Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se FIRMENICH, ~Germaniens Völkerstimmen~, Th. II, Berlin 1846, s. 45, »E Stickelche». I. Se anf. arb., ss. 224-226, »Das Mährchen vom Beenelangmann Beenelangbart». K. Uti förkortad och christlig form hos KUHN u. SCHWARTZ, ~Norddeutsche Sagen, Märchen und Gebräuche~, Leipzig 1848, ss. 335-6, »Das Mädchen im Paradies». Det var en gång en käring, som var både gammal och elak, såsom Gudnå’s väl det kan hända. Hon hade två döttrar, en egen dotter och en styf-dotter. De voro så olika som natt och dag; ty käring-dottern bråddes i allt på sin moder, deremot var styf-dottern ett riktigt läke-blad, så innerligt god och beskedlig, att hon inte gjorde en mask för när. Härigenom blef hon mycket älskad af alla, utom bara af sin elaka styf-moder och styf-syster. Men de gjorde henne all förtret de någonsin kunde, och ju längre det led desto värre blef det, så att de omsider begynte lägga råd, huru de skulle alldeles öda och förgöra henne. Till att nu få sak med den lilla, så god och beskedlig som hon alltid var, lät käringen en dag kalla sina döttrar, och satte dem att spinna på brunns-karet; men den hvars tråd först gick af, skulle ha till straff att bli kastad i brunnen. Ja, flickorna gjorde som deras mor befallt; de togo sina spinnrockar, satte sig på brunnskaret, och började sin gerning. Likväl hade käringen icke delat jemnt emellan dem; ty när hennes egen dotter fick spinna tågor af finaste lin, skulle styf-dottern spinna skäkte-fall, och ändock skulle begge draga lika granna trådar. Också gick det som man kunde vänta; huru den lilla än måtte akta sig, brast likväl hennes tråd först.
Brco; hvarjemte E. K. Mrs Befallningshafvande i underdånighet tillstyrkt, att afskrifning måtte sökanden beviljas af belöpande pannerymds-afgift för 60 dagar med 38 Rrdr 15 sk, 4 rrst; 3:o f. d. Riksdagsfullmäktige!! J. P. Andersson i Eveboda, sorn anmält sig till erhållande af proportionerlig lindring i pannerymdsafgiften för angifven biänvinsbrännings-redskap vid dess sammanbyggde hemman mantal Millingstorp inom Röks socken och i mantal Kolstad i Heda socken af Östergöthlands Län, hvilken redskap, i toljd af natten emellan den 17 och 18 Mars 1843 inträffad vådeld, icke kunnat under återstående delen af Mars och hela April månad begagnas; utgörande den debiterade panneiymds-afgiften för första terminen 27 Rrdr 43 sk. och för andra terminen 10 Rrdr 45 sk,; och har E. K. Mrs Befallningshafvande, för sin del, i underdånighet hemställt, att sökanden måtte förunnas afkortning af berörd* pannerymds-afgift för 43 dagar med 7 Rrdr 32 sk. 5 rrst; 4:o Bruksidkaren m. m. JY. F. Tisell, hvars bränneri-byggnad å egendomen Hättorp i Tjellmo socken af Östergöthlands
December >yg6 ”och 20 Julii 180g, genom Auction borlarhenderade, hvaremot åboerno å andre Hem - Den io September f. rn. 77 ”man, vid förra städjetidens slut, anmält sig ”om skatle-köp: alt då detta likväl blifvit af ”Kyrko-föreståndarne beslridt med åberopande af Kyrkornes dispositionsoch slä”dje-rätt, hade Konungens Befallningshafvande om beskaffenheten af nämnde Hem”man närmare undersökt, hvarvid befunnits, ”att för desse i Krono-columnen upptagne ”Hemman väl i Jordeboken är antecknad ”den del af räntan, som till Kyrkan är för”länl, men ingalunda någon Kyrkans dispositionseller slädje-rätt» samt att bland de ”under frälse-litel upptagne, finnas sådane, ”sorn lill Trippi.ske Arfvingarne äro förpan”tade, hvilka, utom den ränte-andel Kyrkan '”uppbär, njuta en annan del af räntan och ”en annan del åter är Kronan förbehållen, ”af hvilken anledningKonungens Befallningshafvande ansett sig böra för Kongl. Maj:ts ”och Kronans räkning bortstädja sådane, enhast med en del af räntan, till Kyrkorne ”anslagne och i Krono-columnen upptagne ”Hemman: att, enligt bifogadt Jordeboks”extract för är i8o5j utgöra de Hemman ”i Halland, hvilka Kyrkorne antingen ega, ”eller af hvilka d,c njuta någon ränta, två”hundradetolf stycken bestående af nittiohyra och etthundrade tjugusju tvåhundrade ”fyratiodelar Kronooch trettioen och sju ”tjugufjerdedelar Frälse, förmedlade Mantal, ”flere smärre Lägenheter, utan åsatt lie nihl a nial oberäknade, och utvisade ett likaledes bifogadt utdrag af 172g urs Lands - 78 Den 10 September f. m. ”beskrifning, att de Hemman, af hvilka ”både Pastor och Kyrkan haft någon rän”ta, blifvit af båda bortstadde och städja ”efter hvarderas andel tagen, samt att ett ”lika förhållande egt rum, der Kronan och ”Kyrkan haft räntan, i föl jd hvaraf ock Konungens Befallningshafvande ansett Kyrkor”nes dominium sjelftaget; hvilket åter icke ”genom den af Consistorium åberopade ur”minneshäfden kunde för lagligt anses; och ”hade, i grund af allt detta, Konungens Befallningshafvande ansett ifrågavarande Kyr”ko-Hemman, som under Krono-lilel i Jor”deboken finnas uppförde och i afseende på ”rotering, inqvartering, skjutsning med fle”re allmänna skyldigheter, draga alldeles ”enahanda besvär, som Kronans immediate ”behållna, eller till Militairoch CivilSta”terne indelte Hemman, böra lika med des”sa, i anseende till dispositions-rätten be”tragtas, så att åboerne icke allenast få till ”Kronan erlägga städja, utan ock å hemmanen vinna skatte rätt, derigenom Kyr”korne och Presterskapet uti deras årli”ga räntors tillgodonjutande ingalunda för”närmas.
13 kan med säkerhet antagas uppgå till 2,500 Riksdaler, skulle, om nämnde 2,500 Riksdaler fråndragas ofvanstående 8,499 Riksdaler, en årlig brist i Kassan uppstå af 5,999 Riksdaler, hvilken, om n. v. byggnaders försäljning antages inbringa 2,000 Riksdaler, samt ersättningen åt Riddarhus-Sekreteraren skäligen nedsättes till 350 Riksdaler, och åt Vaktmästaren till 300 Riksdaler, ännu ytterligare skulle minskas; och kan denna brist, enligt min tanke, af kapitationsafgiften fyllas. Då vidare af Direktionens berättelse sid. 33 inhemtas, att den längs strömmen belägna del af tomten, som upptages af en trädgård och en stallbyggnad, icke tillhör Riddarhuset; samt sid. 35, att, enligt det med Stallmästaren Lundbäck upprättade kontrakt, detsamma kan efter 6 månaders uppsägning af Direktionen återtagas, får jag, i den händelse det härofvan framställda förslag vinner afseende, föreslå, att Ridderskapet och Adeln, med anledning af Direktionens hemställan i § 11 af Berättelsen, ville besluta det egde Direktionen att, efter erhållen visshet om, att den Riddarhuset icke tillhöriga del af planen, som upptages af en mindre trädgård och en stallbyggnad, komme att på stadens bekostnad till strandgata anordnas, uppsäga kontraktet med Stallmästaren Lundbäck; samt att, efter offentlig försäljning af de nu å Riddarliusgården befintliga byggnader, gå i författning om gårdens planering, plantering och förseende med jernstaket, i enlighet med härofvan framställda förslag; äfvensom att de härtill erforderliga kostnader, jemte ersättning till Riddarhus-kassan för mistad hyra samt till Riddarhus-Sekreteraren och Vaktmästaren för förlorade lägenheter, finge, utöfver hvad Riddarhuskassan förmår, af kapitations-afgiften betäckas. Friherre Bennet, Otto Reinhold, instämde i ofvanstående reservation.
Men härvid är dock en anrnärkn. att göra, som jag för min del anser ganska vigtig, den nemi., att afgiften hårdast kommer att drabba dem, som hafva minsta inkomsterna. Det finnes dessutom en annan omständighet, som äger tillämplighet åtminstone på handtverkare. Vår nuvar:de Fabriksoch HandtverksFörordning har, oaktadt alla sina goda egenskaper, likväl medfört en rubbning i vissa förhållanden för de burskapsägande handtverkarne, och det kan, vid så beskaffade omständigheter, vara tvifvelaktigt, huruvida förhöjning i minimi-tarifferna äro för dem lämplig. Jag får således, under anhållan om afslag å Utsk:s Betänk, i denna del, hemställa, att det nu derom gällande stadgandet måtte af R. o. Ad. bibehållas. Hr Printzensköld: Den förteckning, som Hr Hjerta för R. o. Ad. upliist öfver åtskilliga fabriks-idkares inom hufvudstaden tillverknings-värden under år 1854, innefattar, efter min öfvertygelse, det mest ojäfaktiga bevis på den ännu för handen varande nödvändigheten att bibehålla de ifrågavar:de minimi-tarifferna. Huru väl det t. ex. rimar sig att en tagelberedare, under ett helt år, icka haft i tillverkningsvärde mer än 50 Rdr, torde man kunna finna deraf, att 3 lisp:d rått tagel kosta ungefär denna summa, så att han af sin rörelse, under hela året, icke skulle haft större inkomst, än som erfordrats till ungefär en veckas uppehälle. Huru' rimar det sig vidare, att en hvitgarfvare, som har en arbetare, endast haft ett årligt tillverkningsvärde af 100 Rdr, då för honom och hans arbetsbiträde icke ens för två månader denna summa kunnat lemna tillräckligt uppehälle. Om tariffen skulle borttagas, blefve följden den, som flere talare förutsatt såsom högst sannolik, att bevillningen för de flesta fabrikanter skulle nedsjunka i det närmaste till noll.
Då, i nödens stund, fick han tanke på henne här uppe, som älskat så »lustigt», bara för kärleks skull, som aldrig tvivlat, som bara var hans hustru. Undret över det hade hållit sig i minnet långt efter se’n han glömt henne själv, hållit sig kvar som ett skimmer. »Livet i livet» var slut, men leva ville han, och det skulle hon hjälpa honom till, hon, vars gåva var att bara ge! Burgen var hon ju med. Så hade han följt skimret, och nu var han här. Men han kände inte den där mörka, som stod där? Han mindes säkert, att den andra var ljus, mycket ljus. Nå, han fick väl höra ... Så strök han sin döpta kroghatt av huvudet och tog kosa rakt mot bron. Thora sjönk ihop som träffad av ett skott, och färgen blev dödvit. Mannen frågade, i redan sliten tiggareton, om »någon» kunde säga honom, ifall dottern på gården var hemma? Var skulle Thora ta ord ifrån? Men ett svar hade hon ändå färdigt. Hon stack handen bakom sig och vred snabbt i lås dörren, som skilde gossen och den nykomne åt. Sedan, när mannen upprepade frågan, kastade hon fram svarsorden som från en höjd: »Nej, hon — Thora, var inte till gårds.» »Var hon kanske bortrest?» »Nej, hon — Thora — var inte bortrest.» »Var hon kanske död?» »Ja, hon — Thora — var död.» »När dog hon då?» Frågan kom slött som från en genom slag bedövad, och svaret stänkte ned i heta, långsamma droppar: »Jo, hon — Thora — dog — i dag — för — tolv — år — sedan.» Mannen ryckte till. I dag för tolv år sedan! Då hade ju den rätta — den kärleksljusa. Thora alldeles sög in honom med ögonen. »Du ljuger», sa’ mannen till sist, famlande. »Än se’n? Jag tänker jag är godlik kunna göra vilket jag vill inför en sådan som ni!» Som vinande piskrapp föllo nu orden: »Det finns fattiglider där nere på gården. Gå dit, om ni vill. Pigan ska’ få bära ned mat, om ni är hungrig; det ge vi åt alla strykare.»
"Enligt den af mig uti reservationen emot Banpe-Utskotlets Utlåtande N:o 109 yttrade åsigt om olämpligheten åf dén föreslagna rättigheten för Revisorerne att meddela Fullmägtige föreskrifter, och då jag icke inser någon anledning till undantag i detta fall från hvad 70 Banco-Utskottets Utlåtande N'.o 110. i3 70 §. 2 mom. Riksdags-Ordningen, rörande Fullmägtige* lydnadspligt, i allmänhet stadgar; får jag, på grund jemväl af de mångfaldiga inom 3:ne Riks-Stånd i detta hänseende framställde anmärkningar, föreslå, att irsta mom. af 2.’dra punkten uti Utskottets Memorial N:o 88 måtte utgå, samt 2:dra mom. af samma punkt erhålla följande, med ordalydelsen af åberopade Grundlags-§. närmare öfverensstämmande redaction: 2:0 Fullmägtige kunna ej, i och för deras befattning vid Banco-Verket, emottaga befallningar af någon annan än Rikets Ständer och deras Banco-Utskott, i de fall detsamma eger att föreskrifter å Rikets Ständers vägnar meddela. Varande Fullmägtige för deras befattning Rikets Ständer, Banco-Utskottet och de emellan Riksdagarne sammanträdande Revisorer allena redo skyldige, och kunna icke derför, utan efter deras beslut eller ock emellan Riksdagarne och Revisionen>e, utaf Rikets Ständers Justitieombudsman, i laga ordning, till ansvar ställas. Fullmägtige åtnjute etc. Skulle Rikets Hoglofl. Ständer åter, lika med Banco-Utskottets pluralitet, tillerkänna Revisorerne rättigheten att meddela föreskrifter, anser jag den af Banco-Utskottet i dess förra Memorial föreslagna redaction af ifrågavarande i:sta mom. vara vida bättre, än den Utskottet i dess nu afgifna Utlåtande föreslagit, enär, enligt den sistnämnde, Revisorernes föreskrifter kunna motverka och således möjligen helt och hållet tillintetgöra Rikets Ständers beslut, utan att Fullmägtige ega rättighet att genom vägrad åtlydnad af samma föreskrifter sådant förekomma.”
Rubriken till §§ 142—170. Godkändes. § 171. Bifölls. § 172. Hr Olivecrona: I sednare mom:t af denna § heter det: »Är sammanstötning förorsaka»), af rätt våda» ptc. Jag önskade att af någon Utsk:s-Iedamot erhålla upplysning, huruvida genom tillsatsen »rätt» framför våda någon förändring skett i betydelsen af ordet våda, eller om med ordet yåda icke bär menas detsamma som olycksfall (casus), hviket är den betydelse ordet i sednare tiders lagstiftning eger. 1 forna dagar utmärktes med ordet »våda» det samma som vi kalla nu för tiden vållande, culpa. 1 denna bemärkelse förekommer ordet till och med i 1734 års lag. I den nya strafflagen talas om våda så - 338 Den 17 September f. m. sorn betecknande olyckshändelse, casus. Att tillägga ordet rätt framför våda, kan ej lända till något gagn, men väl åstadkomma tvifvelsmål om hvad med »rätt våda» till skillnad från annan våda skall rätteligen förstås. Allt hvad som kan i en lag leda till dubier om lagstiftarens mening, bör, så vidt möjligt är, aflägsnas. Hr Rabenius: Så vidt jag förstått det anmärkta uttryc ket, betyder orden »rätt våda» icke annat än våda rätt och slätt. Jag har derföre icke något emot att ordet »rätt» utgår, enär det möjligen kan anses vilseledande. Hr Olivecrona: Sedan Hr Rabenius upplyst att ordet »våda» bär står i sin vanliga bemärkelse, hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville besluta att ordet »rätt» må utgå.
Detta är visserligen ett sätt att förkorta lånetiden; men när man endast har för sitt syftemål att indraga liela denna lånerörelse, bör man ju förr desto hellre söka vinna detta mål och således sätta t. ex. 10 proc. i stället för 7. Men då jag tror att Banken icke är i behof af större afbetalningar, än dem, som äro fastställda i det äldre reglemitet, så synes det mig icke vara skäl 252 Den 11 Juli f, m. att öka desamma, emedan en sådan förhöjning i förening med det minskade lånebeloppet skulle för låntagaren vara särdeles betungande. I alla fall tillåter jag mig säga, att om litt. d) förändiffls från 4 till 5 proc. men b) bibehålles oförändrad, så kommer man till ett sämre resultat, emedan afbetalningen då icke blir högre än 2 proc. af kapitalet. Om man således vill påskynda återbetalningen måste man också förändra amorterings-proc. till ett belopp, som BankoUtsk. med den föreslagna förändringen synes åsyfta. Hr Hjerta: Frih. Tersmeden synes mig hafva gifvit nöjaktiga skäl för antagandet af det föreslagna maximum af 0,000 Bdr Ernt, såvida något ytterligare skäl eljest behöfde tilläggas de af Utsk. anförda motiver. Men dessutom torde det vara bekant för enhvar, som deltagit i öfverläggningarne rörande detta ämne vid föregående Biksdagar, att bela det egentliga skälet för bibehållande af dessa lån varit att derigenom kunna gå BondeSt:s önskningar till mötes och gynna några få fattigare eller mindre bemedlade jordbrukare på landet, som haft svårt att anskaffa sådan säkerhet, som kunde vara antaglig i andra lånefonder. Hvad åter litt. e) beträffar, förenar jag mig med Hr Mannerskantz, att räntan måtte bestämmas till 5 i st. f. 4, och det derföre, att det ej finnes någon anledning, hvarföre man skall gifva en skänk af en proc., då det icke sker på andra ställen. Det blir i alla fall en fördel för dem, som erhålla dessa lån att få göra så små afbetalningar som här äro föreslagne. Jag ser äfven icke någon fara om man vid höjandet af räntan till 5 proc. skulle höja afbetalningen till 8.
Om Hr Depart.Chefen finner sig dermed tillfredsstäld, bör detta icke vara tillräckligt hvarken för StatsUtsk:t att derpå grunda sitt Utlåtande, eller ännu mindre för B. St:r att låta dervid bero. Jag yrkar derföre vördsamt, att den förhöjning i pensionsbeloppen för officerare och underofficerare, som tagit afsked innan 1858, hvilken Högloft. Utsk:t ansett och förklarat vara billig, också må komma dem till godo, samt att denna punkt af Utlåtandet varder till Utsk:t återremitterad, för att närmare till ziffran bestämma den förhöjning, som bör ega rum; — då detta mitt yttrande i så lall torde få åtfölja till Utskottet. Då jag nu efter detta mitt anföraude fick höra att 3 Stånd redan afslagit min motion, så får jag endast anhålla att min reservation häremot må antecknas för att i prolok. må blifva införd. Frih. Åkerhjelm: Den siste talaren har, om jag upfattat honom rätt, förebrått StatsUtslct att hafva handlat mot rättvisa och billighet vid förevule frågas behandling. Detta oaktadt är jag af den åsigt att StatsUtsk:t. härvid rätteligen förfarit; det har handlat rättvist, då det ansett skäligt, att personer, hvilka tagit afsked före 1858, skulle erhålla pensioner efter de grunder, som vid den tiden vore gällande. Likväl har StatsUlsk;t på samma gång, som Utsk:t uttryckt att deruti förefinnes rättvisa, dock medgifvit, att uti den framställda begäran kunde finnas någon billighet, sedan man nu bestämt att de, som tagit afsked efter 1858, skulle erhålla högre pensioner. Jag hoppas att äfven motionären skall inse riktigheten af detta Utsk:ts förfaringssätt. Jag anser mig dock böra fästa hans upmärksamhet deruppå, att, så snart det kommer i fråga att utöfva billighet, så måste man alltid först och främst taga i betraktande möjligheten att kunna denlamma utöfva. Då vi nu veta, att den för detta ändamål föreslagna förhöjning i pensionsutgifterna, efter all antaglig beräkning, skulle, för den händelse den gjorda framställningen vunne R.
Hartmans dorffs förslag till beslut, så lydande: ”För den händelse, att "något anslag till Carlstens befästning icke af förstärkta Stats"Ulsk. bifalles, ville R. o. Ad. godkänna Utsk:s i betänk. N:o "291 gjorda särskilda tillstyrkande, att anslagen till Carls"borgs och Kungsholms fästningsbyggnader i visst fall anländas för Carlstens fästnings behof;” och hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade detta förslag godkänna. Ropades ja och nej. Hr Hjärne: Jag tror det vara vådligt att bilda detprejudicat, att särskildt beslut kan fattas i motsatt riktning till ett förut justeradt prot.utdr. Det vore derföre, i min tanka, minst formvidrigt, om man afgåfve den förklaring öfver det förra beslutet, som Hr v. Hartmansdorffs förslag innehåller, utan att derföre fatta något nytt beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., som förklarade, det H. Ex., vid svaren å den sist framställda proposm, ej bestämt kunnat utröna pluralitetens mening, förnyade nu samma proposm. Ropades starka ja, blandade med många nej. H. Ex. förklarade, det han funnit ja vara öfvervägande» Hr Dalman reserverade sig emot det fattade beslutet. 16 H. 34 C a66 Den 26 November f. m. Hr Hjärne: Äfven jag reserverar mig mot den beslutade förändringen af ett förut fattadt beslut. Frih. Tersmeden reserverade sig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut. Frih. Cederström: Jag protesterar emot den af Hr Gr. o. Landtm, meddelade propos:n. Gr. von Fersen, Hans: Jag reserverar mig emot den å Hr v. Hartmansdorffs förslag meddelade propos. och tror, att åtskilliga andra ledamöters uppgifter om sättet att komma till det önskade resultatet varit vida lagenligare. Prejudicatet att förändra, genom nytt beslut, ett redan fattadt och justeradt anser jag vådligt. Hr Stuart, Carl Gust., anmälde till prot. sin reservation emot det fattade beslutet. Frih. af Nordin, Carl Joh.: Då Hr v.
Tyget bör ej vridas; manglas eller strykes halftorrt. Obs. Vid röda färger utelemnas sodan. Frida N. N. i gröten under ständig kokning. Då den ser hård ut, hälles den upp i smorda aflånga formar och får kallna. Gröten hvälfves ur formarne på ett smakfritt skärbräde och skares i tjocka skifvor, hvilka beströs med fint rifvebröd och stekas gulbruna i smör. Serveras varma med sylt. Frida N. jV. Bakning. Matlagning ". Kali kokt skinka. Man köper en skinka på 11 k 12 " B, kokar en god sockersaltlake, och då den är väl kall nedlägges skinkan deri, ingniden med socker och salpeter; den vändes ofta, om laken ej skulle stå öfver. Om den legat i laken 3 veckor, är lagom vattenlägga den 1 dygn. Den lägges i kallt vatten och får koka sakta på jemn eld, i annat fall blir den seg; är vanligen färdig på 2 h, 2 | timme. Medan den ännu är varm, aftages svalen, som, i parentes sagdt, kan användas i pressylta. Då den blifvit kall, påströs socker och senap, som blandats, och införes den derpå i stekugnen att brynas jemt och väl. Vill man särskildt pryda skinkan, såsom t. ex. vid julen, arbetar man ägghvita och finsiktadt socker, tills massan blir tjock och framför allt hvit; när den börjar hvitna ihälles litet ättika, som gör den blank. Glasyren, som måste vara tjock, hälles i en af starkt papper gjord strut med ett litet hål i botten; denna föres öfver skinkan så, att man bildar sneda rutor och i hvarje sådan lägges ett rödt bär (stuckna sockerlingon passar bäst), omkring hvilket man formar en stjerna. Läggen viras med klippt silfveroch guldpapper, och fatet garneras med grönt. Frida N. N. Russinkaka.
Må hända öfverensstämmer det icke med Constitutictnen, att genast inrätta sådana Em, beten hos oss, ehuru de redan en gång förut blifvit föreslagna 3 men då Riksens Ständer önska en icke på höft gjord indragning af öfverflödiga Sysslor, och en mera consiquent Arbets _ method, gifves dertill ingen annan utväg, än att hos Hans Majestät Konungen anhålla, det Hans Majestät täckes tills vidare mellan Ledamöterne i sitt StatsRåd förde, la alla göroniålen Departementsvis , med förbindelse för hvar och en af dessa Ledamöter, att, efter den kännedom? sorn han från sin högre plats kan förverfva, utarbeta, eller under sin uppsigt låta utarbeta en plan för sakernas gång i hvart Departement, hvarigenom tillika alla onyttiga Sysslor må indragas, och således en del af de Personer , hvilka nu göras till tärande Medlemmar i Samfundet , tvingas att på ett eller annat sätt blifva närande. Denna Plan bör innom nästa Riksdag genom serskilde Fullmägtige ofelbart kunna vara fullbordad. Jag tror att ett SfatsAnslag härtill torde fordras j men då man vill ett ändamål, måste man äfven vilja medlen, och om en sådan Co» mité skall utarbeta Planen, bör Arfvodet deni Den 2 Martil. 9 samma, endast efter Arbetets värde och fullbordan, då tilldelas. Den ringaste afgift, lagd på någon af de ÖfverflödsArticlar, som vid sista BevillningsFörordningen befriades från all Beskattning, skulle inbringa mer än härtill fotdras. Jag anhåller sluteligen att mitt Anförande må med Serskiita Utskottet communiceras. Begärdes på Bordet. Upplästes till justering och godkändes följande irån F.xpeditionsUtskottet inkomna Förslag till Riksens Siänders underdåniga Skrif Velser till Kongl Maj t : ilo angående Prestebol Friheter för nya Kyrkoherde och CapeliamBosiälien.