Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Bonde-Ståndet är åter Utskottens förslag i så måtto bifallet, som sistnämnde Stånd ansett föreskrifterne i detta ämne höra inskränkas till tryckta och graverade förbindelser. * För öfrigt har Ridderskapet och Adeln, i sammanhang med hithörande stadganden, antagit såsom en allmän föreskrift, gällande för båda slagen af enskilda Banker, att minsta valeuren förderas credit-sedlar bör fastställas till i R;dr Silfver Specie; och i denna fråga finnes äfven BondeStåndet vara med Ridderskapet och Adelil ense; hvaremot Preste-Slåndet bifallit Utskottens i 22 och 2.3 §§. gjorda förslag om bestämmande af minsta sedel valeuren, för Actie-B ank, till 5 R:dr Courant, eller 1 \f\ R:dr Silfn ver Specie, och för Solidarisk Bank lili 3 R:dr Courant eller 3/4 R:dr Silfver Specie,men Borgare-Ståndet åter antagit minsta valeuren för båda slagen af Banker lill 5 R:dr Courant eller 1 \j^ R:dr Silfver Specie, Vid sådant förhållande, och då det af Utskotten föreslagna alternativet, rörande 3:ne Directeurers underskrifter, endast blifvit af ett Stånd gilladt; då Ridderskapet och Adelns mening, angående förbud för Banken att utgifva andra till innehafvaren ställda, skrifna förbindelser, än creditsedlar, icke finnes vara af något annat Stånd biträdd; då 2:ne Stånd äro ense om minsta sedel-valeurens fastställande, för både Aclie-Bank och Solidarisk Bank, till 1 R:dr Silfver, men de öfrige a:ne
Domstolens beslut i målet framlägga en dom, som, om den vöre befogad, hade bort framkalla å hans sida helt andra åtgärder, Den innehåller en anklagelse, att Högsta Domstolen vid "målets profning forfarit lättsinnigt och försumligt. För ett sådant fall ålägger 4 § af Instruktionen Justitiae-ombudsman nen, att, mot Högsta Domstolen anställa åtal. Men den berättigar honom icke att sjelf uti sina embetsberättelser öfver Högsta Domstolens domar fälla någon dom; och deruti ligger mycken vishet. Högsta Domstolen, anklagad för ett sådant embetsbrott, är berättigad, likasom alla andra domare, att blifva hörd och få sig förklara, innan den dömes. Men denna djupa rättighet betages densamma, om Justitieombudsmannen, sorn härvid endast eger rättighet att uppträda såsom åklagare, Slg i stället att, utan all process, uppträda såsom domare. Uti detta försök ligger, om det lyckas, ett frö till utveckling af en magt, sorn efter mitt omdöme står i strid med allmänna rättsprinciper, med ändamålet af den institution, hvars organ Justiliae-Ombudsmannen 14 Lag-Utskottet» Utlåtande, N:o 4. är, och med hela vår lagbundna samhällsordning, hvilken icke erkänner den tillvext uti instansordningen, sorn uti den mest vådliga gestalt skulle komma att uppenbara sig uti så beskaffade opinionsdomar, meddelade af Justitiae-ombudsmannen öfver domar, som Högsta Domstolen i Konungens namn utfärdar. På dessa skäl anser jag mig fullgöra min skyldighet såsom ledamot af Lag-Utskottet, då jag mera bestämdt, äu Utskottet, uttalar min mening om Justiliae-omhudsmannens ifrågavarande förfarande, och låter den åtfölja Utskottets utlåtande öfver Justitiae-orobudsmannens embets-berätlelser lill Rikets Höglofl. Ständer, Häruti instämde Herr Friherre Posse J. A. Af Herr Prosten Melander.
Lag-Utffottet ansäg med wälwilja Herr 126 Den 1Z Maj. Herr Häradsböfdingens bemödande, atgenom upmuntran til efterföljd, i antagandet af en in' rättning, deraf andre Länders inwänare ffola rönt de lyckligaste werkningar, förminska och häfwa de olägenheter, som äro oskstjaklige frän ten, bland Swensta menigheten iner och mer tiltagande häg för Nätteaängar: men som det iiyläfte innehäll war af sädan be skaffenhet, at Utskottet ej krrnde sig dermed omedelbarligen befatta: sä meddelas den underrättelse, at Herr Häradshöfdingen ägde öfwerlemna detsamma ät det Ständs Lä-mum, hwaraf han är Ledamot.' Rätteligen utdragit, intygar O. lgeclenstjerua. Utskottets LscreterLre. "Admjukt ^lsmoriul! "Ibland de större olägenheter, som ätfölja Rättegängar, räknas otwifwelagtigt tidsritdrägt, kostnad, osäkerhet och obestämda föreskrifter för Domare, som sedermera medföra en skiljaktig tolkning och tillämpning. Märt här öst ige Rättegängssätt widkännes siere af dem och i synnerhet uppehäll. Sällan kunna nägre twifwelsmäl, som gä ifrän Härads Rätt igenom Lagmansoch Hof-Rätterne til Konungens Högste Domstol, afstutas inom twenne är, men ibland och ofta, ätgär en lika läng tid pä hwardera stället. — Kostnaden blifwer i samma mohn dryg och dä bärtil kommer, at Parterne sjelfrve, owane widRättegängs ordningen, nödsakas tfwcrlemna sin talan til Sakdrifware, af hwilka de fläste äga en clireot nytta af Rättegängens förlängande, följer naturligen, at hufwud männen - Den iZ Maj. 127 männen mera präjas än gynnas, och at förlikning afböjcs häldre än beredes. Sluteligen och efter flere afsagde Utflag och Domar, winnes ytterligare blott öfwertygcjsen om
Det mest utpräglade hos honom var hans — medfödda eller förvärfvade — ohöflighet. » Han var den mest trumpna oeh ledsamme af Kurhaus ' alla pensionärer. Men hans unga landsmaninna hade makt till det underverket att få isen till att tina upp och hos den lifströtte enstöringen, som uppehöll lifvet endast för sin moders skull, väcka lusten att lefva. När han efter underrättelsen o m moderns död lämnade Peterhof, begagnade han därför icke sin frihet på det sätt han föresatt sig, utan begaf sig i stället till London, dit hans väninna långt förut frisk återvändt. Men samma dag han återfunnit henne och lofvat att för hennes skull fortsätta det lif han förut framsläpat endast för modern, krossades hon af en vagn på en af Londons gator, och bunden af sitt löfte återvände » tvärviggen » till Peterhof till sin hvilstol och sin kamera. Som ram till denna sentimentala berättelse, hvars oväntade afslutning kommit flertalet läsare att känna sig besvikna, hade författarinnan fogat en mörk skildring af Davoslifvet med dess slitningar mellan hopplös sjukrumsstämning och lustigt bullrande karneval, med dess sjukvård af unga hustrur, som glömma bort sina döende män. Kring enstöringen på Peterhof flätades snart af fantasibegåfvade läsarinnor en krans af romantiska legender. Och ingen Davosgäst försummade att låta sig berätta, hvad Kurhaus ' stamgäster visste om honom. Sen man en gång sett honom, försvann romantiken, och det som möjligen blef kvar förflyktigades, när man hunnit förvissa sig om, att mr Miquel blott stått modell till den ursprungliga typen, medan hela den roman, hvari läsarna snarare än författarinnan gjort honom till medelpunkt, fått handling och färg af upplefvelser, som voro honom fullständigt främmande. Den vinter jag tillbragte i Davos hade han flyttat sig från det engelska bordet, där han hade sin » historiska » plats, till det polska, där han fick vara bättre i fred. Såvidt jag vet, talade han icke något annat språk än sitt modersmål, och detta ingick ej i polackarnes språkbildning. Tystlåten var han och ensamheten satte han värde på, så till, vida stämde porträttet, som miss Harraden målat.
Nödvändigheten för infanteristen att äga ett sidogevär, på det han, om skjutvapnet förloras eller kommer i olag, ej må finna sig beröfvad allt medel lill försvar, är allmänt erkänd. Ett sådant vapen är dessutom af stort gagn vid undanrödjandet af häckar och busksnår, grenars afhnggande för bivuaker m. m. Svenska infanteriet är också för närvarande det enda, som i allmänhet icke är med sidogevär försedt. I förra tider var likväl den Svenske infanteristen beväpnad först med värja och sednare med s. k, huggare, och det var först i början af detta århundrade,som en högst obetänksam besparingsanda föranledde till sistnämnda vapens bortläggande. Det är emellertid särdeles angeläget, att denna omilitäriska åtgärd med det snaraste rättas, och att således Svenska infanteriet ånyo allmänt förses med sidogevär; och då i andra väl bevärade krigshärar den s. k. faschinknifven funnits, med afseende å dess bepröfvade användbarhet för ofvan uppgifne flera behof, vara för ändamålet mest tjenlig, och Eders Kongl. Majit af sådan anledning äfven under krigsrustningsåren 1848 och 1849 låtit för då tillgängliga särskilda medel anskaffa 8,000 stycken af detta slags vapen, deraf en del blifvit utlemnad till vissa af arméens stamtrupper och återstoden ännu förvaras i förråden, hemställer jag underdånigst, det Eders Kongl. Majit nu måtte i nåder underrätta Rikets Ständer om tillvaron af detta behof äfvensom om beloppet af de för dess afhjelpande erforderliga medel. I sådant afseende bör jag då i underdånighet upplysa, att, om en faschin-knif räknas för hvarje man af den styrka, omkring 84,000 man stridande, hvaraf Svenska infanteriet på krigsfot skall bestå, samt derutöfver ungefär en tiondedel af nämnde antal att, till ersättande af inträffande förluster, 24 Kongl. Maj:ls Nåd.
De la tZsräie upläste af styddstabel» len ur i8ic» ärs bewinnings - förordning den artikeln, som röker a bersfört folk, och pllrade: häraf läcktes Ridderstapet och Adeln finna, att afgift för veste personer war dä 2 R:vr; högre är den ej nu med capitation inberäkna!). Grefwe körner r I det fallet har jag mist» tagit mig. Friherre Legerström, ^acob: Det är en sanning, att ofgifren pä arbetsfolk efter ännu gäl» lande BewillningS-förordning är utsatt till 2 R:dr. Men de fom ägt befattning med taxeringarne, has» wa nogsamt funnit, att ganska mänga personer gifwitS, till hwilka denna afgift icke kunnat läm» paS, utan har man warit nödsakad, att hänföra dem bland deras amal fom erlägga 40 st. Mett nu wvre föreflagit, att deras afgifter flulle betalas efter beräkning af dagswerken; pä detta sätt blefwo de för atla billiga; men deremot borde icke lagstadda arbetare vck njura till godo den rättigheten, att bygga och bo hwar de behagade Herr Lckönström, kekr, förklarade fig fullkomligen instämma med Friherre Legerström. Grefwe De la 6sräie: Hag wet ej hwilka förestnster följts ä de orter, der de sednast talande twenne wärde ledamöter medwarit; men hemma i en landsort, der man tagit som en pligt, att nog» grannt följa författningar och ej efter den serskild» ra tillämpning serskilttaxeringsmän deraf gjordt, för jag försäkra, att man L Skäne gansta nogg Den ro Augusti609 följt gifwen förestrist, samr atr öfwertygelsen om billigheten och möjeligheten af starters uttagande bcwisat gemensamt dest rättwisa. Friherre Ltael von l-IoUstsin, Lorsttr vig:
StatsUtskottets Memorialer, Beliinkanden och Utlåtanden: — N:o 323. i anledning af erhållen återmniss å StatsUtskottets utlåtande J\’:o 254. XIII. B. 56o. A. 622. — N:o 324* rned förslag till voterings-proposition, i anledning af skiljaktiga beslut öfver utlåtandet N:o 258, angående föne-ersättning för f. d. Statssecrelerarne Grip och von Hartmansdorff. XIV. B. 16g. Å. 3i5. XVII, U. 56. A. 95. XVIII. U. 225. XIX. A. 289. •— N:o 325. med förslag till voterings-proposition, i följd af skiljaktiga beslut öfver utlåtandena N:is 1 q5 och 364, angående lönereglering för Stats-departementens expeditioner. XIV. B. 169. A. 3i8. XVIII. E. 137. A. 177. — N:o 326. i anledning nf återremiss å utlåtandet N:o 170. XIV. B. 169, 3.8. XVI. A. 106, 129. XVIII. U. 45, 15g. XIX. A. 100, 109. XX. E. 522. —- N:o 327. i anledning af atem iniss å utlåtandet N:o 177. XIV. B. 169, 3f 8. XVI. A. 158. — N:o 328. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 178. XIV. B. 169, 318. XVI. A. 159. ■— N:o 829. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 185. XIV. B. 169, 318. XVI. A. i59.
Sedan Högvördige Preste-Ståndet under den Banko-Utskottets Betänkandeti. 83 5 i denne månad behagat till Banko - Utskottet remittera ett af Herr Lectorn Magis er Arenander hos Högvördige-Ståndet uppläst Anförrande, hvaruti föreslås, att en Medaille på Bankens bekostnad må blifva präglad , i anledning af den Religionshögtid, som nästledit ar 1817 på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning öfver hela Riket firades', till åminnelse af Doctor Martin Luthers 300 år förut började Reformation; får Banko-Utskottet vördsamt tillkännagifva, att sorn. äfven förut öfligt varit på sådant sätt förvara minnet af händelser som för Samhället äro af dyrbar vigt, något hinder å Bankens sida sig ej heller nu företer, att denna motion till Riksens Höglofl. Ständers bifall vördsamt öfverlemna. Och lärer i sådan händelse berörde Skådepenning få blifva af i5:de storleken, och med Dess utdelning till vederbörande få förfaras på sätt förut vanligt varit. Hvarom Banko-Utskottet vördsamt afvaktar Rikses Höglofl. Ständers förordnande. Stockholm den 31 Januari 18 iS - N:r 9. Riksens Ständers Banko-Utskotts Betänkande i anledning af väckte motioner om förlängning uti prceskriptions - tiden för Låns omsättning i Banko-DiskontVerket.
I hvad skick Kungsgården var, då nya Contractet år i8o3 vidtog, upplyser icke Utskottets första Betänkande; men väl att på 1760-talet Gårdens afkastning uppgått till 4 å 5oo tunnor Spannemål årligen, och att den nu uppgår till 1200 tunnor; att Wallaslätten och Herrsjöängen år 1^30 blifvit skattlagde, den förra för en årlig afkastning af 36| lass Hö, till 18 D:r, 4 öre, och 1 D:r Siifvermynt för 2 tunnland ensädes-och örmyllejord, samt den senare för 5o lass Hö med 21 D:r 8 öre Silfvermynts ränta; att Wallaslätten, innehållande 568 tunnland, 2j% kappland, nu mera är indelad i 4 farmer, hvilka hvardera hålla en dräng vid Kungsgården och gifva i årlig afkastning 20 tunnor Spannemål, samt alt Herrsjöängen, utgörande 144 tunnland, kappland, nu bärande gräs och säd i circulation, producerar minst 2Öo lass Hö och 180 å 200 tunnor Spannemål. Efter hvad Utskottets Utlåtanden upplysa, skall ArrendeContractet icke medgifva någon ersättning för de kostnader, sorn på 6 o Den 9 November e. tn. Kungsgården blifvit nedlagde; och efter livad ArrendeContracten om MilitiasBoställen innehålla, sorn af Krigsoch KamraarCollegierne utfärdas, är icke allenast någon ersättning Arrendatorer icke tillerkänd för Boställsförbättringar, utan ArrendeContracten tillförbinda dem äfven, att väl sköta och vårda Bostället, så att det genom god och försigtig hushållning på allt möjligt sätt förbättras. Samma förbindelse måtte äfven åligga Arrendatorer af Kungsgårdar; ty MilitiaeBoställen utarrenderas efter samma grunder som desse, eller de, som äro stadgade uti Kongl. Kungörelsen af den 20 December 1799.
»Hur kan det komma sig att du icke arbetar?» »Jag gitter inte». Hon teg. Hon hade intet svar att ge. Det föll som en tyngd öfver henne. Det var ju detta hon fruktat. »Det tjenar ingenting till», fortsatte han. »Det jag skrifvit duger inte. Men jag har i desse dar läst en bok som duger. Der står det allt hvad jag skulle vilja säga – ’står som skrifvet i blod’, som det heter i den gamla romanstilen. Men här passar uttrycket verkligen». »Hvad är det för en bok?» »En norsk naturligtvis! Vi få ju allting från Norge numera. Det är förbannadt att vi ingenting kunna göra sjelfva ... För resten har denhär redan fått sin stora utmärkelse: den är konfiskerad. Alla bra böcker konfiskeras; det börjar nästan bli genant att aldrig ha varit med.» »Du har ju tiden för dig ännu», sade hon i det hon försökte sig med ett småleende, men det blef själlöst och dödt; hon tyckte sjelf att hennes ångest sken igenom. »Nej. Jag kan ingenting göra mer. Nu är allting sagdt, allt hvad jag skulle velat säga – jag kan aldrig göra det bättre och den känslan trycker mig till jorden. Det är en dålig bok – ja, på sätt och vis, som konstverk, som helhet; man måste naturligtvis tappa blicken för den yttre plastiken när man fördjupar sig i detaljerna och skrifver med blodsprängda ögon och darrande hand. Men det är en sådan bok som en menniska inte kan åstadkomma mer än en enda gång i sitt lif, ty att skrifva den är att rista blodörn i sitt eget bröst. Det är den nutida ungdomens trista bekännelse; sådant är vårt lifsöde, så är det vårt lif förfuskas och vi sjelfve förderfvas. Jag skulle vilja skrika det ut i trots; det är sant, det är sant!» Han talade hest och lågmäldt. Hon lyssnade till hans röst, som var klanglös som en gubbes; och dess förplågade uttryck slog henne. Hon kände icke boken, han talade om, men der trängde sig på henne en rent instinktlik förnimmelse af den tomhet och ödslighet som var grundtonen i hans stämning.
Uti ett från Högh R. o. A. remitteradt Memorial, har Herr af SillénGeorg Axel, andragit, att bland Kronoutskylderne väl ännu bibehållas de så kallade Djeknepenningarne, bestående af i sk. 6 r:st. på hvarje Matlag, hvilken utskyld af Kronans Uppbördsman uppbäres och ingår till Consistorierna, för att, enligt 1624 års Riksdagsbeslut, användas, antingen till ringare Skolbetjentes understöd, eller ock till fattiga Skolgossars hjelp i deras studier; men alldenstund denna afgift numera blifvit alltför obetydlig för att löna mödan att debiteras, uppbäras, serskilt redovisas och controlleras, och Skolverken i senare tider fått en bättre reglering samt äro mera tillgängliga för fattiga gossar, hvartill bomme, att nfgiften icke är billigt fördelad, såsom utgående till lika belopp af den rike, som af den fattige, har Herr äf Sillen, på dessa skäl, föreslagit, att densamma må upphöra. Betänkande n. 235 I anledning häraf får Utskottet anföra, att denna utskyld icke ingår till StatsVerket, utan aflemnas, på sätt Motionären äfven yttrat, directe till Consistorierna, för att till de uppgifna ändamålen användas. Avskaffandet af densamma skulle således medföra förbindelsen , att ersätta Consistorierna för Läroverkens behof, hvad de i sådan väg kunna påräkna såsom inkomst, hvilken för år 1826 utgjort omkring 58oo R:dr. Men, utom svårigheten att för framtiden bestämma en sådan ersättning, enär Djeknepenhingarne utgå efter hvarje Matlag och således skulle ökas i förhållande till folkmängdens tillväxt, anser Utskottet sig, under närvarande förhållanden, då StatsVerkets tillgångar fullt medtagas till fyllande af de oundgängliga Statsbehofven, destomindre äga skäl att tillstyrka det med en icke obetydlig utgift förknippade afskaffandet af Djeknepenningarne, som någon klagan öfver deras utgörande icke blifvit väckt. Utlåtande, i anledning af väckt Motion om öfverlåtande till Staden Hjo af Kronans andel i der fallande Sakören.
Det är ej stora braskande effekter akvarellisten frambringar med de latta f arger. lian liar på sin palett. Och ändå, finns det val någon genre, som så tjiisar ocli fängslar, som s&amp; tilltalar känslan och smeker ögat - ocli, vilja vi tillägga, som ställer så stora fordringar p i utöfvaren! Akvarelldilettanter finnes det i inassa, fullandade koiistniirer blott f&amp;. Så är det med novellskrifveriet. Författare inom det området förekomina legio, de, som lyckas hiija sig öfver iiiedelmittan, äro latt räkiiade. Med desto större glädje Idsade vi bland den störtsjö litterära alster af alla slag, som vid slutet af förra h e t strömmade in f r t n alla håll och öf verfyllde bokmarkiia.den, en liten samling B skisser ocli novelletter)), stående lhngt öfver hvad nian är van att finna inom denna genre. Boken bar titeln » Med sordin », och förf. tecknade sig Rust Roest, en pseudonym, bakom hvilken döljer s@ en författarinna, redan fördelaktigt kiind genom en föregående novellsamling, » Dur och mol) %, de nyutkomna berättelserna dock betydligt underlägsen. Ty har finna vi för en gång äkta känsla, parad med en utbildad berattarekonst, och en mer an vanligt skarp iakttagelseförmåga. Det ar, hvad också bokens titel innebar, ej med starka färger förf. målar, hon älskar dampade toner och svaga ljuseffekt.er, men det g i r en uiiderström af kgnsla och allvar genom hvar och en af de sm&amp; be-. rättelserna, livilket gör att man, utan att rätt veta livari det består, kanner sig märkvärdigt tilltalad och gripen af de flesta af dem. Sardeles lin ar skissen ~13örja på nytt)), hvari skildras den skiftande kanslostiiinningen hos en ung kvinna, hvilken slites mellan kärleken till den döde makens minne och den nyviickta kärlek, som den unge lefnadsfriske mannen, hennes trolofvade, med sin entusiasm, sin vakna blick på lifvet, inger henne.
Vare den eller de af dessa Nämnder, som sig härom förena, pligtige att till Ordf:den inkomma med skriftlig begäran härom och upgift på ärendets beskaffenhet. 7 g:n. a) Motionsrätt i LänsNämnd ega Nämndens egna ledamöter och länets HäradsNämnder. b) Alla motioner, förutom LänsNämndens egna ledamöters, skola, för att komma under LänsNämndens behandling, skriftligen affattade, inlemnas till Ordfiden före d. 15 Juli. c) Vid Extra sammanträde förekomma endast det eller de ärenden, som föranledt LänsNämndens sammanträde. Artikeln 2. 8 §:n. a) Föremål för LänsNämnds verksamhet äro frågor, som angå folkbildningen, sedligheten, sundhetstillståndet, skogarnes vård, allmänna hushållningen och fattigförsörjningen inom länet; egande LänsNämnden derjemte att, å länets vägnar, hos K. M. framställa underd. önskningar i dessa ämnen, efter det vederb. blifvit derom hörde, om ämnets beskaffenhet dertill föranleder; Domkapitlen likväl förbehållna tillsyn och vård öfver barnaupfostran och folkundervisning i enlighet med gällande författningar.
Vid Utrednings-Departementets Redogörelser, förmäla Rikets Ständers Revisorer det icke någon anledning till anmärkning förekommit; och Vid Underhälls-Departementets Redogörelser, hafva Rikets Ständers Revisorer sig åberopat hvad af dem, angående de till Artilleriehästarnes underhåll, i Räkenskaperne för begge åren upptagne summor, förut blifvit yttrat i sammanhang med fragan om utlåningen från Artillerietill Mötes-PassevolanceCassan; äfvensom vid MiliticeRostädlsCassans samt firigsmanshusCassans Redogörelser icke eller varit något att erindra. Till fullgörande af Eder Kongl. Maj:ts uti Remiss af den 12 nästlidne Februarii gifne Nådiga befallning, får Collegium, vid hvad härutinnan anmärkt och erindrat blifvit, underdånigst anföra: att, hvad beträffar Rikets Ständers Revisorers anmälan om nödvändigheten af ett sammandrag vid ArtillerieHufvudboken öfver de under loppet af året inträffade förändringar vid Kronans krutförråder, så och enär enahanda anmälan blifvit gjord af Rikets Ständers år 1827 församlade Revisorer, och Collegium deröfver den 2 Maji 1828 underdånigt utlåtande afgifvit, anser Collegium nu, då frågan å nyo i oförändrat skick yppats, sig endast kunna nämnde utlåtande i underdånighet åberopa.
Bankens fordran vid 1864 års början för lån mot pant af fast egendom och återbetalning i sedlar utgjorde R:dr 7,538,278: 97. Under loppet af samma år utlemnades: 90 landtegendomslån med 152,320: — 19 stadsegendomslån med , 79,220: — 231,540: — Summa R:mt R:dr 7,769,818: 97 Såsom i nästföjande § närmare omförmäles, blefvo Bankens fordringar för lån mot inteckning i fastighet på landet den 31 December 1864 till Allmänna Hypotheks bankeu öfverlemnade, hvadan Banken numera eger dylikafordringar endast för de mot pant af inteckning i stadsfastigheter utlemnade lån. Dessa fordringar utgjorde, såsom nyss är nämndt, vid 1864 års slut :. R:dr 999,802: 83, men hafva genom skedda afbetalningar till och med den 30 sistl. Juni minskats med 37,660: 40, till R:dr 962,142: 43. § 44. tdsé tiU^MlSedan Rikets sednast församlade Ständer åt Banko-fullmäktige öfverlemnat att märna Hypoinleda och afsluta aftal med Allmänna Hypotheksbanken om öfvertagande af Rikets thehsbanken af Ständers Banks fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, samt Kongl. Riksbanken^ genom nådig kungörelse af den 7 Augusti 1863 i nåder förklarat, det Allmänna inteckning i fast egendom. / — 37 - Hypotheksbanken eger att med Rikets Ständers Bank derom sluta aftal, så hafva Bankofullmäktige och Allmänna Hypotheksbanken öfverenskommit om följande aftal: Rikets Ständers Bank öfverlåter till Allmänna Hypotheks-banken Rikets Ständers