Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De intogo hvardera en liten klint och utropade: „Jag står öfverst på berget“ – „Det är jag som står allrahögst uppe“ och vrede och raseri uppfyllde deras sinnen, sedan de förgäfves sökt öfverbevisa hvarandra om sanningen af deras ömsesidiga påståenden. Grillfängerier Förord. De bägge första i detta häfte införda uppsatserna motsvara någorlunda om icke fullt det i föregående häftes förord gifna programmet att vara kåserier för ögonblicket och pratmakerier för stunden, ehuru äfven de lida af en viss långtrådighet. Den tredje uppsatsen är däremot alltför tungtänkt att kunna gälla för kåseri i Jörgens stil. Jag anser den det oaktadt kunna inrubriceras bland “Grillfängerier“, emedan den endast utgör ett af de något sväfvande försök till världsförklaring, som sysselsätta min filosoferande men filosofiskt oskolade hjärna, och därför ej kan göra anspråk på någon bestämdare rubrik än den omslagstiteln angifver. Denna titel tyckes mig nämligen kunna omfatta både lätta kåserier om hvad som hälst och spekulativa funderingar om mångt och mycket, som är litet mera allvarsamt menadt. Gustaf Fröding. Om härstamning. Jag förmodar att många funnit mina fantasier i föregående häfte om Heidenstams underbara härstamning från Sardanapalus och Farao mindre antagliga och däri göra de möjligen icke så orätt. Själfva spörsmålet om härstamningens invärkan på ett folks såväl som på en människas lynne, karaktär, utseende, uppträdande, sympatier och tillvarelsesätt kan emällertid förtjäna att undersökas. Det är sannt, att liknande orsaker framkalla liknande värkningar, och att man kunde tänka sig tvänne af hvarandra oberoende räckor af orsaker och värkningar, hvilka åstadkomme liknande resultat i tvänne med afseende på genealogiskt sammanhang vidt från hvarandra skilda folklynnen, periodlynnen äller människolynnen. Det sakförhållandet, att i Italien före renässanstiden liksom i Hellas före den Perikleiska perioden utvecklat sig suveräna städer, som samtidigt voro stater, och att dylika statstäder äro särskildt lämpade att utveckla konst och mångsidig bildning, kan vara en af grunderna till att Firenze under Mediceernas tid kommit att likna Athén under den Perikleiska perioden.
Ja. nu tillräckligt jag skvallrat har, Därför — förlåt mig — jag afsked tar. Moster Lisa. Charad. Mitt första är en fjäder, Ur dödens vinge fälld, Och kan bestå af kläder, Men oftast dock af » gäld ». Ur operans * Innehållsförteckning. Clara Tschudi. (Med porträtt.) — Folket, som måste lära tro på sig själft; af Dagmar B — m. — En afbetalning; en hvardagshistoria af Emil Linders. — I tjänariunefrågan. — Kungssång; af Adi. — Fru Lovisa Petterkvist skriiver. — Kvinnokonferensen (Forts. o. slut.) Idun Prenumerationspris pr Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher I d u n m. pl. Idun ensam år: kr. Träffas å b y r å n k l. Allm. Jämnlikhetsm a x i m e n har nu likställt kvinnan m e d mannen ej minst i n o m det andliga området. O c h då Thalias konst haft o c h har ett m å n g t a l af utmärkta företräders kor, har den sceniska pegasen funnit endast få ryttarinnor, hvilka applåderats såsom fulländade i n o m den hög utglfvare: FRITHIOF HELLBERG. Utglfningstid: hvarje 7i ' «&lt;ti« 7¥ » r&lt;&lt;rt fredag. 70 öre p r n o n p. - r a d. Canth. re skolan. Felix Lindberg. Sen till, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta! Faroäl! R undt om mig hvirfla de vissna Ilad, och stormen sliter i kappan — du står i höstsolens gyllne bad och säger farväl från trappan. farväl min lilja, min ros, min jasmin — farväl alla sommarnattsdrömmar! Turing verandan glöder det vilda vin; sin höstdräkt naturen sömmar. ^farväl. 5y " ar vi mötas härnäst igen har frosten pudrat björkarnas grenar, och rännilen somnat fär länge sen och sjunger ej mer Iland mossiga stenar.
Ett annat föremål för uppmärksamheten har vartt Bolagets pretention på ränta, som man påstår blifvit Bolaget försäkrad till 5 procent. 23 §. i Bolagets Privilegier lyder sålunda; ”Under byggnadstiden, eller intilldess ”Canalen blifver till genomfart färdig, bör "af Bolagets medel lill Actieägarne årligen "utbetalas Feni procent för deras insatte "Capital.” Här står af Bolagets-medel. Meningen var, att Discontens revenue skulle användas dertill, sedan Bolaget icke hade några Den 26 Mars e. m. andra medel. Sedan Disconten upphörde, fingo actieägarne sine 5 procent genom afkortning å inbetalningarne af actie-capitalet, hvilket, om allt varit som sig bort, hade till fullo ingått. Man kan likväl icke säga någonting derom, då Actie-capitalet var Bolagets egne medel, ehuru jag tror, att det stridde mot principen från början; men efter den tiden, och då Bolaget ej vidare bade egne medel, utan blott Statens medel voro att använda, måtte det väl vara slut med Bolagets pretention på ränta. En helt annan sak är, om man af känsla för det lidande, som drabbat actieägarne, ville bevilja dem någon förmån under namn af ränta. Emedlertid var det dessa pretentioner om laglig rätt till ränta, som väckte mycket missnöje. Vid sista Riksdag, då Bolaget begärde ytterligare understöd, föreslogs, att Bolaget skulle få dessa fem procent på sådant sätt, att de ansågos hafva ökat sitt actie-capital med 20 procent, Ehuru detta förmodligen icke hade medfört någon direct vinst, innefattade det likväl ett anspråk att erhålla en förmån, som var i rak strid med Bolags-reglorna. Det blef äfven af Rikets Ständer afslaget. Under öfverläggningarne i Statsoch BancoUtskotten sista Riksdag, deruti jag såsom Ledamot i BancoUtskollet deltog, voro mångå, som yrkade, att anslaget icke skulle blifva högre, än hvad föregående Ständer hade till årligt användande bestämt.
Med anledning af E. K. M:s Ilögstberörda nådiga framställning och på grund af deruti åberopade serskilda förhållanden, få Rikets Ständer, jemte anmälan af sin önskan och förhoppning, att ifrågavarande till hufvudstaden inkallade garnisons-förstärkning må, i öfverensstämmelse med hvad i den nådiga skrifvelsen finnes antvdt, minskas, i den mån sådant utan våda för lugnets och säkerhetens upprätthållande låter sig verkställa, i underdånighet tillkännagifva, att Rikets Ständer till E. Iv. M:s disposition å RiksgälcLs-kontoret Expeditions-Utskottels Fö slag till lind. Skrifvelse, N;o 66. 107 anvisat en kreditivsumma till det af E. K. M. äskade belopp 150,000 r:dr, att, i man af behof, emot framtida redovisning användas till bestridande af de kostnader, hvilka genom meranämnda garnisons-förstår k ning för statsverket uppkommit eller ytterligare uppkomma. Bikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 April 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 April 1848. Preste-ståndet den 19 Borgare-ståndet den ig Bondeståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse > angående utvidgande af rättigheten till kyrkostugors uppförande inom JVurrbottens och fVesterbottens län. (Allm. Besv-. o. Ekon.-utsk. Bet., N:o 55.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmäldt, huruledes det genom Kongl, brefven till landshöfdingarne i Norrbottens och Westerbottens län, af den 6
Utom sig af sorg kastade sig UlrichTheodor på knä vid hennes lik, vätte hennes hvita hand med strida tårar och anklagade sig själf i de häftigaste ordalag. »Ha, det är jag själf som dödat henne ... Ack, att jag finge följa henne och återförenas med henne ...» Ändtligen när han kommit till någon besinning och sans och kunde tala, ehuru ännu hans tårar runno, frågade han sin lifmedikus van der Maës, som Hengstenberg låtit kalla till hennes läger, om han trodde, att hon beröfvat sig själf lifvet med något gift. Men denne skakade på hufvudet och talade om förskämdt blod och bittra vätskor. Han beklagade, att han blifvit för sent tillkallad och försäkrade, att ett i tid anbragt starkt purgativ helt säkert kunnat rädda den saliga markisinnan. La Fleur däremot berättade, att markisinnan sedan den dagen Ulrich-Theodor reste ej varit sig själf lik, men gått som en skugga genom de gyllene rummen i Mon-Bijou, och hade intet annat velat företa än att ensam och utan sällskap ro öfver till Fasanön och där dröja i timmar, insupande den kalla aftonvinden vid den sanka stranden. Så hade hon dag för dag blifvit blekare och svagare, och till sist hade hon en afton tagit prinsens alla bref och lagt sig i sin bädd, och sedermera eftersändt en biktfader från jesuiterkollegiet i Dessau, som gifvit henne den heliga hostian. Ulrich-Theodor lyssnade girigt till hvarje ord af La Fleur, så gick han utan ett ord ner till bryggan och rodde gondolen öfver till Fasanön, och då han i gräset kände märkena af en älskad gestalt, som där hvilat, kastade han sig ner och med våldsam gråt upprepade han hennes visas sista rader: För herde utan klander i brand har själen brunnit. Till evig tid Sylvander har hennes hjärta vunnit. I lust det slår, i sorg det slår, för älskarn skall det brista. Den dag, som han från henne går blir säkert hennes sista.
Frih. Palmstjerna: Jag skulle instämma med Hr v. Troil, 0111 jag icke funnit, att författningarna medgifva prestön rättighet till tionde af soldatens skörd, i följd af hvilket stadgande jag ser, att utöfver dessa 12 öre, som äro bestämda för lösen af dagsverksskyldigheten, äfven ett annat åliggande om afgifts utgörande till presterskapet finnes för soldaten; och derföre tror jag, att bestämmandet af en enda viss afgift i detta fall endast är att anse såsom ett accord eller en öfverenskommelse emellan presterskapet och dess åhörare, ett accord, som af R. St. föreslås att af K. M. sanctioneras för att gälla öfver liela Riket. Jag har förut yttrat, att jag för min del tror 16 sk. b:co i detta afseende vara en lämplig afgift, och jag kan ej linna, att denna fråga på något sätt kan anses såsom en privilegii-fråga. Här torde likväl icke vara stället att utreda detta, utan lärer det vara tillfyllestgörande, att R. o. Ad. fattar sitt beslut i frågan. Med Gr. Posse kan jag icke förena >nig deri, att afgiften må bestämmas efter markegångspriset å dagsverken, då jag icke kan anse detta vara annat än ett enkelt accord, som bör bestämmas i penningar och icke i arbete. När man i sednare tider, då arbetsskyldighet kunnat bestämmas i penningar, har antagit såsom grundsats att afskaffa dessa prestationer i natura, och sålunda dagsverksskyldigheten till kungsgårdarna dels blifvit afskalfad och dels förvandlad, ser jag icke, hvarföre man skulle införa en dagsverksskyldighet för gemenskapen till presterskapet, då ett lämpligt sätt finnes att afskaffa den och deremot gifva presterskapet ersättning. På denna grund kan jag ej finna, att man bör bestämma afgiften efter de hvarje år olika markegångsprisen. Nu, när vi en gång fått ett bestämdt mynt, kunna vi äfven bestämma en skatt i den nya myntsorten, för att måhända i framtiden utsträcka en så helsosam åtgärd till alla öfriga skatter.
Den sami TianrO' Utskottas B el tini andert. ^67 tti, söm , genom sammanräknande af a! la dessa medel-éourser, uppkommer, delas emellan postdagarnes antal oell beloppet anses utgöra dea för året gängse medel 'coursen. DeMS! kunna Full magt ige, i fall de med afseende på handelsförhållandet pröfva skäligt, -ytterligare lägga högst 3 i i sk., så vida det bär ofvan stadgade maximum derigenom icke öfverskrides, eller också på medel-coursensbelopp, med iakttagande af minimum, afdraga högst 2 sk-Fudmägtige göra derefter hos Kongl. Maj:t underdånig anmälan cm den beräkningsgrund, hvarefter mynt bart guld eller silfver under årets lopp kan tili Banquen in lemnäs och Eaneosedlar derföre utvexla*, samt anhålla att Kongl. Majit derom täcktes utfärda Nådig' Kungörelse. i) Inköp af mynti ar a metallers Till rättelse och ledning härutinnan, har Utskottet , ansett följande böra, på grund af hvad Rikets Ständer i allmänhet stadgat, San* coStyrelsen meddelas: För hvarje år fran Och med år 1821: ega Fulimägtige, att utaf Banquens behållna ränte-revenuer afsätta en summa af 266,666 R:dt 3S sk. Banco till Uppköp af inyhtbara metaller af silfver eller guld, detta sednare berak* nadt i det förhållande till silfver, socn i Ban*1 quens räkenskaper är antaget ; hvilken su.nma skall, uti årets räkenskaper såsom af Banquetis; vinst, disponerade afföras och å särskild conto upptagas. Förenämnde medel ega Fullmägtige 4 63 BancoUt skottet &
Af de tvenne egenskaper, som utmärka denna heliga urkund framför alla andra skrifter, är den ena, det nyssnämnda evigt visa innehållet; den andra, dess alltigenom bildliga uttryck eller framställningssätt. Utan att äga nyckeln till denna bildlighet, förstår man Ordets mening endast till en ganska ringa del, ja, egentligen allsicke. Dess verkliga mening är nämligen en inre, – en ande-mening; till hvilken den yttre eller bokstafliga meningen förhåller sig alldeles liksom kropp till själ. I den mån allena, som någon fattar denna inre mening, skönjer han, med oupphörligt stigande vördnad, att der innebäres en verldsomfamnande förklaring öfver Lifvets ändamål, väsende och sammanhang. Redan i den uppenbarelse, der det allmänna Verldslifvet återspeglar detta evinnerligt lefvande och lifvande Ord, möter det oss såsom ett – ifrån det största till det minsta – symboliskt, allegoriskt, paraboliskt: der allt Naturligt innesluter ett Andligt, och derigenom äfven ett inom det Andliga inneslutet Himmelskt. Redan der visas oss alltså den följd af allt lifs gudomligt bestämda analogi och syftning, att till detta Himmelska förhåller sig det Naturliga, och ännu klarare det Andliga, såsom från lägre ståndpunkt motsvarande lifs-yttring och lifs-form, – kort sagdt, såsom motsvarighet, och således såsom antydning; så att intet Himmelskt gifves, som icke genom ett Naturligt förebildas, och intet Naturligt, som icke anspelar på ett Himmelskt och har sin betydelse, sitt sanna väsende just i att vara denna anspelning, denna det Himmelskas sinnebild. Det vore då otänkbart, eller omöjligt, att icke samma förhållande skulle öfverallt igenfinnas i den omedelbarare och högre meddelning af den Eviges Vishet, hvari den tilltalar oss på vårt eget menniskospråk, på de blad, som derföre allmänneligen erhållit namnet ”Guds Ord.”
Enligt hvad inom Utskotten blifvit upplyst, har en sådan utbrytning eller afvittring sedermera blifvit fullbordad, ej allenast inom nyssnämnde Jerna socken, utan äfven inom Näs och Floda socknar; hvadan skattejordsegarne inom desse socknar redan ega den friare dispositionsrätt i afseende å 8 Lagtami Allm. Besvärso. Ekon.-Utskoltens Vlidi ande, lV.o 33. deras skogar, hvilken i motionen blifvit yrkad, äfvensom, i följd deraf, för sine skogseflfekter fri flottningsrätt på Dalelfven och dess bifloder. En lika rätt kommer ock, i mån af afvittringens fortgång, att utsträckas till skattejords-egarne i de öfrige uti motionen uppräknade socknarne. I följd häraf och då sådan friare dispositionsrätt icke synes kunna ifrågakomma förr, än afvittringen försiggått, finna Utskotten sig icke ega skäl att, i anledning af förevarande motion, tillstyrka någon åtgärd af Rikets Ständer. Stockholm den 19 Augusti 1851. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-litsle. Betänkande, N;o 34. 1 \:o :il. Auli. till Exp.-Utsli. d. 20 Augusti 1851, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckte motioner om ändring af 4:de, 5:te och 6:te §§ i 24:de kap. Byggninga-balken, samt upphäfvande uf Kongl. Förordningen den 26 Oktober 1743, rörande stämningssättet i Brandstods-mål.
Frölich, David: Jag begär endast, att med några ord få gifva tillkänna, alt det ej är af likgilltighet för folkuppfostran, som jag underlåtit att deltaga i denna discussion. Det är egentligen på den grund, att jag högligen ogillar så mycket reglementerande, som jag förutsåg här skulle blifva frågan om, då jag fick läsa Utsk:ns betänk. Jag hyllar föröfrigt den grundsats, att upplysningen så småningom borde gå uppifrån nedåt, ty den går svårligen baklänges; men denna grundsats har likväl ej varit öfvervägande för mig att icke söka bidraga till R. o. Ad:s beslut. Jag ville nu blott hafva äran anföra delta till prot., med t i 11— kännngifvande derjemte, det jag erkänner behofvet att tänka på folkundervisningen, hvilken jag skall följa med all uppmärksamhet och hvartill jag önskar lycka, under hopp att goda frukter af blotta ide'en i en framtid skola skördas, 384 D c o iS Februari f. ra. faslän jag fl ut tar atl icke elen nu föreslagna lagstiftningen dertill leder. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Att jag under discus sionen öfver detta betänk, ej höjt min röst, har härrört deraf, att jag ansett det obehörigt för Ståndet att ingå så mycket i reglementariska föreskrifter, som det gjort. Då jag anser att verkställigheten deraf ovillkorligen blifver mycket svår, jag vill ej säga omöjlig, så har jag också trott, att allt reglementerande vore olämpligt här, för ett land af så olika beskaffenhet i de särskilda delar, som Sverige. Det ar ej detsamma att göra en författning för ett land, som är öfverallt tätt bebygdt och befolkadt, och för ett land, som i vissa trakter endast äger en mycket spridd och ojemn befolkning. Då jag ansett, att förhållandena i de orter, om hvilka jag äger någon kännedom, äro så olika emot hvad som i andra delar af Riket äger rum, så bar jag afhållit mig ifrån allt yttrande i denna fråga ; men då jag velat freda mig ifrån att blifva ansedd för 1 i k gil 1 tig i en fråga, som så mycket intresserar mig, så har jag velat anföra denna reservation. Gr. Spens, Carl Gustaf:
FörsvarsSystem för Sverige, om ett lämpligt. III. 9. R. 269. VII. B. 66, 74. A. 79. XVI. B. 92. A. 134. XVII. U. 228. A. 407- Försvarsverk, Rikets, om förändrade organisationer till inskränkning i kostnaderne för. B. 3io. VIII. Försvarsverkets extra-anslag vid sista Riksdag, om användande af, till Beväringens beklädnad. Se Beväringens beklädnad. — iståndsättande, om extra stats-anslag till. Se StatsRegleringen, Extra-. — iståndsättande, om förrättad revision af det vid sista Riksdag dertill beviljade anslag. Se Revision. Förvaltningen af Sjöärendena, om upplösning af. V. B. 187. A. 3og. IX. A. 235. Förvaltningens af Sjöärendena räkenskaper för år i83i, angående verkställd granskning af. Se Revision. G. Gardes-Rementena, angående anmäi knmgs-afdedning i fråga om löne-regleringen för VII. IX. B. 433- XI. A. 55. Garnizons-sjukliuset, allmänna, i Slockholm, angående verkställd revision af anslaget för. Se Revision. Garnizons-sjokhusets i Slockholm nybyggnad, om verkställd revision af anslaget för. Se Revision. Gefle, om uppiensning af norra inloppet till. VII. B. 3io. VIII. A. 96. Geijerstam, Gustaf Emanuel af, yttrande. XXI. 326. Generals-pensioner. Se Pensioner. Gewinsten å Kronans behållne räntor, om sättet för beräkningen af. Se Räntor. Gevärs-förråden, om användande af en viss del af de till Arme'ens materiel anslagne; medel till förstärkande af. XII. 172. R. 267, 288. XVIII. B. 86. A. 270. Gevärs-lillverkningar, angående, för Kronans räkning. XI. B. 33o. XII. A. 168.
3:o $ör tontagare anjlås erfattning i kontant af ©tatSmeDel, motfva* ranDe hittills varanDe inkomfler, att qvartaliter unDer året utgå,; för <2BerH och inrättningar, 3Ui|lhåll m. ni. anflås ItkaleDeS motfvaratiDe erfättning i kontant, att viD hvarje årS flut utgå. 4:o ©efia crfättntngSbelopp beräkttaS och bcftämmaS till likhet meD ht®aD inkotitflcrna i meDeltal utgjort efter h^nrje Säns fdrf?ilDa, af ^ammar^olle* giurn faffjlällDa markegång tmDer De fifta 10 åren, 1836—1845, forfeUönen för fpanmål inberäfnaD. §ör hvarje SöningSjlat, f^ierf eller inrättning, bör jlutfumman befiämmaS till Det jemna tiotal, forn är närmaft Den upp* gjorDa beräkningen. 5:o ©en för erfättningSbeloppen fålunDa uppgjorDa beräkning bör Derefter, på fätt prbfvaS lämpligaft, förvanDlaS till naturaperfeDlar, i hnfvuDfaflig öfverenSflämtttelfe meD Den för hvarje Sätt nu gällanDe perfeDelförtecfning, hvarviD Dock framDeleS förenkling torDe komma att viDtagaS, meD anleDning af Den framftällning i ämnet, font i unDerDånighet anhållit att ^ongl. $5?aj:t i nåDer måtte täckas viD näfta fKikSDag afgifva. 6:o ©ålutiDa beftämDa flater kunna Derefter icke utan ^Congl. 9ttaj:tS och Pikets ©tänDerS fammanfiämmanDe beflut föränDraS.
I allmänhet är det af stor nytta vid ett ägokifte, att alla ägor i skiftet ingå; deraf uppkomma de bästa och redigaste skiften; men man har likväl ansett ett undantag böra äga rum vid dessa tillfällen för ståndskog; och således icke ovilkorligt föreskrifvit, att den bör i skiftet intagas. Då nu olika tankar i denna del hos delägarne uppstå, synes det ej rätt, att låta saken bero af en eller annan ofta ensidig delägares vägran, att skogen må intagas i skiftet; intet säkert resultat skulle deraf uppkomma för det rigtiga och rätta i frågan; man bör derföre härvid följa samma princip, som ligger till grund för andra beslut, hvilka delägarne enligt SkiftesStadgan äga fatta, att nemligen, när delägarne äro oense, o väldige män skola öfver saken döma. Då en sådan föreskrift gäller för frågan om storskiftet å inägorne får rubbas, bör den väl äfven gälla för det å skogen. Tåg begär således afslag å Utskottens Utlåtande, och att SkiftesStadgan i denna elei må oförändrad bibehållas. 3q H. 11* iSo Den 27 Augusti e. ro. Grefve Posse: Jag ifrar i högsta grad för fortgången af Enskiflesverket, men önskar den ej på bekostnad af Skogshushållningen, så mycket mindre som begge dessa goda ändamål lätteligen kunna på en gång vinnas. Äldre Författningar om Enskiftesverket hafva alltid stadgat, att storskifte å skog är orubbeligt. Genom 1807 års EnskiftesStadga gjordes häruti den ändring, att beståndet af skifte å skog skulle bero af de fleste delegarnes beslut derom. Detta hav upphört i den nya Stadgan, och en ny princip blifvit införd, af hvilken jag icke kan inse behofvet, ty skiftet å skogen är oberoende af skiftet å inägorna. Det har nyss blifvit stadgadt, att inoch afrösningsjord ej böra blandas; och det gör alldeles ingen ting, om den storskiftade skogen ej ligger tillsammans med inrösningsjorden.
Samspelet är naturligtvis som alltid å denna scen godt, och programmet förtjänar att tagas i betraktande, särskildt för det första styckets skull. Svenska teatern har upptagit Ibsens senaste drama » Hedda Gabler » med fru Hvasser-Engelbrecht i titelrollen. Då detta skrifves, hafva vi emellertid ej sett stycket, hvarför vi ej kunna nämna något vidare därom förr än i nästa nummer. Om Vasateaterns senaste program vilja vi fatta oss kort, så mycket hellre som detsamma, efter allt att döma, när dessa rader ligga inför våra läsarinnors ögon, redan bör tillhöra de minnen, som ju förr dess bättre må glömmas. Man hade af författaren till » Duvals skilsmessa » sannerligen trott sig ha rätt att vänta något bättre än det oresonliga, vågade och platta misch-masch, som presenteras i form af vaudevilleoperetten » En flickpension ». Alla ansträngningar af teaterns mest gouterade förmågor kommo också till korta i den atmosfär af kylig missräkning, som snart bredde sig mellan salong och scen; fröken Ekströms täcka uppsluppenhet, fröken Magnussons och hr Strömbergs burleska komik — • allt var förgäfvesl De goda förmågor, som bringas in i den pinsamma nödvändigheten att till sista replik föra fram en slik dödfödd produkt för en allt mera afvog publik, äro kanske högst att beklaga. Och en lycka i olyckan är åtminstone, om denna publik dock till sist, som här, lemnar teatern med den varma förhoppningen att snarast på nytt få helsa sina gunstlingar i värdigare uppgifter. Ty det är sannt, att vi ha Vasateatern att tacka för allt för många glada aftnar för att ej gärna vilja stxyka ett streck öfver denna, som hade den aldrig varit. Hr G. A. Söderman, hvilken som bekant nyligen hemkommit efter slutade sångstudier i utlandet, gaf i söndags en matiné i Musikaliska akademien. Denna uppvisning gaf oförtydbart vid handen, att hr Södermans stämma, som före utresan föreföll något tjock och grumlig, betydlig utvecklats såväl i omfång som välljud, hvarjämte föredraget vunnit i dramatiskt lif och färg.