Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag får ånyo fästa upmärksamheten deruppå, att det är ett ämne, som ständigt återkommer, att alla domare, hvilka hafva sig ålagdt att ofta uprepa denna ed, klaga öfver dess innehåll, klaga öfver dess längd, och klaga deröfver, att edens förestafvande just för dess längd blifver ett alldeles själlöst uprepande af en massa af ord, så att domaren ej kan ä hvarje ord lägga den vigt, edens alfvarliga innehåll fordrar, hvaraf följer att vittnets eftertanke vid edens afläggande jemväl slappas. Af sådan anledn. har jag funnit skäligt att tillstyrka en förändring af edsformuläret, hvilken förändring jag af egen erfarenhet funnit vara nödig och nyttig och hvars behöflighet äfven blifvit af dem, som i ämnet ega sakkännedom, vitsordad. Man har sagt, att den åsyftade kortheten inskränkte sig till några ord. En talare har likväl redan uplyst, att det nya formuläret är nära hälften så kort som det gamla, men här utgöres hufvudorsaken ej af den tid, som åtgår för domaren att förestafva eden, ty om domaren behörigen verkar i sitt kall, så måste tiden räcka till, utan det är sjelfva edens innehåll, som är olämpligt, enär det bereder deni, som aflägga eden, ett kryphål, hvartill de 106 Den 12 April. taga sin tillflykt, då de vilja undandölja sanningen, förmenande att de ej behöfva yppa annat än hvad dem frågadt varder. En talare har sagt, att det gamla edsformuläret är tjenligt, derföre att det innehåller en slags instrnction för vittnet. Jag vill hemställa till hvar och en, som hört vittneseden förestafvas och af vittnet afläggas, om det sätt, hvarpå detta sker, är sådant, att det kan tillräckligt imponera pä vittnet och utgöra en föreskrift för hvad vittnet vid vittnesmålets afgifvande bör iakttaga. Dessutom är den instrnction, som man vill, att eden skall innehålla, icke erforderlig, ty lagen ålägger domaren att efter det eden är gången varna vittnet för mened och förmana detsamma att af ingen bevekelsegrund låta förmå sig att afvika från sanningen.
— Kongl. Maj:t har alltså, genom, tid efter annan, till Fullmägtige aflåtna nådiga bref, bemyndigat Kongl. Stats-kontoret att, uppå Chefens för Statens jeruvägsbyggnader skeende reqvisitioner hos Riksgälds-kontoret lyfta de lill utbetalning inom derför uppgifna terminer förfallna anslags-summorna; hvarjemte Kongl. Majit i början af sistlidne och innevarande år underrättat Fullmägtige om det belopp, som, enligt den för året fastställda arbetsplan skulle under loppet af hvarje qvartal behöfva utbetalas. — Dessutom har Chefen för Statens jernvägsbyggnader på förhand meddelat Fullmägtige närmare upplysning om de tider, då hvarje af honom hos Kongl. Stats-kontoret reqvirerad summa borde derstädes kunna lyftas. Sedan Rikets Ständer, enligt Stats-Utskottets skrivelser af den 10 Januari ocb den 28 April 1857, för fortsättningen af arbetena å vestra och södra stambanorna anvisat 4,570,000 R:dr att under sagde år inom utsatta terminer från Riksgälds-kontoret utbetalas i afräkning å de anslag, som vid dåvarande riksdag kunde för Statens jernvägsbyggnader varda beviljade, hafva utaf denna summa följande utbetalningar blifvit i vanlig ordning till Kongl. Stats-kontoret verkställda, nemligen: under första qvartalet af år 1857 R:dr 500,000: —- » andra » » samma år )) 1,550,000: — » tredje » » dito » 2,250,000: — och » fjerde » » dito )) 270,000: — * eiler tillsammans R:dr 4,570,000: — Som, enligt hvad Kongl. Majit för Fullmägtige i början af sistförlidet år tillkännagifvit, utöfver det sålunda utbetalda beloppet, jemte den från år 1856 befintliga behållning, en summa af 810,000
Häraf följer väl, hvilket måste medgifvas, att den, som gjort dessa slutsattser, måste personligen framträda lika som tiden och stället, der händelserna sig tilldragit; men jag skulle tro, att härvid icke förloras i tydlighet, om än något skulle förloras i slutsattsernes allmänlighet. Vistandet uti en landsort föranleder för öfrigt icke någon särdeles utveckling af förmågan att ordna som sig bör hvad man vet; ej heller tillförlitliga kännedomen af de rådande, eller om jag må så säga, stämplade åsigterne. Man nödgas der leta sig fram lill dem, som göra sig gällande på stället, oftast i strid med de i hufvudstaden antagne. Uti mina föregående Fe mårs* Berättelser har jag mera vidlyftigt än jag måhända bort, upptagit förhållandet innom Länet i allmänhet och uti få hänseenden har det förändrat sig; i anseende hvartill, förevarande berättelse icke kan komma att blifva så omständlig som de föregående, enär jag bordt undvika att återupprepa hvari de innehålla. Af Tabellerne vågar jag dessutom ej draga bestämda slutsatser, ehuru jag anser de nu lemnade så tillförlitliga sorn de kunna vara. Om Eder Kongl. Maj:t Nådigst täcktes erinra Sig alla de anspråk man gör och gjordt på Länsstyrelsernas verksamhet, så torde äfven Nådigst öfverses dermed, att icke alltid omsorgsfullt utarbetade Statsekonomiska afhandlingar kunna presteras. Att anspråkslöst redogöra för verkliga förhållandet, är egentligen vår sak. Huruvida våra framställningar bestå all pröfning, är något som vi icke ens kunna hoppas; men vi tro dock att en fördomsfri granskning af sak skola de alltid tåla, och angifne förhållanden, här i orten åtminstone, icke jäfvas. Länets allmänna beskaffenhet. Den beskrifning härom, som min förra Femårs-Berättelse innefattar, har jag icke något att tillägga. Till förbättrande af Länets naturliga beskaffenhet äro under de sist förflutna fern åren på enskildta jordbrukares bekostnad många kärr peli mossar upptagne och odlade, äfvensom en mindre sjö inom öfra Ulleruds socken, Abbortjern benämnd, blifvit alldeles aftappad, samt en redan för längre lid tillbaka påtänkt sänkning af Sjöarne Norra och Södra Styen verkställd.
Beträffande 24:de punkten, anser jag något skäl för densammas återremitterande icke förefinnas, utan kan den ganska väl bifallas, endast man borttager 3:ne ord, nemi. »vestra och södra.» Dessa ord böra icke inkomma i Ståndets beslut, emedan man icke vet hvilken bana, som erhåller anslag. Derföre bör ock meningen i punkten så redigeras, att man säger: att R. St:r för innev:de års arbeten å stambanorna etc. Derigenom lägges icke något hinder i vägen för anvisande af de medel, som blifva anskaffade. Någon fara af ett bifall till denna punkt kan jag icke inse; ty det är väl klart, att om R. St:r genom votering i Förstärkt StatsUtsk. besluta att jernvägar skola byggas, kan Den 13 Jani f. m. 257 kan ingen skada vara dervid att åt Fullmäktige i Riksg:sKont. updroges att pröfva, huruvida Statens öfverskott må dertill användas, eller i händelse af brist på sådana öfverskott lån skola uptagas. Jag kan icke föreställa mig, att 11." St:r icke skola ega så mycket förtroende till Fullmäktige i Riksg:sKont., att de icke skulle vilja anförtro dem en sådan pröfningsrätt. Då, enl. min upfattning, intet vinnes med en återremiss, anhåller jag om bifall till denna punkt, så mycket heldre, som kändt är, att hvarje dag Riksdagen räcker, kostar 4,000 Rdr, och en återremiss endast ökar denna kostnad. Det förundrar mig, att de Hrr, som ifrigast påyrka sparsamhet med Statens medel, nu ingalunda bry sig om denna högst betydliga kostnad, och något skäl att föröka den genom onödiga återremisser kan jag icke inse. Jag förnyar min anhållan om bifall till punkten, med den förändring jag föreslagit. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.:
som både nya omständigheter tillkommit och sjelfva framställningen iklädt sig en förändrad form, funne Justitise-Canzlers-Embetet sig ej hafva orsak att den åsyftade åtgärden i underdånighet afstyrka. Beträffande åter forum för tvistens afgörande, har Justitiae-Canzlers-Embetet, med afseende derå, att förevarande frågor vore af blandad civil och cameralnatur, hvilket ock visade sig deraf, att de serskilde hittills uppkomne och afgjorde rättegångarne mellan Kronan och kyrkorna i Halland, angående dervarande kyrkohemman, behandlats ömsom vid domstol och ömsom i administrativ väg, samt då Rikets Ständer icke begärt talans anställande annorlunda, än genom stämning till vederbörlig domstol, och Consistorium ej haft något att påminna vid en sådan form för ärendets afgörande, i underdånighet hemställt, att rättegången, derest den Liefve beslutad, måtte göras anhängig vid Härads-Rätt i orten. Utom dessa, i de vidlyftiga handlingarne förekommande, omständigheter, dem Utskottet ansett sig böra, för frågans fullständiga skärskådande, här införa, hafva, under ärendets behandling inom Utskottet, företett sig åtskilliga andra förhållanden, som gifvit Utskottet anledning alt till en viss grad ifrågasätta fullständigheten af den utredning, de i målet hörde embetsmyndigheter åstadkommit. Så är, bland annat, upplyst, alt Konung Christian IV:s Recess af år 1G43 gällde såsom Författning för hela Danska området, hvartill Halland den tiden jemväl hörde. Vidare befinnes, att ofvanberörde, af Professoren Kolderup Rosenvinge år 1840 utgifne bevis, der det omtalas, att de hemman, af hvilka kyrkorna egde landtgille, blifvit bortstadde af Konungens "Lehnsmand”, icke innehåller de i Konungens Befallningshafvandes utlåtande begagnade orden: ”för Kronans räkning ” äfvensom alt den uti betyget förekommande mening, hvaraf sy - 11 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182. siet», alt denna Lashnsmand, i sin egenskap af kyrkans försvarare, borlfästa•de kyrkans gårdar, hell och hållet uteslutils.
Hos Kongl. Majit anhöllo Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den ii Januari 1845, att Kongl. Majit måtte i Nåder låta undersöka, i hvilken mån lotsarnes lönevilkor, der så behöfves, må kunna förbättras, samt att resultatet af detta vigtiga ämnes utredande måtte inför Rikets nästsammanträdande Ständer framläggas. En undersökning uti ifrågavarande ämne har blifvit verkställd utaf den af Kongl. Majit i nåder förordnade Kommitté för utarbetande af förslag till förnyad Förordning och Reglemente för lotsoch båk-inrättningen i Riket, hvilken Kommitté ansett lotspersonalens lönevilkor böra förbättras, samt dertill ledande om nuvarande lots-taxa förhöjdes med a5 procent, men under den Februari innevarande år har Kongl. Majit förklarat någon förhöjning i nu gällande lots-taxa för närvarande icke böra bestämmas. Sedermera har en ytterligare utredning blifvit uppgjord å det belopp, som erfordras, för att kunna tillförsäkra förenämnde personal om en årlig inkomst af minst 200 Ridr för hvarje lotsålderman, i5o Ridr för hvarje mäster-lots och 100 Ridr för hvarje sekund - Kongl. Majus Nådiga Proposition N:o 3. 5 lots; af hvilken utredning inhemtas, att för åstadkommande af en sådan löntillökning erfordras, jemte den summa af 5,ooo R:dr, hvarmed anslaget för lotsoch båkinrättningen, i följd af förhöjd beräkning, ökats, ett belopp af Tio lusen Riksdaler Banko; och då så väl Konung sorn Ständer ansett tillökning i aflöningen för lots-personalen vara af behofvet påkallad, äskar Kongl. Maj:t af Rikets Ständer den för detta ändamål erforderliga sistnämnda summa 10,000 R:dr B:ko; viljande Kongl. Maj:t till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna de till målet hörande handlingar. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.
Stånd någon anmärkning icke blifvit gjord vid den föreslagne summans belopp, torde det, på sådan grund, jemväl kuno* anses såsom bifallit, och jag får i inledning häraf anhålla, att anslaget till ManufacturLånefondeme må, på sätt StatsUtskottet tillstyrkt, till 500,000 R:dr bestämmas. Friherre Cederjlrom: Jag instämmer så mycket heldre med den siste värde taliren deruti, att anslaget till ManufacturLånefondarne må till 500,000 R:dr fastställas, som åtskilige nya Manufscturgrenar, bland hvilka Glasbrukghandteringen i synnerhat bör nämnas, i senare tider tillkommit. Jag skulle likväl härvid önska det tillägg, att nyssDämnde anslag hädanefter må användas till låne-understöd åt alla slags Manufacturier af hvad beskaffenhet sorn helst. Herr Påhlman'. Jag underställer, om det af Friherre Cederström föreslagne tillägg må anse# behöfligt, enär fråga nu endast är om beloppet af den summa, #om bör till ManufacturLånefonderne anslås, samt StatsUtskottet afgifvit ett särskildt Betänkande, deruti fördelningen af anslrget emellan de särskildta Manufacturierne förekommer. Vid granskning af detta Betänkande, synes mig först rätta tiden 378 Den 8 Junii f. m, vara inne, att pröfva Friherre Cederström* nyssberörde tillägg. Herr Munck af Rosenschild: Jag förenar mig så mycket heldre med Friherre Cederström, som dess tillägg fullkomligen öfverensstämmer med Kongl. Maj:ts, vid Riksdagens början, rörande Financeregleringen, aflåtne Nå-i diga Proposition. Jag kan dessutom ej finna annat, än att Glastillverkningen förtjenar lika mycket understöd, som andra slags ManufacT turier. Friherre Cederftrom:
Ridderskapet och Adeln del, gjorde sig förvissad t, det Höglofl. Ridderskapet och Adeln vidtager de åtgärder, som säkrast leda till det önskade målet. S. D. Föredrogs Höglofl. Ridderskapets och Adelns genom Protocolls-utdrag af den 21 dennes meddelade inbjudning att biträda dess beslut, rörande Banco-Utskottets Utlåtande N:o 109, angående utgifvande från Banken af dess, enligt 1839 års bokslut, utöfver grundfonden behållna räntevinst och capital-öfverskott. Preste-Ståndet, som den 23 dennes, vid föredragning af ofvannämnde Utlåtande, stannat i enahanda beslut med Höglofl. Ridderskapet och Adeln, ansåg inbjudningen således icke påkalla annan åtgärd än att till handlingarne läggas. S. D. Då nu ånyo föredrogs Expeditions-Ulskoltets den 18 dennes å bordet lagda memorial N:o 16, angående sättet för expedierandet af Rikets Sländers underdåniga skrifvelser rörande Stats-regleringen, fann Ståndet, som bifallit Stals-Utskottels memorial N:o 370, någon annan åtgärd med förstnämnde memorial icke vara att åtgöra, än detsamma till handlingarne lägga. S. D. Föredrogos ånyo Stats Utskottets den 21 dennes å bordet lagda följande memorial: N:o 370, med framställning om föreskrifter i afseende på åtskilliga till stats-regleringen hörande frågor, hvaruti Riks-Stånden stannat i skiljagtiga beslut. Ståndet, som biföll Irsta, 2:dra och 4:de punkterna, godkände den i 3:dje Bih. till. R. St.
— N:o 107. i anledning af väckta motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiska trosbekännare här i riket tillerkända. VII. B. 190. A. 237. VIII. E. 177. — N:o 108. i anledning af väckt fråga om en extra krigshjelps erläggande utaf presterskapet. VII. B. 322. VIII. A. 128. — N:o 109. i anledning af väckt motion om den till staden Sala donerade jords skiljande frän tomterna. VII. B. 322. VIII. A. 128. N:o 110. i anledning af väckt motion örn upphörande af den genom Kongl. Generaltullstyrelsens circulair af den 10 Februari 1838 föreskrifna controll vid aflastning från Norr-och Westerbottens län af saltad lax och smör. VII. B. 332. VIII. A. 128. — N:o lil. i anledning af väckt motion om räuteförsäkringsausiaiters inrättande i hvarje län, och om husbönders tillförbindande att uti dessa anstalter insätta ett visst årligt belopp för hvarje tjenare. VII. B. 322, VIII. A. 128. — N:o 112. i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 92, angående' väckta motioner om revision och reorganisation af ( 12 ) hospitais-anslalterna i riket. VII. B. 322. VIII. A. 129. E. 177. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 113. i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 81, angående förändring i vissa föreskrifter uti inqvarterings-ordningen för städerna utom Stockholm. VIII. B. 322. VIII. A. 129. E. 223.
När nu dödgräfvaren en stund stått och bligat på detta för honom, och kanske för flera, minnesrika hvilorum, blir han helt oförmodadt varse en dödskalle, som vaggade af och an, och i det han visade tänderna, tycktes hafva lust att spatsera ett stycke väg. Vid denna åsyn högeligen förvånad, och, ehuru krasslig af ålder, oförskräckt till sinnes, går gubben fram emot dödskallen och ser tydligen hur han rullar hit och dit, liksom af sig sjelf. Han fattar honom, efter någon betänketid, med handen, lyfter upp honom, och i samma ögonblick faller ur den ihåliga, numera hjernlösa hufvudskålen en groda ned till marken. Men der befann sig ännu något mer, som icke föll ned. Der satt nämligen en stor, rostig sextumsspik, säkert och djupt inslagen genom hjessan. “Aha!“ tänkte dödgräfvaren, “det här ser underligt ut.“ Och han gick genast, för att lätta sitt hjerta, med den genomspikade dödskallen, till församlingens kyrkoherde, en vördnadsvärd och äfven till ålders kommen man, hvilken icke litet förundrade sig, när dödgräfvaren framvisade detta sitt fynd. “Hvar har du hittat den der, min kära Jonas?“ frågade prosten. “På kyrkogården, vördig prost!“ svarade dödgräfvaren. “Det kan jag någorlunda föreställa mig; men vid hvilken graf? Jag vet, att du känner dem alla.“ “Vid den graf, der vördig prosten, för elfva år sedan, jordfästade Lars Månsson.“ “Tack, min gubbe!“ sade prosten. “Gå in i köket, så får du dig litet till bästa. Den här behåller jag så länge.“ Dödgräfvaren bugade sig och gick ut. Men prosten satt en lång stund i sin enslighet och betraktade den på bordet framför honom liggande dödskallen. Han hade natten förut haft en besynnerlig dröm, hvilken, jemförd med hvad han nu tydligen och med kroppsliga ögon såg framför sig, syntes i hans inre stadga en fast och orubblig öfvertygelse. Innan kort ringde han i en klocka.
Men ännu mera dystert och hotande såg det ut inom murarna, der den förvittrade rappningen ständigt tycktes färdig att ramla ned. Den kalla fukten föll i droppar från taket, hvars sekelstjocka mögel längesedan begrafvit de fordna arabeskerna och målningarna; och i stället för de stora messingskronorna, som en gång hängde ned i sina kedjor, hängde der nu krona vid krona af spindelnät, en hel koloni spindlar, lifnärande sig af de atomer, som dunstade omkring i den multnande boningen. Och utom spindlarna, rottorna och då och då någon stackars fånge fans intet lefvande lif inom dessa rum. Men ofvanpå det yttre taket bodde en svärm kajor, som, väl behandlade af fångarne, vant sig att titta in i deras glugg för att få några brödsmulor. Gamle Lönner hade redan gjort sig bekant med dem, och under det han suckande afvaktade sina barns besök, gladdes han åt kajornas. Då Magda ankom, fann hon genom Calles förberedelse vägen öppen till det rum hon sökte. Gubben, som syntes rörd, men undergifven, satt på sängkanten med ett af barnen på hvartdera knät. Calle stod framför honom och gaf besked om allt, som passerat der hemma. Men den vemodiga rörelse, som visat sig på hans ansigte vid åsynen af sonen och de små, öfvergick i en målande glädje, då han fick se sin sonhustrus blida drag. Hans armar darrade, då de omslöto henne, och hans hjerta blef helt vekt, då hon kärleksrikt beskref deras saknad och bedröfvelse och huru Nanny, af fruktan för skilsmessan, varit nära att förlora sansen, då hon skulle stiga i båten. "Du gjorde mycket rätt som ej lät henne följa med", sade gubben, "och blott vi kunna finna någon utväg, innan höstkylan gör slut på mina krafter, så skall nog..." "Utväg måste finnas, far! Jag tänker att i veckan ge mig af till staden med gullstjernan och två af fåren, och se'n tar jag väl lärftsräckan, som skulle blifvit skjortor åt Ragnar när det ena kommer ihop med det andra, så..."
R:dr; samt inom Bonde-Ståndet af Per Tjernlund från Wester-Norrlands och Olof Nilsson från Westerbottens län, af hvilka den förre, understödd af Iliksdagsfullmägtige Per Olof Hörnfeldt, August Danielsson och Per Engman från förstnämnda län, (i motion N:o 58) framställt enahanda förslag, som innehölls i Herr Staaffs nyssberörda motion eller att den ifrågavarande fonden borde ökas till 350,000 R:dr; och den sednare, med hvilken Riksdagsfullmägtige L. J. Fahlander och G. Hedström instämt, (i motion N:o 27) yrkat att till myrutdikningar i Westerbottens län måtte anvisas ett årligt anslag af 50,000 R:dr.
Uti skrifvelse af den 18 November sistlidet år, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet anhållit om utfärdande af den förklaring, att så väl med Allmänna Lagens grunder, som med rätta förståndet af 17 och 20 §§:ne i 5 Cap. af ConcursLagen den i3 Julii 1818 instämmer, det borgenär, hvilken, till bevakande af sin fordran i concurs, låter, genom annan tjenlig person, till Rätten, der / con - Den 12 Mars e. m. 385 concurs-saken är anhängig, inom laga lid inlemna sin inlaga jemte edgångsbevis och öfrige erforderlige handlingar, skall, om inlagan är af borgenären egenhändigt underskrifven, anses hafva rätteligen förvarat sin talan, ändå att Fullmakt till inlagans ingifvande ej företes eller bifogas. Efter Högste Domstolens och StalsRådets hörande, har Jag gillat den af Eder sålunda föreslagne förklaring, såsom med rätta förståndet af ofvannämnde §§ i ConcursLagen öfverensstämmande. Jemväl har Jag, efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, bifallit det af Eder i underdånighet framställda Förslag, att 3 § i 6 Cap. ConcursLagen den i3 Julii 1818 må erhålla följande lydelse: ”Borgenär må lyfta den fordran, som, ”honom genom dom i concurs-saken tillagd ”är, ändå att domen ej vunnit laga kraft; ”ställe dock, i thy fall, borgen för hvad ”han lyfter. Lag samma vare, om verkställighet af dom i redovisningstvist emelian borgenär och sysloman.”
intagande liten brunett rned. dessa stora andalusiska @ on, son1 ena ogo.~d~licket n~elankoliskt triina under sina sammetsmju: ka ogonfransar och dot n&amp;ta blixtra aE ska !kaktighot. J a g ousksr ntt jag for Dagnys lasarinuor kuude hafva litet mera att b&amp;atta oin Spani.eas kvinnor, men vid ett uppehiill p l endast. 4 ndnader, uteslutande iignade At konststacli.er, hin.ner man I&amp; fogn inblick i secler och f o r l ~ ~ l a r ~ d e Dessutom n. ltiter den spanska ~S dar kvinnan sig litet ses utomhus. ' In.stin.gd in0111 I I ~ I S I M ~ mnrar, hon liir vara en god husmor, iiguar hou all den tid och kraft, som ar h e m e ofrig frAn cle husliga ' bestyron - att studers lconsten att belzngcc genom toiletteas alla hjalpnodel, gen.om rorelsernas grace, genoln en. lattflytande Ironversation o~rl irgenting. Promenaden., teatern, visiterna Bro hennes f: orn8. sjiilfstandigt tiinkande eller arbetande torde viil sv81.ligen kcmna pAtrkffns, annat iiu som enstaka nndantag. Det allmanna Bslc Adningssattet ha1nnza.r nog iifven alla f ijraok i den vlgen. 9 f tidningsreferat ofver en f oreliisning, hilleu i en mbetareforening om kvinnor$relson, faun jag, att talareu aus5.g d m kvinna rent af fiirdoinlig.
Rör upp båd haf och berg, omstört den gröna strand. Må kunnig bli min sorg kring alla jordens land. Ja! storma, bullra, bryt, knyt, flyr, skryt, hvälf ock krossa. Gjut vatten öfverallt, låt edra eldar blossa; Ty snart mitt lif tar slut i denna sorgsna stund! Basuna för allt folk, att jag har mist en hund! (Paus) Men Systrar än en plikt för oss här återstår; Må på den dödas stoft vi gjuta nu en tår. En tår på askan än skall friska upp dess safter. Kanske fördölja sig der underfulla krafter. Att blomster tusen slag må frödas på dess graf. Ty ödet oss betog, hvad ödet gifmildt gaf, O! gråten Systrar då, låt våra tårar rinna. De träffa väl vår fot om de ej himlen hinna! Alla Systrarne (Tutti lamentoso). Uu, uu, uu, uu, uu, uu! Yy, yy, yy, yy, yy, yy! Voj, voj, voj, voj, voj, voj, uj uj, uj uj, uj uj, uj! Uj uj, uj uj, uj uj, voj voj, voj voj, voj voj, voj! Madame Pleureuse. Så fira värdigt vi vår döda älsklings minne. Så med gemensam sorg man lätta kan sitt sinne. Och när, med nedtryckt själ, man vandrar hand i hand. Man lindra kan sitt bröst och hinna tröstens land. O låtom smärtans qval i toner sakta strömma. Och pris om hennes lof, som vi dock aldrig glömma; Uppstämmom systrar då vår sidsta sorgesång. Om lyckans slipprighet om detta lifvets gång. Med hjertats hårda qval, med saknans ömma tuner. Den sörjda följa vi till himlens regioner. Vi träffas der en gång, vi se hvarann igen. Det är ju dygdens lön, hon blir det för vår vän.