Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» D u skall få höra, hur brott mot våra fattiga, hårdt arbetande medjag kommit till att fatta ett dylikt beslut. människor mött mig gång på gång, och i går Det var i fjol i oktober tre år, sedan jag inträffade åter något, som kom mitt beslut — som du nog minnes — flyttade från X. att skrifva de här ' julbrefven ' att mogna. och hit till denna stora stad. Den första i En fattig skomakare, som geuom bekymnämnda månad i Herrans år 1890 fick jag mer förfallit till dryckenskap, men som genom besök af en tvätterska, en enka med fyra sin energiska hustrus och några kristna mänbarn, hvilken jag lärt känna som en i hög niskors omvårdnad och stöd håller på att argrad flitig, ordentlig och frimodig kvinna, en beta upp sig ur moraliskt och ekonomiskt af dessa, som tycktes sätta en glädje i att elände, hade gjort något arbete åt mig. Jag arbeta hårdt för sin och barnens utkomst. hade ej förrän nu anlitat honom, och hustrun, Hennes hem utmärktes af en viss prydlighet, som i går eftermiddag kom hit med kängorna, och bon själf samt barnen voro alltid hela kände mig ej. Mitt lilla kaffebord stod duoch utsökt rena, äfven då hon sysslade med kadt, jag bjöd den främmande kvinnan att det gröfsta arbete. Denna dag, då hon sitta ned bredvid och dricka en kopp, men kom upp ' till mig, var hon klädd med en jag observerade, att hennes min var mycket viss omsorg, men ansiktet var så underligt dyster, då jag slog i kaffe åt henne. Utan blekt inom ramen af den svarta hufvudduken, en aning om hennes tankar om mig nästan och stämman var något osäker, då hon talade. » trugade jag henne till att taga mera bröd, Hade månne någon stulit från henne af men då jag slog i andra koppen åt henne och därvid sade: ' Se så, drick nu denna, medet linne hon hade sig anförtrodt? Nej, hon behöfde låna penningar till redan jag går in efter penningar! ' utbrast hon i häpen förvåning: ' Får jag betalning nu — sterande hyra för tre månader. Och jag — jag kunde ej hjälpa henne, du strax! ' vet nog hvarför. A c k, gamla vän, det var Då begrep jag, att hon trott, det min obeen tung stund!
Varelse visar icke Mär.mskan sig vara under sådana förhållanden, och det är likasom en mindre gifmild Natur endast tjenade till en högre utveckling af hennes krafter. Alla andra Länder jag haft tillfälle se , ligga innom dessa ytte ligheter. Brandenburgs och Pomern1; vidstiäckta Sandslätter, som visst icke innom Scandmavien hafva sin like, bära rika Skördar, noder det jag sedt Bretagnes mid Blomster och Frukträn öfverkladda Utmarker b,bos af Uslingar i kojor, sorn alldeles likna stenrösen. l ill en ganska markvärdig jemnförelse i detta hänseende föranledes man älven innom Fosterlandet. Halland, förmod el igen af de natuiligen magraste Provincer i Sverige, lemnar en ärlig behållning till Stats - Cassan af circa 100,000 R:dr, utan att att något deraf återvänder för Garnizoner, Trouuper, Flotta eller andra Stats-Utgifter. Gottland, totde hända af Naturen den bördigaste Province af Svenska området, lemnar ingen behållning till Staten; och Folkets väF Den 9 Februarii. M7 stand i Halland står tj tillbaka för Gottländningarnrs Hvad bevisar allt detta annat, än att om ett Lands Natuiformåner och Climat ingå lör något uri dess verkeliga välstånd, makt och frugtbarhet; så bero dessa dock, isynnerhet då man ej talar om Grönland, Nova, Sembla eller L»ppfjeilen, af det Folk, som bebor det, och af detta Folks sträfvande till sann förbättring, och att till detta sträfvande, utom Vetenskaplig odling, samt böjelse och skickelig, het lör Iniustne hos Folket, Communicationerne äro bland de för>ta medlen.
Hvarför skola jordens barn sörja öfver att de gjort hvad de odödliga tvungit dem att göra? Då bemannade sig Jofrid och sade till sig själf: »Hvad rådde jag för att barnet dog? Det är Gud ensam, som styr. Intet sker utan hans vilja.» Och hon tänkte, att hon snarast skulle stilla gengångaren genom att hålla all ånger fjärran från sig. Men nu öppnades stugdörren, och Tönne kom ut till henne. »Jofrid,» sade han, »det är inne i stugan nu. Det kom fram och klappade på sängkanten och väckte mig. Hvad skola vi göra, Jofrid?» »Barnet är ju dödt,» sade Jofrid. »Du vet, att det ligger djupt under jord. Detta allt är blott drömmar och inbillningar.» Hon talade hårdt och afvisande, ty hon fruktade, att Tönne i denna sak skulle vara för blödig och därmed vålla dem olycka. »Vi måste ha slut på detta,» sade Tönne. Jofrid skrattade hemskt. »Hvad vill du göra? Gud har sändt det öfver oss. Kunde han ej hållit barnet vid lif, om han velat. Han ville det ej, och nu förföljer han oss för dess död. Säg mig med hvad rätt han förföljer oss?» Hon hämtade sina ord från den gamle stenkämpen, som satt mörk och hård på sin hög. Det var som om han ingifvit henne allt hon svarade Tönne. »Vi måste erkänna, att vi vanvårdat barnet, och göra bot,» sade Tönne. »Aldrig vill jag lida för hvad som ej är mitt fel,» sade Jofrid. »Hvem ville, att barnet skulle dö? Ej jag, ej jag. Hvad vill du väl göra för slags bot? Vill du gissla dig eller fasta, som munkarna göra? Jag menar du kan behöfva dina krafter för arbetet.» »Jag har redan pröfvat med gisslande,» sade Tönne. »Det båtar till intet.» »Ser du där,» sade hon och skrattade åter. »Det skall annat till,» fortfor Tönne med ihärdig beslutsamhet. »Vi måste bekänna.» »Hvad vill du säga Gud, som han ej vet,» hånade Jofrid. »Styr ej han dina tankar, Tönne? Hvad vill du säga honom?»
Det är då säkert något, som du önskar af mig. Hvad är din afsigt, Pechlin, hvad vill du jag skall göra?» – «Jag ämnar föreslå dig, att göra mig sällskap.» – «Hvarthän? Ned i din trädgård?» – «Nej, upp till Stockholm.» – «Du skämtar icke illa!» – «Det är mitt fullkomliga allvar. Jag delar din åsigt, att för riket föga kan uträttas, innan giftermålsruset bortdunstat. Under tiden har man så mycket mera rådrum att ställa sina enskilta angelägenheter på den fot, de böra stå. Dig, bror Curt! har hittills till exempel ej vederfarits rättvisa. Nu är ögonblicket inne att göra dina förtjenster gällande. Vi hafva vänner, både gemensamma och hvar för sig. Deras förenade verksamhet kan icke undgå att leda till målet, då de ränkmakarne, Hattarna, äro slagne ur brädet, som jag hoppas, för lång tid. Personligen är kungen dig till och med icke obenägen, jag vet det af säker hand. Det gör visserligen ej stort till saken nu, men i en annan sak kan det komma oss (det vill säga dig) till pass framdeles, och ej långt till, förmodar jag. Vi hafva så länge haft dina råd och din penna vid riksdagarna, att vi der tillika behöfva din röst – (Med slughet). Nå, du gör mig väl sällskap?» – «Det vore ju en riktig galenskap. Och att återkomma med oförrättade ärenden: hvilken triumf för mina afundsmän; för huru mycket spott och hån jag skulle blifva blottställd af mina fiender!» – «Tvertom. Med oförrättade ärenden kunna vi omöjligen återvända, ty hvad det allmänna beträffar, så fara vi egentligen åstad för att se, och jag ville väl se, jag, hvem som skulle hindra oss, att nyttja våra sinnen och vårt omdöme? Och hvad dina enskilda angelägenheter vidkommer, så skola Mössorna, som nu äro herrar på täppan, ofelbart göra dig rättvisa, just derföre, att Hattarna undanhållit henne för dig.» – «Om det vore deras afsigt, så kan det ske, äfven utan min närvaro.»
Föret nu hafva jag och min regering ansett tiden vam inne att mera direkt uppträda, sedan de radikala reformsällskapen tyckas hafva spelt ut sin roll, och handlingens tid, jag menar riksdagen, nalkas. Jag föreställer mig också, att det cirkulär, som från min justitieminister afgått till landshöfdingarne med befallning om utdelning af representationsförslaget och tabellerna, öfvertygat en hvar, som läst det, att jag anser kännedom om förslaget vara af synnerlig vigt, och när ärendet, anmäldes i min konselj, var det jag sjelf som dikterade dessa ord, hvilka väl icke kunna förstås annor-ledes, än att jag anser af synnerlig vigt att mitt förslag antages. Annat kan för närvarande icke göras. Interlokutören: Utan tvifvel hafva de åtgärder Eders Maj: t och dess regering nyligen vidtagit för att sprida en sann och fullständig kännedom om förslaget haft ett stort inflytande på opinionen, som pä senaste månader märkbart höjt sig i värme och intresse för Eders Maj: ts förslag, och inånga förut tveksamma ha derigenom blifvit trygga, men mycket återstår ännu att göra. Hvad som icke kan göras offentligt, kan ofta göras på enskild vug och då jag nu med den innerligaste fröjd sjelf hörer, att Eders Maj: t lifligt deltager i allt hvad som kan uträttas för den goda sakens framgång, så dristar jag i underdånighet anmäla, att några fasta vänner af Eders Maj-.ts förslag, i spetsen för hvilka står friherre W. F. Teremeden, nyligen samraanträdt, i ändamål att bilda en enskild förening, för att söka befordra kunskap och intresse för frågan, dels genom meddelanden till pålitliga vänner i landsorten samt genom deras kraftiga medverkan och bemödanden, dels genom spridande af populära skrifter i ämnet. Jag har för detta ändamål, utöfver de af staten inköpta exemplar, låtit påenskild bekostnad trycka 1,500 exemplar af den utaf mig utarbetade analys af förslaget. I alla landsorter skola listor utsändas för att påtecknas af dem, som vilja på detta sätt understödja saken, förbereda valen m. m. När man derefter kan beräikna sin styrka, blir det tid att närmare riksdagen framträda offentligen. Sådan är föreningens operationsplan.
Äfven finna Utskotten den föreskriften ganska nyttig, att undersökningen bör inskränkas inom den i angifvelsen derföre bestämda gräns, emedan den eljest skulle kunna drifvas till oändlighet. Till ett godt ändamål är det ock ledande, att fullmagt må, utan hinder af anförda besvär, som icke förändra den vid valet utfallna rÖst-pluralitet, kunna utfärdas, men härifrån anse Utskotten det fall dock böra undantagas, att den, som pluralitet erhållit, vore för röstvärfning anklagad. Vöre ock blott en enda röst, eller en mindre del deraf, genom olagliga medel förvärfvad, bör fullmagt för den anklagade, så framt han ej lagligen varder frikänd, icke utfalla. Sådant öfverensstämmer ock med stadgandet i 56 §. 38 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. Då Consistorium bör för oförrätt skydda hvar och en af detsamma tillförordnad Embetsman, synes det, såsom bär är föreslaget, vara bättre, att Consistorium, i dylikt fall, gör åtal, än att Val-förrättaren, eller Val-Notarien sjelfve skulle nödgas dertill. g Art. 56 § (10 § 1 Mom.) Utskotten hafva fått del utaf ett af Comiten till granskning af Kyrko-Lage» den 19 Oct. 1825 till Kongl. Maj:f, på Nådig befallning, afgifvet underdånigt utlåtande öfver en al Rikets Allmänna Ärenders Beredning, på förekommen anledning af ett besvärsmål, gjord hemställan, att det uti 5 § af 1729 års Förordning stadgade förbud lör Kronobetjente, alt vara närvarande vid Prestval, äfven måtte utsträckas till Stadsoch LandsFiscaler. Med tillstyrkande al Nådigt bifall härtill, hafva bemalde EcclesiasticjueComites Ledamöter föreslagit ett sådant tillägg i meranämnde Författning, att ”alla, som i Städerna, eller på landet, besörja utmätningar, eller utöfva allmän åklagarebefattning, skulle från närvaro vid Prestval vara uteslutne.”
Hela restauranten liknar en af de stora schweitziska jernvägsstationernas matsalar, der folk af alla nationaliteter under bullret af städse kommande och städse gående tåg i hast inmundigar sin middag. Men brådskan är större, stämningen muntrare. Alla rummen genomskäras af infall på de mest olika tungomål, och luften, mättad som den är af tunga matångor, af rusande vindoft och aromatiska parfymer från damernas toiletter, har något eggande, något förledande i sig, som frestar en till galen uppsluppenhet, och när man ser sin granne vid bordet bredvid helt allvarligt och eftertänksamt taga i tu med sin måltid, känner man en hart när okuflig lust att strö några confetti midt i hans delikata »omelette aux confitures». Utifrån tränger in ett alt högre sorl af framrasslande vagnar, och så ofta dörrarne öppnas, skymtar ett alt brokigare virr-varr af maskerade – minuterna äro dyrbara. Derföre skynda på! Nåå, hur går det! Nu har du länge nog fixerat italienskan der i hörnet, du har stirrat på hennes violetta domino och hennes genuesiska hårklädsel med de svallande svarta spetsarne, så att du skulle känna igen henne bland tusende. Upp till verket ropa på »l’addition», hölj dig i din domino, sänd en hög confetti i nacken på engelsman der, som visar sådan vanvördnad mot karnevalen, att han så der obekymradt läser Times, och packa dig ut i vimlet. Arbeta dig fram genom småbordens täta leder, der de stå nedtyngda af matvaror, af vinbuteljer och af glas med qvarlemnade rödvinssqvättar och champagne-slickar, lägg en liten violbukett bredvid »la dame du comptoir», der hon sitter som på en tron lugn och säker midt i oron och skrifver och räknar med bläckplumpar på de skära fingerspetsarne, fånga upp med din blick det muntra leende, hon gifver dig till svar, och sedan ut, ut i karnevalen.
Jag begär dock ej att du tror mig, förr än du pröfvat min amulett. » » Men det förekommer mig så löjligt! » » Nå, nå, afvakta bara resultatet; men märk noga, att du ej får yttra en stafvelse, innan du räknat de tre perlorna — en för tron, en för hoppet och den tredje för kärleken. Då skall du varsna, mitt barn, huru vredens eld slocknar inom dig, och att de häftiga, onda orden förblifva outtalade. » » Nå, » menade Dora, medan hon lät kedjan glida mellan sina fingrar o c h betraktade den nästan skyggt. » Jag skall försöka därmed, fast jag är alldeles öfvertygad o m, att det ej kommer att hjälpa mig ett grand! » » Och jag hoppas o c h tror motsatsen, » anmärkte fru Strandberg lugnt. » Vill du nu följa mig ner i trädgården och hjälpa mig plocka vinbär o c h ärtskidor? » Dora tillbringade resten af dagen gladt hos sin moster, o c h tog afsked af henne vid skymningstiden. våningen i själfva verket såg ödslig och dyster ut, och att hans anmärkning däröfver var ganska berättigad. » Jag skall genast tända lamporna och gasen, min vän, » sade hon, » och du har rätt, jag borde väl ha talt om för dig, att jag så gärna ville besöka moster Anna en gång. » Herberts panna ljusnade. » Ja, j a, » sade han, » det kan väl vara enformigt nog för dig att så där hela långa dagen ej ha något annat sällskap än pigan, fågeln och ditt arbete. Om du vill, skall jag efter kvällsmaten läsa litet högt för dig. » Nästan vidskepligt ryckte det till i den unga makans hjärta vid denna hennes amuletts första, glänsande seger. Nästa morgon, då Herbert tänkte kläda sig i hast, fattades en skjortknapp. » Där ha vi det nu igen! » utropade han förargad och kastade skjortan ifrån sig — » alltid samma vårdslöshet! Att syna mina skjortor — därtill tycks du aldrig ha tid! » Du behöfver väl ej genast bli grof för det — darrade det till svar på Doras läppar. Men amuletten! I halfva tron om dess trollmakt grepo hennes fingrar efter den. » Jag skall se efter dem alla ännu i dag, » svarade hon sedan något försagd.
— Beträffande grunderna för denna läroanstalt, och formen för dess verksamhet; så måste föreskrifterna derom lämpas efter de ändamål, som derigenom vilja befrämjas. Endast då kan en dylik fyllest svara mot hvad önskas bör, om undervisningen ej inskränkes till kännedom och val af tjenlig redskap för jordens mekaniska behandling, och öfning i sättet att densamma använda; utan jemväl omfattar alla de kunskaper, af hvilka den har behof, som önskar och bemödar sig att kunna så inrätta det jordbruk, han har att leda och styra, att han, under de förhållanden som förete sig, härrörande antingen af hans egen ställning, eller sjelfva jordens naturliga egenskaper, eller dess läge 111. m. d., kan frambringa den högsta möjliga afkomst, i jemförelse mot det arbete och den omkostnad han dervid använder. Landtbruks-academiens und. utlåt. som nyligen ingått till E. K. M., i anledn. af E. K. M:ts Bef:h:des i Jönköpings, Kronobergs och Calmar län und. framställning om nyttan af en läroanstalt för jordbruket i Småland, innehåller bland annat särskilda detaljerade uppsatser i afseende på organisationen af dylika inrättningar, vare sig i en vidsträcktare eller inskränktare mening, jemte förslag på de omkostnader, hvilka syntes erforderliga för deras tillvägabringande — antingen de skulle förläggas å någon Staten tillhörig egendom, och sålunda i allo utgöra en Statens tillhörighet, eller ock att enskild man skulle ikläda sig förbindelse att förestå och förvalta dylik inrättning å honom tillhörig jord, mot vissa förmåner och villkor, som till honom Voro utfäsle. Jag tillåter mig att i und. åberopa dessa und. förslag, i hvilka äfven jag tagit del, och dem jag äfven nu vidhåller. De hvila, i det 88 Den i5 Februari e. m. närmaste, å samma grunder, som Hr Nonnen antagit för det förslag lian uppgjort, ifall att landtbruks-institutet på Degeberg skulle komma att äga bestånd för en längre tid, än dertill för när v. är bestämd.
IDUN nerska af svunnen tids orätt såsom i Konstberiderskan, där » de, hos hvilka hennes fränder fåfängt tiggt en beta bröd, osa i den skönas händer tanklöst af sitt öfverrlöd. Hon dem alla skall bedraga, hämna sina bröders skymf, både guld och hjärtan taga, Nemesis, förklädd till nymf. » Stundom äro Snoilskys kvinnor sådana som den sköna Katje, hon som kysser spö- ket och offrar sin fägring för att rädda den älskade, eller också likna de Gemma, som förtröstansfullt tömmer den bägare, hvars dryck kunnat ge henne döden. Skaldens största kvinnogestalter finner man dock i hans ståtliga Svenska bilder. Se denna Aurora, som älskar » Hans Kristoffers och Otto Vilhelms land! » M Man själf tror henne, när hon säger om sig » Då var jag svensk, jag jublat på Karvas, Dunas dag. » Och huru: med klappande hjärta läser man » Här stod Aurora på dimmig hed, en fager syn! Från yppiga skuldror kappan gled och släpade sobeln i dyn. » Man förstår huru stiftsfrun i Quedlingburg drömmer om det fattiga Sverige, hvars sol gick ned vid Pultara, liksom man fattar den stolta Christina Alexandras längtan efter sin store faders land. Det är sanna adelskvinnor, diktaren skildrar, när han berättar om Baners ädla maka, som uppmanar sin lille son att glömma, eller när han täljer om Frun på SaMmlt, om hvilken folket säger: » Majorskan, ja hon är äkta. Om hvar och en kvinna, som förekommer i Snoilskys dikter, gäller livad han själf sagt, fast med annan betydelse: » Jag vet blott, jag, att den största kvinna — alldeles icke var gjord af sten. » Hans kvinnor äro icke af sten, de stå för oss lefvande och verkliga. Snorres rimkrönikor. in. Från alla missers land det budskap hit oss når, De Iröitnai på den dumma lyxen, Att kvinnan sig ännu med kjol består, Och vilja vandra uti bara byxen. En » frigjord » liten miss för detta ändamål Har bildat nyss en liten klubb, Där hvarken kjol ej heller stubb På någon ledamot man tål.
I anledning af Kongl. Maj ts Nådiga Remiss uppå Lieutenanten Rousseaus ansökning om utbekommande at innestäende ExpectanceArfvode. 4:0 I anledning af Kongl. Maj:ts Nåd:ga Remiss å Häradshöfdingen Örtendahl® ansökning om Boställe eller löneförhöjning. 5;o Örver Riksdagspullmägtigen Jon Jöns” sons tran Malmöhus Län Memori 1, c gå nde Arbetsoch CorrectionsHus Inrättning i Landskrona. 6:0 I anledning af Kongl. Maj ts Nådiga Remiss, angående tillökning af en Vatukarls be tällning vid Umeå Landsfängelse. Ut Supra. S D. Föredrogos å nyo och gillades följande fiån npdannämnde Utskott inkomne samt den 23 nästledne April på bordet lagde Be» täukanden: Fran StatsOch BevillningsUtskotten: Af den 20 i nyssnämnde månad: I inledning af Kongl» Maj:ts Nådiga Pro - 54 Den 2 Maji, f in. position, angående befrielse från RrännvinsBev'llnings utgörande för åren 1810, i8 1» och 1812 af personer å Landet, sora icke äga eller besitta Jord. Från Lagutskottet: Af den 15 sistledne April: 1:0 Angående frågan om förändring af 8. Cap. 1. §. (jiltermulsBalken. 2:o Rörande Förslag till ändringar uti 7. Cap. Rättegångsbalken, i afseende pä Inteckning i last Egendom. Fran Allmänna Besvärsoch OeconomiceUtskoltet: Under N:o 85. öfver giord Motion, om vidtagande af vissa provisoriska anstalter till be.otdtande af mera enhet och likstämmighet i afseende på Fattigvården. Ut supra. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 efta middagen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim, Den 4 Maji, /. 55 Måndagen den 4 Maji. Plenum klockan half .till io förmiddagen.
Hvad nu först beträffar frågan om underdånig skrifvelse, med anhållan om Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående framlida reglering utaf afgifterne till Handelsoch Sjöfarts-fonden, så enär Två Stånd stannat emot Två i detta afseende, har Utskottet, enligt ^5 §. Riksdags-Ordningen, funnit denna fråga böra förfalla. 2:0 Uti andra punkten af utlåtandet, N:o 113, hade Utskottet tillstyrkt en underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t om Convoy-Commissariatets indragning och dess befattnings öfverflyttande på Kongl. Commerce-Collegium, samt uti 3:dje punkten föreslagit ålskillige bestämmelser, i afseende å detta Collegii framtida förvaltning af Handelsoch Sjöfarts-fonden. Då sistnämnde förslag bero af den förra frågans utgång, har Utkottet funnit dessa ämnen, hvilka synas vara af beskaffenhet att höra hänskjutas till Förstärkt Stals-Ulskotlets Memorial, N.-o 208. 11 Stats-Ulskotts afgörande, lämpligast intagas uti en oell samma 'Voteringsproposition; och hemställer Utskottet, att denna proposition må erhålla följande lydelse: Den, som instämmer i Stats-Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden godkände, förslag, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet begära, ej mindre, att Con voij-Commissariatet måtte, så snart sig göra låter, indragas och dess befattning i allo öfverflyttas på Kongl.
Diarii-bevis under tiden ej ingått för lagsökningen af den 3o Maji, Herr Lagmannen Stenberg förnyat sin anhållan derom uti Memorial den 5 derpå följande September, samt då tillika begärt, att så väl detta, som de tre äldre lagsöknings-målen måtte vinna laglig handläggning och ofördröjligen varda till slut befordrade: att Herr Landshöfdingen Friherre Koskull, uti enskildt handbref, den 19 October, till Herr Lagmannen Stenberg , erkänt sig hafva emottagit ej allenast Memorialet af den a5 September, utan äfven lagsökning af den 3o Maji, för 600 R:d., och tillika begärt, att samma bref måtte såsom Diarii-bevis anses : att enär , efter Discont-utredningens öfvertagande af Riksgälds-Contoiret, omförmäldte fyra Lagsöknings-mål funnits oafgjorde, bref afgått till Landshöfdinge-Ämbetet med anliål O O Ian, om upplysning af de orsakerjj, sorn vållat den äskade handräckningens uteblifvande, hvarpå uti svar den 6 Junii meddelts, att sedan Herr Lagman Stenbergs Inhibitorial O O af den 4 Julii 1817, hvarken påminnelsen af den a5 September samma år, eller någon - Revisorers Berättelse. 1087 gon annan, rörande de tre Utsökningsmålen, kommit. Landshöfdinge - Ämbetet tillbanda , ej heller hade något Memorial, om sista la gsökningen för 600 R:d. Landshöfdinge-Ämbetet blifvit tillstäldt: att Häradshöfdingen Möller , i anledning deraf, med bestyrkt afskrift af Herr Landshöfdingens, Friherre Koskulls bref, visat förhållandet, och yrkat Herr Friherrens förpligtande, att framlemna de handlingar han emottagit och undanhållit, hvarjemte Häradshöfdingen, på Landshöfdinge-Ämbetets begäran, lemnat förnyad del af de skuldsedlar, hvarå