Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Daudet ägde af naturen en gratiösare, lättare hand, ett lifligare blods värma, mer af skimrande och eklärerande solstrimmor i själen. Zola hade en djupare, våldsammare läggning, med breda lagers starka instinkter och den geniale uppkomlingens passionerade vältalighet. Men hur mycket mer distinguerad var ej Edmond de Goncourts typ än de båda andras. Det förra seklet, hvilket han så högt älskat, gaf honom något af sin elegans. Det kunde hafva klädt honom, så gammal han var, att stå med en florett i handen; det var den sista tanken som for igenom mitt hufvud, när jag såg honom försvinna i dörröppningen af sitt hus. Och nu ligger han begrafven på poeternas kyrkogård bredvid den så tungt sörjde brodern på Cimetière Montmartre, där också Heine slumrar. Midt inne bland gatorna ligger den, konstnärernas och diktarnas hvilostad. Artisterna gå där förbi med sina flickor, och vandrar man ett stycke vidare öfver boulevarden, når man upp till Sacré Cœur och ser Paris under sig med alla dess tusen hus och gator, torn och slott, kvinnor och konstnärer. Seinen, gnistrande i pärlgrått aftonljus, knyter sin Venusgördel kring diktens och konstens eviga stad, som af förödda hjärnor och förbrända hjärtan tänder för en grå värld sin flammande lustgas. J. K. Huysmans. Af de unga skriftställare, Emile Zola i naturalismens glansdagar införde i litteraturen, ägde J. K. Huysmans den starkaste och egendomligaste begåfningen och af dem alla har han också haft den starkaste och egendomligaste utvecklingen. Den mäktige enstöringen med den våldsamma koloriten och den brinnande och mörka fantasien, en modern anförvant till Rogier van der Weyden och Breughel, kunde också från början räkna trogna beundrare i alla länder bland de blaserade, som måste tjusas af hans lynnes föraktfulla och dystra originalitet, af hans själs åtrå efter det ovanliga, af hans temperaments och uttryckssätts furioso.
197 rörde misstag, under förklarande, att Summan af de 2tne Generalspensionerne således bordt upptagas till 3ooo R:dr för hvardera peosionsrummet eller tillhopa 6000 R:dr; hvarom lättelse skall iakttagas uti den RiksStat som kommer att skriftligen till RiksStänden öfverlemnas för att af Hr LandtMarskalken och Hrr Taleman uuderskrifvas. Utlåtande i fråga om ny Instruction för R. St:rs Revisorer, i afseende på deras befattning med StatsVerkets granskning. Under den 22 sistlidne Januari! har K. M:t till R. St:r öfverlemnat, jemte Nådig Skrifvelse, ett Förslag i detta ämne, hvilka handlingar af samtelige respektive RiksStänden blifvit till Utskottet remitterade. Derförinnan har Utskottet emottagit remisser å följande, af enskilde Riksdagsmän i samma afseende gjorde, motioner. Frän Ridd. och Adeln: 1:0 af Hr Friherre Anckar swär d , Carl Henric, som anfört: att, då erfarenheten visat, huru Statsmyndigheterne ansett sig kunna tyda de uti 2 §. aflnstructionen för R. St:rs Revisorer för desse utstakade åligganden, att, likmätigt §. Riksdagsordningen, äga rätt, att af StatsContoiret undfå de upplysningar och handlingar, som de finna nödige, för att efterse Sq8 Stats-Utskottets och granska, huruvida utgifterne äro icke allenast öfverensstämmande med de fastställde Staterne och grundade på så väl dem som K. M:ts serskilde Nåd. Förordnanden, der sådane legat till grund för utbetalningarne , utan ock med behörige qvittencer verifieerade af dem, som ägt de anordnade medlen uttaga och disponera; det vore angeläget, att Utskottet fäste uppmärksamhet å K.
Men om dylika voteringar skola utmärka denna riksdag, sä vill jag hädanefter icke underlåta att med min röst söka förhindra, hvad hindras kan. Hr Frih. o. Landtm., sorn förmodade, att de öfriga RiksSt:n till nästa plenum voro constituerade, och att således de i Riksd.Ordn. bestämda helsningar Stånden emellan då komme att äga rum, anmodade dem af R. o. Ad:s ledamöter, som i Deputationen till de öfrige Stånden ville deltaga, att låta sig dertill hos Ridd.Fiscalen anteckna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till i e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Tliorsdagen den 23 Januari i84o. Plenum kl. 10 f. m. Frih. von Schulzenheim, David: Det är med anledn. af den discussion, som i R. o. Ad:s plenum sisth Måndag föreföll, i följd af väckt fråga om de i 41 §:n Riksd.- Ordn. omförmälde embetsmäns behörighet alt deltaga i de förestående bänkmts-valen, som jag, bemydigad af samtlige i nyssnämnde §. uppräknade tjenstemän, StatsMinistrar, Statsråd, Justiliscråd, Hof-Canceller och Stats-Secret., hvilka på Riddarhuset äga säte och stämma, tagit mig friheten begära ordet, för att vördsamligen inför R. o. Ad. tillkännagifva, det allas vår redan på förhand fattade afsigt varit, och ännu fortfarande och lika bestämdt är, att icke uti några bänkm:s-val under detta riksmöte deltaga. För denna min vördsamma anmälan utbeder jag ett rum i R. o. Ad:s protocoll. Gr. Snoilsky, Nils, och Hr Stråle, Nils Willi., yltrade, att de, hvad dem anginge, instämde med Frih. von Schulzenheim. 52 Den a3 Januari. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.:
Majit då täcktes i Nåder vidtaga den indragning af en eller flere HofRätts Divisioner, som med billighet kunde anses af en slik Målens minskning blifva en följd, och hvarigenom besparing för Staten kunde vinnas. S. D e. m. Wid förnyad, föredragning af LagUtskottets den 19 sistlidne Augusti, under Nis 150 och 151, afgifne samt den 12 derpå följde e. m. på bordet lagda sine Utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte betänkanden: 1:0 Angående yrkad ändring i 4.0 Cap. 5 §. MissgerningsBalken; 2:0 Angående föreslagen ändring i 9 Cap. UtsökninglBalken och 25 Cap. Rättegångs Balken; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde betan ande redan blifvit 848 Pr»t. Utdr. i. i Stpictfth. igig. af Ridderskapet och Adeln bifallne, Ut* skottens ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till handlingarne. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning af Stat^Ut kottets den 19 sistlidne Augusti under N:o 428 afgifne, samt d^jr 25 derpå följde eftermiddagen på hördel Iagde Memorial, angående RiksStåndens sär kiIdta beslut, i frågan om ökad t anslag å Stat för Kongl. Biblioth ket, fann Ridderskapet och Adeln a t, enär PresteStåndet, enligt ProtocollsUtdrag af den 27 si llidne Augusti, accederat till Ridderskapet och Adelns samt BorgareStåndets Beslut i denna fråga, h'ilken såsom nu mera af 3 Stånd bifallen, icke behöfde lill förstat kta Stat Utskottets afgörande ölvei lemnäs, StatsUtskottets berörde Memorial således borde läggas till handlingarne. S. D. e. m.
Genom denna förändring kunde, enligt motionärens åsigt, olägenheterna af nuvarande sättet för ofvanberörda priskuranters upprättande fullkomligt undanrödjas och ett lika tillförlitligt resultat åstadkommas, då, efter denna method, prisbestämningar komme att ingå från hvarje kommun inom fögderiet; och sora dessutom på en kommunalstämma såväl räntetagare som räntegifvare voro representerade, kunde ej eller befaras att den ena parten skulle utöfva något förtryckande inflytande på den andra vid fråga om att bestämma det i orten gångbara pris på räntepersedlarne. På grund häraf hade motionären föreslagit, att Rikets Ständer behagade besluta en underdånig framställning till Kongl. Maj:t, att, med ändring af <§ 2, mom. 3, i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1853 angående grunderna och sättet för marke gångsprisens bestämmande, de i åberopade § och mom. stadgade bestämmelser för landet angående sättet för upprättande af de priskuranter, hvilka skola tjena till ledning vid uppgörande af de s. k. årsoch tnedelmarkegångsprisen, måtte utgå och i stället kommunerna åläggas upprättandet af samma priskuranter, nemligen för årets tre sista månader på kommunalstämman i December och för de tre första månaderna af följande år på kommunalstämman i Mars, med skyldighet för kommunalstämmans orförande att inom viss kort tid priskuranterna till Kronofogden afsända, hvarefter denne med desamma förfar i vanlig ordning. ftih. till R St. Såsom hufuidsakhgt skål lill den af motionären föreslagna förändring angående sättet för uppgörande af berörda priskuranter, hur motionären anfört de olägenheter och den kostnad, som nu förorsakas de enskilde personer, hvilka erhålla uppdraget att vid förrättningen närvara. Väl kan det icke förnekas, att ifrågakomna uppdrag af de utsedde sockenfullmägtige kräfver någon uppoffring af lid och penningar, men då, med afseende å det ringa antal ledamöter, hvaraf nämnden utgöres, det kan antagas att lång tid vanligen förflyter innan samma person hör komma i fråga att återväljas synes den öfverklagade olägenheten icke förtjena särdeles afseende.
Sedan Deputationen afträdt, fullföljdes till flut Riddarhus-Ordningens läsning. Ankom frän det Wällofl. Borgare-Ständet en Deputation, hwars Ordförande, Riksdags Fullmägtigen frän Stockholm, Rädmannen lioclliseiiiiclr, afiade sitt Ständs helsning genom följande Tal: "För HögwälborneHerr Baron, Landt-Marffalken och Cemmendeuren, samt Högloft. Ridderstapet och Adeln, fär Borgare-Ständet, genom ost Deputerade, frambära sin första wördsamma helsning. "Uti den djupa sorg, som föranlätit detta Urtima Riksmöte, skutte Borgare-Ständets lifliga deltagande snart öfwergä till nedslagenhet, em icke Borgare-Ständet erinrade sig de flere wädeliga tillfällen, dä, genom det första StänLets mogna rådighet och werksamma biträde. Fäderneslandet äterwunnit sin sjelfständighet, inbördes frid och lugn. Den 28 Julli? Lifwadt af denna sanning, med kännedom af de storrverk, en Nations enhälliga bemödande formar, till gemensamt bästa, uträtta, kanner Borgare-Ständet sig lattadt i sitt bekymmer och styrkt i den tillförsigt, att ett »värdigt uppfyllande af det stora ändamål, hwarfäre detta Riksmöte är beramadt, bereder war älskade Konung, tröst, Swea Land, ett mägtigt stöd, och desi samtelrge innewanare, säkerhet och trefnad. Matte endast det allmänna bästa utgöra ett odeladr föremål för Riks-Ständens öfwerläggningar; dä skall Borgare-Ständets hopp icke förfela, samt enighet och samdrägt wara en oswikelig borgen för Swea Lands sjelfständighet. Under listigaste önskningar för allmänt wäl, anhäller Borgare - Ständet, att uti Herr Barons och Landt-Marskalkens samt Högloft. Rldderffapets och Adelns ynnest och bewägcnher, warda inneslutit."
Bisöils. friherre Uncjd^clc, ^IsxLnäor, uppläste kill Protocollet följande: SkogarneS ärliga aftagande ar för hwarje ^vältänkande lika sä synbart, som tor Swerige t allmänhet kännbart Det torde sjunda sönjena Riksens Hög-ost. Ständers uppmärksamhet att Lagens stadgande om Äwerkan ä Skog mätte förändras och stärpas t likhet med hmad Lagen bjuder om Tjufnad, hwarförrnnan mgen säkerhet kan winnås för bchällninge» af den rrnga äterstäende de-en af nuwarande Skogö tillgäng, hwilken i synnekhet dest: sednare ären blifwit pä ett gansta oförlätllgt fäkt behandlad och medtagen. Dä Krono Sko - 867 Den i8 Januari». Skogarne pä sädant satt blifmit mitzhushällade, i sölje al Engelffa behofwer och owaniiga betul» nings-pnscr, dä fädane allmänna Skogars behållning nu knappt kunna medgifwa annat an stalwerhygge, sä fö ler akt de enssildka Skogarne sedermera ej aga någon widare säkerhet. Om allmän omtanka kill Författningars widtagande lör fredandet af Statens allmänna Skogar annu intet wnnnit den fradga och den mognad, som sakens wigt förtjenar, sä önstar jag ärmindstone att det enskildta inttehet mätte inse nödmändlghclen af LagenS förändrande om straffet rör Skogs-äwerkan och r likhet med Tjufveri beläggas, tili förekommande af widare mffornk och fredande af enssjld ratt, hwarföre jag anhäiler akt denna mi„ ödmjuka framställning mätte till Högloft. Lagutskottet fä remitteras. Remitterades till Lagutskottet. Herr cock, corfu? lurävlZ, uppläste elfl Dictamen fä lydande: Att Hazard-spel ehuru sö'budne, likwal utöfwas, willnar dageliga erfarenheten.
Utskottet, som icke ämnar ingå i någon pröfning af dessa förslag eller af deras företräde sins emellan, har dock trott sig böra för dem icke alltför ofullständigt redogöra, dels emedan Utskottet från deras tillvaro hemtar stöd för den mening, som inom Utskottet gjort sig gällande beträffande lämpligheten af den utaf motionärerna ifrågasatta åtgärd, dels ock för att ådagalägga, till hvilken ringa grad ej mindre veterinärväsendets än jordbruksnäringens målsmän anse de nuvarande veterinär-undervisnings-anstalterna i stånd att tillfredsställa landets behof. Riktad från början hufvudsakligen på danandet af hästläkare för arméen och företrädesvis omfattande hästvården, erhöll den veterinära undervisningen, sådan densamma på Statens bekostnad inrättades, nästan ingen anvisning på en bestämmelse för jordbrukets gagn. De medel, hvarmed man, på ett märkvärdigt provisoriskt sätt, försökte ifrån början upprätta den nya institutionen, voro ock alltför obetydliga. För densammas behof af tillfällig beskaffenhet hafva väl statsanslag, tid efter annan, beviljats; men för dess utveckling, kan föga sägas vara gjordt. Under tiden hafva landthushållningens framsteg fortgått med en fart, till hvilken säkerligen icke mången anade vid veterinär-inrättningarnes uppkomst, och jordbruket, som kom till insigt derom, att dess framgång beror af en förbättrad ladugårdsskötsel, har, efter en lycklig förening med denna sednare, tagit jättesteg. Det kallar nu till biträde i sin skyndande utveckling alla de hjelpmedel vetenskaperna erbjuda; men af dessa har djurläkarekonsten, ehuru i så hög grad egnad att gagna nämnda näring, stam nät på sin låga ståndpunkt. Huru långt densamma inom vårt land blifvit efter, derom vittnar dess målsmäns erkännande, »att veterinärväsendet ej har säte och stämma bland andra vetenskapliga institutioner», derom jemväl det förhållande, att på de flesta ställen i riket den olärde qvacksalfvaren oftare än den examinerade djurläkaren anlitas. Att afhjelpa denna brist anser Utskottet vara ett trängande behof; men sättet derför tillkommer det ej Utskottet att anvisa. Att uppoffringar från Statens sida till en början erfordras, kan ej fördöljas, men att frukterna, här om någonsin, skola ersätta dem, är lika visst.
Enl. sisla redogörelsen för densamma upgick lärjungarnes antal till 24, af hvilka blott 4 studerade latin. Här äro alltså 8 lärjungar på en lärare, då i Christinehamns skola under samma tid voro 51 lärjungar, af hvilka 34 studerade gamla språken, således 25, å 26 lärjungar på hvarje lärare. Af det nu anförda torde tillräckligt inses behofvet af ett statsanslag åt Christinehamns skola, äfvensom Statens moraliska skyldighet att omhulda en läroanstalt, om hvilken Hr Biskop Agardh ej längesedan i ett afskedstal till skolans personal yttrade följande ord: »Att ingen skola i Sverige, i förhållande till sina resurser, bragt undervisningen till den utveckling, sorn här skett.» Om remiss till vederbdigt Utsk. af denna motion anhålles vördsammast. Remitterades till StatsUtsk. Hr von Schantz, Carl Jak.: Till följd af åtskilliga bebestyr, som åligga mig, finner jag mig nödsakad att på en kort tid lemna Riksdagen, samt får derföre afsäga mig den plats såsom Bänkman, hvilken blifvit mig lemnad, hvarjemte jag anhåller att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att sedan Hr von Schantz afsagt sig sin befattning såsom Bänkman inom 17 BänkrmsAfdelmn, val till Bänkman inom denna afdeln. komme att förrättas vid början af nästa plenum. H. I. 32 m Den 29 November f. m. Gr. von Platen, Baltzar: Då fråga blifvit väckt om användande af statsmedel till upköp af Svenska konstnärers arbeten, vill jag icke underlåta, att äfven för min del söka medverka till en åtgärd, redan vidtagen inom de flesta andra bildade samhällen, egnad att utbilda de vackra anlag, med hvilka Försynen, äfven i detta fall, i rikt mått utrustat det Svenska folket, och derigenom i så väsentlig mån bidragande till att höja Sveriges anseende bland den bildade verldens öfriga folkslag.
KARLSSON. Jo, det här lofvar bli en snygg historie af ...! GENERALEN. (kommer in hastigt i något ärende i sin byrå, och skall gå ut igen. Segerstedt går). KARLSSON. Får jag tala ett ord med general en i förbifarten? GENERALEN. Hvad är det? Det är bara så, att jag inte tror jag vill ha fru Stjernfel t als! GENERALEN. KARLSSON. Det l åter anspråkslöst! Nå? KARLSSON. Hon har andra slags friare. Baron Fredrik... GENERALEN. KARLSSON. (ifrigt) Nej, nej , generalen ska höra mig nu. Än om jag såg dem kyssas och smekas här just på evi ga minuten...? GENERALEN. Betänk er Karlsson hvad han säger? KARLSSON. Det må jag väl, när jag berättar om det. GENERALEN. (ser skarpt på honom) Han är en slug karl , K arlsson. Är det sant också? Så sant so m den l efvande guden...! GENERALEN. KARLSSON. Godt! Inte ett ord om det åt någon! Jag ska nog se till att herr Karlssons allvarsamma mening med f ru Stjernfel t sk a ha framgång . ( g e r h o n o m h a n den. Baron in. Karlsson går på en vink af generalen). GENERALEN. Det v ar bra att du kom Fredrik. Farbro r tycks ha blifvit riktigt allierad med honom! GENERALEN. Hm! Karlsson är en karl med allvar och energi... BARON. Och en s å fro m barnasjäl, sedan! GENERALEN. Å nej, Karlsson köper inte grisen i säcken... BARON. Men är klok nog att sälja den i s äcken, bara någon vill köpa den... Ja, h an kommer att eg a halfva socknen ännu, den karlen... BARON. GENERALEN. Om farbro r bara ville tala med mig om Karlssons förträffligheter, s å valde farbror ett dåli gt publikum. GENERALEN.
Regerings-Formen , blef, hvad Stats Utskottet uti detta Memorial hemsläilt af Bonde-Ståndet bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Srats Utskottets under N:o 346 den 8 dennes afgifne Utlåtande, angäende Herr Munk af Rosen schöld a Memorial om anslag af medel till löner för Ledamöterne i den Committé©, sora skall ut ar neta förslag til! öfverflöd i ga Embeten® och Tjensters indragning och en förbättrad arbetsmethod, blef samma utlåtande af Bonde-Ståndet bifallet. S. D. Sedan Banko-Utskottets under den 1 dennes afgifna särskilta utlåtanden till rv . gjorda anmärkningar vid Utsi: ■ ets för n te Betänkanden i frågorna: 1:0 • i 1 ;: ge sättning af öfvérräntan i Banko 1-ds; . ' . och a:o angående antagande a: ,7-öifu t >. lags Actier såsom hy pothek för i i. scont Verket, ldifvit uppläste, fann a det att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ståndet bifallne, borde de nu upplästa utlåtanden endast läggas till hnndlingarne. S. D. Föredrogs och gillades Statsoch Banko-ITtskotiens yttrande öfver Herr Grefve Spens's Memorial af den 6 dennes, rörande ett af bernälte Herr Grefve jern» Herr Grefve von Schwerin förut uppgifvit och besvaradt förslag augående Provincial Credit Cassors inrättande. S. D. Vid föredragning af Stais-Utskottets den Side dennes afgifne Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid dess yttrande, angående Pensions-Stats reglerande för Högst-salig Hennes Majit Euke-Hrottniugens Hofstat; faun Bonde-Ståndet Prof. Utdr'. J. Il Julli 1818."
Utskotten remitterad motion, har herr Hedenstjerna, Wilhelm, anfört, hurusom Kongl. Maj:ts nådiga bref den 7 Juli 1841, angående fångars transporterande, genom föreskriften, att endast en person, utom den skjutsande, finge åka efter en häst, och ej mer än 4 personer, den skjutsande likaledes oberäknad, efter 2:ne hästar, väl beredt allmogen eller de skjutsskyldige minskning i skjutsningsbesväret, men deremot åstadkommit en betydlig och emot denna fördel ej svarande utgift för staten. Erfarenheten hade nemligen visat, att vid forslingen af fångar, krono-rättare och fångförare, i stället att begagna gästgifveriskjuts, forslat tångarne med egna hästar, och ehuru de dervid användt ett mindre antal, än som, enligt 1841 års Kongl, bref, vore medgifvet, likväl fordrat och uttagit betalning för det hästantal, som de, efter samma nådiga bref, varit berättigade att begagna. Detta gåfve tillfälle för dem, som till länshäktet införpassade till böter dömde eller andra fångar, att på egne eller legda hästar förskaffa sig en betydlig förtjenst, på statens bekostnad. I Skaraborgs län hade fångantalet år 1836 utgjort 1026, och transportkostnaderne, jemte arrestanternes underhåll under deras resor fram och tillbaka, uppgått till 5,410 r:dr 16 sk. 8 r:st., eller per medium för hvarje arrestant, 5 r:dr 13 sk. l2/s r:st.; hvaremot år 1844 enahanda kostnader för 1,287 fångar utgjort 12,168 r:dr 20 sk. 10 r:st. eller i medeltal för hvarje arrestant 9 r:dr 21 sk. 1 r:st. banko, fastän Konungens befallningshafvande, genom serskilda föreskrifter, sökt åstadkomma besparing för statsverket.
Der icke husbondeväldet, det vare sig dess magt i mannens förhållande till qvinnan i första rummet, och husbondes och matmoders magt i förhållande till sina tjenare, på det allvarligaste skyddas af lagarne eller derför lämpliga och nödvändiga institutioner, der sträfvar allt till upplösning och till moraliskt eller ekonomiskt förfall. Det första och oeftergifligaste vilkoret för en god tjenare eller tjenarinna, äro hörsamhet, lydnad och ödmjukhet, men i Sverige klagas nästan allmänt och med en mun, att dessa dygder hos våra tjenare, äro ock de aldra första som hos dem saknas. Husdisciplinen står ock på branten af sin undergång inom de flesta hus, helst Motioner hos Riddershapet och Adeln 1862. 435 den nya tjenstehjons-stadgan icke lemnar surrogater motsvarande hvad den gamla och föråldrade, uti tvingande bestämmelser aflagt. Klagan i detta fall är allmän, och belåtenheten skulle visserligen till någon mån upprättas om den nya tjenstehjons-stadgan komme att undergå stora och väsendtliga förbättringar, men likväl aldrig blifva rätt nöjaktig förr, än tjenstefolket undergår en inre förändring till det bättre, genom uppfostran. Ty om ock en viss tvungen yttre lydnad, af fruktan för lagarne, kan genom desammas lämpliga förbättrande komma att ega rum, så blifver dock uti det husliga lifvets mångartade förhållanden, en väsendtlig skilnad mellan denna lydnad och den lydnad som sker för samvetets skull. Denna lydnad och hörsamhet, såväl som ödmjukhet i hjerta och sinne samt den sköna tillämpningen deraf mermiskor emellan i förhållande hvar och en till sin ställning i lifvet, vinnes endast genom en rätt vårdad uppfostran. Samma förhållande eger rum med de praktiska göromålen och sysslorna i det allmänna lifvet; de måste bibringas genom uppfostran. Der densamma brister, der saknas ock den nödvändiga konstfärdighet, som erfordras inom hvilket kall man helst bekläder.
Skandinaviska länderna sluta sig samman emot denne inkräktare, så vill jag tro, att deras tillgångar medgifva underhållandet af en flotta, som åtminstone ej bör låta sig föreskrifvas lagar utaf Tysklands sjömakt. Skulle deremot det så kallade nya systemet inom flottan komma att konseqvent genomdrifvas så »att vi måste emotse fiendens anfall på vår egen halfö», då är det i sanning ej omöjligt att Svenska handelsfartyg uti en, kanske ej aflägsen framtid komma att segla under tysk flagga, och att vi finge oss pålagd en liten obetydlig afgift för tillåtelsen att obehindrade passera något af de vatten, som sammanbinda Öster-och Nordsjön. Detta politiska skäl tror jag ej bör förbises vid frågans behandling, och företeelsen af denna sjömakt, som vid Östersjöns södra strand uppväxer, är en stark maning för vårt lands regering, att ej underskatta vigten af en sjögående flotta, som kan bjuda aktning åt blågula flaggan och göra Sveriges rätt gällande utom dess kuster. Vid genomläsningen af Hr Sjö-Ministerns förslag finnér man »att det Kongl, skärgårds-artilleriet ej bör annorlunda uppfattas än såsom ett artilleri-regemente med flytande lavetter» och hvars uppgift är »att hindra fiendens fartyg framtränga genom positionerna i våra skärgårdar, samt att vid dessa strider begagna fältverk, försänkningar, stängsel, minor m. m.» Elter min uppfattning, men i andra ord uttryckt, synes mig dessa flytande lavetter, som skola användas vid tjenliga positioner, ej kunna bestå af an - ro Den 11 November f. m. nät än bepansrade batterier eller jernklädda pråmar, sorn förankras der ej permanent befästning finnes och der jag kan frukta fiendtligt anfall eller landstigning, ty sjelfva ordet position innebär i sig begreppet om fast försvar. För att sköta kanonerna å dessa batterier, föreställer jag mig, att artilleri-officerare dertill, åtminstone med någon öfning, skulle vara lämpligast, ehuru de derjemte måste ega ej så ringa kunskaper i ingeniör-yrket, då man, enligt förslaget, af dem borde fordra skicklighet i fältverks uppkastande, minors förfärdigande m. m.