Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N.o 167* N:o 167. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ådefn den 5 Atig. 1848. Presle-slåndet den q Borgare-sl and et den 9 Bonde-slåndet den 12 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående anstånd med återbetalningen af det for hamnbyggnaden vid Cimbritshamn under 1840 och 184* årens riksdag beviljade lån. (Stals-utsk. Uti., N:0 273.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit hemstäldt, att anstånd med årliga inbetalningarne å det lån af 25,000 r:dr, som för hamnbyggnaden vid staden 1 Cimbritshamn under riksdagen åren 1840 och 1841 beviljades, mätte medgifvas, helst omförmälde hamnbyggnad, efter det en del deraf, under höstetiden år 1845, blifvit förstörd, icke kunnat fullbordas, och staden, vid sådant förhållande, ännu vore i saknad af den genom inflytande hamnafgifter påräknade tillgång för besagde inbetalningars verkställande. Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit; och då de oförutsedda motgångar, hvilka fördröjt och försvårat utförandet samt fullbordandet af hamnarbetena vid Cimbritshamn, förorsakat serdeles kännbara förluster för detta samhälle och beröfvat detsamma alla förväntade fördelar af både det allmännas och nämnda stads enskilda uppoffringar för hamnbyggnadens tillvagabringande, hafva Rikets Ständer, som ansett den obestridliga svårigheten för stadens i allmänhet obemedlade innevånare att, i saknad af den genom hamnafgifterna härtill påräknade tillgång, kunna behörigen fullgöra den nu förestående betalnings-skyldigheten för ifrågavarande lån, desto mera förtjent af behjertande, som de inträffade naturhändelsernas inverkan på berörde arbeten icke kunnat af låite-tagarne förekommas, i betraktande af dessa omständigheter och då Rikets Ständer, i anseende till statsverkets nuvarande ställning, funnit sig icke kunna bevilja den anslagssumma, E. K.
Honom åligge, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag, Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hvars riktighet Konungen medelst Sin höga påskrift besanne. Finner nämnde embetsman dessa företag vara af en vådlig rigtning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett krigsråd deröfver, tvänne eller flere af de närvarande högre militäre embetsman; Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å krigsrådets lill protokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synes. § 55. Alla från Konungen utgående expeditioner och befallningar, ut^m i kommandor, f. § 38. mål, skola, för att blifva gällande, vara försedde med Konungens underskrift och kontrasignation af vederbörande föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med deröfver förda protokoll. Förekrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må af 14 Konstitutions-Utskottets Utlåtande, N:o 7. departements-chef omedelbarligen kunna till vederbörande expedieras. Skulle den föredragande finna något Konungens beslut vara stridande emot denna regeringsform, gore han derom i statsrådet föreställning: yrkar Konungen ändock, att ett sådant beslut skall ut färdas, vare det då den föredragandes rättighet och pligt, att sin kontrasignation derå vägra, och nedlägge han, i följd deraf, sitt embete, hvilket han icke må återtaga förr, än Riksförsamlingen hans förhållande pröfvat och gillat. Under tiden vare han vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen.
Jag föreställer mig huru lätt det skall vara, att inom hufvudstsden göra sig illusion; jag inser huru hela landets intresse länge skulle kunna uppoffras för hufvudstadens enskilta, utan att man ens anade några menliga följder deraf De fleste directa och ir.directa contributioner betalas och förtäras i hufvudstaden,största delen af hela Rikets handel och penningerörelse är concentrerad der. En jemt ökad tillförsel vittnar snarare om allmän rikedom, än allmän förlägenhet och nöd Med ett ord , alla omständigheter förena sig, att hos många af hufvudstadens invånare stadga en ofullständig opinion om det verkeliga tillståndet i provicerna. Den Ip Februari i. Att detta tillstånd icke är så tillfredsställande som Herr Grefve Mörner sökt bevisa ; icke ens af den natur, att Regeringens ledamöter kunna länge deröfver förblifva obekymrade, torde kunna bevittnas af de flesta ifrån landsorterna hitkomna Riksdagsmän äfvensom af Lcr.dshöidingarnes embetsbe'ä telrer. Må det tillåtas mig att fästa Ridoerskapets och Adelns uppmärksamhet på iacta . sorn föi verklige Svenskar icke äro angenäma att påminna sig: Sedan sista Riksdag hafva ej mindre än 87 Ledamöter af detta stånd till folie al R ddarhusOrdningens 8 §. *) blifvit urståndsatte, att deltaga i våra öfverlåggningar; Guds tjenare hafva äfven blifvit funvökie i sira fredlina boningar af lika olyckor 5 Endast inom Linköpings stift hafva många prester bii vit tvur.gne att till creditorers förnöjande uppgifva sin stat. Uti städerna är samma förhållande. Vi finna der oräkneliga bankerutter, förstörd handel, ödeliggande sktppshvarf och overksamhet. Ståndspersoner och allmogen pä landet hafva blifvit insvepte uti lika förhörande oredor. De ännu förfarande pant auctioner och tvungne hemmansföisäljningar vittna derom Edvad hjelper öfverflöd af lifsmedel, då de icke kunna försäljas eller utbytas mot andva varor?
Skulle det flå hända, att Ricici erskapet och Adeln ej för närvarande gillade någotdera af de uppgifna sätten, och nit offentligheten följaktligen icke så hastigt ginge i verkställighet, befunne man sig ej i annan belägenhet än att man fattat ett beslut, hvilket man för mellankommande hinder ej kan genast utföra. I annat fall torde sjelfva heslutet icke ens blifva taget. Så mycket bör jag dock säga i saken, alt jag ej kan instämma med dem, sorn tro att det är nog alt vara väl klädd, för att här få inträda bland åhörare. Jag har sjelf, uti en annan nationalförsamling, varit vittne till, att en väl klädd person dock var rusig och anmälte sig att tala, och att man ej utan möda och buller kun - 62 Den 3 Februarii f. m. de fa honora ut. Vid sådana och flera tillfällen kan man behöfva den verkställande magtens biträde till ordningens upprätthållande; och huru skall man kunna med säkerhet påräkna det, om sjelfva offentligheten är vidtagen utan Styrelsens hörande och samtycke. Derföre får jag förklara att, derest proposition göres å Memorialet, sådant det är, nödgas jag lägga Nej, ehuru jag i annat fall ville lägga Ja. Åtskillige hördes yrka proposition. Herr von Hejnne: Då nu endast fråga är om att få sjelfva hufvudsaken under omröstning, förbehåller jag mig att få yttra mig, då den andra frågan, eller den. om verkställigheten, förekommer. Grefve CronhjelmOtto August: Jag är visserligen till en del förekommen af Herr von Hartmansdorff; dock får jag, i afseende på sättet, nämna, att de farhågor man velat finna deruti, att, om man ej först afgjorde detaillerne, vissa personer skulle motverka hufvudfrågan, ej torde vara särdeles grundade. Riddarhuset befinner sig i denna fråga deladt emellan trenne meningar; den första, som vill publicitet helt enkelt, i dess fulla liberalitet; den andra, som vill hafva den dels med inryckande deraf i RiddarhusOrdningen, dels ock med en stadgad lag; och den tredje, som alldeles icke vill hafva den un - Den 3 Februarii f. m. 63 der något villi or.
Har jag väl orätt, om jag med tillägg af den olyckliga Skeppshandeln påslår, att Styrelsen för handelsrörelse visat en större benägenhet än för ali annan väg, att tillvinna samhället förkofran och trefnad; och har jag under sådana omständigheter saknat anledning, att af Utskottet fordra något förslag till hämmande af allt återfall till sådane, nog ofta förnyade, Ministeriella handelsspeculationer. Det har af en Talare blifvit yttradt, huru, under en så handlande Styrelse, det för en tilltänkt fiende, skulle kunna blif - Den 14 Maji. va en möjlighet, att, genom en tillvägabragt afhandling emellan någon GeneralAmiral och ett Handelshus, minska Flottans materiel till den grad, att den uti behofvets ögonblick ej i ringaste mohn kunde uppfylla sitt ändamål uti försvaret. För mig visar sig denna tankeyttring klart, och oemotsägeligt, bevisa nödvändigheten af att hämma möjligheten af sådan art. Är det väl i någon mohn förenligt med sanna och väl grundade begrepp om Statsförhållanden i allmänhet, att Styrelsen gör sig lill Speculant i handelsväg; och hvar finnes väl någon gräns för Statsförluster, om Försvarsverkets betydliga materiel handlöst lemnäs), som ett medel för Styrelsen, att tillfredsställa ett för henne hitintills aldrig lyckadt speculationsbegär. Är det väl i någon mohn förenligt med det begrepp om oeftergiflig nödvändighet, som vid Skattebeloppet bör vara fästadt, att föremålen för dessa Skattebördor kunna efter Styrelsens krämare-åsigter förändra egenskap, af för tillfället mera eller mindre nödvän dige. Står det i minsta öfverensstämmelse med Folkets sjelfbeskattnings-rätt, att Styrelsen äger obegränsad makt, att, äfven 8* Den i4 Maji. under uppsåt att gagna, ansvarslöst förstöra dessa med så mycken svett och möda samlade skattebidrag. Hvilka blifva väl följderne, om den dyrbara Försvars-materieln fortfarande förskingras? Huru skall detta fattiga samhälle sluteligen kunna utgöra de oupphörligt fordrade och städse ökade bidrag för denna Materiel, hvilken äfven i de delar, der den icke synes vara någon slitning, eller tidsåverkan underkastad, aldrig synes kunna nå ett mål af tillräcklighet, åtminstone för de behof, som kunna beräknas?
Denna beskattnings olämplighet har också blifvit erkänd i de flesta länder, emedan man insett, att den menligt inverkar på näringslifvets utveckling: och denna beskattnings orättvisa torde ingen kunna heller förneka, då man tager i betraktande, att samma summa, som den rike affärsmannen lemnar, måste äfven betalas af fattigdomen, sorgerna och det menskliga deltagandet. Och om det höga postportot någon gäng förhindrar en förmånlig affärs afslutande, sä förhindrar det oftare ganska ömmande meddelanden, förhindrar många personer ifrån att söka och erhålla den hjelp, som varit högst nödvändig för den sjuke, fattige och tröstlöse. Dessa moliver tror jag också legat till grund för de fyra motioner, som äro innefattade i det nu här under öfverläggning varande betänk. Tvenne af dem äro ifrån det Vällofl. BorgareSt., och således ifrån det Stånd, som inom vårt representativa Statsskick med rätta bör anses som målsman för de industriella och kommerciella interessena, och har äfven Hr Murén uti sin sakrika motion tillfyllest bevisat det höga postportots menliga inverkan på handel och rörelse i allmänhet. De tvenne andra motionerna äro ifrån Hederv. BondcSt.; således ett uttryck af de åsigler, som hysas i denna fråga, hos den delen af Nationen, som på sina skuldror bär största andelen i landets skattebelopp. Dessa tvenne motioner tyckas mig mera klaga öfver de få tillfällen, som allmogen eger att begagna sig utaf de förmåner, som en postadministration både kan och bör kunna lemna åt Nationen, än öfver sjelfva portots höjd. Ty riksdagsmannen Falk ifrån Skaraborgs län säger i början af sin motion: ”alt Postinrättningen i Sverige är för BondeSt. känd, nästan endast såsom en börda, hvars tyngd de jordbrukande klasserna nödgas bära, men från hvars fördelar de äro utestängda; alt i hela vårt vidsträckta rike, finnes f. n. blott 140 postkontor, af hvilka 86 äro inrättade i städerna, samt endast 51 i köpingar och på landel.”
Cronhjelm menat de nya statsobligationer, som skulle lemnäs för Bankens fastighetsinteckningar, instämmer jag med honom desto hellre, som jag afstyrkt detta förslag. För öfrigt får jag emot Gr. Cronhjelms redactionsförslag, anmärka, att då der siiges, att Bankens intecknade fordringar skulle lemnäs i utbyte emot Riksg.contis obligationer, lärer välmeningen vara, att hela denna del af lånerörelsen skulle öfvergå till io 11. 32 Den »5 Juli e, m, Hiksg.cont., som således skulle åtaga sig liela den s. k. vigilancen; men när man besinnar, huru mycket besvär med stor tjenslemannapersonal detta kostar Banken, torde det lätt finnas, ait Piiksg.cont. åtminstone icke så hastigt kan öfvertaga en sådan befattning. Jag nfstyrker på grund häraf antagandet af Gr. Cronhjelms förslag i sin helhet och hemställer, om man icke lättast kommer till ett slut derigenom, att Hr Gr. o. Landtm, gör särskild propos. på ingressen och sedermera på hvarje mom. för sig. Frih. Boye: Jag instämmer i allo med hvad Hr Rosenblad nu sednast anfört och anhåller, att afgörande! må företagas i den ordning, han föreslagit. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag är förekommen af Hr Rosenblad i afseende på sättet för afgöra eidet, men i sjelfva saken instämmer jag med Hr v. Troil, att Banken, i stället för att utminutera sina inteckningar till enskilda, bör förpanta deni i Riksg.cont. Hr v. Hartmansdorff har sagt, att det skulle blifva lätt att för dessa inteckningar få penningar hos publika cassorna; men deras behållningar innestå i allt fall i Banken och äro icke i rörelsen, så att någon minskning i rörelsecapitalet, sorn här just skulle vara ändamålet, icke kan på sådant sätt vinnas. Jag tillstyrker således bifall till Hr v. Troils och Gr. Cronhjelms förslag. Hr von Hartmansdorff:
Lagercrantz, meddelat den uppgift, att Rörby, i M:tal, skall äga, till årligt utsäde, 18 Tuni. 18 Kapi. åker, hvarå, efter ^ T:na på hvarje Tuni., ansetts kunna om året utsås i3 T:r 2g§ Kpr, hvilka, så vida ofvannämnde, nu gällande arrende-belopp, jemte 5 T:r 23tL Kpr KronoTiondeoch dränge-spanmål, skulle kunna utgöras, borde gifva 6:te Kornet, då likväl någon tillgång ej blefve öfrig, till godtgörande af Clereciets rättigheter, Tjenstefolkets aflöning m. m., i synnerhet som den vid Hemmanet befintlige ängsoch betesmark vore af ringa betydenhet; i anledning hvaraf bem:te K:noFogde ansett sig böra i underd. föreslå arrendets nedsättande till 48 T:r 23|; Kpr, eller, enligt nämnde beräkning, 3J Korn af årliga utsädet. Likaledes har, förstberörde år, KtnoFogden Lagercrantz, för egen del, gjort underd. ansökning, att det af honom år 181g öfvertagna arrende af hemmanet Barkarby, i M:tal, äfven beläget inom Lofö Socken och under Kungsgården Drottningholm måtte, af enahanda skäl, i nåder blifva nedsatt från det, jemväl uti Contract af år 1815, fastställde belopp 76 T:r Spanmål, hälften Råg och hälften Korn, till 56 T:r årligen; till stöd för hvilken underd. anhållan Lagercrantz åter åberopat ett af frami. Ståthållaren på Drottningholm, En af Rikets Herrar m. m. Frih. Glaes Rålamb afgifvet yttrande, att Barkarby, under den tid Lager - B e t ä n k a n cl e n. 129 Lagercrantz deraf varit innehafvare, blifvit, genom lians omsorg, betydligen förbättradt; men alt, efter H.T Friherrens omdöme, högre arrende, än 56 T:r Spanmål, det oaktadt, icke skulle kunna för samma Hemman betalas.
Hvad ära eller tillfredsställelse det kan medföra att vara Embetsman vid en inrättning och uppoffra omtanka och flit vid en administration, som grundar sitt bestånd och sin vinst på hundratusentals medborgares bestämda förlust, ofta på maka och barns af denna förlust utpressade tårar och förbannelser, — kan jag icke inse, men min förundran, åtminstone väcker det att vid en så uppenbar omoralisk och mot allmänna Lagens tydliga bokstaf och anda stridande inrättning, några andra personer låta begagna sig än de, som af yttersta behöfvet se sig tvingade att välja denna nödhjelp såsom enda återstående medlet att lifnära sig och de sina. Att deremot samhällets icke blott högt uppsatte Embetsman, utan ock upplystare medborgare vilja vara medlemmar i LotteriDirectionen, borde 43o Den'a5 November. knappast kunna tänkas bland möjligheter och allraminst höra bland verkligheter. Det är också endast denna senare omständighet, som kan förklara orsaken till det eljest oförklarliga motstånd, alla försök hittills mött, som åsyftat upphäfvandet af en inrättning, som ingen förnuftig varelse bordt kunnat anse värdig ett Kongligt privilegium och ett hyllande af den Lagstiftande Makten. Men kunna väl det enskilta intressets fördelar och Statens påräknade vinst någonsin vara så stora, att samhällets ära, Majestätets helgd, moralens och lagens bud jemte millioner medborgares sedlighet och penninge-tillgångar derföre böra uppoffras? Eller skulle ännu en gång Lagstiftande Magten hos oss, lika som FinansMinistern för några år sedan i Frankrike, anse det skäligt yttra: att då han föreslagit Lotteri-inrättningens fortfarande, ”tillstår ”han med smärta, att densamma bland ”Nationen förorsakar förderf och elände, ”och han suckar öfver den olyckliga nödvändighet, hvari Staten befinner sig, att ”uppskjuta afskaffandet af denna förhatliga ”uppfinning.” Men huru kraftigt vederlädes icke detta FinansMinisterns både omoraliska och i Stats-ekonomiskt afseende okloka förslag af en värd Ledamot i Deputerade-Kammaren: ”Jag finner deremot, sä”ger han, i sjelfva Lotteriets afskaffunde, Den i5 November. ”en vinst af öfver 5 millioner.
Den förre, hvars pligt det är att i det ännu oförderfvade sinnet inplanta religionens läror, att stärka detsamma mot frestelsen och förförelsen, handlar i uppenbar strid mot denna pligt; hvaremot den andre vanligen har framför sig en redan genom brottet fallen, inför verlden prostituerad varelse. Med afseende härå och på det straffet må kunna lämpas till alla de fall omförmälte lagrum i öfrigt afser, har Utskottet trott straffet i 1 mom. böra bestämmas till straffarbete på högst fyra år, och i det senare, till dylikt arbete på sex månader eller fängelse. Derigenom synas brott och straff komma i ett, så vidt möjligt är, med rättvisans fordran öfverensstämmande förhållande. Vid utarbetandet af förevarande kapitel har inom Lagberedningen fråga uppstått, huruvida deri jemväl borde intagas ansvar till förekommande af äfventyrligt spel och grym behandling af kreatur; och i sistnämnde hänseende har förslag äfven blifvit väckt hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Prytz, L. A., och hos Vällofl. Borgare-ståndet af Herr Winge, P. E. Vid öfvervägande af denna fråga, har det icke kunnat undfalla Utskottet, hurusom man med sedlighetsbrott vanligen förstår blott dem, som begås genom otukt och skör - 48 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. lefnad; men då sederna kränkas, förförelser åstadkommas, förderf i vilja ock böjelse grundlägges äfven genom andra laster, påkalla likaledes de lagstiftarens uppmärksamhet. Emot afventyrliga spel har ock Sverges lagstiftare redan uppträdt, och om faran deraf för sedligheten lärer ej vara mer än en röst; men mot kreaturs misshandling saknas alla bestämmelser. Grymhet i behandling af kreatur vittnar dock om ett rått och omenskligt sinne, hvaraf, om det lemnäs otygladt, de vådligaste utbrott äro att befara; den sårar den bättre hos menniskan inneboende känslan, och ar oförenlig med mildare seder.
Från utrikes orter hafva per medium årligen inkommit: 4463 tunnor salt och 496 tunnor linfrö; hvarförutan från inrikes orter per medium årligen bekommits: 3,253 tunnor råg, 2,783 tunnor korn, 765 tunnor malt, 102 tunnor ärter, 3y5 tunnor salt, io,fli5 U caffe, i4,3o5 U. socker, 3,i3i U. rull-tobak och 1,15o U. kardus-tobak. Utom ofvannämnde på utrikes orter afsände stångjern, har på stadens våg per medium årligen inkommit stångjern och manufaksur-smide till ett belopp af 9,692 skepp:d, som blifvit vid Woxna, Kihlafors, Svabens verk, Furudahls och Dahlfors bruk tillverkadt, och hvarmed stadens handlande icke haft annan befattning än att såsom kommissionärer det emottaga och afsända. — 35 — Handeln med trädvaror har de sednare åren betydligen minskats hvartill orsaken är det låga pris, hvarefter sådane varor å utländska orter betalas. Handeln anses äfven med andra varor nu mera vara mindre förmånlig än förut; hvilket förhållande anses härleda sig deraf, att städernas handlande lida intrång af de på åtskilliga ställen å landet bosatte victualie-handlande. Inom staden finnes inga fabriker; och under Hallrätten lyda i staden ej andra än fem färgäre med 3 gesäller och 5 lärlingar; en läder-fabriks-idkare med en gesäll och en lärling; en spegel-fabrikör, som tillika är glas-mästare; en urmakare med en lärling; och en linne-damast-väfvare; hvarför utom i staden finnas 70 handtverkare under skrå, hvilka sysselsätta 28 gesäller och 19 lärlingar. Af dessa handtverkare äro 19, nästan utan allt arbete och följaktligen mer och mindre nödställde. De öfrige äro i allmänhet uti knappa vilkor, och skulle icke berga sig om ej deras hustrur, genom tillverkning och försäljning af väfnader ökade deras inkomster.
Hvad han derom hade att säga, sammanfattades i det påståendet, att den indelta eller ändå mera hola den nuvarande både indelta och varfvade stående hären, fastän till största delen bildad af lörlräffiiga elementer, och om den äfven erhölie en vida större krigsduglighet änden nu egde, dock vore alltför svag och fåtalig att kunna räcka till att försvara vårt vidsträckta land. Om än Sverige kunde mäta sig på sjön med sin mägfiga östra gra :ne, så skulle denne dock icke derigenom kunna förhindras, alt med betydliga anfalis-krafler landstiga någonstädes, nästan hvar som helst, på våra vidsträckta kuster, och ännu meia omöjligt hlefve att afvärja eu sådan landstigning, då Sverige, icke kunde och derföre icke boide ingå i någon så vådlig täflan, som den alt söka beherrska Östersjön med en öfverlägsen stor flotta. Och hvad den s. k. skärgårdsflottan beträffade, den måtte framdrilVas med rodd eller ångkraft, så kunde densamma visserligen blifva ett nyttigt hjelpmedel lill försvarande af någon lör dess användande lämplig dol af våra skäromgifna kuster, men icke heller den kunde hindra en stark fiende att komma in i vårt land och ändå mindre alt der fästa sig sedan han redan inkommit. Likaså förhölle det sig med befästningar, att de kraftigt kunde bidraga att skydda en och annan, vare sig i strategiskt eller politiskt afseende särdeles vigtig punkt och derigenom för en fiende försvåra möjligheten att landstiga, iler han helst skulle vilja; men alldeles utestänga denne, det kunde och afsåge de icke heller. Härförutan måste bemärkas, att både en stor örlogsflotta, en talrik skärgårdsflotta och vidlyftiga kustbefästningar, för att kunna begagnas eller försvaras, till sin bemanning eller besättning fordrade starka Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 53. 7 och väl öfvade lefvande stridskrafter, sorn alltså måste blifva hufvudsak äfven vid försöket alt hålla fienden undan fjun vara kuster.