Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hanna skulle visst inrätta något slags asyl för vanartiga pojkar, sade Alma, jag har hört dig säga det engång. Då kan du taga Valter Hagen till din första patient, inföll Bertha. Han är redan halft på förfall, fastän han ännu är bara en skolpojke. Jag har hört det, sade Hanna och hoppade ned från bordet. Valter var förr mycket hos Palmfelts, och jag kände honom som en godsint, snäll gosse. Nu har han ej varit der på länge, och när jag frågade Bengt om orsaken, sade han att det begynt gå på sned för Valter stackare. Några samvetslösa studenter ha lärt honom att dricka. Usch ja! Lycka, att han icke har föräldrar och syskon, som få blygas för honom! utbrast Alma. Om han haft ett hem, hade han kanske icke blifvit sådan han nu är. Det är just emedan han varit så ensam, som ondt inflytande fått så mycken makt öfver honom. Stackars gosse, jag önskade jag kunde hjelpa honom. Hanna hade blifvit tankfull. Hvarje påminnelse om lifvets skuggsidor kändes som en direkt förebråelse mot henne sjelf. Se nu inte så högtidlig ut igen, Hanna. Inte kan du ändå byka verlden ren och blank. Hvad har du i flaskan der? Är det något, som duger lukta på? Det är ju eaudecologne, förmodade Alma. Skönt! Man får väl njuta? Hanna svarade icke, hon var inne i sina egna tankar. Bertha förde flaskan till näsan. Uh ptschi! Din kanal ptschi! Det är ju stinkspirit ptschi tus! Nu ljög du, sa’ Anders åt presten. Hanna måste skratta. Visst inte, jag har ej sagt att det var eaudecologne. Det är ammoniak, som jag tagit ut fläckar med. Och det gillrar du ut, som om det vore det finaste luktvatten. Uff, det svider i näsan! När flickorna om en stund skulle gå, följde Hanna dem ett stycke. Qvällen var mörk och kall, butikfönstren strålade i klar belysning och menniskorna knuffades på de mest trafikerade gatorna. Flickorna vände in på en sidogata. De gingo alla tre i bredd och pratade ifrigt.
N:o 3i 56 Den >6 November e, m. blifvit satt främst på listan, att blifva andra målet på densamma. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, atl från StatsUtsk. till bordläggning ipkommit elt memorial, hvilket, såsom rörande ett till statsregleringen hörande ämne, det vore angeläget att få snart pröfvadt. Härefter upplästes StatsUtskts mern. N:o 368, i anledn. af återremiss å mern. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att detta mål skulle blifva det tredje på föredragn.listan till nästa plenum. Föredrogs ånyo BondeSt:s den 7 dennes på bordet lagda inbjudning, af den 17 sisth October, till MedStånden, att biträda Ståndets beslut om föreläggande af viss tid för Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. att till Stånden inkomma med utlåt. öfver väckta motioner om kolböter för bristande leverance af de s. k. hemmansränteoch qvarntulls-kolen. Frih. Hamilton, Hugo: Jag anhåller att få upplysa orsaken till del öfverklagade dröjsmålet. Vid riksdagens böljan beslöts inom Ekon.Utsk. att först företaga de vigtigaste målen. Det är sannt, att det dröjde 8 månader med besvarandet af återremissen af det mål, som här omtalas; men då det skulle företagas inom Ekon.Utsk., uppstod en af Utsk:s ledamöter utaf BondeSt., som var intresserad i frågan, med begäran alt det borde uppskjutas tilldess Ständerne yttrat sig öfver StatsUtskts utlåt. Derefter blef samma mål ännu en gång inom Utsk:s afdelning bordlagdt, på begäran af samme ledamot.
Allestädes tillhörer initiativet båda kainrarne lika, med undantag blott af budgetärenden, hvilka oftast tillhöra det yngre husets initiativ, nemi. i England underhuset, i Frankrike deputerade kammaren. I alla fall innebära dessa förhållanden icke något hinder emot Hr von Hartmansdorffs förslag. Hr Dalman: Det är verkligen svårt alt rätt veta hvilket förslag, som frågan är om; ty vi hafva ett förslag af Hr von Hartmansdorff samt åtskilliga amendementer dertill. Jag får således bedja om ursägt, i händelse jag misstagit mig om föredragningen. Frih. Boye: Det är visserligen möjligt, att jag icke fattat eller icke observerat om Ståndet fattat något beslut om förändring i proposm efter amendemenlet af Gr. Spens. Jag tillräkna!- mig felet helt och hållet, men anhåller att Hr Frih. o. Landtm, ville meddela underrättelse om och huru punkten är förändrad i anledn. af Gr. Spens’ förslag. Hr Frih. o. Landtm, lät uppläsa förslaget till redaction af denna punkt, sådant det sednast blifvit framstäldt, så lydande: ”Hvarje Stånds medlemmar i hela Riket indelas i valkretsar, efter antalet af de ombud, som hvarje Stånd skall till hvardera kammaren utse.” Frih. Boye: Står der icke den meningen, att hvardera valkretsen skall välja en riksdagsman lill de äldres och en till de yngres kammare? Det nyss upplästa förslaget upplästes ånyo. Hr Le frön: Jag vill blott bedja om en ytterligare uppläsning, på det att man ej sedan må komma flarn och tula om surpriser. Frih. Boye: Jag anser det vara ofantligt vigtigt att vi må få veta, om den följande raden, der det står: ”af hvilka Den 3 i Oclobcr i. m. hvardera väljer en riksdagsman till de äldres och en till de yngres kammare”, är borttagen, eller står qvar. Hr Lefre'n: Jag ber att punkten ytterligare måtte uppläsas. Förslaget Lief ännu en gång uppläst, hvarefter Hr Frih. o. Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. behagade antaga det såsom Ståndets gemensamma tanke.
samt att direktionen derföre låtit upprätta ny ritning, beräknad äfven för emottagande af ett betydligen tillökadt antal elever och åtlöljd af fullständigt kostnads—förslug, enligt hvilket kostnaden skulle uppgå till 96,000 R:dr B:ko, en summa, som dock vid förslagets granskning hos Ofver-intendents-embetet ansetts böra beräknas till 105,000 R:dr samma mynt; varande nu, i öfverensstämmelse med direktionens tillika gjorda underdåniga framställning, af Kongl. Majit begärdt, att, utom förenärnnda, vid sistförflutna riksdag beviljade, ehuru sedermera ej begagnade anslag, 25,000 R:dr till nybyggnad och 5,000 R:dr B:ko lill inventarier, ytterligare 550,000 R:dr samma mynt, eller 120,000 R:dr Rrrnt, måtte anvisas till den för institutet nödig befunna större nybyggnad efter det framställda förslaget, att uppföras på den plats, hvilken derför kunde af Kongl. Mnj:t i nåder pröfvas vara mest lämplig. Utskottet, som tillika tagit kännedom af de lill della ärende hörande, Utskottet tillställda handlingar, har dervid, bland annat, inhemta!, att den föreslagna nybygg naden, ämnad att uppföras af tegel på fotmur af huggen sandsten, lill två våningars böjd utom bottenvåningen, skulle innehålla 4 dagrum för 25 ä 30 elever, 4 sofrum för 25 elever, 3:ne skolsalar, deraf 2 för 55 å 60 elever hvardera och 1 för flickor till ett antal af 40 ä 45, 1 kyiksal för 240 personer, bostads lägenheter för 3 lärare, 2:ne rum för böcker, kartor och andra effekter, samt 1 rum för ordningsmannen och I för direktionen.
Ridderskapets och Adelns öfverläggningar må äga runi, under förbehåll, att efter särskild pröfning framdeles få bestämma sättet och verkställigheten af berörde offentlighet; finge Herr Grefven inför Ridderskapet och Adeln ytterligare anföra de grunder, uppå hvilka Herr Grefven ansåg sig böra vägra att meddela nämnde proposition; och som RiddarhusUtskottet ansett frågan om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar icke böra i RiddarhusOrdningen intagas; men berörde fråga, på sätt Herr Grefven förut haft äran ådagalägga, åsyftade uti 17 och 18 §§. RiddarhusOrdningen , ändringar och tillägg, hvilka icke kunde på annat än det i 5i §. RiddarhusOrdningen stadgade sätt lagligen till vägabringas; alltså och enär den uti 23 §. Riksdagsordningen omförmälte, af nuvarande LandtMarskalk inför Kongl. Maj:t aflagde LandtMarskalks-ed, hvilken enligt samma äfven gällde för Herr Grefven, som vid delta tillfälle hade den äran företräda LandtMarskalkens ställe, innehöll bland annat, att Ordföranden borde ställa sig till ovilkorlig efterlefnad den antagne RiddarhusOrdningen; samt 45 §• Riksdagsordningen stadgade, att RiksStåndens Ordförande icke ägde att föreslå något annat, än hvad som fordrades till verkställighet af det Grundlagarne, RiddarhusOrdningen eller Ståndens ordningar och beslut föreskrifva; ty ansåg Herr Grefven sig på dessa grun - Den 3 Fehruarii f. ra. 123 der icke kunna meddela någon annan proposition, än den, att vid hufvudfrågans afgörande, förbehåll tillika må göras, att, i händelse offentligheten antages, ett stadgande derom bör i RiddarhusOrdningen intagas, Grefve Frölich: Sedan Ståndet enhälligt yrkat proposition sådan Herr Greftven och Ordföranden sist framställt den, ser jag ej annat, än att Herr Grefven lärer vara tvungen att förklara öfverläggningen hvilande, och icke förklara, att han ej kan göra någon annan proposition.
Karlarnes drägt bland landtfolket är både i Holstein och Hannover den vanliga – en lång tröja eller korrt rock, utan någon egenhet. Qvinnorna i Holstein utmärka sig genom de nämnda karlhattarna; de i närheten af Bremen äro helt och hållet svartklädda, med svart sidensalopp och svarta omslag kring halmhatten. Mellan Osnabrück och Münster hade de till och med sidenhattar med svarta plymer. Från alla dessa fula drägter stack de nämnda Vierländerinnornas Schweitzerdrägt behagligt af. I Bremen är väl ej mycket att se; men äfven om så varit, skulle jag ej haft tid dertill. I kyrkorna finnas altertaflor af Holbein den yngre och Tischbein. Fysiska sällskapets museum skall vara väl försedt. Lärda anstalter för öfrigt äro tre förenade skolor, en elementar-, en handelsoch en lärdomsskola, samt några vexelundervisnings-skolor. – Folkmängden är 30,000, således ej ens hälften mot i Hamburg (120,000); men Bremen skall likväl ega flera egna fartyg än sistnämnda stad, med hvilka handel drifves förnämligast på Nordamerika och lifligast med passagerare och tobak. Af skeppen ser man dock intet, emedan dessa ej kunna gå uppför den grunda Weserfloden, utan stadna, de största vid det 7 mil aflägsna Bremerhafen, de mindre vid det 2 mil från staden belägna Vegesach, der varfven finnas. Staden har på venstra flodstranden några vackra hus; men hela den del deraf, som ligger på högra stranden, är gammal och ful. Rådhuset är en gammal, obetydlig byggnad. Framför detsamma står en kolossal och illa gjord sten-Roland, med ett vapen (jag vet ej, om det var stadens), der eljest fikonalöfvet plär finnas. Rådskällaren var som bäst under reparation, och jag fick endast se en af «de tolf Apostlarne». Den ande, hvaraf dessa äro uppfyllda, är Rheinvinets, som ingenstädes finnes äldre och dyrbarare. Påfyllningen sker successivt ur den ena Aposteln i den andra, och öfver dem alla står ännu «Rosen», hvars vin ingen utan Rådets serskilda tillstånd får smaka.
Banken ej kan förpligtas att utgifva lån, då den ej, utan ingrepp i egna åligganden, äger några medel att utlåna, hvars riktighet aldrig kan sättas i fråga och som jag anser för tjenst ful It af Utsk. att hafva uttalat; men jag tror lika med Frih. Cederström, att rätta stället för ett sådant stadgande är i en banklag, så att der bestämmes den allmänna grundsats, att Bankens första pligt är att fullgöra sina åligganden emot sina creditorer. Da behöfver man ej bestämma någon rangordning åtgärderna emellan, eller upptaga hvilka sådana som af en klok styrelse aldrig förr kunna komma i fråga att användas, än inga andra finnas, d. v. s. förrän Banken är nära concursli11stånd; ty om t. ex. man ville bortsälja Bankens inteckningar under vilkor, att den bestämda uppsägningen ej får begagnas, finge man ingen köpare utan stora förluster. För Banken kan det val vara mera likgiltigt, att afbetalningarna inflyta i så sina och ojemna poster, emedan mängden gör dem användbara i Bankens rörelse; men så är ej förhållandet fned en enskild man, som öfvertag ett eller annat lån. I hans hand skulle hans capital försvinna, utan att han vore i stånd att göra de små afbetalningarna fruktbara. Men behofvet af en sådan försäljning — jag upprepar det — kan aldrig uppkomma, så långe Banken äger någon credit, och sättet att förekomma behofvet att tillgripa sådana åtgärder, äfvensom dem, som i allmänhet komma under namn afstry - if)6 Den 5 M a j c. m. pande, är alt learna Hanken sin fulla rätt att, när flen beliöfver, sjelf låna, oell på de vilkor och sätt, som dåvarande omständigheter kunna fordra (hvilka aldrig på förhand kunna bestämmas); hvarföre jag upprepar min önskan, att den inskränkning, Utsk. Jagt i denna rätt, måtte upphöra. Då behöfva hvarken fastighetslånen säljas eller någon indragning i lånerörelsen ifrågakomma, så länge ej den yttersta vanvård inträngt i styrelsen af Banken eller lagstiftningen för densamma. Hr von Troil: Jag är till en del förekommen af de två sista talarne. Jag begärde ordet för att fästa uppmärksamheten derpå, att Gr.
M:s den 14 dennes bordlagde Nåd. Propos. angående en ridskolas inrättande vid Strömsholm. Frih. Braunerhjelm, Ferdinand: Att ett kavalle ris duglighet och styrka i väsendtlig grad beror af ryttarens skicklighet att följa och föra sin häst icke allenast i massa, utan fastmer i spridd ordning och den enskilda striden, är en ovedersäglig sanning. Att det Svenska kavalleriet ej i så hög grad, som önskvärdt vore, kunnat tillegna sig denna skicklighet, torde man ock nödgas medgifva. Jag säger ej detta som ett klander, ty hvar och en, som kan göra sig reda för den tid och möda, som erfordras för att förvärfva sig någon högre grad af skicklighet i ridkonsten, kan ej annat än förundra sig öfver den ståndpunkt, på hvilken Svenska kavalleriet sig befinner, så mycket mera, som ingen högre ridskola funnits i vårt land, alltsedan den utmärkt skicklige, både theoretiskt och praktiskt bildade Hofstallmästaren Ehrengranat lemnade Flyinge. Skada att man då icke drog all den fördel man kunnat och bordt af ett geni, sådant som Ehrengranat, hvars make icke på decennier torde återkomma. — Ett vackert arf lemnade han dock efter sig i det arbete, han på trycket utgaf om ridkonsten, och de elever, han bildat, hvarföre Svenska kavalleriet ännu står till honom i största förbindelse. Det var en tid, då kapplöparehästen tycktes uttränga skolhästen, då fäitridning föredrogs skolridning; ja, då man till och med yttrade att skolridt var skadlig för kavalleri. — Den tiden synes vara förbi, och man ger hvarje särskild gren sin tillbörliga plats, utan att låta den ena utträngas af den anandra, samt anser upprättandet af ridskolor såsom ett oeftergifligt vilkor för att bibehålla kavalleriet i godt och fullt tjenstbart skick. Då jag äfven delar den åsigten, önskar jag att den K. Proposm nu måtte omfattas med lifligare intresse, än som skett vid en föreg:de riksdag.
Dä voro priserna mycket höga icke allenast på spanmål, utan äfven pä potäter, och ropet var temligen allmänt att fä ett bränvins-förbud. Jag bekänner att äfven jag var af den åsigten, att det skulle vara nyttigt att fä ett sådant. Jag får tillägga att jag, icke allenast af omvårdnad för den ort der jag bodde, utan äfven för att fä sättpotatis, sjelf alldeles underlät att bränna och jag hade godt om potatis när våren kom. Då visade sig likväl att jag hade derpå gjort en ganska stor missräkning, ty just derigenom att folket fick fritt bränna, så hade det icke bränts så mycket och potäterna gällde icke i Maj månad hälften emot hvad priset derå varit i Januari och Februari månader, och den säd som då blifvit betald med 28 å 30 r:dr gällde sedan på sommaren endast 13 å 14 r:dr. Jag vet icke något af de förflutna åren utom är 1847, då all anledn. varit förhanden att verkligen framkalla ett förbud, men det visade sig verkligen i följderna att om Regeringen hade gjort det bränvinsförbud, som majoriteten för dagen önskade, så hade priserna allt för mycket fallit. Det var nog att priserna föllo ned till 13 och 14 r:dr, ja till och med 11 r:dr, som jag minnes att rågen på våren gällde i Orebro-trakten; men bade ett förbud in träffat, så hade priserna nedgått ännu mera. Nu säger Hr von Hartmansdorff, att man icke stillar hungern med bränvin, samt att det är ohyggligt att tänka huruledes Blekingsboerna tigga om understöd emot hungern, under det att skeppsbron i Stockholm ligger full med bränvin sannolikt ifrån Blekinge. Jag vet nog att det i Blekinge brännes orimligt mycket, men får fästa uppmärksamheten på alt under loppet af hela sisilidne år fortsattes bränvinsbränningen fritt i Danmark, oaktadt spanmål införskrefs och likväl hörde man icke omtalas att spanmälen steg särdeles högt i Danmark, med undantag af ett kort ryck, och pä det hela var man mycket belåten med att icke någon våldsam ryckning hade egt rum i någon näring.
Sålunda hade vi ett stadgande, som icke så längesedan uphörde att gälla, nemi. att om en stadsbo sålde hus, egde borgarue inom staden rätt att lösa detsamma. Det var också en bördsrätt. Gottlandslagen och Helsingelagen antyder derpå, att man äfven skulle hembjuda jorden åt slägten. I en af de äldsta lagarne stadgades, att om man sålde jord utom slägten, så fick säljaren en del af köpeskillingen och resten delades mellan slägten. Allt detta antyder, att icke individen utan slägten egde jorden. Häraf ser man, att bördslagen är endast en dunkel bild af hvad som förut existerat. Till en början var det Svenska samhället icke annat än en stor federation mellan familjer till härader, mellan härader till landskap och mellan landskap till Svea rike; men samhället har sedermera undergått vigtiga förändringar; vi se huru uråldriga institutioner försvinna ; våra jarlar, drotsar och marskar hafva försvunnit, och vi lefva och berga oss ändock lika väl. Visar icke detta att när en annan anda, en annan utvecklingsperiod förefinnes, så måste de förh:den, i hvilka vi förut lefvat, försvinna. Jag tillåter mig taga en bild från naturen; skulle man kunna klandra fjärilen derföre att han icke nöjer sig med att äta på kålbladet, hvilket var honom till stor främja och gagn, när han var puppa? Visserligen icke. Han har undergått en metamorfos och väljer nu andra födoämnen än 181 Den 1» September e. m. dem, som tjenade honom (ill näring i höljan af hans tillvaro. Således är min slutsats den, »tt en lags uråldrighet icke är ett kännetecken på att lagen är lämplig för det närvide. Gr. Sparre hade ett särdeles talangfullt och lockande föredrag på f. m.; jag kunde derföre icke annat än glädja mig deråt att klubban föll, sedan han slutat detsamma, så att han icke hade lyckats förleda en eller annan, som icke desto djupare tänkt på saken. Bland annat åberopade han ett yttrande af en högt aktad jurist, i hvilket han sade sig instämma och hvilket finnes intaget i hans reservation.
Hvar är din lifgifvande fackla? » fin kvinnas läppar — det är för resten alldeSkönheten (sakta, i det hon närmar sig): klart för barnet, sä att tårarne komma det i les ur modet; pudret ville jag säga, är ej ovan» Hvem är denna unga gudinna, till hvilken ögonen och beslutet att aldrig mera narras väcligt alls bland damer, som. nå, lika godt, kes i dess hjärta. Och om den första förmajag känner mig så oemotståndligt dragas? » bland alla möjliga damer utom de verkligt fina. Behaget: » O under, gudinnan rör sig! — ningen slås i vädret, om på den första lögnen En distinguerad kvinna med vacker hy pudrar Om den inre skönheten motsvarar den yttre följer den andra och tredje och tionde, är besig nästan aldrig. Min Gud, skulle hon vilja straffning på sin plats. Det är nog påkostande — då gifves det ej något skönare i naturen. » förstöra sin fina, genomskinliga hy, som får Siwnheten (ännu närmare): » Hon behagar för föräldrarne, men alldeles nödvändigt, om ej en effektfull relief af de blå ådror, som skimra af den lille lögnaren snart skall bli en stor ocb nedslår mig tillika. Jag trodde mig ej hafram där bakom! Men puderasken står ändå svindlare, bedragare och tjuf. Den, som i förnågot öfrigt att önska. på toalettbordet. Behaget (närmar sig äfven): » Hon talar, äldrahemmet alltid slagit sig fram med osanI ett hörn bar ett par strumpeband blifvit ningar, skall icke sky att i en framtid göra ett o Venus! Det är ej en skön bild, hon lefver, glömda. En liten upplysning, som kanske ingrepp ur sin principals kassa. Den, hvilken hon andas! — Är hon en luftbild, som haltresserar er: i Paris knäppes strumpebanden som barn förvrängt sanningen, skall som yngkat ur gudarnes händer? oftast öfver knäet, påstå de invigda; det är en ling förfalska reverser och vexlar.
Numera har likväl denna inrättning vunnit det anseende att nästan enhvar större skogsägare i orten skaffat sig en vid institutet undervisad skogsförvaltare och dermed funnit sig belåten. Afkastningen utaf kol har äfven deraf ökats, så att t. ex. på mark, der förut endast vanns 4 tunnor kol på tunnlandet, fås nu minst 6 tunnor. Till och med allmogen i trakten har börjat följa exemplet. Det är på dessa grunder jag anser alt bifall icke bör lemnäs till del väckta för - Den 15 December f. m. 211 slaget, alt genom en författning lägga band på vår skogstillverkning; och om äfven den skildring Hr af Ström gjort öfver det närvar, tillståndet med våra skogar olyckligtvis skulle vara sann, oell om t. o. m. förhållandet med hvarje år blir allt värre och värre, skola vi dock hoppas att upplysningen slutligen skall uttaga sin rätt, samt uträtta flerfaldigt mera, än tvångsåtgärder och ingrepp i den enskildta äganderätten någonsin kunnat verka. Frih. Haab, Adam Christian: Jag kan icke låta den siste värde talarens yttrande åtfölja den ifrågavar. motionen till vederbör. Utsk. med mindre, än att jag beledsagar densamma med några anmärkn:r. Han har nemi. framställt den ganska rikliga satsen, att, i allmänhet all handel och näring trifvas bäst då någon inskränkning deri icke göres och vill deraf draga den slutsats alt äfven skogshushållningen bör vara fri från alla band. Jag vill fästa lJlsk:s uppmärksamhet derå, att det är af högsta vigt, att den närvar, tiden icke må så förfara med skogarne att ju icke all hushållning, näring och bandel med dem upphöra några decennier härefter och ehuru jag visserligen delar den åsigt all näringarna i allmänhet ej böra hindras med prohibitiver, anser jag dock denna princip ej fullt tillämplig i fråga om hushållningen med rikets skogar, alldenstund en allmän misshushållning med dem skadar våra efterkommande, och träder deras rättigheter för nära. Genom skogens uthuggning, dä ingen omsorg nedlägges pä dess återväxt, kunna hela provinser snart nog blifva om ej förstörda, åtminstone betydligt nedsatta i värde, hvarigenom hela riket lider.
De flesta bruken hafva, till sitt biträde för skogarnas skötsel och vård, vetenskapligt bildade skogsmän. Såsom bevis på skogshushållningens framåtskridande kan anföras, att öfver 80,000 tunnland privata skogar redan blifvit af skogsmän uppmätte och indelade till regelbunden behandling, och att tusentals tunnland årligen odlas genom frösådd och plantering. Bränning af tjära och beck, samt tillverkning af pottaska och harts förekomma i så liten skala, att de ej kunna hafva någon synbar inverkan på skogsvården. Kalkbränning bedrifves väl på ett och annat ställe, men alldeles otillräckligt för behofvet, och i så liten skala, att den icke kan anses synbart inverka på skogarnas vård. Priserne å skogsprodukter hafva enligt markegångstaxorna varit de i följande tab. Litt. Tat. Litt. r. Dessa priser å ved och kol, hvilka kunna beräknas vara 20 å 33J procent högre än under föregående femårsperiod, i förening med pågående laga skiften och planlöst utförda afverkningar, hafva hos allmogen och mindre skogsägare i allmänhet betydligen minskat virkesmassan, genom den lockelse de medfört att hugga och försälja mera skog än återväxten bordt medgifva. Man har börjat begagna torf och stenkol vid jernhandteringen och för drifvande af ångmaskiner, och äfven alfallet efter af garfvare begagnad bark har för eldning af sådana maskiner blifvit användt. Vid Kolsva bruk, der torfven ingår såsom en väsentlig del af brännmaterialet vid jernhandteringen, och uteslutande begagnas för drifvande af ångmaskin, kostar den, sedan den blifvit upptagen, krossmalen, lufttorkad, hemkörd och slutligen torkad i ugn, 22,| öre per tunna. En tunna sådan torf anses i hettkraft lika med samma qvantitet trädkol. Antalet af dödade rofdjur samt beloppet af de premier, som för deras dödande blifvit utbetalde unTai>. Nm 5. der åren 1856—1860, hafva enligt inkomna rapporter varit sådana som tabellen N:o 5 utvisar. Enligt de öfverenskommelser, som år 1852 af länets innevånare, genom häradsvis utsedda deputerade, träffades, och af Eders Kongl.