Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed har man yr - Den 8 J a n u a r i i f. in. kat, att understöd skulle, på allmän bekostnad, anslås till Vedskutors uppbyggande, I anledning häraf får jag upplysa, att redan vid början af StrömrensningsCommitteens verksamhet erfor man, att hristen på fartyg var lmfvudsakliga anledningen, hvarföre någon ved icke hitkom från de norra provinserne. Det beslöts då, att lemna lån på fördelaktiga vilkor åt enskilde personer, som ville bygga dylika fartyg, och dessa lån utgingo också med mycket förmånliga stadganden för låntagaren, emot förbindelse för honom att göra minst trenne resor med ved. till hufvudstaden. Men påföljden blef blott, att desse personer uppfyllde sin förbindelse, och sedan de gjort sina tre resor, byggde de däck på fartygen, och befraktade deni på aflägsnare orter, hvaruti de mera funno sin fördel. När ett sådant yrke icke lönade sig med det understöd, som på sådant sätt blef gifvet deråt, hemställer jag, huruvida det är omtänksamt att bygga skutor på Statens bekostnad. Föröfrigt tror jag mig böra förklara, det jag icke fattat meningen af Utskottens Utlåtande så, som man här ansett det, nemligen alt de norra provinserna derigenom skulle vara uteslutna från allmänna bidrag. Jag bekänner, att äfven jag önskar denna förmån för de norra provinserna; men jag kan icke frångå den tanka, alt då biträden till sådana ändamål lemnäs af Staten, dessa böra användas på det för Staten fördelaktigaste sätt, icke blott Den 8 Ja n u a r i i f. m. 2l5 i commercielt, utan ock i politiskt afseende, hvilket häst torde kunna öfver vägas af Styrelsen, med den af denna samlade öfversigt. Deremot fann jag genast vid Utlåtandets första genomläsning, att den anslagna summan är alltför liten. Jag måste likväl säga, att jag icke vågat hoppas något mera nu, då tiden för Riksdagen är så långt framliden, och så mångå angelägna anslag förut erfordrats.
»Ute i skären», som näst »Förbrytare» torde få räknas till det bästa denne författare skrifvit, behandlar ett helt och hållet svenskt ämne. Landskapet är svenskt, och hufvudpersonen Erikson är till och med typiskt svensk, men sjelfva det lugna, osmyckade, stundom en smula tungsinta framställningssättet påminner mer om norrmännens än om svenskarnes skaplynne. Det svenska i Geijerstams lynne röjer sig deremot i hans lustspel och stänkvis flerstädes i hans romaner. Ett sådant litet intermezzo som när Mefistofeles och tomten konversera i Upsala domkyrkotorn smakar svenskt lynne. Man skulle kunna göra sig rolig öfver detta påstående och säga, att jag endast spårar svenskt lynne i författarnes tillfälliga sidosprång och ej i deras solidaste verk. Detta beror derpå, att de sällan begagna svenskt lynne som bas för sina solidaste arbeten, utan oftast endast låter det slippa fram i förbigående som af misstag. Hos Snoilsky röjer sig det svenska lynnet på flere sätt. Jemföra vi hans Svenska bilder med Fänrik Ståls sägner, visa oss de förra genast ett svenskt måleriskt drag. Äfven igenkänna vi det svenska lynnet i hans ungdomsdikters ysterhet, i hans konstnärligt öfverlägsna form och hans klara färg. Våra målare i Paris äro också bekanta för sin klara färg. Jag anför endast de ofvannämnda tre skriftställarne, emedan deras författarskap synes mig bäst belysa min uppfattning. Låt oss nu antaga, att naturalismen verkligen har sagt sitt ord och att vi allt mer komma att erfara en lågande lust att icke stå stilla på samma ställe, icke upprepa, icke gå i flock som fåren kring en och samma skällbagge, utan att kasta oss in på nya försök. I vårt land spåras, som antydts, redan de första tecknen till något sådant. De modiga banbrytare, som för någon tid sedan framträdde och protesterade mot äldre former, sade allt med ens och ha intet vidare att tillägga. Att reproducera sig sjelf, att säga något som redan är sagdt, har ingen lockelse. Om de icke hade protesterat, skulle de eller andra ännu längta att göra denna nödvändiga protest. Nu är den gjord.
I ^ 2 /V/0 2^ Iren angäende omyndig person» förrnons-rätt till detalning tros förnr^ndare icke tillika c^varstär »äsonr gällande, ansägo Dögste Donrstolen» demälde leclanröter »ig döra i underdäniglret tillstyrka, att lagen» föreskrift i nämnde lagrum, i derörde Iränseends, ma dlifva oförändrad samt den ilrägavarande l^ongl. Dropositionen »älede» endast omfatta öfrige ämnen. fustitice-Rädet 8orn instämde med dustitias-Däden ^Vor'- cle/r^to^re osli Orefve tilläde: "Dör»1aget till Nådig Dandels-Dalken förekommer detänkligt, sävidt dermed äs^ftas, att fordringar, inteoknade l f»8t egendom, »kullo utur denna gälda» med företräde framför lrvad omyndige trafva innestäende lro8 föräldrar oolr tor mandaro. Under olika forlrällanden lrakva on inteokningsegare» oolr on omyndig» fordringar i allrnänlrot uppkommit. Den förro dadé, för att erlrälla räntevinst, öfverlätit sina medel, ciena cist lrerott ä lrononr att pä annat 8ätt göra fruktdärancle, oolr onr lran till 8lut gär nri8te onr däde capital oolr ränta, för clenna förlust till8krifva8 Iran» förlra8tacls förtrooncle till läntagare». "Ntt en förmyndare kornrnit i dssittning af clen omyndiges egendom, clet kuncle clen sednare ej förekornnra.
Brakel. 316 De u 22 Oktob e r. Måndagen den 22 Oktober 1860. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleni-prot:t för dea 17 sistl. Juli. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, lät upläsa följande från Chefen för Statens jernvägsbyggnader ankomna skrifvelse: H. M. Konungen ämnar nästa Thorsdag d. 25:te dennes att passera jernvägslinien från Södra bangården till Södertelje, för att bese de utförda arbetena, och med H. M:ts Nåd. tillstånd får jag vördsammast underrätta, att 200 platser äro afsedde för dem af K. St:r, som behaga deltaga i denna resa. Samlingen sker å Södra bangården något före, och afresan precist kl. 11 f. m. Ankomsten till Södertelje sker kl. före 2 och återkomsten till hufvudstaden omkr. kl. På det att terrängen och de utförda arbetena må kunna närmare betraktas, sker resan till Södertelje, i sakta fart med något uppehåll vid Huddinge, Tumba och Södertelje jernvägsstationer, samt vid den höga bankfyllningen öfver Tullingesjön och vid bron öfver Södertelje kanal. Bantåget är sammansatt af både öppna och täckta vagnar. H. M:t har tillåtit att klädseln rättas efter årstiden och hvars^och ens beqvämlighet, utan afs:de på H. M:ts höga närvaro. Härefter tillkännagaf H. Exc., att han utaf Öfverste Ericson erhållit underrättelse derom, att ett antal af 60 biljetter för deltagande uti den ifrågav:de färden, komme att till 11. o. Ad. öfverlemuas; och egde de af Ståndets ledamöter, som önskade erhålla dessa biljetter, att anteckna sig hos Riddarh.Eiskalen. Uplästes och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk:t ankomna förslag till E. St:rs underd. skrifvelser till K. M:t, nemi.:
Herr Löjtnanten C. von Post, som, vid de egendomar han sjelf brukar, nemligen Gäddeholm och Kusta, årligen begagnar klöfver på en del af trädesjorden, tilldelar derjemte sina underhafvande, som derom sig anmäla, klöfverfrö till såning, och har med tillfredsställelse funnit, att de fått temligen goda skördar. Detta vackra exempel förtjeuar att efterföljas af Uere egendomsherrar. En utvidgad klöfverordling har under de 5 sista åren blifvit företagen vid Hedensberga egendom, tillhörig Herr Grefve Hugo Hamilton, hvaraf resultatet visat sig fördelaktigt. Vid Engelsbergs Bruk och underlydande Hemman i Bergslagen har Herr Brukspatronen G C. Timm, under de sista åren, uppodlat 35 tunnland oländig och till det mesta af mossar bestående jord. till ängsvall och cirkulationsbruk efter Bergslags-methoden. Vid Åsby egendom i Bergs Socken hafva 120 tunnland dålig äng blifvit uppodlade, som nu bära dels Timothej och dels säd. Vid Komministerbostället i Vester Fernebo har vice Pastorn J. D. Wahlbäck, under de sista åren, odlat 10 tunnland dels sidländ, vattensjuk och mosslupen ängsmark, dels ifrån utmarken instängd skogsbeväxt mark, som efter plöjning och dikning blifvit igénlagde med Timothejfrö och sålunda i från ofruktbarhet förbättrade till fruktbar ängsvall. Vid NorrÅhls och Islingsby Mili tiae-bostä lien, som bcmäldte vice Pastor arrenderar, har han äfven företagit förbättringar och odlingar af ängsoch skogsmark, samt genom utdikning af en dye vunnit tillgång på dyjord, som efter 2:ne års torkning och vittring i luften funnits särdeles passande till blandning med kreatursspillning för åkerjordens gödning. 20 Vid Ramnäs liar Herr Öfversten och Riddaren P. R. Tersmeden under de sista åren fullbordat uppodlingen af en mosse 53 tunnland 23 kappland. Vid Wirsbo Bruk i Ramnäs Socken hafva äfven nyodlingar till omkring 30 tunnlands vidd blifvit verkställde.
Guveniörs-embetets lid KonglKrigsakademien underdåniga utlåtande angående de anmärkningar, Rikets Ständers Revisorer framställt vid Akademiens räkenskaper för år 1861. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss, tecknad å transsumt ät Rikets Ständers Revisorers den 14 sistlidne Oktober afgifne underdåniga berättelse, om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, får Guvernörs-embetet härmedelst afgifva underdånigt utlåtande, i afseende på de vid granskningen af Krigsakademiens räkenskaper framställda anmärkningar. — 320 — § 2. Revisorerne hafva anmärkt, att af räkenskaperna för revisionsåret icke kunnat utrönas om, vid en i Mars månad skedd upphandling af 824 fot meleradt kläde, till ett värde af 2,035 R:dr 28 öre, något kontrakt blifvit upprättadt, på sätt vid dylika upphandlingar eljest egt rum. Sedan, efter förutgången upphandlingsauktion den 15 September 1860 och enligt derpå grundadt kontrakt, Fabrikören J.
» 1,528,000: — » 1860 » » 1,621,000: — od) år 1861 » » 1,695,000: — famt imber förra hälften af innetoaranbe år tneb omfritig 42,000 9l:br öfiuerffjutit bet belopp, hvartill befamma iippgingo imber famina tib ftjllibne år. sPoftföring«« S)ieb atilebiiing beraf, att potten mtmera beforbraö belé meb pott' fft)lbigl)eten« n u r ' fftijattbe fränivetfetö btligenfer, belö meb jertitoägar, bafioa 119 pofiliemmaii om tttt Ilar blifioit uttträrft Unter od) jiattoner famt genom anläggning af lipa Itnter: bubbeMinier. a) mellan .fpaparaitba ocb Äiufolaforé 1 bornea eif, till fa turna it Deremot t>ar telegrafstationen i Sllingsåd inöragité t anfeenbe till u^afb beld ortenö egen ringa forreöponbettö od) belö tillfället att, efter Söefira ftah°U’ 0tambananö öppitanbe från ©ödeborg, få telegrammerna tilt och från 2ltingSåé beforbrabe meb jernvägens telegraf. 0eban erfarenheten wifat, att be utan föregången ferffilb bel)anb Denna linieombpggnab har febermera efter hanö blifmit forts fatt, få att för närmaranbe en firäcfa af tillhopa 184£ fmenffa eller omfring 270 geograftffa mil är förfeöö meb fålunba berebba fiolpar.
Altcrnariwet synes mig wara att antingen Ridderstam och Adeln ät-rtoge den gjorda äterremitzen » afseende pä ben ä) cono, mista delen af Bränwinsbrännrngö-fräsan, eller äiade det förenade Utstorlet att densamma upptaga och sitt utlätande öswer anmärkningarne asgifwa. Grefwe De la Oaiclis: det förenade Utstoktet har hast mäler under sin beredning, och med sint betänkande decöswer till Riksens Ständer inkommit. I anledning af detta Betänkande hafwa b ne Ständ afgjvrt ben Oeconomiska delen, men aterremltkrradl till BewillmngsUtstottet hwao som rörde särret att utgöra bewruningen. Allmänna BelwärS' och OeconomieUtstorrer, till hwtiker wälet lörut waritäterremltteradt harrs ulltrodt sig att Detsamma ärer upptaga, Vä Regerlngö-jormen werkeligen icke tyde!lM bestämmer, vm äterrem.itzer Mira ?YZ Dett 9 Jamrant. mera än en gäng kunna aga rum. I ettsädank fulernäs stick, tror jag tor min del, det icke wara Rldderstapet och Adelns räll, att of Milotte: fordra jakeus ytterligare upptagande, sedan den as z Ständ är algjord, och sär Lenore tillstyrka der mätte Rldderjkapct och Adeln, älertaga sin äterremist, och afgöra fåken. Friherre Le-re-l von l^ollliein: som Allmänna Bcswärsoch OeconomieUtskollek yttrat att det more mot Regerjngs-sormen, om det skulle befatta sig med den gjorda ätcrrenusien, sär jag hemställa huruwida ett Utskott kon underwlsa sina principaler, salom wore de af dem tagna steg att anfe som en olaglighet.
Det låter så hvardagsbekant, alldeles som om man vore uppammad vid de stora Europejska samfärdselmedlen, i stället för att inte ha sett några andra tåg än sina egna klädstreck. Vi måste naturligtvis ta ett särskildt lass för sakerna, ty på kursläden kan vi bara surra fast en koffert, och hvad i all världen får man rum i den! Bara linnet åt mig och Gustaf för sirka tre månader, (ty så länge hoppas jag vi får bli borta), fyllde en stor kista, och sedan kom allting annat. Man kan ju alldrig veta hvad man kan komma att behöfva, och att göra som Gustaf säger, bara ta med sig det allra nödvändigaste och köpa resten i Stockholm, är då så opraktiskt, att jag inte ens brydde mig om att höra på’et. Min äldsta, gift med kronofogden, kom för att hjälpa mig att lägga ned klädningarna. Stackars min vackra flicka, så blek och mager hon har blifvit! Men också! Fyra barn på fem år! Är det mänskligt det? De sista är då visserligen tvillingar, men tvillingar sitter inte utanpå de häller, och när de kom till världen, så tog jag bladet från munnen och läste lagen för min kära herr måg. Han ursäktade sig och skyllde på vår herre. (Jag skrifver hans vår herre med små bokstäfver, ty mer andakt låg det inte i’et.) Vår Herre! Ja, det är naturligtvis bra att ha någon att skylla på, men det första jag ska göra, när jag kommer till Stockholm, blir att ta reda på de där federasjonsdamerna, och får jag bara klart för mig att karlen är osedlig, så lyckönskar jag honom, när jag kommer hem igen! Hvad hjälper det, att flickungen säger sig vara den lyckligaste människa på jorden? Snygg lycka! Nu kom hon emellertid, den älsklingen, för att hjälpa mig. Min andra flicka, gift med en handlande, har ett så stort hushåll, att hon nästan alldrig kan komma ifrån. Två betjänter, tre pigor och två drängar i maten! Jo, den mannen vet ta rätt på hvad hon duger till, det är säkert! Men det var ju om packningen jag skulle tala. »Pappa skulle se efter tvillingarna, (kantänka!) så mamma skulle kunna vara ifrån dem med lugn.»
Ni borde sjelf ha varit närvarande, moder, ni borde hafva sett, huru hundrade cavalierer med dragna värjor rusade på dörren, och höllo i trängseln på att ränna dem igenom ryggen på damerna, i stället för att vända dem mot jagguaren, som sjelf skalf af räddsla. Ha! ha! hvilket oförlikneligt spektakel! – Men dig, gosse, måste jag undantaga: du är den ende, som har mod i bröstet. Var nu icke längre ond! Du är för god, att längre vistas i dessa kretsar: du skall få blifva page hos mig: jag skall uppfostra dig, jag skall bilda dig till en förträfflig jägare och sedan till krigsman. Kom, låt oss vara vänner! Villaflor, ehuru mindre uppretad än förut, svarade: jag tjenar ingen annan än Konungen och fäderneslandet, alldra minst er, Infant, – och vände sig föraktligt bort från honom. Drottningen, för att hindra Dom Miguel, som denna afton befann sig i ett mer än vanligt gladt och öfverdådigt lynne, att begå några ytterligare obetänksamheter, yttrade att afskedstimman nu vore nära förhanden, och att man borde bereda sig till uppbrott. Men Dom Miguel satte sig på allvar deremot, och äfven Andrada anmärkte, att det ännu var fullkomligt mörkt, men att månan efter en timma skulle uppstiga. Ännu icke, anmärkte Dom Miguel, är det tid att skiljas, min moder. Värden är skyldig mig välkomstbägarn. Gif mig att dricka, senhor, men icke vin, intet matté, inga limonader, utan äkta brasilianskt rumm. Jag är patriot, liksom ni, Dom Ignazio! Sedermera har jag lust att en stund åse, huru man bär sig till att roa sig i sådana lysande samqväm. Sedan han sväljt ett stort glas, gick han fram till sin moder, talande: Jag börjar verkligen att dela er afsmak för detta Brasilien, senhora. Hvad skall man kunna uträtta med dessa menniskor utan mod, utan hjerta i bröstet? Sjelfva djuren äro här fega uslingar. Jag hyste förr en viss aktning för dessa Jagguarer, konungarne i SydAmerikas skogar.
Undervisning i tyska, engelska och franska språken efter en erkändt praktisk, ny metod, hvarigenom eleven kan på ovanligt kort tid lära sig förstå och tala det främmande språket, äfvensom att — i särskild fortsättningskurs — obehindradt läsa och skrifva detsamma. Hvarje kurs bildar ett afslutadt helt och fortgår under tre månader med 50 lektionstimmar. Valfrihet mellan förmiddagsoch eftermiddags-kmser. Olika kurser för personer med och utan förkunskaper. Kursernas hufvudledare äro: i t y s k a: undertecknad, J. Bergman; i engels k a: undertecknad, P. Dahlander; i franska: lektorn i detta språk vid Upsala universitet, Lieencic-es-lettrcs A. Taverney. Samtliga vid läroverket anstälda lärare hafva idkat studier i utlandet. Afgiften erlägges vid anmälningen och utgör 25 kronor för en kurs ä 3 månader (50 timmar). PONTUS DAHLANDER, JOHAN BERGMAN, Jur. utr. kand. Fil. d:r. O b s. Inga anmälningar mottagas före den 8 sept. Närmare framdeles. (g. Brunnsgatan J¥ya o c h honorar o c h 17 samma mottagningsdagar ^-2 — - |3. ånyo aumäla Arbetsplan anmälningar 15, 16 Ordinarie kl. Undervisning meddelas uti St. N y g a t a n l:a Hvetemjöl för bakverk m. m., Ä k t a Grahams-d:o, för dietiska behof m. m., Gryn och Hafremjöl från Petri, allt af yppersta beskaffenhet billigast hos RG L A R S O L D E, K f i » V Klarabergsgatan * " [2504] KARL ERIKSSON, P e r u k m a k a r e, (etablerad 1860). STOCKHOLM 1 52 Vesterlånggatan 52 Specialité: Peruker för damer och herrar. Allm. [2170] Stärkelse, svenskt fabrikat, gifver linnet, utan att förstöra det, en bländande hvit färg. Till salu hos alla specerihandlande i riket. fl.!
Jag kunde ändtligen läsa Percys bref, detta bref, som i aderton månader legat i Marys skräpiga låda, under det jag var okunnig derom, i hvarje ögonblick marterad af alla den dödande ovisshetens qval, dessa pinsamma lidanden, som äro värre än den grymmaste verklighet. För sent, för sent öfverforo nu mina giriga blickar dessa rader, som skulle hafva räddat mig ifrån brott och förtviflan. Huru rätt hade man icke, då man sade Mary, att denna kärlek skulle medföra sorg och olycka! Men det skedde just genom de medel, hvarmed man ville förekomma det. O, lady Hawerfield, denna gamla elaka qvinna, jag skulle kunnat döda henne ännu en gång, så bittert hatade jag hennes minne. Mina darrande, iskalla fingrar hade uppslitit kuvertet, och jag läste: ”Agnes, jag vet, att allt är förbi imellan oss; alla mina bref hafva blifvit obesvarade, och jag känner nu orsaken dertill. Min farmor och äfven andra vänner hafva låtit mig ana din otrohet. Jag återger dig alltså dina löften, du är fri och så anser äfven jag mig. Kanhända var vår kärlek endast en barnslig dröm, hvarur vi förr eller senare skulle hafva uppvaknat, men uppvaknandet är alltid bittert, och alla de vilda förströelser, hvari jag störtat mig, hafva ännu icke förmått att helt och hållet trösta mig. Du är lyckligare, och jag borde icke harmas deröfver. Farväl! Percy.” Man hade således nyttjat samma bedrägeri emot oss båda. Hvilken trivial och lumpen nedrighet, tillräcklig likväl för att narra tvenne godtrogna och enfaldiga barn som vi. Oaktadt min harm kunde jag likväl icke undgå att finna detta bref mycket ljumt. Det var visserligen utom allt tvifvel, att Percy blifvit narrad af min förmenta otrohet, men det syntes icke lika säkert, att den ensam släckt hans kärlek, och att denna kärlek i det närmaste var släckt, derom vittnade mer än väl detta lugn och dessa tvungna fraser, der knappt en gnista glimmade under den kallnade askan.
Jag vill derföre endast i förbigående hafva antydt, hvarest den rätta roten till det onda skall uppsökas och att moralens bud icke bör förvexlas med industriens godkände theorier.” ”Det torde icke kunna nekas, att den allmänt spridda bränvins-bränningen i smått mäste uppmuntra en fullkomligt ocontrolerad consumtion, emedan det naturliga behofvet, att afsätta en ringa och dyrt tillverkad vara till liögsta pris, identifierar producentens fördel med consumentens förderf; men att den egentliga bränvinsfabrikanten eger ett annat interesse än krögarens, då dess produet ingår uti den större handeln, och då krognäringen är derpå grundad, kan densamma både controleras och beskattas så, att consumtionen derigenom inskränkes.” ”De förenade Utskottens pluralitet har, 1 motsats med verkliga förhållandet, antagit, att mängden af det bränvin, som i Sverige öfverflödigt consumeras, är en produet af de större bran vinsverken i Riket, eller som de benämna konstbrännerier; hvarföre desamma, till fylleriets hämmande, borde Bevilln. och Oecon.-Vt.ik Betänkande T.-o 3. »7 borde utrotas, och bränvinet sålunda, genom försvårad tillverkning, hög skatt på tillverkningen och bränningstidens inskränkning, fördyras. Med någorlunda visshet kan man beräkna, alt de större brännerien för närvarande lemna i handeln högst 6,000,000 kannor bränvin, hvaremot de i3o,ooo små pannor, som finnas i Riket, säkerligen tillverka fyra gånger så mycket och ega ostridigt en förmåga att mångdubbla detta qvantum. Skulle derföre brän vins-priset, tillföljd af lagde hinder mot fabricationcn, stegras, skall färdigheten att begagna små brän vinspannor snart utveckla sig under täflan att begagna den gynsainma conjuncturen, men denna orsak skall hastigt framkalla sina verkningar, nemi. ökad produetion med både gamla och nya tusendetals småpannor, samt fällda pris, och allra säkrast skall ett ohämmadt bränyins-supande följa den fullkomnade små bränningen i spåren.
Och till honom församlades de Phariseer, och någre af de Skriftlärda, som ifrå Jerusalem komne voro. Och då de fingo se, att somlige hans Lärjungar åto bröd med menliga, det är, med otvagna händer, straffade de det; Ty de Phariseer och alle Judar äta icke, utan de alltid två händerna, hållande de äldstas stadgar; Och när de komne äro utaf torget, äta de icke, utan de äro tvagne. Och mycket sådant är, som de hafva tagit sig uppå att hålla, som är, att två dryckekar, och krukor, och kopparkar, och bord. Sedan frågade honom de Phariseer och de Skriftlärde: Hvi vandra icke dine Lärjungar efter de stadgar, som de äldste uppåbudit hafva; utan äta bröd med otvagna händer? Då svarade han, och sade till dem: Väl hafver Esaias propheterat om eder, I skrymtare, som skrifvet är: Detta folket ärar mig med läpparna; men deras hjerta är långt ifrå mig. Men fåfängt dyrka de mig, lärande den lärdom, som är menniskors bud; Ty I bortkasten Guds bud, och hållen menniskors stadgar, som är, att två krukor, och dryckekar; och mycket sådant gören I. Och han sade till dem: Skönliga bortkasten I Guds bud, på det att I skolen hålla edar stadga. Ty Mose hafver sagt: Ära din fader och dina moder; och: Den der bannar fader eller moder, han skall döden dö. Men I sägen: En menniska må säga till fader och moder: Corban; det är sagdt: Gudi är det gifvet, som dig af mig skulle hafva kommit till nytto; Och tillåten så icke, att han något gör sinom fader, eller sine moder; Och gören Guds ord omintet med edar stadga, som I uppålagt hafven. Och mycket sådant gören I. Och han kallade till sig allt folket, och sade till dem: Hörer mig alle, och förstår. Intet går utanefter in i menniskona, det henne besmitta kan; men det som går utaf menniskone, det är det som besmittar menniskona.