Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
•—■ — och till vidmakthållande af nödiga sängoch husgeråds persedlar m. rn 2,300: eller tillhopa årligen 40,000: samt tillika begära, att kostnaden för nyssberörde persedlars anskaffning, uppgående till omkring 24,000 R:dr Banko, må af första årsanslaget för Instruktions-kompaniernas underhåll få bestridas, på det att särskildt anslag icke må behöfva dertill anvisas; börandes jag i underdånighet fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att, då afgången af manskap inom vissa regementen af indelta infanteriet och följaktligen äfven antalet rekryter i allmänhet de sednare åren varit större än tillförene, underhålls-beräkningen desto hellre måst derefter rättas, oaktadt sålunda anslaget utfallit högre än vid föregående riksdagar varit uppgifvet, som angeläget är, att, i händelse anslag för ifrågavarande behof nu af Rikets Ständer beviljas, detsamma äfven må varda bestämdt till ett sådant belopp, att brist derå ej är att befara. Såsom vid förra riksdagar plägat iakttagas, lärer äfven nu af Rikets Ständer böra i nåder begäras,. att, till betäckande af de genom södra bataljonens af Bohus läns regemente år 1831 af Eders Kongl. Majit nådigst än vidare på tio år medgifna förändring till roteradt infanteri, för Statsverket uppkomna kostnader, öfverskottet af de indelnings-räntor, hvilka förut ingått ensamt till nämnde bataljons rusthållare, varder, såsom hittills och så länge omförmälda förändring kommer att fortfara, ställdt till Eders Kongl. Maj:ts nådiga disposition. Ersättning för utöfver markegångspriset förhöjd betalning till inqvarterings-gifvare för dagportioner vid, indelta regementenas marcher lill och från möten.
Såvida det skall hafva någon påföljd, alt man skall anmäla det belopp man ernar tillverka, måste §:n stå qvar, sådan den är. Utsk. har insett nödvändigheten, alt lemna bränvinsbrännare tillåtelse att återfå ^:del af skatten, ifall han kan styrka, alt han icke tillverkat bränvin, motsvarande detta belopp, och orsaken härtill är, att man ansåg producenten icke kunna bestämdt beräkna till vei k ni ngsbeloppel, hvarföre man äfven lemnat honom rättighet all ytterligare erlägga' skatt, ifall averkningen med 20 proc. öfverstiger det anmälda beloppet. Frih. Haabs förslag föranleder endast till underslef; och jag anhåller alltså om bifall till §. Gr. af Ugglas: Med Gr, Lagerbjelke kan jag ingalunda in stämma, ty slutet af 1 mom. i §:n lyder sålunda: ”dock må, hvad han sålunda ålerlvfia får, ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften och återstoden icke i något fall understiga den afgift, sorn svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt 5 § får ske.” Jag tror således, lika med' Frih. von Kraemer, att § bör oförändrad bibehållas, ty detta är den enda möjliga utväg ali minska underslefven, hvilka, till följd af den föreslagna beskattningen, otvifvelaktig! kommer att ega rum. Gr. Posse: Jag får fästa upmärksamheten på, att om denna § antages och någon anmäler sig att tillverka 1000 k:r pr dygn och efter 2 eller 3 dagar efter bränvinstillverkningens början, bränneriet förstöres genom eld eller någon annan olycka, återfår egaren af bränneriet endast en femtedel af skatten. Frih. Raab: Hade Gr. Posse observerat innehållet af 47 §, hade sannolikt hans anmärkning uteblifvit. Gr. Lagerbjelke har, såsom Frih. af Ugglas yttrat, något misstagit sig. Minimum får i alla fall icke understigas efter Hr von Hartmansdorffs förslag. Frågan gäller endast huruvida kontrollerna försvåras derigenom, all bränvinsbrännareo skulle få återtaga mer ån en femtedel af den erlagda skatten.
R:dr finge af honom fortfarande uppbäras, såsom ersättning för utfodring af en häst; samt att, enligt Kongl. Brefvet den 16 April 1817, sistnämnde arfvode borde utbetalas af öfverskott å Stats-Intraderne; Och som E. K. M. i Nåder ansett inrättandet af ett Central-Institut i Hufvudstaden för Gymnastiska öfningar vara nödigt och nyttigt , samt den allmänna fördelen deraf blifvit af erfarenheten vitsordad, hafva Riksens Ständer alltså funnit , det meranämnde Inrättning, ej mindre i detta afseende än för bildandet af skicklige Undervisare i Gymnastik vid Lärosäten och andra uppfostrings-anstalter i - Riket, jemväl bör af Staten åtnjuta det understöd, som erfordras för Inrättningens framtida bestånd, helst i annat fall den i nu gällande Skol-Ordning gifne föreskrift, om ungdomens öfvande i Gymnastik, icke skulle kunna verkställas, i brist af personer, sorn vunnit erforderlig skicklighet, att i sådane öfningar undervisa. Riksens Ständer, som på grund häraf låtit å Stat uppföra 1000 R:dr årligen, hvaraf 500 R:dr skola utgöra arfvode för Gymnastiska Central-Institutets Föreståndare, och 2:ne Med-Lärare vid Institutet hvardera erhålla aoo R:dr, samt 100 R:dr bestås Föreståndaren till utfodring för en volti - Underdånigt! Skrifvel ser. ' ju gerings-häst , kunna 1 i k val icke något ytterligare anslag för ifrågavarande Undervisningsanstalt bevilja, emedan det egenteliga ändamålet -äfven, utan en sådan större utsträckning , sorn Ling föreslagit, torde kunna vinnas, och de afgifter, hvilka erläggas för undervisningen, synas böra, lill hufvudsaklig del, bidraga till Lärarnes vedergällning. 4:0. Hvad slutligen angår det, uti Stats» Contoirets vid E. K.
Hon var uppfödd i ett despotiskt hof, uppammad i despotiska grundsatser, i ett land ändtligen, der undersåtarnes lif och välfärd hängde, svigtande, på herrskarens värjspets. Hon kunde derföre aldrig förlika sig med ett deladt välde. Men, liksom treenigheten blott är en Gud, så borde, enligt hennes åsigt, konung och drottning vara endast en vilja, hvilken hon nog visste med sig, att det blef henne sjelf uteslutande förbehållet att gifva riktning. Dessa tänkesätt var det likväl angeläget att dölja för senaten och folket, tills allt var redo att låta dem framträda i handling. Det kostade henne mycken möda att förställa sig. Äfven när hon behöfde visa sig förtrolig och intalande, för att vinna någon för sina ändamål, kunde hon omöjligt helt och hållet glömma, att hon var den enväldige hjeltekonungen Fredrik den Stores syster. Adolf Fredrik åter skulle, sig sjelf lemnad, rätt gerna åtnöjt sig med den lott, svenska statsförfattningen honom beskärt; men, undergifven sin gemåls behag, tvingades han till det dubbla hyckleriet, att inför henne låtsa en herrsklystnad, som ej bodde i hans själ, och inför Rådet ett nit för samhällsskicket, hvars störtande utgjorde målet för hans hemliga bemödanden. ANDRA KAPITLET. Någon tid efter Adolf Fredriks uppstigande på thronen gaf det kungliga paret en cour, för att emottaga lyckönskningar. Der trängde sig om hvarandra landets barn och främlingar, embetsmän och vetenskapsidkare, krigare, civile personer och andlige fäder. Det kungliga paret gjorde en rund genom palatsets salar med den hållning och okonstlade värdighet, som anstå och tillhöra purpurn. Endast mot den mäktiga senaten, hvilken det varit till konungaparets nytta, att företrädesvis smeka, åsidosatte, som vi rätt snart få se, Lovisa Ulrika den fina takt, hvaraf hon eljest var utmärkt, och tillät sig ett utbrott, på samma gång opassande och oklokt.
Det hade ock varit ett brokigt stim på promenader o c h gator hela den sommarljumma dagen. Ännu hade ej den eleganta världen spridt sig till sina sommarnöjen, badortssejourer och resor. Ännu prunkade det ljuslöfvade » torget », där blomstergruppernas hyacinter och narcissor spredo sin rusande doft, af de unga damernas brokiga toaletter och prunkande parasoll, de uppvaktande kavaljerernas sydländskt färgrika toaletter. Ännu sprängde » den vackra grefvinnans » kastanjeröda spann vid promenadtid i glänsande selar fram efter Kungsträdgårdsgatan och vidare Strandvägen ut mot Djurgården, medan beundrande blickar och gentlemannamessiga bugningar helsande följde den eleganta unga kvinnan, som, infattad af den tillbakafällda suflettens svarta ram, bekvämt lutade sig mot vagnens blåa sidendynor under spetsparasollens genomskinliga skugga^ ... Kurt hade hela dagen varit i rörelse, oaflåtligt upptagen af allsköns hopade bestyr. En uppvaktning hos regementschefen hade afslutat dagens uträttningar. Och nu trädde han just, efter slätad middag, ut mellan marmorkolonnerna på » Rydbergs » trappa, i detsamma som klockan i Jakob slog sju. Det första fästmansbrefvet till Sonja, rikare på ömt nonsens — dock, ack, hur innehållsrikt! — än på något egentligt nytt, var nyss afslutadt vid cigaretten och gravensteinern därinne. Det skulle visserligen ej nå henne ännu på tvänne långa dagar, hon var j u ej själf ens vid resans mål — men aftalet fick ej svikas. Nu kände han sig helt upprymd och glad, värmd till sinnet af den unga kärlekens charme. Och där den svala vinden från strömmen slog honom till mötes, fylld af tonerna från Strömparterrens jauilscharmusik, funno de genast resonnans, och han stämde sorglöst gnolande in, medan » turcens » blåa rök drog sig i långa strimmor genom den klara luften efter honom. * * Öfver Skeppsholmen hade han kommit ut till Djurgården. Det var j u icke möjligt att besluta sig för att vända hem en sådan afton som denna.
I sådant afseende utber jag mig få fråga, 0111 det är politiskt riktigt och öfverensstämmande med Constitutionens anda, att pålägga skatterna bögre, än hvad Styrelsen fordrar. Hvad bevisningen angår för måttligheten af Lönernas belopp, så erkänner jag, att ingen känsla för mig skulle vara behagligare, än om jag med min röst kunde biträda ännu högre löner för Armeen, i fall jag trodde sådant vara öfverensstämmande med Folkets förmåga; men vi behöfva icke mer än ett eller två missväxtår, för att öfvertyga oss, huru liten ekonomisk styrka Sverige äger, och huru nödvändigt det för oss är, att gå sparsamt tillväga. Här har blifvit yttradt, att beräkningen af Boställenas afkastning blifvit för högt tilltagen, då jag deremot på andra sidan icke hört den anses vara för låg. Men besynnerligt nog är det, att det första föremål som framställer sig för mitt omdö - 136 Hen 5 Oetober f. m. ine, och om hvilket föremål jag äger eu noga kännedom, tyckes bevisa motsatsen, eller att uppskattningen skett för lågt. Jag menar Åkersbergs Indelning, eller Nerikes Regementes fordna Chefs-boställe. Detta är beräknadt till i25o R:dr årlig afkastning. Åkersberg är dock 3, eller, sorn jag tror, 4 mantal, oberäknadt Capitenskäpet Wia, som är 3 mantal. Wia lemnade ensamt för 16 eller 18 år sedan 120 Tunnor spannmål i arrende till Öfversten och 60 eller 80 lass hö. Då jag beräknar detta, måtte Åkersbergs Boställe vara för litet uppskattadt till laSo R:dr. En Talare har här, till följd af granlagenhetens föreskrifter, förbigått den militairiska och politiska behandlingen af vår Armées inrättning, Om det varit fråga om organiserandet af Sveriges försvar, skulle jag sökt följa talaren, utan äfventyr att öfverträda granlagenhetens gränsor. Men då här blott är fråga om Lönereglering, förbigår jag att undersöka vårt behof af ökad personal inom Arméen.
Han sträckte upp armarne kring hennes hufvud och höll henne fast. Hon kysste honom gång på gång. Men det var balkongen, det var månskenet, det var spetsslöjan, riddardräkten, sången, applåderna, som hade all skulden, de stackars unga människorna voro oskyldiga. Icke hade de velat det. Ej hade hon skjutit undan grefvekronor, som sväfvat öfver hennes hufvud, och gått förbi millioner, som legat for hennes fot, af längtan efter Gösta Berling, ej hade rekommenderar sitt n y a välsorterade lager af S y b e h ö r samt artik " lar för damoeh barnbeklädnad. han redan glömt Anna Stjärnhök. Nej de voro utan skuld, ingen af dem hade velat detta. Det var den blide Löwenborg, han med tå- ren i ögat och löjet på läpparne, som den dagen var ridåuppdragare. Förströdd af många sorgens minnen, märkte han föga af denna världens ting och hade aldrig lärt att sköta dem rätt. Då han nu såg, att Gösta och M a - rianne intagit en ny ställning, trodde han, att detta också hörde till tablån, och så började han rycka i ridåsnöret. De unga på balkongen märkte intet, förrän applådåskan åter dundrade emot dem. Marianne ryckte till och ville fly, men Gö- sta höll fast henne hviskande: » Stå stilla, de tro, att det hör till tablån. » Han kände, hur hennes kropp skalf af en rysning, och hur kyssarnas glöd slocknade på hennes läppar. » Var inte rädd », hviskade han, » sköna läppar hafva rätt att kyssa. » De måste stå kvar, medan ridån gick upp och gick ner, och hvarje gång de hundra par ögonen sågo dem, framdundrade lika många par händer en stormande applåd. Ty det är vackert att se två sköna, unga människor ge en framställning af kärlekens lycka. Ingen kunde tro, att dessa kyssar voro annat än teaterbländverk, ingen anade, att eenoran skalf af blygsel och riddaren af oro. Ingen kunde tro, att ej alltsammans hörde till tablån. Ändtligen stodo Marianne och Gösta bakom scenen. Hon strök sig öfver pannan uppåt hårfästet.
allmänt erkända gagneliga verksamhet som vetenskapsman, den frikostighet han ådagalade genom att till Naturhistoriska Riksmuseum förära sina dyrbara geologiska samlingar, samt slutligen enkans onekliga behof af ytterligare bidrag till sin bergning, enär boet utvisade en ganska obetydlig behållning, och hon för närvide icke åtnjuter annat, än en pension på 500 rdr bko, hvartill hon blifvit berättigad genom mannens inbetalningar. Jag kan på dessa skäl icke annat, än yrka bifall till K. M:ts Propos. Frih. Leijonhufvud, Axel Gabriel: Vid afgörandet af frågor utaf den beskaffenhet, som den närv:de, måste naturligtvis tvenne spörjsmål framställas. För det första: har den aflidne i någon större eller mindre grad gjort sig förtjent af fäderneslandet ? och för det andra: är den efterlefvande i behof af understöd? På den första (rågan måste ett allmänt ja svaras. Prof. Mosanders stora förtjenster inom fäderneslandet, och bans stora rykte utomlands är derföre en borgen, och göra hans minne till en heder för Svenska nationen. Hans 35:åriga verksamhet såsom lärare, hans forskningar och uptäckter, hans värderika skänker till Riksmuseum måste erkännas. Han företog resor så väl inom som utom Sverige, under hvilka han gjorde stora samlingar i geologiskt afs:de, dem han förärade staten. Hade han icke gjort det, utan mera tänkt på sina efterlefvande, så hade han gjort klokare. Det bör då vara en pligt för staten, att hålla hans enka skadeslös derför. Jag öfvergår nu till den andra frågan. I boupteckningen visar sig en behållning af 8,283 rdr, hvilken, fördelad emellau enkan och dottern, lemnar den förra medel blott till det tarfligaste bo. Hennes uppehälle måste då besörjas med den pension, hon, till följd af mannens inbetalningar, upbär. På grund af allt detta, vågar jag anhålla om bifall till K. M:ts Propos. och afslag å StatsUtsk:ts framställning. Hr Printzensköld:
Maj:t Enke-Drottningen , utöfver Underhålls-beloppet 60,000 R:dr och Arrendet för Starby Kungs-Ladugård, sådant det nu utgår, med 200 Tunnor Spanmål årligen, hälften Råg och hälften Korn, jemte betalning för Mantals-dagsverken , en ytterligare Summa af 10,000 R:dr årligen för att icke allenast godtgöra besittningen af Wadstena Slott och den möjliga förhöjningen å ArrendeKontraktet för Starby, genom hvars orubbade bibehållande någon ersättning till Innehafvare» icke ifrågakommer, utan ock för öfrigt vara i någon mån svarande emot den serskilda Summa till handpenningar, som, i afseende å Hennes Majus allmänt kända välgörenhet, af Riksens Ständer vid 1815 år Riksdag blifvit anslagen. §• 5- För Hennes Kongl. Maj:t Vår nu regerart-' 725 Rik sdags-Beslutet - de Allernådigsta Drottning håfve Vi, i det be? dröfliga fall, som Oud Nådeligen länge fördrojej att Hennes Maj:t 'olifver i Enke-Stand försatt, fastställt en årlig Underhålls-Summa af 60,000 Ridr sarnt utsett Ulriksdahls Kongl. Dust-Slött att såsom Enke-Säte upplåtas och af Hennes Majit för lifstiden begagnas och disponeras. §• 6. Med odeladt bifall till den af Hans KonglMajit och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen för-' klarade Nådiga önskan, håfve Vi beslutit, att en Minnesvård öfver Svea Rikes ulkorade, älskade och djupt saknade Kron Prins Carl August, med tjenlig Inskrift , som värdigt tolkar Nationens gjorda förlust och utmärker dess gärd af vördnad , tacksamhet och tillgifvenhet, bör uppföras på det ställe af Qvidinge Hed i Skåne , der Hans Kongl. Höghet den 28 Maj 1810 slu-’ tade Sin bana. Och håfve Vi till kostnaden för denna Minnesvård anslagit en Summa sf Tio Tusen Riksdaler. §• 7- Då Vi, i kraft af den rätt, 62.’ och 64. § §.
Uti de under den 3 och 10 Juli 1840 för Stats-departementenas Kansliexpeditioner utfärdade instruktioner stadgas: alt om tjensteman begär ”fel eller försummelser af svårare beskaffenhet eller visar vanvördnad emot förman eller brister i lydnad mot förman i tjensten” eger Deparlements-chefen att låta tilltala den felaktige inför Kansli-rätt, och ankommer det på Departements-chcfen ”att, intilldess Kansli-rätten hufvudsakligen i målet sig utlåtit, den tilltalade ifrån tjenstens utöfning skilja och låta innehålla hälften af dertill hörande löne-inkomst utan att särskild klagan deröfver föras må.” 1 afseende å den under Konungens Befallningshafvandes lydnad och inseende ställde Skogsoch Jägeri-staten bestämmes uti instruktionen af den 16 Mars 1838, att om Öfver-jägmästare, Jägmästare eller Öfverjägare beträdes med tjenstefel, som anses höra till åtal föranleda, den tilltalade, under det åtalet varar, skall skiljas ifrån tjensteutöfning och löneförmåner. Af allt detta inhemtas således, huruledes rättighet för Konungens Befallningshafvande att, då tjensteman ställts under åtal för felaktigt förhållande, förordna om Bilt. lill H. St. Betänkande N:o 70. den tilltalades skiljande ifrån tjensteutölning, om den åtalade felaktigheten det förtjenade, varit medgifven redan genom 1734 års instruktion, samt jemväl är bestämd i afseende å en annan under Konungens Befallningshafvande lydande korps, eller Jägeri-staten; äfvensom att enahanda rätt i allmänhet är tillagd vederbörande embetsmyndigheter, både de kollektivt sammansatta, eller Kollegierne och sådane, der beslutande rätten utöfvas ensamt af chefen, såsom uti Stats-departementerne.
Rotehallarne i allmänhet skulle hellre önska att för framtiden erhålla förminskning i sjelfva Roteringsberäkningen, än, såsom nu är stadgadt, åtnjuta lindring i Beklädnadsoch Recruteringskösfnaderna, för hvad af Ofverlopps-rotarnes afgift kan belöpa, och hemställde alltså, med förnyande af deras vid 1818 års Riksdag gjorda underdåniga anhållan, ”om icke ändamålet, sä ”på Statens som på Rotehållarnes sida_, skid”le, genom en sådan ytterligare reglering_> ”kunna vinnas; i hvilket fall de erforderlige “åtgärderne, till närmare utrönande, huru den“samma i verkställigheten kan utfalla, torde blif“va i Nåder vidtagne, men emedlertid den verk”ställda Roteringen i dess nuvarande skick ”förblifva.” Med hemtad anledning af Rikets Ständers sistberörde underdåniga Skrifvelse, täcktes Kongl. Maj:t, under den 29 Augusti r8*5, i Nåder anbefalla Dess och Rikets Stats-Contoir, att, efter granskning af från vederbörande Konungens Befallningshafvande infordrade uppgifter samt ef - 3a Statssamt Oec.-TJtsh. Uti. N:o 94. ter afdrag, af hvad till Postförselns bestridande inom Skane, af Rote-Vacancemedlen redan utgått, anvisa behållna öfverskottet af dessa, under arén 1816-1824, af 86 Ofverlopps-rotar erlagde Vacancemedel, till fördelning emellan de Rotar, som i Ordinarie Krieckteliållet ingått; och har Stats-Contoiret, till åtlydnad af denna Nådiga föreskrift, under den 16 Junii 1826, uppå Malmö Ränteri anordnat: för Christianstads Län .
BondeSlåndet, som isynnerhet bör vara intresseradt häraf, har också redan afslagit den nya redactionen. Herr Rosenquist: Jag begär, i anledning af Herr Thams yttrande, få förklara att jag icke bestrider, det ju 36 sådane personer väl kunna linnas, hvilka torde förstå alt bättre bedöma ensak, än 48 andra ; men jag påstår, att man i allmänhet i56 Den 26 F e b r u a r i i f. m. fordrar, att 48 så qvalificerade personer, att de i Rikets Ständers Utskott kunna inväljas, böra uträtta vida mera, än ett antal af blott 36. Friherre Anckarsvärd3 Carl Henrik: Sedan BondeStåndet redan afslagit den nya redactionen, anser jag det vara utan ändamål att vidare tvista om ämnet. Men i afseende på principen, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på, huruvida icke talrikheten inom Utskotten snarare bidrager till en långsammare behandling af ärenderne, än till en fullständig utredning deraf. På denna grund tillstyrker jag bifall å den ifrågavarande nya redactionen. Herr Lagerhjelnij Pehr: Jag tager mig friheten instämma i Friherre Anckarsvärds tillstyrkan af bifall å den nya redactionen, på den ytterligare grund, att, i anseende till UtskottsLedamöternes talrikhet, måste det hända inom de mindre talrika RiksStånden, såsom Presteoch BorgareStånden, att, liksom det skett vid denna Riksdag, samma personer måste inväljas i flere Utskott, hvarigenom visst icke skyndsamhet i ärendernes behandling vinnes. Herr von Hartmansdorff3 August:
Si, den Guds utkorade, är hon icke rätt som en ängel från himmelrik? Hvarför vänta de? Hvarför uppsätta de icke henne nu genast på tronen? Hör hon icke Sveriges allmoge till? Men herrarne, herrarne, ja, de ha det godt nu, så länge de makten hafva, och släppa ej vår välsignade fröken till hennes rätt. Ett sorl, som liknade knot, hördes bland en skara sjömän vid Skeppsbron. Huru länge skola vi tåla herrarnes regemente? Myndig! Myndig! Drottningen myndig! Kristina hörde detta och sporrade hästen, hälsande åt alla sidor. Sjömännen öfverröstades. Si, nu hälsade hon återigen! Det var på mig hon hälsade ... Nej, på mig ... Gud signe henne, det är vår fröken; hon skall råda och ingen annan! En lustig skräddaregesäll, inklämd med sin tunna person mot broskranket, företog sig att sjungande öfversätta de kringståendes känslor med den gamla danslekens ord: Hej, säj, så får du mej, och får du mej, så står du dej! Hvarpå en annan tunn medbroder, lika inklämd på motsatta sidan af bron, profetiskt fortsatte: Vill du inte ha mej, får du låta bli mej, vill du inte si mej, får du gå förbi mej, si, så är jag fri från dej! Kristina har berättat, att rådet erbjöd henne kronan redan i Oktober 1643, ett år före tiden. Däraf finnes i historien intet spår, men väl många, att folket ville påskynda myndighetsåldern. Hon visste detta, och det öfverensstämde med hennes brinnande längtan att utföra storverk. Men hon förstod, att tiden kräfde manskraft vid statsrodret, och var klok nog att vänta. Hon mognade hastigt under folkets kända medhåll. Riksförmyndarne insågo, att hon var drottning, innan hon ännu bar kronan, och från denna tid begynte Kristinas mening tynga i styrelsens vågskål. När hon uppnått slottsporten, höll hon stilla, betraktande från sadeln de högtidsklädda folkskarorna och den i solskenet glittrande strömmen. Se sade hon till gamle riksamiralen Gyllenhjelm, som var henne till möte vid porten detta är mitt parlament, min krigshär och min flotta! Finns någon skönare ädelsten i en krona, än folkets kärlek?