Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhållandet är verkligen nu, och det lära alla domare i Hofrätterna äfven veta, att, ehuru en sådan författning som den ifrågavar. icke finnes, landshöfditigarne likväl meddela villkorliga resolutioner, och att detta föregår, med bifall af så väl de personer, hvilkas mål äro i fråga, som af öfverdomstolarna. Att afslå detta betänk, lärer således icke tjena till att få lagstiftningen i detta fall likare, utom i bokstnfven; ty i verkställigheten kommer, efter hvad jag förmodar, samma förhållande som hittills att fortfara så länge icke något ansvar derpå följer. Jag tillstyrker derföre bifall till saken, men vill man jemka något i ordalagen, så må det gerna vara. Gr. Mörner: Jag har icke yrkat, alt något förbud må utfärdas emot ifrågavar. resolutioners meddelande. Nu beror det på landshöfdingarna sjelfva, att pröfva hvad de tro sig till, och det blir på deras risk, om de förgå sig; men om det blir en allmän rättighet att utfärda sådana resolutioner, så lärer också ali ansvars-påföljd hvälfvas från dem, helst det lärer blifva svårt att stadga på hvad sätt granskningen af auctionslängderna skall ske. Jug har baft erfa - Den 19 September e. m. renhet of att auetionsräkningarna förfalskas, oell det på dubbelt sätt. Jag kan med handlingar styrka, att auetionsförrältare lemnat ett utdrag åt inroparen och ett annat åt den som sålt varan, samt behållit ett 3:dje för deras egen räkning Att nu vid sådant förhållande tillägga dem rättighet alt på sådana handlingar få utmätning, blott de få ?,:ne personer, sorn säga att inroparen ingenting invandt, tror jag vara alltför äfventyrligt för att införas i någon lag. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Jag begärde ordet e gentligen på den grund, att jag tyckt mig höra en värd tatalare yttra, att om äfven ett stadgande i detta afseende gjordes, skulle det icke tjena lill något.
Bevillningsaf draget för utldnte Capitaler. Herr von HartmansdorffAugust: Det ifrågavarande Bevillningsafdraget är en fördel för låntagaren. I samma mohn lånet är honom fördelaktigt i andra hänseenden, synes afdraget kunna vara ringare. Således, när cassors intecknade lån äro de lugnaste, emedan de ej uppsägas så länge gäldenären ordentligt betalar sina räntor, borde Bevillningsafdraget vara mindre för dem, än för lån på namn. Jag tillstyrker således, att härmed måtte hädanefter förhållas såsom hittills. Förändringen skulle förvålla fromma stiftelser en icke ringa förlust. En af Cassofna under Riddarhusets vård förlorar genom nuvarande Bevillningsafdrag q pensioner. Skulle det ökas, såsom nu är föreslagit, förlorade inrättningen i3| pensioner. Hans Excellence Herr Grefvon och LandtMarskalken framstälde proposition till Rifall å Utskottets förslag i denna del. Ropades Ja och Nej. 94 Den 8 Februarii f. m. Hans Excellence framställde derefter proposition å den förändring Herr von Hartmansdorff yrkat. Ropades Ja och Nej. Herr af Billbergh, Johan Petter: Jag trodde att BeviliningsUtskottets Utlåtande innehöll tillräckliga skäl för tillstyrkandet. Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att, efter nuvarande Stadga, den som lånar ut sina penningar mot inteckning har den fördelen att hafva större säkerhet, men han får mindre Bevillningsafdrag för sin större säkerhet, än den som lånar ut för mindre säkerhet. Detta är ett skäl, hvarföre Utskottet ansåg rättelsen af nöden. Ett annat skäl bör ej lemnäs å sido, att man nemligen anser det vara cassorne, som suga landet och fastighetsägare. Man anser äfven, icke utan skäl, att räntan af 6 procent är för hög. Om ifrågavarande BeviliningsUtskottets Förslag skulle vinna Rikets Ständers bifall, vore åtminstone så mycket vunnit, att låntagaren finge ett afdrag af 3 per mille. Det vöre en lättnad för landtbruket i landet, och då det är fråga om allmän nytta måste det enskildta interesset gifva vika för det allmänna.
Alt sådane exempel gillas och hyllas af Ridderskapet och Adeln, anser jag hafva stor inflytelse både hos ynglingar och fäder, och anhåller derföre vördsamt, att Ridderskapet och Adeln måtte qvarblifva vid det beslut, som fattades sista Riksdagen. Meningen måtte ej hafva varit, att genom 2:ne Stipendier på 160 R:dr upphjelpa Svenska näringarne. Meningen måtte hafva varit att visa, i den mohn ståndets cassa det förmådde, sin opinion om nyttan och bchofvet af en sådan närings-bildning. Trängseln i Embetsmnnna-yrket, och bristande, skicklig personal för näringarne, äro alltför mycket påtaglige, att någon skulle villseföras af Utskottets tanka, som förklarar närings-bilduingen, jemförelsevis mot 294 Den 23 Mars e. m. dea förra, vara en villostig. Herr Bråkenhjelm måtte hafva anföll många skäl till bifall för Memorialet att döma efter tiden, som han talade; men jag har här nedre i salen ej Iiört mera, än ett och annat ord, såsom Vattujlöd, m. m. i förening med delar af Stats Ekonomiska betraktelser. Af skälen har jag ej kunnat observera andra, än, här och der, något af de i Utskottet anförda. Det har blifvit sagt, att den Adelige yngling, som ej ägde Capital att bedrifva näringen med, skulle genom denna brist komma i ett nesligt beroende, och deri förblifva. Efter min tanka vore det till och med mindre gagneligt för en yngling att genast komma i spetsen för ett näringsföretag, äfven om lian i anseende till Capital vore dertill i stånd. De underordnade platserne äro nästan oumbärlige för att inhemta den erfarenhet, som fordras för en praktiskt skicklig näringsidkare; utan alt jag derföre vill påstå, att den tvungna gradgöring, som skråförfattningarne föreskrifva, är den rälta.
Den skulle nemligen, på sätt han yttrat, dels verka till inskränkning i egares dispositionsrätt af jord och till osäkerhet i eganderätt; dels orsaka en mängd rättegångar, hvilka alstrade split och oenighet emellan medborgare; dels ock i allmänhet begagnas blott såsom ett spekulationsmedel och för att preja köpare; och det är på dessa skäl, som ifrågavarande framställning blifvit gjord. Det torde ej eller kunna förnekas att erfarenheten i någon mån bekräftat sanningen af hvad motionären sålunda yttrat. Men att en institution missbrukas, bör ej leda till institutionens upphäfvande, så vida den i och för sig ej bör förkastas. Frågan är således: saknas all grund för bibehållande af den rätt, som i Jordabalkens 5 och 6 kap. är medgifven vissa personer, att i börd lösa den arfvejord, som deras skyldeman sålt. Det är bekant, hurusom denna rätt leder sitt ursprung från den aflägsnaste forntid. Då utgjorde staten icke en förening af serskilda medborgare, utan en sammansmältning af serskilda slägter, och jordeganderätten var följaktligen då mera Bilt. lill R. St. Från egenskapen af fri jordegare, odalbonde, hemtade familjchefen sin betydelse i stamförbundet eller staten. Att beröfva slägten sin jord, var då detsamma, som att fråntaga den sitt inflytande i samhället. Det låg följaktligen i sakens natur, att den ene medlemmen af en slägt ej kunde minska den gemensamma odaljorden för den andra. Alla gåfvor af sådan jord voro förbudna. Elef någon föranlåten att sälja sin jord, så skulle han bjuda den åt fränderna, ty regeln var, att odaljord aldrig såldes utom slägten. Från detta jordens utbjudande åt slägtingar, äro de ännu bruklige uppbuden vid lagfarter en lemning. Och slägtingarnes rätt att köpa jorden, framför oskylda, är bördsrätten. Att denna rätt således ingick såsom en nödvändig beståndsdel i den all männa odalrätt, som från sjelfva samhällsförbundet var oskiljaktig, är ostridigt. Men ehuru någon odalrätt i den gamla betaärkelsen nu ej finnes, ehuru
Nu deremot skulle det kunna hända, alt vi finge se ett PresteSt., hvilket icke innefattade någon enda af stiftens styresmän. Kan sådant vara gagneligt? PresteSt. är f. n. sammansatt icke blott af Biskopar och Kyrkoherdar, utan äfven af Komministrar, alla efter ett visst inbördes förhållande. Enl. förslaget göres deremot ingen skillnad mellan dessa olika klasser af prestman. Det skulle således kunna inträffa, att den ena klassen blefve för mycket och den andra för litet eller t. o. m. alldeles intet representerad. Den 15 Februari, e. m. 73 Nu åro Komministrarne, i auseende lili deras ringa aflöning befriade från kostnaderna för Riksdagsmäns väljande, om de ej vilja nise några sådana. Kul. förslagets 13 och 17 §§ måste de deremot, antingen de hafva råd dertill eller icke deltaga i underhållskostnaden för presterskapets ombud. Jag liar förut fästat Ståndets uprnärksamhet derpå, att endast sådane verldsliga ofrälse embetsman, hvilka äro jordegare och tillika på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst ä Rikets Stat, ansetts värdiga att genom ombud inträda på detta rum Hvarföre skola då skole-lärare, framför alla andra verldsliga tjenstemän få utan jord eller Kongl, fullmakt åtnjuta representationsrätt? Jag kan icke finna något annat skäl dertill, än det, sorn förslaget på sitt sätt antyder, nemi att skole-läraren med tiden kan blifva prest. Men holken kan icke det, så framt han är i stånd all aflägga prestexamen? Vi hafva sett åtminstone en om ej 2 Biskopar som till en början varit officerare. Om jag ej misstager mig, var förhållandet enahanda med Prosten, Gr. Schwerin. När man således kan blifva prest, ehuru man varit officer, hvarföre skall icke en officer fä representationsrätt för hvad han kan blifva, lika sä väl som en skolelärare? Utsk. har i 13 § föreslagit, att de vid offentliga läroverken anställda ordinarie lärare och Akademiska tjenstemän, som i och för sina befattningar äga presterlig befordringsrätt^ skulle fä i representationen deltaga.
Den innehåller nemi. de bestämmelser, efter hvilka Statsrådets ledamöter äro skyldige alt, såsom orden lyda, ”göra kraftiga föreställningar emot Konungens beslut”. Denna § innehåller tvenne categorier, vid hvilka kraftiga föreställningar skola äga rum. Båda dessa categorier hafva olvjecliva, allmänt bestämda grunder: den ena afser nemi. sådana beslut, hvilka stå i uppenbar strid mot rikets grundlag, och den andra dem, hvilka stå i uppenbar strid mot allmän lag. Nu skulle, efter detta förslag, ännu en tredje categori tillsättas, utgörande det af Const.- Utsk. föreslagna uttrycket ”rikets sannskyldiga nytta”. Utan att granska eller kritisera detta Coust.Utsk:s förslag uti synpunkten af 100 eller 107 §§," och således i hvad Const.Utsk. äger att göra i kraft af dessa begge §§, sä bör man betrakta ordalydelsen i lagen efter dess inre sammanhang och den klarhet, som lagen fordrar, betraktad för sig sjelf. Den 9 § innehåller, i och för sig sjelf betraktad, tvenne objectiva categorier. Huruvida rikets sannskyldiga nytta skulle befordras genom att tillsätta ännu denna tredje, fullkomligt subjecliva categori, det beror på omständigheterna, hvilka åter icke ligga i den rådgifvandes makt att på förhand bestämma, utan i ödets skickelser, och från denna synpunkt kan jag icke undgå att afstyrka antagandet af detta förslag, emedan det inför i lagen ett godtycke, hvarifrån densamma är och bör blifva fri. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Afven jag måste afstyrka antagandet af Const.Utsk. förslag. Orden, som blifvit föreslagna äro: ”rikets sannskyldiga nytta.” Dessa ord innefatta ett alltför obestämdt begrepp, för att jag skulle kunna anse dem stå på sitt rätta ställe här, der fråga är om en föreskrift för Statsrådets ledamöter, hvarefter dessas ansvarighet skulle rättas. Hvad är rikets sannskyldiga nytta? Det kan visserligen vid tillfället, då beslutet fattas, synas som detsamma vore till rikets sannskyldiga nytta; men 1, 2 å 3 år derefter, dä R.
På klostertaket synes Den Besatta gå fram i sömnen med ett ljus i handen; när hon kommer till takryttaren, fattar hon i klocksträngen och klämtar. INGEBORG. En sömngångerska! Se, där, uppå taket! FJÄRDE AKTEN PORSE. Det är Den Besatta! INGEBORG. hinner öppna sin gudlösa mun! Skjut! EN BÅGSKYTT spänner sin båge. INGEBORG. Skjut ner henne med ett armborst innan hon Fort! Lägg ner henne! ALGOTSON in, rusar fram till Bågskytten och slår undan bågen. Håll! man dödar icke en sjuk människa! INGEBORG. Skjut! Nej, men en ond tunga rycker man ur halsen! ALGOTSON. och en slägga, Du afgrundshynda! Jag våndar jag hade din tunga mellan ett städ BARBERARN. Han skymfar Enkedronningen, landets moder! FOLKET. skändaren! Ner med honom, den dålige rådgifvaren, äre FOLKUNGA-SAGAN. ALGOTSON ropar uppåt till Den Besatta. Gertrud! Vänta mig! Jag kommer! FOLKET slår ihjäl honom med påkar. ALGOTSON. Jag kommer, i Herrens Jesu Kristi namn! BÅGSKYTTEN skjuter på Den Besatta. DEN BESATTA öppnar ögonen, ser nedåt torget, sökande. Kom, min älskade! Kom. skjuter på Den Besatta, som släpper ljuset och faller in åt klostret. PORSE EN ANNAN BÅGSKYTT till Ingeborg. Det luktar godt! INGEBORG. Hvad? PORSE. De båda liken! FJÄRDE AKTEN ERIK. Jag vill icke vara kung längre, farmor! INGEBORG. Du slipper, mitt barn! Till vakten. Ut med liket! Men se först åt att han är rik tigt död! Vi äro Försynen tack skyldiga som besparade oss den grymheten att befria landet och hofvet från en svart förrädare för hvilken intet var heligt, intet! Och att folket själf skipade rättvisan talar till dettas beröm, som med oförvillad sans hörde och dömde! Folkets röst är Guds röst! BARBERARN. Folkets röst är Guds röst! ETT BUD in.
Båda herrarne sätta sig derför på förstuguqvisten och prata, under det pojkar och flickor i en oafbruten ström gå förbi dem, bugande, nigande, och brukspatron känner sig helt öfverraskad att se en mängd ungdomar, hvilka annars, obekymrade nog om sin bildning, brukade göra dagsverken hos honom, i dag infinna sig här stela och uppsträckta med allvarliga ansigten, nytvättade händer och rena kläder, men saken var den, att klockarn, hvilken eljes utan invändning lät dem skolka, icke ville, att det på uppvisningen skulle se tomt ut i skolsalen. Brukspatron bjöd folkskoleinspektören en cigarr ur sitt cigarrfodral; denne mottog och tände den, och så fortsatte de båda herrarne sitt afbrutna samtal om den norska politiken. Brukspatronen var en satt liten karl med en ärevördig, lockig, hvit peruk öfver ett anlete, som ännu var skärt och hvitt som en ynglings, en af dessa godmodiga, tilltalande patriarkfysionomier med fylliga, röda kinder, friska, röda läppar och yfvigt hvitt hängande skägg, hvilka komma oss att misstroget skaka på hufvudena, om vi händelsevis höra glunkas om, att egaren icke var den hedersman, vi inbillade oss. Folkskoleinspektören såg yngre ut, var reslig och högväxt, och hade ett skägglöst, elastikt ansigte, passande för en aktör eller en prest, samt ett rikt, gult hår, som i nacken låg ned öfver rockkragen. För ögonblicket följde hans uttryckslösa grå ögon oaflåtligt rökhvirflarne, hvilka slingrade sig rundt, rundt i den klara sommarluften, hans händer lågo stilla, slappa på lårena, och öfver hela hans person var denna dämpade ro, som i synnerhet sjukt folk håller af, denna eftertänksamma stillhet, som ingifver tillit, om den också snarare är ett uttryck af loj intresselöshet än af en verksam mans bramfria, lugna kraft. Detta vissa affilade, afmätta, lätt blaserade låg för resten icke ursprungligen i hans väsende.
Maj:t äskat för en gång en summa af 100,000 Riksdaler att utgå under år 1866 Beträffande denna fråga inhemtas af St ts-Råds-protokollet, att de uti en flygel af Herr Statsministerns för Utrikes Årendena bostållsegendom å Blasieholmen befintliga lågenheter, hvilka för närvarande begagnades såsom fatbur för H. K. M. EnkeDrottningens samt D. K. Högheter Hertigarnes af Östergötland och Dalarne Hofhållningar, numera vore i ett särdeles förfallet skick; att, når fråga skulle blifvit väckt om uppgörande af plan och kostnadsförslag till bebyggande af nämnda boställes tonjt, för att bereda lokal för ett eller flera af de embetsverk, som nu saknade sådan, den tid ansåges icke vara aflägsen, då fatburn, som på sednare tider ej erhållit behöflig reparation, icke kunde eller finge bibehållas å berörda tomt, hvilken dessutom, efter fullbordan af den beslutade och redan påbörjade utfyIlningen af Nybroviken, icke vidare komme att såsom nu hafva sitt läge vid vatten, utan vid en af hufvudstadens ansenligare öppna platser; i följd hvaraf inrättningens bibehållande i berörda egendom icke kunde anses ändamålsenligt, vare sig att afseende fästes å inrättningens behof eller å de anspråk på egendomens utseende och användningssätt, som af en sådan belägenhet framkallades. Dertill komme att, i anseende till den våsendtliga inskränkning i utrymmet för Kongl. Maj:ts egen fatbur å Riddarholmen, sorn af sammanbindnings-jernbanans framdragande öfver den dertill nu begagnade tomt föranleddes, det antagligen blefve olämpligt att bibehålla denna fatbur å sin nuvarande lokal.
N:o 11, föreslagit i fråga om bevillning af arbetsfolk i städerne och på landet, voterar ■ia; Den det ej vill, voterar »ej; Vinner nej, anser R. o. Ad., att allt arbetsfolk, som hr ulan förmögenhet, hör vara frikalladt från utgörande af annan bevillning, än den personliga skyddsafgiften. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Upplästes Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Const.- Ulsk. efter N:o 189 Hr Rääf i Småland, Leonhard Fredrik; och befans, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1364. Hr Ljungfeldt, Fullm. Hr Cederschjöld, Pehr Guslaf. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | lill 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. »$-* Lördagen den 30 November 1844. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prot:n för d. 23 dennes f. och e. m. Frih. Cederström, Jacob: Jag har genom det justerade prot.utdr. erfarit, att R. o. Ad. under loppet af f. m. antagit en inbjudning frän Vällofl. BorgareSt., hvarigenom R. o. Ad. upprifvit en i grundlagsenlig form afgjord lagstiftningsfråga, i hvilken två Ständ stannat emot två, till följd hvaraf den gamla författningen oförändrad bort vara gällande. Jag reserverar mig mot detta beslut, såsom både grundlagsvidrigt och till sina följder skadligt. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag anhåller att få förena mig med Frih. Cederström, alldenstund jag var frånva - 576 Den 30 November e. m. rande då R. o. Ad. fattade det efter min tanka mindre grundlagsenliga oell i synnerhet lill sina följder skadliga beslut. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Ulsk:s d. 23 och 27 dennes på bordet lagda betfink.
Och då man vidare läser de anklagelser, som de första kristna sekterna slungade mot hvarandra – då man erfar, att det parti, som genom kyrkomötet i Nicæa blef upphöjdt till rättroget, anklagade gnostikerna, marcioniterna, arianerna för djefvulstjenst, förbund med Satan och trolleri, så möter oss redan der den sammanställning och försmältning af kätteri med trolleri, hvarigenom Medeltidskyrkan förvärfvade sig ett så fruktansvärdt vapen mot olika tänkande – en sammanställning, som man ej har att tänka sig blott såsom ett tillfälligt påfund af ondskan och det theologiska hatet, utan som den ovilkorliga konseqvensen af hela den dualistiska verldsåskådningen, som den nödvändiga frukten af djefvulstron. Det måste hafva dröjt temligen länge, innan de fester, som voro gängse inom de europeiska naturreligionerna, hade hunnit utrotas eller omstöpas i kristlig form. De yttre bruk, i hvilka religiösa föreställningar försinnliga sig, ega i allmänhet en segare motståndskraft än föreställningarne sjelfva och fortfara, sedan dessa försvunnit, såsom snäckhuset efter snäckans död. I de något utbildade naturreligionerna står solens och månans dyrkan främst. Bland celter, germaner och slaver, såsom förut bland hebreer och fenicier, firades dessa ljusets gudomligheter med eldars tändande, offer och gästabud på berg och i lundar, isynnerhet vid vårdagsjemningstiden (Påsken), Maj månads ingång (Valborgsmesso-natten) och i Midsommarnatten. Då spår af denna sed ännu i våra dagar gifvas, ehuru dess ursprungliga betydelse gått förlorad, kan man desto tryggare antaga, att den, först öppet, sedan hemligt länge fortlefvat med bibehållande af sin betydelse, i trots af andliga och verldsliga myndigheters bemödanden att utrota den, och i folkmeningen alltmer antagande den karakter af djefvulstjenst, hvilken kyrkan påtryckte minnena från hedendomen.
Lagerkransen och orkesterns » tusch&gt; fattades ej heller. Några nyheter erbjöd ej programmet. Af hvad som bjöds torde emellertid med tydlighet hafva framgått, att Griegs förnämsta storhet ligger i romanskompositionen. Hans romanser äro fulla af känsla och djup, poesi och grace, med originell melodibildning och karaktäristiskt ackompagnement. Fem sådana sånger föredrogos af fru Möller på ett sätt, som måste tillfredsställa såväl tonsättaren, hvilken själf ackompagnerade å flygeln, som åhörarne. Sångerskan belönades ock med lifliga applåder cch inropningar. Aftonens enda orkesternummer var den andra Peer-Gynt-suiten. Kanske i sin helhet ej fullt så anslående som den första, äger dock äfven denna delar af ovansklig skönhet. Särskildt torde Solvejgs Sang få räknas som en af de kosteligaste pärlor bland nutida tondiktning. Suiten utfördes helt enkelt briljant af k. hofkapellet, som denna afton öfverträffade sig själft. Tvänne större körnummer med orkester utfördes, nämligen » Sigurd Jorsalfar » för manskör och orkester samt » Olav Trygvason » för soli, blandad kör och orkester. Båda gjorde med sin delvis enkla storslagenhet ett mäktigt intryck. Solister voro fruarna Linden och Möller samt hr Lundqvist, hvilka på det hela taget väl fyllde sina uppgifter. Den sistnämnde utförde äfven solostämman i de fyra norska LINDBLOM. " VTYTT OEGELOCH PIANOMAGASIN har öppnats i n:r 50 Vasagatan härstädes af fabrikanterna Östlind &amp; Almquist i Arvika. Fabriken grundades 1888 helt anspråkslöst, men torde nu vara i sitt slag den största i Skandinavien, enär där sysselsättas 85 arbetare. Förra året uppfördes en större fabriksbyggnad i fyra våningar, försedd med alla nutidens bekvämligheter och hufvudsakligen afsedd för tillverkning af flyglar och pianinon, för hvilket ändamål flere skicklige arbetare från utlandet samt verkmästare med mångårig praktik från världens förnämsta firmor, såsom Steinway &amp; Son, Beckstein m. fl. engagerats. DZu inUommit: HO N F QSTVÅLAR: LEVERANTÖR
Men elter så skett hade Utsk. åtminstone hordi upgifva huru och på hvad sätt fogden skulle fä sig tillslälldt det utslag, efter hvilket det ålåg honom antingen 42 Den 20 Februari. alt indrifva vittnes-ersältningen, eller också att anmäla den till afskrifning; och Utsk:s uraktlåtenhet alt i detta fall föreslå några föreskrifter, utgör för mig ett giltigt skäl att härmedelst yrka återremiss af detta utlåt, pä det Ulsk. må komma i tillfälle, att fullständigare än nu ägt rum behandla saken, för den händelse att motionärens framställning bör vinna afseende. Sedan härefter lindert. Ridd.Sekret., på förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Äng., tillkännagifva, att prot.utdr., ang:de pröfningen af förevar, utlåt., ankommit endast från BorgareSt., som återremitterat detsamma, yttrade: Hr von Hartmansdorff: Jag tror också att ämnet icke fått den fullständiga utredning, som vederbordt. Måhända är skälet dertill, att LagUtsk. icke blifvit hördt i denna fråga. Man undviker vid innevar. riksdag nog mycket alla sammanträden mellan Utskott. Men jag befarar alt sådant länder till skada för ärenderna. Måhända har det varit förhållandet äfven vid detta tillfälle. Jag instämmer med Hr Printzensköld i anhållan om ålerremiss dock utan att vilja i sjelfva saken göra någon invändning; jag önskar blott att verkställigheten måtte blifva bättre tillsedd. Uppå härefter framsläld propos. blef SlatsUtsk:s ifrågavar. utlåt, på grund af de deremot gjorde anmärkn:r återremitteradt. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 15 och 10 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 45, i anleda, af K. M:s nåd. propos., ang:de uteslutande ur kronans jordeböcker och räkenskaper, dels af fisken, som åtfölja vissa hemman, dels af sådane till utarrendering afsedde kronofisken, å hvilka, vid liera förnyade auktioner, arrende-anbud icke kunnat erhållas. Gr.