Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Elt sädant befluk enhälligt faltadt, med klokhet och kraft utfördr, är säkerligen der enda steg som kan aflägsna den för hwarje Swensk man mäst rysliga tanka, frihetens förlust, sköflade provincer ödelagde fält, den wäldförda oskulden, och änteligen den manliga ungdomen borkfläpad att under ett främmande luftstreck blöda för ett främmande interesie; denna sanning bestyrkd af andra nationers warnande exempel, har äfwcn genom kidehwarfwets dag frän dag mer utwecklade olyckliga politik blifwit sa fattlig, atl hwarje klart seende, latt sinner nödwändigheten, att i tid genom kraftiga medel förebygga hotande olyckor och såmedelst sätta en gräns för hersklystugdens redan tillräckligt updagade afsigker. Swarec pä den första och hufwndsakligaste pnncten uti Konungens nädiga proposition, anser' jag derföre såsom gif wit, men den i sammanhang dermed upkomna fräga, antingen legning bör tittaras, eller 0», den Den l5 Nast. den till förswaret päraknads, bör personligen en sadan skyldighet fullgöra, är icke lika lätt alt bedöma , och swarigheten all häruti fatta det rätta, förstoras i samma moa, man nied fördomsfri och samwersom grannlagenhet undersöker ämnet — ma handa widläda bada dehn principer, fattade Uti sin wrdsträcktaste bemärkelse, betydliga brister, — vitt legningssystemet utsträckcö sä långt, att hwar och en som möjeljgcn kan uckelsta en erforderlig summa för atr sa en karl i sikt ställe, skulle utan betänklighet undandraga sig förfwarsskyldigheten, mors sädanr wisit icke upmnnlrande för den annars i samma belägenhet stadde, men obemcdlade ynglingen att wara nöjd med sitt oblida öde, och att sädant kunde medföra skadelig inflytelse pä jordbruk och näringar, hwilka härigenom beröfwadeS mänga närande armar will jag icke bestrida.
— Till ytterligare stöd för detta mitt omdöme åberopar jag slutligen ännu ett sannt yttrande i ämnet af förutnämnde Utskott vid sistförflutna riksdag: »Hvad Staten flir detta ändamål bekostar, »återgäldar framtiden i både andlig och lekamlig kultur till ett värde, olver— men »icke understigande värdet utaf afkastningen af hvilket annat statsförlag som helst.» Häruti instämde Rikdags-fullmäktige C. J. Svensén, Pehr Nilsson och M. Mänsson. Emot 63:dje punkten mom. litt. h (ang. Folkskole-lärares pensionering): af Professor Carlson: »För den högst behöfliga förbättringen af Folkskole-lärar nes löner har Utskottet tillstyrkt ett anslag, som efter all anledning kommer att medföra välgörande följder. Men föga mindre vigtigt är det att i tid sörja för ordnandet af pensioneringen för lärarne vid dessa skolor. Det är icke blott för lärarens skull behöfligt, att han må veta sig, efter en mannaålder full af mödor, hafva utsigt till en sorgfri ålderdom; utan det är för skolan väsendtligt att kunna i de förtröttade och åldrande lärarnes ställe använda friska och nya lärarekrafter. Vid 1850 och 1851 års riksdag afsatte Rikets Ständer, af de besparingar, sorn uppkommit å de vid föregångna riksdagar beviljade anslag för lolkskoleundervismngens befrämjande, en summa af 80,000 R:dr Banko till understöd för afskedade Folkskolelärares pensionerande, i de stift, der, genom Folkskolelärarnes och för sarolingarnes - Siats-Utskottets Utlåtande JYs 123 (Fortsättning). 65 sarnlingarnes bidrag, en fond för detta ändamål kunde bildas. Inom tvänne stift hafva, på de för detta ändamål stadgade grunder, så beskaffade föreningar uppstått och af den anslagna summan har ett belopp af tillsammans 18,060 R:dr R.mt tili dessa stiftsföreningar utbetalats.
Varén eller till viss man och Ordres må äga, enär betalning för de samma ej blifvit fordrad eller Lagsökning mot Utgifvaren anställd inom Sex månader efter förfallodagen; af Handlanden Vigander; att vid Lagsökning för skuldsedlar, ställde till viss man, Konungens Befallningshafvande må, på enahanda sätt, sorn angående Förskrifningar ställde till innehafvaren eller till viss man och ordres är förordnadt, genast ålägga gäl» denären förklarings skyldighet, vid äfventyr att ej vidare varda t målet hord, äfvensom att den i Kongl. Förordningen <1-, 11 Dec, 1766 KrorioFogdarne föreskrifria tid af irenne månader, inom hvilken de böra till verkställighet befordra laga kraft vunne Domar ock Utslag må förkortas; och af Rådmannen Sjöbohm, att executiva påföljden, så val för gäldenären sorn löftesmän, må bestämmas i afseende å så beskaffade Skuld-Sedlar, som, ehuru stal 1- de till innehafvaren eller till viss man och ordres, likväl icke innehålla annan förfallo-dag, än viss tid efter skeende uppsägning. Sedan alla dessa Motioner blifvit till UagTJtskottets handläggning hänskutna, har Utskottet tagit de samma i öfvervägande och får öfver hvarje af dem afgifva följande utlåtande,. Enär Lagen uti j Capitlet 5 §.
S. D. Efter skedd föredragning remitterades till BevilInings—Utskottet motioner af: 4:o Anders Söderholtz från Södermanlands län, om nedsättning i karta-sigillataafgiften för bouppteckningar, i hvad den afser fastighet, jemte derom afgifna yttranden; samt 2:o Olof Pehrsson från Gefleborgs län, om befrielse från bevillning för krononybyggare, som åtnjuta frihetsår. S. 1). Till Lag-Utskottet remitterades motioner af: 4:o N. P. Bäckström från Calmar län, om ändring i Kongl. Förordningen den 20 November 1845, angående lösöreköp; samt 2:o Gustaf Johansson från Kronobergs län, om förändring i väghållningsskyldigheten samt att Staten måtte öfvertaga halfva kostnaden härför. S. D. Föredrogos och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande motioner af: l:o Jan Andersson från Stora Kopparbergs län, om förändringar i 20 och 21 §§ af Kongl. Förordningen den 1 Oktober 1858, angående tillverkning och försäljning af krut; 2:o Erik Hansson från Gefleborgs län, om ändringar uti 16 och 51 <§§ af Kongl. Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852, i fråga om skyldigheten för sågverksegare att hålla kista för sågspåns samlande; 3:o samme ledamot, angående äudring i tiden för auktioners hållande på landet; 4:o Henrik Hansson från Wester-Norrlands län, om inskränkning i den hittills medgifna tid för elgjagt; samt, 5:o Josef Smedberg från Elfsborgs län, om förändring i grunderna för roteringsskyldighetens utgörande. S. D.
Den 18 Mais e. ni. 3:o Bifall till följande Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets: angående yrkad befrielse för Kihls, Axbergs och Hofsta socknar från utgörande af åtskillige prestationer till Dylta Svafvelbruk; i anledning af verkställd granskning af Tullverkets räkenskaper och förvaltning för år 1826; angående anordnande efter Stat från StatsContoret af löner och pensioner vid alla förvaltande Verk och Inrättningar; i anledning af verkställd granskning af den så kallade Lappmarks EcclesiastikFonden; rörande liqvidationen af åtskillige Medborgares i de Förenta NordAmerikanska Staterne fordringsanspråk hos Svenska StatsVerket; angående vedergällning för Hemliga Utskottets Cancellieoch Vaktbetjening; angående förändring och reduction af Hemmansräntorne i de Län, der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde; om inventering af Rikets regalier; angående brobyggnads uppförande vid Borgås Sund; angående förändrad reglering af Fjerdingsmännens löneanslag; i anledning af väckt motion, att Fjerdiugsmans-tjensten icke må af fräIset bestridas; med berättelse om verkställd granskning af Saltpeterfondens räkenskaper för år 1826; i afseende på öfverSlyrelsen af NummerLotteriel; angående åtskillige af de uti 60 § RegeringsFormen omnämnde Bevillningars lefvcrering till RiksgäldsContoret. Den i8 Mars e. m. Statsoch BevillningsUtskottens: angående dels nedsättning i Bevillningen för Storfiskesldkare, dels Statsanslag -för Skärgårdsfiskets upphjelpande. Statsoch BankoUtskottens: i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om ytterligare anslag af Allmänna medel till Götha Canal-byggnads fullbordande; och angående företagande afen Inspectionsresa på Götha Canal af visse Deputerade inom samtelige RiksStånden. BevillningsUtskottets: med voteringspropositioner om Tull å Spannemål; och angående upphörande af Slädernes Saluaccis.
3:dje momentet i Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens förslag kan gifva anledning, icke torde komma i fråga, trott sig ega giitigt skäl till den förutsättning, att det anslag, som i sådant afseende kan komma att erfordras, och hvilket, för den händelse, att sådan Fattigvård, som i nämnde §. och moment omförmäles, skall af Staten ensamt och utan inskränkning öfvertagas, enligt Utskottets tanka, måste blifva högst betydligt, likväl för närvarande torde böra inskränkas till hvad oundgängligen erfordras till understöd för de orter, hvilka af en sådan Fattig-försörjning äro mest betungade; och ehuru Utskottet, enligt hvad här ofvan finnes anfördt, icke är i tillfälle att fullständigt pröfva, hvad utöfver de redan anslagne 6,o43 R:dr 8 sk. kan komma att oundgängligen blifva af nöden, Stats-Ut slottets Utlåtande , N:o 5 00. y liar Utskottet likväl, med ledning af de upplysningar, motionerne lemna samt beräkning af hvad för de deruti icke omförmäide Garnizons-orter må anses skäligen böra blifva behöfligt, funnit sig kunna antaga, att, så framt det af Rikets Ständer, genom bifall till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens förslag, åsyftade ändamål skall kunna i någon betydligare mon vinnas, en mindre summa än 10,000 R:dr Banco årligen, icke lämpligen bör komma att anvisas, likasom Utskottet föreställer sig, att, innan en sådan närmare pröfning och utredning af frågan, som Utskottet bär ofvan antydt, egt rum, Rikets Ständer icke torde böra medgifva, att för närvarande ett högre belopp, än nämnde årliga anslags-summa, må för detta ändamål få användas. På grund häraf tillstyrker Utskottet: att Rikets Ständer utöfver den summa af 6,»43 R-dr 8 sk. Banco, som för närvarande finnes å Riks-statens 6:te Hufvud-tilel anvisad, måtte till understöd för den Fattigvård, som, enligt 23:dje §.
Den 22 Maj. 345 Konungen är Svenska kyrkans högsta öfverhufvud eller Summus Episeopus Eoclesise; men mig synes, att det går alltför långt i skyddandet af statskyrkan, hvilken i och för sig ändock har så mycket skydd, att jag tror det vore lämpligt att lemna något mera frihet åt dissenters och mindre utsätta dem för godtycket. I lista mom. borde orden ”rena evangeliska» utbydas mot »lutherska.” Då det kan vara fråga om, huruvida det är öfverensstämmande med tidens tänkesätt att absolut förklara den Svenska statskyrkan vara den rena evangeliska, torde det icke vara skäl att i en författning begagna ett sådant uttryck. Jag får fördenskull anhålla om propos. på återremiss af denna §, samt att TTtskit måtte taga saken i noggrannt öfvervägande och tillse, det författnin, på sätt Hr Rosenqvist yrkat, varder satt i öfverensstämmelse med Norska dissenterlagen. Hr von Qvanten, Emil: Då det synes mig klart, hvilken riktning, som vid denna riksdag, är den rådande i denna fråga, anser jag det icke tjena till något, att söka förfäkta en motsatt åsigt, och jag inskränker mig derföre blott till att gifva tillkänna, det jag hvarken gillar Lag-Htsk:ts eller K. Mits förslag till författning, utan helst önskar återremiss å hela förslaget i öfverensstämmelse med Hr Rosenqvists reservation. Jag vill dock icke framställa denna önskan såsom någon begäran, emedan jag är förvissad att den icke vinner bifall. Man har här yttrat, att en verklig religionsfrihet är en utopi, ett i och för sig mycket vackert ideal, men opraktiskt. Helt annat lärer dock Kristus sjelf, då han säger: »mitt rike är icke af denna verlden”, dermed förklarande, att inga menskliga föreskrifter, inga verldsliga stadgar uppehålla religionen. Det torde icke behöfvas mycken blick för att upptäcka, att hela andan i vår religion består deruti, att menniskan befinner sig i ett visst förhållande till Gud, och att detta förhållande är helt och hållet fritt. Och denna ställning skulle vi vilja afsäga oss. Hvad kan sådant kallas? Är det icke misströstan till Kristi lära?
Det synes således, att Utskotten icke befattat sig med annat än sjelfva sältet, hvilket ock synes förenligt med både Regeringsform och Ståndens egna tankar. Hvarje afvikelse från denna ordning synes mig uppkomma blott i följd af en vana från äldre tider; men endast på grund af en sådan vana synes det mig icke vara skäl, att fortgå på samma vis, särdeles som man deraf rönt så förstörande verkningar. Yi hafva 120 Den 26 Mars e. m. sett, att 1809 års Ständer ville återbringa den ordning uti Rikets Financer, sorn af den tidens sätt att afhjelpa behofven rubbades; men Götha Canal har förekommit, att denna 1809 års plan kunnat fullbordas. Man har vid flere af de följande Riksdagarne varit nödsakad att förminska de af Konungen begärda anslag, under det man anslagit i| million till Götha Canal; och dessa uppskjutna behof bidraga utan tvifvel till de stora extra-ordinära anslag, som Kongl. Maj:t nu finner af nöden. Ett sådant förfarande vid Riksdagarne synes icke vara något exempel att efterfölja; och tiden är nu inne, att börja en mera principenlig behandling af Riksdags-ärenderne; så myc-i ket nödigare om man vill, att tiden för Rikets Ständers öfverläggningar skall kunna inskränkas. Man har vid denna Riksdag ansett Riket vara i den lyckligaste belägenhet, och funnit besynnerligt, att Statsoch BancoUtskolten icke med öppna händer gått in på detta förskott. Denna omständighet lärer icke röra våra förhållanden till utländska makter, utan Statens inre financiella ställning. Det kan då icke vara obekant, att de 3:dje och io:de AnslagsTitlarne äro betydligt skuldsatta, och att dessa skulder icke uppgå till små belopp. När dertill läggas de stora anslag af 3 millioner, som vid denna Riksdag blifvit begärda, så synes mig, att Riket, i hänseende till sin financiella ställning, icke ens Den 26 Mars e. m. är i samma lyckliga belägenhet, som vid förra Riksdagar.
Jag vill icke för närvarande ingå i något vidare yttrande om de anmärkn:r, som emot andra delar af betänk, blifvit framställde, emedan det onödigtvis skulle upptaga tiden, utan anhåller derför endast, att den första punkten måtte afgöras så som Utsk:n den framställt. Hr Skogman: Jag vill blott nämna, att jag anser den rättighet, som RiksStm äga efter den förändring, som vår grundlag vid denna riksdag undergått, hvilken rättighet också af Frih. Cederström blifvit åaeropad, den nemi. att genast med förändringar antaga från TJtsk:n inkomna betäuk:n, leda till en alltför vig och knapphändig behandling, för att man skulle deraf begagna sig, då frågs är om antagande af ett lagförslag. Hvad för öfrigt olämpligbeten af de uppställda voter.propos. angår, så härrörer detta deraf, att man velat med juridiska bestämmelser om privatbankernes rättsförhållanden inblanda financiella bestämmelser, hvilka aldrig borde vara föremål för en civil-lag. 1827 års författning har fått kraft af lag, och fast den icke rörer rättigheten att utgifva egna sedlar, så rörer den dock hvad den bör röra, som är privatbankernes rättsförhållanden. Bestämmclserne deremot om grundfond etc. utgöra icke föremål för civil lagstiftning, utan för iinanciel lagstiftning. Den 14 Maj e. m. 495 Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Af discussionen visar sig saken nu för mig ännu litet klarare, än då jag nyss yttrade mig. Jag finner nemi., att första § af det förslag till lag för enskilda banker, som de förenade Utsk:n afgifvit, utgör grundvalen för R. o. Ad:s och BorgareSt:s beslut, hvilken grund har af 2:ne Stånd blifvit afslagen, och att Presteoch BondeSt:ns hela uppställning af frågan grundar sig på den sista § af samma förslag, hvilken mening också blifvit af 2:ne Stånd afslagen. Dä således i båda dessa frågor två Stånd hafva stannat emot två, måste de i min tanka ovillkorligt förfalla.
I följd häraf får Utskottet, för frågans afgörande, föreslå följande voteringsproposition: »Den som vill att aflöningen för de 2:ne Adjutanterne vid Presidents-expeditionen och Artilleri-militär-kontoret i Krigs-kollegium bestämmes till 600 R:dr R:mt för hvardera, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna aflöning att uppföras med 800 R:dr samma mynt.» 13:o. För Krigs-kollegii Advokatfiskal, hvilken nu uppbär 2,400 R:dr och, enligt Kongl. Nlaj:ts Nådiga Proposition, skulle erhålla 3,500 R:dr, hade Utskottet föreslagit aflöningen till 3,000 R:dr. Af tvänne Stånd, nemligen Presteoch Borgare-stånden, är detta förslag bifallet, hvaremot Ridderskapet och Adeln bestämt nämnde aflöning till 3,500 R:dr och Bonde-ståndet till 2,500 R:dr. Då alltså ett Stånd beviljat ett högre och ett annat Stånd ett lägre aflöningsbelopp, än Utskottet föreslagit, har Utskottet, med afseende derå, att den summa, som de öfriga håda 8 Stats-Utskottets Memorial M 149. Stånden, eller Presteoch Borgare-stånden, i enlighet med Utskottets förslag, bestämt, innefattas i det högre aflönings-beloppet, ansett frågan vara i öfverensstämmelse med nyssnämnde två Riks-stånds mening afgjord; och då flera frågor förekomma, hvilka vid behandlingen hos Riks-stånden fått samma utgång, som den förevarande, och, i följd af Utskottets nyssnämnda uppfattning, icke blifva i detta Utlåtande omförmälta, har Utskottet trott sig allenast böra förhållandet här anmäla. 14:o. Uti sednare delen af mom.
Huset kunde genom sitt anseende understödjer der; emedan i Mana fall da Nationens representanter wvre församlade, det allmänna behofwets och förtroendets inflytande alltid skulle blifwa kraftigare än hwilka bokstafligen i föreskriften, som häldst, enär häfderne och erfarenheten wittna, att äfwen utan närwaro ak en Man Lagstiftande Corps, aflidne Konungars Testamenten salim, wunnit oförändrad efterföljd, utur en olika syn k k punct r6;s Den 14 Julik. punct med den ur hwllken Konungen ansett roz §ms föreffrift, har Utffottet trott sig böra betrakta det deruti innefattade stadgande. Dä Utskottet med skyldig rvördnad och tacksamhet erkänt den omsorg för Do» mare, Magtens oberoende, som ligger till grund för den i Konungens Nädiga Proposition innefattade framställning af ämnet, har Utskottet likwäl i anse, ende till Högsta Domare, Magten såsom utgörande sista Jnstantien icke^ kunnat godkänna behofwet af ett alldeles lika förhållande. Utskottet har trott att rvid afgörande af detta ämne, torde, jemte afseende pä grundsatsen af Domare-Magtens oberoende, förenas den, alt denna Magt genom wistheten att utom gröfwa uppenbara förseelser i intet fall kunna ffiljaS frän Embttet, icke mätte utgöra en alldeles okontrollerad och vförbättrelig del af Lagskipningen, akt den igenom en sadan stags sjelfständighet icke mätte uppresas till en Stat i Staten, möjligtwis lika wädelig för enffildtas wälfärd som den styrande Magtens werkningö,förmåga och Samhällets lugn.
Stanna nu Ständerna, vid frågans återkomst från Utsk., i stridiga beslut, inträffar just det fall, som Grundlagen har förutsatt, nemi. att sakens afgörande skall hänskjutas till Const.Utsk., hvars pröfningsrätt ingalunda förhindras derutaf, att ett annat Utsk. förut i frågan afgifvit yttrande. Härigenom tror jag mig hafva visat, att den af mig föreslagna åtgärd, långt ifrån att icke kunna ske utan åsidosättande af Grundlagens bud, tvertom öfverensstämmer med densammas bestämda föreskrift, och icke heller förhindrar den vidare behandling af frågan, hvarpå Gr. Lagerbjelke tyckes fästa uteslutande afseende. Den siste värde talarens deduction, att nu förekomne fråga icke skulle vara af allmän beskaffenhet, tror jag vara aldeles öfverflödig, då 44 § Riksd.Ordn. innehåller sjelfva definitionen på hvad som med en allmän fråga skall förstås. Der står nemi.: ”allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga RiksSt:ns öfverläggning och pröfning”. Ar det nu intet tvifvel underkastadt, att denna fråga måste komma under Ständernas pröfning, så är ju frågan också uppenbarligen af allmän natur enl. den definition, som Grundlagen sjelf derpå gifver. Och måste det således medgifvas, att frågan är allmän, så förefaller det mig nästanoförklarligt, huru man vill bestrida densammas remitterande lill Utsk., då ofvannämnde § i uttryckliga och oförtydbara ordalag sådant föreskrifva’. Det synes mig derföre, att mina anmärkmr i hela deras giltighet qvarstå, utan att hafva på något sätt blifvit vederlagda af de deremot gjorda inkast. För öfrigt kan jag ej för mig redogöra, af hvad skäl man så ifrigt yrkar förslagets omedelbara afgörande af Ständerna.
Efter snissväxtåren hafva dessa anstalter fordrat utomordentliga ansträngningar, hvilka likväl blifvit betydligt underlättade genom det tillfälle till arbetsförtjenst, som den på bekostnad af Allmänna medel företagne gräfningen af afloppsdike!! lemnat. Emedlertid hafva i allmänhet Fattigvårds-anstalterne under de senare åren allt mer och mer blifvit anlitade i följd af de talrika Bosättningarne af medellöst folk, som sakna annan närings-utväg än dagsverksförtjensten. För Rofdjurs utödande finnes ett år 1823 anskaffadt jagttyg, med Ilvars begagnande skallgångar årligen anställas, hvarjemte för Rofdjur, som fångas vid andra tillfällen, gifvas belöningar af Länets Innevånare efter serskilte öfverenskommelser inom olika Districter. I Mariestad finnes en Spar-Bank som är stiftad år 1822, och hvars närvarande fond utgör 26,861 R:dr. Denna fond är under de senaste förflutne fem åren ökad med i3,^32 R:dr. För öfrigt finnas särskilte SparBanker för arbetarne vid de Commerce-Rådet, Commendeuren och Riddaren Santesson tillhörige Carlsfors Alunbruk och Bromö Glasbruk, hvilkas fonder utgöra vid Carlsfors 3,000 R:dr och vid Bromö 11,362 Ilrdr 19 sk. 9 rst. allt Banko. Såsom anmärkningsvärd! torde böra uppgifvas, att af arbetarne vid Bromö äger en —1,543 R:dr, en annan — ^7^ R-dr, och flera hvardera omkring 3oo R:dr innestående i Spar-Banken. Sockne-Magaziner finnas inom 151 särskilta Socknar af Länet med Fonder, som tillsammans uppgå till omkring x 1,000 tunnor Spannmål. De äro likväl alla med högst få undantag riktade på årlig utlåning mot högre ränta, utan afseende å det af Skördens beskaffenhet beroende större eller mindre behofvet, så att de ingalunda lemna något värn mot förlägenheten efter missväxten, då ingen Spannmåls-tillgång finnes för utlåning för än de äldre
Vid 1887 års senare riksdag framställde han sina första förslag i denna riktning, åsyftande att skaffa kvinnan rätt att kunna inväljas i fattigvårdsoch helsovårdsstyrelse samt i skolråd. Förslaget om kvinnans inträdesrätt i helsovårdsstyrelsen blef visserligen af Första kammaren förkastadt, men med sitt förslag rörande kvinnan i fattigvårdsstyrelse och skolråd firade hr Borg en dubbel triumf: förslaget antogs nämligen af Första kammaren (visserligen blott med en rösts majoritet), och då det på grund af sakernas gång visade sig nödigt att än en gång framlägga frågan för riksdagen, tog regeringen saken om hand och framlade till 1889 års riksdag ett förslag om behörighet för kvinna att inväljas i skolråd och fattigvårdsstyrelse. Detta förslag framkallade en het strid. Lagutskottet, hvars mångårige ordförande, landshöfding Bergström, vid flere tillfällen uppträdt mot reformer i kvinnans ställning, hade afstyrkt förslaget. Bland kämparne för reformen märktes äfven redaktör Borg, som kraftigt och vältaligt lade sitt ord med i vågskålen. Han fick också upplefva den triumfen att se förslaget antaget af riksdagen och utfärdadt såsom en nu till efterlefnad gällande lag, som redan på flere ställen i vårt land vunnit tillämpning. Redan vid 1883 års riksdag väckte frih. Stackelberg motion om kvinnans fullmyndighet d. v. s. om upphäfvande af egendomsgemenskap mellan äkta makar. I striden om detta förslag deltog hr Borg med vanligt intresse och vanlig lifiighet, om han också af formella anledningar ansåg sig ej kunna vara med om att bifalla förslaget. En variant af detta förslag har hr Borg framlagt vid innevarande års riksdag. Han har där föreslagit åtgärder, afsedda att underlätta skilsmessa mellan makar, där fadern ej kan eller vill försörja familjen. Det förslag redaktör Borg senast lagt fram för svenska riksdagen rör frågan om kvinnans ålder vid ingående af äktenskap. Den lägsta åldern är i nu gällande lag bestämd till 15 år. V i d 1890 års riksdag föreslog emellertid hr Borg, att den skulle bestämmas till 21 år. Denna reform ansågs dock gå för långt; förslaget föll i båda riksdagens kamrar. V i d innevarande års riksdag har det dock åter kommit upp, ån en gång framburet af hr Borg, som denna gång föreslagit äktenskapsålderns bestämmande till 18 år.