Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva nu 10 kanonslupar, som icke duga till något, emedan de gå för långsamt. Dessa slupar kunna i öppna sjön aldrig hafva hopp om framgång; ty de göra endast 8^ knop, då deremot de utländska göra 10 till 11. De kunna således icke inlåta sig i strid. Alla fartyg, som hafva mindre fart, komma derföre alltid att få stryk, så framt de icke kunna innan nattens inbrott komma undan. Afven i skärgården anser jag högst vigtigt, att farten är stor; ty är jag underlägsen, behöfver jag komma in i skären, och är jag öfverlägsen, bör jag icke låta fienden komma undan. Här har blifvit taladt om fregatten Vanadis’ kanoner. Jag anser styrelsen derutinnan hafva begått ett misstag. Man har försvarat dem derföre att de skulle bättre kunna genomtränga ett pansarskepp; men detta gäller om de Engelska kanonerna af samma kaliber och icke om Vanadis’. Hade styrelsen varit välbetänkt, så hade den icke gifvit Vanadis några kanoner; nu har det emellertid skett, förmodligen på det att anslaget skulle gå åt. Men bättre hade det varit att bespara medlen, intilldess frågan om hvad slags kanoner äro de bästa, blifvit afgjord. Hr Cederschiöld, Robert Teofron: Då jag naturligtvis icke kan ega någon insigt i sjöförsvarets ordnande, har jag ej heller deltagit i den diskussion deröfver, som nu egt rum; men då jag hört ett yttrande af en Konungens rådgifvare, hvilket jag anser vara af vida större politisk vigt än hela den ifrågavarande motionen, har jag trott mig ej böra låta detta yttrande bortklinga, utan att någon närmare uppmärksamhet fästes derå. Hittills har en Konungens Propos. ansetts, snart sagdt, som en helig sak, och den, som någon gång vågat uppträda deremot, har understundom betraktats med oblida blickar från ett eller annat håll. I dag har jag deremot för första gången hört en Konungens rådgifvare, och just den, som afgifvit förslaget till den K.
Hvartill torde kunna läggas 25 procent af kreditiv-fonden „ 475,000: Då således af hvad jag ville kalla hela Diskont-fonden mer än En million lemnats obegagnad, under hittills varande förhållanden, och sedan Utskottet beslutat i Banken och Låne-kontoren emottaga penningar på uppoch afskrifnings-räkning mot ränta, hvilka medel tillkomma Diskonl-direktionerne att göra fruktbärande, hvarigenom kan antagas uppkomma en ny tillgång af en eller annan million, så torde all anledning till förrberörde farhåga få anses undanröjd. För alt åskådliggöra de nu angifna åsigter, sammanfattas de uti följande förslag, hvilket, i händelse det tillvinner sig Utskottets bifall, torde å lämpligt ställe i Bankoreglementet intagas: §• i Bankens Diskont-fond bestämmes till 13,500,000 R:dr, sålunda fördelad: Diskont-verket i Stockholm R:dr 7,950,000: — —- Lånekontoret i Götheborg „ 3,550,000: Lånekontoret i Malmö „ 1,750,000: Lånekontoret i Wisby „ 250,000: §. 3. Kassa-krediliv kunna beviljas uti Riks-banken och Låne-kontoren, till ett sammanräknadt belopp, ej öfverstigande en tredjedel af hvad som blifvit anslaget för hvardera lånestället. §■ 2. Utlåningssätten genom Diskont-verket och Låne-kontoren äro följande: a. Kassa-kreditiv-rörelse. b. Yexel-diskontering. c. Lån å publika papper. d. Lån mot revers och hypothek utan omsättning. e. Lån mot revers och borgen med omsättningsrätt. §• 4.
Häraf följer äter, alt den af Utskottet, under förutsättning af förbudens upphörande, föreslagna förenklade redaktion af de under hufvudrubriken Bränvin och Sprit hänförliga artiklar icke kan antagas, utan torde den i gällande taxa befintliga specifikation af artiklarne böra bibehållas. Undantagande Fransk konjak, hvarå samtliga Riks-sfånden bibehållit gällande tullbestämmelser, samt de till införsel fortfarande förbjudna bräll - BevillningsUtskottets Memorial, N:o 23. 55 vinsslagen, återstår således att bestämma, huruvida i afseende å Holländsk Genievre, Rumm och Arrack samt Sprit för beredning af Luktvatten, Utskottets förslag må antagas eller gällande bestämmelser äfven i dessa hänseenden förblifva oförändrade. Så vida Ridder skåpet och Adeln samt P reste-ståndet icke skulle vilja frånträda sina härutinnan skiljaktiga beslut och instämma i de öfriga Ståndens, lära följande omröstningar böra anställas: 100:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att Genievre, Holländsk, Rumm och Arrack af till och med 8 graders styrka åsättas 24 sk. införselstull per kanna och att tullen för hvarje överskjutande grad ökas med 1 sk., röstar Ja ; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, komma gällande tullafgifter för dessa slag brännvin och sprit att bibehållas oförändrade, nemligen för dem ”af till och med 12 graders styrka,” 32 sk. och ”deröfver” 1 r:dr per kanna. 101:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att den nu i tulltaxan medgifna rättighet att, efter pröfning af behofvet och med serskildt tillstånd af Kommers-kollegium, införa Sprit för beredning af Luktvatte-n, emot tull af 8 sk. per kanna, må upphöra, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bibehålles detta stadgande.
Midt igenom denna, hvars enformighet städer, byar, trädgårdar, åkrar, ängar och lunder gifva en vacker kartas omvexling, flyter nu Rhein fram, stundom genom sina mångfaldiga krökningar endast framglimtande som en liten insjö. Följande dess lopp stadnar ögat ovilkorligen åter vid Kölnerdômen, som ännu från detta afstånd och denna höjd framställer sig såsom vore den landskapets medelpunkt. Jemför jag ännu i erinringen de sköna landskap jag sett, så finnes ingen punkt vid Rhein, ja ingen öfverhufvud, som jag hellre önskade återse, än Drachenfels. Utsigten från Rigi i Schweitz, ehuru mångdubbelt vidsträcktare, med dess sjöar och berg, må vara verldsberömd, jag skulle dock hellre än der åter tillbringa en dag på Drachenfels. Derföre, då jag tvenne dagar sednare skulle resa till Koblenz, landsteg jag ännu en gång vid Königswinter, tillbragte en half dag på Drachenfels och åter en skön qväll på Nonnenwerth. Sedan man fått tid att fästa sig vid den närmaste omgifningen, finner man sig stå bredvid ett monument öfver åtskilliga tappre preussare, som 1814 stupat vid en Rheinöfvergång. Ännu får man skåda uppåt till ruinen af den gamla borgen, ett verkligt örnnäste på bergets yttersta spets, hvilken knappt har en fots bredd utom borgens murar. Man klättrar nyfiket dit upp och kryper, med någon fara att rulla ned, några hundra fot, i en fart in i tornet, der man egentligen ingenting hade att göra. Hela ruinen är obetydlig, men för den höjd, på hvilken den finnes, pryder den, nedifrån sedd, sin plats. Derpå kan man verkligen vara värd en half butelj vin, om man vandrat från Heisterbach och på vägen bestigit Oelberg. Man behöfver dock ej derföre uppoffra utsigten, ty man kan dricka sitt glas på en täckt, med blommor prydd altan, omedelbart öfver brådjupet, och har hela flodens öfra lopp, med dess holmar och den omgifvande dalen under sina fötter. Aftonen af denna dag ville jag, återkommen till Bonn, icke tillbringa ensam.
Savolaks andra fält-bataljon fick befallning att betäcka öfvergången öfver bron. På vår högra flygel sökte visserligen fienden att begagna de der befintliga vadställen öfver ån; men anfallet var här, såsom general Sandels sjelf uppger i sin rapport "mera lamt," och på denna flygel var styrkan emot fienden tillräcklig. I centern understöddes fältvakten ganska kraftigt af Svenska bataljonen, hvilken med utmärkt tapperhet återhöll fiendens framträngande. Sedermera anbefaltes Savolaks andra fält-bataljon, att aflösa Svenska bataljonen, och under jemn eld och sakta återtåg hindra fiendens alltför häftiga framryckande. På vår venstra flygel gick deremot icke så braf, och åt densamma lemnades för liten uppmärksamhet, ehuru general Sandels sjelf i sin rapport yttrar, att "affären der var lifligast och ytterst häftig." Fienden anföll här med mycken häftighet, och Österbottens bataljon, ensam för svag att göra nog kraftigt motstånd, drog sig alltför fort och hastigt tillbaka. Följden deraf blef, att starka, fiendtliga kolonner fingo tillfälle att rycka fram och afskära återtåget för Savolaks andra fält-bataljon, som i spridd jägare-kedja, under den tappre öfverste-löjtnant Dunkers befäl, stridde i centern. Huruvida detta undgick general Sandels och hans adjutanters uppmärksamhet, emedan ingen af de aflöste bataljonerna skickades till understöd, vågar jag ej bestämdt påstå; men säkert är, att de i elden varande trupper, som af skjutningen bedömde fiendens framryckande, insågo hvad som skulle inträffa. Under hetaste striden yttrade någon åt Dunker, att man borde draga sig tillbaka med större hastighet; emedan det hördes af skotten, att Österbottningarne på venstra flygeln alltför fort gingo undan. Men Dunker svarade: "om Österbottningarne springa, så kan jag likväl aldrig förmås dertill. Jag följer mina order, och retirerar under full charge." Kort derpå funno de, att ett Ryskt regemente, i sluten kolonn, hade trängt framför Savolaks jägare, som underhöllo elden mot de förföljande.
Medgåfve tiden, att Professor Nilssons Utlåtande häröfver tillika infordrades, vore det så mycket bättre, emedan Professoren då häst kunde öfvertyga Utskottet, att de momenter, som blifvit citerade ur hans relation, på intet vis angå mitt föreslagne hafsfiske, och att hans försigtighetsmått icke äro föranledda af någon slags frugtan.att länsa hafvet på fisk. Jag har sjelf i min motion föreslagit, att en sakkunnig man borde förestå hafsfiske!; huru förträffligt då, om Professor Nilsson med sin theori och erfarenhet ledde den mannen, oell derigenom rättvisade det förtroende, hvarmed hans djupa insigter redan blifvit mötte och upmuntrade. Härå har jag slutligen äran, att anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, samt remiss till de öfrige Stånden. Hans Eoccellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Friherre Ce - Den 19 Februarii e. m. 217 clerström, Anders, äskade, att den af Professoren O. Schwartz författade beskrifning o t angående Sillens NaturHistoria borde upläsas. Friherre Cederström, Anders: I händelse återremiss beviljas, är upläsningen visserligen öfverflödig, men i annan händelse lärer det vara nödigt. Herr von Hartmansdorff, August: Jag erinrar mig, att vid i8i5 års Riksdag blef en hel bok lagd på bordet. Men det ansågs då olämpeligt, att upläsa något derutur emedan om efterdömet följdes af många Riksdagsmän, skulle öfverläggningarne blifva alldeles för vidlyftiga. Blott Representanternes egna meningar tror jag tillhöra våra öfverläggningar. I 48 §. RikdagsOrdningen stå också uttryckligen nämnda Kongl. Majrts propositioner, enskiltes motioner eller yttranden, och Utskottens betänkanden. Jag anser derföre, att VetenskapsAkademiens och andra arbeten ej kunna införas i våra öfverläggningar och protocoll. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, och tror, att vår tid ej medgifver, att höra upläsas alla författningar och arbeten.
Händelsen, om ful fini äg tig aflider, innefattas i uttrycket: förlorat sin rätt, och dessutom upptager detsamma många förut förbigångna fall, såsom då en fullrnägtig förverkar sin rätt genom Pollettens utlåning, och genom för länge öfverbiefven permissionstid, i egenskap af 302 Den 22 November f. m. Ledamot i Utskott, samt genom ett Ridderskapets och Adelns i plenum fattadt Beslut varder förvunnen att hafva personligen någon förolämpat, och såvidare. Orden efter styrkt laga förfall och erhållit tillståndj äro derföre förändrade, att de möjligen kunde gifva anledning att tro, det alla Ridderskapets och Adelns Ledamöter skulle vara förpligtade begära tillstånd, och redogöra vid en bortresa med allo från Riksdagen. Sådant kunde väl vara nyttigt att hafva stadgadt i vissa afseenden; men det vore obilligt för ett Stånd, sorn ej åtnjuter arfvode, och det är bestämdt stridande emot § 23 i nuvarande RiddarhusOrdningen och alla deremot svarande i de förra RiddarhusOrdningarne, der det står, att ”hvar och en, som ej utöfvat befattning, som Bänkman, Elector eller Ut”skottsLedamot, kan afresa nied allo,” endast han anmäler det för LandtMarskalkeu och återlemnar polletten. I sammanhang härmed föreslås i samma § uteslutandet af orden: Utgår Adelig Ätt pä Svärdssidanj upphöre Fullmägtig att innehafva säte för densamma. Alldeles detsamma är nemligen sedan stadgadt för det fall att den dör, som utgifvit fullmagt, och sedan numera inga förmyndare få befullmägtiga, måste detta ovillkorligen inträffa, när hela Ätten skall utdö. Den 22 November f. m. 3o3 g:(le Förändringen i nuvarande § 16 är helt obetydlig, och torde förklara sig sjelf.
Visst ville han bli rik, visst ville han bli lycklig, men lyckan skulle ej komma så där ängsligt och surt förvärfvad. Lyckan skulle komma alldeles af sig själf, hon. Bäst som Petter Nord slogs med gatpojkarna, skulle den ädla damen hejda sin karm vid butikdörren och inbjuda värmlandspojken till platsen vid sin sida. Men nu rullade Halfvorsons röst alltjämt i hans öron. Hela hans hjärna blef full af den. Han trodde intet annat, visste intet annat. Arbete och försakelse, arbete och försakelse, det var lifvet och lifvets mål. Han begärde intet annat, tordes ej tro, att han någonsin önskat något annat. Nästa dag vågade han ej kyssa femtikronan, tordes inte en gång se på den. Han var tyst och förstämd, ordentlig och flitig. Alla sina sysslor skötte han så oklanderligt, att hvar och en kunde förstå, att det var något på tok med honom. Gamle rådmannen blef bekymrad för gossen och gjorde hvad han kunde för att trösta honom. »Har Petter Nord ämnat sig upp på fastlagsbalen i kväll?» frågade gubben. »Jaså, det har han inte. Ja, då bjuder jag Petter Nord. Och låt se, att han kommer, annars talar jag om för Halfvorson hvar han har sina råttburar.» Petter Nord suckade och lofvade att gå på balen. Fastlagsbal, tänk att Petter Nord skulle på fastlagsbal! Petter Nord skulle få se alla stadens vackra damer, fina, hvitklädda, blomstersmyckade. Men Petter Nord skulle naturligtvis icke få dansa med en enda af dem. Nå, det var också det samma. Han var inte i lynne att dansa. På balen stod han och hängde i en dörr och tog inte ett steg till dans. Några hade försökt att få upp honom i dansen, men han hade varit ståndaktig och sagt nej. Han kunde icke de här danserna. Icke heller ville någon af de där fina damerna dansa med honom. Han var alltför ringa för dem. Men bäst han stod där, började det tindra och lysa i hans ögon, och han kände glädjen glida fram genom lederna. Det kom sig af dansmusiken, det kom sig af blomdoften, det kom sig af alla de vackra ansikten han hade framför sig.
Sägandes: Hej, hvad hafve vi med dig, Jesu Nazarene? Äst du kommen till att förderfva oss? Jag vet ho du äst, nämliga den Guds Helige. Och Jesus näpste honom, sägandes: Var tyst, och gack ut af honom. Och djefvulen kastade honom midt ibland dem, och gick ut af honom, och gjorde honom ingen skada. Och en förfärelse kom öfver dem alla; och de talade inbördes med hvarannan, sägande: Hvad skall detta vara? Ty han bjuder de orena andar med magt och väldighet, och de gå ut. Och ryktet gick ut om honom allestäds i de landsändar deromkring. Då Jesus uppstod utu Synagogon, gick han in i Simons hus. Och Simons svära betvingades med stora skälfvosot; då bådo de honom för henne. Och han trädde in till henne, och näpste skälfvone; och skälfvan öfvergaf henne; och hon stod straxt upp, och tjente dem. Då solen nedergick, alle de som hade sjukt folk af allahanda sjukor, ledde dem till honom; och han lade händerna på hvar och en, och gjorde dem helbregda. Foro också djeflarna ut af mångom, ropade och sade: Du äst Christus, Guds Son; då näpste han dem, och stadde icke till att de skulle tala; ty de visste, att han var Christus. Då dager vardt, gick han ut i ödemarken; och folket sökte honom, och kommo till honom, och förhöllo honom, att han icke skulle gå ifrå dem. Då sade han till dem: Andra städer måste jag ock predika Guds rike; ty jag är dertill sänd. Och han predikade uti de Synagogor i Galileen. Och det begaf sig, då folket föll honom öfver, på det de skulle höra Guds ord; och han stod utmed sjön Genesaret; Och han såg två båtar stå i sjöstranden; men fiskarena voro utgångne af dem, till att två sin nät. Då gick han in uti en båt, som var Simons, och bad honom, att han skulle lägga litet ut ifrå landet. Och han satte sig, och lärde folket utu båten.
197 fordran, mä snart kunna ersattas genom län fom fatt sitt Hyporheque i Kronostogarne, hwilka pä det för Riket mast gagneliga satt ma söryttras, mätte detta ärende ytterligare öfwerlemnas samt att derjemte Riksens Ständer matte fä upgist pä de Handelshus som begärt denna ersättning, om händclsewis, någon ledamot af RiksensStänder, stulls finnas deribland, sä är densamma jäfwig iett ärende som rörer honom sjelf. Munkeligen tilläde friherre 8tael det han i anledning af de utaf honom anförda stät önskade ätersörwisning af Stats.Utstotteks betänkande. Herr von Lckultxenkeim, Oavi6: Swensk manna tro och ära har af alder i detta Rike blifwit helig hällen, och en sädan redlighet hoppas jag ewärdeligen mä säsom en nationell helgedom bewaras. Man kommer dock med skäl olika att tänka och handla säsom privat man och i wista hänseeuden annorlunda säsom persona publi. ca. Enskilde personer göra hwarandra räll bäde inom och utom Riket. Handlande drifwa en trognerings eller bytes handel med hwarandra, och skilnaden ersätkes med wäxlar. Alt bör redligt lefve, reras och honoreras, om crediken stall wara beständande. Deste kriga icke med hwarandra, men förhällandet stater emellan är annorlunda. Politiquen är en del af moralen, men beklagligen Har man i alla tider, och ej minst i denna pcriode erfarit, att magter emellan, wäld galt för rätt. Om nu Swerige af en stat som icke pä nägot satt blifwit förolämpad, finner sig orättwist bemött och wald förd; att Swensta mänS förut erkände fordringar hos samma
Ridderskapet och Adeln lärer häraf finna, att Utskottet ansett utlåning på dessa varor olämplig och äfventyrlig; och är det derföre, som jag anhåller att afslag på varubelåningen måtte, såsom öfverensstämmande med Utskottets Utlåtande, blifva Ja-propositionen; öfverlemnande åt mina motståndare att förena sig om contrapropositionen, bäst de gitta. Grefve von Rosen: Af den af Utskottets Utlåtande upplästa stroph bekänner jag, att jag icke finner mig öfver tyga d. Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, alt ritorr spannemål icke under 3 månader kan förskämmas eller undergå förminskning till den grad, att deri icke åtminstone bibehåller sitt halfva värde; äfvensom att Den 7 December f. m. 243 rätt socker icke smäller. Jag liar varit med om sockerbelåning i Götheborgs Sparbank, utan att den minsta olägenhet deraf försports. Toppsocker smälter väl i fuktigt rum, men kan kokas om till sirap, och bibehåller alltid vida mer, än halfva värdet. Dessutom är här icke i fråga att stadga varubelåningen, såsom ett åliggande för Banco-Styrelsen, utan blott alt berättiga den att efter egen pröfning meddela lån mot hypothek af varor, såsom ett adjectivum till namnsäkerhet; och jag är öfvertygad, att Banco-Fullmägtige skola fullgöra denna pröfning på ett sådant sätt, att de icke derföre kunna attakeras vid nästa Riksdag af hvilken som hälst. Herr Cederschjöld: Så vida namnsäkerheten derjemte får pröfvas, innan lånen meddelas, har jag ingenting deremot, att varor äfven kunna hypolhiseras, såsom ett appendix. Men jag fruktar, i likhet med hvad en värd talare, Herr Hjerta förut yttrat, att om låntagaren lemnar pant, BancoSLyrelsen skall förlora rättigheten att pröfva namnsäkerheten, emedan panten alltid anses lala för sig sjelf; och det är detta, som har gifvit mig betänkligheter. Hvad beträffar den osvikliga säkerhet för Banken, som den siste värde Talaren för en stund sedan omnämnde, under åbej 52 H. 244 Den 7
Välloil. 8orA2re-8r3nc1er5 ^edum^tLrr vLANLr Lbr. l-oveo. kä ?reks-5r5a» ckers vä^nrr I°b. Weiämsn. ^lecjerv5i-c1e Loncke-8r^n6stA kcbr ?ebrssoa. U. I.emmus. VxxiNt kr» §rn>t»i. kik,-5r1nk!en ck. rd Orröd. rSro» Wördsamt Memorial. ^^edan de Respective RikS-Sländen sig förenat, att genom remitzer uppdraga Stats Utskottet, att till Riksens Högloft. Ständer inkomma med Utlätande om tjenligaste sättet till werk. ställande samt nödige medel till bestridande af den beflutna tryckningen sä wäl af Bihanget till Riks. Ständens Protocoll för detta Riksmöte, som af de Handlingar, hwilka innehälla Constitutions.Utskottets förslag till förändringar i Grundlagarne; sä fär Stats-Utskottet efter öfwerwägande af detta ärende, wördsammeligen 224 Den ig October. tillstyrka det Riksens Högloft. Ständer hos Kongl. Majtt l unde'däni,abet aichälla, att Kongl. Maj.t i Näver täcktes anbefalla ' e§ Stats. Contoir, att, af ve till Riksdags, kostnaverne anstagne medel, förskjuta hwad till trycknings-kostnader, ne af berörde Bihang ttll Riks-Ständens Pro. tocoll, samt ve ifrägawarande ConstitutivnsUtssottets Handlingar, erfordras, samt draga försorg om sjelfwa tryckningen och tillse ej mindre att berörde förstott blifwa behörigen redowiiade, än ock att Stats-Werket, genom försäljning af ve tryckte exemplaren, mätte i mojligaste mätto hällas skadeslöst för de ätgängne kostnaderne. Och ffulle det äligga Expeditions.
För min del skulle jag tro, att skälet dertill är djupt grundat i tankan på Konungamaktens försvar och samhällets upprätthållande. Samma nyttiga omtanka för fäderneslandets väl tycker jag vid detta tillfälle hade bort bjuda R. o. Ad., att sjelfve länka på en reform inom sig, och jag kan icke annat än beklaga, att icke R. o. Ad. har velat begagna detta tillfälle att behjerta en fråga, som så nära rörer Sveriges väl, på samma gång som den hade betydligt bidragit alt upprätthålla R. o. Ad:s medborgerliga anseende. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Min afsigt kan icke vara nu, att sysselsätta Ståndet med besvarande af en reservation, som rörer ett af Ståndet redan afgjordt ärende. Jag vill blott vänligen erinra den siste värde talaren, att det önskansvärda, ty värr, icke alltid är möjligt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt i Talmansconference, som i går ägt rum, fråga förevarit om utsättande af dag till val af R. St:s Just.ombudsman och hans suppleant, samt Talmannen öfverenskomma alt föreslå RiksSt:n alt dertill utsätta Måndagen den 2S dennes; i följd hvaraf H. Ex. nu hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, att nämnde dag val må förrättas, till utseende af de Electorer, hvilka, enligt 63 § Riksd.Ordn. samma dag de blifva utsedde böra välja Just.ombudsmannen och hans suppleant. Ropades ja. Med erinran, att det viii förcg:de riksdagar varit vanligt att, utom de 12 Electorer, som enligt grundlagen höra utses, välja 4 suppleanter, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, derefter, om R. o. Ad. bifölle, att vallistorne må upprättas med 1(5 namn, helst i alphabelisk ordning, hvarigenom mycken tid vid valförrättningen vunnes; hvilket bifölls. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf härefter tillkänna, att i gårdagens Talmansconference uppstått fråga, huruvida alla R.