Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Nå, så ha vi då haft buller och bång i Paris — i synnerhet i min diplomatiska verld! Berthier är rest till Madrid för att underhandla, Monsignor Spina är kommen från Rom för att underhandla, Duroc är kommen tillbaka utan att ha underhandlat — du kan tro, Bonaparte och Talleyrand ha varit rasande på St. Julien och kejsaren. Nu ser det likväl ut att bli till något, ty i förrgår fingo vi då vapenstilleståndet förlängdt. Med England och de neutrala makterna underhandla vi också. — Sluta upp, Louis! ropade Edmée skrattande. Jag kan omöjligt finna reda i alla dessa underhandlingar. Är der annars något nytt? — Ja, Gud bevars! Stort attentat mot Förste Konsuln i operan ... Ett ögonblick tyckte Edmée, att hjertat stod helt stilla. Han kände, hur hon nästan blef styf i hans armar. I samma ögonblick höll han in hästen och ruskade henne kraftigt i skuldran. — Edmée, hvad är der i vägen? Och då han såg hennes bleka ansigte, uttrycket kring mun och ögon, ropade han förtviflad: Hvad är då denne förbannade man för dig? Hvad skall jag tro? — Låt mig komma ned, Louis, hviskade hon svagt, med nästan tonlös stämma. Jag befinner mig icke väl. — Nej! — han höll henne som i ett skrufstäd. Du slipper icke härifrån, förrän du svarat mig. Åh, denna aning, som jag tyckte var så orimlig! — Är han räddad? Lefver han? Var barmhertig, säg mig allt! tigde hon i ångest. Han såg ett ögonblick allvarligt, spändt uppmärksamt in i det bleka, förvridna ansigtet. Ja, svarade han långsamt, han är räddad. Der var så godt som ingen fara. Edmée suckade djupt. Han kunde märka, hur hon liksom rätade ut sig efter den olidliga spänningen. — Säg mig, Edmée — han såg allvarligt på henne — hvad vill du, att jag nu skall tänka? Så som du uppför dig, blott man i förbindelse med en fara nämner denna menniskas namn. Du, som annars icke vet, hvad fruktan vill säga! Hon svarade icke — hon kunde ännu icke samla sina tankar.
Det har utan tvifvel sin riktighet dessa praejudicat, som den siste talaren uppläst till stöd för sitt förord för pensionerande af de personer, som i den K. skrifvelsen finnas omnämnde och recommenderade; men jag anser prsejudicatcr i delta afseende betyda ingenting, emedan jag tror, att i vår parlementariska historia, det snart sagdt icke finnes någonting, hvarken godt eller ondt, för hvilket man ej skulle kunna framdraga ett praejudicat. Jag tror, att man bör rätta sig i detta, som andia fall, efter principer och lagbud, samt de skyldigheter, deruti föreskrifvas; och då begifver det sig, alt på intet ställe finnes föreskrifvet, att embetsman, som innehafva förtroendeposter, skola få pension, innan de uppnått den dertill erforderliga åldern, eller få bibehålla lönen derföre, att sjelfva tjenstebefaltningen undergår en förändring. De få icke bibehålla lönen, om Konungen alsätter dem, hvilket kan ske när som helst, och det är under della villkor, de emotlagit embetet. Detta torde också vara orsaken, hvarföre en särskild K. skrifvelse till Ständerna ankommit i ämnet, och alt, mer än procjudicater, de skäl, jag för motsatsen anfört, böra komma i betraktande. Hr Lefren: I den skriftliga framställning, jag nyss gjorde, anför jag tydligen, att jag anser de ifrågavar. personernes rätt i främsta i limmet grundad på 2:ne grundlags§§:r, nemi. den 35 och 36 §:n Reg.F:n, och alt jag blott upplysningsvis och i andra rummet citerat praejudicater. Jag tror lika med Hr Hjerta, att praejudicater i allmänhet icke äro så bestämda, att ju ej tydlig lagården, som främst bar rättighet att tagas i betraktande; men nu inträffar just det förhållande, att tydlig lag finnes, och det är dessa grundlags§§:r. 35 §:n Reg.F:n säger, att Konungen äger rättighet att Dcu 10 Juni f. m. utan dom och ransakning skilja vissa personer från innehafvande tjenste!'; men der säges också, att
Vidare hafva vi under hela riksdagen hört uttalas den sats som äfven jag gillar, att nemi. vårt försvar bör grundas på nationalbevaringen; men kan man väl härifrån skilja den önskan, alt beväringen icke genast må finna sig nedslagen till hågen af den usla drägt, hvari man kläder dein. Jag har alltid trott, att det är statens ovilkorliga skyldighet att antingen bekläda beväringen, eller ock dertill gifva den ^penningar. Men det är dock ett slikt behof, ^ 16 H. 7 r 5o Den 6 November f. m. hvartill medel nu vägras. Här behöfves icke mer än blotta förnuftet och känslan af Svensk medborgare för att beklaga, att förstärkta Utsk. gifvit oss ett så innationelt beslut. Men jag önskar, att misstaget må rättas. Jag önskar, att i834 års Ständer icke må glömma den angelagna urskillningen, att det icke är nog att hafva folk till att försvara oss med, utan dessa måste äfven kunna armeras och beklädas. Må de, som förbise denna sanning, smickra sig sjelfva och utbasuna sitt nit; men den sansade allmänheten och efterverlden skola skarpt ogilla ett sådant förfarande. Den upplysning, jag önskar och hvarom jag vänder mig till Hr Möllerhjelm eller den ledamot, som äger tillförlitlig kännedom i ämnet, består deri, huruvida de anslag, som här äro i fråga, kunna lemna utvägar till beväringens beklädnad? Är förhållandet sådant, kan jag och, som jag hoppas, de flesta med mig icke vägra bifall dertill. Säkerligen finnas flera andra skäl; men de ligga utom mitt omdöme, och jag vill derföre icke vidröra dem. Hr Dalman: Jag tror mig kunna tillfredsställande besvara, hvad som blifvit emot mig anfördt. Hr Lefre'11 har talat om en tactik att låtsa okunnighet derom, att medlen voro anvisade till bestämda ändamål, och har såsom exempel citerat, att de vid sista riksdagen anvisade extra anslag voro uttryckligen bestamda för ki igsbehof. Jag ber om förlåtelse, om det i detta fall är Hr Lefren och icke jag, som misstagit sig. Så vidt jag kan förstå R.
OSCAR (flyttar fram en skärm). REKTORSKAN. MILDE. tak, som flyttades fram till skydd mot väl rigtade pilar (skrattar sakta). De der pjeserna påminna om forntidens skärm i går. Farbror var inte på »brödernas» festmiddag MILDE. OSCAR. MILDE. OSCAR. MILDE. OSCAR. Hade inte tid, Hvad gjorde då farbror, om jag får fråga? Jag satt hemma och petade tänderna. Petade tänderna? middagar, och till resultat har jag varit ifrig att OSCAR. MILDE. Ja, det är i alla fall resultatet af alla fest komma i all min tid. Hur många narrar voro ni? Inga. hade trott, att jag gått galet. Nå, hvad tilldrog sig för öfrigt? OSCAR. MILDE. Na, då var det bra att jag inte kom dit; jag »Den tjocke» sade en qvickhet. Åh tusan! Det kunde ha blifvit obehagligt nog, det. Hur så? OSCAR. MILDE. gick med en af mina vänner, som lade sig till som kände igen honom. Jo, det kunde ha gått med honom, som det med peruk; han blef utkörd för det fanns ingen OSCAR. VIOLA. Hahaha! Det skall jag berätta i logen. Hahaha! Litet mera kaffe, farbror. malt folk. Nej tack, barn. Kaffe är inte nyttigt för gamREKTORSKAN (förbindligt). MILDE. MILDE. Nej, det förökar gallan. svärmors ... erfarenhet. Du hör, Viola. Vi måste rätta oss efter din REKTORSKAN. Viola? (Viola går till venster 2.) Jag tror vi byta plats. OSCAR. Ska' inte lilla Alf komma ut och helsa i dag, lika obehagligt som en vissnad skönhet (ringer. Ett sköfladt bord är Selma och Carin komma från fonden och afduka hastigt kaffebordet). MILDE (bjuder rektorskan armen). merna är min lösen. Tillåt mig fru rektorska. Artighet mot daREKTORSKAN. lösen ibland. Det tycks som om herr kamrern glömde sin MILDE. Inte kan en Juno såras af en dödlig. Allraminst när vapnet är synålar, (sätter sig).
PlaceMajor i Malmö 25o. — i5. — 265. — Götheborg 25o. 25o. — Summa R:dr 6,S5o. — 280:16. 7,i3o:i6. eller 270 R:d. mindre än de föreslagne 7,400 R:d. 16 sk. Nuvarande Staten för Commendanterne utgör, med derunder beräknade 33o T:r Spml 4,090: 16. hvadan Tillökningen blifver — Den till förra CommendantsLönerne hörande Spannemåls-beräkning, 33o T:r, anser Utskottet deremot, enär de nu till Arfvoden förvandlas, böra försvinna, med rättighet för nuvarande Innehafvare att de år, då någon Tillökning efter Riksmarkegång äger rnm, för densamma erhålla Ersättning af Allm.
Då stod den öfverste Presten upp, och alle de med honom voro, hvilke äro det parti, som kallas de Sadduceers; och vordo fulle med nit; Och togo fatt på Apostlarna, och satte dem uti allmänneligit fängelse. Men Herrans Ängel lät dörrena upp på fångahuset om nattena, och hade dem ut, och sade: Går, och står i templet, och säger folkena all de ord, som detta lifvet tillhöra. Då de detta hört hade, gingo de bittida om morgonen i templet, och begynte till att lära. Då kom den öfverste Presten, och de med honom voro, och kallade Rådet tillhopa, och alle de äldsta ibland Israels barn; och sände till fångahuset, att de skulle hemta dem. Då tjenarena kommo, och funno dem icke i fångahuset, kommo de igen, och bådade dem; Sägande: Fångahuset funne vi ju granneliga igenläst, och väktarena ståndande utanför dörrene; men då vi uppläste, funno vi der ingen. Då öfverste Presten, och templets föreståndare, och andre öfverste Presterna hörde detta talet, begynte de varda tvehågse om dem, hvad deraf varda ville. Då kom en, och bådade dem: Si, de män, som I insatt haden i fångahuset, de äro i templet, stå och lära folket. Då gick föreståndaren med tjenarena, och hade dem fram utan våld; ty de räddes för folket, att de skulle stena dem. Och då de hade ledt dem dit, hade de dem fram för Rådet; och den öfverste Presten frågade dem, Sägandes: Hafve vi icke en tid och annan budit eder, att I icke skullen lära i detta Namnet? Och si, I hafven uppfyllt Jerusalem med edar lärdom, och viljen draga öfver oss denna mansens blod. Då svarade Petrus, och Apostlarna, och sade: Man måste mer lyda Gud, än menniskor. Våra fäders Gud hafver uppväckt Jesum, den I dräpit hafven, och upphängt på träd. Den hafver Gud med sina högra hand upphöjt, för en Höfding och Frälsare, till att gifva Israel bättring och syndernas förlåtelse.
Göra de sig endast förfallna till fästningsstraff, så fortlefver altid hoppet att kunna på olofligt sätt derifrån sig befria, äfvensom för dem återstår utvägen att genom hycklad ånger och under strafftiden iakttaget välförhållande väcka vederbör:des deltagande, så att de slutligen genom Kongl, nåd befrias från straffet. Sådana förhoppningar kunna de ej skapa sig, då de vela, att lagen belägger deras brott med dödsstraff, hvarigenom för deras sinnen straffet framstår i tillintetgörelsens, mera än allt annat afskräckande gestalt. Vid sådant förhållande tyckes mig värden om den allmänna säkerheten till lif och egendom kräfva, att man bibehåller det strängaste straff, som finnes i vår lag, för brott afsa oerhörd och samhällsvådlig art, som det ifrågavande, hvarföre jag förenar mig i den redan gjorda anhållan om §:ns återremitterande. Den 16 Augusti f. m. 371 Gf. Sparre: Den siste värde talaréh har sagt, att om någon slår eller skuffar en annan, så att denne omkullfaller, slår hnfvudet mot en sten eller annat hardt föremål och tager deraf sådan skada, att döden derå följer, sä lärer icke LagUtsk. kunna tillstyrka annat straff å gerningen än lifvets förlust. Nu är emellertid förhållandet, att vår nu gällande lag för sådant fall endast stadgar full mansbot, på sätt den värde talaren torde finna, om han drager sig till minnes innehållet af 28:de Kap. 2:dra §:n M.B:n, som är af följande lydelse: ”Skuffar eller slår man annan, af vredesmode eller förakt, med hand eller annat, så att han faller deraf kull och stöter sig emot sten, vägg eller mur, att han får ther död af; böle full mansbot.” Jag skulle således tro, att LagUtsk., med kännedom häraf, saknar allt skäl att för slik gerning tillstyrka dödsstraff, men Hr Printzenskölds yttrande i berörde hänseende torde vara märkligt såsom ett bevis uppå den sakkännedom, hvarmed man i detta ämne sig yttrar.
Till fortsättning af den uti Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse intagna redovisning för hufvud-resultaten af 1858 års diskontrörelse, får Utskottet, som genom dertill inom sig utsedda ledamöter granskat Banko-Diskontverkets räkenskaper för år 1859, härmedelst vördsamt meddela följande öfversigt af delta Diskontverks särskilda rörelsegrenar för sistnämnda år. Ilandetsoch Närings-Diskontfonden. Denna fond, som vid 1858 års utgång uppgick till det i Banko-reglementets 151 § bestämda belopp af R:mt R:dr 6,700,000, blef af Banko-fullmägtige förstärkt dels den 11 Mars 1859, af den anledning och för det ändamål, som i 152 § af samma reglemente omförmäles, med 500,000 R:dr, hvilka den 15 derpåföljde April åter betaltes, och dels den 13 Maj med 500,000 så att densamma vid 1859 års slut utgjorde R:mt R:dr 7,200,000. A. Diskontering af Vexlar. Det vid årets början utestående beloppet af diskonterade vexlar var R:mt B:dr 1,483,031: 86. hvaraf 31,949 R:dr 50 öre, för 7 vexlar, berodde på konkursutredningar. Under året blefvo diskonterade 1,729 särskilda vexlar å ett sammanlagdt belopp af 5,410,505: 92. Å denna summa har under året influtit 4,761,428: 15. Bih. lill Ii. St. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. SI förflutna riksdag Flottans
Daler, borde umgällas, hade den tvifvelsutan rigtiga föreställning, att straffet försvårades och blefve allt mera plågsamt, i samma nion, tiden för dess fortfarande utsträcktes, i ett hänseende gjort sig gällande hos Lagstiftaren; hvaremot, vid bestämningen af tiden för hvarje fängelsegrads fortfarande, denna grundsats icke vunnit tillämpning; att det vore svårt utfinna något skäl, hvarföre ett eller annat öre, sorn öfversteg den i förhållande tili viss fängelsetid fastställde summa, nödvändigt skulle aftjenas med 4 dagars ytterligare strafftid, då förstnämnde belopp billigtvis borrie kunna försonas med blott en dags tillökning; att, genom den nu gällande beräkningsgrunden, det förhållande ej sällan stördes, som alltid borde finnas emellan brott och straff, emedan t. ex. en förbrytelse, sorn vöre belagd med 80 Daler 1 öre penningebot, vid bristande tillgång, straffades lika hardt, som om förbrj7taren ytterligare foröfvat brott, för hvilket böterne fyllde summan af 1 10 Daler; samt att, ehuru den ojemnhet, som alltid uppkomme, då ett straff utbyttes emot ett annat, icke kunde helt och hållet afhjelpas, något dock sy tes kunna i detta hänseende vinnas, om ifrågavarande förvandlings tariff förändrades så, att tillökning i Bih. till R. Sl. Brot. 1840■ 7 Sunil. 1 Afd. 12 Häftet. 1 2 Lag-V11kottets Betänkande, N.o 4tr strafftid lämpades närmare efter tillökning i böter, hvartill skäl äfven kunde hemtas från den omständigheten, att, genom lag och serskilde författningar, förvandlings-grunder blifvit, med åsidosättande af det i allmänhet antagne talet 4> i vissa fall fastställda. I’å grund häraf har Justitiae-Ombudsmannen hemställt, om icke en förändring af 5 Gap. 4 §•
Vid granskning af det i förra Betänkandet afgifne förslag, har Utskottet fannit skäligt deri, med anledning af gjorde anmärkningar, tillstyrka åtskillige ändringar, såsom att beslutanderätten, rörande de förberedande åtgärderne till entreprenader, i första liand öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande: att underställning hos Kongl. Maj:t af förslag eller contract, som angående skjutsen upprättas, icke bör ega rum i annan händelse, än då högre lega än 24 sk. anses nödvändig för entreprenaders inrättande; och att ett visst antal hästar bör å skjutsstationerne vid början af hvarje dygn finnas, att för resande tillgå, lämpadt efter det antal, som för hela dygnet kan erfordras; deremot Utskottet trott sig ej böra frångå hvad föreslaget blifvit, angående frånvarande skjutsskyldiges åliggande, att, i fråga om entreprenaders antagande, åtnöjas med de närvarandes beslut och om giltigheten af pluralitetens tanka. Upphäfvandet af dessa vilkor skulle tillintetgöra framgången af det medel, hvarmed åsyftade förändringen i skjutsbestyret samt dess förvandling från ett onus till ett frivilligt åtagande kan befrämjas; och någon orättvisa ligger ej häruti, då hvar och en kan sin talan genom ombud utföra; äfvensom tillfällen redan gifvas, t. ex. vid soeknestämmor, då utgifter af communer bero på de fleste röstegandes beslut. Med bibehållande af de i förra Betänkandet uppgifne hufvudgrunder och med iakttagande af de rättelser, som föranledas af hvad Utskottet här ofvan anfört, får Utskottet alltså, i afseende på beredandet och verkställigheten af skjutsentreprenader, vördsamt framställa detta förnyade Förslag. Hålloch reservskjutsen, jemte skyldigheten dertill, i städerne och å landet, må kunna upphöra, med vilkor att skjutsningsbestyret öfvertages af entrepreneurer, hvilka skulle berättigas att af resande uppbära 24 sk. <*h> Ö Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o i34•
I öfrigt bör Taxerings-Committé vid bestämmande af den synbara fö mogenhet , sorn uppkommer af Handel, Rörelse, Näring och Handtering, söka ali möjlig upplysning om hvarje Skattskyldigs belägenhet och inkomst, för att, jemlikt åTlagd Ed, på sätt i denna Art. 6 §. föreskrifves, utan Väld, mannamån eller ensidig afsigt samvetsgrannt påföra hvarje skattskyldig hvad, efter de i denna stadga antagne grunder, af honom bör erläggas; hvarvid den allmänna föreskrift gäller, att afdrag för skuld eller ränta derå icke må äga rum. o __ 17. Moni. Hus, Åbyggnader och Tomter i städerne skola uppskattas efter deras gångbara BevillningsUtsL Betänkanden. 249 värde, hvarvid den Köpeskilling, som inom Tvtj år blifvit betald, likasom å Landet, tjenar till föreskrift; Skolande, i afseende å Brandförsäkrade Byggnader, grund för värdet äfven härn* tas af den vid brandförsäkringen fastställde summa, utan att likväl Committéen deraf hindras, att, med anledning af verkliga skäl, höja egendomens eller Husets värde ofver Försäkringssumman, under hvilken det alldrig tnå nedsättas, Vid timände Eldsvåda skall större Brandskade-ersättning icke meddelas, än som svarar emot det vid sista BevillningsTaxering af egaren uppgifne värde, och, enär vid stadgande deraf i Allmänna Brandförsäkrings-Verket, Tomten ieke blifvit beräknad , bör vid BevillningsTaxering denne serskildt uppskattas, och värdet deraf tilläggas det Brandförsäkrade Husets ; Hvaremot, då i Stockholms Stads BrandförsäkringsInrättning Tomt och Åbyggnad fått ett sammanlagdt värde någon serskild uppskattning af den förra, för Bevillningen icke erfordras.
Jag, som af naturen icke har någon sådan rädsla, som derjemte icke eller kan erkänna den ab 7 H. 13. »8 Den 5 Februa r i f. m. solma grundsatsen, alt man icke mä lagstifta, utan att man kati nå elen aldra högsta fullkomlighet i de lagar, som stiftas, vågade derföre att lemna ett litet, och, jag medgifver det, oväsendtlig! bidrag till den nu ifrågavar. lagstiftningens fullkomnande. Hr Gripenstedt har tili sitt sista anförande, egentligen föranledt af mitt, för att replikera derpå, förklarat sig Icke kunna deruti instämma. Detta är naturligtvis något, sorn jag icke kan annat än öfverlemna åt hans eget godtfinnande; men hvad jag deremot icke kan lenina till haus godtfinnande är, att genom det missförstånd af mitt förslag, hvaruti han sjelf synbarligen råkat, han velat gifva denna tanka äfven åt Husets öfriga medlemmar. Sedan han förklarat det tillägg, jag föreslagit, vara allt för compliceradt, så har han velat bevisa det, derigenom att tillägget icke motsvarade den anmärkn., som var gjord af Gr. Lagerbjelke, i afseende pä den händelsen, att myndlings gods kunde ligga i flera särskilda församlingar. Det var dock alldeles icke derföre, sorn mitt förslag var afgifvet, ty Hr Gunther hade redan upplyst huru dermed förhåller sig, på ett sätt, som gjorde det alldeles öfverflödigt för mig att upplaga den delen af Gr Lagerbjelkes yttrande. Det var deremot den första delen af Gr. Lagerbjelkes anmärkn., som jag upptog, och i anledn. hvaraf jag tog mig friheten föreslå delta tillägg till förslaget. Gr. Lagerbjelke anmärkte deruti, såsom sannolikt och rimligt, att socken-nämnderna icke skulle äga förmåga och vilja att företaga sig en särlan revision af förmyndarnes rätt att sköta deras befattningar.
Handelsoch Närings-diskont-fondeii. Denna fond, som enligt 151 § 1 mom. i Banko-reglementet är bestämd till Runt 6,700,000: — var vid 1862 års början från Bankens reserv-fond förstärkt med 500,000: — och utgjorde således vid nämnde tidpunkt 7,200,000: — Under året har Handelsoch Närings-diskont-fonden, i mån af behof, frän reserv-fonden erhållit förstärkningar till följande belopp. nemligen: den 7 April med ; 500,000: — » 28 April 500.000: — » 30 Bih. till R. St. Transport: 10,200,000: - hvaremot, i den mån fondens tillgångar visat sig öfverstiga lånebehofven, till reserv-fonden inbetalts: den 15 Januari 500,000: — » 6 Februari •••• 1,500,000: — » 17 April 500,000: — » 31 December — 1,000,000: — 3,500,000: — så att Handelsoch Närings-diskont-fonden vid årets slut var åter nedsatt till sitt i Banko-reglementet föreskrifna belopp af — De med denna fond bedrifna särskilda rörelsegrenar äro: A. Diskontering af vexlar. Utestående beloppet af diskonterade vexlar vid 1861 års slut utgjorde, enligt bokslutet för nämnda är, Runt 3,192,671: 96. Under ar 1862 äro diskonterade 2,723 stycken vexlar ä ett sammanlagdt belopp af 9,861.624: 58. A denna summa har under äret influtit 10,206,034: 41. i följd hvaraf ä vexel-diskontering utestodo vid 1862 års slut Hulr 2.848,262: 13.
Stadens inkomster af tolag, hamnoch bro-penningar, barlast-, mätareoch våg-penningar utgjorde år 1850: 1,633 R:dr 42 sk. 3 rst. Banko. De stadens kandlande tillhörande fartyg utgöras af 3 skonertar och 2 slupar af 219Tot svåra lästers drägtighet. År 1850 funnos i staden 152 mästare, 120 fabriksoch bandlverksgesäller samt omkring 300 lärlingar. Handtverksmästare äga tarflig bergning och äro i allmänhet skicklige i sina yrken. Tillämpningen af handels-, fabriksoch handtverks-ordningarne hafva i följd af det nu rådande större tillfälle till täflan beredt fördelar åt många arbetare. Staden har under sin domvärjo betydliga jordar, ehuru de brukas utan särdeles fördel för staden af enskilde. Å klädesfabriken tillverkades år 1850 för ett värde af 22,449 R:dr 36 sk. Den skötes med 34 personer. De öfrige fabrikerne, bestående af garfverier med 8 arbetare, tillverka för 12,000 R:dr och färgerier med 12 arbetare tillverka för 8,000 R:dr. Öfrige fabriker hafva obetydlig rörelse. I staden finnes 1 boktryckeri, som sysselsätter 10 personer. Fattigvården handhafves af en af staden vald fattigvårds-direklion. Underhållet bestrides genom särskilda fonder, gifna af enskilda personer, och årlig uttaxering hos stadens skattskrifne invånare. Bevillnings-värdet af de under stadens jurisdiktion lydande fastigheter utgjorde år 1850: 1,482,482 R:dr 30 sk. 10 rst. och har bevillning sistnämnde år erlagts med 10,512 R:dr 41 sk. 3 rst. Banko. 13 Staden har skyldighet att underhålla 10 båtsmän, för hvilka vakansafgift erlägges. Tillika får nämnas att efter den år 184-7 staden öfvergånsrne eldsvådan O O hafva flera hus och gårdar blifvit åter uppbyggde.