Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättegångs-Balken, att Kämnersoch Rådstufvu-Rätter numera äro domföre med tre samt IIof-Rätt med fem, och i vissa fall med fyra ledamöter, föreslagit, att det antal Nämndemän, som erfordras för att göra HäradsRätt, så väl på ting som vid syner, af hvad Beskaffenhet som helst, domför, måtte inskränkas till fem, enär det syntes motionären aldeles likgiltigt, om två icke lagkunnige personer mer eller mindre deltogo i stadgandet af den collectiva löst, som Nämnden tillkom, och genom en sådan inskränkning upplysningar om personer och local-förhållanden icke komme att saknas, men det utgjorde en verklig tunga och stundom ledde till känbar skada för en torftig och idog honde att åsidosätta sitt jordeller bergsbruk och, så godt som sysslolös och nära nog utan någon vedergällning, tillbringa sin tid på tingen, hvilka å några orter voro så vidlyftiga, att endast sessionerne för hvarje ting upptogo fem till sex veckor; Peter Persson från Ädelfors och Jönköpings Liin yrkat, alt Nämndens domföra antal malte inskränkas till tre, i hvilket afseende denne motionär förmält, hurusom Nämndemans-befattningen numera inom flere delar af Riket, i stället att anses för ett hedrande förtroende-uppdrag, betraktas endast såsom ett onus, så att den, som, i följd af anställd votering, nödgats åtaga sig en sådan befattning, sällan behåller densamma utöfver den i lag bestämda minsta tid af två år, till hvilket missförhållande motionären velat finna orsaken i den omständighet, att, till hvarje lagtima och urtima ting, vägsyn och ekonomisk besigtning skola i allmänhet, utan rätt till ersättning för resekostnaden, uppbådas sju, stundom flere mil aflägse boende, Nämndemän, af huru ringa vigt ärendet än må vara; samt Erik Norberg från Westerås Län föreslagit, att Nämndens antal vid häradssyner samt vid husesyner å prestgårdar måtte inskränkas till likhet med hvad, som erfordras vid syner å militiae-boställen. Bih. till R. St.
Rättegångs-balken, hvilket hendlar om jäf emot domaren, måste härvid, likasom i andra fall, hafva tillämplighet. Att den händelse kan inträffa då Nämndens rätt icke i någon mån kan komma i fråga, är ostridigt, t, ex. om, då brandstod utkräfves, ingen af Nämnden eller någon närskyld är pligtig att deltaga i brandstoden. I denna händelse behöfs dock icke föreslagna författningen; och då den således skulle, å ena sidan, blifva vådlig, och, å den andra, vara obehöflig, får Utskottet vördsamt tillstyrka ali ifrågavarande förslag måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 18 Februari 1858. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1858. Lag-Utskottets Utlåtande N:o Si. 1 i\:o 81. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 28 öfver väckt fråga om, förändring af i 0 § 10 Kapitlet Handels-Balken. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. Preste-Ståndet och VäJloll. BorgareStåndet hafva, med afseende å framställda anmärkningar, till Lag-Utskottet återförvisat den fråga, hvaröfver yttrande blifvit meddeladt i Utskottets under N:o 28 afgifna, samt af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallna, Betänkande. I följd deraf har Utskottet till granskning förehaft de framställda anmärkningarna; och får nu Utskottet i anledning deraf sig utlåta.
Häraf torde med skäl den slutsats kunna dragas, att föreskrifterna uti 1841 års bref äro allt för tunga att uppfylla. Jag får i sammanhang härmed fästa uppmärksamheten derpå, att fångvårdens tjenstemän i tvenne hänseenden befinna sig i olika förhållanden än de fleste andra tjenstemän; dels derför att de ej vid allt för unga år kunna och böra användas till denna ansvarsfulla tjenstgöring, dels och derför, att de i allmänhet ej kunna tjena så länge som de flesta andra tjenstemän). Med åberopande häraf gjorde fångvårdsstyrelsen underd. hemställan till K. M:t ang:de bestämmande af förändrade grunder för pensionering af tjenstemän och betjening vid fångvårds-inrättningarne, med bifall hvartill K. M:t till Rikets sednast församlade Ständer aflät Nåd. Propos. i ämnet, deruti föreslogs, att dessa tjenstemän, med undantag af redogörare, skulle efter fyllda 60 år, och efter att i 30 år hafva varit i Statens tjenst, kunna uppföras till pension å allmänna indragningsstaten. R. St:r uppskjöto emedlertid då pröfningen af denna fråga och någon handläggning deraf har sedermera ej förekommit. Till stöd för den gjorda nedsättningen uti det begärda pensionsbeloppet anför Utsk:t tvenne omständigheter. Den ena, att vilkoren uti 1841 års bref icke äro uppfyllda. Denna invändning tror jag mig redan hafva bemött. Den andra omständigheten är, att ifrågav:de tjenstemäns löner äro allt för höga, för att pensioner enligt i allmänhet stadgade grunder skulle derå få beräknas. Jag får uppriktigt erkänna, att jag ej förstår huru Utsk:t kan fälla ett sådant omdöme. Mig synes, att ifrågav:de löner äro så små, som de skäligen kunna vara; och erfarenheten har visat, att de tjenstemän, som på sina löner kunnat göra några besparingar, äro ytterts sällsynta. Dessutom bör i betraktande tagas att deras aflöningar utgå dels i bestämd lön och dels i naturaförmåner, hvaraf den följd uppstår, att deras pensioner vanligtvis bestämmas lägre, än för öfriga tjenstemän, hvilka åtnjuta aflöning endast i kontanta penningar.
Ett annat sätt att hastigt och utan vidare förberedelser erhålla ett godt hvetebrod i mindre kvantitet är att begagna jästpulver samt då rätta sig efter den bruksanvisning, hvilken alltid tryckt medföljer hvarje liten burk, som finnes att köpa i alla väl sorterade kryddbodar; men ofta upprepadt faller sig detta rätt dyrt. I England och Amerika tillverkas hvetebrod rätt hastigt i privata familjer medels tillsats af soda, bicaroonat och andra ämnen, men brödet tager gärna en kärf och besynnerlig bismak däraf och håller sig ej sä länge mjukt som det med jäst tillsatta. Men, oaktadt meddelandet af min bakningsmetod, som jag pröfvat under åratal, kan jag ej underlåta inlägga en gensaga mot olämpligheten af bakning för hvarje dag. Ekonomiskt tör väl dylikt tillvägagående näppeligen blifva, enar spisen i sådant fall vanligen måste eldas starkare, än hvad jämt och nätt hehöfves för dagliga matlagningen; och bränslet, om man än tager det i egen skog, representerar dock ett kapital samt kostar för öfrigt att hemforola, söndersåga ocb uppbära i köket. Stenkol bhfva äfven dyra och tillika besvärliga att transportera och förvara. Dessutom vet en hvar, huru odrygt det nyss bakade brödet är i jämförelse med det, som blifvit något äldre, t. ex. en ä två dagar gammalt, liksom det ju äfven är en känd sak alt i sanitärt hänseende och isynnerhet i magsjukdomar, så vanliga i vår tid, är det vida nyttigare att förtära bröd, som ej är allCeles färskt. Hvad åter angår tiden, så blir det ju ändå alltid tidspillan att baka hvarje dag, äfven om jag skulle kunna komma därhän att därtill använda kanske blott 1 eller 1 / timme dagligen, men tiden är dyrbarare än allt annat. Tid är pengar! Vill man därför baka blott 2:ne gånger i veckan, så skulle man kunna ' färska upp det gamla brödet. Detta tillgår bäst på töljande sätt. I en kastrull med kokande vatten ställer man ett bleckmått, som måste vara så mycket lägre än kastrullens höjd som brödets tjocklek, men också fylldt med kokhett vatten, fast ej ända till brädden, utan blott så pass mycket att stark imma utvecklar sig, utan att vattnet kokar öfver.
Är det något billigare, ty om ena hälften af vakans-afgifterna för 2,000 nummer användes till löner, så kunde dock andra hälften, eller 100,000 R:dr, till godogöras sjöbudgeten. 2:o. Erhöll flottan det bästa och raskaste folket, ty det är lättare för Kronan att uppsöka det på de kuster, der det till största antalet finues, än för indelningshafvaren, som icke känner till sjömanshuset och nästan måste hålla sig till sin när maste trakt. 3:o. Väcker och underhåller det mer än mitt förslag kärleken till fäderneslandet och sjörensten hos vårt verkliga sjöfolk. Det kommer att höja detsamma i so cialt hänseende likasom det kommer att höja flottan i militäriskt. Mine Herrar! Gå våra skepp ut med besättningar, bestående till adelar al matroser värfvade och utvalde ur Svenska kustens befolkning, och endast till J af kofferdimän, så gå de ut med besättningar i sig sjelfva goda och vida bättre än de, som någonsin tillförene inmönstrats på Svenskt fartyg. Jag har framställt detta förslag, icke för att nu söka genomdrifva detsamma, utan för att visa att, om i en framtid vi finna skäl att öka vår flottas materiel, vi alltid hafva tjenligt folk till stamtrupp att tillgå och att vi således utan fruktan nu kunna indraga de af mig föreslagna .3,686 båtsmansnummer. Jag vill endast föreslå att, såsom försök och såsom en öfvergång till detta lämpligare bemanningssätt, uppsätta en korps af 400 ur vår kustbefolkning värfvade matroser. Af högsta vigt är äfven att införa ett enklare och sannare redogörelsesätt, genom hvilket man verkligen kan se hvad hvarje fartyg kostar i nybyggnad och un derhåll.
»Ja. Vill du gå med?» Frågan kom lika oöfverlagd, som mötet var oväntadt. »Ja. Jag går med.» Båda togo det som om de träffats föregående dag och som om ingenting ovanligt förefallit. FEMTE KAPITLET. Det led framåt vårsidan. Fru Zimmermann hade fullt upp att göra. Hennes öfversättningar från ryskan hade börjat upptagas under strecket i en af hufvudstadens dagliga tidningar och de hade fallit allmänheten i smaken, så att hufvudredaktören förklarat sig vilja mottaga allt hvad hon kunde hinna med att öfverflytta. Hon hade också kastat sig öfver arbetet med hela sin energi. Hon visste hvad hon ville och hon såg målet. Det var icke så mycket det ekonomiska resultatet, som lockade henne, fast hon å andra sidan var alltför praktiskt anlagd för att icke också det skulle spela en roll i hennes sträfvan. Hon visste att penningar var makt. Hon byggde inga luftslott, hängaf sig icke åt några fantasier; hon hade lagt sin plan kallt och nyktert och beräknat alla chancer; nu satte hon alla krafter in på att genomföra den. Hon ville skapa sig en position, en position som stämde med hennes förmåga, hvilken hon icke öfverskattade. Hon ville blott arbeta sig till erkännande, som en samvetsgrann och duglig öfversättarinna för att i denna sin egenskap få tillfälle att stifta bekantskaper inom den literära verlden; med ett ord: hon ville med sitt eget arbete skaffa sig tillträde till sin sons umgängeskrets. Hvilka planer som för öfrigt knöto sig till denna sträfvan hade hon ännu icke gjort klart för sig sjelf. Detta var det första och detta var hon redan på god väg att nå. Hennes egen personlighet och den trefnad hon förstod att sprida i sitt hem gjorde snart det lilla originella huset på söder till en mötesplats för personer af olika lifsåskådning och olika ålder från journalistikens, literaturens och konstens verld. Det var isynnerhet de äldre hon lade an på; hennes tysta plan var att åvägabringa ett närmande mellan de unge och gamle.
Man ville nästan utbrista: » Nej, hvad det liknar honom eller henne! » Bland dessa porträtt finnes ett, som från första ögonblicket fängslat mig. Det föreställer grefvinnans mormorsmor som ung flicka. Hon är klädd i en hvit musslinsklädning, djupt urringad och med lifvet uppe under armarne, enligt tidens mod. Armarne hänga rakt ned och ramen afskär dem på midten. Det ljusbruna hå- ret är upplagdt i en knut på hjässan och hänger ned i några små lockar öfver pannan. Ansiktsfärgen är blek med fina blå ådror öfver tinningarne, näsan rak och kort. De stora blå ögonen sitta temligen långt från hvarandra och blicka framåt med en inåtvänd, drömmande blick under de tunga ögonlocken, hvaröfver de fina ögonbrynen teckna sig högt uppe på pannan. Munnen är liten och rund, nästan som på ett barn, och en liten smula öppen. Det är i hela uttrycket hos denna helt unga kvinna något så allvarligt och enkelt, och porträttet har ingenting af det poserande och sentimentala, som var den tidens konst en svag sida. Målaren har tydligen icke kunnat aflocka sin modell någon annan ställning än den, som för henne var den enklaste och naturligaste. Jag har alltid varit så förtjust i detta porträtt, att när jag kommer på visit till grefvinnan Louise, IDUN 264 brukar hon alltid efter några minuter säga: » Nåå, skall du inle bort och hälsa på mormorsmor? » Och jag lyder alltid uppmaningen. Det är så underligt att tänka på, att denna unga flicka, som på porträttet ser ut mot framtiden som mot ett obekant drömland, sedan har blifvit en gammal kvinna, har lefvat sitt långa lif, är död och försvunnen och förglömd af de kommande släktena! Ja, det faller många vissnade löf till marken om hösten, och ingen sörjer öfver dem, + * * Porträttet var infattadt i en hvälfd ram, nästan som en ask, och denna ram började bli gammal och skröplig. Grefvinnan hade ofta talat om, att hon skulle vilja sätta det i en annan, mera passande infattning. » Naturligtvis i stil — åh, naturligtvis! » Men den gamla ramen var för tung och klumpig för det lilla porträttet. Då hände det en morgon, att jag fick bud från grefvinnan.
Låns beviljande på exportabla effecter, och ganska säkert icke till utlåning af andra medel än den så kallade Gewinsten. Det är missbruk att den någonsin utsträckt sina beläningar längre; Och allramir.dst öfverensstämmer det med dess inrättning att lemna Lån i Discont-väg mot privatas Skuldsedlar. Orsaken till Bankens benämning af Läne-Bank igenfinnes äfven i dess rättighet till Låns upptagande af silfver. Bankens egenskap att böra vexla sina Utelöpande Sedlar har väl aldrig af någon blifvit satt i fråga. Detta är väl den mjndsta skyldighet af Banken då den upphört att enligt Sedlarnes ordalydelse dem inlösa. Att den således bibehåller namn af Vexel-Bank vill jag visst icke bestrida, Den 7 Juli {■ ni. 389 ehuru den äfven med skäl nu skulle kunna betraktas såsom RiksgäldsContoiret i afseende på dess CreditSedlar. Den förmodan Statsutskottet yttrat att Banken egentligast kan betraktas såsom ett Depositions-Contoir, hvars hufvudsakligaste föremål . bör vara att söka brin ga sina sedlar till värde mot den reela fonden, är alltså icke någon falsk tanka, utan tvärtom en ganska sann framställning af det rätta förhållandet. 4:0 ”Påstås att Banken ägerallmänna opinionen för sig, hvilken lika som en åldrig vana bör respecteras” m. fl.tröstrika grunder som framställas för den kära Discontens bibehållande på gammal fot. Härmed skulle jag högeligen önska att kunna instämma; men detta påstående niotsäges allt för mycket af dagliga erfarenheten för att jag kan tro derpå. För att bibehålla opinionen för ett sådant Verks säkerhet fordras något mer än att Styrelsen aflägger hemlighets-ed. Så länge Banken icke en gång fullgör sina åtagna förbindelser, att till de medborgare som mot 4 procents renta insatt Silfver i Banken, detsamma återbetala , än mindre att inlösa sina utelöpande Banco TransportSedlar, må man icke tala om, att Banken har allmänna opinionen för sig. Om så vore, betaltes 39<> Den 7 Juli f. m. säkerligen icke sä högt agio som mi erlägges imellan Pappersoch Silfver-Riksdalern.
En sadan sli~tsats kan ligen dragas af Dömd; men i &amp; sam iir i rh tanke denna svaghet i den etiska behandlingen af problemet upphäfd. Det vill likva var teaterva och hans liktsnkande icke medge, utan nieiiar, att förEn sätter Thoras fel i paritet med protokollsekreterarens af svartsjuka dikterade förtegenhet, ja, att hon rent af urskuldar henne och later Thora urskulda sig sjelf dermed, att hon - icke visste att hennes förförare var gift! Det är i denna punkt vi alldeles skilja oss f d n Teaterviinnen och tro, att han missuppfattat föRn nagot hvaïirtill möjligen de spelande ha kunnat bidraga. Läser man uppmXrksamt igenom stycket, J möter man straxt i början sådana uttalanden af ' l ' hora om sig sjelf, som fullkomligt miste jrka hvaqe misstanke, att hennes skuldmedvetande slumrar. Se t. ex. uttyck sadana som dessa: .. Mitt barn ur min t W d u bokslaf *, sid. 10 (hiinsyftning p9 skamtecknet: the scarlet letter, i Hawthornes bok af samma namn). d f a n lur att fdrUta allo ut0111 sig sjdfw, sid. 13. l ' ill svar pa doktorns fordran, att hon skulle sätta fm-titel framför sitt nanin, svarar hon, sid 8: .Hoad sh~llc ni säga, om en person, stmfad för sMId, / ute på sitt visihr: lryráa: hederlig karl? Sid. 87 säger hon till sitt barn: rfug har brutit mot mig. Låt mig bära min skawr.~ Desu och dylika uttryck böra ju icke kunna missförsti %s. Det enda, som möjligen kan leda omdömet p8 villosplr 31 Thoru ord till protokollsekreteraren sid. 7 0: ¶Ni tex. när j * kunnat räddas från oänd / &amp; a yual gemm ett enda orda (on1 han niiml. omtalat, att den man hon älskade var giit). Men att antaga.
Af dessa skäl skulle jag tro, att denna motion borde hvila intill dess nämnda fråga först vore afgjord, ity att R. o. Ad. nu är förhindradt alt falla ett beslut i denna fråga, i öfverensstämmelse med sakens natur; men jag har för öfrigt ingenting alt invända deremot att motionen nuanses förfalla med motionärens begifvande, och att Frih. Cederström, sedan detta hinder blifvit undanröjdt, ånyo väcker denna fråga, för att remitteras till hvilket Utsk. som helst. Frih. Cederström, Jacob: RiksSt:ns rättighet att remittera väckta frågor till hvilket Utsk. som helst är i grundlagen gifven och bestämd, och det är ämnets beskaffenhet, ej Utsk:s namn, som bestämmer huru ärendet sedermera kommer att grundlagsenligen behandlas till afgörande. Frågan är i min lanke ganska likgilltig i afseende på de beslut, som de olika Stånden kunna hafva fattat röride bancovinstens användande; ty hurudant detta beslut än må blifva, så blir det likväl nödvändigt att uppgöra regleinentariska föreskrifter för fördelningen, och .det är dessa jag ansett böra göras af både Ekon.- och StatsUtsk. gemensamt, så mycket hellre, som i extra-sialsreglerm ingå åtskilliga föremål, hvilka jemväl ingått i R. o. Ad:s beslut örn bancovinstens användande. Den 4 December f. m. Hr Lefren, Joli. Pehr: Enligt Riksd.Ordn. bör ett IJtsk. inom fitia dagar ifrån den tid, då detsamma fått emottaga en remiss, yttra sig öfver huruvida Utsk. anser ärendet vara af.beskaffenhet att böra af Utsk. upptagas eller ej. Om nu denna motion kommer till Utsk. innan de fått föreskrifter 0111 medlens disposition, så lära vi inom åtta dagar hafva att förvänta den tillbaka. Jag hemställer således, om det ej vore skäl att instämma uti hvad Hr von Hartmansdorff och Frill. Sprengtporten förut yttrat. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer ytterligare till Frih.
Kungsborgs bruksbolag dock borde åligga, att hos E. K. M:ts Befallningshafvande i behörig ordning styrka hemraansdelens gravalionsfria beskaffenhet. Efter hvad sålunda förekommit har E. K. M:t täckts i Nåder föreslå Rikets Ständer, att till det ifrågaställa bytet, uppå de af Kungsborgs bruks-bolag erbjudna och utaf Kongl. Kammar-kollegium i öfrigt föreslagna vilkor, samtycka; och sorn Rikets Ständer funnit dessa vilkor antagliga, hafva Rikets Ständer jemväl bifallit hvad E. K. M:t i berörda hänseende Nådigsl föreslagit. Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, hos E. K. M:l härigenom underdånigst anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 22 April 1854. Expeditions-Utskotlets Förslag till anderd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 April 18S4. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Slåndet den 29 Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående ett förlagslån åt branäskadade handlande och näringsidkare i staden Jön (Slats-Utskottets Utlåtande, N:o 90.) S. A. K. Sedan E. K. M:ts Befallningshafvande i Jönköpings län, med förmälan om den eldsvåda, sorn den 1 sistlidne Mars öfvergått. en del af staden Jönköping, hos E. K.
Enligt, till Utskottet ankomna protokollsutdrag har nämnda Betänkande, hvarigenom Utskottet tillstyrkt bilall till berörda nådiga Proposition, blifvit af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, hvaremot detsamma, så vidt det anginge §§ 1, 13, 14, 15 och 25 i författningsförslaget, som ock dettas ingress samt Utskottets i slutet af betänkandet gjorda tillstyrkande, är vordet af Ridderskapet och Adelil på grund al gjorda anmärkningar till Utskottet återrernitteradt; men som tro Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet icke ansett återremisscn till vidare åtgärd föranleda; hvilket för Höglofliga Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkännagifves. Stockholm den 26 Februari 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 6 Febr. 1866, kl. 2. e. tn. Memorial, i anledning af dterremiss utaf LagUtskottets Betänkande K:o 8, i anledning af väckt motion om förändring i lagens stadganden angående giftorätt i bo. Omförinälda Betänkande, hvarigenom Utskottet afstyrkt bifall till berörda motion, har blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återrernitteradt; men som detsamma, enligt hit ankomna protokollsutdrag, är vordet af de öfriga tre Riks-Stånden bifallet och tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet icke ansett återremissen till vidare åtgärd föranleda ; hvilket för Hedervärda Bonde-Ståndet, vördsamt anmäles. Stockholm den 26 Februari 1866. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Lag-Utskottets Memorial N:o 32. 1 JV:o 32. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Mars 1866, kl. 2 e. m.
R:dr efter brottets beskaffenhet, gälde den tillverkningsafgift, som för det undansnillade bränvinet sig belöper, och håfve förbrutit redskapen, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstillfället befintliga bränvin och de kärl, hvari det förvaras. § 44 Till redskap, som enligt § 42 eller 43 är förbruten, räknas hvarje i bränneri för kokning, mäskberedning, jäsning och bränning inrättad redskap, äfvensom sprithällare. § 45. Om den, som tillverkar bränvin, dervid under en termin öfverskrider den största tillverkning § 22 medgifver; håfve han förbrutit det ölverskjutande beloppet, erlägge derför afgift enligt § 19, och bote lörsta gången ett med afgiften lika belopp, andra gången afgiftens dubbla belopp, samt derefter vid hvarje ny sådan öfverträdelse fyra gånger afgiften. § 46. Dislillerar den bränvin, som till distillering icke är berättigad, eller verkställer någon distillering under tid, då sådan icke är för honom tillåten, eller utöfvas distilleringsrätt, som pä § 13 grundad är, under tid, hvarför anmälan till bränvinslillverkning ej skett eller tillverkningsafgift ej blifvit erlagd, eller varder sådan distillering, hvilken enligt § 14 idkas såsom särskild näring, utölvad under tid, hvarför anmälan till distilleringen ej skett, eller innan afgift, motsvarande bestämdt arfvode åt tillsyningsmannen, blifvit i Landtränteriet erlagd; bote den, som distillering sålunda olofligen utöfvar, eller olagligen förfar, frän och med 100 lill och med 1,000 R:dr. Den, som lill distillering, hvilken pä grund af § 14 utöfvas, använder redskap af annan beskaffenhet, än han uppgifvit och till begagnande hvaraf han är berättigad, bote från och med 20 till och med 200 R:dr. § 47.