Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att en gräns måtte bestämmas emellan liusbehofs-och fabriksbi än vinsbränning, samt den förra vara medgifven alla jordegare med en mindre pannerymd och den senare tillåten för hvar och en, som dertill sig anmäler med hvad redskap sorn helst; 2:0 Att husbehofs-bränvinsbränningen måtte upphöra samt tillverkning af bränvin endast fabriksmessigt få utöfvas och vara en och hvar tillåten; 3:o att Städernes bran vinstill verkningsrättighet måtte alldelesupphöra och en sådan rättighet hädanefter åtfölja endast jord på landet; 4:o att, till hämmande af bränvinets omåttliga bruk, genom förminskad tillgång och varans fördyrande, icke allenast tiden för bränvinsbränning måtte inskränkas och beskattningen å tillverkningen förhöjas, utan ock all slags konst-apparat förbjudas och endast enkel bränvinsbränningsredskap tillåtas till begagnande med en bestämd construction och inskränkning i den nu lofgifna pannerymden. 5:o att beskattningen å bränvinsbränning måtte fästas antingen vid redskapen eller tillverkningen och de hittills erlagde bevillnings-afgifter af hemmanoch stadsjordsvärdet samt för öfverproduction försvinna; 6:0 att öfverlåtelse af den bränningsrättighet, som innehafvare deraf icke sjelf begagnar, hädanefter ej måtte få ega rum. §.3. Innan Utskotten meddela hufvudsakligt yttrande öfver de nu framställde förslag, angående bränvinsbräningens utöfning, anse Utskotten sig böra angifva de grundsatser, hvarpå Utskottens åsigter i ämnet sig stödja. 4 Devoch Oecon.-Uisk. Betänkande N.-o 3.
Stats-kontorets kungörelse den 8 December 1836 föreskrifvet, det Konungens Befallningshafvande egde, att, efter sig företeende omständigheter, förordna om uppbördsstämmors hållande å någon lämplig tid inom Januari, Februari eller Mars hvarje år, eller, der särskilda omständigheter någon gång kunde gifva anledning till längre anstånd, sist inom medlet af April månad; men för Öland, som under denna tid vore beröfvadt all kommunikation med fasta landet, vore denna uppbördstid särdeles olämplig, synnerligast af det skäl att, då öns enda afkastning utgjordes af spahmål, genom försäljning hvaraf medel till kronoutskyldernas gäldande mäste förskaffas, öboerne antingen nied fara för lif och egendom nödgades uppsöka en afsättningsort å fastlandet, eller ock till de få spanmålshandlande, som funnos å ön bosatte, emot vanpris afyttra sin spanmål, hvaraf till utskyldernas betäckande, enligt motionärens beräkning efter tio R:dr tunnan erfordrades icke mindre än 6,000 tunnor. Enligt Utskottets åsigt, lärer nödigt rådrum icke saknas för de skattskyD dige att redan före vinfrens inbrott afsätta sin spanmål, liksom det med någorlunda visshet torde kunna antagas att trygg kommunikation mellan Öland och fasta landet antingen öfver is eller å öppet vatten icke eller fattas under hela den långa tidrymd af 3* månader, inom hvilken uppbördsstämmors hållande lagligen medgifvesoch då, på sätt föregående Stats-Utskott anfört, uppbördsstämmornas framflyttande till Juni eller Juli månad, en tid, som väl behöfver egnas åt jordbruket, icke skulle medföra någon fördel för de skattdragande, Bih. (ill R. St. S Haft. 2 Stali-Unkoitets Utlåtande N:o 9t. samt, enligt Kongl. Resolutionen den 30 Januari 1830, det vore vederbörande medgifvet att, då särskilda omständigheter något år gjorde anstånd nied uppbördsstämmas hållande nödigt, derom med underdånig ansökning för tillfället inkomma, anser jemväl nuvarande Stats-Utskott sig böra hemställa, det motionärens framställning måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Det är nemligen uppenbart, att ofvan intagna stadganden äro meddelade till säkerhet för den hos Hofrätten vinnande parten, på det att icke annars vederparten skulle genom ändringssökande kunna bereda sig tillfälle att under längre tid uppehålla den vinnande i sin rätt eller till och med att under tiden på ett eller annat sätt till hans förfång undanskaffa sina tillgångar; och ligger således i dem ett korrektiv deremot, att icke rättegångar skola af sådan anledning hos Kongl. Maj:t oskäligen fullföljas. Genom borttagande af samma stadganden torde alltså vinnande part kunna förorsakas förlust, kännbarare i samma mån föremålet för tvisten är af större betydenhet; och om äfven en sådan förlust i någon mån kan förebyggas genom en sådan ändring af 5 eller 6 §§ i 3 Kap. Utsöknings-Balken att den revisionssökandes motpart kunde erhålla utmätning å Hofrätts dom eller utslag, hvaremot klagan föres, synes det likväl, som vore det för den hos Hofrätten vinnande mera betryggande, att den ändringssökande måste såsom vilkor för rättigheten att få hos Kongl. Maj:t fullfölja saken, sjelf fullgöra Hofrättens dom, dervid han, bland annat, till säkerhet emot undanhållande af sådana föremål, hvilka äro mera lätta att fördölja, såsom penningar, silfver eller guld, är skyldig, om lian 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 24. säger sig ej ega sådant, med ed styrka det, om vederparten så fordrar, än om fullgörandet skulle bero allenast på' den ofta osäkra utgången af en utmätning, helst denna enligt lag ej medför förmånsrätt med mindre godset sättes i gode mäns vård eller under utmätningsmäns försegling, hvilket, i fråga om en dels gods, möter oöfvervinnerliga svårigheter. Utskottet får alltså hemställa, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Härefter följer att granska formaliteterna i H. Brottmål. Föreskrifterna om hvad fullgöras bör af den, som vill söka ändring i brottmål, innefattas, hvad klagan öfver Underrätts utslag angår, i 38 punkten af Kongl.
Nåväl, det är dessa platta verser, som Granier uppgifver vara Victor Hugos verk !förda beskrifning låter sig förenas med Ögonvitnena Grappins och Monros berättelser; eller att en fysisk » kamp » med mördarne lika litet kom i fråga inne i ffengelset, inför Maillards domstol, som den behöfdes ute på gatan, sedan fadern blifvit frikänd, och lika litet som den der skulle ens för eo minut hafva tjenat till någonting eller varit möjlig, i fall han hade blifvit dömd, eftersom hon då ej hade fött följa honom ut; eller att hon år 1795 lät Piette i konventet säga, att » kampen », nämligen inför domstolen — d. v. s. hennes tårar och böner samt budskickningarna fram och åter mellan Abbaye och Invalidhotelet —, räckte i » tjugufyra timmar », och då slutade med en frikännande dom; eller att, enär domstolens utslag alltid och utan motsägelse respek te * radea * » triumfen » började i det ögonblick, då hon med sin far kom ut; — man behöfver knappast erinra om detta, för att hafva ritt att anmärka det sinnesförfattningen hos den, hvilken bamman-skrifver ett sådant vanvett som de Villelumes bref, beröfvar honom hvaije anspråk på att få vitna i målet. Berättaren har, som vi se, ingen föreställning om den af ögonvitnen, deribland sådana som inför Maillards domstol sväfvat mellan lif och död, samstämmigt konstaterade procedyren. Han sammanblandar tribunalet inne i ffcngelset oeh den » exekutiva makten » ute på gatan, hvilket är lika berättigadt i det moraliska omdömet om det förres och den senarea personal, som ohjelpligt vilseledande för uppfattningen af det faktiska förloppet. Hvad Bkall man slutligen tänka om omdömet hos den, som tror att någon kunnat » utan tvekan » tömma glaset, och att offret för denna gräslighet kunde i ett sådant ögonblick urskilja, att det var ur Saint-Marts hufvud drycken hemtades!
Staden 1812 beviljadt till iståndsättande af dess afbrände publika byggnader. April P. 624. Oct. 2 A. P. 620. Uggla, Carl Fredrik, yttranden. Uggla,Göran Gustaf, yttranden. Mars P. 507. April P. 17. Maji P. 274. B. i45. Junii P. 349. Aug. Sept. 2 A. P. 234. Ugglas, Grefve Gustaf, af, yttranden. Aug. Nov. P. 38. 622 Uhr, Carl David af, yttranden. Aug. Uhr, Gustaf af, yttranden. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 7 Martii. 301 Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att så vål Herr Gripenstedts ofvannåtnnde Memorial, som Herr Hegardts, i anledning deraf nu afgifne yttrande, till Statsoch BancoUtskottet remittera, Å nyo föredrogs Herr Montgommeries, Gustaf, den 3 dennes, förmiddagen, på bordet lagde Memorial, om upphörande af Krigs-Academien och inrättande af Professioner i Militair-vetenskaperne vid Rikets Universiteter. Herr Lejréni Johan Pehr, upplåste följande; (Se Bilagan N;o 4), * Åtskillige yttrade härtill dera» bifall. Herr Montgommerie, Gufiaf: Jag trodde mig så mycket mindre hafva kunnat såra någon inom detta rum, allraminst den sista värde Talaren, som mine reflexioner voro helt och hållet allmänna, och som jag dessutom i sjelfva motionen hade den äran att göra nu varande Föredraganden af Commandomal och de tvånne sista tillförordnade Gouverneurer den fullkomliga rättvisa för deras bemödanden att förbättra och förädla låromethoden vid KrigsAcademien.
Maj;ts, i ofvaninförda Nådiga Skrifvelse af den 23 sistlidne Maj, gjorda förklarande, det Kongl. Majit till Rikets Ständers pröfning och godtfinnande öfverlemnade, att genom sina Deputerade deltaga i granskningen af de räkenskaper, sorn för nu förflutne Krig och Rustningar sedan år I810 afgifne blifvit, så får Utskottet härom särkildt sig yttra, i sammanhang med det Utlåtande, som skall aflemnas i anledning af Riksens Ständers Deputerades till deltagande uti ÖfverRevisionen af 1808 och 1809 årens Krigs-redo» görelse afgifne berättelse till Riksens Höglofi. Ständer om deras arbetej och för öfrigt torde, genom detta Betänkande, anses besvarade de i yäi. Den a o Juli, ID*? VällofL Borgare-Ståndet gjorda och till Utskot* tet remitterade särskilta motioner af Herr Di* xecteuren C. M. Flyborg samt Herr Handelsmannen Jac. Finström, angående medels utseende för obetalta Krono-Leveransers liqvide* rande. Detta allt öfverlemnas vördsammeligen till Riksens Högloft. Ständers bepröfvande. Stockholm den 18 Juli 1815. Få Högl. Riddersk. På Högv. Prest-Stån* och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer. Carl von Rosenstein* På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Fr* Landberg♦ Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 20 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 20 Vällofl. Borgare-Ståndet den 21 * Hederv. Bonde - Ståndet den 20 Riksens Höglofl. Ständers Utlåtande, angående Riddarhus-Cassans ersätt* ning för förskutna Expence-medel till Riddarhus-Canzlie t s behof. TT ti Protocolls-Utdrag den II i dénna månad har Höglofl.
Hr Blomstedt, Carl Reinhold; och befunnos, ePer valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde inom 9:de Bänkmansafdelningen N:o 87 Hr Stråle af Ekna, Wilhelm; » 137 » Eketrä, Johan Gabriel, hvardera med 1 röst; 2 Usta Bänkmansafdelningen N:o 2,006 Hr Sandels, Per Benjamin, nied 4 röster. Fortsattes pröfningen af _ Bevilln:s-Utsk:ts Bet:de N:o 22, ang. stämpelpappersafgiften samt afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar. D e ii 26 M aj f. in. 463 Härvid förekom nu i ordningen: TJtsk:ts hemställan sid. 17 om borttagande af additionella afgifter för konsistoriella kyrkoherde-fullmakter. Bifölls. Sedermera föredrogs och bifölls texten till § 4 i författningsförslaget. § 5. Hr Cederschiöld, Gustaf: Utsk:t har här föreslagit en förhöjning i stämpeln för de K. M:ts domar, uti hvilka summan af det omtvistade är bestämd. Detta stadgande, som med någon förändring förskrifver sig från 1821 års taxa, är både orättvis och olämplig. Orättvis i så måtto, att afgiften för en dom, deri det omtvistade vore till värdet bestämdt, skulle, ehuru detta värde vida understege det, som utgjorde föremålet för en annan dom, men icke vore till siffran uppgifvet, —• blifva vida större för den förra, än för den sednare. Olämplig, enär det alltid blir svårt att afgöra, på hvilka fall föreskriften vore tillämplig. Vidare nämnas här ”lejdeoch pardonsbref.” Hvad som menas med lejda bref, känner jag väl; men deremot kan jag icke fatta hvad man förstår under ordet ”pardonsbref.” Då det likväl tillkommit mig under loppet af flera år att tillämpa stadgandet härom, kunde det icke skada om någon af Utskrts ledamöter ville upplysa, huruvida hans kunskap i detta hänseende är större, än min.
Hvad särskildt beträffar frågan om tillåtelse för filialoch privat-banker att på uppoch afskrifnings-räkuing vid Bankodiskont-verket insätta penningar mot ränta, må här blott anmärkas, alt då under närvarande förhållanden det icke kunnat förhindras sådana enskilda penninge-inrättningar, som varit i tillfälle att för ändamålet betjena sig af enskilde personers namn, att på sidan af Banko-rcglementet begagna uppoch afskrifnings-räkningen, hvaremot något förbud, på sätt af Herr Ehrenhoff blifvit föreslaget, icke lämpligen lärer kunna meddelas, så synes tiden nu vara inne att öppet lemna ifrågavarande tillåtelse ål samtlige dylika inrättningar, genom hvilket medgifvande Riks-bankeris Styrelse äfven borde mera än hittills komma i tillfälle all vinna en både önskvärd och behöflig kännedom om Diskont-verkens verkliga räkningshafvare. Omförmälda tillåtelse bör emellertid enligt Utskottets tanke icke göras ovilkorlig, utan torde på Fullmägtiges pröfning i hvarje särskildt fall böra ankomma att bestämma det belopp, hvartill såväl korporationer som enskilde räkningshafvare m. 11. må få tillgodonjuta ifrågavarande förmån, emedan i motsatt fall denna utsträckning af rättigheten att på uppoch afskrifnings-räkning insätta penningar möjligen skulle kunna komma att ofördelaktigt inverka på rörelsens jemna gång inom Diskont-verken.
Med anleda, deraf får jag äran vördsammast upplysa, att förhållandet är detsamma vid liela Elfsborgs reg:te, emedan år 1682, då roteringen der blef fastställd, Konung Carl XI anbefallde, att ett reg:le af 1200 man skulle uppställas inom de 7 häraderna, der Elfsborgs regite är beläget, och hemmanen räckte icke lill att göra större fördelning pä hvarje nummer än sex fjerdingar, och på vissa, såsom i Marks härad, endast fem fjerdingar på hvarje nummer. — Hvad ersättningen angår, så finnes icke något sätt att vinna densamma. Jag förmodar väl, att vid något regemente den rotejemkning ägt rum, att hjelprotar blifvit tilldelade af hemman, som förut icke varit roterade; men sä kan ej förhållandet blifva i närvar, fall, och jag anser derföre, att det icke finnes någon möjlighet att bevilja ersättning åt Kullings och Gäseneds härader, emedan dä en förändring skulle tillvägabringas inom roteringen i hela Elfsborgs län och Dahlsland. Frih. Peyron, Gust. Abrah.: Jag får förena mig uti hvad den siste värde talaren yttrat, och dervid tillägga, alt förhållandet är lika uti snart sagdt alla provinser. I afseende på hvad Hr Silfverbrand yttrat om Jemtland, så bör jag här hafva äran tillkännagifva, att K. M. redan vidtagit det beslut, att för Jemtland söka bereda en lättnad i den nuvar. roleringen. En förberedande åtgärd i delta afseende kommer att börja med våren 1845, så alt lindring i roteringen förmodligen kan inträffa inom 1846 eller 1847 års slut. Hr Danckwardt, Carl: Jag får afstyrka bifall till Hr von Mentzers motion, destohellre, som samma hårda roteringsgrund eller sex fjerdingar är gällande för alla tre Småländska infanterireg:terne, och lika svaga rotar finnas säkerligen vid dessa reg:ter, som inom Kullings och Gäseneds härader. Hr von Mentzer, Carl Fredr.:
Icke af något annat än däraf att en stol började vagga fram och åter och knaka och knarra, till dess att hon vaknade. Och det var San Pasquale, som gjorde det. Hvem annan än San Pasquale är det, som tänker på sådant? Det är ännu en sak att säga om San Pasquale. Det var den långe Kristoforo från Tre Castagni. Han är ej någon dålig man, men han hade fått en ovana. Han kunde icke öppna sin mun utan att svära. Han kunde icke säga två ord, utan att det ena var en svordom. Och tror ni, att det hjälpte hur än hustrun och grannarna förmanade honom? Men öfver sin säng hade han en liten tafla, som föreställde San Pasquale, och den lilla bilden lyckades hjälpa honom. Hvarje natt svingade den fram och åter i sin ram, svingade hårdt eller sakta, allt som han hade svurit på dagen. Och han märkte, att han ej skulle få sofva en enda natt, förrän han lade bort att svära. I Diamante har San Pasquale en kyrka, som ligger utanför Porta Etnea, ett litet stycke nedåt berget. Den är helt liten och fattig, men de hvita väggarna och den röda kupolen ligga skönt inbäddade i en dunge af mandelträd. Därför, så snart som mandelträden stå i blom på våren, blir San Pasquales kyrka den skönaste i Diamante. Ty de blommande grenarna hvälfva sig öfver den, tätt besatta med hvita, glittrande blommor såsom en den praktfullaste klädnad. San Pasquales kyrka är mycket olycklig och öfvergifven, därför att där aldrig mer kan firas gudstjänst. Ty då garibaldisterna, som befriade Sicilien, kommo till Diamante slogo de läger i San Pasquale och i franciskanerklostret, som ligger invid kyrkan. Och i själfva kyrkan införde de oskäliga djur och förde där ett så vildt lif med kvinnor och med spel, att den allt sedan ansetts ohelig och oren och aldrig mer kunnat öppnas för gudstjänst. Därför är det endast, då mandelträden stå i blom, som främlingar och förnämt folk lägga märke till San Pasquale.
Det är likväl gifvet, att i en fråga som denna, meningarna måste vara delade, och vill man komma ett steg framåt, måste man underordna sin egen opinion. I det afs:det har Utsi;., som en talare redan tillkännagifvit, sökt framlägga ett förslag, som kunde hafva någon utsigt att vinna majoritetens inom R. St:r sympathier. Utsk. har med upmärksamhet genomläst de vidlyftiga 190 Den 3 TeTinisri t, m. prot:r och i öfvervägande tagit hvad som yttrades vid de gemensamma öfverläggningarne. Att Utsk. lyckats i sina bemödanden, att i någon mån gå majoritetens önskningar till mötes, slutar jag deraf, att Hetånk. blifvit af ett Stånd bifallet, hvilket Stånd förut visat föga synipathier för frågan, och att flere talare i dag, oaktadt de haft många anmärkmr emot Betänk., likväl velat skänka detsamma sina röster. Jag hoppas ock, att icke på Riddarhuset detta förslag skall falla. Det är temligen säkert, att det blir af Bor gareSt. bifallet. Man har sagt att man gjort för stora eftergifter, då man infört religionsfrihet. Jag anhåller att i största korthet få genomgå §§:ne för att visa hvad som är medgifvet. g I tillåter den, som sådant åstundar, att blifva ifrån kyrkan skiljd, sedan han undergått förmaningar af kyrkoherden och varningar inför Consistorium. Det kan icke vara någon’ vinst att bibehålla inom församlingen en person, som föraktar Statskyrkan, och jag kan derföre icke, såsom en talare, antaga såsom ett fel, att man utesluter en dylik person, om han icke ingår i annat religions-samfund, och uteslutandet ur kyrkan af en sådan person har Hr Carlheim Gyllenskjöld ansett i högsta måtto oriktigt och hevisar snart sagdt lättsinne. Till följd af anmärknir inom Stånden har Utsk. i förev:de Betänk, uteslutit föreskriften, att den ur kyrkan utstötte skall öfvergå till annat kristligt religions-samfund.
Den tiden är förd! dä Finland Utgjorde SwerlgeS förmur och dä Swerige knappt trllät sig tankan att Ryssa waglen ssullr'kunna Ridd. och Ad. pror. 5 D. när 77 - 9IO Den 20 Jannarrt. närma sig deH Ständer, som man Fästningar icke kunna förswaras. Hade Sweaborg som utgjorde nyckeln til! bäde Finland och Swerige, icke giswit sig, sä hade troligen Finland i denna stund warit Swenfft, och hwiiken som noga inser denna sak, kan dä utVömma detta waxen. Jag kan således ej annat än önffa det Fortifikation mätte äterföras kill omsättandet of hela sitt yrke, men wid bepröstvandet of allt detta, tillika i rörening med hwad Herr ÖswersteLieutenant kjörnlijernL rigtigl anmärkt, hemställa VM en öfwrrläggning härom utan förnärmande af Konungens Höga rätt, kan hos Riksens Ständer äga rum. Slockholm den is Januari» r8l0. 6. Remitterades till StatsUrffoltet, Mom stäende i sammanhang med ätstiliiga dit förut remitterade Memorialer och Dictamina rörande Fältmätnings-Lorpsen. Lciherre 8t^ernstestt, Lsr! Lustaf, uppläste följande Diktamen: W>d Högloft. Lag-Utffottets Betänkande i anledning af Borgmästaren dunciiirö!.>s , Wällofl. BorgareStändet wäckre motion rörande rnffränknrng t friheten att göra FideiCommitzer, täcktes Högwäldorne Herr Grefwen och LondlMarffolken samt Högloft. Rlbderjkapel och Adeln tillära m>'g att någre onmälknmgar afgilwa/ ywarril! zag cnler Mlg sä mycket merg hesogad, som jag af stuk dom - Den 20 Ianuarrk.
Han gick öfver Gustaf Adolfs torg, Malmtorgsgatan och Brunkebergstorg samt beträdde den långa Malmskillnadsgatan. Ju mera han dock nalkades Johannis kyrkogård, i samma mon saktade han ock sina steg. Han såg på sin klocka; den var straxt nio. Det var som hade han kännt bly i sina fötter och hans gång blef ännu långsammare. Djupa och ingalunda glada tankar uppfyllde hans själ. Men då klockorna i kyrktornen gällt förkunnade att den nionde timmen förlidit, for han plötsligt upp ur sina drömmerier och liksom för att bättre draga sig någonting till minnes eller ock uppmuntra en svigtande vilja, sade han halfhögt för sig sjelf: "sidoalléen till höger", och började påskynda sina steg. Ankommen till den plats i hufvudgången der en sidoallée i rät vinkel leder till höger stannade Birger ett ögonblick. Tvekade han väl ännu? Solen hade gått ned och mystiska halfdagrar hade lägrat sig under de höga, lummiga träden på kyrkogården, men den nordiska sommarqvällens långa skymning qvardröjde ännu öfver den tysta, ensliga platsen och tillät ögat att äfven på något afstånd urskilja alla föremål. En blick af Birger inåt alléens dunkel visade honom en qvinnogestalt, sittande på en af de längst bort ställda bänkarne till höger. Hans hjerta klappade våldsamt och om någon i detta ögonblick skådat djupt in i den unge finnens dunkla öga, så hade han der mött en blick som talade om ganska stridiga känslor. Plötsligen tycktes dock en tanke uttränga alla de andra och denna var lika enkel som tillfyllestgörande att häfva all vidare tvekan: "det är ju jag som bedt henne komma och hon har beviljat min bön." Med ett slags förtviflad beslutsamhet i de af en svår inre strid krampaktigt upprörda anletsdragen beträdde nu Birger sidoalléen och ställde sina steg fram till det på bänken sittande fruntimret. Då Ros nalkades steg fruntimret upp. Det var en ung dam med nästan sylfidisk växt. Hon gick några steg imot den kommande och, slående sin slöja tillbaka från ett vackert och kanske blott för tillfället litet stolt ansigte, talade hon med sakta men lugn stämma i det hon räckte den vördsamt helsande unge mannen handen:
Den första olägenheten afhjelpes, om ÖfverRätter, med enahanda DomsRätt, som nu HofRätterne äga, inrättas efter behof i Landsorterna, med iakttagande att deras Jurisdiction ej får ett utrymme, som, genom afståndet, tillintetgör för Allmänheten elen beqvämlighet och besparing i tid samt kostnad, som bör vara Lagstiftarens ändamål. Den andra omständigheten, som rörer Syneförrättningar, kunde i förening med nyssnämnde Inrättning blifva ämne för en särskildt föreskrift i Lagen: att någon af ÖfverRättens Ledamöter jemte Nämnd fick sig uppdraget att efter förefallande behof hålla sådana besigtriingar, som sedermera tjente Rätten till upplysning vid målens afgörande; ty med upphörandet af de egentligen så kallade Lagmans sy* ner förlorar Allmänheten ej något. Sättet att i dem söka ändring är så betungande, att personer af medelmåttig förmögenhet ej gerna kunna underkasta sig äfventyret dervid och af den kostnad som till en Riddaresyn åtgår. I sammanhang härmed må mig tillåtas att 1 förbigående anmärka: Att till det afseende å Allmänhetens ställning och förmon, som vid all Lagstiftning bör tjena till rättesnöre, onekligen hörer, att Summa appellabilis ej högt uppsattes: Ett annat förhållande vore att nästan 523 Den 19 April. utestänga den mindre bemedlade ifrån möjligheten att söka upprättelse: En Tolfskilling kan betyda mera för den ena, än 100 R dr för en annan, och båda böra likväl inför Lagen äga enahanda rättigheter. Fåfängt invänder man häremot, att Domstolarne då skulle blifva alltför öfverhopade af göromål: