Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län tillhörig del i den så kallade Spetsamossen: lil. 58. — N:o 49, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utbyte af komministers-bostället Svensbohl i Rudskoga socken emot Sergeant-bostället Höjdebråten i Nvsunds socken: III. 58. — N:o 50, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående befrielse för Fält-Kamereraren m. m. Pli. Arellsenka, Albertina Heimberger, från lifgifvande af observations-procent och anmärknings-medel, hvilka blifvit hennes man i lifstiden till gäldande ådömde: lil. 58. — N:o 51, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift till förmån för enkan Märtha Nilsdotter Tulpan af Kronans rätt till qvarlåtenskapen efter hennes syster, enkan Anna Nilsdotter i Makrismåla: III. 58. — N:o 52, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utbyte af jord mellan Kronan och Malmö stad: III. 58. — N:o 53, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande under ständig besittnings-rätt af en jordrymd vid Kungsöhrs Norra Kungs-ladugård: III. 58. — N:o 54, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af den under Elfsborgs Kungsladugård lydande lägenheten Klintens Bana: III. 58. — N:o 55, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Andrietta Lundborg: III. Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers: — N:o 56, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arfefter enkan Anna Christina Löfgren: lil. 58.
S. D. Gonstitutions-Utskottets MemoriaI} Nio 74, angående en från Ridderskapet och Adeln remitterad anmärknings-anledning emot Föredraganden för Colonial-Ärendenas Departement, blef, vid skedd föredragning, af PresteStåndet gilladt. S. D. Föredrogs och lades Jill handlingarne Expeditions-Utskottets Memorial, Nio 447, i anledning af återremiss utaf ajne §§. till Riksdags-beslutet. S. D. {Remitterades till Expeditions-Ut" skottet för vederbörligt iakttagande vid Riksdags, beslutets uppsättandet Kongl, Maj‘ts denna dag å Rikssalen meddelade Nådiga svar a Rikets Ständers underdåniga skrifvelser af den Prot.-Vtdrag den 11 Mars 1830. 129 den 10, 17 och a 3 September, den 19 Octo. ber, den 11 och 18 November, den 28 De» cember sistlidet år, den 11, 15, 35 och 29 Januarii sami den Ji 1 februarii innevarande år, rörande åtskilliga Fag-frågor. S. D. Vid förnyad föredragning af BeVrllnings-Utskottets Betänkande, Nto 71, med förslag till Bevillnings-afgift å de Sågar, Valk. och Stampverk, om hvilkas anläggning hädanefter fean blifva fråga, eller som, ehuru redan anlagda, ännu icke blifvit skattlagda, blef sam» ma Betänkande af Preste-Ståndet bifallet, lik. Väl med iakttagande deraf, att i den föreslagna underdåniga Skrifvelsen till Kongl, Maj:t, med tillkännagifvande af Beslutet i detta äm» ne, endast anhålles att samma beslut måtte vid slutet af 1 mom. i 35 §. af Bevillnings* Förordningen intagas. S. D.
Utskotten i öfrigt icke bibehållit, såsom dels öfverflödig, till följd af allmänna Lagens föreskrifter om rätter Domstol, och dels felaktig, såsom innebärande en lagförändring, den der icke varit åsyftad, nemligen att Banken, uti mål som röra fastighet, hvaraf Bolaget blifvit egare, för exempel genom inrop på executiv auction, skulle svara, icke vid den Rätt, under hvars dom värjo fastigheten ligger, utan vid Domstol i den stad eller ort, der Bankens hufvudrörelse förlagd är. 12 §. Att, på sätt yrkadt blifvit, förbjuda belåning i den ena Banken af den andra Bankens actier, eller förbjuda den, som har andel i en Bank, att der få upptaga län, skulle, efter Utskottens tanka, vara en orättvisa emot dessa inrättningar och motverka deras uppkomst. Uti bemödandet alt omgärda dem med stränga garantier, för att bevara allmänhetens rätt, bör man icke gå så långt, att man betager dem den frihet, som utgör vilkor för deras tillvaro. Ändamålet med Bankinrältningar är icke att meddela stående lån, helst lillgångarne böra vara hastigt och lätt användbara. Utlåningarne böra således fixeras till viss kort lid, utan omsättningsrätt; och på sådane vilkor skola de äfven säkrast komma produetiva yrken till godo. Rättigheten att belåna intecknade reverser bör så mycket mindre, efter hvad en anmärkning åsyftar, vara Privatbankerne förmenadt, så snart stadgandet om längsta förfallotiden icke öfverträdes, som dessa panter ofta innefatta den bästa säkerhet, hvilken kan erbjudas. I fråga om liden för lagsökningen, tro Utskotten sig hafva förekommit all obehörig tidsutdrägt, då de föreslagit, att lagsökning skall ske inom en månad. 3o Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4- Öfverskollet af köpesumman för hos Banken pantsalt egendom redovisas af vederbörande executor, antingen panten blifvit såld för Bankens elier för annan borgenärs räkning; och den, i afseende på vården af samma öfverskott, framställda anmärkningen lärer således finnas icke föranleda till något serskildt stadgande. .3 §.
Em b.-Berdt else för ar 1848. lösen för meddelade bevis å 2:ne i angifvelsen omförmälta afhandlingar om lösöreköp, hvilken lösen, enligt Häradshöfdingen Sandels förklaring, funnes antecknad å framsidan af de tili handlingarna hörande protokoll, icke blifvit å dessa handlingar tecknad, ej vore af beskaffenhet, att ansvar derföre lagligen ägde rum; 2:ne protokollsutdrag, hvarom angifvelsen handlade, skäligen ej kunde anses vara med för bred marginal skrifna, samt emot Häradshöfdingens bestridande icke visadt vore, att chartan å 2 sk., hvars stämpel befunnes lill större delen bortklippt, i sådant skick blifvit vid handlingen fästad, eller att det i domboken intagne qvitlencet icke varit med stämpladt papper belagd!, då detsamma af Häradshöfdingen utlemnades, elier att någon part förlorat fatalier derföre, att vid höstetingets slut år 1844 i Wagnsbro härad expeditioner icke varit inskrifna, eller ens att någon försummelse i sistnämnde hänseende ägt rum, eller att Häradshöfdingen underlåtit att upprepa vittnesmål eller att för mened varna vittnen och dem om edens vigt undervisa; Kongl. Hofrätten förthy ansåge, att hvad i dessa delar blifvit emot Häradshöfdingen Sandels angifvet ej kunde såsom fel i embetet honom till last föras; äfvensom beträffande anmärkningen, det Häradshöfdingen skulle vara boende utom domsagan, Kongl. Hofrätten, vid det af honom, i anledning deraf, upplysta samt å vederdelosidan obestridt lemnade förhållande, att Häradshöfdingens egendom Carlslund hörde lill Westerås stad och att domsagan gränsade intill staden, med hvilken St.
Sedan Stor-Åmirals-Embetets Tredje Afdelning, på anförde skäl, bos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, att revisionen af Räkenskaperne för de under loppet af år 1835 påbörjade arbeten i Claraoch By-Elfvarne måtte, i likhet med hvad sorn redan ägt rum i afseende på redogörelserne för anslagen till Götha Canal och arbetena vid Götha Eif, få verkställas af Tre särskildt för hvärtdera arbetet utsedde Revisorer, af hvilka en för hvartdera arbetsföretaget förordnades af Kongl. Maj:t och de två andra valdes af Actieägarne, samt Kongl. Maj:t till denna underdåniga hemställan lemnat bifall, genom Nådigt bref den 18 Juni 1836; så hafva, i anledning häraf, uti 1836 och 1837 årens Hufvudböckers Gontos öfver anparten i Statsanslaget för den vid By-Elfven belägna Seffle Canal, 20,000 R:dr, samt för Carlstads Canal och Hamnbyggnad, 9,000 R:dr, blifvit tecknade så lydande meningar: ”Till följd "af Kongl. Brefvet den 18 Juni 1836 granskas redogörelsen af särskilde ”Revisorer,” samt tillfälle sålunda saknats för Rikets Ständers Revisorer att i detail taga kännedom om dessa summors användande och redovisningen derför - Härvid förekommer visserligen att ifrågavarande Canal-arbeten hufvudsakligen utföras genom private actie-ägares bidrag; men då för berörde ändamål derjemte lemnats ett så betydligt tillskott utaf de, enligt 15 §. i Reglementet för Riksgälds-Contoret af den 16
R:mt R:dr. Summa. R:mt R:dr. Utgifna. £ St. Utlottade och återköpta. £ St. : Utelöpande vid årets slut. £ St. Utgifna. B:ko 77$ Utlottade och återköpta. B:ko 77$ Utelöpande vid årets slut. Utgifna. Utelöpande vid årets slut. Utgifna. Återköpta. Utelöpande vid årets slut. Utländsk. Inländsk. Summa summarum. Tal». XIV. Mälare Hypotheks-Föreningens obligationsrörelse. Intill 1858 års slut. År. Utländskt lån. Svenskt lån. Utelöpande vid årets slut. Enligt kontrakt med S. Heine i Aug. 1855. Amortering 40 år. 4 % ränta. Enligt beslut den T’2 1854. Amortering 40 år. 4 % ränta. R:mt R:dr 4,000,000. Summa. R:mt R:dr. Utgifna. Utlottade och återköpta. Utelöpande vid årets sint. Utgifna. Utlottade och återköpta. Utelöpande vid årets slut. Utländsk. Inländsk. Summa summarum. År. Bruksegares. Skånska. Östgötha. Smålands. Örebro. Wermlands. Elfsborgs. Mälare. Summa. B:ko m#. Af Hypotheks-Föreningarne årligen utgifna, å svenskt myntslag stälkla, amorterings-obligationer. År. Östgötha.*) Smålands. Wermlands. Mälare. Tab. XVII. Af Hypotheks-Föreningarne *) årligen utgifna och inlösta, i Svenskt myntslag och på uppsägning ställda, obligationer. Skår iska. Östg ö t h a. Smål ands. Öre bro. Werm lands. Elfsborgs. Utgifna. Inlösta. Utgifna. Inlösta. Utgifna. Inlösta. Utgifna. Inlösta. Utgifna. Inlösta. Utgifna. Angående de af Bruksegares Hypotheks-Kassa årligen utgifna och inlösta bar uppgift ej blifvit meddelad.
Brefvet den 6 November 1822 nyssnämnde Kongl. Bref åter upplifvadt; likvist med den modificalion, att något binder för svedjande ej skall uppkomma deraf, att bland surskogen å den mark, hvarå svedjande är i fråga, ett eller annat bokträd finnes, endast att detsamma icke skadas; samt att, till förekommande af missbruk härutinnan, det skall, på sätt och i den ordning, ofvannämnde Kongl. Kungörelse den 2 Mars 1819, rörande svedjande å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark innehåller, på Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfning bero, om svedjande å sådan mark, der bok kan finnas bland surskogen, må tillåtas. Vid jemförelse således af de för Riket i allmänhet och de serskildt för Blekinge Län angående svedjande gällande föreskrifter, inhemtas, att, då svedjande å skattehemman i allmänhet i Riket endast är förbjudet å sådane utom åker, äng och rätter beteshage belägne egor, som beslå af sand - La"- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande_, IV.-o 27. jj ino samt bergaktig och stenbunden mark, der Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dock, efter sig företeende omständigheter, kan tillstädja svedjande; så far inom Blekinge Län väl svedjande försiggå å så beskaffad mark, utan att tillstånd dertill behöfver sökas, hvaremot svedjande icke får ega rum å någon mark, der bok finnes växande, vare sig inom eller utom rätter hägnad och beteshage, med den inskränkning likväl att, der endast en och annan bok växer bland surskogen, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger meddela tillåtelse till svedjande å sådan mark.
Det ärende, som nu är under öfverläggning, liar äfven under sistledne i8i5 års Riksdag blifvit uti OeconomifeUtskottet ventileradt. Utskottet ansåg då, att endast tryckte och graverade, men ej skrifna Assignationer af enskilta Personer borde förbjudas, emedan de förra liknade Myntrepresentativer och kunde derigenom vinna en större gångbarhet, än som med allmän ordning var förenligt. Men jag Deri 16 Maji. 405 lian ej inse, alt detta skid kan på något sätt Lii tillämpligt för skrifna Assignationer, hvilka äro tillåtne i alla policerade Länder, åtminstone känner jag ej något Land, där sådant är förbjudit. Någon skada kan ej eller uppslå deraf, då hvar och en äger rätt att antingen emottaga eller icke emottaga sådana Assignationer. Jag förenar mig derföre med de Herrar, hvilka begärt afslag af Betänkandet. Hans Exceliencej, Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde Proposition till bifall af LagUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande; hvilken Proposition med Ja besvarades. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 28 sistledne April aflåtne, samt den q de tines på bordet lagde Memorial, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 18 sistledne Martil rneddelte Betänkande öfver gjordt förslag, att ÖfverStåtbållareEmbetet i Policeärender hädanefter må ställas under HofRältens granskning, ansåg Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStånden gilladt och Målet således, 404 Den 16 Maji. enligt Gg §. Riksdagsordningen, vöre afgjordt, ifrågavarande Memorial endast borde läggas tili handlingarne.
1 första rummet har härtill bidragit den på pannans ytterliga flathet beroende stora eldytan samt dernäst begagnandet af en af bränvinsförordningen icke känd så kallad omrörare, oftast bestående af en på pannans botten släpande tung metallkedja, hvars ständiga rörelse möjliggjort afdrifningen af den tjocka mäsken. Slutligen omförmäler nämnde memorial, alt hattens och stundom mäskvärmarens konstruktion varit sådan, att tiden för klarningen eller förbriinnans omkokning kunnat antingen inbesparas eller åtminstone ansenligt förkortas, enär dessa delar tillvägabragt. en mer eller mindre förtäckt rektifikation med lankrum i sjelfva pannan, oaktadt det häremot i nu gällande förordning stadgade förbud. Skulle man nu behålla den till principen fullkomligt felaktiga beskattningsgrunden, men höja afverkningsförmågan till tre eller ännu flera gånger pannerymden, så skulle, äfven om i sammanhang dermed skärpta föreskrifter rörande redskapens konstruktion och beskaffenhet utfärdades, dessa snart nog kringgås och behofvet af 8 Sammansatta Bevilln.,- Lagsamt Allm. Besil.- och Ékon.-tllsk. Bet. M 4. en ytterligare höjning ofördröjligen visa sig, så att man vid nästa riksdag stöde på alldeles samma punkt som nu.
Hade Banken i råttan tid öfvergifva försöket att understödja aila näringar med särskildt anslag och inskränkt sig till en rörelse, som omfattat endast hvad som verkligen förtjenat namnet af omsättning, så hade den egt styrka att upprätthålla denna och jemväl funnit utväg att genom inrättande af nödigt antal filialer betjena allmänheten på ett beqvämt sätt. Nu förmådde den icke att kraftigt understödja någon rörelse, och det dröjde icke eller länge, innan jemväl fastighets-egarne funno Bankens hjelp otillräcklig och äfven de i sin ordning från utlandet hemtade de kapitaler, som icke pä annat sätt stodo dem till buds. De funno sin fördel härvid så mycket större, som dessa kapitaler erhöllos under vilkor, som än bättre öfverensstämde med arten af deras näring; och efter det Hypotheksinrättningar kommit tillstånd och sedermera ytterligare Hypotheksbanken trädt i verksamhet, torde tiden vara inne att sluta en strid, Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 70. 159 sorn icke längre kan grundas på någon mening om Bankens förmåga att fylla de särskilda^ anspråken och att således icke förlänga ett tillstånd, som, efter hvad en hvar måste medgifva, bär stämpeln mera af en öfvergång från ett system till ett annat, än det grundas på en mogen pröfning af det ändamålsenliga och lämpliga. Det är derföre som jag tror att uppmärksamheten med framgång, torde kunna fästas på frågan om fastighetsbelåningen icke nu kan och bör skiljas från Banken. Om det icke ligger ett misstag deri, att en jemn cirkulation af penningar såsom bytesmedel, är af den vigt för landet och samtliga dess näringar, att en särskild omtanka måste egnas deråt; sä torde det ock medgifvas, att en särskild institution för detta ändamål mäste påtänkas om den icke redan funnes. Den betydenhet, som landets omsättning redan eger, skulle visserligen icke medgifva, att ett förslag i denna syftning skulle anses ändamålsenligt, med mindre att en dylik anstalt grundades på ett kapital, som närmade sig det, hvarmed Riksbanken nu sträfvar icke allenast att upprätthålla en utsträckt fastighetbelåning, utan jemväl att förlägga en stor del af näringarne.
Otvifvelaktigt skulle det uppväcka mångå tvister, om uppå Riksens Ständers framställda underdåniga önskan en allmän undersökning företages om lagliga tillkomsten af Kungsådrans stängande, der det äger rum, uti våra många strömmar och åar. När man ej fästat sig blott vid de stora strömmarne der flottoch farleder kunna tillvägabringas, så synes det mig hafva varit öfverflödigt att väcka denna fråga, som bör öfverlemnas åt det enskildta interesset för hvarje särskilt ort. När i de sammansatte Utskotten detta ämne ventilerades, syntes mig att meningarne öfverensstämde deruti , att det blott skulle gälla de större strömmarne. Det är ju tänkbart att en stängning af Kuligsådran i en ström eller å möjligen kan äga rum både till nj^tta för godsägaren och för hela landet omkring. Då vet Den 7 November f rn. jag ej, hvarföre man genom en särlan allmän Kungörelse skulle gifva anledning fölen processmakare att ställa till en rättegång deremot. Således tror jag, att stadgandet hlott bör sträcka sig till elvar och våra större strömmar. Friherre Cederström: Alla de strömmar och åar, der Kungsådra skall finnas, äro kände af Authoriteterne inom Länen, och de mindre rännilarna hafva ej någon Kungsådra, och äro således från stadgandet uteslutne. När det nu åligger Authoriteterne att vaka öfver Författningens efterlefnad, så tillhör det dem äfven att tillse, det Kungsådran är öppen, och att tillförordna Actor i målet, om ej så är. Men då det är upplyst af handlingarnc, att på manga ställen Kungsådrafy är stängd, men Riksens Ständer ej kunna pröfva, om det är lagligt, så är det naturligt att, när detta hindrar industrien, Riksehs Ständer då begära att undersökning mätte ske om orsakerne till stängningen, på det att de må kunna undanrödjas och att, när flottlederne äro af allmänt intresse, de måtte öppnas. Betänkandet är således consequent. Rättcgångarne blifva inga andra än de, som Authoriteterne i alla fall skulle låta anställa. Det är hlott en anhållan, att Författningarne måtte sättas i verkställighet.
Tersmeden gjorda reflexion är i sanning lika märkvärdig sorn den är riktig. Vid 1809 års riksdag, då grundlagen stiftades, ansåg man nödvändigt att införa denna § i grundlagen, för att i Högsta Domstolen försäkra någon plats åt de ofrälse Stånden. Nu anser dea sidan, som ifrar emot grundlagsförändringen, nödigt, att denna 5 qvarstår, för att der bevara någon plats åt Adeln. Är delta alldeles omvända förhållande en följd af de ofrälse Ståndens tilltagande och Adelns aftagande bildning, så är det rätt att frångå skilnaden; är förslaget deremot blott ett foster af partiopinionen, så är liden att dermed nu framkomma i föga fosterländsk anda vald. Hvad åter sjelfva hufvudsaken angår, så erkänner jag mig vara af den mening, att det kan vara ganska likgilltigt, om frälse eller ofrälse ledamöter sitta i Konungens högsta nämnd. Det vigtignste dervid är alltid, att Konungen, ulöfvande sin majestätliga rättighet och pligt, dertill endast utnämner de skickligaste männen, utan afseende på börd eller några andra consideratioper, och då detta sednare verkligen står i en slags strid med uttrycket om ett visst antal frälse och ofrälse ledamöter i Högsta Domstolen; så kan jag icke annat än för min del gilla grundlagsförändringen, och önska, att den mätte blifva hvilaude till nästa riksdag. Frih. Cederström, Jacob: Jag hade äronat till besvarande upptaga Hr Cederschjölds yttrande, men sedan Hr Landtm, redan tillrättavisat frågan i denna del, har jag intet att tillägga. Hr Cederschjöld: Jag började nied att uttrycka min 26 H. 4 Den i Juni. ledsnad deröfver, att Const.Utsk. icke linde föreslagit en så vidsträckt redaclionsföiändring af 22 §:n Iteg.F:n, sorn jag önskade. Mitt förslag grundade sig derpå, att jag förut sett det gå an hos R. o. Ad., att, då Const.Utsk. afgifvit förslag om ändring i en grundlags-§, R. o. Ad. förklarat för sin gemensamma tanke en annan ändring inom samma § i sammanhang med den förra.
I nästan alla brottmål kunde förekomma serskilda omständigheter, som ökade eiler minskade brottets straffbarhet. Dessa R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. g3 borde tagas i betraktande vid de tillfällen, der Domaren bade rätt att inom vissa gränsor ”arbitrera” vid slraftgradens utmätande. Lika litet som Lagstiftaren på förhand kunnat uppgöra positiva reglor för Domarens pröfningsfrihet i dylika fall, lika litet bade lian af Domaren äskat, att denne, sedan den anklagades brottslighet emot ett gifvet Lagbud vöre constaleiad, rid slrafftillämpningen skulle anföra och utveckla bestämda orsaker, hvarföre han, vid en åtgärd, som ankomme på bans fria bedömmande, utöfvat detta annorledes än på det enda sättet att stanna vid den lägsta straffgraden, eller nödgas försöka att med egenskap och tydlighet af Domskäl, lill granskning uppdraga en framställning af serskilda omständigheter, hvilkas förutsatta tillfällighet och obestämdhet just skulle utgjort grunden dertill, att uppskattningen af desammas vigt blifvit anförtrodd Domarens urskiljning allena. Det vore orimligt att fordra eller ifrågasätta en dylik redovisningsskyldighet i allmänhet. Den omständighet att i tryckfrihetsmål den tilltalades brottslighet pröfvades af Nämnden, hvars yttrande kunde öfverensstämma eller stå i strid med Domarens egen åsigt, föranledde ej till något serskildt förfarande vid straffets bestämmande. Frågan anginge der allenast formen och vilkoret! för tillämpningen af ett redan gifvet straffbud, af sådan beskaffenhet, att det innefattade flera ansvarsgrader; och enär dessa vilkor voro enahanda, ehvad Nämnden eller Domaren pröfvade åtalet och anvisade Lagen, som blifvit öfverträdd , gåfves icke någon grund dertill, alt Domaren, då han fastställde den tilltalades bestraffning inom vissa medgifna gradalioner, skulle vara förpligtad att anföra uttryckliga skäl för valet af det straffmått, hvarvid han stannat, ett så beskaffadt serskildt motiverande af sjelfva straffbestämmelsen vore icke eller med vanligt Domstolsbruk förenligt.
Det är detta slags förutseende, denna alltid vaksamma omtanka för samhällets bestånd, hvilken grundlägger fosterlandets tacksamhet för dess uprätthållande krafter. Man kan icke tänka sig ett samhälles bestånd utan att dermed framkalla föreställningen om dess förkofran. Sveriges inbyggare behöfva vid denna tanke icke skygga tillbaka för blicken på sin närmast förflutna tid. Ser fosterlandsvännen också endast på det sednaste Riksmötets dagar, så finner han många hufvudsakliga åtgärder för detta lands förökade välstånd, då icke endast ifrågasatte utan äfven beslutade och genomförde. Af alla dessa finner han ingen som icke blifvit af Sveriges Ridderskap och Adel verksamt understödd. PresteSt. är hvarken det enda eller det sista att erkänna detta, hedrande och lyckliga förhållande. Det är icke ovant att inom detta hus finna förenade vidsträckta insigter och mogen erfarenhet både i krigets värf och i fredens, både i statsmannens och den enskilde arbetarens. Det ena yrket som det andra idkas ej längre med framgång utan vetenskapens hjelp. Ingen ädel man försmår i våra dagar att höra hennes råd. Hvad fosterlandet derpå vunnit, serskildt i de sysselsättningar, hvilka det så länge varit oss af en mild Försyn förunnadt att få sköta i fred, derom har ett stigande välstånd burit oss de gladaste vittnesbörd. I våra dagar är det mindre den Svenska mannen än den Svenska jorden som odlas. Vettet och jorden de adlas när de odlas. I hvilken betydlig mon R. o. Ad. genom sina insigter och sina oförtrutna upoffringar och mödor i detta hänseende gifvit värdiga efterdömen åt landet, det skall den Svenska häfden sent förgäta. Måtte välsignelse och framgång kröna alla redliga bemödanden för detta goda land! Måtte allt framgent under detta hvalf Svensk manna ära och Svensk manna tro finna det klaraste återsvar! Presterskapet anhåller att i R. o. Ad:s ynnest och förtroende städse vara inneslutet. Till besvarande häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm.: