Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landshöfdingens frånvaro, på eget ansvar, handla såsom Landshöfdinge-embete, och hvarom är särskildt stadgadt, skulle beträdas med fel i tjensteutöfningen af sådan beskaffenhet, som för andra tjenstemän kunde påkalla afskiljande ifrån tjensteutöfning, svnes det då så mycket mindre höra ifrågakomma, att de skulle vara ifrån dylik påföljd undantagne, som, på grund af beskaffenheten af deras tjensteåligganden, det då möjligen kunde inträffa, att, genom tredska eller försummelse, ärendenas behöriga handläggningFoch expedierande hindrades samt tjensterne komme att ligga neder; för att icke upptaga sådana fall af förseelser, då andra äfventyr för tjenstens behöriga utöfvande, till skada både för det allmänna och enskilde, skulle kunna uppkomma. Det bör ock erinras att, hvad beträffar den ene af ifrågavarande tjenstemän, eller Lands-kamereraren, rättighet att, vid åtal för underlåtenhet att uppfylla instruktionens föreskrifter, skilja honom ifrån tjensteutöfningen, redan genom •1734 års Landshöfdinge-instruktion varit medgifven; och något undantag från en sådan påföljd särskildt för Lands-sekreteraren, som i öfrigt befinner sig i likartad ställning med'•Lands-kamereraren, synes ej böra ega rum. Alla dessa omständigheter synas således Utskottet vara af den beskaffenhet, att skälig anledning icke förefinnes att hos Kongl. Majit begära upphäfvande af den rätt till åtalad tjenstemans skiljande ifrån tjenstgöring, som Konungens Befallningshafvande genom den sednaste instruktionen, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med så väl den äldre, som andre embetsmyndigheters instruktioner, erhållit.
Ridderskapets och Adelns bifall, att af de 20,000 N:d. Nummer-Lotterie Medel, 5000 R:d. ärligen i 5 ärs tid anwändas till Hamnbyggnaden i Helsingborg, och akt det öfwerlemnas till Kongl. Maj:t akt anwända de öfrige 15,000 R:d., antingen lill fullbordande af päbegynka Caffern-byggnader eller Hamn-byggnader efter som Kongl. Majit bäst pröfwar. Ropades Ia och Nej -Grefwe I^övenl^elm, L^rl ^xel. Jag bör förklara, alt jag har aldeles ingen ting emot sielfwa fåken, men jag kan likwäl till denna proposition icke gifwa mitt bifall, pä dek ej den procedure mätte widkagas, att wi här inga i pröfning af hwarje liten Article af Srats-Regleringen. Här blcf Grefwe I.övenkjelm afbruten, dä under någon stund en häftig oro uppkom. Sedan lugnet blifwit älerstäldt, yttrade sig Gref - io88 Den 22 Zebruarii. Grefwe körner, Astolf Loran. Jag kan för min del ej begripa atk nu kan wara fräga om nägot annar, än om den första propositionen biifwit bifallen eller ej. Efter hwad jag kunnat höra. gaf pluraliteten af Ridderflapet och Adeln dertill sitt bifall, men om de som ropar Nej skulle sädant bestrida, ar det öfwer denna första proposition, som de kunna begära votering, hwilken jag i fädant fall anhäller mätte lill tidens winnande genast fä företagas. Grefwe ILvenkstelm, Larl ^xel; De begge af Herr Grefwen och Landtmarskalken successivt fram» stälde propositioner synas mig sins emellan stridige. Den första innehöll, air disposition af medlen skulle till Konungen öfwerlemnas, utan någon widare föreskrift. Den sednare bestämde till någon del anwändander deraf. Det ar pä sadan grund jag icke kunnat densamma bifalla. Friherre ^kannerfteim.
Eftersom Idun numera, till följd af ödets kastningar i tidningsväg, äfven kommit att få många intresserade bland herr-publiken, har jag också kommit i tillfälle att läsa, hvad en Eva i senaste numret haft att säga om giflermålsannonser, och j a g vill taga mig den friheten att uppträda såsom mellankommande part. Jag känner mig både manad och berättigad därtill, ty jag har själf en gång på fullt allvar satt in en giftermålsannons — men går ogift ändå och lärer väl också få göra det i alla mina dar. Jag är nu en fyrtio års man, har en någorlunda god tjänst och tämligen bekymmerfria utsikter för framtiden, ser inte (om jag skall säga det själf) oskapligare ut än annat folk, har icke så inbitna ungkarlsvanor, att de ej med lätthet skulle kunna borttagas af en förståndig hustru, så mycket mer som jag själf ej begär bättre, — men jag har aldrig kommit i tillfälle här i Stockholms stora stad att göra några fruntimmersbekanta. Ända I " Printemps " och " Louvre ". Paristeekningar för Idun af A l v a r Arfwidsson. - ^ j d i l l » damernas paradis » par excellence har jag redan haft nöjet föra er, och ^ " " " ^ A u Bon Marché ligger bakom oss. Men, herr ciceron, utropar ni med ett litet kast på hufvudet, det finns ju fler » paradis » än det?! Alldeles riktigt, min dam. Parisaren, alltid galant, har tänkt på möjligheten, att en dam ej skulle slippa in i ett » paradis ». ah! på grund af trängseln, naturligtvis på grund af trängseln, hur kan ni ha någon annan supposition, då det gäller en parisare vis å vis en dam! Han har därför lagat så, att i fall svårigheter skulle yppa sig för ett ställe, möjligheter skulle finnas att slippa in på andra. Dessa andra heta Printemps och Louvre. Önskar ni kasta en flyktig blick äfven in i dem? V i följa då rue du Bac och gå öfver på högra Seinestranden. * * * Magasin du Prinptemps har sin plats ej långt från bangården SaintLazare, uppe vid Boulevard Haussmann, hvars folklif det ab sorberar som i en strålande brännpunkt.
Af denna anledn., och då det vore högst olämpligt, om R. o. Ad., då så få ledamöter nu äro tillstädes, upphäfde ett på f. m, i mångas närvaro och med stor pluralitet, (ätladt beslut, förenar jag mig uti anhållan, det Hr Gr. o. Landtm, täcktes tillåta, att Frih. Palmstjerna motion må läggas på bordet och att vi få fortsätta pröfningen af förevar, utlåt. Gr. Gyldenstolpe, Andon Gabr.: Ehuru jag för min del visserligen skulle önskat, att R. o. Adrs på f. m. fattade beslut icke ägt rum, kan jag likväl icke finna, att de redan afgjorda mom:n uti punkten N:o 5 af StatsUtsk:s förevar, utlåt, kunna blifva öfverläggningsämne för R. o. Ad., hvilket de skola blifva, i händelse Frih. Palmstjernas förslag bordlägges och upptages. Hr Gr. o. Landtm, gjorde på f. m. hemställan till R. o. Ad., om Ståndet ansåg öfverläggningen fullbordad. Det är visserligen sannt, att nej-propos:ns beskaffenhet gjorde, att R. o. Ad. icke stadgade några vilkor för tillämpningen af dess uti ett föregående plenum fattade beslut om medelmarkegång; men detta må blifva till heder för den majoritet, som kunde dictera ett sådant beslut, hvarigenom endast halfva frågan blifvit afgjord och R. o. Ad. lemnat saken i det skick, att, om ingen jemnkning skulle äga rum, största skada i stället för någon fördel derigenom tillskyndades räntegifvarne, ty ingen torde kunna bestrida, att den största förlust skall uppkomma, om medelmarkegången får qvarstå bredvid uppsägningsrätten till leverering in natura. Men, såsom jag nyss nämnde, må detta blifva till heder för den majoritet, som dicterat det vidunderliga beslutet; och det blifver ett åliggande för StatsUtsk., som skall söka att reparera de misstag, som Stånden kunna begå, att deruti kunna åstadkomma någon jemnkning, som icke leder till motsatsen af det i 2ldra punkten fattade beslut.
Nu äro vi emellertid inne på ett omtvistadt område, talspråkets bekväma fulheter. Här kommer lätjan och afgör striden till förmån för ett laisser-aller system, som låter språkriktighet och formskönhet fara för bekvämlighetens skull. Mycket af svenskans forna klangstyrka och kraft har därigenom gått förloradt, här må blott erinras om alla starka verb, som försvagats under tidernas lopp. Det torde för öfrigt ej löna mö- dan att yttra något, » språkets utveckling » får man naturligtvis lof att erkänna. Ett vårdadt uttal gör dock städse ett behagligt intryck, då ett slarfvigt däremot ofta är stötande. Någon kommer kanske nu med påståendet: » ni vill alltså, att man skall tala som en bok. » Nej, vare det mig fjärran! Aldrig får man låta ett ängsligt grammatikaliskt sträfvande lysa igenom! Det låter blott onaturligt och konstladt och bör på den grunden obevekligt bannlysas. Men helt säkert ligger det ett stort område mellan det konstladt regelrätta och det plågsamt slarfviga. Ä r det mindre trefligt att höra: » komma ni till mig i morgon? » än » kommer ni te mäj i mårrån? »? Tanken, mina damer, på behaget af ett vackert tal, detta behag, som mera förskönar än någon dräkt och endast kostar en liten smula besvär! Om uttalet af orden ofta ger oss orsak till befogade anmärkningar, så gör valet det nä- stan lika ofta. Och huru mångfaldiga ord är man icke hågad att utdöma! Först och främst alla » slang » - uttryck, så- som » kiligt », » urstyft », » inte pjåkigt » och så vidare. Många unga damer tro sig därigenom gifva en pikant och treflig ton åt samtalet. Ähnej! I umgängeslifvet är allt » slang » fördömligt, om det än kan tolereras inom en förtroligare krets. En ledig umgängeston kan nog uppehållas ändå. Till de missbrukade ordklasserna höra adjektiven. D e vridas i de galnaste meningar och sammanställningar, synnerligast när de skola uttrycka förtjusning.
Fredrika-Bremer-förbundets dräktref ormförenings årsmöte ägde rum i måndags afton i Läkaresällskapets lokal. Mötet öppnades af fru Summa: 5691 Seholandcr. Till ordförande utsågs fru G. Linder. Återstår till brandförsäkring och di Ur årsberättelsen meddela vi, att föreningen, som verse 68 40 nu arbetat i jämnt tio år, under denna tid anordnat ett 70-tal expositioner samt att dess modellsamling Slutsumma: 5760 — nu räknar 130 nummer. Under det gångna året ha Öfvertygad som jag är, att ofvanstående sumoffentliga föredrag om föreningens modeller hållits ma skall räcka väl till, tror jag, att den vid föraf fruarna G. Linder och H. Palme, f. von Bom. ståndiga inköp i flere fall ytterligare kan reduSedan årsoch revisionsberättelsen upplästs, beceras. T. ex. smör och ägg böra väl skaffas diviljades styrelsen décharge, och val af styrelse rekt från landet, så ock en och annan gåJig fårsamt revisorer företogs. och kalfkött, som då ställa sig billigare. Vid Därefter lämnades ordet åt fröken Kristine Dahl » långkok » bör bakas i hemmet; för öfrigt finnas från Kristiania, som i ett med späjidt intresse flere mindre bagerier här i Stockholm, där stort åhördt föredrag talade om dräktreformens utoch godt bröd lämnas med 20 öre i påbröd på veckling i Norge. Fröken Dahl yttrade, att man kronan. För inköp af specerier kan man tryggt där hade den svenska dräktref ormföreningen att vända sig till någon godtköpshandel, där utmärkt tacka för de första impulserna till denna rörelse. reela och goda varor fås till mycket låga priser, Men sedan har man själf tagit åtskilliga steg .lag känner åtminstone till en sådan. Ost köpes framåt. Fröken Dahl hade nu under nio år bäst och fördelaktigast från något mejeri. Ja, ägnat sig, ej åt arbetet på kvinnodräktens refornaturligtvis får man endast göra räkning på husmerande, ty den nya dräkten har nästan intet manskost, men god och kraftig bör den blifva. gemensamt med den gamla, utan åt arbetet att Tvänne arbetsvana, dugliga jungfrur bör hemåstadkomma en rationell kvinnodräkt.
sjukan ett ganska ofarligt liemellertid kraftiga, j a stundom t. o. m. frodigare än dimindre under menliga följder får höra, att s. k. i som som till fullständig hälsa utan några som helst ja, han var en Tolstoy i m y c k e t, såsom du jag betrakta dande, går man minst i våra dagar, då det artificíela uppnit att de lindrigare formerna af engelska äro formerna af denna mångomtalade s j u k d o m äro ingen näring kan på något sätt d. v. s. modersmjölken. s o m förr i världen. m a n i sina är naturen solfjädrar. » det, fast icke alldeles sådan och behöfver här ej särskildt nämna, att det ifrågakomma; vara släktets anförtrodda. ligtvis af säromsorger dem. sunda » Hoppas barnets grann o c h riktig kännedom o m dessa ting må- Elin! » sköta hvad Elin. o c h v i s a f a r b r o r in387 sak i världen, genom rörsocker då lämplig eller vi tillsats helst den brist som förefinnes. densamma sockerhalden enkhärför blott b e - af socker (vanmjölksocker) täcka V i d a svårare faller sig saken, när det blir fråga om att få överensstämmelse mellan de öfriga beståndsdelarne. (Forts. o. slut i nästa n:r.) I DU N 388 Axplockning ur julkärfven. medgifva tankefrön, Ännu mycket att tillvarataga, ej mera. F I R A » LUSSE ». hjärdar krossade fenkol, 1 dito anis, 1 tesked stött ingefära o c h 1 dito kryddpeppar. Sirapen ställes att svalna, o c h man lägger däruti 2 hektogram smör att upplösas, 3 decltr mjölk ljummas, mjöl iröres o c h 15 eller 20 centlr jäst, allt efter s o m degen förut jäst upp.
Vid jultiden hade fordom de gamle firat sina Saturnalier, och till ersättning för dem infördes i den kristna församlingen en fest, Narrfesten kallad, hvilken skulle utgöra en hånande efterapning af den hedniska gudstjensten. Men sedermera, då hedendomen och dess kult längesedan voro glömda, fick den kristna gudstjensten sjelf tjena till skottafla för skämtet; på S:t Stefani dag (annandag jul) förrättade en narrbiskop en parodisk gudstjenst i kyrkan, diaconi och subdiaconi åto korf samt spelade kort och tärning på altaret, lade gamla skosulor i rökelsekaren m. m., under det att mängden efter slutad messa dansade om i kyrkan, tillåtande sig de största utsväfningar. På de oskyldiga barnens dag firade skolungdomen en fest af samma tygellösa art125. En annan dylik, af presterskapet införd fest var Åsnefesten, hvilken firades på olika ställen olika dagar (julen, 14 Juni, 1 Maj). En åsna, behängd med en kor-rock, fördes upp till altaret och en karrikerad messa afsjöngs126. Dock var det företrädesvis under fastlagskarnavalen, som festlusten ohejdad frambröt. Af ålder hade vid denna tid maskeringar varit öfliga och omtyckta. Kyrkan hade ju sjelf under denna vecka legaliserat sådana upptåg; man skulle rätt grundligt rasa ut, innan den hårda fastan började. Förklädda med skägg af djurskinn och peruker af lin eller föreställande personer ur verkliga lifvet, drogo fastlagsfirarne omkring. Actionen gick lätt öfver i dialog, som också lätt fick satirisk anstrykning. Så uppkommo afrundade scener, hvartill ämnen hämtades ur verldsliga lifvet, marknadsscener, gräl, slagsmål; ty folk-komiken är alltid burlesk. En älskad form för dessa farser var disputationsoch process-formen.
St. beviljas, men medger ej att det för närvar, är ett behof. Jag får för min del tillstyrka bifall på Ulsk:s betänkande. Frih. von Kraemer: Jag anser mig böra ytterligare upplysa, alt af de i min reservation uppgifna inkomster för Upsala domkyrka bestrides aflöning för kyrkans embetsman, så alt dessa inkomster icke endast användas till kyrkans underh; lil. Jag har förut temmeligen tydligt visat, att dessa inkomster ej förslå till kyrkans behof, så alt taket och stenfoten ej kunna repareras af brist på medel. Deraf finner väl en hvar, alt Upsala domkyrka ej kan umbära något af de inkomster den 1111 äger. När stiften åtskiljdes, så att erkestiflet biel' mindre, blefvo likväl domkyrkans behof ej derföre inskränktare, ulan qvarstå oförminskade. Templet står qvar i samma skick som förut, och har samma behof, fastän stiftet är mindre. Att nu, sedan dessa inkomster i Irenne sekler gått lill Upsala domkyrka, börja att plocka ifrån kyrkan dess tillgångar, skulle medföra, att 0111 Hernösands stift nu finge återtaga hvad som derifrån utgår, så komme de andra slilten sedan och fordrade att få behålla den kronotionde, sorn nu af dem utgöres till Upsala domkyrka. Man säger, att då detta är en nationalhelgedom, så kunde man, i händelse af behof, med mycken säkerhet vända sig till R. St. och förlita sig på deras välvilja; det kan väl vara, men jag anser det likväl säkrast alt behålla hvad man redan har. Jag anhåller om propos. på afslag å della betänkande. Hr von Har tmandorff: Jag torde måhända ej hafva förra gången nog bestämdt yttrat, alt i den händelse colJect ej skulle förslå för Hernösand till uppbyggande af dess kyrka, så kunde man anslå statsmedel till en undsättning för tillfället. Församlingen måste val åtminstone kunna underhålla sin kyrka, sedan hon fått henne till en del genom allmänna medel uppbyggd.
Men de’ va’ sannt: hva’ ä’ det nu som du grubblar på? Har du fått banner af gamla mamsell? Tvi! så’nt ska’ en intet bry sig om. Gumma’ blir arg ibland, fast ho’ ä’ en fasligt beskedlig menniska dessimellan. Men banner af qvinfolk, det ä’ ändå intet att bry sig om. An’t är det nog: har du var’t ihop och trätt med någon af tösera? Tyst! nu vet jag ’et! Nu rann det opp för mig! Lena, som annars alltid springer efter dig, båd natt och ljusan dag, ho’ har blifvit onder på dig, och trätt på dig, och fast du svär och spottar när ho’ vill kössa dej, så gråter du nu kanske när ho’ ä’ arger. – F .. och intet jag gråta! – sade Gunnar, och torkade tåren ur ögat. – Nej minsann, det är nog värre! Gud gifve hon vore arger på mig, då vore allt bra. – Nå, hvad är det då – sporde Bengt, hvars nyfikenhet steg för hvar minut, och efter ännu några frågor af Bengt, och undvikande svar af Gunnar, sade denne: – Åh jo! jag ska’ nog säga dig hur det ä’ fatt. Vi ha’ ju varit go’a vänner se’n vi va’ små pojka, och derför ska’ jag nu tala rena sanningen, och säga dig hur illa förspändt det är för mig. Jo, ser du! du vet sjelf att den förb. Lena (Gud förlåte mina synder, som nu så säger), sprungit efter mig hela långa året, som om hon hade varit rasande, fast jag aldrig, nej aldrig har tålt ’na.
Hög lofiige Ridderskapet och Adeln , vid Urtima Riksdagen i Stockholm, för-, middagen den 29 Maji 1818. SD. Vid förnyad föredragning af Consti» tutionsUtskottets den 1 o sistlidne April aflåtne, samt den 18 i samma månad förmiddagen på bordet lagde, Memorial i anledning af Herr Herizenhjelms. Carl, anmärkning mot StatsRådet samt Föredraganden at Handelsoch Fi. nanceÄrenden, tann Ridderskapet och Adeln, att Ben 29 Maji. 595 samma Memorial numera borde läggas till handlingarne. IJt supra. S. D. Foredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott afgifne, samt den 23 dennes på bordet lagde, Betänkanden: Fran StatsUtskotfet: t) Af den T3 dennes, i afseende på Herr Christian Zetterbergs Memorial, angående åtskilliga anstalters vidtagande till förmon för Manufactursmidet i Eskilstuna. 2) Af den 70 dennes, angående ersättning af kostnaden för Deputerade af RiksStånden, som komma att afresa till Norrige, för att bivista Kongl. Maj:ts Höga Kröning derstädes. Från Staissamt Allmänna Besvärsoch Eco nomieUtskotten: Af den 15 dennes: 1) Angående Kongl. Majus Nådiga Propö* sition till Riksens Siänder, i anledning af fö-; rekommen fråga om BåtsmansRoterings in fö* rande i Färentuna Härad af Stockholms Län» 2) Öfver Herr Gyllenrahm^, C. A , Memorial om pensioners anslående till understöd för Embetsoch Tjenstemän., som hafva flere barn. I anledning af gjorde förslag om vidtagande af medel till Finska handelns inskränkning. Från Bancooch LagUtskoiten: j/lf den 6 dennes, uti väckt fråga om hvad af Riksens Ständers Bank, till fullgörande af föreskriften uti 2.0 §• 1 morn af Concur-Stadgan den 28 Junii 1795 bör (illgöras, i afseende å skuldebref, för hvilka, till erhållande af
Ja Axel, låt oss försöka, att beveka deras hjertan, emot hvilkas vilja och befallningar vi dock ej böra eller skola handla. Ja, låt oss försöka. Axel till Anna. Nå väl! Anna till Axel. Axel till Anna. En dag sednare. Min dyra Farbror är litet knurrig på morgonstunden i dag. Caffet var svalt, och nyheterna i tidningarne ej till lags. Regenterne bära sig dumt åt, säger han. Jag skall väl akta mig, att göra sammalunda. Jag måste vänta till litet längre fram på dagen. Anna till Axel. Min söta Faster är äfven vid ledsamt humör. Hon har förlagt en plåtsedel och slagit sönder en flaska eau de rose, men man skulle tro, att det varit jag, som gjort det. På tre timmar minst törs jag ej säga ett ord. Axel till Anna. Hela förmiddagen har Farbror dundrat politik. Ryssland och Ottomaniska riket ha fått påskrifvit ömsom. Jag har med outtröttligt tålamod hört derpå, och sagt, „ja, nej, så mycket bättre min Farbror“, eller „så mycket värre min Farbror“, allt som det passade sig efter gubbens ideer. Hvad hjelpte det? Han förifrade sig allt mer och mer, vände sig mot mig, tyckte sig i min person se en representant af turkiska nationen, blef rosenrasande, så att jag för att undvika, att få stryk som Stora Porten, måste i hast göra min retraite genom dörren. Jag är förträtad öfver den förlorade förmiddagen. Anna till Axel. Fem gånger har jag på denna förmiddag öppnat munnen, för att börja mitt lilla tal; fem gånger tillslutit den åter. Att be om något, hade visst varit fruktlöst, ty min Tante i sitt soffhörn med sammanknäppta läppar och stränga ögonkast, såg ut som ett lefvande nej Men i eftermiddag! Axel till Anna. Nu är gubben fast, han skall intet slippa mig. Han sofver middag. Jag skall väl vakta, att hvarken han går ut, ej heller någon in till honom, innan jag fått säga honom, „jag älskar Anna, jag måste ha henne till hustru eller dö!“ Anna till Axel. Axel, hur mitt hjerta klappar!
«Du kan ha rätt; men sjelf kommer du tillbaka innan middagen,» tillade han nästan befallande. Med hvilka känslor Leonna återsåg sitt barndomshem, der hvarje fläck var henne bekant, och den jemförelse hon anställde mellan sin egen ställning förr och nu, gå vi förbi. «Sluteligen har det då kommit så långt?» utbrast Brandén, sedan han afhört hennes ärende. «Presten och jag ha länge förmodat detta. Det gläder mig, att fröken var så beslutsam och kom hit. Nu slipper fröken också icke ifrån oss, ty som förmyndare har jag rättighet att hålla er qvar; men jag önskar att detta vore med frökens goda samtycke.» «Det är min högsta önskan att få vara här, svarade hon. Likväl tror jag icke, att han kommit långt med min anvisning, då den ej var undertecknad af vittnen.» «Menar fröken att han icke tagit sina försigtighetsmått i detta afseende? Nu är det bättre som bättre är. Jag reser på stund, för att låta honom veta, att jag ej lemnar några penningar utan fullgod säkerhet och lagligt intresse; någon borgen behöfves icke, annan än den fastigheten erbjuder.» «Men om han räddas med denna summa, och lofvar att aldrig fordra något af mig mera, så uppoffrar jag den gerna.» «Så talar ert goda och oerfarna hjerta, men min pligt anbefaller försigtighet. Så snart han reder sig ur denna affär, trasslar han in sig i en annan. Hela denna summa är han skyldig Renner, men får han den i sina händer, tör han åter kasta den i raffellådan, liksom andra upplånta summor förut, och då är han ohjelpligt förlorad. Men får jag inteckning i gården, så far jag direkte till Renner, och söker uppgöra billigt ackord med honom. Går Petter ej in på dessa vilkor, drar jag mig ur spelet, och han får hjelpa sig så godt han kan.» Dervid blef det, och vi lemna Leonna för att följa hennes förmyndare på detta ingalunda behagliga besök. Brandén låtsade ej se den förstämda och oroliga sinnesstämning, hvarmed Petter kom honom till mötes.
Man uppmanade h o n o m d o c k att dröja, ty majorskan hade yttrat, att h o n önskade tala vid h o n o m. Det hade blott varit ett infall af lektorn att besöka sina anhöriga, då han gick förbi deras dörr, och nu skulle han bli kvarhållen längre än han tänkt! H a n gjorde en åtbörd af otålighet, men gick ändå in i salongen för att tillfredsställa sin systers önskan och sin egen nyfikenhet, H a n behöfde d o c k ej vänta länge, ty om en stund k o m patienten. H o n hälsade lifligt s o m vanligt, m e n sjönk därefter ned i en af de bekväma stolarna och besvarade m e d matt röst hans frågor. Men hastigt försvann hennes lidande utseende, o c h hon betraktade brödren m e d skälmaktig blick. » Och du har ingenting hört, » sade hon. » Hört — hvad då? » frågade lektorn i stället för att svara. » Jo, angående Anton. » Lektor Dahl nekade. H a n hade först n u hemk o m m i t från sin resa och visste intet af hvad s o m händt där i staden under de dagar han var borta. Hans syster gjorde en åtbörd full af värdighet. » Du vet således e j, att det är hos öfverstelöjtnant Sewerin du n u befinner dig! » Detta var glada, fast ej alldeles oväntade n y - heter, o c h lektorn tog if rigt del i dem. Han talade varmt om svågerns förtjänster, m e n så afbröt han sig plötsligt. Var nu migränen där igen! Öfverstelöjtnantskan skakade nekande på hufvudet. » Nej, m e n utnämningen hade gifvit henne så m y c k e t att tänka p å; hela natten hade h o n varit vaken — hon ensam, A n t o n hade n o g sofvit han! » Det lyste till i brodrens ögon, ty oaktadt sitt allvarliga väsen var han d o c k tillräckligt spjufver för att inse det komiska i saken.