar stapelstadsvigt och i värde motsvarar 3 sk. 2f rst. b:ko För öfrigt har Kongl. Maj:t ansett att, i sammanhang med heslutet om det nya kopparmyntets prägling, bör, i öfverensstämmelse med nu gällande stadgande, förklaras, att ingen är pligtig i betalning eller vexling på en gång emottaga mera, än en r:dr kurant; hvarförutan Kongl.
Upplästes till justering ett prot.uldr., innefattande R. o. Ad:s den 3, 7, 1 o celi denna dag fattade beslut i anledn. af Bevilln.Utskis betänkin Niis 12 och 27. Vid den del deraf, som angick att R. o. Ad., i anledn. af sitt beslut att antaga samma stadganden, som hittills varit gällande i afseende på Berednisoch Taxer:s-comite'er, och som innehållas i gamla bevilln.författningen från och med 5esta till och med i33:dje§in, förbehållit sig att, i afseende på sådan redaction och sådana meningar, som stå i strid med andra beslut, hvilka R. o. Ad. vid piöfningen af ifragavar. ärende i sin helhet fattat eller komme att fatta, R. o. Ad. må äga att förändra och rätta de paragrafer, som på detta sätt stå i strid med detta R. o. Adis beslut, yttrade Hr von Hartmansdorff, Aug. i Jag får vördsamt erinra, att det torde behöfvas ett tillägg vid detta prot.- uIvfrag. Ifall den mening , som gjort sig gällande hos R. Den 14 October f. m. o. Ad., äfven skulle blifva R. St:s beslut, så kunde det hända, att vissa ordalag behöfde derefter förändras, emedan Utsk.-s förslag är uppgjordt under en annan förutsättning, nemi. den, att Beredn:s-comite'erna skulle försvinna. Jag anhåller och hemställer derföre, att R. o. Ad. täcktes besluta, att den rättelse i ordalagen, sorn då kunde behöfvas, måtte af Bevilln.Ulsk. uppgöras och föreslås.
Vidare har Hr Björnstjerna bemött min anmärkning deremot, att en befrielse-afgift skall erläggas på en gång och icke särskildt för hvartdera af de 5 år, beväringsskyldigketen hittills fortgått, genom att anföra, att innan det nu föreslagna nya sättet trädt i verkställighet, har det aldrig ifrågakommit, att en bevärings-yngling, som legt annan karl i sitt ställe, återbegärt någon del af den utgifna legan, för den händelse att den legde inträdt i aktiv tjenst. Men, mine Hrr! för närv:de är denna summa, som utbetalas, högst obetydlig, och vi skola finna detta förhållande ganska lätt förklarligt, då vi besinna, att den yngling, som leger annan karl i sitt ställe, likväl måste i första och sista rummst stå och svara för skyldigheten. Rymmer t. ex. den legda karlen, så måste den andra inträda uti hans ställe, hvilket ock föranleder, att den summa, som nu vanligen utbetalas, upgår till endast en 10—12 rdr. Nu deremot är denna summa förökad till 100 rdr, utan återfordringsrått, i händelse af dödsfall eller att ynglingen inträder i en kathegori, som befriar honom från bevåringspligten. Det har endast varit med dessa få ord, som jag velat besvara den siste talarens yttrande i ämnet. Frih. Raab: Jag har med största tillfredsställelse afhört Hr Krigsministerns förklaring. Huru flyktigt jag än genomläst så väl Kommitterades Betänk, i ämnet, som den K. Proposm, tror jag mig dock kunna försvara min upfattning af den sistnämda, och finner mig derföre och till följd af nyssnämnde förklaring föranledd att yttra ännu några ord rör:de denna fråga. 10 § uti K. M:s nåd. Propos. har följande lydelse: »1 morn.
I det stora antalet af oäkta barn i Stockholm, jemförelsevis till deras antal på landet, igenfinnes också en anledning till mortalitetens öfvervigt härstädes, emedan dödligheten bland desse alltid är mycket större, än bland de äkta barnen, hvilka bättre vårdas. Tili den mer än vanligt betydliga mortaliteten 1 Hufvudstaden åren 1828 och 1829, då förhållandet var enahanda i nästan hela Riket, bidrogo allmännare sjukdomar af elak art. —. Det är imellertid tillfredsställande, att mortaliteten de 3:ne senare åren så ansenligt aftagit, särdeles sistlidet år, samt att den äfven minskats bland de oäkta barnen inom Staden, hvilket synes ådagalägga, att desse vanlottade varelser, alltmer egnas en ömmare och bättre vård, än som tillförene varit vanlig. Beträffande Folkets lynne, bildning, sedlighet, konstoch näringslulg samt välmåga, kan med skäl lemnäs det allmänna yttrande, att Hufvudstadens Innevånare fortfarande utmärka sig för trohet och tillgifvenhet för Konung och Fosterland, laglydnad, välgörenhet, konstoch närings-flit, jemte ett lugnt oell sansadt omdöme: hvilket, om det än för ett Ögonblick skulle kunna hänföras, dock icke på det hela kan missledas till tänkesätt, som äro stridande emot det sanna och rätta; så att välmågan i allmänhet snarare kan anses vara i fortskridande, än i aftagande; Och obestridligt är, att folkets upplysning och bildning stigit och alltmer fortgår i följd af tidehvarvets anspråk derpå samt de många bildningsoch undervisnings-anstalter, sorn oafbrutet i Hufvudstaden, tillkommit och förbättrats. Men för den lägsta Folk-klassen, som ej kan under detta allmänna omdöme inbegripas, gäller beklagligen ännu den bedröfliga skildring, som i Öfver-Ståthållare-Embetets underdåniga Femårs-Berätteise af år 1828 blifvit gifven om tillståndet bland denna Folk-klass, att nemligen begäret för omättligt brännvins-supande beredt sjelfsvåld, lättja, sedeförderf, nöd och tiggeri.
Prat. 1834- 6-te Sami. lidra AJd, 3 2-dra Häftet, 18 Bancooch Lag-Utskottets Betänkande IV:o 3. dig för dess bestyr med Rikets allmänna Verks Cassör, med Skatte-uppbörden och med utfärdande af legalt sedelmynt för offentliga Bolags-Bankers rörelse; hvarefter och sedan det förhållande inträffat, att Reglementet för förvaltningen under en ändamålsenligare styrelse kunde blifva vida enklare och i de fleste fall knappast nånsin i behof af en periodisk förändring, hvarom då också olika meningar svårligen kunde uppstå, Rikets Ständer funno för godt förändra deras Bank till en verklig Stats-Bank derigenom, att de, i grundlagsenlig väg, öfverlemnade åt den andra Statsmagten, Konungen, en sådan andel i Lagstiftning, rörande Banken, som uti andra länder, der Stats-Banker finnas, alltid tillkommer Statens högste Styresman. Utskotten hade då äfven, för sin del, bort erkänna företrädet åt det senare alternativet j helst en färsk erfarenhet, så vidt man kunnat inhemta af Tidningarne, om den splittring för hvilken förenta Nord-Amerikanska Staterne nyligen, i följd af deras stora Central-Banks operationer, under en af Regeringen nog oafhängig Styrelse varit blottställd, synes ådagalägga, huru vådlig en alltför stor Bank, såsom en Stat i Staten, kan blifva, då Regeringen icke deröfver har någon controlerande magt. I öfrigt står det mera tillsammans med det System för Rikets Bankväsende i allmänhet, hvilket Utskotten i deras förslag till Lag för offentliga Bolags-Banker utvecklat, lill hvilket ovilkorligen hörer, att en Central Mynt-Bank, såsom Statsinrättning orubbligen funderad, bibehålies. Härförutan och i afseende på de Utlåtanden Banco-Utskottet redan fällt i sina Betänkanden N:ris 6 och 16, rörande tillökningen i Grundfonden med 600,000 R:dr, torde böra nu sägas, att detta beslut, som Rikets Ständer troligen fattat under dåvarande förmodan, att Bankens credit skulle vara i behof af sådan tillökning, förblifver i alla fall gällande intill nästa Riksdag och af kommande
Nej, kommer contraproposuionen att utgöras af de utaf Borgare-Ståndet i detta afseende bestämda belopp, nemligen 12 sk. för ”öjärgodt, otvinnadt och odubbleradt” samt 16 sk. för ”färgadt, otvinnadt och odubbleradt’, allt per skålpund. Voteringens resultat har varit 86 Ja och 32 Nej, jemte det en sedel casserats; och då Ja således vunnit, har följande proposition blifvit antag n for den 18:de Voteringen (44 o) Deri, sorn bifaller Utskottets förslag till införsels-afgifter å kardullsgarn, nemligen för ”ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt” 21 sk. och för ”färgadt, otvinnadt och odubbleradt’’ 2d sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages Ridderskapet och Adelns beslut. Voteringen har utvisat 29 Ja och 90 Nej, och som Nej således vunnit, hafva införsels-afgifterne å <ie vid kardullsgarn förekommande två ru briker ”ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt” samt ”färgadt, otvinnadt och odubbleradt” blifvit bestämda till 18 sk. för det förra och 20 sk. skålpundet för dt t sednare slaget. Den, som instämmer 1 Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden gillade, förslag lill inforselstull å den vid kardullsgarn förekommande rubri ken ”färgadt, tvinnadt eller dubbleradt, eller sd kalladt brodérgarn”, nemligen 19 sk. skålpundet, röstar Ja; 12 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N-o 274, Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages det af Ridderskapet och Adeln bestämda enahanda belopp, eller 16 sk. skålpundet.
N.-O 44r> *55 3:ne Riks-Stånd godkända Memorial, angående iakttagelser i afseende å tryckningen, af Bih. till Riks-Ståndens Protocoll vid blifvande Riksdagar, har Utskottet härmed tillika skolat till R. H. St. vördsamt hemställa, om det må Utsk. tillåtas, att bland dess tjenstemanna-personal utse någon person, åt hvilken får, emellan innevarande och nästblifvande Riksdag, uppdragas så väl verkställigheten af de åtgärder, som uti berörde Memorial blifvit föreslagna, till förekommande af vissa Handlingars omtryckning för omförmälda Bihangs cornpletterande, som ock omsorgen derom, att vid nästinträffande Riksdag de till utdelning bland Riks-Stånden bestämda tryckta Handlin gar må varda Riks-Slånden behörigen tillställda. N:o 44r Uppl. o. godin hos Ridd. och Adeln d. i3 Mars i83o Preste-Ståndet d. i3 — —- Borgare-Ståndet d. 13 Bonde-Ståndet d. i5 Rikets Ständers underd. Skrifvelse* angående infordrandet af anbud ä tryckningen af Bihanget vid nästinträffande Riksdag. T S. A. IC. JL ill E. K. M. fåR. St. härmed i underd. fram - i54 Eocp.-Utsk Forslag till und. Skri/v. N. o 441 • bära elen anhållan, det, genom E. K. M:s IIof-Caneellers-Embetes försorg, målte, före nästinstundande Riksdags början, varda infordrade förseglade och till ExP‘-Utsk. ställda anbud, så vä! å tryckningen af Bibånget till då blifvande Riks-Slånds Protocoll, som å leverering af dertill erforderligt papper; och hafva R, St. i öfrigt skolat i underdånighet anhålla, det, vid alla de tillfällen, då på allmän bekostnad tryckas
Majit behagar i nåder föreskrifva. årligen afgifva berättelse om väganläggningsarbetets fortgång under det näst föregångna året, samt att. sedan jernvägen blifvit för trafiken upplåten, enligt af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uppgjorda formulär, afgifva berättelser angående trafiken och hvad dermed eger gemenskap; börande ej mindre förvaltningen af bolagets angelägenheter, än de afslutade räkenskaperna, vid årligen skeende revisioner granskas; uti hvilka revisioner Staten må genom ombud, som Kongl. Maj:t utser, deltaga, intilldess det af allmänna medel erhållna låneunderstödet blifvit återbetaldt; 9:o, i den mån jernvägen varder fullbordad och till allmänt begagnande upplåten, skall bolaget vara skyldigt att, mot den ersättning som Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, pröfvar skäligt bestämma, på densamma fortskaffa trupper och allmänna posten samt ombesörja alla andra för Kronans eller det allmännas räkning ifrågakommande personaloch varutransporter. Derjemte skall det, åligga bolaget att utan ersättning medgifva anbringande längs efter jernvägen af elektriska telegraflinier, med hvad dertill hörer; 10:o.
Jag längtar efter att i arbete märka efter, om det verkligen så är förhållandet, och om formsinnet mognat lika mycket som uppfattningen. Jag är ännu mer än förr öfvertygad om, att jag icke är polemiskt anlagd, utan att jag uteslutande har förutsättningar att bli en historieförtäljare. Det är det rent menskliga som intresserar mig, det som känner och lefver; åsigterna dra mig icke med. Och i alla dessa fordringar, så stridande mot hvarandra, kan jag se en berättigad sida, äfven der det fins nio sådana, som jag icke kan gå in på. Men den som ser det berättigade hos sina motståndare, måste naturligtvis bli en dålig stridsman. För en skildrare är det annorlunda: han skildrar sannast när han med sympati betraktar äfven det han ogillar, och då ingen personlig bitterhet drifver honom att bli hätsk i ensidighet. Stockholm d. 19 Jan. 86. Kära gamla bok! Jag kan liksom vara rädd för dig långa tider, och så kommer den tid igen, då min ensamhet drifver mig att skrifva till dig, och då jag plockar bort alla taggar ur mitt sinne och gömmer dem mellan dina blad. Min rädsla kommer af en underlig tankegång, en motsägelse. Jag känner det som om jag en gång skulle stöta på en menniska, mot hvilken jag kunde vara fullt öppen, och som skulle stå mig så nära att jag kunde räcka fram detta protokoll öfver mina egna dumheter och säga: läs. Men denna min förkänsla har ingenting af erotik. Bästa beviset derpå är att jag lika litet kan tro derpå som frigöra mig derifrån, ty den som är underkastad Eros makt, den kan tro. Jag har aldrig kunnat det. Aldrig! Det är egendomligt. Hur våldsamt mitt hjerta än kunde klappa då jag var ung och varm, hur ifrigt jag än kunde önska att träffa en manlig motsvarighet till mig sjelf så hände det mig ändå aldrig ett ögonblick att jag trodde, d.v.s. blef blind. Det har stannat qvar just så mycket af min ungdoms längtan, att det nu – då jag är gammal – fins den der känslan af att det möjligen kunde finnas någon lika medveten och tvärsäker som jag, en som genom analyser gjort sig så bekant med menniskosinnets lumpenheter, att vi kunde tala fritt utan att stylta upp oss.
Uti en motion vid förra lliksdagen har jag sökt ådagalägga de fördelar, som skulle upkomma, i händelse uti hufvudstaden funnes en vetenskaplig institution, hvilken verkade mera omedelbart på hufvudstadens innevånare. Den förändring och förädling i umgängeslifvet inom hufvudstadens högre kretsar, som ovilkorligen komme att härflyta från det intresse för vetenskaplighet, som icke kunde undgå att väckas hos de mera intelligenta, om föreläsningar här höllos af utmärkta vetenskapsmän, skulle småningom spridas från hufvudstaden till öfriga delar af landet. Hufvudstaden är det ställe, hvarest tonen för hela landet anslås. Man har förebrått vårt tidehvarf, att vara särdeles materialistiskt. Emot denna beskyllning kunde väl göras åtskilliga invändningar. Betraktar man förhållanderna närmare, finner man nemi., att tidens sträfvanden egentl. syfta på materiens beherrskande af idéen. Derföre ock det närv:de, uptäckternas och upfinningarnes tidehvarf. Det tyckes således, att hufvudriktningen borde vara idealistisk. Men på samma gång menniskorna gjort naturen och dess krafter till sin tjenare, har de ock velat njuta frukten af detta herradöme. Häraf ett långt drifvet förvärfningsoch njutningsbegär Don 30 November f. m, 501 Ifrån denna synpunkt skådad, kan beskyllningen emot tidebvarfvet för materialism icke förnekas en viss befogenhet. Under sådana förhållanden torde det tillhöra statsmannen, att, genom kloka anordhingar, söka gifva en högre lyftning åt medborgarnas sträfvanden. Sådant skulle onekligen i någon mån åstadkommas genom antagandet af det förslag^ den värde motionären framställt. Hvar och en, som erfarit det intresse, de iöreläsningar, hvilka utmärkta vetenskapsmän å särskilda tider härstädes hållit, väckt hos personer inom hufvudstadens högre och medelklasser, — skall icke kunna förneka sådant. Deri, som då vistades i hufvudstaden, skall säkerligen erinra sig, huruledes då samtalen uti större societeter ganska ofta vände sig kring de ämnen, som utgjort föremål för föreläsningarne.
Afven jag instämmer uti hvad Herr Påhlman nyss anfört, samt önskar att närvarande Discussion snart måtte slutas, hvarföre jag icke tror något hinder skall möta, derest Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra Proposition på Ridderskapets och Adelns önskan till Constitutions-Utskottet om ifrågavarande tryckning. Herr Lannerstjerna, Johan Wilhelm: Jag hemställer huruvida det kan anses passande, att Ridderskapet och Adeln till Constitutions-Utskottet framställer en önskan, hvilken det skulle ankomma på Consfijutions-Utskotret, att antingen bifalla eller afslå, samt om icke i sena. re händelsen Ridderskapets och Adelns värdighet vore comprometterad. Ridd. och Ad. Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att utan att återtaga sitt för en stund sedan gjorde vägrande af den då begärde Proposition pä tryckning af ifrågavarande Protoeoller och Handlingar, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken, sedan frågan nu mera kommit i ett förändrat skick och endast innefattade en önskan till Constitutons-Utskottet om berörde tryckning, sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade anmoda Consritutions-Utskottet, att till trycket låta befordra så väl de i Utskottet hällne Protocoll, som Handlingarne uti det till Utskottet remitterade Anmärkningsmål mot Stats-Rådet samt Konungens Rådgifvare i Commando-mäl för Flottorne, i afseende på de till Befälhafvarne för en i Nåder anbefalld Kustbevaknings-Expedition den 8 April 1817 utfärdade Ordres. Friherre af Wetterstedt, Gustaf, föreslog, att Ridderskapet och Adeln i stället för anmodan måtte tili Constitutions-Utskoftet endast framställa en begäran om ifrågavarande tryckning.
Jag har sagt, att Ständernes yttranden vid i834 års riksdag icke voro förenliga med billighet och rättvisa derutinnan, att de velat pålägga den oroterade jord, som förut endast betalat rotefrihetéafgift, rotering, hvilken skulle utgöras med vacance-afgifts erläggande, fullt motsvarande ordin, rotering. Det finnes hemman , som ifrån urminnes tider erlagt denna rolefrihetsafgift endast med 10 daler s. m., och derför anser jag i högsta måtto orättvist, på skäl jag i mitt förra yttrande anfört, att ålägga dem hela roteringsskyldigheten , beräknad efter markegång, hvarigenom denna skattebörda på en gång skulle blifva mångdubblad. Den i5 April c. m. 5i Frih. Gederström har dock ansett ett sådant förfarande rättvist. Jag kan i denna del lika litet öfvertyga honom som han öfverbevisa mig; men jag frågar den ädle Frihtn, om det icke vore lika rättvist att indelta räntorna i .Skåne, som i urminnes tider utgått efter kronovärdi, decreterades att lösas efter markegång; ty förhållandet med de Skånska och de ifrågavar. roteringsskyldiga men oroterade hemman är, i afseende å sättet att utgöra skatten, fullkomligt lika. Jag ber då att få fästa Frih:ns uppmärksamhet på den olyckliga och orättvisa rubbning i skatterna, ett sådant förordnande skulle medföra; ty då räntorna nu i Skåne lösas med i5 å 16 r:dr per hemman, så skulle de, efter markegångspris beräknade, säkert uppgå till ioo r:dr, hvilket icke hör betviflas, då man besinnar, att samma räntor i Stockholms län vida öfverstiga 120 r:dr. Jag vidblifver således att den ifrågavar. voteringens åläggande och utgörande efter markegång är orättvist. Gr. von Platen har yttrat, att det ej skulle blifva stor skilnad för dessa oroterade hemman att betala vacance-afgift efter markegång, emotden afgift som de ifrån idia betalt, nemi. 12 r;dr per hemman.