Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För Bränvin af Säd och Potatoes; alla andra slag, odestilleradt eller destilleradt af lill och med 12 graders styrka till . t kanna — 4°- — deröfver — 1: 12. ■— af Frukt: andra slag /jo. Färger och Färgnings-ämnen, Rödfärg .1 tunna 1: 16. Jern, Plogbillsämnen samt Spik och Nubb 1 Sk%é. 16: 3a. — allt Manufacturoch Handtverks-smide ej specificeradt 1 SkU., 16: 32. — Bevillnings-Utskcltets Bet. N.-o 2g. 45 För Kläder, nya, så väl Manssom Fruntimmers iooR:d värde 5o: Kort, Spel i Gross 11: 5. 4- — Krut i Centn. 8: 16. Salpeter oraffinerad . i LU. 3: 36. — raffinerad . i LU. 4: 24* Slöjdvaror , eller Fabriks-, Handtverkerioch Manu facturvaror i Taxan ej specilicerade iooR:d värde 33: 16. Svafvel ... x LU. Väfnader: Helsiden, Shawlar, Shawletter och andra Dukar, alla andra slag, ej mindre släta och enfärgade, än genom väfnadssättet eller olika färgadt silke fa^onerade . . i U. 12: Ylle: Boy ... 1 aln — 16. — Kläde och Dråp samt Halfkläde, eller så kalladt Dråp de Zephire 100 R:d värde 33: 16. — Ratin aln 1: Vadmal aln — 12.— Casimir af andra färger 1 aln — 4°- — Flanell • . ., 1 aln —10. Halfylle: af Ull och Bomull eller Lin Flanell aln — 10. — Sedan Utskottet nu sålunda redogjort för de förändringar, hvilka Utskottet trott sig böra föreslå uti de tull-bestämmelser, hvilka blifvit af TullComite'en föreslagne, får Utskottet vördsammast fästa R. H.
Bokhandel och industri. Operan. Dramatiken använd som bildningsmedel. Barnspektakel. 1887. å vi lenma universitetet och svänga om hörnet vid Cafk Frangais, befinna vi oss i Grimmaischer Strasse, Leipzigs förnämsta gata. Har flanera studenter i mängd, och det tacka könet har godt tillfälle att beundra deras underbart sönderhuggna fysionomier. Ibland alla möjliga tyska dialekter hör man främmande sprak, isynnerhet syd-Europas. Hela gatan har ett besynnerligt brokigt utseende, ty affischer i alla färger äro klistrade uppåt väggarna anda upp under takasarne. Butiker, butiker, butiker öfverallt, och dess egare göra sitt basta att fresta de förbigaende. Här antika möbler, speglar, persiska mattor och gobeliner; der Bismarcks bistra drag mejslade i - chokolad, en marsipanspipa hängande i ena mungipan. Här blixtrande juveler, akta perlor, ljusröda koraller, der - en slagtad oxe, rökt tunga och tysk korf. Har dyrbara sidentyger, blommor och solfjädrar, plymer och spetsar, som konima oss att tanka på ungdom och fägring, - der löständer och löslockar, smink och poudre de riz, sqvallrande om att ungdom och fägring ej alltid ar akta, att ungdom och skönhet ar förgänglig. Har ett cafë med larmande gäster, hvilka muntert tömma sina glas, och der cypresser och liljor. Till glasens klang, ännu ljudande i mina öron, foga sig valkända ord och toner:, Drick ur ditt glas, ty döden p % dig vantar,. Alla som last Goethes Faust kanna till ~Auerbachs Keller,. Det hvalfda taket och väggarna äro " försedda med illustrationer ur Faustsagan, högst realistiskt utförda under I 6: de århundradet, restaurerade 186;. Det ar tidigt. på dagen, endast några få främlingar äro der, tre engelsmän, en japanes och vi. V8.r kavaljer berättar oss, att Frosch ej varit den siste att hälla vin öfver sin dryckesbroders hufvud, att ej sällan stamkundernas näsor äro i fara.
Sedan BevillningsUtskoltet, uti Memorial N:o 3 af den 17 sistlidne Mars, på anförde skäl och med åberopande af Jo §. Regeringsformen oell 3i §. Riksdagsordningen, ansett sig icke kunna till hufvudsaklig behandling upptaga en af Herr Prosten Doctor Björkman, inom Högvördige Pre - 8 Eevillnin^iUlsl.ottets Utlåtande N:o a». steStåndet väckt och lill Utskottet remitterad motion, om portofrihet för ContractsProstarnes skrifvelser i Embelsärenden till Konungens Befäl!- ningshafvande och DomCapitlen; så liar Välloll. BorgareStåndet, enligt »nkomne ProlocollsUtdrag af den 20 sist 1 idlie Mars, efter det anmärkningar blifvit gjorde, med ogillande af memorialet, förklarat omförmälde motion böra af Utskottet pröfvas. Då af de ifrån öfrige Respeetive Stånden ankomne ProlocollsUtdrag i ämnet Utskottet inhemtat, alt Hedervärda BondeStåndet den 20 Mars gillat Memorialet och remitterat motionen till StatsUtskotlct1, att Högvördige PresteStåndet den 24 i samma månad beslutat, alt låta frågan förfalla och lägga Utskottets Memorial lill handlingarne, samt alt Höglo!!. Ridderskapet och Adeln den 7 sisllidne April, efter erhållen del af Högvördige Preste S tu 11 dets beslut, deruti instämt; anser Utskottet Yällofl. BorgaveStåndets ofvanberörde förklarande icke föranleda till annan åtgärd, än att omför»aälde förhållande Yällofl. BorgareStåndet vördsamt liilkännagifves. Slockholm den 28 Junii 1S34- STOCKHOLM, hos Ludv. Wbsteuber» i§34. Bevillningf-Utkottcls Betänkande N.-o a/. 1 N:o 21. Ankom till Exp.-Utsk. den II Julii.
Majit uti nådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 23 Mars innevarande år behagat meddela, har, sedan Rikets år 1854 församlade Ständer för uppmuddring af hamnen vid staden Ystad anvisat en summa af 60,000 R:dr Banko, hvaraf 20,000 R:dr såsom anslag utan återbelalnings-skyldighet och 40,000 R:dr såsom lån, under vilkor, bland annat, att staden förbunde sig att ansvara för muddringsarbetels fullbordande inom fem år, samt Styrelsen lör Allmänna Vägoch Vattenbyggnader derefter, på nådig befallning, å Kronans vägnar, med Hamn-direktionen i Ystad, såsom behörigen utsedd Arbets-direktion, afslutat kontrakt, genom hvilket vederbörande förbundit sig att under loppet af September månad 1855 påbörja och till den 1 September 1860 fullborda muddringsarbetet, — bemälde Hamn-direktion uti en den 9 sistlidne Februari lill E. K. Majit ingifven skrift, i underdånighet förmält, hurusom, på sätt ett bifogadt, af tjenstförrättande Chefen i Södra Vägoch Vattenbyggnads-distriktet afgifvet yttrande äfven vitsordade, ofvanberörda muddringsarbete, hvilket, utan Direktionens förvållande, blifvit fördröjdt derigenom, att ett af Direktionen i god tid bestäldt ängmudderverk icke förr än ett och ett halft år efter arbetets påbörjande bekommits, sedermera icke kunnat fortgå med den hastighet, som varit beräknad, af orsak att en massa af stenblock påträffats, inbäddad i hamnbottnen; hvadan, och då detta sednare förhållande qvarstode såsom ett lidsspillande hinder för muddringens jemna Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 102. 221 fortgång, Direktionen i underdånighet begärt, att den för arbetets fullbordande bestämda arbetstid måtte varda med ytterligare fem år förlängd; och har E. K. Maj:t, genom omförmälda nådiga Skrifvelse, till Rikets Ständers pröfning öfverlemna! ifrågavarande underdåniga ansökning.
Nedsältningen af detta förbud till 76 trådar på tummen i ränningen har verkat och verkar ganska ofördelaktigt för inhemska Bevillning*- Utskottets Betänkande, IV.o 12. 8<) inhemska bomulls-väfnadsindustrien och jag håller derföre, att återställandet af den förra grunden för förbudet eller 88 trådar på tummen skulle vara ganska fördelaktigt, helst vid det ytterligt låga pris, hvartill inhemska jbomullsväfnader säljas, det ingalunda är att befara det deraf någon obillig prisstegring för förbrukaren skulle uppstå. 4:o Vid bestämmelserna i de tulllaxe-förslaget åtföljande underrättelserna, angående restilutioner af de för rå-ämnena erlagde införsel-afgifter vid utförseln af förädlade produeter i allmänhet och serdeles rörande artikeln väfnader. För att 0111 möjligt kunna för inhemska slöjdfliLens produeter bereda afsättning i Norrige och Finland, lill utbyte mot den bebelydliga införseln lill Sverige från båda dessa grannländer, yrkar jag, alt lull-reslitulionen mätte så beräknas, att den erlagde tullen för rå-ämnena fullt ålerbekommes af varu-förädlaren; och emot detta yrkande synes så mycket mindie någon invändning böra göras, som Stats-Cassan genom en sådan restitution alldeles icke gör någon uppoffring eller förlust.” Rättelser: Pag. 3 af Bil. till Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o ti, a råd. nedifrån, finnes å art. Filar införsels-tullen, i en del exemplar utsatt till 00 sk., men bör vara 20 sk. Pag 16 vid ari. Jern, Smidt eller valsadt, Stång etc. finnes likaledes i en del exemplar värdet utsatt till 6 R:dr och införsels-tullen lill a R:dr, men bör vara, det förra 16 R:dr och den senare 4 R:dr. Bih. till R. St. S Sami. 1 Afd. 6 Haft. T STOCKHOLM, I Mahcm, i844» Bil. till Bevilln.-Utsk. Betänk.
Man har åtminstone i sådant fall handladt i full konseqvens med formerne, då man deremot tillförene gjort tvertemot hvad K. M. förut beslutat. Jag anser största skäl vara för handen alt bifalla den eftergift, hvarom den vid betänk, fogade reservation innefattar framställning och hvilken Hr von Hartmansdorff biträdt. Litet hvar känner, hurusom fisken under vissa perioder är af utmärkt god beskaffenhet, då, under en annan period, ett motsatt förhållande inträffar, och erfarenheten har derföre visat, att vid utarrendering af alla slags kronofisken, men i synnerhet laxfisken, arrende-afgifterne stundom uppgått till högst betydliga belopp, stundom åter nedsjunkit till £ kanske till 7] af hvad förut varit betaldt; och så har äfven inträffat med Mörrums laxfiske. Månne vid sådant förhållande det icke är billigt och rättvist, att R. St., som kommit i erfarenhet deraf, att nuvar. arrendatorn och hans familj blifvit genom ett alldeles öfverdrifvet arrende bragte till tiggarestafven, må få åtnjuta den eftergift, som för dem är af behofvet så högt påkallad. Jag för min del tillstyrker hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit och hoppas, att StatsUtsk. skall, vid sakens ytterligare skärskådande, derå fästa tillbörligt afseende. Hr von Hartmansdorff: Det förefaller mig, som hade Frih. Cederström, J., icke genomläst det ifrågavar. betänk., enär han talar om gräset, som skall vexa i ån.
Innan någon hufvudräntepersedel föreslogs till antagande, afvägdes noga alla skälen både för och emot en dylik åtgärd, men då något system måste följas och då man i det ena fallet icke kan utgå från en grundsats och i det andra dermed likartade från en annan, får man icke förtänka Utsk. att det, såvidt möjligt varit, velat införa likhet emellan de serskildta länens räntetitlar. Såsom ett exempel, hvarthän det skulle leda, om man vid mera omfattande frågors behandling läte än den ena och än den andra representantens yttranden föranleda till afvikelse!- från den bana, man ansett sig böra följa, ber jag att få nämna, att sedan en ledamot af StatsUtsk. från ett visst län ifrigt påyrkat, att en viss förvandling skulle för samma län föreslås, förklarade samme ledamot några timmar derefter, sedan beslut i öfverensstämmelse med hans åsigt blifvit fattadt, att han misstagit sig och yrkade, att en annan förvandlingsgrund skulle följas. På detta sätt tror jag att det ganska ofta skulle komma att gå, derest man alltför obetänk - Den 20 Maj e. m. 225 obetänksamt lyssnade till den ena eller andra ledamotens framställningar. Gr. Sparre har åberopat den stora prisstegring, som smöret undergått från år 1846 till år 1853, utgörande 1 R:dr 16 sk. Om Gr. Sparre behagade närmare granska tabellen, så skall han finna, att skillnaden emellan 1852 och 1853 års smörpriser utgör 32 sk. Orsaken härtill inses lätt, blott man erinrar sig förstnämnde års missvext å foder. Detta var således ett undantagsfall, som hvarken togs eller borde tagas i betraktande vid förslagets upgöiande. Jag fortfar att yrka bifall till förslaget. Gr. Mörner: Vid den anmärkn. Gr. Sparre bär gjort, anser jag icke någon synnerlig vigt böra fästas, enär skillnaden emellan 1852 och 1853 års rågpriser utvisar, att spanmålen under dessa år varit till priset ännu mera fluktuerande än smöret.
Deraf följer åter, att gränsorne för den politiska friheten bestämmas igenom detta dess ändamål, och att deruti igenfinnes den måttstock, efter hvilken man kan dömma, huruvida den enskildes inflytande uppå Lagstiftningen är för litet eller för mycket inskränkt. Likasom vid Lagens verkställighet eller tillämpning det är angeläget, att icke Domarens eller Regentens vilja sättes i stället för Lagens föreskrifter, likaså är det vid sjelfva Lagstiftningen af vigt, att icke dess gång hindras eller förvirras af enskilde viljors obehöriga inflytande, att alltid Lagen måtte vara ett uttryck af allmän vilja öfver ett allmänt kändt behof och att den enskildes rättigheter eller verkningssätt såsom medlem af Lagstiftningen icke måtte rubba de allmänna förhållanden, hvilka, för Samhällsordningens bestånd och dess öfriga medborgares säkerhet, äro stadgade och införde. Då jag med desse allmänna fordringar jemför de uti 56 och 110 §§ RegeringsFormen och 49, 57 och 78 §§ Riksdags-Ordningen innefattade stadganden, bekänner jag, att jag finner deruti, dels en sådan utvidgning af individuens verkningssätt uppå det hela af Lagstiftande Corpsen, som synes mig öfverskrida gränsorne af dess billiga fordringar, dels en öfver verkeliga hehofvet utsträckt frihet för dess åtgärder, hvilken då den går öfver ändamålet, betager möjligheten af den controll, hvilken individuen, ehuru väl en del af Lagstiftande Magten, icke mindre bör vara underkastad än individuen såsom Embetsman. Grunden till det förra af dessa anföranden finner jag uti den tolkning, man gifvit åt 56 § i RegeringsFormen, och hvilken genom 49 § af Riksdags-Ordningen blifvit ännu närmare bestämd. Det var visserligen en lika så klok som billig föreskrift, det stadgande uti 56 § af Regerings-Formen, aftinga mål skulle afgöras, innan de blifvit remitterade till behörigt Utskott. Bilaga H till Mein. N:o 8. 133 Derigenom förekommes allt förhastande uti de Respective Ståndens beslut och man förskaffade sig en utväg att till Ståndens öfverläggningar alltid återfå ärenderne utredde och till fullständig pröfning närmare mognade.
Sprengtportens förslag, delar jag de åsigter han i allmänhet uttalat, utom i afseende på bevillningens utgörande, och jag fäster mig icke mycket vid 8 Den 1 April f. m. Gr. Lagerbjelkes inkast deremot, ehuru jag medgifver att, om man icke kan åstadkomma en någorlunda lika kontroll på allas inkomster, man begår en orättvisa. Jag tror dock, att Taxeringskomitéerne, om de väl sammansättas och ordentliga grunder upgöras, skola mera samvetsgrannt förfara än hittills, oell att orättvisa derigenom kan undvikas. Enl. min åsigt, förefinnes i Bevilln.- Förordn. åtminstone en punkt, som torde påkalla en olika beskatt ning. I 36 § nemi. omtalas beskattning å gåfvor och testamenten. Denna beskattning är der bestämd till högre procent än å någon annan inkomst, och detta torde hafva skäl för sig, enär gåfvor och testamenten icke äro hvad man egentligen menar med årlig inkomst, utan de äro endast en tillfällig kapital-inkomst. Min öfvertygelse är, att om Frih. Sköldebrands förslag antages, vinnes det riktiga i de hufvudgrunder Frih. Sprengtporten framställt, och derigenom hindrar man icke genom bestämda föreskrifter att, i händelse af behof i något specielt fall, fastställa en olika procent-beräkning. Jag anhåller således, att Frih. Sköldebrands förslag måtte antagas, och jag får för R. o. Ad. uttrycka min under flere år samlade erfarenhet, alt, utan att ett väl utarbetadt förslag i alla dess detaljer öfverlemnas till BevillnrsUtsk. kommer denna fråga att ständigt upskjutas. Man har här mycket talat om Bevilln:sUtsk:s skyldighet att inkomma med ett eget förslag, men denna skyldighet har Utsk. omöjligen kunnat upfylla; och jag hemställer till de Hrr, som yttrat sig i motsatt syfte, huru de vilja eller kunna begära att i en komité af 16 personer, som af utgången äro intresserade, något riktigt förslag skall kunna upgöras, helst då man hvarje gång - bestämmer en kontroll, stöter intressen och frågans lösning är beroende af votering. Skall icke då lusten att åstadkomma ett helgjutet förslag helt och hållet förtagas.
Jag tror att, om Rikets Ständer kunde utfärda en instruction, som vore stridande mot Grundlagen, uppkom det förhållande, att den, i de delar, uti hvilka den ej vore dermed öfverensstämmande, ej kunde förbinda till verkställighet; men här uppstår en väsendtlig skilnad emellan en instruction, utfärdad af Rikets Ständer, som Konungen ej karij och en, som Konungen ej vill, utfärda, och det är härutinnan Konungens Rådgifvare göra sitt grundlags begrepp gällande, och det är i sanning bekymmersamt, att Rikets Ständer och Konungens Rådgifvare så sällan förstå grundlagen på lika sätt. Att meningen skulle hafva varit, att undanrödja ett sådant förhållande genom Instructionen, kan jag ej se på annat sätt, än under den förmodan, att närvarande Ständer skulle frånkänna sine företrädare 1823 års Ständer all rättvisa i åsigter, i afseende på det förslag de afgåfvo, och då det ej kan vederläggas, att det närvarande förslaget innefattar en inskränkning af 2 §. i nu gällande Instruc - Den 9 Fe b r u a r i i f. m. 77 tion, så kan jag ej se, huru man kunnat hoppas att del kunde antagas. Yi äga bland Konungens närvarande Rådgifvare personer, hvilka såsom Revisorer ägt tillfälle att tillämpa instructionen, och erkänt tydligheten af stadgandet. Friherre af Nordin har nemligen gjort det, ehuru, jag medgifver det, han tillika förklarat sig anse det böra vara annorlunda. Det är således verkligen en inskränkning, som åsyftats. Deruppå lärer hela saken bero. En annan Ledamot har framstält den fråga, hvad det skulle blifva för en granskning, som ej skulle framställa hela kedjan af resultater. Jag ser ej behofvet af denna kedja. Jag blifver af den öfvertygelse att granskningen af ziffran är så likgiltig, att om den till och med ej företoges, vore det af föga betydenhet. RiksdagsBeslutet utgör i min tanka styrelsens debet, och verkställighetsåtgärderna dess credit. Revisionen skall tillse, om dispositionerne äro i öfverensstämmelse med RiksdagsBeslutet och Rikets Ständers förordnanden.
Resolution d. 21 Juli 1793, ej få, såsom enskildes fullmäktige, drifva saker för rälta, utan sina förmäns tillstånd, detta vilkor för rättighetens utöfning blifvit föranledt af Bonde-Ståridets i underdånighet förda klagan deröfver, att Landtmätare, genom sakdrifvareyrkets utöfvande, försummade sina tjensteåligganden; får Utskottet, enär det är förmäns pligt att tillse det underordnade uppfylla deras 4 Lag-Vlskotlels Belänkande, M 48. skyldigheter, och således att afhålla dem från sådana utom tjensten liggande bestyr, hvilka derför kunna blifva hinderliga, vördsamt afstyrka bifall å ifrågavarande motion. Stockholm den 12 Augusti 1851. Ank. till Exp.-Utsk. deh 13 Aug. ISSI, kl. 10 f. iö. Betänkande, i anledning af vackt motion om ändring i lagens stadganden om tiden, då hemman å landet och hus i staden skola afträdas. Enligt 5 och 10 §§ i Jordabalkens 16 Kap. är rätter fardag å landet den 14 dagen i Mars månad samt i staden, om våren den sista dagen i nämnde månad, och om hösten den sista September. Den olikhet, som härutinnan således eger rum, skulle, efter hvad Herr Grefve Mörner, C. G, uti ett af Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet remitteradt memorial, förmenat, medföra flera olägenheter. ”Gränsskillnaden emellan stad och land, emellan yrken och näringar” bortfölle nemligen allt mer och mer. Der före skedde ock flyttningar från land till stad oftare än tillförene. Den, som den 14 Mars lemnade sin bostad å landet, fick emellertid icke tillträda den han förskaffat sig i staden förr än den sista i samma månad; och deraf härflöte de antydda olägenheterna.
Först därnere i »parken», dit hon gått för att få tiden till att gå med läsning och där hon icke kunde låta vara med att vänta på honom, ehuru hon visste, att han icke skulle komma, – med att vänta och speja, om icke det gråa strecket komme, om icke den ranka, stilla gestalten döke upp, – med att vänta, ända tills hennes ansikte brände och hennes händer voro is och hennes hjärta klappade så sällsamt hastigt och ojämnt och så plötsligt höll inne för att genast åter begynna hamra. Så hade hon sprungit upp och därifrån, utan att se sig om, som vore någon i hennes rygg. Men i hennes rum glodde de ljusblommiga tapeterna och det gamla husgerådet så dumt tillfreds på henne, och hon kände sig så främmande och så ensam och så utesluten i allt detta som en med sig själf förnöjd familj samlat omkring sig, att hon måste bort, ut. Och hon gick och gick. Och som hon nu klättrade omkring bland klipporna, begynte något draga, och det drog starkare och starkare, och hon visste, att när det började, hjälpte intet motstånd. Och hon följde. Om en stund dök lotsåldermannens hus upp, och hon såg hans fönster. Hon blef stående bakom ett klipputsprång och betraktade dem. Länge hade hon stått sålunda och blickat på hans fönster, och det hade blifvit stilla inom henne. Det var det enda som hjälpte. Mången morgon, när den tidiga dagen väckte henne och hon tyckte, att det skulle dröja en evighet till badtimmen och att hon icke skulle kunna vänta till dess, hade hon klädt på sig och gått ut, gjort en stor båge rundt kring ön, på det att öinvånarne, hvilka höllo stark utkik med de bägge främlingarna, icke måtte fatta misstankar, och så omsider nått till en punkt, från hvilken hon kunde skönja hans fönster. Ibland hade barn kommit och utbjudit snäckor till salu, och då satte hon sig mellan klipporna och pratade med dem, med hans fönster i sikte. En gång hade han därunder kommit ut ur huset och varseblifvit den ljusa fläck, som hennes klädning bildade, och styrt hän mot denna. Men när han så blifvit henne varse, såg hans ansikte så underligt slutet ut, och sedan dess hade hon icke mer vågat söka hans fönster ... ända tills i dag.
Stycket gafs utan tvifvel på grundspråket, ty man eger qvar en tryckt broschyr med titel: ”Innehåldh af Senecæ Tragoedia om then rasande Hercules”373, uti hvilken utom ett versifieradt företal till deras Majestäter, hvaraf framgår, att stycket i deras närvaro blifvit uppfördt af medlemmar utaf den vidtbeprista Akademien i Upsala, äfven finnes ett versifieradt angifvande af innehållet utaf den latinska tragediens fem akter. Sådana innehållsredogörelser eller programmer brukade att utdelas bland åskådarna både vid de utländska jesuiterskådespelen och vid akademiska teatern i Strassburg; på sednare stället hade de alltid poetisk form; afsigten med dem var att göra åhörarna bekanta med innehållet och gången af det uppförda latinska eller grekiska skådespelet374. Det svenska programmet såväl som företalet är författadt i 8-radiga stanzer med qvinliga rim i l:sta, 3:dje, 5:te och 6:te versraderna. Der en sådan ledning var nödig för de i språket okunniga åskådarna, måste man sörja för riklig ögonfägnad för att underhålla uppmärksamheten. Både jesuiternas och Strassburgerstudenternas stycken gåfvos med stor prakt; det är då ganska sannolikt att äfven uppförandet af denna Senecas tragedi varit särdeles praktfullt och vida skilt sig från det vanliga sättet för studentkomediernas spelande. Den lär, enligt Klemmings förmodan, blifvit gifven 1648 vid Maria Eleonoras hemkomst kort före Westfaliska fredens afslutande. Oaktadt Christina mycket vistades i Upsala vet man ej att omtala, det hon bevistat någon studentkomedi eller att någon sådan blifvit under den tiden derstädes uppförd. Deremot lät Christina julen 1651 vid sitt hof i Upsala uppföra ett teaterstycke, deruti hon sjelf spelade kammarpiga och Olof Rudbeck herde med en skalmeja, ”den han väl förstod att spela. Men hvilket stycke detta varit, är okändt375. På Stockholms slott hade Christina inrättat en teater, hvilken kallades ”stora Spel-salen” eller ”la grande Salle des Machines.”