Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
V i vandrade en stund omkring i den allt mera tätnande folkmassan, som skockade sig tillsammans framför estraden, där sångarne och festtalarne hade sin plats. Till slut, då vi lyssnat tillräckligt på det, som där presterades, och tröttnat att längre trängas bland de packade skarorna, styrde vi våra steg till de mera aflägsna gångarne på sidorna, där trängseln var mindre och sorlet icke fullt så bedöfvande. D e höga granhäckarne, som här och där kanta gångarne, stodo där mörkgröna och allvarliga och stucko så egendomligt af mot de ljusa, eleganta vårtoaletterna och de glada skratten rundt omkring; och på samma sätt kändes det energiska allvaret på min unga följeslagerskas anlete som en skarp kontrast mot alla de uppsluppna, sorglösa miner man eljes såg. Hon betraktade de långa, snörrätta granhäckarne och de fina, välskötta rabatterna, där den ena växten efter den andra nu började skjuta upp och croeus och hyacinter redan blommade, och sade: » Hur roligt var det ej att ännu en gång få se allt detta! I morgon reser jag härifrån, kanske för alltid. » » Skall ni fara härifrån i morgon? » utbrast jag. » Och för alltid — hvad menar ni med det? » Jag fruktade nästan, att hon börjat grubbla på det dödens frö, hon bar inom sig, och den hvassa hostattack, hvaraf hon i detsamma anfölls, tycktes liksom bekräfta min förmodan. Men min aning var i själfva verket allandra, och de gamla minnena började till hälften förblekna. Jag vistades då vid jultiden i en liten » Jo, jag menar, att jag måste ut i lifvet, småstad i mellersta Sverige. Det var tyst ut att lefva oeli verka. Och hvem vet, när och dödt i det lilla samhället, och man grep min bana då vänder åter till den gamla med begärlighet de nöjen, som bjödos. Och Fyrisstaden? Jag vill, jag kan ej längre till dessa den lilla stadens » nöjen » räknades stanna här, försoffas * i denna själsmördande af flertalet också Frälsningsarméns sammansysslolöshet; jag känner hågen oemotståndligt komster.
Vidare förekommo och biföllos såväl (Jtsk:s hemställan att införsels-afgiften må nedsättas för ”Bomber, Kulör, Champlonerade etc” från 8 till 6 R:dr; för Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade” från 4 till 3 R:dr: för ”Grytor, Pannor etc.” från 6 till 4R:dr; för ”Hällar, Lod och Lödjor ”från 4 till 2 R:dr; samt för ”kasserade Kanoner, Bomber, Mörsare och Kulor” från 2 till 1 R:dr pr Skit st.-v., som ock Utsk:s förslag i afseende på den i införsels-tariffen, under gjutet Jern nu uptagna rubriken ”Gjutgods, allt annat, ej specificeradt”. I fråga om den sedermera förekommande rubriken ”Jern, smidt eller valsadt,” företogs först Utsk:s förslag, att för ”Slångoch Plattjern, | tums tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och öfver jj tums fyrkant,” införsels-förbudet måtte uphäfvas och införsels-tullen bestämmas till 2 R:dr 24 sk. pr Skit st.-v.; och yrkades deri den förändring, att tullsatsen måtte förhöjas till 3 R:dr 16 sk., hvarefter sedan propos. till bifall å Utsk:s förslag blifvit besvarad med Nej, 11. o. Ad. biföll samma förslag med den sålunda yrkade förändringen. Beträffande derefter artikeln ”Ankare” yrkades dels bifall till Utslcs förslag, dels 5 R:dr och dels 4 R:drs införseltull pr Skit st.-v., och då efter med starka Nej jemte åtskilliga Ja besvarad propos. å bifall till Utsk:s förslag, propos. framställdes å bifall till införsels-tullens bestämmande till 5 R:dr pr Skit st.-v., ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han härvid funnit Ja öfvervägande.
– Kan du neka till att din mor och din svåger visa sig hårdare mot dig än andra fordringsägare? John strök håret ur pannan: – Nej, det kan jag icke. Min mors ombud, Indebetou, och min svågers, commercerådet Björnberg, utgöra alltid tillika med Carnegie själf de hårdaste hindren för hvarje vänlig öfverenskommelse med de öfriga kreditorerna. – Ser du, att jag har rätt! Familjen är orolig, det har jag länge vetat, och du måtte väl också nu själf inse, att du ej duger till handelsman. Hur många gånger har jag ej hört dig säga, att du kommit in på orätt bana och att dina anlag peka åt andra håll! Jag undrar ej på att dina fordringsägare oroa sig och vilja ha en förfaren handelsman till styret. Låt dem få sin vilja fram! Tag Carnegie till din kompanjon! John bet ihop tänderna och mumlade: – Det gör jag aldrig, det gör jag aldrig. Högt sade han: – För öfrigt har man i dessa dagar funderat ut något splitter nytt. Nu yrkar man på att jag till Carnegie skall öfverlåta husets affärer och låta honom likvidera dess borgenärer. Jag gör det aldrig. Jag kommer aldrig att ge tappt. Jag har ännu mäktiga vänner, som jag hoppas skola bistå mig, så att egendomarne ej förskingras. Men jag tackar dig, min älskade Constance, för det mod och den förhoppning du ingifver mig, därigenom att du liksom jag är förvissad om, att det Hallska huset med sina stora resurser ej så lättvindigt kan bringas på fall. Sammaledes säger Pehr Backman. Han påstår som du, att detta blott är tillställningar för att få Carnegie till makten. Skulle jag taga någon kompanjon, blefve det säkerligen inte Carnegie utan Backman. Det är en man med vidsträckta perspektiver och som är i besittning af stor kapacitet och därjämte har lysande inbillningsgåfva. Hade jag följt hans råd och tagit mig i akt för den, han varnade mig mot, hade ej detta händt! Men från barndomen vand vid den allra största redlighet i handel och vandel, har jag fallit offer för min blinda tilltro till Carnegies ärliga uppsåt. Lyckligtvis är han ej den ende kapable handelsman i denna stad.
Men jag har redan i min reservation erinrat, och får nu påminna, att i mål af denna beskaffenhet, der det egentligen beror af känslan att afgöra, om skriften är brottslig eller icke, der fordrar försigtigheten mera än enkel pluralitet till fällande. Denna princip igenfinnes ock i 78 §. Riksdagsordningen, der det fordras icke mindre än -Jtdelars pluralitet, innan en Ståndsledamot kail dragas inför Domstol för sina yttranden i Ståndet. Samme värde talare har påstått, att Domslolarne före 1815 mer skyddade mot sjelfsvåldet, än Jury-inrättningen sedermera. Mitt minne sviker mig alltför mycket, om icke förhållandet är just tvärtom. Jag minnes med rysning de skrifter, som före Juryns införande ofta vexlades och sednast emellan Friherre Boije och Grevesmuhlen, hvilka nära ett helt år inför de vanliga Domstolarne angrepo hvarandra i skrifter, af hvilka den ena var värre än den andra, intilldess Juryn omsider gjorde ett lyckligt slut derpå, Samme talare har äfven påstått, att inga Författare af Jury blifvit fällde. Jag kan likväl för tillfället erinra mig flere som haft detta missöde, såsom Grevesmiihlj linneliusj Fryxell samt till och Den a5 Januarii e. m. 333 med en Ledamot af detta Stånd, hvaraf man således kan se, att Juryn icke år så efterlåten, som man velat påstå. Samme talare liar sagt, att det uppväxande slägtet borde uppfostras under en förändrad tryckfrihet. Nog vet jag, att en Philosophisk Sect fordom fanns, som begynte sin uppfostran med tystnad; men jag kan icke tro, alt det nu mera är lid att sätta visdomen endast i konsten att ti ga. Nu är det i synnerhet genom den möjligen lifligaste utvexling af ideer, som den högre uppfostran bäst kan verkställas; och dertill fordras tryckfrihet. Det är nemligen Författarne, som skola uppfostra både de öfriga och hvarandra. Låtorn oss derföre bibehålla den dertill nödvändiga tryckfriheten oförminskad, och lemna den åt våra efterkommande åtminstone icke sämre jin vi mottagit den af våra företrädare. Friherre
Hvad således angår förslaget, att medlen borde öfversändas från länstyrelscrne direkte till församlingarne, vare sig till pastor eller till skolstyrelserne, så skulle härigenom ej allenast en mycket besvärlig tillökning i göromål uppkomma för läusstyrelserues, redan förut Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 27. 5 ganska träget sysselsatte tjenstemän, ulan ock, enär en sådan kringsändning blott undantagsvis kunde med posten verkställas, medlen i hög grad äfventyras, utan att afsändaren skäligen kunde göras ansvarig för desammes rigtiga framkomst. Likaledes möter ett väseDtligt hinder för verkställighet af förslaget, att medlen borde genom uppbördsmannens försorg, genast efter fullbordad uppbörd, direkte tillhandahållas skolstyrelserne, ty i Kongl, kungörelsen den 13 Mars 1846, i öfverensstämmelse hvarmed folkskole-afgiften enligt en sednare Nådig kungörelse af den 19 September 1847 utgår, bestämmes såsom vilkor för församlings rättighet till ifrågavarande bidrag för bestridande af skolekostnaden, att de i Kongl. Maj:ts Nådiga stadga angående folkundervisningen af den 18 Juni 1842 i afseende på skolans skick meddelade föreskrifter skola vara behörigen uppfyllde, hvarom vederbörande landshöfding och biskop hafva att ingå i pröfning innan medlen utbetalas.
» Gå inte in, mamma, » sade hon med med af rörelse darrande stämma. » Blenda är bestämdt inte klok. Jag gick upp till henne för att höra, hur hon mådde. de andra äro i trädgården. och så svarade hon ingenting, och när j a g sedan ville muntra upp henne en smula och började tala o m Bella, huru söt hon är o c h så där, då bad hon mig tiga och frågade, om jag också var en renegat, o c h klagade, att hon stod ensam, o c h så öfverhopade h o n mig med förebråelser, tills jag slutligen sprang min väg. Hvad går åt henne, mamma? » » Jag vet inte, » svarade grefvinnan undvikande, » men du behöfver j u inte bry dig därom. Det är hennes nervösa hufvudvärk. jag skall gå in och höra efter. Gå du ned o c h håll de unga sällskap, ifall de återkomma. » Och därmed gick hon in till Blenda. Därinne voro gardinerna nedfällda, och grefvinnan måste en stund vänja sig vid öfvergången till halfmörkret från det klara solskenet därute, innan hon upptäckte dottern, som låg på soffan. P ö r l o f n i n g s - cd c I i de, då Elsa, s o m med oro iakttagit, hvad s o m passerat, med munter röst utropade: » Kom hit, Bella, skall du få göra bekantskap med vårt umgänge här i staden. » Hon slog därvid upp ett annat album o c h började beskrifningen på vännerna. Att h o n därvid icke gick alltför skonsamt tillväga med deras små svagbeter, kunde man höra af flickornas skratt, och en gång måste till o c h med grefvinnan säga: » Nej, Elsa lilla, nu är du då allt för stygg. » Under tiden hade Nils följt efter Blenda för att fortsätta samtalet, men det ville ej gå. Han talade o m fästmön, o m deras bekantskap, o m sina framtidsplaner, men erhöll blott enstafviga svar eller också inga svar alls. Han tänkte då välja ett annat ämne, som skulle intressera henne mera, och sade med hänsyftning på hennes arbete: » Och du håller på med din utstyrsel.
Utlåtande, i anledning af Riksdags-Fullmågtigen Eric Svenssons Memorial, om belöning till f. d. Riksdags-Fullmågtigen Petter Andersson i Domvalla för dess Cur-methode i veneriska och andre sjukdomar. JVIed framställning af den nytta, sorn det allmänna tillskyndas genom f. d. Riksdagsmannen Petter Anderssons j i Domvalla af Södermanlands Län, sinnrika och approberade uppfinning, att medelst rökning hota Saltflussar af alla grader äfvensom de i andre former veneriskt smittade, har Riks - Stats-Utskottets Betänkanden. 441 da gs-F ull magli gen Eric Svensson från Bohus Lån, uti Memorial, som Hederv. Bonde-Stundet, i Protocolls Utdrag af den 6 i denna månad, till Stats-Utskottet remitterat, föreslagit, att, utom något lämpligt tecken af hela Nationens tacksamhet, en årlig belöning under Petter Anderssons lifstid, måtte honom af Curhus-Fonden tilldelas, desto heldre, som den uppgifna Methoden, för berörde fond, medförde en årlig vinst medelst minskning i Patienternes antal, och har Motionen blifvit understödd af Ståndets samtlige Ledamöter. Af allmänna Tidningarne har Stats-Utskottet inhämtat, att förre Riksdagsmannen Petter Andersson., i Domvalla, uppfunnit en Röknings-methode för behandling af SaltHussar och i andre former svårt besvärade veneriske sjuke, hvarom undersökning varit anställd på Stockholms Stads Curhus och med framgång blifvit använd på åtskillige personer, hvarföre och enär Petter Andersson genom rökning till hälsa återställt flere Personer, som i svårare grad varit af venerisk sjukdom angripne och deremot förut förgäfves nyttjat andre Mereurial-medel och Dietcur, samt öfvertygelse vunnits om denna Curmethods verksamhet, nyttan deraf och den besparing, som i oeconomiskt afseende jemväl möjligen kunde erhållas, Direclionen öfver nämnde Curhus beslutit erbjuda Petter Andersson^ såsom ersätt - 44a Stats-Utskottets Betänkanden. ning för hans härvid hafde moda och tidsspillan, en Summa stor 333 R:dr 16 sk.
Lagförändringar till minskande af kostnader och besvär för Rättsökande vid Rättegångars utförande, nu åter föredrogs förblef Ståndet vid sitt till Utskottet, första Betänkande, i ämnet lämnade bifall och lade detta sednare till handlingarne. S. D. Wid förnyad föredragning biföllos nedannämnde Utskotts Betänkanden: Statsoch BancoUtskottens: \ N:o 355, Rörande ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal. Bihang till R. S. Brot. Qtde Sami, 41 * &$o Prtt. Uldr. d. 5 Aug. 182g. StatsUtskottets: I f N:o 357» 1 anledning af verkstäld granskning af Redogörelsen för de till Veneriska smittans hämmande anslagne. medel. S. D. Uti nu ankommit och uppläst Protocollsutdrag af den 1 innevarande, hade Wällofl. BorgareStåndet inbjudit MedSlånden att instämma uti det af Lagutskottet tillstyrkta och af BorgareStåndet fattade beslut om förlängning af tiden till missnöjes anmälande emot HofRätts-Dom ifrån Atta till Tjugu degar, men som PresteStåndet redan afslagit Utskottets rörande detta ämne afgifna Utlåtande N:s 44 oc^ 118, så kunde PresteSåndet icke härutinnan med Wällofl. Ståndet sig förena. S. D. Beslöt Ståndet x likhet med Wällofl. BorgareStåndet, det Riksens Ständers samteliga Utskott skulle anmodas att, i öfverensstämmelse med hvad ExpeditionsUtskottets utlåtande af den sistledne Junii innehåller, hvart för sig ofördröjeligen upprätta och till RiksStånden ingifva Listor på de mål, som af Utskotten hittills blifvit handlagde och fordrat åtgärd genom ExpeditionsUtskottet, samt sedermera, hvad de återstående Målen angår, för hvarje vecka 4 Prat. XJidr• cl. 5 Aug. 1823. 651 intill Riksdagens sint med dylika Listors uppsättande och insändande fortfara.
Bergen, hvilka annars som resliga jättar sträckte sina hufvuden mot himlen, liksom för att kasta en trotsig blick inom det blå förhänget, voro i dag nästan oskönjbara; tjocka, nedtyngda skyar lågo från toppen utefter hela sluttningen, och byggnaderna derpå försvunno under den grå molnkappan. Medelhafvet, som annars låg och koketterade med solstrålarne som en obekymrad sjuttonårig skönhet, liknade i dag en ålderstigen duenja, som döljer sina vissna behag i ett grått flor, och himlen, den djupa, sydländska himlen släpade nedåt som en ogenomtränglig, hvitgrå dimma. Hvad det var ödsligt öfveralt, ödsligt på gata och torg, men mest ödsligt ändock på promenaden. I dag intet brokigt främlingsvimel, intet fras af långa fruntimmerssläp, inga lysande uniformer, icke en gång några sminkade demimonde-ansigten. På musikestraden lekte några flickor i nedsolkade, slitna paltor med ett par itubrutna notställare. Annars syntes ingen till i hela parkanläggningen; icke en vandrare spatserade på gångarne, der små, smutsiga regnbäckar porlade fram och åter, urholkande djupa fåror i marken, icke en varelse hade slagit sig ned på de gröna bänkarne, hvilkas färger började lossna och drypa af genom det ihärdiga, käxande regnets inverkan. Också derinne på cafét är det ohyggligt tomt i dag. Man kan se det genom de stora fönstervåderna. Den långa tyskan sitter ensam inom disken och betraktar konfektburkar, glaceassietter och bakelsefat med ett apatiskt småleende på sina feta läppar, och de enda gästerna, som finnas derinne, äro ett par engelsmän, som slagit sig ned vid ett bord med igenknäpta ulstercoats och tjocka silkesdukar virade kring halsarne. Men de hafva synbarligen satt sig der, sedan alt annat slagit fel – både »lawn tennis» och »bachara». Usch, hvad de hafva tråkigt, så der själsmarterande, nervpinande tråkigt, som man blott kan hafva det en regnig söndagsmiddag i en kurort för bröstsjuka.
Till och med högadelns damer gingo sjllfva ofta i koket och lagade sina herrars favoritratter eller öfverstigo matlagningen. Man hade mycket trassel med att sköta den talrika tjiinstepersonalen (30 B 40 personer hos de höge embetsmannen). En fru Cruus skrifver ocksa 1676 och klagar 6fver att det ar s i svirt nu far tiden att f % dugligt tjiinstfolk. " Annorlundra var det förr! " Generatiop efter generation har upprepat Fru OFUUS ' klagan. Tank sadans jungfrur det fanns en gBng i den gamla goda tiden! För att underlatta anskaffandet af finare matvaror, var det ytterst vanligt, att man gaf bvarandra presenter af ostron, kryddor och frukter m. m. Sarskildt ofta omtalas sandningar af pomeranser och citroner. En shdan sandning skickade Erik Oxenstierna till sin svager, den fran trettioiriga kriget s&amp; beromde Gustaf Howa. Till svar harpa skrifver han följande, som jag tager mig friheten anfara, om det ock @ r vid sidan af mitt amne. Det visar den barske krigaren sasom en vanlig, alskvard manniska, och det ar SA sallan vi under den skepnaden f&amp; se v&amp;ra store man. Efter att hafva bj&amp;rtligen tackat för sandningen af frukt tillagger hon: " Min kare svagers lilla oskyldige fastern8 (lilla Sigrid Horn, halfsyster till den för Dagnys Ilsarinnor kanda Agneta Horn) förer ett stort krig med pomerantserna; nar som hon i dem biter och khmer, att de &amp; ro beska, SA griner hon fuller n&amp;got dervid, men s&amp; hugger hon Bter med munnen efter dem, s&amp; att de göra henne munnen besk; jag önskar, att det icke mitte blifva l h g t till dess min käre sviiger ocksa m&amp;tte f&amp; hugnad utaf sadant smhtt apespel. " Några anmärkningar med anledning af frö- ken Keys. numera i broschyr utkomna föredrag om hur reaktioner uppstå.
I afseende å den nu föredragne 9:de §:n, anser jag mig likväl böra göra en anmärkn., för hvars framställande någon special kännedom icke kan anses erforderlig. Den 27 April e. m. 445 Då man i öfrigt behandlat de större och de mindre bränuerierna lika, så kan jag icke inse orsaken, hvarföre vid de förra bränvin skall få tillverkas under 2:ne månader på hästen, men vid de sednare bränningstiden bestämmas till en månad på hösten och en månad under påföljande vår. Om man antager, alt potates företrädesvis användes, till bränvinstillverkning särdeles vid de mindre brännerierna och tager i betraktande, att denna rotfrukt, till följd af den ofta inträffande potalessjukan fram emot våren, kan vara till en stor del förderfvad, så blifver ju denna omständighet ert skäl att tillåta egare af mindre bränneri ali tillverka bränvin af potatisen, som eljest blifver honom till föga nytta, under 2:ne månader pä hösten. Vi känna, att inom ett af RiksSl:n, nemi. BondeSt., mycken ovilja emot hela delta förslag är rådandeAllmogen kommer sannolikt att anse, ali ett privilegium blifvit dem beröfvadi, samt att man på dess bekostnad velat gynna de stora bränvinsfabrikerna. Med kännedom om detta tänkesätt tror jag, alt det skulle komma alt väcka stort missnöje hos allmogen, då den säg, att sedan den efter en månads bränningstid måst uphöra med tillverkningen, de stora brännerierna (ingo fortfara dermed under ännu en månad. De af Utsk:s ledamöter, med hvilka jag i ämnet samtalat, hafva sagt mig, att BondeSl:s ledamöter inom Utsk. ifrigt påyrkat, att hränvinsbränning skulle medgifvas under April månad. Jag finner likväl utaf de reservationer, som af BondeSt:s ledamöter afgifvits, att en af dem yrkat valfrihet i afseende å bränningstiden, så att den, som icke vill bränna på våren, finge bränna 2:ne månader om hösten. Men hvad skäl förefinnes för yrkandet, att bränvinsbränning på våren måtte för de mindre brännerierna egarum?
Jag anhåller blott, innan jag öfvergår till den financiella sidan af frågan, få erinra, att vid Sebastopol ansåg man nödvändigt att anlägga jernvägen till Balaklava, just för att till det förra stället kunna framföra tillräckliga stridskrafter, hvilket under andra förhållanden varit omöjligt. Vid betraktande af den financiella sidan måste man först fråga: hafva vi råd att bygga jernvägar eller hafva vi det icke? och vidare: hafva vi råd att bygga dem i så stor skala, som StatsUtsk. föreslagit, eller måste vi inskränka oss till att göra det i mindre skala? Dessa frågor hafva Hr Gripenstedt redan gifvit den fullständigaste utredning, och som jag icke funnit på något sätt poetiskt färglagd, om den också varit framförd i ett utmärkt vackert språk. Då genom detta anförande blifvit visadt, att våra financer kunna bära de utgifter, som Utsk:s förslag innefattar, så kan jag, för min del, icke finna någon anleda, att frångå detsamma i denna punkt. En annan fråga är, om vi böra använda befintliga tillgångar på vestra stambanan och ej uplåna de erforderliga medlen. StatsUtsk. har för densamma föreslagit 13,754,000 Kdr. Denna summa är föreslagen att utgå med 7,610,000 Rdr för banans anläggande Den 9 Juni e. m. 75 genom Skaraborgs län, med Götheborg till utgångspunkt. Det öfriga är anvisadt till bangård i Götheborg samt till byggande af den jernväg, som, utgående från Stockholm, skulle dragas genom Södermanland. Men härpå synes man ej lägga någon vigt. Mot summans storlek invändes ingenting, ej heller vill man låta sättet för dess anskaffande inverka på beslutet. Men man vill icke bygga andra banor än sådana, om hvilka man är fullt ense, och hvilka man således kan vara säker att hafva lagt på säkert ställe. Må så vara! Men alla äro ju ense om den ifrågav:de banan, fast under olika namn, ty förhållandet är med denna bana, att så väl Jernvägs-komitén och Ofverste Ericson, som K. M., föreslagit densamma, ehuru Jernvägs-komitén ej ansett den böra ingå i den s. k. vestra stambanan.
Riksmynt. K: dr. öre. Trädvaror: möbler, försedda med stoppning, men utan öfvertyg-, förtullas efter ofvanstående bestämmelser, utan förhöjning-. försedda med stoppningoch öfvertyg-, förtullas efter nämnda bestämmelser, med 50 procents förhöjning. 3 Ull, alla slag Fr 7. Ur: fick-: med guldboött 1 stycke. 4 — med boett af andra matcrialier 1 stycke. 1 — boetter, lösa, förtullas såsom det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, skeppskronometrar 1 stycke. 20 — väggoch studsare i foder: af bronz eller annan metall, äfvensom af alabaster eller porslin 1 skålp. 75 af träd eller andra slag 1 skålp. 40 urfoder, lösa, lod till ur, äfvensom tornur eller delar deraf, förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå. lösa eller oinfattade urverk, eller delar af ur, ej specificerade 1 skålp. 3 — Urland och Urkedjor af anuat ämne än guld och silfver hänföras till Bijouterivaror. Vadd: silkes1 skålp. 1 50 andra slag 1 skålp. 25 * Vagnar och Åkdon: tvåhjuliga samt di-oskor, trillor och slädar 1 stycke. 37 50 öfriga slag 1 stycke. 100 — synbart brukade, som af resande, för eget behof, medföras eller som blifvit ur riket bevisligen utförda . Fr, a. 1 skålp. 5 50 * Vantar: heleller halfsiden1 skålp. 4 50 andra slag 1 skålp. 1 — öfverkladda med skinn, tullbehandlas lika med Handskar. Vatten, mineral1 kanna. 15 Urglas; se Glas. Violrot; hänföres under Apoteksvaror. Förelag till Tulltaxa. 29 Qvantitet Införselsför Tullberäktull. nmgen. Riksmynt R:dr. öre. Vax, alla slag Fritt. Vekar, lampoch ljus1 skålp. 70 Verktyg för slöjderna och handtverkerierna, ej specificerade 5 — Vin, alla slag: på fastager 1 skålp.