Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då denna avdelning XII Företal för bilagor, i överensstämmelse med den av den nye utgivaren tillämpade metoden att sammanföra bilagorna med deras resp. protokoll, krympt samman till ifrågavarande tvenne skrivelser, har den ej försetts med samma markerade typografiska utstyrsel som efter 1810 års protokoll. Ordningsföljden i protokollsbanden torde, som sagt, icke utan tvingande skäl böra omkastas i publikationen. Av de innehållsöversikter, som finnas inhäftade vid slutet av resp. protokollsband, får man också det intrycket, att denna ordningsföljd tillkommit fullt avsiktligt. Dessa översikter över 1812 och 1815 års utskottsprotokoll hava medtagits på sina resp. platser i publikationen. I tillägget till hela publikationen har även översikten över 1810 års protokoll införts. — Beredningsprotokollen framträda i 1812 års protokollsvolym såsom självständiga protokoll. I 1815 års volym angivas de regelmässigt såsom bilagor till visst pleniprotokoll, varför de här också tryckas, rubricerade såsom bilagor till sådant protokoll. I sistnämnda volym märkes vidare, att protokollen från de utskottsavdelningar, som genomläst statsrådsprotokollen, sammanförts till avgränsade serier, varvid varje avdelnings protokollsserie fått sitt särskilda, rubricerade försättsblad. Denna anordning har givetvis även iakttagits i föreliggande publikation. Ehuru serierna av utskottets allmänna protokoll icke äro på detta sätt försedda med försättsblad, hava sådana dock för likformighetens skull införts i publikationen. I vissa hänseenden ha förändringar vidtagits i den redigeringsmetod som den förste utgivaren använt. Vid en jämförelse mellan de rentryckta sidorna och korrekturet å ena sidan, originalen å den andra befanns, att i fråga om stavningen, användandet av stor bokstav, interpunktering o. s. v. knappast någon fast och konsekvent princip kan sägas hava blivit tillämpad. Den rentryckta texten företer sålunda icke någon modernisering av texten i dessa hänseenden. Å andra sidan förekommer ej heller en genomförd anslutning till originalets former. Det yppade sig mycket stora svårigheter att söka efterlikna denna metod.
Att med berådt mod döda MAJORSKAN. Vi ha ju inte något krig. FARBROR GÖRAN. militär? Men vi kunna få. Det är väl därför man blir MAJORSKAN. lif, och aldrig var han i krig. Åh, visst inte! Min gubbe var militär hela sitt FARBROR GÖRAN. och dem lyckades han aldrig slå ihjäl. Mycket sant. Han stred endast med björnar MAJORSKAN (stukar). han vände sig. (Springer hastigt upp.) Men, Viktor, hvad tänker du på, som inte klär dig till balen! efter Ellen, att hon inte är för mycket tillsammans med Ahls. Hör du! (Hon drar honom afsides; sakta.) Se noga Ack ja! Alltid fick han lida förargelse, hvart Har då svägerskan noga öfvervägt, hvad det vill sina medmänniskor eller måhända själf blifva dödad. 47 VIKTOR (lifligt, men sakta). Ellen koketterar så för honom. Jag fruktar Ja, mamma, det går sannerligen inte an, att MAJORSKAN (belåten, hviskar). just inte, att han nu på balen Åh, var inte rädd, han friar nog; men jag vill VIKTOR (förvånad). Ahls lefver Friar! Skulle mamma vilja, att Ellen? såsom MAJORSKAN (förargad). Ja, ja, vi få väl tänka på saken. (Högt.) Men helsning till öfverstens Åh, det är inte värdt att göra bärg af sandkorn. skynda dig nu, Viktor, och glöm inte framföra min FARBROR GÖRAN. trettifem. Glöm ej häller, att tåget går klockan sju och VIKTOR. (Han kysser modern på handen, helsar och går. Majorskan återtar sin plats vid bordet, tar en sticksöm.) ANNA. Hvad Karl dröjer länge! FARBROR GÖRAN. nödvändigt tala vid honom. Du är väl säker på, att han kommer? Jag vill Nej, nej, farbror, jag skall inte försumma mig. 48 ANNA. han har mycket att göra för tinget dit han reser i morgon vid sju-tiden. MAJORSKAN. på födelsedagen, Anna.
Kvinnororelsen kan s-j langre gora anspriik pB den syrnpati CL vanoch det ijfverseende, som ofta visas gent ' emot ungdomliga str ?f den, hgdanefter rniste den vara beredd pii en kritik, som domer efter fakta. Men det a r af vikt, att denna Jrritik ej blott ofvas a£ i hvilde utoinstBende, utan att den blir en allvarlig ~jaIfpriifni~zg, lren de arbetande lwinnoi-na sj&amp;lfva, a&amp; till ratta med sig och sitt arbete. E n sBdan kritik behofver icke alls vara nedstammande, t y den ratta kritilren B r jn blott en hgnvianing p % ntt det finnes ett hiigre stadium, ett hiigre trappsteg i utvecklingen an det vi redan ha uppntltt. Lade vi oss att sofvn pk det trappsteg, dar vi nu befinna qss, vnnnes ingen utveclrling. D&amp; vore kvinnororelsen clod. Sjalfkritiken a r teclcen till, att den Bnnn lefver. Det ar till en sAdan sjalfprofning jag skulle vilja bidraga. Ti11 mig sjiilf, lika nlycket som till ex a h, stidler jag den frigan: &amp;. verkligen viir iqsats i det sociala arbetet sB stor som den borde vara? Han sknll vara bra oriittvis for att neka, att det kvinliga nrbetet Iran nppvisa flera vackra resultat, men lika sakert iir att dessa kunde vsra storre, om kvinnan liade lart s ~ g att undvika vissa fel, hvilka annn vidlAda h e m e som arl~eterslra. Det fornamsta af dessa £el skulle jag vilja lralla dilettnntisnz. Darmed menar jag en loslig stallning till arbetet, en viss skygghet for de l h g n t %lamodsprofvande forberedelserna och ett visst begar att kringgh -. * Foredrag, h %llet vid Svenska kvinnornas natioadforbunds konferens i Stockholm 1897. de storsta svhigheterna.
32 A N N A . Knut, död ... min barndomsvän ... mitt käras te minne... Låt mig gå ut, min mor (de gå). Kors, jag tror li lla mamsell Anna tog i lla vid sig, ... j a, hvad hon höll af den gossen, stack ars liten . .. B Ä C K . Låt honom vara der h an är ... j ag vill inte hö ra talas om sådana der tragedi-romaner. K N O R R . Ack , mamsell , mamsell ... hvad skol a vi göra, vi arma varelser? M A M S E L L E N . Jag h ar bedt en god vän vara h os mig i natt ... ens am vill jag inte vara ... vi sk ola läsa och sjunga s å l äng e vi förmå... B Ä C K . Eric sa något om att vi en gång gick i genom svansen på honom. K N O R R . Åh , l åt inte pojkarne inbilla dig strunt. M A M S E L L E N . Jaha, se det är just med svansen, som han gör det. K N O R R . Med svansen! Jag måste in till mig ... farväl ... tänk att kro ppen förgås, men själen lefver ... tag och läs någo t, herr Knorr. K N O R R . Adjö mamsell... Elfte Scenen . B ä ck. Knorr. A lfred. Erik. Fru Bäck. Fru B Ä C K . Mi tt stackars barn ... hon h ar så länge lefvat fö r si tt barndomsminne. E R I C . Får jag g å in till Anna, f aster? Jag vet att jag kan lugna henne. Fru B Ä C K . Jag tror ej att du kan det mer än jag, men g å gerna in. K N O R R . Hur mycket ar klockan? Det börjar mörkna ... det lider mot slu tet ... jag h ar ingen ro att läsa. 33 B Ä C K . Lag a att vi få i n ljus. (fru Bäck går) Hvad skola vi taga oss till? K N O R R . Jag h ar skaffat mig opium och det tar jag in. B Ä C K .
De ingingo naturligtvis otaligt många sådana, innan slumpen fogade, att en så skön och ändamålsenlig byggnad kom till stånd. Han hämtade en jämförelse från tärningsspelet för att förtydliga detta, och sade: - Om jag i en viss ordning uppskriver tjugu tärningkast och därefter tager tärningen i hand, för att kasta den så länge, tills samma kast i samma ordning utan avbrott av andra i verkligheten förekommit, så skulle jag därtill förmodligen tarva längre tid än tio släkten kunna leva. Den världsbildande slumpen, som spelade tärning med atomerna, har haft en gränslös tid för att lösa en än svårare uppgift, men då man betänker, att hans spel fortgått genom svarta evigheter, så må man icke undra, att även denna sammanställning av tärningkast, som kallas världen, äntligen skulle infinna sig. Förstån I mig, vänner? Tron I, att gudar styra molnen, som driva där uppe på himmelen, att de hava tyglar på vinden, som nu blåser från havet, och kunna, när de vilja, hämma hans fart? Tron I, att det kräves gudar, för att dimman skall uppstiga ur jorden och havet och samla sig till moln och åter nedfalla som regn? Naturen följer sina egna blinda lagar, gudarne äro alldeles onödiga, och jag ... är törstig och fryser. Det är kallt i afton. Okos, din herres vin är gott och värmande. Bringa mig än en bägare för att styrka mig till vandringen. Jag måste återvända till staden, oaktat det fördömda regnet, som faller Olympen och människor till trots. Sedan Kimon fått vad han åstundade, svepte han sig i sin mantel, tackade för den visade gästvänligheten och gick, sedan han lovat att vid tillfälle återkomma och då ytterligare inviga dem i sin filosofis hemligheter. Hos flertalet av dem, som åhört honom, och framförallt hos gamle Medes kvarlämnade han en dyster, av oro genomträngd sinnesstämning. Det hade hitintills aldrig fallit Medes in att tvivla på gudars tillvaro och själens odödlighet. Han älskade livet, men hade icke ryst för tanken på döden, som skulle föra honom till ett bättre land, där han finge återse sin bortgångna maka och sina käraste vänner.
Läggas härtill de 7 barn, som årligen, per medium, före 1778, blifvit mördade directe, uppkommer total-summan af årligen mördade eller i vanskötsel omkomne oäkta barn före 1778 circa 318. Talet 5ii har väl icke kunnat finnas af Tabellerne före 1778, då ingen skillnad i Tabellerne iakttogs mellan äkta och oäkta döde barn. Det är sista 10-talet, näst före 18 Hade dessa varit äkta barn , skulle deraf dött endast circ |:del , det . är circa 1048 barn; men just för det de voro oäkta dödde deraf fullt ut |;del , det är 2096. Skillnaden är 1048; och desse 1048 barn kunna anses liksom årligen, i viss bemärkelse, mördade indirecte. Tilläggas nu de t t uppsåtligt och directe mördade barnen ; uppkom, mer totalsumman af årligen mördade eller i vanskötsel omkomna oäkta barn, under 1 år gamla, sista decennium näst före år 1828 Vidare ses af dessa handlingar; att folkmängder, före 1778, nemligen år 1776 , Var i Sverige, med undantag af Finland
IVIom, Bäde Berednings och l^xerm^sLommitteorne hälla stna sammankomster inom slutne dörrar och äga blott de Skattffnldige tilträde/ nar Hxermtzg-Männen fordra nägon uplysning eller hafwa at anmärka wid nägvns upgifr / hvarföre äfwen ^xLrin§8-Man sjelf aflrader/ dä han undergär tgxerin^. Hwarje person mä pä stället fä underrättelse til hwad 8umms han blifwir tLx^ö. 10. ltlom. Da l3xerin§8-Männen äro af olika ranka och votering blifwer nödig/ anställes den icke Ständseller Lla88e wis/ uran beräknas efter Ledamörernes antal, och om rösterne ä bäda sidor finnas jämnralige/ gälle den mening/ som ar lil Kronans största förmän. n. lVlom. Mantalsffrifningarne pä Landet och i Städerne förrättas de 2-.ne sista mänaderne hwarje Sjette Bandet. N:o 97. 1542 Den zr Mars. hwarje ar för det paföljande. Beredningarne sko» la Varefter wara fullbordade inom den sista påföljande Mars, hwarefrer D:ixcrmZg,rne böra af Öfwer »Stäkhallaren för Stockholm samt af Landshöfvingarne för öfrige Sräderne och Landel sa tidigt utsattas, at de ofelbart til den iz.De derpä följande Maji aro fulländade. 12. blom.
Då nu den farled, som detta sund bereder, sammanbinder en af Södermanlands bördigaste trakter med vigtiga bergslagsorter inom Westmanlands och Örebro län, skulle det för dessa orter blifva af stort inflytande, om en lättad öfverfart medelst broanläggning derstädes bereddes, så att de landtmannaprodukter, hvilka Bergslagen behöfver, men icke kan i tillräcklig mängd frambringa, kunde från slättlandet ditföras med mindre omvägar och svårigheter, än som med dylika transporter nu äro förenade. Äfven för aflägsnare orter är frågan icke utan vigt, och ännu kännbarare skall bebofvet af ifrågav:de broanläggning blifva, när, såsom anledn. är att hoppas, en jernväg på någondera sidan af de stora insjöarne Mälaren och Hjelmaren, inom en ej aflägsen framtid, kommer till stånd. På bekostnad, till en del af allm. medel, har, genom Nyköpings läns HushållmsSällskaps försorg, behörig undersökning på stället ägt rum och på grund deraf förslag öfver kostnaden, jemte ritningar för brobyggnad öfver Hjelmare sund, blifvit upgjordt af IIr Major Leijonancker, enl. hvilket, för brobyggnadens upförande, erfordras en summa af 126,000 r:dr b:ko. För den kringliggande orten är det icke möjligt eller ens tänkbart att åstadkomma detta belopp, vid hvilket förhållande den utvägen endast återstår, att härtill begära Statens biträde. Sällan hafva ock enskilda delar af landet förgäfves anlitat det allmännas bistånd, då frågan varit om allmänt nyttiga företag; hvadan jag tror mig kunna hysa grundad förhoppning derom, att R. St:r äfven i detta fall icke skola undandraga sig en upoffring, som skall bidraga till ernåendet af en lättad öfverfart af detta sund. På grund af hvad jag nu anfört och under antagande att det belopp, som af kringliggande kommuner och närboende enskildta personer möjligen torde kunna för ändamålet sammanbringas, icke med sannolikhet kan beräknas högre än till en åttondedel af kostnaden för hela företaget, får jag härigenom vördsammeligen föreslå; 108 Den 3 D ecemb er /. m. det R.
Detta var således att älska? Detta, att lida så bottenlöst! detta? Ja, ja, ja. Och slaget hade fallit. Smärta, det är lif, – smärta, som öfvergår menskliga krafter ... Om Börje aldrig skulle förlåta, aldrig glömma, aldrig älska henne mer! Hvarför skall man lefva, hvarför blir man född? – när det är så outsägligt bittert! Med svigtande steg, lik en febersjuk, gick hon fram till bädden och föll på knä. Hon knäppte samman sina händer och lutade pannan emot dem. Han sof, hennes son. Han sof der – han, – som skulle bli hennes enda tröst, han, som skulle bli hennes hela kraft! Hon sträckte famnande ut sina armar kring hans lilla bädd, och hjertat fyldes af en värmande våg. Hon brast i en snyftning och tårar strömmade utför hennes kinder. Nu fick det luft allt, nu bröt det löst. Och hon grät, grät så hejdlöst som ett otröstligt barn, – grät tills det icke fans en tår mer att gråta, och tills hon ingenting annat kände än en vek, uppmjukande trötthet. Så steg hon upp och tvättade sitt ansigte. Sedan sjelfva brytningen var öfver, kunde Marianne tänka lugnt. Men det var henne omöjligt att beräkna hur Börje skulle förhålla sig med afseende på hvad som skett. Hon kände honom för litet. Hon måste vänta. Med en stormlöpning på hans känslor kunde ingenting uträttas. Hvad som behöfdes var lugn och ihärdighet. Något som förvånade henne sjelf var, att hon trots Börjes tydliga ogillande af hennes öppenhet, icke kände ett ögonblicks ånger öfver att hon talat. Om hon nu lyckades vinna honom, skulle hon göra det utan en fruktan för framtiden, utan en baktanke i sitt eget hjerta. Innan qvällsmaten kom Börje in. Marianne satt i sängkammaren, med lampan på ett litet bord, och sydde. Hon var blek och hade rödkantade ögon, men såg nöjd ut. »Marianne», började han och satte sig, »jag har tänkt på hvad du sade.» Hon såg upp från sitt arbete. »Jag tror inte du hade en aning om hvad det skulle göra för intryck på mig. Det är märkvärdigt, att du inte hade det.» Han gjorde ett uppehåll, men Marianne hade ingenting att inflicka.
Skrifvelse iV.-o 27. 49 Barnhuset, ursprungligen anlagdt på yttersta gränsen af den då bebyggda staden, redan blifvit kringbygdt och, till följd af den riktning, som stadens utvidgning tagit, melodi mer förflyttas närmare medelpunkten för dess befolkning och rörelse, hvilket äfven menligt inverkar på helso-tillståndet. Direktionen har vidare yttrat, att Inrättningens förflyttning lill annan, tjenligare, men, i anseende lill läget, för allmänheten mindre begärlig och dyrbar byggnads-touit, sannolikt skulle, genom försäljning eller utarrendering af den nuvarande byggnaden, bereda Inrättningen en ganska betydlig ekonomisk fördel, och att då Allmänna Barnbörds-huset, hvarifrån en mängd späda barn vanligen öfverlämnäs lill Barnhuset, komme att förläggas lill Kungsholmen (såsom numera skett), skulle, i anseende till faran af deras förflyttning en längre väg, isynnerhet under den kalla årstiden, en anledning finnas för Barnhusets flyttande (ill Kungsholmen, som dessutom har sund belägenhet och friskt valten saint är aflägsen från den stora och störande rörelsen och säte för hufvudstadens medicinska läro-anstalter, till hvilka jemväl Barnhusinrättningen i viss mån får räknas. Direktionen har funnit den tomt, som nu är disponerad till Stockholms stads och läns Kurhus och sträcker sig från Handtverkare-gatan ned till Mälaren, med ett jemförelsevis högt läge, sluttande mot söder och med frisk luft från landoch sjö-sidan, erbjuda synnerliga fördelar för ordnande af ett Barnhus; men då tomten, som fordom begagnats till bränvins-bränneriverk och år 1815 af Rikets Ständer blifvit, under förbehåll af Bankens pant-rätt deruti, öfverlåten lill Kurhusinrättningen och således icke ulan Rikets Ständers samtycke kan af Kurhus-styrelsen till det ifrågasatta ändamålet upplåtas, har Barnhus-direktionen i underdånighet hemställt, det E. K. Majit måtte aflåta nådig Proposition derom, att, derest öfverenskommelse om vilkoren i öfrigt kunde emellan Direktionerne för Kurhuset och Barnhus-inrättningen träffas rörande öfverlåtelsen och E. K.
På grund af allt della, finnér Utskottet sig böra, med vidblifvande af den uti förra Betänkandet yttrade åsigt, hemställa, att Rikets Ständer mått» besluta-, alt afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden, ifrån och med nästkommande år 1842, till nu stadgadt belopp, kommer att intill nästa Riksdag tillsammans med tull-medlen uppbäras och till Statsverket ingå. 3:o Af Ledamöter inom Preste-Ståndet är den anmärkning framställd, att, då den uppgift, som i Stats-Utskottels Utlåtande förekommer, i afseende på de af Convoy-Commissariatet bestridde utgifter, högst betydligt afviken från det af Rikets Ständers senast församlade Revisorer i enahanda afseende upprättade, på Cornmissariatels räkenskaper grundade, sammandrag, Utskottet borde utreda anledningen till denna skiljagtighet.
Bfhde i omförmälte hänseende till last läge, böta sexton R:dr 32 sk. till treskiftes samt ersätta ej mindre Kongl. Majit och Kronan för den sakfälldes underhåll i häktet under tjuguen dagar med två R:dr ! 1 sk. 8 rst, än äfven denne sednare för det honom genom obehörigt qvarhåilande i fängelse sistnämnde tid tillskyndade lidande efter tolf skillingar om dagen med fem Hulr 12 sk. allt banko. Och äro underdåniga besvär öfver detta utslag anförda af Landssekreteraren samt på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende. På begäran om verkställighet å Landshöfdinge-embetets i Calmar län den 18 Mars 1847 meddelade utslag, hvarigenom en i Westervik varande vaktmästare och dess hustru blifvit ålagdt infria ett den 1 Januari 1843 utgifvet skuldebref å 600 R:dr riksgäldssedlar, hade hos Magistraten i nämnde stad handräckning icke blifvit fordringsägaren i rätt tid leornad, och tillgångar till dess gäldande gått för honom genom dröjsmålet förlorade; hvarom fordringsägaren lins mig gjort anmälan, med begäran att varda till sin rätt i målet förhulpen; och har jag, i anledning häraf, funnit mig befogad att förordna åtal emot vederbörande Borgmästare, såsom den der origtigt förfarit och derigenom vållat, att fordringsägaren gått miste om betalning; efter hvilket åtals utförande vid Rådstufvurätten i Westervik denna Rätt genom utslag den 9 December 1850 ansett det ej vara ådagalagdt eiler styrkt, att Borgmästaren vid behandling af omförmälte utsökningsärende begått tjenstefel eller eijest låtit i afseende på ärendet komma sig till last försummelse, hvadan, under åberopande af 17 kap. 33 .§ Rättegångsbalken, Rådstufvurätten lrikännt Borgmästaren från ansvar och ersättning i målet.
”För ordnings bibehållande vid fiske med not, bör Hamn-fogden eller der den ej finnes, ”hamnlaget sig emellan vid stränderna utstaka, och afdela hvarje notvarp, så vidt sig gö ’Ta låter; och skall den, som drager annans notvarp, första gången böta 1 r.-dr 32 sk., Bih. till B. St. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 6. ”andra gången dubbelt och sedan hvarje gång han dermed beträdes, 6 r:dr 32 sk., allt ”banko, och håfve i alla dessa fall förverkat fångsten. Om varp stöta tillsammans, måge ”notdragare tillse, att den ene ej skadar den andre, vid bot, som om notdrägt nyss ”sagdt är.” Uti 4 kap. 1 §. den förändrade lydelse: ”täger eller snattar någon i hamn under ”3 r:dr 16 sk. bankos värde eller mindre, det må ej stöld heta, utan gitve han det åter ”och bote hälften af värdet. Kan han det ej, plikte med tre dagars fängelse och förnöje ”Måiseganden med arbete. Gör han det andra gången; gälde åter och bote fulla värdet; ”sker det tredje gången, stånde tjusfrätt. Stjäl någon gods eller penningar öfver 3 r:dr ”16 sk. banko värde, det är stöld och straffes efter allmän lag." Uti 4 kap. 4 §. jemväl den förändrade lydelse: ”Öfver brott emot lagbestämmel'•serne i detta kapitel ransake och döme Domaren i orten; stånde dock Hamn-Rätten fritt ”att straxt höra den brottslige och om målets beskaffenhet sig underrättad göra.” U ti 5 kap. 3 §. den förändring i ordalagen: ”Öfvar någon i fiskeläget oljud med rotande, skriande, buller eller annat oskick, androm till mehn, eller spel och dobbel, och ”på Hamnfogdens varning sig ej genast rättar, eller kifva män sins emellan och Hamnfogden bjuder fred, men de den ej hålla vilja, böte 1 r:dr 32 sk.
Brukseffekter, så vill jag visserligen ej neka, att de Bruk, som äro belägna i granuskapet af jernvägen, deraf kunna fä nytta; men med mästa vinst komma de troligen hädanefter lika sorn hitintills, att afsätta största delen af deras tillverkningar å bruksbacken ; resten deraf, jemte den malm och limsten, hvaraf de äro i ber behof, är icke så betydande att någon synuerlig inkomst deraf skulle tillskyndas jernvägen; dessutom äro de skogar, som angränsa dessa bruk, redan så medtagna-, att om någon lifligare afsättning derå skulle genom jernvägen kunna framkallas, bruksägarne snart komma i brist af kol och i ånger för den beprisade jernvägens tillkomst. Spannmål äger länet, somliga är att afyttra, andra måste sådan inköpas; men i båda fallen till så ringa belopp, att någon betydlig förmån deraf icke vore att påräkna hvarken för jernvägen eller för länet i allmänhet. Afven finnas inom länet en mängd bi-näringar; men de flesta tåla icke vid att belastas med någon dyrare transportkostnad; allmogen är, som man säger, rädd om styfvern, och använder häldre.dertill de dragare den måste hafva för sitt jordoch skogsbruk, än att utbetala något kontant.
Tinget blifvit för brott dömds eller under framtiden ställde; hvarefter KronoFogden skyndsammeligen bör tillställa Ve» derbörande Kyrkoherdar Utdrag af berörda Förteckning och särskildt, i afseende på dömde Personer från annan ort, insända dylika Utdrag till Konungens Befallningshafvande, för att, genom dess försorg, komma Prestera kape t i de dömdes hemort tillhanda; hvilket senare Lagutskottet anser afven böra af UnderDomstolarne i Städerne iakttagas. Hvad åter angår det stadgande, som blifvit föreslagit,på det Prestersfespet må kunna iakttaga Kyrkooch FattigCassornas rätt, i afseende på deras andel uti Böter; så enär Häradshöfdingsrue äro vid ansvar ålsgde s genom Kongl. Brefvet den Febr. 5;te I8t7» att tidigt, efter hvarje Tings slut, aflemna SaköresLängd till Kronofogden, sorn har sig viss tid föreskrifven för Böternes indrifvande och redovisande, hvilken redovisning äfven åligger honom, attj inför LandsContoiret, afgifva, och, genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 23 September 1741, attj vid hvarje års slut, lemna Gonsistorierne del af SaköresLängden i afseende på Kyrkors och FattigCassors Botes» andelar, har Utskottet, då sålunda å ena sidan någon osäkerhet eller obehörig tidsutdrägt för Kyrkorne och FattigCassorne, att komma i åtnjutande af deras rätt, icke bör vara att befara, och å den andra, Pre» Lagutskottet! Betånkanden. *79 sterskapefc, genom Consfstorierne erhålla kännedom om beloppet af de Medel, sorn skola redovisas, ansett sig sakna anledning att å motionen i denna del tillstyrka bifall. Detta éfverlemnas dock vördsamligen till Riksens Höglofl. Ständers vidare profning. Stockholm den ig.-de April 1323. ; N:o 48. Ankom d. 21 Maji 1823, Betänkande, i anledning af Kongl. Maj-.ts