Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen har äfven af flere talare blifvit framhållet att Utskit icke anfört något enda nytt motiv för sitt förslag i denna punkt eller för sin anhållan att F. o. Ad., med frånträdande af sitt förut fattade beslut, skulle biträda Borgareoch BondeStms,mening. Jag tror dock att Utskit har åberopat ett nytt skäl, och det är just det jag nyss anförde, eller att i vår lags Missg.Balks 14:de kap. 2:dra §:n verkligen finnes stadgadt ett sådant alternativ, der domaren har att välja mellan dödsstraffet och annat straff. Hr Adlercreutz, Axel: Man kan visserligen vara en stor vän af det här omtalade latitudssystemet, utan att ändock vilja gifva detsamma så stor och vigtig betydelse, som här skett af dem, hvilka förordat Utsk:ts förslag. Det har nemi. yttrats, att genom latitiidssystemet skulle vinnas den stora fördel, att hvarje brott skulle komma alt motsvaras af precist rättvisa straff. Jag frågar dä först, huruvida i de förmildrande fall af mord. sora här blifvit anförde, man skulle vilja att sådana brott bestraffades med straffarbete på lifstid, hvilket är det mildaste straff, som den föredragne lista §;n omtalar. Inom latitudssystemet tror jag man måste stanna vid att endast bestämma ett maximum och frångå allt stadgande om minimum. A andra sidan har också sagts att LagUtskit velat drifva latitudssystemet till sin allra största utveckling, så att det ovilkorligen fordrar att för hvarje straff skall finnas en särskild straffskola. Deremot har anförts att motsidan skulle motsätta sig alt dödsstraffet någonsin blefve vilkorligt. För min del skulle jag icke motsätta mig om dödsstraffet blefve vilkorligt i t. ex. 3:dje gm. men en annan sak är att hafva dödsstraffet såsom alternativt straff, och att för vissa brott, som äro af ovanligt grof beskaffenhet, stadga dödsstraffet ensamt.
1 afseende på den första frågan, kan det Den i Juli e. rti. såsom i något hänseende emot Rikets sannskyldiga nytta sfri,- dande anmärkas, alt H. M. Konangen, genom öfvertagande al Beckaskogs indragna Öfverste-bostalle, mot full ersättning till régltets loningsfond, med troligen enskild uppoffring, från förfall och undergång räddat en af Kronans få, på dess kungsgårdar ännu väl bibehållna större byggnader. Beträffande den andra, har Utsk. alldeles förgätil anföra, att de lanta 5o,ooo r:dr af K. M. användes till understöd för dess undersåtare på ön Barthelemy, hvilka genom en förfärlig orkan varit underkastade en nära total förstöring af deras egendom. Månne jag för bedömmandet af denna rådgifvare-åtgard, der Statens biträde inskränkte sig till att för ögonblicket, e mot ränta af en ofruktbar fond, förskjuta hvad K. M. enskildt uppoffrade för nödställda undersåtare, behöfver tillägga, att sedan R. St lill K. M:s egen disposition öfverlemnade behållningen of colonien S:t Barthelemy, K. M., medan ännu sådan behållning fanns, till Rikets allmänna behof från den s. k. Barthelemy-fouden anvisat större summor, än alla de förluster statsverket sedermera, under hvad form sorn helst, kunnat underkastas, — icke blott dem det verkligen lidit, — på sina transactioner af hvarje art med denna fond ? Denna anmärkn. innefattar, att ''Konungens ”rådgifvaie hafva i afseende på handel och näring befordrat ”ett systeme af särskildta undantag från gällande författnin”gar, ett systeme, som, då det hänvisar näringsidkaren på "nåd i stället för på egen ansträngning såsom villkor för "hans välstånd, måste qväfva den fria idoghetens lust och "förderfligt inverka på nationens moralitet.’’
Då Rikets Ständer inse vigten och nyttan deraf, att genom Rior och Tork-Inrättningar ej mindre betrygga landlmannen för de menliga följderna af en missgynnande väderlek under bergningstiden, än äfven alt bereda större användbarhet i handel af den säd, sorn erhålles, och ett hufvudsakligt hinder för Riors allmännare begagnande synes beslå deri, dels alt conslruclionen al dessa byggnader ännu icke är fullt ändamålsenligt lämpad eller landets serskilda förhållanden, och dels att kunskapen om Riors skötsel, äfvensom om de stora fördelar de medföra, icke är allmänt spridd; hafva Rikets Ständer ansett sig böra i underd. anhålla, det E. K M. i Nåder täckes, på sätt lämpligast finnes, anbefalla författandet af fullständiga heskrifningar, jemte ritning, öfver anläggning och skötandet af sådane Rior och Tork-inrälluingar, som för mindre hemmansegare kunna vara lämpliga, samt låta utdela dessa afhandlingar till ett visst antal lör hvarje församling, der dylika anstalter äro användbara. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den \ Julii 1834* Eib. HU R. St. PrQt. i834- 10 Samt. t Af A. 11 82 ExpeditionsVt sköttel t Förslag till urulSkri/velse K.o St. N:o 61. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den 4 i834* Preste-Slåndet den 4 —' — Borgare-Ståndet den 4 — —■ Bonde-Ståndet den 4 . Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående den så kallade Trolliska Stipenilii-Jonden och räntan derå. ('Slats-Utik. N:o i5a.) S. A. K. Sedan E. E. M., genom Nådig Remiss, aflåten till Rikets Ständers Stats-Utskott under den i5 sistl.
Ståndet nästan mangrannt vid riksdagens början uttryckte sin opinion i realisalionsfrågan, Då var det af yigt att visa BancoUtsk. och folket, huru R. o, Ad. tänkte i denna sak; men sedan vi gjort det, yet jag icke, hvartill opinionsyttringen nu skall tjena, om ej för att visa, det vi kunna sätta oss på tvären mot de andra Stånden och att gifva anledning alt säga, det R, o. Ad., såsom i tryck redan blifvit påstådt, icke bryr sig om några grunder, utan blindvis bifaller, Om åter nej vinner, kan man tro, att R. o. Ad. har ovilja för att företaga silfverutvexlingen d. 1 Juli. Således vore ej hehet’ detta resultat nyttigt. På alla dessa skäl och just derföre, att jag ej tror, att någon, som ej är realisationens varma vän, här höjt sin röst, samt vi således alla önska samma mål, tycker jag, att vi kunde förlikas oiq 34* Dcn 7 Maj. hvad jag anser vara klokast för saken och för oss sjelfva, att nemi. återremittera betänk., såsom beroende af Utsk:s föregående utlåtrn. Jag tror, att ett bifall till betänk, denna gång kunde skada derigenom att par ricochet en annan gång träffa R. o. Ad. Hr Rosenblad: De skäl, som blifvit framställda för den mening, att man borde söka anledningar till återremiss, då sådana anledningar icke finnas, har jag icke funnit öfvertygande; men just den betänklighet, som blifvit anförd emot den propus., Hr Stråle föreslagit, att en sådan propus, ej står tillsammans med Riksd.Ordn., styrker mig så mycket mer i den öfvertygelse, att i fall R. o. Ad. icke vill erkänna de betänkligheter för grigndade, hvilka af Ilr Ribbing blifvit anförda, men, efter min tanke, ej förtjena afseende, och som äro de enda anmärkningar, hvilka gjorts emot betänk. måste förevar, betänk, antingen bifallas eller afslås.
Öfverjägmästaren i länet upplyst, bättre jordmån än det sednare, hvarföre Kronan, enligt É. K. Majlis Befallningshafvandes åsigt, icke skulle lida någon förlust genom Nytorps emottagande i stället för Lilla Tjärbruket; så har E. K. Maj:!, som med afseende derå att ej allenast räntan och taxeringsvärdet å Lilla Tjärbruket vore nära dubbelt så stora som å Nytorp, utan äfven åkeroch ängs-arealen uppgifvits vara ej obetydligt större vid det lörra än vid det sednare, visserligen funnit Kronan komma att förlora något på bytet i lägenheternas nuvarande skick och ännu mera om en Lilla Tjärbruket förr tillhörig mindre jordrymd tvä tunnland, två och ett åttondedels kappland, som ulan känd anledning blifvit från den år 1859 öfver hemmanet upprättade karta utesluten, skulle till detsamma återställas, likväl med hänsyn dertill att sistnämnda hemman, som ännu ej tillfallit Kronans omedelbara disposition, finnes för allmänningen® bevakning erforderligt, uti högstberörde nådiga Proposition behagat föreslå Rikets Ständer att skogvaktarebostället Nytorp måtte emot fjerdingsmansboställe! Lilla Tjärbruket vid dettas nuvarande innehafvares, Joban Olsson, afgång, efter laga fardagstid utbytas, dock med vilkor att Kronan frikallas från allt ersättningsansvar både för nyssnämnde Lilla Tjärbruket förr tillhörande jordrymd, såvida den ej kan nuvarande jordinnehafvaren frånvinnas, och för den husröta som å Lilla Tjärbruket kan vid afträdestiden förefinnas och ej af vederbörande godtgöras, men att deremot Nytorp borde i fullbygdt skick och väl bäfdadl, af allmänningsintressenterna aflrädas lill Kronan. Vid öfvervägande häraf och efter tagen kännedom af de detta ärende rörande handlingar hafva Rikets Ständer med afseende å de i den nådiga Propositionen anförde förhållanden funnit skäligt bifalla hvad E. K. Majit i omförmälda hänseende i nåder föreslagit. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 17 Mars 1860. Expeditions-Utskottets Forsing till underd.
Jag tror derföre, att de af mina värde åhörare, som tro att vägarne blifva så mycket bättre förvaltade, derföre att Staten får hand om dem, göra ett misstag. Jag tror icke att de skola blifva bättre administrerade af Statens direktioner och derföre, får jag nu här säga en sak — ehuru jag i öfrigt fullkomligen gillar Hr Bildls reservation, hvaruti han säger, alt del skulle vara enskilde tillåtet, att deltaga i sjelfva jernvägarnes kapital — nemi. att det vore en orättvisa att de enskilde i sådant fall icke äfven skulle få deltaga i administrationen, och min fullkomliga öfvertygelse är, alt dervid skulle administrationen .vinna ganska mycket, ty det är fullkomligt säkert att först då, när de enskifte, hvilka hade del i anläggningen, fingo vara med i administrationen, så kunde det goda verkligen inträffa, som Hr Bildt omtalat, att man skulle önska, nemi. att planera mångå af de svårigheter, som eljest skulle upstå för Kronan. Jag tycker dessutom, att rättvisan fordrar, alt man skall tillåta den, som tillskjuter sitt kapital, att vara med om förvaltningen. Det är mycket svårt alt besvara några af de anmärkmr, som blifvit gjorda, ronde det tillstånd, hvaruti de jernbanor träffat, som i Sverige blifvit påbörjade af enskilta bolag. Del är ett mycket långt kapitel, och hör verkligen icke till dagens debatt, men jag kan säga, att egentliga.orsaken till att svårigheter upstålt för upgörandet af saken, -har legat deruti, att vid sakens upränning vissa grundfel vore begångna, som gjorde att man omöjligen kunde göra 154 Den 22 September f. m. annat än att stöta på svårigheter, och ibland de grundfelen var det, åtminstone hvad Köping-Hults-banan anbelangar, att der var lemnadt tillfälle Tör Regeringen, troligen af omtanka hos representationen, alt tillse, att allt komrne att gå väl lill, och då Regeringen vidtog åtgärder, för att fylla detta updrag, så upkom derigenom en tidsutdrägt, sorn fullkomligt omskapade alla de financiella förhållanderne, och detta har, snart sagt, verkligen varit anledningen till alla de svårigheter, som träffat Köping-Hultsbanan.
Jag tror således, att man icke bör fästa afseende på denna reservation, utan man bör tvertom öppna portarne, på sätt en motionär här yrkat, i st. f. att låta samhällena blifva en god jordmån för del onda man vill undvika. Man har visserligen sagt, att Upsala blifvit befriadt från sjukdomen, just genom spärrningarne. Del kan låta som möjligt, och man kan icke eller bestrida möjligheten; men om man betänker, huru många spärrade samhällen, som blifvit smittade och huru mångå icke spärrade samhällen, som undgått smittan, borde man icke hålla sig så fast dervid, och argumentet förfaller alltså till noll och intet värde. Under sednaste epidemien inträffade, att just de samhällen, hvilka ifrigast spärrat sig, såsom Norrköping och Lidköping, hvilka jag bestämdt känner iakltago en ganska sträng spärrning, blefvo smittade och sjukdo - Den 31 Maj f. m. 483 men rasade der serdeles häftigt. Södertelge hade icke spärrat sig, och undgick sjukdomen; Wennersborg hade icke heller vidtagit några spärrnings-åtgärder, men dit kom koleran, ehuru högst lindrig. Det är också naturligt, att spärrningarne medföra så ofantligt näringsämnen för sjukdomen, att, när den engång i ett sådant samhälle inkommit, den ovilkorligen skall blifva våldsammare, än der spärrningar icke finnas. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Enl. min åsigt har denna fråga blifvit i trenne afseenden oriktigt behandlad. Först och främst har den vetenskapliga sidan af frågan, hvilken omfattar minst |:delar deraf, blifvit afhandlad på obehörigt ställe och af obehöriga personer. För det andra har man olyckligtvis sammanblandat motiver för spärrningar och karantäner med åsigter om fri och bunden handel; samt slutligen har man fästat sig vid begreppet om och förklaringen af teckniska begrepp, såsom t. ex., huruvida sjukdomen är miasmatisk eller kontagiös, o. s. v. Alla dessa trenne sätt att behandla frågan anser jag leda till olyckor och förvillelser. Den första frågan är här, att R.
I sammanhang härmed torde jemväl böra erinras att sedan Kongl. Majit af Rikets Ständer äskat att det till nyssomförmälda seminarium för lärarinnor uppförda anslag, 15,000 Ridr, måtte förhöjas med 5,000 R:dr, och sålunda utgöra 20,000 Ridr, samt Stats-Utskottet, sorn funnit ådagalagdt, att den begärda anslagstillökningen vore för ifrågavarande läroanstalts fullt tillfredsställande verksamhet och ändamålsenliga utveckling af behofvet påkallad, uti 66:te punkten af omförmälda Utlåtande N:o 139 hemställt att sålunda äskade 5,000 Ridr måtte af Rikets Ständer beviljas; så har denna hemställan blifvit af Rikets Ständer bifallen. Af denna redogörelse framstår således att frågorna om förbättrande af lärareseminarierna, om särskilda seminarier för lärarinnor och om inrättande af allmänna skolor för flickor, vid denna riksdag redan varit föremål för Rikets Ständers pröfning, fastän, af här förut anförda skäl, nu ifrågavarande motioner dervid ej kunnat komma under öfverläggning. För sammansatta Utskottet lärer således, äfven beträffande dessa frågor, ej återstå annat än att till Rikets Ständer hemställa, att här ofvan omförmälda motioner derutinnan ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ytterligare föreslår den i Sven Heurlins motion åberopade skrift: 4:o. Låneunderstöd till byggande af skolhus. Författaren anser nemligen att Staten bör till sådana kommuner, som visat sig sakna tillgångar till anskaffande af erforderliga skolhus och dithörande materiel, bevilja lån med 5 procent ränta att afbördas inom ett visst antal år mot den säkerhet och under de vilkor i öfrigt, som genom en Kongl. Förordning i ämnet borde bestämmas.
Med samma skäl derföre, som man undantagit rubbning af allmänna lagen, hade man äfven Kun4 nät undantaga rubbning af Grundlagarne, nya skatters påläggande och dylikt. Och med samma skäl, som man undantagit rubbning af allmänna economiska författningar, hade man äfven kunnat undantaga Embetsoch Tjenstemäns till-och afsättande, benådningar och dylikt. Det är väl sant, att man af detta negativa besiämningssätt ej bör kunna befara så orimliga misstydningar, som skulle i Commandoväg Grundlagar kunna rubbas, efler nya skatter påbjudas, eller Ernbetsoch Tjenstemäns tilloch afsättas, eller nådansökningar algöras; emedan dylika misstydningar äro genom andra Grundlagsstadganden förebyggde. Men deremot skulle alla möjliga mål, som på något sätt kunde kallas militairiska, och om sättet för hvilkas behandling intet särskildt stadgande i Grundlagen funnes, kunna dragas till Commandovägen; och man sålunda omöjligen kunna på förhand beräkna alla de möjliga missbruk, hvartill *tt dylikt negatift bestämningssätf med tiden skulle kunna föranleda. Sedan jag nu visat olämpligheten och vådan af detta negativa bestämningssätt, vill jag något närmare skärskåda sjelfva negationerna, och undersöka, hvad värde de äga i och fö? Dm 22 April f. mi sig sjelfve,'och huruvida de innefatta några nya inskränkningar eller garantier. Att allmänna la, gar icke kunna i Commandoväg stiftas, är åtminstone ingenung nytt. 1 87 §. RegeringsFormen stadgas nemligen att de icke kunna stiftas, förändras eller upphälvas, utan af Konung och Ständer gemensamt; och i 88 § bestämmes särskildt, huru förhålles med lagförklaringar. Lika litet tarfvas något nytt stadgande; att allmänna economiska författningar icke må é Commmandoväg stiftas eller upphälvas; helst det i 8 §• uttryckligen bestämmes, att ”StatsRådets samtliga Ledamöter skola öfvervara — frågor och förslag om nya allmänna författningar t vidtagande, samt om upphätvande och förändring af de nu gällande." Hvad sorn e. gentligen bör förstås med ”rubbning i dispofitionen af allmänna medel9* kan jag för min del ej så noga förstå.
Ridder skåpet och Adeln. åtskiljdes klockan tre q-va.st till 3 efteriniddage.n» -in &dem liro t o Coll q, ■ 1 % J£ogerl%in& : ' :i i •• ■) / V./ ...iA ' t_Y • fri*:., ’ t rl . .., T isdagen den 1,5; Juliå ^Ipnum, ^loqkap h^Jf; tijil. 6. efl^rmi.ddagga,^ Röretogg; tili pröfning, Sutiqch Banco-]. UtskQttens... den u. sistledme, 3pnU., under Nso, 21, afgift) e, samt den 2 ii, derpå följd© efter-, middagen på bordet lagde Utlåtande» angående Riksens^ Ständers, Banks närvarande stalla ning, sarpt, bestämmande af; förhållandet; emel". Ian Bankens, sedlar, opk silfvermynt. Herr Grefven och Landtmar skalken ti lik ännagaf, att Ridderskapet och Adeln, vid pröfning af Stats,- och, Ranco-Utskottens Hufvud - 'Beri 15 Julii i. nit Betänkande, rörande grunderne för Financeregleringen, redan bifallit de af Utskotten uti förevarande Utlåtande upptagne tvänne punfter , innefattande dels att utvexling af verkligt mynt till inlösande af Riksens Ständers Banks sedlar nu ieke ma. företagas, dels ock att bestämmandet af den grund, hvarefter speeiemynt hommer att af Banken mot dess sedlar utvexlcs, ma, (jll framtiden uppskjutas; i följd hvaraf endast den återstående tredje puncten, som innehöll , att värdet ä En R:dr Svenskt Speciemynt mä för dess inyäcsling (ill Bänken emot sedlar bestämmas (.ill 128 s/t., nu lomme att af Ridderskapet och Adeln tjlf afgörande företagas.
Just detta har Utsk. afsett och jag anser, att propos. framdeles måste göras derpå, att upgifterna skola ske på ära och tro. Det är visserligen sant att Utsk. i reciten omtalat, att bevillningen bör nedsättas till 1 proc., men frågan härom förekommer längre fram på ett annat ställe, då propos måste framställas derpå, att en sådan nedsättning ic.ke hör ega rum. Temmeligen gifvet är, att så betydlig nedsättning icke får eller kan ske, emedan bevillning i annat fall icke blir tillräcklig. Dä nu Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Utsk:s i förevande punkt gjorda hemställan, ropades Ja, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade: Jag vill icke begära omröstning, ty jag är öfverlygad, det Siandet anser sig af detta beslut bundet att afhandla de serskilda punkterna, och att följaktligen bifalla eller afslå dem, i hvilka förekomma sådana förslag, som i denna punkt omförmälas. öde punkten, ang:de Hr Rosenblads och Hr Henschens förslag i fråga om nedsättning af bevillning efter Z:dra artikeln. Ulsk:s yttrande bifölls. j 7:de punkten, ang:de väckte motioner i fråga om den af ' Embelsoch Tjenstemänssamt Betjenls-löner m. m. utgående, bevillning. Den af Hr J. G. Schwan vid förevande Betänk, fogade reservation uplästes på begäran af Hr Bildt, Knut, som derefter yttrade: Instämmande i Hr Schwans reservation vill jag fästa upmärksamheten på några med denna fråga sammanhängande omständigheter. Den ifrägavande beskattningen är i sig sjelf orimlig. Hvarföre gör man icke så gerna en löneförminskning, som man föreskrifver, att embetsoch tjenstemän skola aflemna upgifter å sina inkomster, på det att man sedermera skall på runstycket afdraga icke blott Statsutgifter utan en mängd bidrag till kommunerne.
Debetssedlarne uppbära en, i förhållande till Kronoräntorne proportionerad, lösen efter Uppgjord och bifogad Tariff. En så beskaffad förhöjd afgift kan likväl Utskottet för dess del så mycket mindre tillstyrka, som dels dess antagande, då den äfven' träffar mindre Bevillningssummor, skulle isynher blifva för den minst bemedlade delen af landets innevånare betungande, dels en förökad lösen för Debetssedlarne ej är af Häradsskrifvarne sjelfve yrkad , och dessutom något enskildt stadgande för Halland icke kan äga rum. 6;o Beträffande de inom hvarje Län varande allmänna Pröfnings Cornmittéerne , har Riksdagsmannen Eric Ericsson från Örebro X^än i ett den 5 sistlidne Januarii från Hedervärda 304 BevillningsUtsk. Betänkanden. Bonde-Ståndet till Bevillning? Utskottet reraitteradt Memorial yttrat, det matte desse Cornmittéer, såsom i det skick de nu äro, öfverflö* dige, antingen ändras eller afskaffas; äfvensom Riksdagsmannen Botvid Johnsson fiån Östergöthland bland öf ige, i anledning af Utskottets Betänkande angående grunderne för den blifvande Bevillningen , gjorde anmärkningar jemväl framställt den, att desse Committéers befattning börtie utsträckas derhän, att de agde så väl i allmänhet granska Taxerings Committéernes åtgärder , som i sista instantien afgöra Besvär öfver deras beslut.
Nej, för att kämpa för lif och sjelfständighet ville hon nu stå upp. Hon bad Gud om hjelp och ledning och det var säkert Han, som ledt hennes öde i dag. Andra ha redan länge kämpat och stridit och ha kunskaper och erfarenheter, som fattas henne, men de skulle kanske vilja hjelpa henne. — Brasan hade brunnit ned. Endast glödande kol lågo qvar och bildade fantastiska, rörliga figurer. Ella blickade omkring sig — Augusta satt just och såg på henne och frågade nu sakta. » Ella, hvad har du tänkt på? » Ella tvekade en sekund. Skulle Augusta förstå henne? » Jo jag tänkte på fru Haraldsons förslag och Augusta, skratta ej åt mig! — men jag skulle vilja göra något verkligt nyttigt. » » Det förvånar mig ej. Fru Haraldson är bestämdt en utmärkt menniska. » Ella blef djupt förvånad — det hade hon aldrig hört för! Att Augusta gillade » tal »! Ella, missförstå mig ej! — Akta dig blott för offentligheten, innan du funnit din sanna ståndpunkt. — Man missförstås så lätt! » Ella höjde en sakta suck och kände sig djupt gripen utaf stundens högtidliga stämning. — Började verkligen allvaret nu? — - Herre, gif mig kraft och vishet: visa mig den rätta vä- gen! — Tack, fru Haraldson! Da har visat mig, att » gerningar tala bättre än ord. » O, om jag blott vågade bedja dig hjelpa mig att kämpa rätt, kämpa för det, som vi för länge låtit ligga i glömskan Vi måste först ha aktning för oss sjelfva, innan andra kunna hafva det för oss. Y. Ett souvenir. a * 1^ji 9 sa o c n M bläddrade här och der &lt;^sS&gt; bland gamla papper och skrifter, och för mitt minne steg fram en här af glömda ungdomsbedrifter. Af skaldeqväden der fans en mängd, mer braskande visst än sköna. Hur pojklogik kan vara befängd, här kunde man nogsamt röna. Hvad väldigt glödande fantasi, af haltande meter bunden! Och likväl fans det något deri, som gaf mig nöje för stunden. Ty hvarje dikt dock en helsning bar från sällare, bättre dagar; och derför ej så noga jag var med brotten mot versens lagar.