Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättegängs-Balken fräga hos Riksens Ständer uppstätt, om hwad so nr för en Jnteknings gilltighet erfodras och huruwida Domarens, före inträffad Cestion meddelade utlätande är sä wäsendtligt, att derest Cestionen detsamma förutgätt, Jntekningen ingen förmonsrätt kunde medföra; och hafwa Riksens Ständer, uppä anförde skal ansett följande förklaring af ofwannämnde Lagens rum nödig och derä anhällit om Kongl. Majus Nädiga 8snötion, nemligen: att fastän efter sökt Intekning och sedan Domaren utsatt dag till Gäldenärens HLrande deröfwer, denne skulle innan samma dag jnträffat, söka Afträdes förmon, sädant icke mä betaga en i alla andra afseenden fullgilltig Inteknins den werkan, att medföra förmonsrätt. Sedan Den 17 Aug. izi Sedan Kongl. Mast härom hört Dest Högste Domstol och i anledning af de serskildta tankar derstädes yppats om LagenS rälta förständ i detta ämne, samt hwad i öfrigt af den Högste Domstolens Ledamöter blifwit anfördt, angäende omständigheter, hwilka skulle kunna leda till hwarjehanda mistbruk, fräga hoS Kongl. Mast uti Stats. Rädet uppkommit, om wiste tillägg i Lagens stadgande om Intekning, hwaröfwer Kongl. Mast äfwen infordrat Hög. ste Domstolens under-däniga utlätande; sä will Kongl. Mast med afseende ä hwad ä alla sidor angäende detta ämne blifwit anfördt, och i ändamäl att befordra en säker och stadgad Lagskipning härutinnan, till Riksens nu församlade Ständer öfwerlemna, att genom en serskildt författning stadgas mä: 1:0 Att derest Gäldenär, i hwars fasta egendom Intekning blifwit sökt, skulle innan Wederbörande Domare öfwer Jnteknings.
Dessutom skulle begäras den friare dispositionsrätt af do för professorer anslagna emeritilöner, att hvad af dem kan befinnas oanvändt, må anvisas till pensioner åt andre med lön försedda akademiska lärare. 13:o. Sedan Revisionen öfver Rikets Elementarläroverk, till åtlydnad al nådiga cirkuläret den 18 Februari 1843, under loppet af det året, varit samlad och den 13 December afgifvit sin underdåniga berättelse, behaga - de Eders Kongl. Maj:t, efter det berättelsen blifvit tryckt och till samtliga Rikets Elementarläroverk utdelad, genom nådigt cirkulär den 23 Januari 1845, anbefalla Konsistorierna i Rikets alla stift samt Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk att inkomma med egna samt öfriga vederbörandes underdåniga yttranden öfver hvad revisionen i ofvannämnda berättelse föreslagit och hemställt, och blefvo samtliga dessa yttranden ingifna under loppet af år 1845. Under tiden bade i anledning af åtskilliga inom Riks-stånden framställda förslag angående förändring i elementarundervisningen, Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 15 Februari 1845, hufvudsakligen framställt den önskan, dels att Eders Kongl. Maj:t, vid den utlofvade definitiva organisationen af Rikets undervisningsanstalter, täcktes förordna om en sådan förändring af elementarläroverket, att nuvarande apologistoch lärdomsskola samt gymnasium må komma att utgöra en enda fullständigt sammanhängande skola med tvänne bildningslinier, dels att den ambulatoriska eller ämnesläsning, hvad lärarne angår, hvilken redan på gymnasium eger rum, mätte vid det förenade undervisningsverket anbefallas; börande det dock få bero på närmare pröfning, huruvida detta lärosätt, äfven i den första eller förberedande klassen, må tillämpas, och anliöllo Rikets Ständer derjemte, att, då ephorus och lärarne derom äro ense, jemväl ämnesläsning för lärjungarne måtte vid det allmänna elementarläroverket varda i nåder tillåten. Uti detta beslut deltog likväl icke Högv.
Först sedan Rikets Ständer i denna fråga heslutit, blifver således Utskottet i tillfälle att bedöma, huruvida i afseende å folkskole-afgiften en förklaring i den af Herr Doktor Sandberg yrkade syftning kan finnas för framtiden behöflig, och Utskottet torde derföre nu böra inskränka sitt yttrande till besvarande af den gjorda framställningen endast i hvad derigenom åsyftas, att redan för innevarande år tillvägabringa en förändring i det anmärkta förhållandet med nämnda afgift. I detta hänseende förekommer det Utskottet, sorn skulle, då året är så långt framskridet att debiteringslängderna redan blifvit upprättade, och debetsedlarne på de flesta ställen torde vara till de skattskyldige aflemnade, ett förändradt stadgande, hvilket svårligen före uppbördstiden kunde hinna vederbörande till efterrättelse meddelas och således i viss mån komme att hafva en tilibakaverkande egenskap, hvarken vara lämpligt eller ens kunna behörigen iakttagas, i anseende till mängden af andra göromål, som dä åligga vederbörande Häradsskrifvare och öfrige, som med debiteringen och uppbörden hafva befattning. Då folkskole-afgiften dessutom, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, från och med detta år utgått med i någon män förhöjda belopp, eller 40 öre för man och 20 öre för qvinna, i stället för förut bestämda 37 och 19 öre, torde af den i motionen omförmälda anledning någon särdeles betydlig minskning i inkomster för folkskolan i allmänhet icke hafva uppkommit. Der emellertid förhållandet är sådant, att denna minskning kan finnas vara af någon kännbarare beskaffenhet, lärer ersättning möjligen kunna beredas af de medel, som för dylikt ändamål äro under Kongl. Maj:ts nådiga disposition. Utskottet har alltså, med tillkännagifvande att om sjelfva hufvudfrågan i motionen utlåtande framdeles skall afgifvas, nu endast skolat vördsamt hemställa, att Herr Doktor Sandbergs framställning, i hvad den afser åstadkommande af närmare bestämmelser om folkskole-afgiftens utgörande innevarande år, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 24 November 1862.
227 nu hörande ämnen intagas såväl vid fakulteterna som vid läroverket i Stockholm uti licentiat-examen, till hvilken äfven hörer genomgående af praktiska prof, under ledning af vederbörande professorer vid det läroverk, der examen aflägges;” ”6:0 De i Universitets-städerna befintliga sjuk vårds-inrättningar likasom allmänna garnisonssjukhuset i Stockholm, anlitas för tillvägabringande af förberedande klinisk undervisning för Medicine-sludiosi, hvilka löre admissionen till Medicine kandidat-examen, under bestämd tid böra vid någon af dessa kliniker hafva tjenstgjort;” ”7:o Den i Kongl. Maj:ls nådiga skrifvelse H. K. H. Akademi-kanslern den 22 April 1855 för Medicine kandidater bestämda tjenstgörings-skyldighet vid de särskilda klinikerna i hufvudstaden, blifver oförändrad, med tillägg af skyldigheten, att jemväl deltaga i de vid fakulteten derstädes förekommande rättsmedicinska undersökningar samt bevista psykiatriska kliniken, ,och skola vederbörande lärare öfvertjenstgöringarne meddela graderade betyg, och ingen till licentiat-examen vid någotdera undervisningsverket admilteras, som icke minst erhållit betyg om godkänd flit och skicklighet;” ”8:0 Vid ettdera läroverket aflagd Medicine kandidat-examen må, efter vederbörande fakultets pröfning, antagas såsom gällande för lärokursens afslutande vid annat läroverk, der kandidaten för sådant ändamål sig anmäler;” ”9:o På grund af genomgången godkänd licentiat-examen, eger hvart och ett af de Irenne läroverken alt, efter aflagd läkareed tilldela dem, som sålunda der blifvit utexaminerade, rättighet till läkarekonstens utöfning i hela dess vidd, och dem för legitimerade läkare förklara;” ”10:o För vinnande af kompetens lill publika läkareplatser, bör licentiat, vid hvilketdera undervisningsverket lian än sin lärokurs afslutat, inför Medicinal-Styrelsen aflägga det genom Kongl. Majtts nådiga Bref den 8 Oktober 1828 bestämda prof på skicklighet alt i den medicinska embetsutöfningen använda och tillämpa sin kännedom i medicina legalis och politia medica;” ”ll:o Medicine och Ghirurgie
Konungen har fastställt en viss tid för afgifvande af påminnelser emot Lagcommitte'ens förslag till ny civillag; hvarje medborgare har dertill haft rättighet och, med det begrepp jag gör mig om en academisk lärares kall, kan jag ej tro annat, än att universiteternas professorer så mycket följa sin tid, att de icke skulle hafva lemnat detta tillfälle obegagnadt, örn de ansett Lagcommitte'ens arbete stå i strid med deras åsigter; sådant hade man till och med haft rätt att fordra. Dessutom är Högsta Domstolen för närvarande besatt med en person, sorn blifvit hemtad från de juridiska faculteter11a, så att deras åsigter icke varit utan sin representant vid den granskning, nya lagförslaget undergått i Högsta Domstolen; och då det redan så ofta blifvit sagdt, att lagförslaget innehåller för mycket nya tlieorier och gör för litet afseende på det förut bestående, m. m. d., inser jag icke, hvartill det skulle tjena att tillkalla ännu flera, af hvilka samma yttrande kunde förväntas. Det skulle endast gifva motståndarne till alla förbättringar vapen i händerna och anledning att benämna utlåtandet ett professorsarbete, i strid mot nationens lynne och önskningar. Hr Stråle har trott, att LagTJtsk. bör i främsta rummet för R. St. framställa, huruvida de vilja hafva en ny lag eller blott omarbetning af den gamla, och Hr Stråle har för sin del ansett, att R. St. borde på förhand besluta, att inga genomgripande förändringar i gamla lagen matte antagas. Vi skulle således utan en föregående tablcau öfver skiljaktigheterna mellan den gamla och nya lagen, utan att ens känna, hvari skillnaderna bestå, votera, huruvida vissa stora principer skulle antagas eller Den ax April. ai3 förkastas; detta måste jag motsätta mig. Jag tror, att både godt och ondt finnes i nya lagförslaget, och att det bäst kan bedömas, om de föreslagna förändringarna i en tableau framställas; men att på förhand uttala en opinion, hvarigenom det nya utan föregången pröfning skulle casseras eller gillas, kan jag ej godkänna. I Hr v. Hartmansdorffs yttrande igenkänner jag den kärlek för vår historia och våra vanor, som så ofta hos den värde ledamoten gjort sig gällande.
Vill ni sätta mina principer på prof, min fader? eller har jag missförstått er? Jag inser icke nödvändigheten för mig att blifva gift; jag känner ännu ingen man, för hvilken jag ville uppoffra min frihet; hvad åter angår den åtskillnad ni gör emellan giftermål och kärlek, så vet jag, att en sådan finnes, men för min del är jag ingen anhängare af den skola, som vill göra dem båda oberoende af hvarandra. Låtom oss icke mera tala om sir Glithingham; hans hustru blir jag aldrig. Dessa ord verkade liksom en gnista, kastad uti den torra skogen. Lorden steg upp, hans ögon flammade; han fattade häftigt Lucys arm och gick emot slottet med hastiga, bestämda steg; det var som om han haft mycket skyndsamt att komma till sitt rum. När han inträdt och reglat dörren, först då såg han upp till Lucy, hvilken följt honom lugnt och utan att hans uppförande det ringaste förskräckt henne. Det finnes karakterer, hvilka liksom finna sin rätta näring i striden. Lucy, utbrast Lord Suffridge, du vet icke hvad du sagt! Du måste återtaga dina ord, ty jag vill, att du blir hans hustru, och du känner mig nog, för att veta hvad det betyder, när jag säger: jag vill! Min far, ni kan icke vilja se mig olycklig? Mitt barn, du bedårar dig sjelf, du drömmer. Tror du då att lyckan finnes på jorden? Nej, den har aldrig funnits annat än i böcker. Jag vill ditt väl, jag vill sörja för din framtid, jag vill gifva dig en god make, och du ... du vågar säga, att jag vill din olycka! Lucy, gif noga akt på mina ord: du måste, du skall blifva hans hustru. Min far, är då sir Edvard just den ende, hvilken ni skulle önska se mig förenad med? Ja! det finnes ingen annan ... tala ej derom! Du vet icke hvad du säger, du förstår icke huru dåraktig du är. Lucy, efter några dagar kommer han hit och då ger jag honom mitt löfte. Ni får icke göra det, ty jag samtycker icke till denna förening och kommer aldrig att göra det.
Den för sådana lån upplöpande ränta, hvilken under år 1863 fortfarande bibehölls vid 5, höjdes vid slutet af samma artill 6 procent, hvilken räntefot, med några undantag, föreskrifvits för derefter sökta och erhållnajglån. gjMed afseende å de för Riksgälds-kontoret förestående utbetalningar, hafva Fullmägtige, tid efter annan, beslutit till betalning uppsäga åtskilliga lån; men de flesta lånen hafva likväl blifvit återbetalda utan föregångne uppsägningar från Rikgälds-kontorets sida. Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 29 Till upplysning om ej mindre de tider, då en del utaf Riksgälds-kontorets kontanta behållning genom dylika låns utlemnande kunnat allmänna rörelsen tillhandahållas och göras för Riksgälds-kontoret räntebärande, än dessa låns belopp, äfvensom om de samtidigt verkställda återbetalningar af förut utlånade medel, hafva Fullmägtige ansett sig böra meddela nedanstående uppgift å beviljade samt verkställda återutbekomna tillbetalningar af fälliga lån. sådana lån. under sista qvartalet af år 1862 ... 1,234.000: — 267,000 w l:sta qvartalet , 1863 1,306,500: — 1,661,000 V 2: dra qvartalet V 1,629,900 — V 3:dje qvartalet y 200.000: — 1,414,400 — V) 4: de qvartalet ?? 190,000: — 1,405,400 — Y l:sta qvartalet » 1864 150.000: — 1,065,000 . — Y 2: dra qvartalet W 1.439,112: 50. 255,000 — V 3:dje qvartalet n 565,000: — 648,112 50.
Jo, Fullmäktige hafva nödgats begagna alla de tillgångar, de kunnat skrapa ihop; de hafva nödgats, i strid med den föreskrift K. M. gifvit, använda till sina löpande utgifter en del af de medel, som i förtid blifvit till dem aflemnade; de hafva varit nödsakade att under den svåra penningekonjunktur, som sedan någon tid varit rådande, upsäga sina innehafvande obligationer; de hafva låtit gå sig ur händerna det gynsamma året 1855, som måhända var det mest lämpliga af alla för att upptaga lån. De hafva ytterligare derigenom åstadkommit att Svenska nationen, som, i fall lån vid nämnde tidpunkt blifvit uplagne, kanske lätt kunnat vänja sig vid fördelarne af kurserande papper, nu deremot är helt och hållet obekant dermed. Vi befinna oss till följd deraf i en förlägenhet, hvilken icke kan afhjelpas på annat sätt än genom att uptaga nya lån för alt bestrida de utgifter, som återstå. Jag tror dock att vi hade stått på en helt annan ståndpunkt, om Fullmäktige på annat sätt upfattat sin ställning, och om de insett hvad Hr Bildt, StatsUtsk:s ledamot äfven vid förra Riksdagen, yttrat, eller att man såsom grundsats då antagit att Jernvägsbyggnaderne skulle bekostas medelst lån. Då emellertid Fullmäktige verkligen bade beslutat att uptaga lån till ett belopp af 2,000,000 Rdr Bko, inses lätt att om de vid samma tillfälle hade upställt sådana vilkor, enligt hvilka man kunnat få någon erfarenhet, huruvida penningar kunde på detta sätt erhållas, hade en sådan åtgärd varit i högsta grad nyttig såsom ledning vid de beslut, som i denna väg vid innevarande Riksdag skola fattas. Men det synes verkligen af de åtgärder Fullmäktige vidtogo, som om det varit deras mening att göra all upiåning omöjlig. Jag har icke kunnat underlåta, att på detta rum till prot:t yttra min tanke om och mitt ogillande af ett dylikt handlingssätt. Såsom jag redan förut nämnt, hade jag önskat att hela saken blifvit begrafven i glömskans natt; men då den en gång gjorts till föremål för discussionen, har jag trott, att äfven jag borde uttala min åsigt derom. Hr Gripenstedt:
Har denne Struensee då ingen aktning hvarken för Gud eller människor? – Det ser min själ icke så ut! Svir och dobbel och liderlighet stå nu under allerhögsta beskydd – den nya polisen får icke gå in i husen och se till hur det lefves – har icke ens rätt att knipa en tjuf och kältring i hans bostad – men vi, som ä’ hederliga, ska när vi dö, kastas i vattnet utan välsignelse! – Herre Jesus! – jämrar sig en käring, blek af ångest och med ögon som stirra stelt. – Det här tar en ända med förskräckelse! – Det gör det säkert – säger en annan ur hopen – men det onda ska väl ha sin tid. – För min del tror jag nu – anmärker en tredje – att den yttersta dagen är förhanden. Ett så syndigt lif, som nu, har aldrig förr existerat i Danmark. När Esther går öfver bron, tycks det henne som om plankorna böljat under hennes fötter; med ångestsvetten pärlande på sin panna, kommer hon hem, faller på knä framför sin sons vagga, lyfter honom upp och gömmer honom vid sitt bröst. Bakom det öppna fönstret i sitt kabinett står Rantzau, mörk i hågen, och ser ut öfver de glittrande vågorna omkring Lange-bro mot den solbelysta grönskan bakom sundet. Nära en månad har han känt sig som ett högdjur, hetsadt af hundar – hela detta koppel af fordringsägare, agenter och handtverkare, som Struensee släppt lös emot honom genom det fördömda kansliplakatet af den 8:de april, hvarigenom bestämdes, att lagen i skuldfordringsmål gäller också för grefvar. Detta plakat var tydligtvis tillkommet uteslutande i afsikt att fördrifva honom från hofvet och hufvudstaden. Han har icke velat unna de maktägande nöjet att se honom fly; på trots har han stannat kvar, och man har icke vågat öppet förvisa honom, som man förvisat grefve Danneskjold-Laurvig. Men hans ställning har blifvit ohållbar. Han måste vika, ty han unnar icke världen det uppbyggliga skådespelet, att en Rantzau fängslas för skuld.
Beräknad efter en procent af tullvärdet, som är den tolagsafgift, hvilken för utgående varor erlägges i Götheborg och Hernösand, de städer der den största exporten eger rum, äfvensom i flere af de öfrige stapelstäderna, och med antagande af de tullvärden å Bräder och Plankor, hvilka af Utskottet i dess Memorial N:o 24 blifvit föreslagne, eller 3 R:dr för “under l £ tums tjocklek“ och 6 R:dr 32 sk. för “af 1^ tums tjocklek och deröfver“, skulle tolagen för dessa trävaror, vid samma export som sistlidne år, komma att uppgå till ett belopp af 46,916 R:dr B:ko, deraf i Götheborg 15,467 Ralr. I ofvannämnde utförsels-qvantiteter äro likväl icke inberäknade plankor och bräder af till och med 4 alnars längd och derunder, men då i Rikets Ständers beslut icke Bih. till li. St. Prof. 1853 <?• 1854. 5 Sami. 1 Afd. 17 Häft. 1 2 BcvillningsUtskottets Utlåtande, «M 26. blifvit intaget den i föregående tulltaxor, då ineller utförsels-tull å bräder och plankor egde rum, gjorda bestämmelse, att 5 tolfter af till och med 1,} alns längd och 2 tolfter af större till och med 4 alnars längd vid förtullning skulle beräknas lika med 1 tolft, torde äfven tolagsafgilten för dessa s. k. brädstump eller stufningsbräder och plankor, beräknad efter det högre värdet, böra tilläggas. Utförseln af sistnämnde slag trävaror uppgick samma år, 1853, till 16,596 tolfter af under 1 \ tums tjocklek och 156,956 tolfter af större tjocklek, hvilka, efter lika beräkning, skulle i tolag utgöra 10,962 Rdr, deraf ensamt i Götheborg ungefär hälften, och således hela tolags-afgiften i stapelstäderna för ifrågavarande slag trävaror uppgå till 57,878 Rdr B:ko.
Djurgården måtte, emot vissa vilkor, upplåtas till Stockholms stad eller enskilde samt förses med byggnader och kajer för handelns behof. S. D. Föredrogos ånyo Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner: l:o Om inrättande af ett Landtbruks-Institut i Skåne. Remitterades, jemte ett yttrande af Herr Billström, till Stats-Utskottet. 2:o Om pension åt Kanslisten Liljewalch och Kopisten Norström. Remitterades till Stats-UIskottet. 3:o Om pension åt tillförordnade Kommendanten och Fängelse-direktören i Warberg, Majoren G. W. Gyllenhammar. Remitterades till Stats-Utskottet. 4:o Om pension för Fanjunkaren vid Krono-arbets-korpsen, Kornetten A. J. Enström. Remitterades till Stats-Viskottet. 5:o Om pension för Enkan J. M. Wallberg. Remitterades till Slats-Ulskottet. 6:o Om pension för Lands-liskalen Motander. Remitterades till Stats-Utskottet; och 7:o Om Stats-bidrag tilt en väg-anläggning emellan Öfver-Torneå och Pajala socknar. Remitterades till Stats-Utskottet; äfvensom Kongl. Maj:ts Nådiga Skrivelser: 8:o Om Stats-bidrag för en kanal emellan Carlstad och hamnen vid Kanike-näset. Remitterades, jemte ett yttrande af Herr Nygren, till Stats-Utskottet; och 9:o Angående tillhandahållande äfven för nästa Stats-reglerings-period af det till bidrag vid inrättandet af pensions-anstalter för Folkskolelärare beviljade anslag. Remitterades till Stats-Utskottet. Prot.-Utdrag den U Mars 1857. 239 S. D.
I de norra provinserna, der tillgången pä erforderligt antal tält sådant medgifvit, har detta skett, och de väntade resultaterne hafva ej eller uteblifvil; det unga manskapet har lärt lika mycket genom ögonen, som genom den hörda instruktionen, har lifvats af en naturlig önskan att täfla med gamla stammen; hela det högre Regemenlbefälels närvaro har kunnat åt beväringsmanskapets öfningar lemna en större upmärksamhet, än som under korta besök kan ega rum, och jag kan fullkomligt vitsorda, alt de 2:ne sisla dagarne af mötet beväringsbataljonen, i linie-exercis tillsammans med slambataljonen, ej 8 H. 28 434 Den 16 Jnli. illa fyllt sin plats. Ingen lärer förmoda, det jag härmed skulle mena, att beväringsmanskapet dymedelst hade blifvit fullbildade soldater; men öfningen vann hvad som täflan, lust och lif medföra i alla förrättningar, den gick fortare och bättre samt skänkte eleverna mera nöje. Man kunde möjligen häremot invända, alt vid regementen, der sjukdom eller kommendering»!- verkat till ett fåtaligt befäl, tillgången på instruktörer skulle saknas; men jag har fleråriga exempel, alt en enda bataljons öfveroch underbefäl i delta afseende läckt till för 2:ne bataljoner. Gamla stammen vinner dessutom just genom den befarade olägenheten en indirekt fördel, emedan man genom behofvet tvingas att updrifva underbefälet till större verksamhet och skicklighet, än som under vanliga förhållanden möjligen på ett eller annat ställe eger rum. Skulle lillgångarne framdeles medgifva upköpet af tillräckligt antal tält, hvartill för en gäng skulle behöfvas circa 60,000 r:dr, så kunde och borde, efter min tanke, denna nyttiga förändring i beväringsöfningarne genast vidtagas. Uti förslaget N;o 2 har Hr Stiernsvärd i karikatyr-styl tecknat nuvar. beväringsöfningar. Han säger nemi.: Hvad Hira väl nu ”vära beväringsynglingar under sina 12 dagars mölen emot "en ärlig kostnad af nära en half million?
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, som Grefve Frölichs berörde Anmärkning redan blif - Den 29 Ja n uarii f. in. 2o5 vit till Ridderskapets och Adelns antagande framstäld, men af Ridderskapet och Adeln afslagen, ny proposition derå ej kunde göras. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Jag tror ej holler att någon vidare förändring i beslutet behöfves; men då Herr Cederschjöld visat, att man första gången bör böta 3oo R:dr, andra gången dubbelt, och tredje gången mista sina rättigheter, så hemställer jag, om man ej kunde göra det tillägg, att äfven denna sista gång böterna fördubblades, ty det är väl icke skal att man aldeles bötesfri går från ett brott, hvarföre man tvänne gånger förut blifvit pliktfäld. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkcn härefter gjorde propositioner, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar antaga och till ConstitutionsUtskottet hänskjuta de framställde anmärkningarne, att i 3 § 4 morn. af Förslaget måtte, dels efter ordet förlustig,” insättas följande tillägg: och bote derjemte 1200 R:dr, dels ock efter ordet ”derutöfvermed uteslutande af orden: ’’ansesj efter 8 Gap. 3 § Mlssg. Balken, införas en så lydande förändrad mening: straffas efter Allmän Lag såsom för missbruk af annans namn. § 3. 5:o Af allt hvad som trycke Sj vare Boktryckaren pligtig att frän upplagan aftaga 2oG D e n 29 J a n u a r i i f. tn. och utan betalning aflemna sä mänga exemplar, att Hof Cantzler en, Rikets Universiteter, Konst• Bibliotheket, RiksÅrchivet och Vetenskaps-Acadeniien erhålla ett hvardera. Sker sådant ej, i Hufvudstaden inom Sex månader, och från Landsorterna inom ett är, efter den tryckta skriftens lifgifvande, bote Boktryckaren Femtio Riksdaler.