Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ma j. den lala förfärdiga de nya sedlarna på större valörer, en sedelfabrication, som är förenad med vida mindre kostnad, så anhåller jag, att Hrr Fnllmägtige ville fästa sin uppmärksamhet på denna discussion och att, oansedt Fullmägtige icke gjort afseende på den avis, som blifvit lemnad från BancoUtsk., hvilken icke kunde vara annat än avis, emedan R. o. Ad:s ledamöter i Utsk. ej voro fulltaliga, Fullmägtige efter denna förnyade avis ej måtte envisas med denna sedelfabrication; och jag tror, att någon särskild uppmaning härtill ej bort vara behöflig, då bancoreglementet innehåller, att vexlingen och följaktligen fabricationen af de större sedlarna först skall äga rum, och derjemte denna fabrication är mindre kostsam, än tillverkningen af mindre sedlar. Hr Rosenblad: Då jag icke känner någon §. hvarken i Riksd.- eller Ridd.Ordn., som tillåter bland öfverläggningsämnen upptaga enskilda anmaningur till R. St:s Fullmägtige i afseende på deras förvaltning samt fullgörande af deras åligganden, så får jag, till svar å hvad Gr. Cronhjelm anfört, förklara, att när Gr:s uppmaningar i vederbörlig ordning blifva framställda, d. v. s. såsom motion till BancoUtsk. om han anser någon viss åtgärd af Baneostyrelsen behöflig, eller i anmärkning å vederbörlig ort, om han anser Fullmägtige hafva uraktlåtit åliggande skyldigheter, skall icke svar uteblifva; men här och nu anser jag mig hvarken dertill förpligtad eller berättigad. Hr Hegardt: Jag instämmer i Hr Rosenblads yttrande och får dervid blott tillägga, att det förekommer mig bra sällsamt, att man fordrar, det Bancofullmägtige skola kunna gissa till, att BancoUtsk. ej varit fulltaligt. Då BancoUtsk. skrifvit till Fullmägtige, bar man bort förmoda, att det varit fulltaligt, emedan beslut i ämnet eljest ej kunde af Utsk. fattas.
Sverige har fur tillfallet en stor skald, och han skjutes åt sidan, som om han kunde undvaras i den literära rörelsen. Och hvad mat nu än må ha för tankar om denne man, hur långt man ar må hålla sig från hans teorier, så kan intet tvifvel rådi om, att hans skådespel äro och skola förblifva klassiski verk inom svenska literaturen. Detta gäller säkert om hans ungdomsarbeten Mcister Olof Gillets hemlighet och Hm Bengt. Och är man viss på att icke Fodren skall räkna * bland hans mest genialiska saker? De tre första styckena ha hastigt försvunnit från repertoaren efter några Q representationer, Gillets hemlighet upplefde visst sammanlagdt ttr och upptogs sedermera aldrig, och hvad Fadren angick, så nådde det icke Dramatiska teaterns tiljor. Föyden af denna försummelse, som i gelfva verkftdrabbar teatern lika mycket som författaren, är den, att Strindberg nu, när han skrifver skådespel, gör dem långt mindre dugliga att uppföras än förut. Man tage t. ex. Fröken Julie, som med en smula omsorgsfullare förberedelse, en finare psykologi och mindre fysiologi kunnat bli ett drama, som en teater skördat ära af alt spela. Och hvilka starka roller inrymde det icke, både fröken, köksan och isynnerhet den präktiga lakejen? En sådan roll borde fresta en intelligent och energisk skådespelare sådan som hr Personne, hvilken kunde sammansmälta figurens komiska och brutala sidor. Men som Fröken Julie nu är skrifven, törs icke Dramatiska teatern uppföra det intressanta stycket, hvars värde beror på karaktärsskildringen, men sannerligen inte på handlingens våldsamhet. År efter år har Dramatiska teatern icke uppfört något stycke af Sveriges främste skald och dennes stora kraft förspilles. Man hemtar från Spanien en medelmåttig dram sådan som Galeotto, hvilken fyller en hel säsong, medan man icke begagnar de inhemska krafterna. Ty följden af att Strindbergs allvarsamma konst under-tryckes är vidare den, att publikens smak, som icke tvingas till det större, helt naturligt vänder sig ännu hastigare till det mindre betydande och mindre mogna.
Såsom särskildt försvårande omständigheter skola dessa hvar fiir sig anses: 1 om man stjäl å åker eller äng säd skuren eller oskuren, hö eller halm, stackadt eller ostackadt, fruktträd, trädeller jordfrukter, eller annat, sorn i trädgård eller å åker planteradt eller sådt är; huggen ved, timmer, gärdsel eller annat dy likt i skog, eller eljest ute å mark eller ock å flottled; åkerköreller trädgårds-redskap ute å mark; bistock; lisk ur dammar, sompar, nät, mjärdar, katsor eller andra fisketyg, eller ock sjelfva fisketygen, sorn ute ligga; läglar eller andra djur ur jagtredskap, eller sjelfva redskapen ute å marken; eller ock saker, som lill blekning, torkning eller för annan sådan orsak utlagde eller utStälde äro; 2 om tjenstefolk, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan stjäl från sitt husbondefolk; 3 om stölden föröfvas af handtverkare eller annan arbetare från den, hos hvilken han i och för sitt arbete tillträde äger; 4 om gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottager gäster i sitt hus, stjäl från resande eller gäst; eller om stöld från honom sker af den resande eller gästen; 5 om slöiden sker å marknad eller å allmän väg, gala eller farled af resandes tillhö righeter eller af varor, som under forslande äro; ') Till grunden antaget af nya Lagberedningen. 6 om man stjäl ur kläder, sorn någon på sig bär; 7 om man stjäl från barn, som yngre är än tolf år, eller från afvita, hvad helst de hos sig hafva, eller af badande eller simmande eller af den i svår sjukdom ligger, eller af död menniska, eller af solyande å marken; 8 om man stjäl i Konungens slott eller det, som veterligen tillhörer staten eller milda sliftelser eller inrättningar till fattiges försörjning eller sjukas vård; 9 om vid stöldens föröfvande det våld eller den list användes, som i 5 § sägs; 10 om stölden sker nattetid, i hus som bebodt är, och gerningsmannen olofligen, dock utan inbrott, dit inkommit; 11 om man stjäl något af annan under gudstjenst, antingen inne i kyrka eller annorstädes,
Största delen Rusthäll äro deremot bäde stora och goda som störda nägra hundrade tunnor Spannemäl, och äf. wen Den 15 Augusti. 991 wen sädane, som wintcrföda 70 a 80 kreatur, samt i allmänhet, at om Augments-Räntorne endast anwändes ti! sine anflagne behof, behöfwes sällan eller aldrig tilgripas af Rusthällets inkomst til Rustningens bestridande. Dä utom all fräga är at timmade mitzbruk och onödiga förändringar förekommas är jag öfwertygad at fä Provincer i Riket äro tjenligare underhälla Cavallerie än detta. Den stora hushällaren Konung den utte som stiftade det dräpeli ga Indelnings-Werket, hwilket gjort Rikets wärn, utan at kosta Stats-Werket, lämnar betpdeliga inkomster för indragne Möten, pasievolance m. m. har äfwen försett Regementets Befäl med afpasiande löner. Skulle i närwarande Rikets geographiffa stick , och förlusten af Finland, med sina Troupper fordras flera Infanten-Regementets upsättande kan wäl ej deraf flutas at Swerige äger för mycket Cavallerie, sä länge andra utwägar finnas at öka de förras. Adelsfane-Regementet, Iägeri-Staten, och i synnerhet Hofmarstalken Friherre Kuttbeck8 projeetcrade nya Regemente, synas wara bestämda til detta ändamäl,utan at ödelägga et Cavallerie, som i denna egenskap, ofta gjordt sig utmärkt. At detzutan föreflä en ändring frän Dragoner til Infanteri, hwarigenom en exercerad och disciplinerad trupp göres til Recryter, nu dä Fäderneslandet mäste hysa fienteliga härar innom sine gränsor, synes ätminstone mig icke rädligt.
Jag tror visserligen, att, då här icke är fråga om något uppgjordt lagförslag, som skulle på rikssalen aflemnas, utan endast att till K.. M. frambära en und. anhållan, otydligheten i allt fall skulle vid författningens utfärdande blifva rättad; men måhända är det ändock riktigast att genom återremiss få rättelsen gjord, innan någon skrifvelse afgår. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag förenar mig i begäran örn återremiss, med den förklaring, att jag gillar prin ci - Den i5 April e. ra. cipen, som innefattas i Utsk:s förslag, och att min begäran således endast grundar sig på den bristfälliga redactionen, helst det icke torde vara just så säkert, att den anmärkta felaktigheten skulle blifva observerad vid författningens utfärdande. LagUtskrs betänk. N:o 19 blef i anledn. af dessa anmärkningar återremitteradt. Nedannämnde d. 10 dennes e. m. på bordet lagda betänk:n från LagUtsk. blefvo af R. o. Ad. bifallna, nemi.: N:o ao. öfver Riksd.-fullm. Joh. Anderssons från Calmar län motion om åläggande för domstol, som finner part hafva misstagit sig om forum, att honom till rätter, bestämdt uppgifven domstol hänvisa; i\:o 21. öfver Hr A. von Ståbis motion, att mål angrde nidingstjufnad, hvarom 3, 4 och 5 §§. 42 Gap. Missg.B:n förmäla, må upphöra att vara af understallningsegenskap; N:o 23. i anledn. af Hr Prosten Mittags motion om upphäfvande af eller ändring i föreskrifterna om tiden för begrafningar; N:o 23. öfver Riksd.-fullm.
Maj:t i Nåder gillade Utslag, Borgmästaren Falcks ifrågaställa förfarande, så vidt det bordt under Domarens pröfning komma, icke, emot Borgmästarens nekande, funnits vara lagligen styrkt och förty ej eller kunnat till något ansvar för honom föranleda. I anseende härtill och enär, äfven utan afseende å sakens slutliga utgång, så vidt den varit beroende af Domstolarnes skiljaktiga öfvertygelse i fråga om den i målet förekomna bevisning, det i allt fall, enligt min tanka, borde räknas RådstufvuRätten till last, att, genom dess Utslag, hafva pröfvat Borgmästaren Falck saker till ett brott, som han icke begått, och derföre ådömt honom en bestraffning, som, utom annat, inneburit föilust af medborgerligt förtroende och således otvifvelaktigt, i händelse Utslaget befunnits lagligen grundadt, äfven skolat, efter laga Dom, bereda hans skiljande för alltid ifrån den af honom innehafde Borgmästarebeställning; och delta RådstufvuRättens, utan lagliga skäl, fattade Utslag icke blott obehörigen förnärmat och nedsatt det anseende, Borgmästaren, såsom medborgare och Embetsman, ägt rätt att påräkna, så länge det icke lagligen är förverkadt, utan äfven haft den för honom i hög grad menliga påföljd, att han blifvit beröfvad sin personliga frihet och, efter hvad han uppgifvit, en längre tid varit skiljd ifrån utöfningen af Borgmästare-tjensten med dervid åtföljande inkomster; borde jag icke underlåta att, jemte anställande åtal emot
s 6g4 — 699, bif. af PresteStåndet, IX s 601, af BondeStåndet, IX s 617, åter - i88 Temitt. af Adeln, IX s 638, bif. af BorgareStåndet, IX s 658. Ytterligare Utlåtande YII 3. i. s 36— 38, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 22, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 46, af Adeln, IX 3. s 68. Löftesmän, om rättighet för, att uppsäga borgen. LagUtskottets Betänkande, YII i. s 364> 365, bif. af BondeStåndet, IX s 355, aterremitt. af Adeln, ix s 339, bif. af BorgareStåndet, IX s 355, af PresteStåndet, IX s 3^2. Ytterligare Utlåtande, VII 3. s 835 — 83g, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 703, af BorgareStåndet, IX s 706, af BondeStåndet, ix s 710, förkast, af Adeln, ix s 801. Löfvensköld, Hof-Marskalken, skyldig till Allm. Magazinslnrättningen, II s 846. •— Presidenten Friherre, särskild Mening 1 afseende på regleringen af Rikets StyrelseVerk, XI s i3 —16, 3og. Lönehesparingar, om, å Ämbetsmäns aflöning. StatsUtskottets Betänkande, IV r. s 796 — 799? bif. af BorgareStåndet, XI s 232, af PresteStåndet, IX s 253. »—i förbättring, om, för Kronobetjeningen på Gothland, m. m.
Af den fullständiga och upplysande utredning, Departements-ehefen meddelat om beskaffenheten af de särskilda slags anstalter för sådan bildning, som i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 85 andra länder finnas oell här kunna ifrågakomma att inrättas, har Utskottet jemväl tagit noggrann kännedom; hvarvid Utskottet ej kunnat undgå att inse, det många omständigheter, på hvilka Dcpartements-chefen särskildt fästat uppmärksamheten, föranleda dertill att ett Institut i allmänhet hör anses bättre än ett Seminarium motsvara anspråken på en uppfostrings-nnäi-dlt. Då emellertid det vigtigaste behofvet hos oss för närvarande är bildande af lärarinnor, och då det torde få antagas, att de flesta, som till en början komma att begagna sig af ifrågavarande anstalt, och af hvilkas verksamhet åtminstone det allmänna bör först kunna påräkna åsyftadt gagn, äro de unga qvinnor, som redan börjat egna sig åt lärarekallet, men vilja begagna detta tillfälle för att ytterligare förkofra sina kunskaper, — då vidare dessa personer i allmänhet säkerligen uppnått den utbildning och sjelfständighet, att en sådan eftersyn och uppfostran, som vid ett institut bör meddelas åt de yngre flickor, hvilka der hafva sitt hem, torde för de förra vara mindre behöflig eller lämplig, har Utskottet tor sin del funnit sannolikt, att inrättandet af ett seminarium skulle under närvarande förhållanden bäst motsvara det ändamål, som hufvudsakligen åsyftas. — Att Statens kostnader härigenom blifva något mindre, torde väl icke på en fråga af denna beskaffenhet böra väsendtligen inverka; men härtill kommer äfven att, om ett seminarium först inrättas, den erfarenhet, som vinnes under do första åren af dess verksamhet, måste utgöra don bästa ledning vid uppgörande af en efter vårt land och våra förhållanden afpassad organisation för de anstalter af större omfattning, som framdeles torde blifva behöfliga.
Af Advokatfiskals-embetet är derefter, uti ytterligare memorial anfördt, att den vid kronohäktet i Alingsås år 1839 förda jurnal visade, det Börje Nilsson i häktet insattes den 9 April, äfvensom att uti den kolumn af jurnalen, hvarest till kontroll å gjorda utbetalningar för fångars underhåll antecknades, huru många dagar den häktade hvarje månad qvarsutit, varit för Börje Nilsson infördt dagatalet tjugoett, som dock blifvit utsuddadt och i stället insatt talet fjorton, hvilket sednare vore påtagligen oriktigt, helst från den 9 April, då Börje Nilsson lill häktet inbragtes, till månadens slut eller den 30:de räknades tjugoen, men icke fjorton dagar; att af berörde jurnal för Maj månad derjemte inhämtades, att Börje Nilsson qvarsätt i häktet vid månadens början och, enligt anteckningen, ”den 14 frigafs,” och att kostnaden för Börje Nilssons underhåll dessa fjorton dagar, å 7 sk. 8 rst. om dagen, i jurnalen rätteligen blifvit utförd till 2 R:dr n sk. 4 rst.; att den från Magistraten till Konungens Befallningshafvande aflemnade och å jurnalen grundade redogörelse öfver utbetalningar, som skett för fångars kosthåll under April och Maj månader 1839, likaledes vitsordade, att Börje Nilsson varit häktad i förstnämnde månad tjugoen dagar, som, å 7 sk. 8 rst. för dagen, kostat 3 R:dr 17 sk., samt i Maj månad ytterligare fjorton dagar, derför kostnaden utförts till 2 R:dr ix sk. 4 rst.; att äfven i denna redogörelse funnes infördt, ,?att Börje Nilsson blifvit den 14 Maj frigifven efter undergången bestraffning;” att borgmästaren å Magistratens vägnar, uti aflåten skrifvelse till Kongl. HofRätten en månad derefter eller den 14 Juni, med åberopande af Kongl. Brefvet den 26
Dåinan först genomläst StatsUtsk:s utlåt., kunde man icke annat förvänta, då man finner Reger:ns begäran om anslag åt försvarsverket för allmänna byggnader och för vattencommunicationer af Disk. till hälften beviljad, än att blist på tillgångar varit orsaken till denna nedsättning , isynnerhet då man vidare ser, att Utsk. ej kunnat neka anslagens behöflighet. Men då man finner, att Utsk. har en besparad tillgång af öfver 3,ooo,ooo r:dr i Riksg.cont., oberäknadt 3,311,000 r:drs capital och räntevinst i banken, ett förhållande som icke kunnat - Den 25 November e. m. 329 nät vara Utsk. obeliant; så torde deraf finnas, att ingen brist äger runi, och att öfverflödig tillgång finnesalt anvisa hvad Konungen begärt, oell som Utsk. icke förmått bestrida vara behöfiigt för försvarsverket. Dervid uppstår jemväl en underbar reflexion öfver hvad Utsk. tillstyrkt, i stället för bifall till Konungens propus., nemi. den betydliga summan till fängelsebyggnaderna. Visserligen kan man erkänna, all missdådare, att försvarslöse, att correctionister, sorn ännu icke hunnit blifva brottslingar, kunna blifva vådliga för samhället, men att de kunna blifva det i samma man som främmande fiender, borde icke kunna falla någon SlatsUtsk:s ledamot in; ty ehuru stor mängd af brottslingar och correctionister vi äga, så, med den styrka vi kunna motsätta dem, hafva vi ingenting af dem att frukta. Jag skulle således tro, alt det blir hvarken monumentet' för Utsk. eller värdiga beslut af R. St. alt anvisa medlen till fängelsebyggnader, innan man försl complelterat de förråder oell de byggnader, som för försvarsverket främst kunna fordras. Först då man kan försvara sig emot främmande fiender , må man försöka att uppföra dyrbara byggnader till skydd mot missdådare, då kan det blifva lid att tänka på sådana befästningar och tänka på deras förbättrande. Intilldess må man behandla förbrytare såsom de hittills varit behandlade.
I afseende å 5 § i expeditions-taxan har Olaus Eriksson ansett en förklaring nödig, antingen Häradshöfding vid extra förrättningar eger att, lika med hvad 1821 års taxa bestämde, beräkna skjuts efter en häst, jemte dagtraktamente 24 sk för en skrifvare till sitt biträde eller detta skulle anses upphäfdt, hvilket, enligt motionärens förmenande, vöre Ivätydigt, enär Kongl. Kungörelsen den 13 April 1850, sorn icke vore upphäfd af Kongl. Majrts förnyade nådiga rese-reglemente den 31 Oktober 1851, hänvisade i detta fall till 1821 års expeditions-taxa, men den nu gällande expeditions-taxan, ehuru den icke nämnde något om skjutsoch dag-traktamente till skrifvare, likväl icke upphäfde förberörda Kongl. Kungörelse. Vid utarbetandet af det underdåniga förslaget till expeditions-taxa yttrade kommitterade vid 5 S, att de ansågo, att ali ersättning för traktamente och resekostnad 12 Sammansatta Lagsamt Allin. B t sv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30. borde utgå till de belopp, som uti rese-reglcmentet äro eller framdeles kunde blifva stadgade, hvarföre några föreskrifter derom icke heller upptogos i det underdåniga förslaget; och innehåller den derefter utfärdade nådiga taxan i denna del endast, att i fråga fl O om arfvode samt ersättning för skjutsoch dag-traktamente, gäller hvad derom är särskildt föreskrifvet. Vid sådant förhållande och enär jemväl Herr Hasselrot, i sammanhang med sitt yrkande om förändring i vissa delar af expeditions-taxan, tillika föreslagit ändring i rese-reglementet i fråga om reseoch dag-traktamente till Häradshöfdingar och Borgmästare samt i Kongl. Förordningen den 10 April 1810. rörande sådan godtgörelse till extra Domare i brottmål, anser Utskottet lämpligast att i särskildt Betänkande till besvarande upptaga dessa ämnen, enär de icke utgöra föremål för den nya expeditions-taxan.
11 maren blifvit styrkt, att bevillnings-afgiften blifvit till vederbörande uppbördsman behörigen erlagd. För öfrigt kommer, i afseende pä kontrollen nf ali gäfvo-, testamentsoch arfs-bevillnings vederbörliga beräkning, erläggande och redovisande att iakttagas hvad i derom särskildt utfärdad författning är stadgadt. i . ' § 2t För anträffad! fynd erlägges bevillning med Fyra för hundra af detsamma? värde, sävida delta uppgär till Ett tusen Riksdaler. Frän denna afgift äro likväl sädana fynd, som ega antiqvariskt och historiskt intresse, befriade. i) Bevillning för spelkort. Utom den för fabrik i förhällande till behållna inkomsten af dervid idkad rörelse föreskrifna bevillning, utgöres vid tillverkningen af spelkort den genom särskild författning stadgade stämpel-af gift. K) Bevillning för tidningar och periodiska skrifter. Likaledes utgöres den genom särskild författning stadgade stämpel-afgift för tidningar och andra periodiska skrifter, utan afdrag a den bevillning, som ulgifvaren eller förläggaren, enligt denna Bevilluings-stadga, åligger. § 24. Den för Bank-bolag enligt denna Artikel stadgade bevillning påföres och erlägges i den stad, der Banken är inrättad eller har sitt hufvudkontor. Bevillningen af testamente eller arf erlägges, der den person, som efterlemnat den testamenterade eller aif-fallna egendomen, sednast varit mantalsskrifven. För fideikommiss skall bevillnings afgiften utgöras, der den fideikommitterade egendomen finnes. 12 Förslag till Bevillnings-Stadga. Föreskrifter, angående Allmänna Ber ill ningens påförande, uppbörd, afkortning och redovisning. A) Uppgifter rörande fast egendoms värde samt beloppet af hvarje skattskyldigs inkomster. § 28.
Ad., alt den är verkställbar, och jemväl söka visa, att rälla consequensen deraf verkligen icke består uti att söka erhålla penningar utan någon ränta, samt tillika upptaga den fråga, huruvida Riksg.cont. komme att äfventyra dess credit, i händelse mitt förslag antoges. Riksg.cont. behöfver 3 millioner. Min önskan vore, att det måtte upplåtas åt Cont:s styrelse att upptaga så mycket penningar, den kunde erhålla emot 3 proc. Dermed har jag icke sagt, att alla 3 millionerna skulle på sådant sätt upptagas; blott så mycket styrelsen kan få och se sig i stånd att efter en kortare uppsägning betala. Beloppet har jag icke bestämt, ty det skulle rätta sig efter omständigheterna, hvilka icke på förhand kunna utredas. Det är kändt, att samma grundsats, jag påyrkar, följdes för io år sedan och Jyckades. För längre tid tillbaka gingo många 3 proc:s obligationer i Riket; de voro användbara och fasthöllo sig i rörelsen till betydligt belopp. Låtom oss antaga, att blott i million kail anskaffas på det sätt, jag önskar. De öfriga ?. millionerna skulle då anskaffas på det andra sättet; och man behöfde säkerligen endast jemnföra förhållandet i ena fallet med det i det andra för att linna, att Riksg.cont. uti det förra vunne i proc. Jag har redan sagt, att jag anser Riksg.cont. för bedrifvande af en dylik lånerörelse böra äga ett creditiv, fastän jag tror, alt detta mera erfordrades till sjelfva sin existens, än för att verkligen anlitas, hvilket sednare endast kunde inträffa genom felaktiga operationer. Jag föreslog vidare detta creditiv till 4 million. Mot en half proc. kunde ett sådant säkerligen lätt erhållas inom Riket. Om man nu kari få i million mot 3 proc. i stället för 4 eller 5, så och om proc. å den \ millionen, d. v. s. 4 af deo liela, afräknas, vinnes ju i alla fall 1 ä 14 proc. Delta lärer svårligen kunna vederläggas.
Våra nordiska fornfäder, så frejdade för manligt allvar, för själsstämningens i grunden tragiska djup, utmärktes dock ej mindre af ett visst lättsinne, som ofta lekande, ja gycklande, frambröt midt emellan striderna och bragdvärfven. Eddorna och Sagorna intyga det tillfyllest. Skämtade icke gerna sjelfve den store Gustaf Adolf? och hos hvem har väl den svenska manligheten ädlare och skönare framträdt? Detta drag af nationens lynne genomgår dess vitterhet, liksom under Medeltiden (se Folkvisorna, Stora Rimkrönikan m. m), så ock från Stjernhjelm ända till oss. Vi veta, hvarigenom Dalin förnämligast blef, och så länge var, nationens älskling; vi veta, att till och med Gyllenborg, då och då, frestades till försök att le; vi veta, att Oxenstjernas yppiga fantasi är kanske skönast i hans skämtsaga ”Disa”. Om Kellgren har jag nyligen talat; Leopold skall, innan kort, lemna oss nya bevis. Och hvem erinrar sig ej Tegnér? hvem ej den Nya Skolans ”Markalls-Nätter”? hvem ej Vitalis, Dahlgren, och flera sednare? Vidunderligt nog blef under några år (ej längesedan) påstådt, att svenska folklynnet är – och alltid varit – ett uteslutande muntert, putslustigt, utåt-vändt (hvilket man kallade ”friskt”), och att hvarje skaldeljud af djupare betraktelse, af ömmare känsla, af elegisk stämning vore en ”hämorrhaidal”-poesi, som alltså äfven – med detsamma – vore osvensk. Sällsam berömmelse öfver ett folk, hvars stamlynne dock innebor Vala-qvädet och Sigurdssagan, folkvisan ”den Bergtagna” och folkvisan ”Sven i Rosengård”, sierskan Brigitta och siaren Swedenborg, trillingssvanorna Frese, Lidner, Stagnelius!