Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktion med 1200 R:d. ärlig Lön af Lotskonclen, och at Ledamäternes antal skulle bestå af fyra personer, nemligen 2:ne Sjä-OlllLerrrre och 2:ne handlande eller Skepps-Redare, de sistnämnde likwä! utan Lön, men för de förre, jemte nödig betjening, skulle aflöningen eji öfwerstiga 1202 R:d. Lanco ärligen. I alla tider har Lotsoch Bak-Inrättningen warit ställd under Flottornes styrelse, och grunden härtil ligger uti der nära samband, som är emellan Denna anstalt och Rikets Flottor. Skulle Inrätt nin Sjette Bandet. N:o 6i. 96s Den 2g Mars. ningen blifwa under särskild Oireaion > och således oberoende, rorde hufwudsakliga ändamäler säkerligen förfelas. Ac i en tid, da all möjlig hushällning med allmänna medel bör widtagas och nya anstalter undwikas, sä wida icke högsta nödwändigheten sädant fordrar, wilja tillkapa nya Dii-eo tioner för aldre Inrättningar, hwilka Utaf de af Kongl. Magt i Räder tilförordnade Embetsmän blifwit hittills, i sammanhang med andre Flottornes ärender, besörjde och handhafde, sädanc synes efter min tanka icke medföra någon wäfendrelig nytta för det allmänna; och sönderstyckning af et sammanhängande helt, skulle troligen icke hafwa annan följd, an swärigheter och flere onödige omgängar. I grund af hwad jag nu anmält, finner jaa mig böra för min del afstyrka Högloft. Utskottens härutinnan fattade yttrande, och förenar jag mig i stallet med den tanka, en Ledamot uti Utssotlen särskildt afgifwik» Uti 4:de kuEen omtalas en fran Trycket af vireÄion utgifwande ärlig berättelse om hwad föregående äret blifwit tilgjordt uti atstillige omständigheter.
Varder någon förvunnen att i kyrka, inför domstol o. s. v., under dryckenskap hafva föröfvat oljud, eller annars 94 Den i Mars e. m. förorsakat allmän förargelse, straffes enligt för dessa fall nu gällande Jagar oell författningar. Om remiss af denna motion till LagUtsk. anhålles ödmjukast. Lades på bordet. Frih. Sparre, Sixten, anförde skriftligen: Då R. St. vid sista Riksdag beviljade ett anslag af 60,000 R:dr årligen till Undervisningsverken, gjordes af Ständerna det förbehåll, att 18,000 R:dr deraf skulle fördelas på Universiteten och Tilläropningsskolorna, utan afseende derå, till hvilken hufvudtitel dessa sednare hörde. Att genom detta förbehåll Ständerna velat ihågkomma Krigsacademien vid Carlberg, inhemtas tydligen af SlatsUtskrs betänkande öfver denna fråga och af de discussioner, som slutligen föranledde frågans afgörande uti förstärkta StatsUtsk. Emedlertid har dock vid fördelningen af dessa i3,ooo R:dr, förmodligen i anseende till anslagets otillräcklighet, Krigsacademien blifvit förbigången. Lectorssyslorna vid detta läroverk äro dock vida trägnare, än samma beställningar vid Gymnasierna. Organisationen af Krigsacademien, såsom undervisningsverk, gör hvarje inkomst för läraren genom enskild undervisning ej allenast otillåten, utan nästan omöjlig. Lefnadsomkostnaderna utmed hufvudstaden äro drygare än uti densamma, och ännu drygare, än i någon annan stad uti Riket. Från Lectorerna vid Carlberg hafva goda läroböcker blifvit till de öfriga läroverken kringspridda, undervisningsmethoden förbättrad och ett allmännare och liflligare interesse för den offentliga undervisningens förbättrande väckt och underhållet. Tillåter dem deras aflöning att, alldeles ostörda af alla andra befattningar, egna hela deras verksamhet åt ett enda båll, så vore visserligen ännu mera att af dem vänta; mea 600 R:dr årligen är för litet arfvode för sådana mÖdor och uppoffringar, som här äro i fråga.
R:d inne, ”stå i Banquen såsom deposition för uttagne ”Piastrer;” meq som 7a §, Regerings-Formen uttryckligen bjuder; ”att Riksens Ständers Banque ’’ostörd må förvaltas — efter de ordningar, stad”gar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro ”eller vidare af Riksens Ständer göras kunna;’’ och jag ej har mig bekant att Riksens Ständer nå. gon ting förordnadt öm Piastrars uttagande ur Banquen ; så får jag anhålla, att Banco-Utskottet täc. kes upplysa; af hvem och till hvad ändamål dessa Piastrar blifvit uttagne samt, framför allt, hvem som berättigat Herrar Banco-Fullmägtige att dem utlemna?” Henna motion anser Utskottet sig fullkorn, ligast besvara, då de föreskrifter, hvilka ifrån och med första början af omförmäldte anslag och in, till närvarande tid blifvit af Rikets Ständers Ball. co-Utskott derom gifne , nu, jemte en kort historisk öfversigt, öfyerlemnas till Riks-Ståndens kännedom* - Banco-ZJtsiöttets Betänkanden. stig Grunden till sjelfva anstalten igenfinnes uti Banco Utskottets Finance-Berednings-Protocoll för den 18 Maji 1786, sorn innehåller; att efter gifven anledning af Herr Presidenten Baron Lilliencrantz, under öfverläggning kommit, om icke genom Banquens då egande och framdeles inflytande Piaster-förråd någon motvigt mot coursens obehöriga stegring kunde vinnas, i så måtto, att eho som det åstundade skulle af Banquen emot full betalning få till utskeppning uttaga Piastrer; hälst det för Banquen lomme på ett ut, antingen hon med Piastrer och omyntadt silfver eller med Svenska Specie-Riksdalrar, realiserade sina sedlar; men myntningskostnaden i förra händelsen blefve en ren vinst både för Riket i gemen ' 0 • r■■ och Kronan isynnerhet.
Jag har visserligen af Hr Ekströmers yttrande fått anledn. förmoda, att Sundhets-Colhm icke skulle vara för uphäfvande af karantänerna mot utlandet; men hans yttrande, rör:de spärrningarne inom landet, har jag i anseende till min aflägsenhet från honom sannolikt ej rätt upfaltat, emedan jag tyckte mig finna, att han i början talade emot spärrningarne och slutligen för dem; men, som sagdt är, jag har min plats så långt bort från honom, att jag troligtvis icke riktigt upfaltat hans yttrande. Mig synes, att om det än på någon punkt kunde lyckas att utestänga koleran, hvilket icke lärer kunna anses, såsom bevist, genom de exempel här blifvit anförde, emedan sådant först då kan anses vara ådagalagdt när koleran ej inkommit på något ställe, der spärrningar egt rum; men om det skall vara hvarje kommuns naturliga rätt att spärra sig, då han dermed icke förnärmar andra, så skulle t. ex inom Stockholms stad hvarje församling vara berättigad att spärra sig mot hvarandra, och måhända skulle äfven hvarje husegare hafva rätt att spärra sig. Jag vet icke huru detta skall tillgå; men då kunde ju äfven hvarje familj, under åberopande af sin naturliga rätt, vilja spärra sig inom sina rum, för att icke komma i beröring med andra. Vi hafva likväl pligter mot våra medmenniskor och bröder inom landet. Förhållandet är helt olika mot utlandet. Men inom riket anses vi stå lill hvarandra i ett närmare förhållande, än mot utlandet; och då bjuder väl pligten att handla annorlunda. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag att Betänk, måtte återremitteras, på det att Utsk. måtte upställa ett nytt förslag till underd. skrifvelse i den riktning jag påpekat, så att den kommer att uttrycka den önskan, att K. M., efter Sundliets-Colhii hörande i ämnet, ordnar karantäns-väsendet i enlighet dermed. Slutligen anser jag mig böra, likasom Gr. Liljencrantz, afstyrka alla åtgärder, som har till föremål att kasta på Regeringen hela ansvaret för beslutet i en så vigtig fråga. Hr Bråkenhjelm:
Landträntmästarnes minimi-aflöning, extra inkomsterna inberäknade, antogs vid förra regleringen böra, efter länens olika betydenhet, blifva 2,000, 2,250 och 2,500 R:dr Riksmynt. Jag hemställer nu, att detta minimum måtte bestämmas till 3,000 R:dr Riksmynt i alla län utom de 4 ofvannämnda, der 2,500 torde göra tillfyllest. Härigenom skulle, i den af Statskontoret utarbetade aflöningsstaten, föranledas en tillökning af 8,601 R:dr Riksmynt. För Länsnotarierne, hvilka vid förra regleringen i allmänhet uppfördes till lön af 500 R:dr Riksmynt, har jag ansett mig böra föreslå tillökning med 50 procent, så att lönen skulle blifva 750. Härigenom uppkommer för alla länen tillsammans en förhöjning af 6,000 R:dr Riksmynt. Länsbokhållarne upptogos vid förra regleringstillfället i tre klasser med löner af 800, 700 och 600 R:dr Riksmynt. Mitt underdåniga förslag är nu, att i de 7 betydligare län, der lönen för närvarande utgör 800: —, förhöjning må ega rum till 1,000: —, och att lönen i alla öfriga län må höjas till 800: —; hvilket skulle, för alla Länsbokhållare tillsammans, åstadkomma en tillökning af 3,600 R:dr nämnde mynt. Vid den sednaste regleringen bestämdes lönen för Landskanslister i allmänhet till 300: — och för Landskontorister till 450 R:drRiksmynt. Jag föreslår i underdånighet, att fördem alla förhöjning i lön må ega rum till 500 R:dr samma mynt; hvaremot jag finnér mig icke kunna biträda den af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Örebro och Norrbottens län, Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856.
Häradsskrifvarnes och kronofogdarnes m. fl. ytterligt tunga besvär under första åren efter det nya systemets införande vore visserligen öfvergående, men så blefve icke förhållandet med räntegifvarens bekymmer, helst de lili debetsedlarne icke kunde få den stora mängden af räntepersedlarne upptagen, och följaktligen blifva urståndsatte att granska förvandlingen; och de derförutan, vid anställande af jemförelse af debetsedlarne och förteckningarne på deras räntepersedlar med markegångstäxorne, så mycket mindre kunde vinna någon upplysning, som, ehuruväl i desse sednare prisen å persedlarne blefvo i riksdaler och cents upptagne, försäljningsprisen och varuvärden man och man emellan otvifvelaktigt komme att fortgå i riksdaler och skillingar. De exempel man vill hemta från Frankrike och Finland äro utan ali vigt. I det förra landet fans, före decimalsystemets införande vid myntberäkningen, grunden derföre redan lagd, derigenom att dervarande myntenheten, franc, först var fördelad i 20 sons, hvardera motsvarande 5 cent i mer, och reduceringen från sous till decimaler af franc eller centimer således ganska lätt. Oaktadt det nya myntsystemet derstädes varit redan länge satt i verket, är dock ännu och förblifver troligen i (lera mansåldrar det gamla räkensättet af sous i all torghandel, öfvensom vid all penningeräkning, der bokföring ej ifrågakommer, det enda gängse. Och utan helgd åt preglen, benämnes allmänneligen ^-francstyeket 10 sous, J-francstycket 5 sous, och 5-centimerstycket 1 sous. I Finland äter hade man redan en 30-årig vana vid Ryska myntet, hvilket slutligen i följd af ett maktspråk alldeles utträngde det Svenska, vid för allmogen ganska betydliga förluster.
Sednast blef vid 1859—1860 årens riksdag hos Högvördiga Preste-Ståndet motion i omförmälda syftning väckt af Doklor Emanuelsson; och Sammansatta Utskottet tillstyrkte, i hufvudsaklig öfverensstämmelse dermed, en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t om utfärdande af en förordning, hvarigenom, i afseende på tillsättande af presterliga sysslor i konsistoriela pastorat och sacellanier, blefve stadgadt: “att sedan domkapitlet, erdigt gällande befordringslagar, uppfört tre prestmän å förslag, och desse sina prof aflagt, valförrättaren skulle å frågodagen tillspörja församlingen, om hon, änskönt ingenting vore att mot de föreslagnes lära och lefverne anmärka, ändock ville hafva ännu en profpredikant, för utrönande hvaraf borde iakttagas hvad 30 § i Kongl. Förordningen om prestval den 1 April 1843 föreskriiver; att, om denna fråga med ja besvarades, valförrättaren skulle uppskjuta förrättningen Bih. till B. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-ZJtskottets Betänkande N:o 7. och anmäla församlingens önskan hos domkapitlet, hvilket då egde att, oberoende af andra lagar än dem, som bestämma kompetens, å förslaget uppföra den prestman, som, med afseende å under tjenstgöringen ådagalagd skicklighet och nit, ansåges bäst kunna motsvara församlingens behof; samt att emot domkapitlets åtgärd derhid besvär ej finge anföras.“ Detta förslag, hvilket, godkändt af Borgareoch Bonde-Stånden, blef af öfriga Riks-Stånden afslaget, och sålunda vid sistlidna riksdag förföll, har nu blifvit af Professor Ribbing och Lönnberg återupptaget samt af begge motionärerne oförändradt framlagdt. Professor
Hr Löwenborg, Johan Adolf, uppläste en motion, N:o 38, om ett anslag å 6,000 rdr till förbättring af fårafveln på Gottland. Remitterades till Stats-Utsk:t. Frih. Cederström, Rudolf, afgaf en motion, N:o 39, om beviljande af ett anslag å 500,000 rdr för uppförande af en byggnad, innehållande boställsvåningar för Hrr Stats-Råder. Denna motion begärdes af flere ledamöter på bordet. Frih. Cederström väckte vidare en motion, N:o 40, om vidtagande af åtgärder för beredande af lättnad i myntcirkulationen emellan de förenade Rikena. Remitterades till Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk:t. Upplästes en af Frih. Rappe, Axel, inlemnad motion, N:o 41, om beviljande af ett anslag å 60,000 rdr till uppförande af ett nytt läroverkshus i Kristianstad. Hr Bråkenhjelm, Per Reinhold: Jag tager mig friheten anhålla, att Stats-Utsk:t ville göra sig underrättadt om min motion rörande Elementarläroverken, innan den upptager Friherre Rappes nu väckta motion till behandling. Ofverläggningen förklarades härmed slutad, och motionen jemte yttrandet remitterades till Stats-Utsk:t Upplästes en af Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto, ingifven motion, N:o 42, om ändringar i gällande förordning ang. vilkoren för bränvins tillverkning. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. 100 Den 11 November e. m. Upplästes två af Hr Dalman, Willielm Fredrik, inlemnade motioner: N:o 43, om ändring i lagens stadganden rörande bysättning; och N:o 44, om upphörande af frälsemans särskilda forum. Remitterades till Lag-Utsk:t.
BorgareStåndet remitterat Herr Vestius gjorda Motion, angående inrättandet äfven i Sverige af de i England införda Besparings-Eanker för de fattigare arbetande Glasserna, hvaruti Herr StadsMajoren anför: att det förderfliga yppighetsgiftet tillika med den sedeslöshet, som deraf alstras, mest griper omkring sig i störr Städer hos de lägre Glasserna, att klagan öfver slöseri och tilltagande misshushållning och utsväfningar bland den arbetande hop^n och i synnerhet bland tjenstehjon blifvit mest allmän, och att öfverflödsförbud till hämmanue häraf ingenting uträtta ; I a ledning hvaraf, och som i hans tanka dec hästa madlet att förekomma ett ondt är att låta det goda intaga dess plats, och att man i stället för att förbjuda yppighet gör bättre att uppmuntra till sparsamhet, har Iian, föranledd af de i England inrättade BesparingsEanker, der arbetare mot laglig ränta få deponera det öfverskott af lön eller annan inkomst, som han möjligen kunde vinna, fös att på detta sätt småningom samla ett capital, sås om understöd vid sin bosättning eller början af någon egen rörelse, ansett det förtjena mödan att inrätta en sådan anstalt till förmon för den fattiga arbetaren; Herr Vestin tillägger derjemte, att, ehuru han icke BeSV. ock Ekon. Tjuk. Betankanätn. ogillar det sätt, hvarpå inrättningen blifvit utförd i England, der den nämligen blifvit öfverlemnad åi enskilda välgörenheten och Patriotismen, likväl under Publik Auctorisation, anser han likväl det förtroende, sorn en sådan anstalt från början borde in gifva, bäst befordras, om den uppdroges åt, eller förenades med något Allmänt Verk, i hvil* het fall han föreslår: 1:0
Hård skyndade att uppsöka lagmannen baron Erik Wrangel, den ende bland de sammansvurne, till hvars klokhet och rådighet, Hård satte något lit; – den ende också, som, jemte honom, icke blindt förtröstade på de krönta hufvudenas rättskänsla, på sammansvärjningens ofelbara framgång och på ädelmodet, eller rättare flatheten hos de retade väktarne öfver samhällsskicket. SJUNDE KAPITLET. Det har blifvit en sägen, som likväl helt och hållet är en villfarelse, att svenska hofvets enda och egentligen muntra och lysande period inträffade under Gustaf III:s regering. I detta afseende var hans föräldrars ingalunda underlägsen. Lovisa Ulrikas glädtiga hof erinrade om Christinas, och det blefve kanske svårt att afgöra, hvilketdera bland detta tretal öfverträffade de begge öfriga. Musik, dans, skådespel, upptåg, lekar, spel, maskerader, tillställningar af alla slag omvexlade i oafbrutet kretslopp, än på Stockholms slott, än på Drottningholm och Ulriksdahl; hvartill kommo spatserfarter till Djurgården, då hofvet ville andas den friska luften i denna förtjusande park. Svartsjö var mera sparsamt skådeplatsen för konungaparets ystra löjen och tidsfördrif, och ännu mera sällan Carlberg, för hvilket Lovisa Ulrika fick afsmak, då hennes gemåls företrädare, konung Fredrik, till hvilken hon alltid befunnit sig i ett spändt förhållande, der uppehållit sig. Hon dref alltid gäck med denne könets föråldrade tillbedjare, som tillbringade flera timmar å rad i sitt fönster på sistnämnde lustslott, endast sysselsatt, att, med fingrarna i munnen, bekika fruntimren, som gingo förbi. Den fest, drottningen gaf på Stockholms slott, och om hvilken ett och annat sidouppträde redan af det föregående är läsaren bekant, var ytterst lysande.
Men att under sådana förhållanden indraga något af den vanliga discontfonden anser jag betänkligt, särdeles så länge de lånsökandes antal är så stort, att lånen hittills sällan kunnat utgå på den dag, de blifvit beviljade. Yi äro väl för närvar, i den fägnesamroa ställning, att under 6 veckor hafva kunnat på dagen utassignera alla lån både här och i Malmö, äfvensom tidtals i Götheborg, och om Bancostyrelsen fortfar att egna den uppmärksamhet åt lånansökningarnas granskning, som skyldigheten påkallar, men hvartill fordras ett visst mod, hoppas jag, att äfven hädanefter alla billiga anspråk skola kunna tillfredsställas. Men en millions indragning intill nästa riksdag anser jag alltför känbar, och kan derföre ej tillstyrka, att man absolut vidtager den af Utsk. föreslagna åtgärden, utan blott att den må äga rum för det fall, alt Bancostyrelsen finner den tjenlig. I enlighet härmed vågar jag föreslå antagandet af följande redaction såsom contraförslag emot Utsk:s: Bankens förlagsfond för d i s co n t r ör e 1 se med omsättnings rätt bibehålles vid sitt närvar, belopp af 8 millioner r: d r b: c o, dock med rätt för Bancostyrelsen att, om större eller mindre del af denna fond skulle under minst ett halft Ar oafbrutet hafva varit outlånt, af denna outlånta tillgång öfverflytta större eller mindre del på annan lånefond, dock icke årligen till större belopp än 200,000 r:dr, såvida icke minst samina summa varit öfver ett år oafbrutet i discont - 35o Den 3o Juli f. m. rörelsen obegagnad. Jag har härvid icke omnämnt på hvilken fond öfverflyttningen skulle ske, emedan det bör bero af R. o, Ad:s beslut i nästföljande punkt af betänk, och kan, 0111 Ståndet anser någon bestämd föreskrift härutinnan böra meddelas, ske efteråt. Hr Tham:
Upsala, Stockholms, Kronobergs, Jönköpings, Östergöthlands, Södermanlands, Elfsborgs, Vesterbottens, Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands, Götheborgsoch Bohus, samt Jemtlands, eller tillhopa 14 Län; hvaremot, och då inom Gefleborgs samt Vester-Norrlands Län något Lån af Odlings-Fonden ej utestår, de ifrågavarande uppgifterne ännu saknas från följande åtta, nemligen: Skaraborgs, Vestmanlands, Calmare, Kopparbergs, Örebro, Vermlands, Gottlands och Norrbottens Län, Banco-Utskottets Berättelse. 7 Hvad som angår ordnandet af Bankens Låne-rörelse intill nästa Riksdag, — så i afseende på Fondernes fördelning och lämpligaste användande, som Ränte-beräkningen, hvarunder äfven hörer pröfningen af det förslag, Rikets Ständers Revisorer uppgifvit i afseende på förändrade grunder för fastighets-Låns bevakning m. m., (se 1827 års Revisorers Berätt. pag. 55) — förbehåller sig Banco-Utskottet att underställa Rikets Ständer, sedan grunderne för Penninge-väsendets Reglering på det hela blifvit af Statsoch Banco-Utskotten gemensamt uppgjorde och till Rikets Ständers öfvervägande anmälde. c) Banco-Disconteti och Province-Låne Contoiren. 5:o Angående framställdt förslag till förändring med anmaningarne så väl för Lån som omsättningar. Banco-Utskottet har, uti dess Betänkande N:o 24, utlåtit sig öfver detta ämne, som, i anledning af ingångne anmärkningar från samtlige Riks-Stånden, kommer alt vidare till slutligt afgörande anmälas. — 8 Banco-Utskottets Berättelse. Angående gjord hemställan, huruvida icke meddelandet af ömsesidiga Avislistor emellan Banco -Disconten och LåneContoiren öfver utgifne och omsatte Lån, samt den, i följd deraf, å hvartdera stället erforderiige tredubbla Registrering, skulle kunna inskränkas blott till Banco - Disconten i Stockholm. (Banco-Fullmägtiges Berättelse, 4 Afd. pag. 58.).
CreditivFonden, En Million Riksdaler, är väl, genom ett Contant tillskott från MagazinsFonden af 175,088 R:dr 42 sk. 6 r:st., Banken åter godtgjord; men huruvida sistnämnde Fond kan återbekomma betalning för dess Spanmåls försträckningar, än mindre njuta ersättning för tillskottet, synes ganska tvifvelaktigt; och om än, såsom Rcvisorerne antagit , MagazinsFonden för dess till undsättning utlemnade Spanmål ej bordt hafva högre ersättning att påräkna, än det belopp Spanmålen verkligen kostat Fonden, har dock denna Fond, genom redan beviljade nedsättningar och lindringar i undsättningstagares betalningsvilkor, fått vidkännas en minskning af omkring 3 R:dr Banco per Tunna, i värdet efter undsättningspris å försträckte 46,531 Tunnor 2 kappar Spanmål, oberähnadt de betydliga afskrifningar, som sannolikt komma att uppstå, i brist af tillgång hos Låntagare och deras Löftesmän. I sammanhang med den allmänna öfversigten, rörande undsättningsanstalterne efter 1826 års missväxt, som Rikets Ständers Revisorer framställt, hafva Rcvisorerne yttrat deras öfvertygelse, om origtigheten af Handelsföretag, utförda på Statens bekostnad, och såsom ytterligare skäl för denna öfvertygelse tillagt: att ehuru LänsStyrelscrne, med rigtig kännedom om tillståndet inom orterne, bordt någorlunda kunna beräkna Invånarnes behof af undsättnings-spanmål, hafva dock missförhållanden ägt rum, emellan gjorde rekvisitioner å sådan Spanmål, och hvad som ( 5 ) deraf sedermera åtgått, till exempel hvarpå uppgifves huru i detta fall inträffat inom Upsala, Westernorrlands och Westerbottens Län; i hvilka omständigheter Eders Kongl. 31aj:ts Befallningshafvande i nämnde Län underdåniga yttranden afgifvit. Öfver de af Rikets Ständers Revisorer gjorde speciella Anmärkningar vid undsättnings-redogörelserne för Elfsborgs, Skaraborgs, Wermlands, Kronobergs, Hallands och Kopparbergs Län, hafva Eder Kongl. 3Iaj:ts Befallningshafvande i nämnde
Maj:t målte täckas å näst infallande Riksdag framlägga för Rikets Ständer förslag lill den lindring i onera för de Halländska Kyrkohemmans-åboerne, hvartill omständigheterne kunde föranleda; men genom Resolution den 28 November 1835, har Kongl. Majit i Nåder förklarat, att, som denna Rikets Ständers underdåniga framställning ej i hufvudsaken innebär någon annan olikhet med Rikets Sländers tillförne afgifne och af Kongl. Mnj:t icke bifallne anhållan, än att den undersökning örn egande-rätten till Kyrkohemmanen i Halland, hvilken, enligt Rikets Ständers förra Skrifvelse, borde vid Domstol i laga ordning föregå, hvarje sig yppande fråga om skatteköp å sådane hemman, nu mera skulle, jemlikt den senare underdåniga framställningen, företagas i allmänhet och på en gång, utan annan anledning, än blotta förmodan, att Kronan hade tili flere af dessa hemman egandeoch dispositions-rätt, så, enär hvarken några nya omständigheter eller skäl blifvit anförda till ändring af Kongl. Maj:ts i ämnet redan fattade beslut, fann Kongl. Majit, på de i Dess Nådiga Resolution af den g Juli i83o anförde grunder, densamma böra förblifva gällande, äfvensom Kongl. Majit icke fann lämpligt att låta uppgöra något serskildt förslag lill lindi ing i onera för de Halländska Kyrkohemmans-åboerne, enär desse åboers vilkor, liksom andra arrendatorers, bero på frivillige öfveienskommelser med jordegaren, hvilka ej annorlunda än med contrahenternes ömsesidiga begifvande kunna förändras. Genom den nu ytterligare väckta motionen, har Bengt Gudmundsson_, med åberopande af det ofvanom förmälda förhållandet, och på grund af nu företedde handlingar, sorn han förmenat ytterligare styrka de ifrågavarande hemmanens krono-natur, föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om upphäfvande dels af Kongl.