Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sprengtporten deruti, att ordet ”under” bör borttagas, samt äfven deruti, att det vore rättast sammanlöra alla undantagen på ett ställe, likasom sladgandena hvart för sig, så alt man finge en tydligare öfversigt af förhållandet, än suni genom den föreslagna redaclionen är möjlig. Men jag anhåller ali dessutom få fästa mig vid den omständighet Frih. Cederström nyss omnämnt. 1 28 §:n Reg.F:n står ut - Den ig Augusti f. m. tryckligen : ”Till Statsministrar, Statsråd, Just.räll, Slatssecreterare samt alla andra civila embetsmål] inom Riket och domare må sådane man endast nämnas, sorn äio af den rena Evangeliska läran;’’ sådan författningen nn är kari en utländning icke blifva civil embetsman, utan att vara af Evangeliska läran. Hail kan icke blifva riksdagsman enligt 18 §; 11 Riksd.Ordn., om lian tillhör någon annan lära änden Reformerta. Då skulle jag tro det vara oförsigtigt af Coust.- Ulsk. att föreslå ett så absolut stadgande som detta: ”njö te enahanda rättigheter med infödd Svensk man. dock ilian att kunna till Konungens rådgifvare eller till cornmendant å fästning utnämnas.” Enär Ulsk endast gör detta undanlag, så skulle den, sorn läser §:n, kunna tro, alt inga andra undantag funnts, nelida argumentera mot i8§:n Riksd.- Ordn. på det satt, att som den nya redaclionen al 28 §.11 Reg. F;n är antagen sednare än 18 §:n Riksd.Ordn., så hafva Konung och Ständer gemensamt n p p lin fl samma i8:de 5. Men ännu återstår något : sådan sorn §:n lyder, kan Konungen utnämna en Jude lill officer; jag tror ej, all Judarne, hvilka vanligtvis 8ro försigtige, just särdeles åtrå att blifva olFiceiare. Men det händer, att icke alla officerare gå i fält.
Hr v. Hartmansdorff har icke velat medgifva hvad en värd ledamot, Frih. Sprengtporten yttrat, att om 2:ne alternativa förslag skulle bli hvilande, sådant, vid en blifvande votering, konnne att innefatta ett mindre tvångsmål än om endast ett förslag funnes att välja uppå. Men en hvar lärer väl inse, att om man finner det nuvar. representationssättet icke öfverensstämmande med nationens hellof, folkets önskningar och landets lycka, om man önskar en förändring, men finner ett framlagdt förslag till sådane innebära mindre förbättringar än man önskar, eller möjligen vara bygdt på en grund, den man icke gillar, så vore man ju försatt i Den 11 December. 121 större tvångsmål att i saknad af något annat bifalla detta .eria förslag, än om 2:ne funnoS. efter skil jaktiga grundel-, mellan hvilka man hade att välja; och jag är öfvertygad, att om, jemte det nu hvilande Kgl. förslaget, vi hade ett annat, baseradt på de grunder för hvilka Hr v. Hartmansdorff ifrar, han med glädje skulle lägga sitt ja för det sednare. För öfrigt lärer det icke bero af Hr Frih. och Landtm, att neka bordläggning af ett mål, då sådant af grundlagen ovillkorligen föreskrifves. Frill. Cederström, Anders: Jag är förekommen af den siste värde talaren och vill derföre nu blott säga några ord, i anledn. af Hr v. Hartmansdorffs yttrande då lian åberopade 49 § Riksd. Ordn. tilläggande att frågan icke vore af beskaffenhet ali första gången förekomma, utan tvertom att den förut var hvilande. Detta tror jag vara ett misstag, ty mig veterligen liar ingen sådan fråga förevarit som den af Frih. Tersmeden väckta, nemi. att det af Konungen till Ständ:ne aflemnade nåd. förslag till national-representationens ombildning skulle hvila till nästinstundande riksdag. Det är onekligen första gången under riksdagen denna fråga blifvit af någon riksdagsman här väckt och mäste på grund af sin natur af allmän fråga till Utsk. förvisas och grundlagsenligen behandlas. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo:
Regeringsformen lägger hinder i vägen för ett sådant enskildt Bolags inrättande. Då återstår således endast det andra alternativet, eller att denna inrättning skall af Staten besörjas. Vare långt ifrån mig, alt härigenom vilja öka de redan nog känbara Statsbördorne; men månne ej ett medel skulle linnas att utom detta vinna ändamålet? i8a3 års Statsutskott har väl alldeles ogillat den tanka, att Staten borde öfvertaga denna inrättning; men jag kan ej, för min del, gilla Utskottets tänkesätt, i detta fall. Utskottet utgår väl egentligen från den grundsatts, att Staten ej bör befatta sig med inrättningar, som kunna för densamma medföra förlust. Fastän jag fullkomligt gillar denna åsigt, uppstår dock naturligtvis fråga, örn den nu ifrågavarande inrättningen är af sådan natur, eller ej. Jag tror det sednare, och har redan förut be - IO Den 29 December. visat, att Dykeriet på intet vis kan jemföras med Assurance-Compagnier m. fl. sådane inrättningar, hvarmed Utskottet jemfört detsamma; ty grundprincipen är helt olika för ett Dykerioch ett Assurancebolag. — Kan deremot ett privat bolag, som skall löna egna tjenstemän m. m. skörda vinst, så måtte Staten, desto snarare kunna göra detsamma, då flere af de Auctoriteter, som redan finnas, och hvilka enligt min tanka borde härmed hafva befattning, kunde härigenom, med obetydlig tillökning i göromålen , erhålla ytterligare löneförmåner och inkomster, utan någon bekostnad af Staten. Jag menar härmed Lotsoch TullStaterna, under hvilkas directa vård inrättningen bör handhafvas, dock med biträde af LänsStyrelserne i de Län, som gränsa till kusterne. Styrelsepersonalen beböfver ej vara stor, och är således Lotsstaten redan mera än tillräcklig för ändamålets vinnande. De flesta Kronolotsar äro för närvarande StrandFogdar under Dykeriet, och böra bibehållas såsom sådane, emedan de känna kusterna och äro de som snarast äro i tillfälle att meddela hjelp åt de i sjönöd stadde.
De som hädanefter åstunda att inskrifvas i detta Stift, skola erlägga 2Öo R:dr B:co uti Inskrifningsafgift, med den förändring, mot hvad hittills varit brukligt, att lika afgift erlägges för alla åldrar, emedan det fordras för eli äldre person, samma tid till erhållande af pension, som för en yngre, allt i den ordning inskrifningen skett; 3:o Att hvarje Famille, som ej förut haft någon anhörig inskrifven uti denna Inrättning, hör erlägga en frivillig gåfva, hvilken likväl ej skulle understiga det minimum af 200 R:dr B:co; samt 4:o Att StiftsStjernan efter behag får emot lösen uttagas, eller olöst qvarlemnas. Alla de som redan äro pensionerade af Inrättningen, då denna tillökning tager sin början, höra betala den ökade inskrifningsafgiften på 2:ne år genom afdrag å deras påökade Pensioner, så att de blott bekomma första året 33 R:dr 16 sk. och andra året 116 R:dr 32 sk. B:co i Pension. På det denna Inrättning icke må blifva beroende af allmänt bidrag, så torde vara 416 Den 10 December e, ra, nödigt att Pensionairernes antal förminskades, efter de Pensionerades bortgång intill dess Cassans fond uppnått den storlek att nya Pensionairer åter kunna antagas i de ledige platserna. Till välgörande anhöriges upplysning torde ock blifva nödigt alt uti Calendern utsattes vid hvarje Pensionerad Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 B en i 5 September f. m. 301 pets och Adelns Ledamöter vanligen äro hindrade, att till slut bivista Riksdagarne, och da det är rättvist, att alla få deltaga uti val till de femtletbn, sorn enligt lagarne skola af Ståndet tillsättas, anhåller jag att uti RiddarhusOrdningen det tillägg måtte göras, att i händelse Riksdagen räcker öfver 3 månader. RiddarhusBiréctionen likväl ovilkorligen må väljas inom 4. månader ifrån den dag, di Kongl. Majit afgifvit sin Nådiga proposition bm StatsVerkets tillstånd och behof. Lades på bordet.
Införseltull, angående sådan å de artiklar, som i gällande tulltaxa äro tullfrjp, samt om upphörande af våg-afgifters och stämpel-penningars erläggande, m. m.; motion af Herr Sebastian Mathias Tham:, sq Motioner. -— å spanmål, mjöl, m. m.; motion af Herr Carl Fredrik von Mentzer: se Motioner. -— å spritdrycker, angående dess höjande, derest t'Hve>'kningsskatten å bränvin komme att ökas, samt om upphörande af nederlagsfrihet för bränvin och geuever; motion af Herr Wilhelm Fredrik Dalman: se Motioner. Inhemska artisters original-arbeten i bildande konst, angående nedsättande af en Komité för utarbetande al lagförslag rörande förlaga-rätten dertill; motion af Herr Emil von Qvanten; se Motioner. — I — 105 Inkomster, angående beräkningen af St^ts-Verkets; B. Inköpande af boställe åt Häradshöfdingen i Helsinglands Norra Domsaga, angående: B. X. 248, 282, A. 282. Inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar, angående: se RegeringsFormens 72:dra g. — af Riksgälds-sedlar, hvilka icke blifvit inom den bestämda preskriptions-tiden till invexling företedda, angående: B. IX. 112, 152, A. 152. — af sedlar å daler kopparmynt, angående: B. X. 63, 153, A. 153. Inredning, Riddarhus-salens, angående bestridande af kostnaden derför: B. VIII. 90, 165, 219, A. 219. — i Upsala Slott af en våning för den Kongl. Familjens räkning, angående: B. III. 86, A. 135.
Vid redogörelsen för de utvägar i öfrigt, hvarigenom i allmänhet större enkelhet i förvaltningen och räkenskaperna må kunna befrämjas och i sammanhang der - 20 Banko-Utskottets Betänkande, Jt/i 61. med, minskning i embetsoch tjenstemanna-personalens antal åstadkommas, hafva Kommilteradc följt den ordning, hvartill verkets fördelning i särskilda afdelningar och kontor föranleder, samt vid hvarje af dessa framställt de förändringar, som uti de af Kommitterade upprättade instruktioner blifvit föreslagna. Utskottet, som iakttagit enahanda ordning, går nu att yttra sig öfver berörda förslag till instruktioner, hvaröfver Under-styrelsen och Banko-fullmäktige utlåtande afgifvit, med tillkännagivande, att Utskottet, vid den sålunda verkställda granskningen, endast tagit i öfvervägande do hufvudsakliga förändringar, som, beträffande de särskilda expeditionerna, afdelningarne och kontoren, blifvit framställda. Banko - Fullmäktiges Expedition. Denna expedition har hufvudsakligen till föremål att emottaga alla till Fullmäktige inkommande handlingar och dem derefter vårda; att till protokoll uppfatta de förhandlingar, hvilka vid sammankomsterna förekomma; att affärda till vederbörande de expeditioner, som blifva en följd af de fattade besluten samt all, efter inkomna rapporter, upprätta nödiga och till lättad öfversigt ledande räkenskaps-sammandrag. Personalen vid nämnde expedition utgöres af: Banko-Sekreteraren, En Notarie och En Kanslist, hvarförutan Fullmäktige, jemlikt 216 § i Banko-reglementet, ega att använda ett arfvode af 300 R:dr årligen, såsom ersättning till den person uti Banken, som, uppå Banko-sekreterarens hemställan, blifver af Fullmäktige förordnad att vid räkenskapsgöromålen inom Fullmäktiges expedition honom biträda. I afseende på sältet för göromålens besörjande vid ifrågavarande expedition, hafva Kommitterade ansett annan förändring i nu gällande ordnings-stadga för samma expedition lämpligen icke kunna eller böra ega rum, än att de åligganden, som för närvarande tillhöra det särskildt antagna räkenskaps-biträdel, hvilket Kommitterade föreslagit måtte upphöra, öfverflyltas på den hos Fullmäktige anställda Kanslist.
Den är visserligen icke framställd utan sammanhang med Arméens Pensions-kassa, men, så vidt jag kan finna, har man icke tagit i betraktande om denna kassa, äfven med det bidrag, den nu af statsverket erhåller, kan fullgöra sin förbindelse då de pensionerades antal ökas i den grad, som den nya pensioneringen både afser och föranleder. En annan fråga är jemväl obesvarad, nemligen den, om en sådan pensionering, som den föreslagna, kan vara lämplig för befälet vid den indelta arméen, innan en förändrad lönereglering för detta befäl blifvit tillvägabragt. De äldre officerarne, som nu innehafva goda, men lågt uppskattade boställen, skola icke hädanefter mera än förr utbyta dessa root en jemförelsevis låg pension; deremot Andre Kapitener och möjligen äldre Löjtnanter, som uppnått pensionsåldern, men ännu äro fullt användbare i tjensten, skola skynda att lemna denna, medan de ännu ega förmåga att bereda sig en annan sysselsättning, helst deras inkomster endast obetydligt minskas genom afskedstagande!. Förhållandet med dem, som vid afskedstagande finnas oförmögne att fullgöra vilkoren i afseende på reserv-tjensten, är icke bestämdt, och lika litet är det något stadgadt beträffande dem, som sedermera blifva urståndsatte att uppfylla delta vilkor. Äfven med de förbättringar, förslaget inom Utskottet erhållit, torde det således böra blifva föremål för ett nogare bepröfvande; och då jag icke kan föreställa mig, att någon utomordentlig åtgärd för tillfället behöfver vidtagas, anser jag den Kongl. Propositionen i detta hänseende rättast böra besvaras endast genom en underdånig skrifvelse i den syftning, Utskottet jemväl föreslagit.» af Herr Henschen, viu 1 punkten, med åberopande af Utgifls-afdelningens förslag att
Hennes ömmande för alla nödlidande, hennes nit och energi gjorde, att komitéer och sallskap aldrig drogo i betänkande att aulita henne att g&amp; med listor. Detta tycktes ocksk vara hennes lifs uppgift, som hon aldrig svek. Ingm oviidighet af dem hon begärde hos, ingen otack af dem hon hjiilpt, intet förbiseende af dem som anvandt henne kunde någonsin förslappa hennes ifver. Hon brydde sig inte om, att man gralade på, henne, skrattade &amp; t henne och gifvit henne öknamn. Fick hon någon tack, såg hon besvkad ut och drog sig garm tillbaka, fick hon ingen, tog hon det som skulle det sh varR. Men nar hon så sjalf en dag, trött af ålder och brist, måste intaga sangen, var det ingen som gick med lista föi. henne. Hon fördes till lasarettet, der hon i den gemensamma salen bland en hop främmande kvinnor utandades sin sista. suck. " Bon ar ju utsvuZtel~~, hade läkaren sagt om henne, och han visste knappt sjalf, hur bokstafligen sant det löst framkastade ordet var. Och likväl hade geiiom hennes händer gått tusenden till hjälp %t andra! Ingen enda representant för de Iiorniteer och sällskap, till hvars tjänst hon outtröttligt stått, följde henne till grafven. Hon är längesedan glömd i den stad, der hon vandrade kring som en barmhertighetens engel, icke i " ida, hvitan kläder utan i sin urblekta, löjligt urmodiga driigt. Påminner man sig henne någon gång, är det för att få ett godt skratt, när man beskrifver hennes utseende och toalett eller berättar någon anekdot om hennes energiska tiggeri. Kanske är det dock någon som tycker, att hon var värd annat än ett, skratt och som med ett medlidsamt leende säger: " Stackars gamla mamsell Klein! " Bokanmalningar. Ingvald Lundset, Fra Akershus till Akropolis, Skildringar fra Stidierciser. (UlgaJvet i 6-7 häften). Kristiania. Cammermeyer. Det ar ett kandt erfarenhetsrön, att reseskildringar finna en talrik publik och synnerligen liflig är ock verksamheten inom denna del. af literaturen.
Sådant bar äfven i förslaget, hvad Lagberedningens sjette grad angår, på flera ställen skett, i det dels minimum deraf blifvit bestämdt än till två, än till sex månader, dels maximum utsatts än till ett, än till två år, och något hinder synes ej heller möta att i fråga om de öfriga graderna förfara på enahanda sätt. Om blott hvar och en af dessa delades i två afdelningar, så att t. ex. femte graden komrne att motsvara dels 1—3, dels 2—4 år, den fjerde dels 3—5, dels 4—n år o. s. v., skulle härigenom, utan någon väsentlig rubbning i den antagna straffskalan, tillfälle beredas att, der så antages nödigt, i någon mån jemka de föreslagna straffen, utan att derföre behöfva med fullt två år höja eller sänka dera; och vi tro derföre att, om man ändrade det i förevarande § för anstiftare och anförare föreslagna straff till straffarbete från och med ett till och med fem år, detsamma skulle komma i ett tillbörligt förhållande till hvad för andra jemförliga förbrytelser är stadgadt, på samma gång domaren lemnades tillräckligt utrymme, att vid straffets ådömande fästa afseende å a.Ua de olika omständigheter, hvarunder brottet kan förekomma.» 19 13 §. Justitieråden Berg och Adlercreutz hemställde, med afseende å det här omtalade brotts beskaffenhet, att jemte det för anstiftare och anförare nu föreslagna straffarbete i högst ett år måtte alternativt tilläggas fängelse. 17 §. Med åberopande af hvad vid 8 Kap. 14 § blifvit yttradt hemställde Högste Domstolen, att det i denna § utsatta straff måtte förändras till: »fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år.» 11 Kap. l §• Af enahanda skäl, som vid 8 Kap. 14 § blifvit anfördt, ansåg Högste Domstolen den i första punkten af denna § utsatta straffbestämmelse böra ändras till »straffarbete i högst två år.» 4 §.
Jag får derföre vördsamt hemställa, om ej R. o. Ad. skulle finna lämpligt besluta åtminstone 20,000 r:dr, med villkor, på sätt StatsUtsk. föreslagit, att denna summa framför allt skall användas till en observatoriibyggnad; K. M. likväl obetaget att, om denna byggnad kan uppföras med mindre kostnad, använda öfverskotlet till andra byggnadsbehof vid. universitetet. Jag skulle ej anse osannolikt, alt delta kunde blifva förhållandet, dåden gamla observatorii-localen kunde försäljas, och jag ej tror, att inkomsten för denna tomt blifvit inberäknad i tillgångarna för uppförandet af eli nylt observatorium, utan blifvit påräknad till inköp af instrumenter, hvartill andra tillgångar torde kunna beredas. Jag ber Frih. von Kraemer vara öfvertygad om, alt vi lifvas af samma intresse för saken, ehuru vi äro af olika tankar om det bästa sättet att komma till målet. Jag hemställer derföre, om Frib:n ej skulle behaga förena sig med mig'i den mening jag framställt, att detta D e n i April f in. 7 anslag ovillkorligeu måtte utgå till det ändamål, somafacademien sjelf' blifvit ansedt såsom nödvändigast, nemi. att bygga eli observatorium, och om man ej då Lunde lills vidare hjelpa sig fram med det chemiska laboratorium, hvartill det kanske torde vara lättare att i administrativ väg anskaffa medel. Frill. Hamilton, Hugo: Jag är lill det mesta förekommen af den sista värda talaren och instämmer i bans åsigt. Jag tror att StatsUtsk. i detta fall bar utgålt ifrån en ganska riktig statsekonomisk princip och ifrån en princip, som är fullt ändamålsenlig, nemi. den, all först en sak måste väl och riktigt fullbordas, innan man öfvergår till andia företag, och jag håller för, att detta anslag, som efter mitt tycke icke är särdeles betydligt, genom fördelning på alltför många föremål skulle kunna blifva i det hela nära nog bortkastadt eller användt på invändiga reparationer och smärre saker af snart sagdt ingen betydlig vigt fördel hela.
M:t nu icke fraihställt bestämdt förslag i ämnet, utan allenast ifrågasatt om något i förevarande hänseende borde tillgöras, Rikets Ständer funnit sig icke böra vidtaga någon åtgärd till förändrad reglering af Calmar län. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Juli 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelri den 8 Juli 18S1. Prcste-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikels Stunders underdåniga Skrifvelse, angående förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å Allmänna Indragnings-Staten. (Slats-Utsk. Utlåt. N:o 146.) S. A. K, Sedan, jemte förmälan, hurusom Länsmännen, hvilkas aflöning vid 1840 och 1841 årens Riksdag blifvit bestämd till 200 R:dr, likväl icke ega att å Allmänna Indragnings-Stalen åtnjuta pension till högre belopp än 100 R:dr årligen, hos E. K. M:t blifvit i underdånighet framsläldt, att, då sättet för pensioneringen å Allmänna IndragningsStaten utöfvade inflytande på Civil-slatens Pensions-inrättning, samt i sednare lider väsendtligen förändrade förhållanden med Länsmännen inträdt, derigenom att, enligt K. Bref af den 22 December 1841, desse tjenstemän skola hafva undergått vederbörlig Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
Herr Greswen och Landt-Marskalken strrnt Högloft. Ridderskapet och Adeln täckeo laga i benägit öfwer» »vägande, att om under den ännu ä-terstaende korna tid af det löpande äret intet widgöres den Bewillning, hwilken tvid denna Riksdag kommer art bestämmas, blir med tydelig föreskrift as Rcgerings-Formens 6i §. följden deraf, att den gamla och ännu gällande Vcwillmngen kommer äswen för är i8»o alt utgöras. Af StotS-Utfkottels Betänkande rörande Sta, tens brister och behof lär Högloft. Riddcrfkapet och Adeln nogsamt haswa inhämtat dm mäst grundade öf» wertygelse, om den gamla Bewillningens otillräcklighet, och att RckctS styrelse skulle försättas i den mäst eflcrräakliga och wädliga förlägenhet, för att ej saga kraftlöshet, om ej rillgängarne för nästkommande är lämpaoes efter werkeligen sig företeende behof. Det är ej min tanke att nu wäcka sräga om bestämmande af den tillkommande Bewillnings, summans belopp. Enligt 62 §. Regerings-Formen böra Slars, WerketS behof af Srars-Utskottet först wara upgisna och af Riksens Ständer pröswade; men af 57 Z. RegeringsFormen, som sörmäc att Swenska Folkets urgamla rätt att sig beskatta, utöfwas allena af Riksens Ständer »vid allmän Riksdag, samt naturen af beskattning, tror jag mig med, all säkerhet kunna draga den slutföljd, att denna beskattningsrätt består as g särskilda delar, neml. bestämmandet as i:o Beskattnings summans belopp. 2:0 Sättet att densamma fördela och z.» Tiden ifrän hwilken desi tillwarelse, j öfwerens - Dcn 19 December. 5141 stammelse med 6l §. bör kaga sin början.
Rättegångsbalken, att tillförordnade Ordföranden måtte, för det grofva fel vid DomareEmbetets utöfning, hvartill RådstufvuRätten i ofvanberörde måtto gjort sig skyldig, antingen förklaras ovärdig att vidare i domare-värf nyttjas, eller ock dömas att böta minst 1000 daler silfvermynt med 333 R:dr 16 sk. Banco, och Rättens Ledamöter, hvilka i domslutet deltagit, för deras medverkan till delta olagliga Beslut, fällas att gemensamt plikta 3oo daler silfvermynt med 100 R:dr berörde mynt, äfvensom att samtlige Svarandernc, såsom godtgörelse för den skymf och det lidande, som genom RådstufvuRättens Utslag i målet blifvit aflidne Borgmästaren Falck tillskyndade, borde förpligtas att till dennes sterbhusdelägare utgifva det belopp af 5oo R:dr Banco, hvarpå Borgmästaren i lifstiden gjort anspråk; hvarjemte AdvokatFiskalsEmbetet, med förmälan, att de emot tillförordnade Ordföranden gjorda angifvelser, att icke i rätter tid hafva låtit tillställa Borgmästaren Falck RådstufvuRättens Utslag i målet och lill Rättens archi v aflemna de af tillförordnade Ordföranden deri förda Protocoll, icke kunde till någon Embetstalan föranleda, ansett Borgmästaren Falcks klagan, att tillförordnade Ordföranden å tvänne Utdrag af RådstufvuRättens Protocoll, det ena för den 24 September 1833 och det andra för den 11 Februari 1834» åtecknat och för desamma af Borgmästaren uppburit högre lösen än vederbordt, vara lagligen grundad, samt derföre påstått, att tillförordnade Ordföranden måtte fällas att böta 4° R;dr meranämnde mynt.