Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det praejudieat Friherre Boije omnämnt kan jag aldrig antaga såsom skål , hvarföre man na åter bör afvika från Grundlagens stad - Den 19 Martii, gamle. Dessutom visar sig jemförelsen nu i ett helt annat förhållande. Ty 1812 upphöjdes då varande KronPrinsen, nu varande Konungen, till Konungavårdighetens beklädande, vid vissa tillfällan ; nu åter på sätt och vis förringas den glans som omgifver Hans Kongl, Höghets höga tillvaro, då Hans Kongl. Höghet blott med en röst mera nedstiger till StatsRådsvårdigheten, och blandar sina 2:ne röster med Embetsmåns, hvilka inför nationen åro ansvarige för deras rådslag. Skulle åter Hans Kongl. Höghet inträda uti ifrågavarande regering, med Konungslig makt och myndighet, skulle det som Herr von Hartmansdorff nyligen yttrade, medföra 2:ne Konungamakter ; i båda afseénden år det en Grundlagsfråga; hvarföre jag vördsamt yrkar återremiss till ConstitutionsUtskottet, som i ämnet ovillkorligt bör utlåta sig. Herr Grefven och Landt Marskalken till kånnagaf, att Plenum komrne klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. ■9 Herr Tham, Wollrath: Af fullkomlig öf vertygelse och förd af mitt hjertås innersta kånj sia , förenar jag mig uti Herr Friherre Boijes sista yttrande; om Hans Maj:t Konungens skrifvelse eller proposition hade innehållit det förj slag, att alla kommande KronPrinsar, sorn uppnått en viss ålder, under Konungens frånvaro, skolat föra ordet i StalsRådet med tvenne röster, då hade sådant innefattat en förändring af Grundlagen och ovilkorligen bordt behandlas i constitutionel form, men nu, då ingen förän - dring åsyftas, då frågan endast angår ett per* sonligt uppdrag åt vår nuvarande älskade Kronprins Osc.ar, så finnes uti propositionens eru Ida bifall ingenting sorn förnärmar Constitutionen.
Meningen dermed, att ett visst kannetal skall utsättas och att dess storlek bestämmes genom auktion, är icke att utprångla den största möjliga myckenhet bränvin, utan att få bränvinsförsäljningen drygt beskattad samt att höja bränvinspriset och derigenom minska förbrukningen. Jag har aldrig varit böjd för något visst kannetals utsättande, utan blott yrkat, att när ett försäljnings-ställe förklarades böra finnas, så skulle man anställa auktion på den af gift eller det arrende, som derföre borde erläggas, i ändamål att få det högsta möjliga skattebelopp. Sådant Var icke tänkesättet inom Utsk. Man ville nödvändigt hålla sig till det Norrska systemet, att på förhand bestämma ett visst kannetal. När man fann detta vara ogörligt, dels derföre, att man icke så noga kan på förhand veta, huru stor förbrukningen på en ort blifver, och dels emedan mera säljes på det ena näringsstället än på det andra, allt efter krogarnes mer eller mindre fördelaktiga läge, så stannade man vid den åtgärden, att bränvinsförsäljnings-rättigheterna skulle på offentlig auktion utbjudas åt dem, som åtoge sig afgift för högsta kannetalet. Jag omsäger detta, på det att ingen måtte misstaga sig på frågan om kannetalet och komma till samma villfarelse, som Frih. af Ugglas, eller att tro, det Utsk. åsyftat, att så mycket bränvin som möjligt måtte föryttras. När det således är gifvet, att man begagnat detta sätt, endast för att få så hög skatt å bränvinsförsäljningen som möjligt, samt att denna skatt måtte komma det allmänna till godo och vinsten icke stanna i krögarens fickor, så lärer R. o. Ad. nogsamt finna, att sjelfva grundtanken i Frih. af Ugglas’s yttrande härrörer från ett misstag. Hvad åter tillämpningen af hans förslag vidkommer, så är det visserligen mycket enkelt, alt icke Den 5 Augusti e m. 61 befatta sig med någon annan åtgärd, än att låta Landshöfdrn förklara, om bränvinsförsäljning i en socken må ega rum eller icke. Men hvad skall blifva grunden för hans beslut? Rån han känna hvarje serskild församling och de omständigheter, som der äro för handen?
Får, genom hans sjelfförsvar, någon död eller kroppsskada; ligge ogild. 72 § 300. Begår sjöman, under resa, brott af den art, att svårare straff än fängelse derå följa kan, ege befälhafvare att hålla den brottslige i fängsligt förvar, till dess han till vederbörlig myndighet öfverlemnas. § 301. Angående fördelning och förvandling af böter, som efter denna lag ådömas, gälle hvad i allmänna Strafflagen stadgadt är. Om laga domstol i sjörättsmål. § 302. Uppstår tvist om fartygs byggande eller förande, tjenstebefattning derå, sjö folks aflöning, rätt till fartyg eller till gods, som i fartyget är, eller sådant efter denna Lag utgående skadestånd, hvilket ej tillhörer dispacheurs urskiljande, gånge tvisten till domstol i den ort, der fartyget finnes eller svaranden sitt hemvist häfver. Hufvudredarens hemvist vare rederiets. Finnes ej huvudredare, då räknas för rederiets hemvist den ort, hvarest fartygets störste delegare, eller, om flere ega de större men sins emellan lika lotterna, endera af samma delegare har sitt hemvist. Är, för upptagande af tvist, som skall efter denna Lag bedömas, öfverenskommelse parterne emellan träffad om viss ort, då må ock domstolen i den ort sökas. § 303. I de mål, der fråga är om anspråk på fartyg eller frakt, till följd af befälhafvarens görande eller låtande, må man söka honom eller rederiet, eller ock begge; och vare i sednare fallet den Rätt behörig, der endera är skyldig att svara. § 304. Kommer tvist upp emellan försäkringstagare och försäkringsgifvare eller emellan dem och någon, som med försäkringen haft befattning, och är saken icke af beskaffenhet att den, enligt denna lag, bör af dispacheur handläggas; gånge den tvist till Rådstugurätten i den stad, hvarunder svaranden lyder, ' eller, om han å landet bosatt är, lill Rådstufvurätt i närmaste stad. § 30S. 73 § 305.
Om hans enskilda förhållande till Gynnare, Gynnarinnor, Adeliga och Kungliga, ha vi redan haft tillfällen, att lemna upplysningar. Den förtroliga bekantskap, hvari han tidigt kom till de Rålambska och Ribbingska familjerna, gaf, under tiden före hans ankomst till Hofvet, och således under 1730- och 1740-talen, täta anledningar till vistanden på flera af Uplands, Vestmanlands och Södermanlands vackraste herregårdar; som derföre i hans småskrifter från denna tid så ofta omförmälas. I den tiden fann ock enhvar högadlig (eller i allmänhet förnämlig) godsägare höra till sakernas naturliga ordning, att intet välbeställdt herresäte kunde vara utan ett bibliothek. Sådana, ofta rätt ansenliga och förenade med innehållsdigra familj-archiver, gjorde äfven sitt till, att vid dylika gästbesök fästa och tillbakalocka den unge häfdforskaren; som till ganska stor del hade dessa besök att tacka för sin utmärkta genealogiska kunskap. Så förekomma i hans minnesgärder – bland flera andra – esomoftast Hamra, Edsberg, Engsön, Fullerön, Lindön, Gimmerstad, Juleta, Forsby, Hörningsholm, Stenhammar (som ock erhållit en åt sig, för sin fägring, särskildt egnad lofsång); tills ändtligen Engsön så tog lofven af dem alla, att hans utflygter från Stockholm omsider nästan uteslutande rigtades till denna den Piperska familjens herrliga sommar-bostad. Till detta ställe och detta herrskap höra flera bland hans muntraste, hjertligaste och vackraste smådikter, äfvensom några humoristiskt uppsatta beskrifningar öfver resor dit och derifrån. En af dessa sista beledsagade han med handteckningar, hvilka den äldre upplagan meddelar i trädsnitt. På Engsön var han alla menniskors förtrogne, från Grefven och Grefvinnan ned till torphjonen och backstugu-gummorna; här var Kyrkoherden hans ungdomsvän; här söngo sjelfva skjutsbönderne hans visa om Celadon och Melicerta. Hans glädje hvar gång han kom dit, hans smärta hvar gång han återvände, uttrycka sig bägge med den otvetydigaste sanning och värma.
Viljeformerna åter, så långt äfven de gifva sig en sann verklighet till innehåll, omsluta inom sig alla de föregående till ett hel-uttryck af numera fulldanad Förnuft-själ, eller af Förnuft, – och af ett det Goda älskande Förnuft; samt kallas då Visheter. Lätt skönja vi föröfrigt, när vi påminna oss de allmänna lifs-former, om hvilka långt för detta talats, att Ursjälen, som har sitt lif omedelbarligen från den Högsta Själen sjelf, företer den öfverhimmelska formen; Tanksjälen åter, som lifvas ifrån den nyssnämnda, den himmelska; och den lägre eller varseblifvande Sinnesjälen, som lifvas ifrån de bägge förra gemensamt, den näst-himmelska, – nämligen den högsta formen af de naturliga, eller den, hvarigenom andeverld och naturverld sammanbindas. Äfvenså, när vi från förhållandet mellan den mottagande själsvarelsens beskaffenheter vända oss till förhållandet mellan de mottagna föremålens eller intryckens, visar sig den allmänna motsvarighet, att allt det, som i den första och lägsta mottagnings-arten framträder till uppfattning såsom Harmoni, framträder i en annan och högre art (eller krets) till uppfattning såsom Skönhet, för att slutligen, i en tredje och högsta mottagnings-art, framträda till uppfattning såsom Godhet. Hvarvid synpunkten i första hänseendet är en frisk och klar Sinnlighet, som erfar det renaste Välbehag; i andra, en frisk och klar Insigt, som erfar den renaste Ljufhet; i tredje, en frisk och klar Åtrå, som erfar den renaste Salighet eller Glädje. Och såsom hvarje grad af lif har sin innnerlighet, sin fullkomning, sin förklaring uttalad eller utvecklad af den nästföljande graden: så äger all Harmoni sin innerlighet, sin fullkomning och förklaring i Skönheten, och all Skönhet sin i Godheten; hvilken sistnämnda ensam uppenbarar fulla motsvarigheten till Viljans rätta mål och fullkomlighet. Men hvilken är denna? – Möjligaste likhet med en Kärlek, som är all Viljas upphof, och så beskaffad, att han, från evighet till evighet, är all god Viljas högsta föresyn,
I hvad den sistnämnde talaren skiljer sig från Frih:s reservation, instämmer jag med honom, nemi. i afseende på räntans utgörande. I händelse, såsom jag förmodar, Ståndet samtycker till återremiss, och Frih. Palmstjerna* reservation derefter kommer alt hufvudsakligen tjena Ut.sk. förändrad redaction af i:sla punkten utaf Hr Frih:s förslag blefve nödvändig för att uttrycka, hvad dermed egentligen menas. Der står, att Fullmägtige skola till infriande af de från Riksg.cont. till allmänheten inom detta års slut utgifna obligationer upptaga nya lån. Denna redaction torde vara något för vidsträckt; ty det kunde bända, att Riksg.cont. inom detta års slut konune att, i följd af blifvande beslut, utgifva en mängd obligationer utöfver det belopp, hvarom nu är fråga, och jag tror, att man bör gå steg för steg i denna sak och hålla sig till den skuld, hvari Riksg.cont. nu befinner sig. Redactionen torde derföre blifva följande: Fullmägtige skola, till infriande af dess nuvarande, på ofvannämnde sätt calculerade skuld enligt utgifna obligationer, upptaga nya lån, Frih. Ehrenborgh, C asp. Wilh.: Äfven jag anhåller, på de skäl Frih. Palmst jerna i sin reservation framställt, att detta betänk, må blifva återremittéradt. Jag tvekar icke att såsom ytterligare skäl derför uttala en mening, som jag anser mig berättigad att yttra, den nemi., att jag anser intet af de medel, som man vid denna riksdag kunde använda för att öka den ordinarie bevillningen, vara öfverensstämmande med folkets fordringar. Jag anser, att denna Del) 6 Augli sti f. bi. icke kan okas utan betydligt missnöje i landet; och man vore nödsakad att öka den, om man så hastigt, som Ulsk. föreslagit, skulle vilja amortera Riksg.cont:s skuld.
Medan den senare borta i dörren använder stora gester och hesa rop utan att få fatt så mycket som ett lillfinger af gardets uppmärksamhet, utvecklar domhafvanden i ett lugnt, långt anförande situationens allvar inför det högtidligt lyssnande laget samt inbjuder i dettas namn den värderade värden att hedra gillet med sin närvaro. Den senare hoppar af protest, vänder om i protest, rullar med ögonen, kastar hufvudet bakåt; men i nästa ögonblick håller domhafvanden honom i armen, förande honom fram till bordet med mildt men bestämdt våld, respektfullt, som man behandlar en öfverordnad, en kvinna, en ömtålig porslinspjes, medan Josua omöjliggör reträtten. Anna bringar porter och champagne, och när gardet kl. 2 bryter upp, är lagens och den goda ordningens representant full som en alika, utan annat ljus i sin dimmiga hjerna än den glåmiga talgdanken af en obehaglig aning, att i morgon kommer han att böta 50 kronor. Med hattar ned i nacken och hattar ned i ögonen, med uppslagna rockkragar och händerna nerstuckna i fickorna, lomar emellertid gamla gardet åstad ut för att afkyla punschhettan vid porter. Det är liflig trafik i natt: ungdomen har supit sig full å Nordiska Festen till Fädernas minne och har ej haft förstånd gå snällt hem och lägga sig, utan skränar rundt i gatorna. Gardet passerar midt igenom och förbi svärmarne, utan att värdiga gröngölingarne med ett ord eller en tanke, samt stannar utanför Kjerstis fönster. Det är folk inne. Tjocka Josua applicerar sin knölpåk, hvilken till omfånget afmätts enligt egarens proportioner, å rutan, gardinen föres till sidan, och Kjerstis pojkansigte blir synligt i öppningen. «Jösses, är det du, tjocka Josua!» «Go aftan, tösen!» svarar Josua på oförfalskad skånska. Kjersti spejar genom fönstret för att se närmare efter, hvem de andra äro. «Gamla kända,» upplyser Josua. «Här är främmande,» storskrattar flickan. «Ut med dem,» jublar gardet i kör. «Ja, vänta lite,» ler hon.
Då blifver det ej betydligt. Herr Hjerta: Fastän förhållandet är så dant, gom Herr Tham yttrat, tror jag likväl det rättaste vara, att nedsätta tullprocenten, då man ej kan undvara dessa fiintor , och då de äro nödige för Försvarsverket. Således önskar jag att tullen måtte bestämmas till 5 eller högst is procent. Friherre Cederström: Äfven vid detta tillfälle är det förhållandet, att det gamla Activa värdet i taxan tjent BevillningsUtskottet till grund ; men det utgör ej en åttondedel af det verkeliga värdet, och således biifver afgiften aldeles orimligt högre. Jag skulle hemställa, om det kunde behöfvas på en sådan vara, som ej är öfverflödsvara, mera än 5 procent. Herr Hjerta-, Jag ämnade blott begagna detta tillfälle, efter jag hört Friherre Cederström klandra de värden, som Utskottet tagit ur gamla tulltaxan, för att yttra, att detta ingalunda är orätt. De slå ungefärligen in med verkliga värdena å Stapelstadsplatserne. Så är det med fiintor. 1000 stycken äro värderade till 4 R:dr B:co. Jag tror att i parti gälla de ej mera. Jag hsr märkt, att per medium värdena hålla sig vid det rätta, så snart man beräknar, att varorna lemnäs pä första plats. I alla fall tillstyrker jag, att tullen å denna artikel nedsättes till 5 procent. f Den ig Augusti e, rn. 68^ Friherre Cederjlröm : De uppgifter , som ligga till grund för den gamla taxan, kunna väl möjligen någon gång genom förändrade förhållanden hafva kommit till, likhet med det verkliga priset , men i allmänhet öfverensstämma de icke dermed ; och hvad Flintor angår, har jag aldrig fått köpa Franska Flintor, väl kanske tyska oslipade och saf dant skräp, för det uppgifne priset. Herr Tham; Jag känner ej priset på flintor , men måste uppgifva, hvad jag tror mig veta, att värdena uti 1816 års tulltaxa äro sådane , som varuvärdena då verkeligen voro, och att de fel sorn deruti sedermera uppstått , uppkommit genom tidernas förändrade skick.
I afseende på saken förblifver jag vid detsamma och anhåller att få återkalla i R. o. Ad:s minne, att då Frih. Hamiltons förslag här förevar lill discussion, så fick först den delen af frågan, som rörde rättighet alt välja utom Stånd, <1. v. s. utom egna medlemmar, efter milt begrepp om språkbruket, med Frihtns och Ståndets medgifvande förfalla, och att sedermera proposln, såsom en af mina motståndare uppgifvit, fick följande redaction: ”Det är Ståndets valmän obelaget att till representanter för Ståndet kalla Ståndets medlemmar utom valdistrictet.” Efter mitt begrepp om Svenska språkbruket, så, om man afslår rättigheten för ett Stånds valmän, att till representanter för Ståndet kalla medlemmar utom districtet, har man i och med detsamma stadgat, att intet Stånd och ingen valkrets må välja på andra än egna medlemmar, nb. då man förut låtit den fråga falla, som rörde val utom Ståndet. Må detta vara nog om den saken. — Jag protesterar emot den inskränkning i Ståndets öfverJäggningsrätt olver förevar, ämnen, som Hr Dalman yrkat, då han ogillat det visserligen i detta hänseende mycket riktiga sätt att gå tillväga, som blifvit iakttaget af vår ordförande, för hvilket vi äro honom tacksamhet skyldige; ty örn olika tankar uppstå i afseende på en fråga, som utgör en del af det ämne, hvilket är under öfverläggning, så, då ännu icke propos. lill afgörande af ämnet i sin helhet är framställd, och i händelse man önskar alt det måtte delas, tror jag, att, för att låta alla tankar göra sig gällande, det är att gå både den rätta ordningen och loyauteöi till mötes, alt dela sjelfva ämnet. Men jag skulle för min del anhålla, att, då vi kanske komma att votera öfver denna fråga,som redan varit före, en bestämd contra-propos. måtte framställas af dem, som icke dela den tanken, hvilken finnes här i sjelfva ja-proposition. Frih. Cederström, Jacob: Då öfverläggningen nu Den 3i October e. tn.
Man vill väl emot en eller annan af nyklerhetspredikanterne anmärka, att de af nit. för det goda ändamålet, hvilket de anse endast genom ett absolut afhåilande från bränvinets bruk kunna vinnas, låta förleda sig lill satser, som icke stå väl tillsamman med det moraliska begreppet om rätt och orätt; men om äfven dessa anmärkningar skulle äga någon grund, och om äfven det större eller mindre antalet af namn på nykterhelslistorne är af mindre betydenhet, då största antalet af de tecknande väl förut tillhört de måttliges klass och de drinkare som anteckna sig oftast återfalla, verka dock de ofta förnyade framställninga ine om skadlighelen af bränvinets nyttjande på öfvertygeisen, så alt nykterhetens sak med säkra steg går framåt, serdeles på landet. Ännu har jag icke, under mina många resor inom Länet vid gästgifvaregåedarne, af gammalt tillhållet för drinkare, anträffat någon öfverlastad, och flere gästgifvare inom Länet, som funnit vinsten af brån vinsminu tering icke motsvara 14 (len derför beslämda minimiafgiflen 6 R:dr, hafva helt och hållet afsagt sig samma rörelse. Såsom lika glädjande som säkert bevis på en tilltagande nykterhet, må jag sluteligen äfven i underdånighet anföra, alt då vid ett tillfälle under detta års Be vä ringsmöte, dervid omkring 600 ynglingar voro till vapenöfning församlade, extra förplägning utdeltes, deras antal, som icke nyttjade bränvin, uppgick till 150 eller i af hela styrkan. Under de begge sednare åren har, nästan öfverallt i Länet, varit brist på arbetare, och i följd deraf höga dagsvcrkslöner. — De hafva sommartiden varierat emellan 32 sk. å 1 R:dr för ett mansdagsverke och 1 R:dr 8 sk. å 1 R:dr 16 sk. Banko för ett ökedagsverke.
Bifölls af Adeln. s. 596. återrem. af Borgare-Ståndet. s. 607. bif. af Bonde.Ståndet. s. 630: Ytterligare Utlåtande bif. af Borgare-Ståndet, s. Ii4g. Afradsoch Tionde Spannmålen, om förändring i skyldigheten att utgöra; Ekon. Utskottets Betänkande, bif. af Adeln. s. 24i. af Sonde Ståndet. s. 269. Förnyadt utlåtande lagat till Handlingarne af Preste-Ståndet. s. 67o. af Bonde-Ståndet, s. 681. ä£ Adeln. s. 688. Afskrifning, om, af tvänne Poster i Bankens Räkenskaper; Banco-Utskottets Betänkande, bif. af Borgar-Ståndet. s. 121. af Prestetåndet. s. 130. Äfvitirings-bevis; om, för efterlefvande Maka, i händelse af nytt Giftermål; Lag-Utskottets Betänkande, bif. af Borgare-Ståndet, s. Adeln. t. i 136. af J?reste-Ståndet. s. i47. af Bonde Ståndet, s, 154» Allmogens i vissa Härader af Malmöhus Läns dagsverksskyldighet till Flyinge och Dahlby Stats-Utskottets betänkande derom, bif. af Borgarest. s. 47» Af Bonde.Ståndet. s. 49. Af Preste-Ståndet. s. 5i. af Adeln. s. 53. arbetsskyldighet, örn, vid Kungsgårdar och Boställen; Stats-Utskottets Betänkande, Bif. af Adeln. s. 94. af Preste Ståndet, s. 127. Ytterligare Utlåtande, bif. af BondeStåndet. s. 165. om5 från Norrland rättighet att i Stockholm försälja sina varor i bodar; Lagoch Ekon. Utsk.
Län, som ar älagd Grufwchjelp till stora Kovparbcrgck eller till Löfås Silfwenvcrk, befriad fran sä stor del af Bcwill ningcn som smarar emot hwad betine ort i Grufwchjelp och Mantals Kohl samt Kongsgärdshjelp, sä som Extra Ordinarie skyldigheter, fär widkännas utöfwcr Hemmans ägare i öfriga delar af Riket, sä länge berörde Extra Ordinarie skyldigheter och Onera för dea ena eller andra icke upphöra; pä det alla hemman i Riket mä ste lika rätt, kommandes jemwal ctc ii:o Att 4 §. 7 Mom. kommer att undfä följande förändrade Rcdaetion: dc afUpsala, Ämäls, Enköpings, Thorshälla och Cimbritshamns innewänare, hwilka, wid de berörde Städer sednast timade eldswädor, märkeligen lidit, mä frän Bevillning njuta dcn befrielse eller lindring som Taxeringsmännen wid jämnfärelse af deras öfriga tillgångar för deras framtida bärgning och beskänd sinner oumgängelige; Dock mä endast i grund af timade eldswädor nägon allmänn befrielse frän Bemillnings erläggande för besia Städer icke äga rum. 12:0 Att i 4 §. y Mom. den föreflagne summan af 3;7 3t:d. 16 si. ärlig inkomst, kom erfordras innan Be« willningS erläggande för de i fösegäende 8 Monn nämnds - 8§2 Den 17 April. de menigheter flulle äga rum nedsätteS till ^oo Rd. Specie igro Att 4 §. ic> Moni. salunda bör förändras, att dcn för innewänarne i Uddewalla stad, saint i Wester, Lotten, Nordmalings Socken i Ängcrmanland och wista Socknar i Elfsborgs, Carlstads, och Bohus
I detta hänseende är väl uti Statsrådets underdåniga yttrande erinradt, hvad som med rätta förhållandet öfverensstämraer, att det i bemälde Ombudsmans Utlåtande åberopade Kongl. Bref af den 7 December 1796 rörer endast de i Skåne belägna Hospitals-, Barnhusoch Domkyrko-hemman. Men vid den underdåniga föredragningen synes vara förbisedt, att Kongl. Majrt uti nådigt Bref den 16 December 1812, som utfärdats från Ecklesiastik-Expeditionen och genom Kongl. Kammar-Kollegium meddelats vederbörande till efterrättelse, afslagit den af Bondeståndet vid 1809 års Riksdag gjorda underdåniga hemställan, att Domkyrko-, Hospitalsoch andra till fromma Stiftelser anslagna hemman måtte få till skatte försäljas, under nådigt förklarande, det ”härutinnan kommer att förblifva vid hvad Kongl. Brefvet den 7 December 1796 innehåller och stadgar.” Ärendets behandling vid föredragningen i Statsrådet innefattar sålunda, efter Konstitutions-Utskottets förmenande, skäliga anledningar till grundlagsenlig anmärkning, hvilken Utskottet, i följd häraf, trott sig böra emot Föredraganden, tillförordnade Departements-Chefen Herr Statsrådet Grubbe, till Riksens Ständers vidare pröfning framlägga. b) Angående Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om åtgärders vidtagande i afseende på de Halländska kyrko-hemmanen. Sedan, i anseende till förekommen anledning att, ehuru åtskillige hemman i Halland, hvaraf vissa räntor äro anslagne till kyrkor och presterskapet, varit för dessas räkning borlstädslade, dispositionsoch jordägande-rätten till dessa hemman likväl rättligen skulle tillkomma Kongl. Maj:t och Kronan, så att med åboskap derå borde förfaras, på sätt om kronohemman i allmänhet funnes stadgadt, Riksens Ständer vid de tvenne nästföregångna Riksdagarna åren 1829 och 1834 hos Kongl. Maj:t anhållit, att undersökning af förhållandet måtte anställas, men Kongl. Maj:t förklarat