Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KronoBetjent, om deras skyldighet att emot Levis emottaga alla ansökningar, besvär och förklaringar, sorn i allmänna mål och i grund af allmänna skyldigheter, till Landsliöfdingarne af Läns-innevånare ingifvas eller infordras, Jan. I. 29. — om ersättning af Statsmedlen till KronoBetjeningen i \Vesteroch Norrbottens Län för skjutskostnaden vid resor i tjensteförrättningar, Febr. 281, 36 g, 4^3, 47^> Mars I. 133; se vidare Stämning. KronoBrännerier, om deras afskaffandeistockholm och Götheborg, Dec. 542. Mars 251, 297, 412. — om utbyte af en del utaf den KronoBränneriet på Ladugårdslandet tillhörande Tomt, Maji I. 264, 351. Maji II. 109, III,117. — om Ladugårdslands KronoBränneris upplåtande till Cassern åt Kongl. Andra GardesRegementet; se CassernByggnad. FronoFogdar, om rättighet till lösen för utmätnings-ordres, Jan. II. 177. Mars I. 214, 376. Mars II. 257. KronoGods, om inlösande af de år 1602 till Kammaroch OeconomieRådet Daniel Schlegel upplåtne i Hallands Län belägnes, Jan. I. i38. 104 KronoHemman alt Åboerne å förläningsoch löningshemman i Halland måtte få åtnjuta samma förmoner som KronoHemman i allmänhet eliev få lösas till Skatte, Febr. 6^1. Mars II. 258; se vidare Warbergs fästning. KronoSkagar, om deras och Allmänningarnes skiftande och försäljande till förmån för StatsYerket, Jan. I. 270. Exp. Junii I. 536. Junii II. 25; se vidare Allmänningar, Ekar, RecognitionsSkogar, Skogarne i Riket. Kronoskjuts, om förhöjning för, Jan. II. 171.
Man har derföre trott, att de få ark, som nu finnas qvar, antingen äro för andra gången upplagda eller snarare att de innehålla ett helt annat eller förändradt arbete med samma öfverskrift; men det har nu blifvit ådagalagdt att vi ännu ega qvar några exemplar af den gamla sången, hvilka i hemlighet blifvit bibehållna och nu äro nedsmutsade af de många händer, som handterat dem. Arket B har dock, enligt Klemmings anteckningar, i några få exemplar blifvit omtryckt 1707, men detta omtryck är ännu sällsyntare än originalen. Var det förlikningsvilkor, beräkning eller högsinnad hämd, att, då Konrad Gyllenstjernas maka redan halftannat år derefter dog i barnsäng, Lucidor under namn af Philaretus der tugendliebende egnade hennes stoft ett längre griftqväde på tyska, der också alla titlarne stå utsatta? Sådant slut fick Lucidors debut i Stockholm. Han var bemärkt på ett helt olika sätt än han väntat. Några dagar efter bröllopet fick han vandra i fängelse och satt der in på det nya året. En mäktig adelsslägt skulle göra allt för att skada honom. Ingen inflytelserik beskyddare hade visat sig. Den oundvikliga fattigdomens magra gestalt reste sig framför honom. Han synes dock ej hafva tagit saken för hårdt. Ty ur djupet af hans häkte hördes den visa, som, ehuru den först senare i blott tolf exemplar trycktes af hans ifrige beundrare, erkebiskop Erik Benzelius, dock genast gick ut öfver hela landet som en folksång och bibehöll sig på folkets läppar nästan till våra tider: »Skulle jag sörja, då vore jag tokot, Fast än det ginge mig aldrig så slätt. Lyckan min kan fulla synas gå krokot, Vakta på tiden, hon lär full gå rätt. All verlden älskar ju hvad som är brokot, Mången måst' liva som ej äter skrätt24. Olyckan vexlar ju lika med lyckan, Allt, hvad begynsel har, ändas en gång. Drucken man hafver ej allestäd's hickan. Lust följer gråten, gråt ändas i sång. Den, som på sanningen pekar med stickan, Kan lel lätt falla från sanningens spång.
Fordom var en bestämd gräns emellan linieoch roddflottan, och då var det skäl att skilja dem, emedan den sednare Den 20 December. 7-29 utgjorde endast ett stöd för Arméens rörelser på land; men så är numera icke förhållandet, ty nu kan såväl det större som det mindre vapnet upträda i nästan alla Sveriges omgifvande farvatten, vare sig ute på hafvet elier i skärgårdar, och det bl ifver sedermera en särskild fråga, hvilket fartyg har största stridsförmåga med billigaste kostnad, det må nu vara större eller mindre skepp, fregatter, korvetter eller ångslupar. Denna tvist kunna endast erfarne sjömän slita, men hvad som redan nu är gifvit, är att stora och lilla Flottan utgöra precist samma vapen, så att man icke kan bestämma öfvergången från den ena till den andra. En af hufvudpunkterna i Grins anförande tyckes vara den, att vi borde hafva en mindre Flotta, väl ordnad, väl bemannad, väl rustad, heldre än en större Flotta, sämre ordnad, sämre bemannad, sämre rustad, den vi dessutom af ekonomiska skäl icke mäktade underhålla. Om dessa skäl förefinnas, om Sverige icke kan förlägga ett starkt försvar på sjön, delar jag Grins tankar, att det är bättre att hafva färre, men dugliga vapen än flere, som icke kunna begagnas; dock tror jag, att våra ekonomiska förhållanden tillåta förläggandet af vårt försvar på sjön. För att nu genast bevisa Hrrine möjligheten deraf, får jag erinra derom, att under Carl XIIis tid, i början af 1700- talet, då Sverige tillsammans med Estland, Liffland, Ingermanland och Finland icke hade större folkmängd än nu, måhända något mindre, emedan den då utgjorde 3,500,000. men nu 3,600,000, landets ställning den tiden ingalunda var så blomstrande som nu, ty jag kan tryggt påstå, att statsinkomsterna nu äro tiodubbelt högre än då, men icke destomindre hade vi 36 större användbara skepp, utom en mängd mindre fartyg. Nå väl, mine Hrr!
Hvetet har förut sällan blifvit här i Länet kultiveradt öfver husbehof; och ännu fortfar hvet-kulturen att vara i allmänhet ganska inskränkt; dock synes under de sista åren en god början vara gjord lill utvidgning af hvetodlingen genom de högst förmånliga resultater, som i södra delen af Länet vunnits af detta sädesslags odling i större scala. Herr Kapitenen Axel Georg Nauckhoff har på de egendomar han haft under eget bruk, årligen under denna period utsått 20 till 32 tunnor hvete och deraf vanligen skördat 16:de till och med 24:de kornet. 16 Genom en tjenlig behandling af detta sädesslag, till förekommande af sot och mask genom tidigare såning och ett mera ändamålsenligt brukningssätt, har detta högst förmånliga resultat vunnits, samt derunder den erfarenhet blifvit inhämtad, att hvetet är mindre grannlaga på jordmån än man i allmänhet tror, och detta lyckade exempel har vunnit efterföljd i orten. Då hvetet är ett så näringsrik t sädesslag och kunde blifva föremål för en lönande export till England, förtjenar hvetkulturen och dess framsteg en större uppmärksamhet än man hittills deråt egnat. Kornet är ett för detta Län i allmänhet mindre pålitligt sädesslag, som ofta varit underkastadt missväxt, hvadan odlingen deraf också aftagit; dock finnas vissa trakter, der jordmånen är särdeles tjenlig för kornsäde, såsom orten omkring Sala och vissa Socknar derinvid, der åkerjorden är kalkhaltig och utmärkt god; äfvensom i några delar af Wäsby fögderi eller östra Westmanland. I dessa för kornodlingen tjenliga trakter fortfar den ännu att idkas i betydligare mån. Blandsädj bestående af bafra och korn, gifver här i Länet i allmänhet pålitligare äringar än blotta kornet, och blandsäds-odlingen idkas med god förmån.
Jag yrkar återremiss. Frih. Gederström: Att Frih. von Platen, i dubbel egenskap af motionär och sjelf en skicklig utöfvare af den stenografiska konsten, varmt talar för detta ämne, bör icke väcka någons förundran; fastmera gillar jag denna nitälskan, ehuru jag inom Utsk:t tillhörde majoriteten, som afstyrkte Frih. von Plåtens förslag, och jemväl nu vidhåller jag enahanda åsigt. Tillåten mig stödja den med några få ord. Vi veta att redan nu en vidsträckt klagan försports från våra läroverk öfver den mängd ämnen, som der måste läsas; och derest denna klagan, som jag tror, är befogad, är det väl icke skäl att öka deras antal med ett nytt. Frih. von Platen har visserligen sagt, att detta läroämne icke skulle vara obligatoriskt; men det är klart, att då tillfälle erbjudes den vetgiriga ungdomen till undervisning, så kommer denna alltid att upptaga någon del af deras tid, ehuru troligen ganska få af deni sedermera kunna tillgodogöra sig densamma i det praktiska lifvet. För det andra hysa kännare af detta ämne ganska stor tvekan om huruvida det är af den allmänna beskaffenhet, att det egnar sig till undervisningsämne i skolorna. Det vill fastmera synas, som det bör tillhöra en tillämpningsskola. Visserligen har motionären yttrat, att utöfningen deraf vid domstolarne skulle komma allmänheten till godo; men då man känner, att det icke fivilar på mekanisk färdighet allena, utan äfven fordrar mycket omdöme vid uppsättandet, emedan många tecken äro desamma för olika ord, så torde denna konstfärdighet fordra långt större öfning än den, som möjligen skulle kunna meddelas i skolorna, hvarföre också dess inflytande på de offentliga förhandlingarne torde blifva ganska ringa, hvadan jag också anser att Utsk:t handlat välbetänkt, då det alstyrkt motionen. Motionären har vädjat till R. o. Ad:s välvilja, emedan R. o. Ad. först använde detta skrifsätt vid sitt prof., men det är ju en enskild sak, och har icke att göra med införande af stenograf! vid de allmänna läroverken. Det, som är lämpligt här, kan vålla mer skada än gagn der, på sätt Utsk:t sökt antyda.
O111 man beräknar hvad BondeSt:s cancelli åtnjuter, så utgör det 83 r:dr om dagen, nemi. Secreterare!! i3 r:dr 16 sk., 3 notarier å 5 r:dr, i5 r:dr, 16 cancellister a 3 r:dr, 4'3 r:dr, 5 vaktmästare a 1 r:dr 16 sk., 6 r:dr 32 sk; tillsammans 83 r:dr Beräknar jag för det antal notarier, som finnes hos R. o. Ad., lika aflöning, som för BondeSt:s notarier, men i öfrigt aflöningen för R. o. Ad:s cancelli sådan som StatsUtsk. föreslagit, så utgör sammanräknade beloppet 69 r:dr 32 sk., nemi. för secreleraren 10 r:dr, 7 notarier å 5 r:dr, 35 r:dr, 6 cancellister å 3 r:dr, 18 r:dr, och 5 vaktmästare å 1 r:dr 16 sk., 6 r:dr 32 sk., eller tillsammans 69 r:dr 32 sk., och således temmeligen mycket mindre än hvad som belöper sig för BondeSt:s cancelli. Jag hoppas, att StatsUtsk. finner billigheten att göra den rättelse uti sitt betänk., som jag lika med Frih. Hamilton tillstyrker. Frih. Cederström, Jacob: Äfven jag instämmer uti livad Frih. Hamilton yttrat. Jag anser billigheten deraf vara så påtaglig, att något vidare yttrande derom icke erfordras. Gr. von Platen, Baltzar: Det är visserligen icke för att motsätta mig återremiss af detta betänk, som jag liar begärt ordet. Jag vill blott lemna den upplysning, att man vid frågans handläggning på den afdelning af StatsUtsk. sorn befattningen dermed tillkommit, har följt föregående riksdags praxis samt de från Ståndens talmän och ordföranderne inom Utsk:n aflemnade uppgifter.
Proposition N:o 56. i fråga, så länge nu gällande förhållanden fortfara, emedan löntagare, som fått kappmålet sig tilldelt, innehar detsamma med lika rätt som indelningsbafvaren af de 34 strukna kapparne utaf tionde-beloppet; men Kongl. Maj:t finner rättvist att, i sådant fall, ordentligt tionde-anslag af vissa hemman för den ena eller andra indelningshafvaren upprättas allestädes, der det icke redan skett, så att håde den äldre och senare indelningshafvaren erhåller hvad honom rätteligen tillkommer i nämnde hemmans fulla tionde-belopp och hvarje hemman får med en, men icke flera räntetagare, att skaffa. Hvad åter angår frågan om indragning till Kronan af de till Militaireoch Civile-Staterna jemte Schol-Staten och andra allmänna ändamål indelta, räntor och kronotionde-anslag_, emot anvisning af motsvarande summor på Stat; så finner val Kongl. Maj:t, att, på sätt Kongl. Maj:t vid sista Riksdag lill Rikets Ständer framställde, denna förändring skulle för landet och jordbruket vara af serdeles nytta, att Rikets Ständer, instämmande i denna åsigt, anhållit om Kongl. Majrts Nådiga Proposition derå vid näslpåföljande Riksdag, samt att förändringen bör såsom grundsats lill sin nytta erkännas och qvarstå; men Kongl.
Jag vill endast saga, att den gamla klassiska spanska kvinnotypen var förharskande före I 8 I 2 och var karakteristisk för tiden intill det konstitutionella regementet, och jag må tillägga att de bigotta och snörda kvinnor och de gahnta damer, som Goya målat al fresco i San Antonio-hermitaget, vor0 två skilda men oskiljaktiga former från samma tid, två typer frin det gamla Spanien, af hvilka ingendera har nigot rum i X V m e århundradets Frankrike, där dygder och laster satta sin stämpel på det intellektuella lifvet. Den sociala förändringen kräfde såsom en oundgänglig konsekvens en utveckling af kvinnotypen - men, öfverraskande att se, det nya Spaniens man, som åstadkommit den radikala förändringen i lagar, institutioner, seder, bruk, känslor - i allt med ett ord, har ännu icke insett och kan icke förlika sig med tanken på nödvändigheten af äfven en utveckling hos kvinnan. Jag tvekar ej att säga, att för spanjoren, han ma vara aldrig s5 liberal och modern i åsikter, finnes icke det kvinliga idealet i framtiden, ej ens i nutiden utan i forntiden. Modellen för en hustru är ännu i dag densamma som för hundra ar sedan. Låtom oss dröja för ett ögonblick vid detta faktum, som skall gifva oss nyckeln till mingen gåta, till många motsägelser, som möta i vira dagars Spanien. När independens-kriget utbröt, ägde Spanien ett af de element som kraftigast främja fosterlandskärleken: öfverensstämmelse i åsikter om allmänna ting mellan de två könen. Af denna öfverensstammelse (som afven fanns i Frankrike under revolutionstiden) föddes patriotism i hemmet, en patrio tism, som var möjlig för ympning på kommande generationer. Det finnes ingenting, som icke det folk, dar sådan öfverensstämmelse råder, kan hoppas på. På den tiden vor0 man och kvinna mera jämlika i borgerliga skyldigheter; han hade ännu icke de politiska rättigheter, som det parlamentariska systemet senare gifvit honom, men förnekat henne, och samhället var icke såsom nu deladt i två skarpt begränsade halfvor. Man och kvinna kände och tänkte lika, båda vor0 katoliker, royalister, spanjorer anda intill hjartroten och fiender till allt utländskt.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter får Utskottet alltså hemställa, att, jemle det nuvarande anslag 5,000 R:dr till Skeppsbyggeriinstitutet i Carlskrona fortfarande upptages å extra stat till utgående från Riksgälds-kontoret, en årlig tillökning i samma anslag af 2,000 R:dr för nästa statsreglei ingsperiod af Rikets Ständer beviljas och att detta belopp, som jemväl bör från Riksgälds-kontoret utbetalas, ställes till Kongl. Maj:ts disposition för att på sätt Kongl. M >j:t Boner lämpligt bland Institutets lärare fördelas, samt att, vid anmälan af detta beslut, Rikets Ständer underdånigst anhålla, det Kongl. Majit täcktes vidtaga sådana förfoganden, hvarigenom Institutet kan ordnas till en tillämpningsskola, vid hvilken så kallade machinist-examina äfveo må kunna afläggas. Undervisningsanstalter för bergsbruket. 50:o.
Att värfvad Nummer-karl, som till någon viss stad eller socken permitteras, bör genast för Pastor pä stället uppvisa sitt Pass eller Permissions-Sedel och sednast inom åtta dagar efter ankomsten till församlingen hafva förskaffat sig försvar hos någon inom Församlingen godkänd person, hvilken å näst derefter infallande Söndag bör sådant Församlingens Ledamöter tillkännagifva 5 hvarefter den sålunda försvarade karlen icke får under permissions-tiden öfvergifva sin Interims-Husbonde förr, än karlen kan visa, att han erhållit ett annat lika godkändt försvärj och detta allt vid äfventyr för karlen, att, oaktadt sitt pass eller permissions-sedel, genast gripas och återföras lill Regementet. 2:0 Att, om värfvad Nummer-karl skulle under permissions-tiden få afsked eller blifva utur Compagniets Rullor utstruken, han icke bör få qvarstadna i den församling, der han då vistas, utan sa vida församlingens Ledamöter dertill samtycka ; äfvensom att en afskedad eller utstruken Nummer-karl, sorn tjenat vid Yärfvadt Regemente, icke bör 48<5 Besv. och Ekon• Ut sk. Betänkanden. få försändas eller förpassas till någon viss Stad foller Socken, utan qvarstadna der han såsom Krigsman sist varit skrifven, så framt ieke församlingen bifaller hans emottagande, hvilken Regel Utskottet tillstyrker böra få gälla jemväl i afseende på sådana karlars Hustrur och Barn sauit Enkor, de der äfven under karJarnes P rmissionc tid icke böra få medfölja till perttiissio» s-orten, utan dertill förut af församlingen lemnadt bifall, på sätt och i den ordning, sorn Kongl. Kungörelsen af den 5 December 1788, samt KonglFörordningen af den "ir Ftbruani 1804 forekri va. 5:0
Enär alltså Commerce-Rådet Schauw och hans rätts innehafvare, efter Lag fått tillgodonjuta det emellan Kongl. Majit och Kronan och honom, år 1761 afslutade ArrendeContract 0111 Uranienburgs Kungs Ladugård, synes någon anledning till klagan i denna del icke förekomma, och hvad beträffar den i -3o Stats-Utskottets Betänkanden. prolongation af nämnde arrende, som genom Kongl. Resolutionen den 25:te Junii 1786 blifvit Commerce-Rådet beviljad, men hvilken aldrig genom ordentligt Contract år vorden befästad', Så lärer all fråga om begagnandet af denna särskilda Nådebevisning nu mera förfalla, sedan på sått hår ofvan år anfördt, Kongl. Maj:t vid flere tillfällen i Nåder pröfvat skäligt förordna, det Uranienborg, utan afseende å ifiågavarande prolongation, skulle vid Contractets utgång, för Kongl. Maj:t och Kronans räkning utarienderas, hvilket äfven med Riksens Ständers yttrande i åmnet instämmer. Vid detta förhållande och då Handlanden Johan Anders Tauson, som endast varit innehafvare af Commerce-Rådet Schauws ornförmålde prolongerade arrende-rått, i denna egenskap, enligt handlingarnes föranledande aldrig tilltrådt Uranienborgs Kungs-Ladugård, och sålunda icke kan anses hafva tillskyndats någre sådana kostnader för Egendomens bruk och skötsel, som föranledt till ett ökadt arrende för Stats-Verket; saknar Stats-Utskottet all anledning tillstyrka, att Stats-Verket med någon utgift till Tauson i förevarande fall belastas.
Luften var så genomskinlig och klar, som den endast kan vara en vacker höstdag, och när ibland en blå sky bredde ett töcken mellan solstrålarna och våra hufvuden, så var det icke en regnsky, utan ett snart försvinnande moln af krutrök, som drog fram öfver dalen. Den bjärta kontrasten mellan dalens stilla frid och krigsgnyet och skottväxlingen rundt omkring gjorde ett sällsamt tjusande intryck, och mer än en Stockholmstidnings referat af den dagens strider och vapenbrak slutade med ett stycke naturlyrik, som helt visst var alstradt under äkta och oförfalskad stämning. SCEVOLA. VÅRA KVINNLIGA TELEGRAFISTER. S T O C K H O L M har i dessa dagar gästats af en af de kvinnliga telegrafisterna i landsorten utsedd deputation under anförande af fröken Sophie Bildt från Göteborg, hvilken till konungen öfverlämnat en petition om beredande af bättre löneförmåner för Sveriges kvinnliga telegrafister. De deputerade, hvilka, förutom af fröken Bildt, bestodo af kvinnliga telegrafister från såväl norra som södra Sverige (Lilli Bergendahl, Göteborg, Hilma Ramberg, Landskrona, och Anna Boije, Ange), rönte hos konungen det vänligaste mottagande, äfvensom hans löfte, att det behjärtansvärda önskemålet skulle tagas i öfvervägande af statsmakterna. Samma sympatiska mottagande k o m deputationen till del vid dess uppvaktning hos excellensen Boström och hos finansministern, grefve Wachtmeister. De deputerade hafva också till telegrafstyrelsens chef, generaldirektör Storckenfeldt, aflämnat sin petition. Vid ett besök, som fröken Bildt samtidigt aflade å Iduns byrå, utvecklade hon för oss de motiv, på hvilka den svenska kvinnliga telegrafkåren baserar sin ömmande vädjan, och de utgöra i sanning ett talande bevis för, huru ett stort antal intelligenta svenska kvinnor nödgas offra sin bästa arbetskraft för en ringa lön. Först och främst påpekas i petitionen, huru prisen å lifsmedel under de senaste fem åren stigit m e d i genomsnitt 25 % oeh huru, som en nödvändig följd däraf, arbetslönerna inom en mängd yrken stegrats i förhållande därtill.
Förordningen den 13 Julii 1818 blifvit i 19 § bestämdt, att borgenär, somför sin fordran fått inteckning i flere fastigheter, må^ej, til! minskning af annans rätt, som å samma tid, ellerefter honom, låtit dess fordran inteck nas, i endera fastigheten njuta ur,denna sednare betalning för mera än som ideandre fastigheternö 132 Hen r I Junii f. m. brister; men härigenom är likväl icke bestämdt, huru i det fall då flere för en och samma fordran samfält intecknsde fastigheter sedermera blifva tili. serskdte personer försållde, utan den förstnämnde samfälta inteckningens dödande och samma faststigheter derefter gemensamt i mät tagas och försäljas, det möjeligen blifvande pfverskottet af köpeskillingen skall med beräkning af den inrecknade fordringen till större eller mindre del å dpn ena eiler andra hem* niansdelen, fördelas de särekilte ägarne emellan. Föreskriften i ofvannämnde 19 §. kan äfven, aå billig den ock synes i synnerhet till vårdande af senare inteckningshafvares rätt, dock ganska ofta, åtminstone för den enfaldige, leda till stort lidande. Om, hvaraf man haft exempel, en ägare af en större egendom jned underlydande hemman, först låter inteckna hela egendoms massan för en betydelig sura» ma, derefter säljer någre mindre hemmansdelar till underhafvande eller andrs bönder, som sätta tillit till den förres försäkran, att inteckningen ej skall gravera desse hemmansdelar, samt i alla fall förmoda att den till obetydligaste delea skulle derpå kunna belöpa, och ändteligen derefter pantförskrifver och låter inteckna återstoden af egendomen för ytterligare betydliga summor} så biifver ju den för de enfal!d'ge köparne kännbara följden, att den förste inteckniagshafvaren tvingas af de sednare, att utsöka sin fordran ur ds försålde iiemmansdelarne, till deras ägares ofelbara undergång, innan någon del af öfrige egendomen får tillgripas.
För större och med sådant förlag, som för bedrifvande af så dyrbara tillverkningar, som här äro i fråga, försedda verkstäder torde denna olägenhet vara af ringa betydenhet, men för en mängd Guldsmeder i våra småstäder, hvilka drifva sitt handtverk i ganska liten skala, skulle en sådan anordning blifva mycket besvärlig, och för mången rent af dräpande. Huru man ock må förordna om kontrolleringen, så kan man ändå icke vinna den säkerhet »derför, att guldoch silfver-arbeten, som blifvit med kontroll-stämpel försedde, ej äro underhaltige», såsom Revisorerne önska. Ett exempel kan bäst upplysa huru omöjligt det är att förekomma alla bedrägerier. Många arbeten, isynnerhet af guld, såsom kedjor, armband m. fl., sammansättas af en nästan otalig mängd fina och om hvarandra på mångfaldigt sätt hopslingrade delar, och af hvilka man icke kan, utan att väsendtligen skada arbetet, aftaga prof för undersökning annorstädes än på de ytterst sittande låsdelarne, hvilka äfven utgöra enda platsen för de föreskrifne stämplarne. En bedräglig tillverkare kan lösgöra de stämplade bitarne och fastlöda dem på ett annat arbete af underhaltigt gods, ja af bara förgylld koppar eller messing, och upprepandet af underslefvet, huru ofta som helst, kan omöjligen förekommas. Flere andra exempel på möjliga bedrägerier vore det icke svårt att anföra. Uti ganska många fall är det icke proberingen och kontroll-stämpeln, utan långt mera de s. k. ansvars-stämplarne eller stadsoch namnstämpeln (hvilka före kontrolieringen böra på svenska guldoch silfverarbeten vara påslagne) som skydda köparen för bedrägeri, emedan dessa göra det möjligt att upptäcka och till straff befordra bedragaren. Vigten af ansvars-stämplarne har jag vid ett annat tillfälle sökt framhålla, då jag yrkat dessa stämplars anbringande äfven på utländska guldoch silfver-arbeten, som i riket införas och till salu hållas, och hvilka nu blott förses med kontroll-stämpel, isynnerhet som den omständigheten, att de till kontrollering inlemnas i fullständigt och poleradt skick, ökar svårigheten att utan arbetets skadande förvissa sig om godsets beskaffenhet.