Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten sig bora på det sätt tillstyrka bifall till motionen, att sisla mom. af G §. i 2 Alt. af Kongl. LegoStadgan den 23 November sistlidet år, må erhålla följande förändrade lydelse: ”Sjuknar tjenstehjon, hör husbonde Idta det skola och vårda, håfve dock rätt, om han vill, att ä lönen afräkna för den tid tjenstehjonet varit ur stand satt att sine sysslor förrätta, samt hvad lian till Läkare eller läkemedel utgifvit. Likväl md sådant afdrag icke i något fall öfverstiga hvad tjenstehjon enligt beting egt uppbära i lön för den tid sjukdomen fortfarit Lagsamt Allm. Besv. och Occon. Ut sk. Betänkande IV.o 6 7 2:0 Nils Månsson från Malmöhus Län har fäslat uppmärksamhet på de olägenheter, hvartill föreskriflerne rörande Orlofssedel* beskaffenhet kunna föranleda, iså måtto, att om husbonde samvetsgrant lemnade intyg om tjenstehions uppförande, sådant kunde inleda honom i en rättegång, deri hevisnmgsskyldighelen honom ålage, och stundom vore omöjlig att fullgöra; hvaremot om husbonde underlät, att med noggranhet yttra sig om. tjenste!)jons frejd, en sådan uraktlåtenhet kunde föranleda ansvar. Då husbondes skyldighet att i Orlofssedel anföra de fe! tjenstehjon eger, ingalunda innebär förbindelse att angifva brott, som icke kunna ledas i bevis, och upphäfvande af berörde åliggande vöre lika skadligt‘för husbönder, som befrielse från ansvarighet för utgifven Orlofssedel förnärmande för-tjenstehjons rätt, samt då ansvar finnes utsatt för obehörig !,lagan 1 detta afseende, anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka at. Nils Månssons yttrande icke må föranleda någon åtgärd. 3:o 1 afseende på föräiidiing af den för tjenstehjon hn gällande flytt ningstid, , har Herr Doctor'
Directionen öfver Arméens Pensions-cassa må erhålla ett å Banken stäldt Creditiv, stort 3oo,ooo R:dr B:co, alt utgå efter de föreskrifter, som för Cassa-creditiv i allmänhet äro gällande, har Utskottet, i Memorialet N:o i4.9> anmält, att, enär 2:ne Stånd stannat emot 2:iie, frågan, till följd af 75 §. Riksdags ordningen, vore förfallen. Enligt Utskottet tillhandakomraet Prolocolls-Utdrag af den 6 nästlidne Mars, har dock Högvördige Prcste-Ståndet, vid föredragning af detta Memorial, med ogillande af Utskottets åsigt, att frågan vore förfallen, då 2 Stånd stannat emot 2, återförvisat densamma, och, med åberopande af 72 §. RegeringsFormen, samt då frågan utgör en del af de Stadgar och Reglementen, hvilka det åligger Rikets Ständer att för Bankens rörelse och förvaltning uppgöra och bestämma, anmodat Utskottet att, i enlighet med de af Riks-Stånden fattade beslut, voterings-propositioner uppsätta och med dem till Stånden inkomma, på det frågan må varda genom Föistärkt BancoUtskolt afgjord. Med anledning häraf, och som sistomförmälde Memorial N:o 149, enligt lill Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag af den 1 och 3 nästlidne Mars samt den 1 innevarande mänad, är vordet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Yällofl. Borgare-Ståndet gilladt samt af Hedervärda Bonde-Ståndet, utan anmärkning, lagdt till handlingarne, får Utskottet endast anmäla, att den från Högvördige Preste-Ståndet erhållne återremiss, på grund af 70 §. i Riksdags-Ordningen, icke kan föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida. Stockholm den i3 April 184f• Ank. till Exp. Utsk. den 17 April x84x > kl. 2 e. m.
Om lagar finnas, hvarigenom ett sådant för tidigt alimäntgörande förbjudes oss, så blifva ju samma lagar gällande för den främmande journalisten. Jag anser frågan vara framkallad af tidsandan; och vid detta tillfälle framburen af en öfvertänkt, på forskningar om samhällstillståndets fordringar grundad erfarenhet, och jag måste uppriktigt tillstå, att jag utan den minsta tvekan genast med mitt tysta bifall slutit mig tili den af Friherre Åkerhjelm gjorda motion. Min Öfvertygelse är, att Ridderska pet och Adeln genom antagandet af Friherre Åkerhjelms förslag blott följer den gång, som vid frågor om liberala grundsatsers hyllande, alltid betecknat dess bana. — De skräckspöken, hvilka ifrån de moderna ministeriella lärorna framställas , att öfverallt mota liberalitetens lugna utbildande, lära kanske här snarare än å något annat ställe kunna få hänföras under modets lagar, och således få nyttjas af den som behagar, under det äfventyr, som merendels åtföljer begagnandet af hvilken löjlig drägt som hälst. Jag för min del kan ej undgå att finna i högsta grad olämpligt, att i anseende till vår publik hysa sådana farhågor, sorn här i dag blifvit yttrade. Jag vet ej hvarföre man så mycket bemödat sig, att visa faran af oordningar, som utaf vår Allmänhet säkerligen mindre än af ali annan är att befara Jag anser imri en mätt - Deli J27 JauuariT, visa emot elen samhällsbildning, som redan i vårt samhälle äger rum, att förese sådana framtida verkningar, hvartill en förfluten erfarenhet icke en gång lemnar de minsta anledningar. Jag liar sett främmande länder, och det var ej utan en slags häpenhet, jag för första gången såg den värma, det buller, hvarmed en Tlieaterpublik understundom tillkännagifver sitt bifall eller sitt missnöje. Då vi icke en gång i våra. Theatrar eller andra allmänna sainligar någon.?
St. må kunna åt förstärkt LagUtsk. uppdraga deras granskningsoch beslutanderätt i lagfrågor, som blifvit af Konungen väckte. Hr Åkerman, Fredr.: Då ett förslag i enahanda syftning Den 18 April e. m. sorn detta, vid början af riksdagen förevar till pröfning af R. St., att deröfver med ja eller nej besluta, hade jag äran att i frågan yttra mig. Jag tillkännagaf då den stora tvekan jag hyste och de vådor jag ansåg vara förenade dermed, att åt en delegation af R. St. uppdraga R. S(:s beslutanderätt i en förekommande fråga af vigt. Jag trodde likväl dä, såsom nu, att för ovanliga och sannolikt med ett sekel emellan förekommande fall, utomordentliga åtgärder kunde vara af nöden; och jag föreställer mig, alt den våda, som med en dylik åtgärd, som den, hvilken här är i fråga, möjligen kunde vara förenad, skulle i betydlig mån komma att minskas, om man så uppställde grundlags-§, att fråga icke kunde blifva i det förstärkta Ulsk. om någon hufvudsakligen beslutanderätt, utan endast om att tillämpa hvad R. St. möjligen kunna hafva beslutat. Jag fortfar ännu att tro, att det förslag, som Const.Utsk. har uppställt i ordalag, som anses gälla för alla tider, likväl, har speciell afseende på de frågor, hvarom R. St. snart gå att besluta, eller antagandet af en ny civiloch criminal-lag. Om R. St. skulle finna hufvudgrunderne i denna lag riktiga, så ålerstode sedermera att-granska, huru dessa hufvudgrunder blifvit i detalj tillämpade, hvilken granskning, om den skedde inom de 4 HiksShn, skilde på 4 särskilda rum, måhända icke allenast skulle göra det omöjligt att på ett helt års riksdag komma till något slut, ulan äfven möjligen leda derhän, att då man slutligen ville till ett helt sammansätta den sålunda i sina detaljer granskade lagen, fann man, alt dessa icke alls stodo i öfverensstämmelse med sjelfva hufvudgrunderne.
Uti Betänkandet N:o 37, i anledning af väckt fråga om inskränkningar i den så kallade leverancehandeln, som blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men deremot återremitteradt af Borgareoch Bonde-Stånden till följd af dervid gjorde snmärkningar, hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer, för undanrödjande af de missbruk och de vinglerier, hvartill berörde handel gifvit anledning, måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Konel. Majit i Nåder täcktes utfärda en Förordning, hvarigenom det blefve Mäklare förbjudet att afsluta någon handel eller något contract om varors levererande på aflägsna terminer, eller sednare än 14 dagar efter slutsedelns datum, med mindre än köparen, vid afhandlingens ingående, har utfäst sig att till säljaren genast erlägga en handpenning af tio procent utaf den slutade varans värde; börande sådant vara uttryckligen i slutsedeln intaget och mäklaren hemfallen till lika belopp i böter, derest någon afvikelse ifrån denna bestämmelse, å hans sida, eger rum. De anmärkningar, hvilka inom förrbemälde aine Riks-Stånd föranledt återremissen, innehålla hufvudsakligen: att det i en tid, då opinion och lagstiftning syfta åt näringsfrihetens obehindrade utveckling, icke kan vara skäl, att för ett missbruk, sorn lätt innästlar sig i hvarje slags företag, omgärda en i sig sjelf nyttig handelsgren med stadganden, huru och under hvilka villkor den får utöfvas; att ett stadgande, sådant som det föreslagna, Allm. Besv.- och Ekon.-Utikottets Utlåtande, N:o 93.
Ehuru en för vår tid mindre vanlig disciplin upprätthälles, är dock tonen i skolan långt ifrån tung och tryckande, ty föreståndarinnan är en af dessa sällsynta, lyckligt begåfvade naturer, som med allvar i arbetet äfven kunna förena friskt mod och glädtighet; och hennes anda har tryckt sin prägel på skolan. Helpensionärer hafva emottagits sedan år 1 8 5 5, och för alla dem, som inkommit som sådana frän när och fjärran, har fröken Storckenfeldt varit som en mor — en god mor, som ej tagit sina modersplikter lätt. Det bä- sta beviset härpå är det varma och innerliga förhållande, hvari de utgångna eleverna alltjämt stått till sin forna skolföreståndarinna, ett förhållande, som vackert illusteras af de årligen återkommande fester, som gifvas för de elever, Bom utexaminerats föregående år. De emotses alltid med stor längtan, och helt visst äro dessa bjudningar högtidsstunder, där de vanligen till ett sextiotal uppgående unga damerna upplifva minnen från det glada kamratlifvet i skolan. » De ungas arbetsförening », hvilken sedan mer än tjugu år arbetat för missionen, bidrager ock till att fastare sammanknyta bandet mellan skola och lärjungar. Ett stort antal lärarinnor, som utgått från fröken Storckenfeldts läroanstalt, hafva nu sin verksamhet i alla delar af vårt land, från dess nordligaste till dess sydligaste provinser, och flertalet af dem har gjort skolan all heder. Flere af dem hafva upprättat egna läroverk, som arbeta med framgång. En skildring, om än aldrig så kortfattad, af fröken Storckenfeldts skolverksamhet skulle vara bristfällig, om ej hennes storartade välgörenhet nämndes. Man tanke sig att af de bortåt tretusen lärjungar, som under skolans snart halfsekelgamla tillvaro utgått från densamma, har väl hälften antingen gått helt utan afgift eller ock erlagt en betydligt förminskad sådan. Naturligtvis har den välgö- ranhet, som fröken Storckenfeldt direkt och indirekt utöfvat, och hvarom här ofvan angifna siffror endast gifva en svag föreställning, hur enastående de än i sitt slag äro, icke kunnat annat än åsamka skolans ekonomi betänkliga svårigheter. Dessa hafva stundom varit så stora, att det fordrats föreståndarinnans ovanliga energi för att kunna reda sig ur dem.
Rikets Ständer hafva tagit denna framställning i öfvervägande; och då föreskriften att ränta och provision för försträckningar från slatslåne-fonden skola förskottsvis afdragas, efter hvad Fullmäktige visat, komme att verka serdeles betungande för dem, som af dylika försträckningar på lång tid vilja sig begagna, synes billigheten tala derför, att den föreslagna lättnaden i de ändock dryga betalningsvilkoren medgifves; hvadan Rikets Ständer, för sin del, beslutat och härmedelst hos E. K. M:t i underdånighet anhålla om den jemkning i föreskriften angående afdrag i förskott af ränta och provision för försträckning frän Stalslånefonden, alt sådant afdrag å försträckning,som meddelas på 12 månader eller derutöfver, må ega rum för endast sex månader, med skyldighet för låntagaren att sedermera hvar sjette månad räntan och provisionen förskottsvis erlägga. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 Mars 1858. 238 Expeditions-Utskottets Förslug till underd. Skrifvelse N:o 255. Uppläsl och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Mars 4*58. Preste-slåndet den 5 Borgare-ståndet den 5 Bonde-ståndet den 5 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående skärpta straffbestämmelser Jör u/ofl/gt spel. (Lag-Ulsk:s Bet:de N:o 86.) S. A. K.
Utskottens Betänkanden - Häradshöfdingar, som hafva de sämsta Bostnf. Jen, deraf åtnjuta; att Tingsgä'stningsPenningarne, fastän sedan 1776 års valvation, utgående i beräkning efter 3 Daler Silfvermynt på Riksdalern, icke i någon mohn för det närvarande utgöra en jemförlig inkomst emot den sorn af dem påräknades vid den tid, då de till Häradshöfdingarnes aflöning anslogos; att en betydlig förlust uti Häradshöfdingarnes jLönvilkor deraf dera tillskyndades, att genom år 1779 vidtagen förändring af Lagens stadgande i 32 Cap. 2 §, RättegångsBalken, de Böter, hvilka, enligt samma §. verfo Rättens ensak, dem frångingo och nu till StatsWerket ingå, för hvilken förlust någon ersättning icke är vorden dem tillerkänd; och att, sedan år 1812 Expeditionslösen förhöjdes, Häradshöfdingarne blifvit betaget, att, mot Lösen utfärda ProtocollsUtdrag öfver beviljade sudra och 3telje Upbuden å Fastighetsköp samt ofver genom förlikning bilagde instämde tvister i Civile inål. Wid betragtande häraf: anser Lagutskottet det vara ostridigt, att, enär Häradshöfdingarne icke å deras Penningeloner fått tillgodonjuta den förbättring, som vid sistförflutne Riksdag blifvit de fleste Embetsoch Tjenstemän, hvilkas Löner i Penningar utgå, tillerkände, i allmänhet äro synnerligen vanlottade och mest de Häradshöfdingar, som dels hafva inga Boställen, dels så svaga, att någon förmånligare afkomst af dern ej åtnjutes. Beräknas hvad en Häradshöfding, som ej äger Boställe, i årlig Lön innehafver, utgör der»: tito PenningeLönen 75 R:d, 2
Utskottet får i anledning häraf anföra, att hvad först beträffar motionen, så vidt den rörer utgifvandet af bibeln, Utskottet ej försport, att någon klagan i allmänhet blifvit förd, (likasom det ej heller af motionären blifvit antydt) deröfver, att några förändringar eller förfalskningar vid bibelns utgifvaude i tryck förekommit, hvadan Utskottet anser, att någon anledning icke förefinnes att vid motionen i denna del fästa afseende. Hvad åter angår förslaget, beträffande psalmboken, så och då det lika litet lärer kunna förmenas författare att på trycket utgifva nya samlingar af kyrkosånger, som enskilde att sig deraf begagna, finner Utskottet denna del af motionen ej heller förtjena något förordande, och hvad Vidkommer motionen i hvad den rörer katechesen, så har Utskottet i sitt under N:o 16 afgifua Betänkande, uttalat sin åsigt derom. Slutligen har Utskottet ej velat lemna oanmärkt, att så väl 60 § Regeringsformen som 1 § 3 mom. Tryckfrihets-ordningen synas lägga hinder i vägen för det ändamål, som med motionen åsyftas. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskollets Betänkande, jV;o f9. På grund af hvad aufördt blifvit får Utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Staa tlei det ifrågavarande motion må förfalla. Stockholm dea 18 Januari 1851. Ank. till Exp.-Utsfei den tS Jaa ISSI kL 7 e. m. Betänkande, i anledning af vackt fråga om förändring i sättet att tillhandahålla afskedade krigsmän pensioner och nådcgåfvor.
" 47 370 Den 24 Augusti f. m, get med deras vitsord vilja understödja mig, eller att åtminstone, genom instämmande i motionen, gifva densamma någon kraft vid dess afgång härifrån till vederbörligt Utskott. Förutan alt en ännu mera framskriden ålder f. n. talar ytterligare, än för 5 är sedan, för den nära 71 är gamle, orkeslöse barnaundervisareti och handledaren, tillkommer nu äfven, alt Hr Thulstrup, genom förlusten af sin broder, Generalchirurgen och Commcndeuren m. m. M. Thulstrup i Christiania, della är förlorat sitt hufvudsakligaste stöd till bergning. Jag vet, att man, såsom ett inkast mot motionen, yttrat, att Hr Thulstrup aldrig varit i Statens tjenst, och att han är född Dansk. Detta är sant; men, enligt min förmening, skulle dessa omständigheter tvertom kunna ännu mera tala för det begärda understödet. Värd belöning eller uppmuntran uti en så framskriden ålder synes mig i sanning den man vara, hvilken, med det rika mätt af kunskaper, som en hvar, hvilken känner eller känt Hr Thulstrup, vet honom äga, i sina bästa år hit öfverflytta! och tillika med dess hustru upptagits till Svenska medborgare, enligt det Hr Thulstrup och bans Fru d. 30 Juli 1808 meddelade naturalisalionsbevis, samt derefter under en sä lång följd af är oafbrutet sysselsatt sig med det ansvarsfulla kalt att undervisa och handleda barn och ungdom, deribland några ynglingar, hvilka, efter att, genom föräldrarues medellöshet., hafva i Hr Thulstrups hus åtnjutit fri undervisning oell uppfostran, af honom sedermera bisprungils. Af dessa sistnämnda må särskildt nämnas en, som äfven vid krigsacadcmien af Hr Thulstrup underhölls, intill dess han slutligen såsom fricadett intogs; ett vackert drag af oegennytta oell uppoffring, som är värdi belöning, dä, såsom nu är fallet, nöden står för dörren bos den för Sverige och ett stort antal dess yngre söner mera än sin halfva lefnad — närmare 40 är — uppoffrande naturaliserade främlingen.
Hede teg, och Ålin tyckte sig se honom omgifven af en likadan mur af förnämhet, som alltid i Ålins ögon omgaf hans far, bergsrådet och hans mor, bergsrådinnan. – Men det är nog så, att Munkhyttan ej är samma ställe nu som förr, då järngrufvan var gifvande – återtog han försiktigt. – Det var nog det bergsrådet visste, och det var därför han bestämde före sin död, att du skulle studera. Bergsrådinnan vet det också, stackare, och hela socknen vet det. Den enda, som ej vet något, är du, Hede. – Menar du – sade Hede litet retligt – att jag ej vet, att järngrufvan ej mer kan bearbetas? – Å nej – sade Ålin – det vet du väl, men ser du, hvad du ej vet, är att det är alldeles slut med Munkhyttan. Tänk efter själf, så inser du nog, att man inte kan lefva bara på jordbruk hemma i Västerdalarna. Ja, jag vet ej hvarför bergsrådinnan hållit det hemligt för dig. Men hon sitter ju i orubbadt bo, så hon behöfver ej fråga dig till råds om något. Hur som helst så veta de därhemma, att hon har smått om det. Hon far omkring och lånar pengar, säger man. Hon har väl ej velat störa dig med sina bekymmer, utan tänkt, att hon skulle kunna hålla allt gående, tills du tagit din examen. Hon vill ej sälja egendomen, förrän du är färdig och har ett nytt hem! Hede steg upp och gick ett slag öfver rummet. Så stannade han framför Ålin. – Men karl, du sitter ju här och vill inbilla mig dumheter. Vi äro ju rika. – Jag vet nog, att ni räknas för storfolk därhemma än så länge – sade Ålin. – Men du begriper väl, att ingenting kan räcka, då man bara ger ut och ingenting kommer in. Det var en annan sak, då ni hade grufvan! Hede satte sig igen. – Min mor skulle ju låtit mig veta detta – sade han. – Jag är dig tacksam, Ålin, men du har låtit skrämma dig af några skvallerhistorier. – Ja, jag kunde just tro, att du ingenting visste – sade Ålin envist.
Utskottets hemställan om ett personelt arfvode för Professor A. Retzius, så hafva emot behörigheten deraf enahanda anmärkningar blifvit gjorde, som, i anledning af den för Institutets Professorer i allmänhet tillstyrkte lönetil lök ning, på sätt här förut nämndt ar, egt rum, samt att berörde personella arfvode rättligen borde, derest det beviljas, upptagas på Indragnings-Stat; och hafva, med föranledande deraf, motioner blifvit väckte hos Ridderskapet och Adeln af Herr von Hartmansdorff' om anvisande af det belopp, Utskottet föreslagit, samt hos BorgareStåndet af Herrar Ekholm och Christierson, hvilka för nyssnämnde ändamål tillstyrkt, den förre 800 R'.dr att uppföras å Indragnings-Staten, utan afseende å det löne-belopp, Professor Retzius eljest för innehafvande befattning å Stat må innehafva, samt den senare, eller Herr Christierson, ett belopp af 1,000 R;dr Banco, att ä nämnde Stat utgå personelt för Herr Retzius, så länge han vid Carolinska Institutet tjenstgör. I afseende härå gäller likaledes, hvad Utskottet här förut yttrat, helst Professor Retzii löne-förmoner sammanlagdt icke skulle komma att öfverstiga, hvad för Institutets Professorer, uti det till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga förslag till lönestat, blifvit föreslaget; Och som Utskottet, i anledning af nyssnämnde motioner, icke funnit sig böra frångå, hvad förut i fråga om beloppet är vordet föreslaget, vidblifver Utskottet äfven dess i denna punkt afgifne yttrande, endast Bih. till R. St.
N:o 49, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af Konstitutionsutskottet uti Memorialet N:o 35 föreslagna tillägg vid 1 § 9 mom. Tryckfrihetsförordningen, angående förbud mot eftertryck af utländsk skrift. Ståndet, som vidblef sitt i frågan fattade beslut, lade Memorialet till handlingarne. N:o 50, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af Konstitutionsutskottet i Memorialet N:o 37 föreslagna tillägg uti 1 § 4 mom. Tryckfrihets-förordningen, angående borgens ställande af dagblads och periodiska skrifters utgifvare. Med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, lade Ståndet Memorialet till handlingarne. N:o 51, med voterings-propositioner rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 32 framställda förslag till ändring uti 15 § Riksdags-ordningen, angående hemmans-egares representations-rätt. De föreslagna voterings-propositionerna godkändes. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o 55, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de Artikeln af gällande Banko-reglemente. Bih. titt R. St. Frän VäUofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Memorial N:o 53, i fråga om öfverlåtande till Tumba pappersbruk af det till komministers-boställe i Botkyrka och Salems församlingar nu anslagna hemman Nedra Tumba eller Tumba N:o 2. De tvänne af Utskottet gjorda hemställanden biföllos, och Ståndet lade, med godkännande af den vid slutet af Betänkandet anmälda åtgärd, Betänkandet, i denna del, till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets: Utlåtande N:o 49, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 18, öfver väckta motioner om arfs-rätt för oäkta barn. Bifölls; och Betänkande N:o 50, i anledning af väckt motion om Svea och Götha Hofrätters fördelning i särskilda mindre Hof-rätter.
Det år blott såsom princip, som summan i förra Betänkandet blifvit uppgifven, och då detsamma år vordet bifallet, år det utan ändamål att vidare tala derom, äfven som om jernbelåningen, hvilken äfven år calculations-vis upptagen. Om det finnes någon orsak, hvarföre man vill hafva en ökad sedelstock, kan raan taga beslut derom framdeles, i händelse man vill frångå sitt förut fattade beslut. Hår år fråga om princip, ej om sak. Den li September e, m. g8g Herr Munck af Rofenjkföld, Eberhard: Såsom skäl för Friherre Wrangels framställning talar älven, att formen för våra Eancosedlar är högst obeqväm. Den sorn känner andra länders sedelmynt, finnér, att våra sedlar äro flere gånger större och tyngre än deras* Orsaken,# hvarföre det är vigtigt att de få en annan form, är i synnerhet postporto, då vi ej äge forvagnar. Man invänder, att Finnarne skulle komma hit med de gamla sediarne, och höja coursen. De göra det i alla fall i men då en prasscriptionstid af flere år bestämmes, så komma sedlarne ej in på en gång, utan successive, och om Finnarne ej skulle vilja taga emot de nya sedlarne, så liar jag ej något emot det heller; det vore en lycka, ty följden skulle bli, att man med Finland finge samma gräns för underbalance i handeln sorn med andra Länder, och att vi ej togo in mera varor från Finland än vi kunde med egna varor betala. I öfrigt förenar jag mig med Friherre Björnstjerna deruti, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt förra beslut, och bestämma, att sedelstocken skall blifva circa eller ungefär oo millioner. Jag anhåller således om proposition deruppå, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid det beslut som Ståndet redan en gång fattat.. Friherre Bjårnjfjerna: