Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säkerhet, om ändring och undantag i några Lagar och Författningar till betryggande af; BancoUtskottets Betänkande, VI. s 81 , 82 jemte Transumt af FiscalsÄmbetets Berättelse, VI 1. s 82—93, remit. till Lagutskottet, II. LagUtskottets Betänkande, VII 2. s 945 — 962, bif. af PresteStåndet, IX. s 824, af BorgareStåndet, IX. s83i, af BondeStåndet, IX. s 863. 20 Ytterligare Utlåtande, VII 3, t. s no, ni, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 5i, af BorgareStåndet, IX 3. s 5p, af Adeln, IX 3. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 3i. BancoVerkets, om, befrielse från skyldigheten alt i Concourser bevaka sine mot lös pant egande fordringar. BancoUtskottets Betänkande, Yl 1. s 670, jemte FiscalsÄmbetets Memorial, VI 1. s 671 —676, remit. till Lagutskottet, II, s i348, 1349- LagUtskottets Betänkande, VII 2. s 1017—1023, återrem. af PresteStåndet, IX. s 874, bif. af BorgareStåndet, IX. s 876, af BondeStåndet, IX s 880, af Adeln, IX. s 899. Förnyadt Utlåtande, VII 2. s i3o8 — i3ii, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX. s n 07, af BorgareStåndet, IX. s 1117, af BondeStåndet, IX. s 1136, bif. af PresteStåndet, IX. s 1141. Historia om sammandrag och fortsättning af. BancoUtskottets Memorial, VI 2.
Jag anhäller ödmjukeligen, att detta anförande fär åtfölja Herr Capitain LLittmLns Memorial, ej mindre till Högloft. Stats-Utffottet, än de öfrige Riks-Stånden. Herr källlman yttrade sig: Det skulle wara mig pä det högsta okärt, om den senast talande ' wärda Ledamot, för hwilken jag lika med hela Nationen hyser mycken högaktning, skulle hafwa fattat meningen af mitt anförande sa, som äsyftade det ett klander af hwad Kongl. Maj:t i detta mäl. godt funnit, eller emot den åtgärd, de till detta ämnes beredande förordnade Committcrade derwid lcmnat. Kongl. Maj:t ägde enligt sista Riksdags-bestulet en gifwen rätthgdet att, efter sin egen nådiga pröfning, behandla detta ämne. Denna rättighet har jag medgifwit, och säledes ej kunnat klandra utökningen deraf. Men jag hur trott att större firma ner nu skulle kunna tillstyrkas för öfwerflyttade Finsta Officerare af de Z:ne lägsta graderna till och med StabsCapitainer: och dä jag^ lyckt mig finna orsaken hwarföre dofta högre förmäner icke redan blifwit dem tillerkända, ligga i farhägan att den till detta ändamål päraknade Summa kunde blifwa otillräckelig dä manga ännu frän Finland torde öfwerkomma, och öfwerflyttningen af Pommerska Regementertra icke förr än efter en längre tids fyrlopp stulle kunna werkställas, lwarigenom den ä Pommersta Staten förmodade^ tillgäng utcblef.
Dotter till sjökaptenen Mikael Wigström och hans maka, 6fi IDUN 1896 Som hvarken kött ell ' bröd är smakligt utan salt, Så är ock lustigt skämt ett speceri bland allt. S. Columbus. Johanna Westerberg, föddes hon i Stockholm skottåret 1810 den 29 februari. Hennes fader, som förde egel fartyg, förliste och drunknade, då hon knappt var två år gammal. Den bittra sorg, åt hvilken modren efter denna händelse hängaf sig, gjorde hemmet dystert och störde den uppväxande flickans hela ungdomsglädje. Hon fick ock till följd häraf tidigt lära sig tänka och handla både för sig och sin sjukliga moder. Snart följde den dag, då hon äfven blef moderlös, lifter den tiden vistades hon mestadels hos sin mormoder fru Kristina Rundqvist. Hon fiek lära sig och gjorde sig äfven nöje af att idka husliga göromål. Men hennes käraste nöje var dock, säger hon i ett bref till författaren af denna uppsats, att läsa och skrifva vers och små berättelser. Då dagens praktiska sysselsättningar icke alltid tilläto henne detta, använde hon mången gång nattens timmar för dessa sina älsklingsnöjcn. När hon så fått färdig cn liten samling sådana små alster, brändes dessa alltid omsorgsfullt, » ty ingen skulle », som hon uttrycker sig, » läsa och göra narr af de där dumheterna. » Vid 2 8 års ålder, år 1844, ingick hon äktenskap med tjänstemannen i Stockholms järnvåg August Wennberg. — ett i alla afseenden synnerligen lyckligt äktenskapligt förbund. Denna händelse blef en vändpunkt icke blott i hennes enskilda, utan äfven i hennes litterära lif. Hennes make upptäckte snart hennes bö- jelse för litterära sysselsättningar, och han uppmuntrade dem på allt sätt samt föranledde äfven offentliggörandet af de små litterära förstlingarna. Till en början var det endast tillfällighetsverser, som sålunda kommo i tryck. Det första poemet, skrifvet med anledning af prinsessan Lovisas, sedermera kronprinsessans af Danmark döpelse, infördes i Posttidningen, och såsom belöning därför fick förf. några dagar senare af dåvarande kronprinsen Carl, sedermera konung Carl X V, cmottaga en större guldbroseh.
Med djupaste underdånig vördnad, trohet Och nit har nåden till dödsstunden framhärda Stormägtigste Allernådigste Konung, - Edets Kongl. Majus , allerumlérdånigste och tropligfgstg tjenare och undersåte J. A. Cronstedt. Jonköpings I-ands-CariW. Pereswetoff Marathcellie d 9 Apr. Stormägtigste Allernådigste Konung! D irectionens för Norrköpings Krono-Spinnhus underdåniga utlåtande, i anledning af Nådiga befäl 'ningen den ii näsflidne Maj, angående hafvande Qvinnors intagande å Krono'Spinnhuset , får jag underdånigast härmed öfverlemna. Med djupaste undersåtlig vördnad , trohet och nit har nåden till dödsstunden framhärda Stormägtigste Allernådigste Konung, Eders Kongl. Maj:ts allerunderdånigste och tropIJgtigste tjenare och undersåt# J. A. Cronstedt. ^Linköpings Lands-CanW. Pereswetoff Morath. cellie d. 17 Juni 1814- Stormägtigste Allernådigste Konung! Oirectionen öfver Kronospinnhuset i Norrköping, sorn i Nåder blifvit befalld afgifva underdånigt utlåtande rörande den af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Einköping gjorda hemställan, att hafvande Qvinpor hädanefter måtte få emottagas på Krono-Spinnhusen; får i sådant afseende nu den nåden anmäla, att ehuru önskelig och för allmänna sedligheten båtande en sådan förändring af Författningarna visserligen sy - Den 59 Maj. synes vara, möter dock dervid för närvarande, hvad Norrköpings Spinnhus vidkommer, den stora svårighet, att utrymmet icke ens är tillräckligt för de friska och arbetsföra Arrestanter, sorn ifrån hela Götha Rike nu hitsandas, hvarföre Directionen redan i början af detta år sett sig föranläten, att hos Eders Kongl. Majni un. derdånighet anhålla om utvidgande deraf, inedclät tillbyggande af tvänne nya flyglar.
Yinner Nej, medgifva Rikets Ständer, med vidblifvande i öfrigt af Rikets Ständers vid sistlidne riksdag fattade beslut i ämnet, att den utsockne-frälsehemmanen i Halland då ålagde rotevakansafgift må från och med år 1852 nedsättas till hälften af det belopp, hvartill vakansafgiften för en båtsman i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse; samt att underdånig skrifvelse derom till Kongl. Maj:t aflåtes. Stockholm den 24 Juli 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1851. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 282. 1 N:o 282. Ank. till Exp. Utsk. den 25 Juli 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående eftergift af den en del skattskyldige inom Götheborgs fögderi af Götheborgs och Bohus län ådömda ersättningsskyldighet i följd af förre kronofogden Chr.
R:dr och för ohemul angifvelse 6 R:dr 32 sk., straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för den bestraffning af tolf dagars dylikt fängelse, hvilken, såsom motsvarande böternas sammanräknade belopp, 11 R:dr 32 sk., jemlikt 53 Kap. 3 § Missgerningsbalken, 5 Kap. 4 § Straffbalken och 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, rätteligen bort ådömas, hade jag, uti skrifvelse af den 12 Mars 1840, uppdragit åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt att tillförordnade Dom - — 48 - hafvanden i HäradsRätten, för berörde felaktiga beslut, i laga ordning tilltala. Och sedan detta skett, samt Domhafvanden, i afgifven förklaring, erkänt den emot honom anmärkta felaktighet, har Kongl. HofRätten, genom utslag den 25 November 1840, sig yttrat, att som tillförordnade Domhafvanden underlåtit att egna tillbörlig noggranhet och urskiljning åt sin tjensteåtgärd, då de ofvanbemälda Johanna Larsdotter ådömda böter af tillhopa 11 R:dr 32 sk. blifvit, på sätt han erkänt, förvandlade till sexton, i stället för tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, funne Kongl. HofRät O O * O ten, i förmågo af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, skäligt ålägga tillförordnade Domhafvanden att derför böta Tio R:dr banko och att, sedan Johanna Larsdotter afstått ifrån anspråk på ersättning för det henne, genom straffets verkställighet, åbragta lidande, endast godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hennes underhåll i häktet fjna dagar längre än vederbort, med 18 sk. nyssnämnda mynt.
Delta tillägg utgår från en sammanblandning af rättens och af nådens begrepp, hvilkas olikhet lagstiftningen icke kan misskänna, utan att löpa i strid mot håde de religiösa och de philosophiska principer, pä hvilka rättsvetenskapen ytterst hvilar och hvilkas tillämpning äfven fordrar, att det största och svåraste brott måste beläggas med det största oell svåraste straff såsom konstant regel, frän hvilken endast från nådens, men icke från rättens synpunkt, undantag kan medgifvas; 6:o. Om ock genom del ifrågavarande tillägget, så framt del skulle komma att i lagen inlagas, en lindring i den högsta domaremagiens göromål och ansvar kunde beredas, så skulle denna lindring åstadkommas endast genom att till de lägre domstolarnes bedömande öfverflytta hvad som måste förutsätta den vidsträcktaste och allsidigaste öfverblick af hela rättstillståndet i landet äfvensom den klarsyntaste och mognasle pröfning af hvarje särskildt fall, en öfverblick och en pröfning, som endast, hos lagens och samhällsordningens högste Vårdare och hans rådgifvare kan med full säkerhet påräknas. Endast härigenom kan ock full enhet och likstämmighet vid afgörande af dylika ytterst magtpåliggande och stundom mycket invecklade mål beredas. Häraf följer ock, att jag äfvenledes mäste reservera mig mot sådane i 2, 3, 4, 5, 20, 30 och 37 §§ förekommande straffnedsätlningar, som blifvit der intagne såsom konsequenser af ofvannämnde vid i § gjorda tillägg." Hvarjemte Herr Domprosten Knös förklarade sig i afseende å 24, 25 och 37 §§ i Förlältningsförslagel förena sig med Herr Olivecrona, och i fråga om 55 § instämma uti den af Herr Lagerbielke afgifna reservation. Af Lag-Uiskollels Betänkande N:0 SO. 57 Af Herr Biskopen, f. d. Slals-rådet Anjou: I följande delar af det lagförslag
»Kam skall jag nog skaffa dig bättre igen, bara den välsignade skrämseln intet bekom dig illa. Drick litet vatten! Gör det för all del! Du är blek som ett lakan! Herre Jesus hvad jag var för ett fä, som så skulle gasta till så. Du trodde väl att jag sof, dermed så Så här talade Johan länge, och förebrådde sig sjelf, men Stina, som icke hade en fjerdedels tanka på att med sin skrämsel göra sig intressant, utan tvärtom, denna kärlekens gudomliga instinkt att så vidt möjligt är, undanrödja allt som kan ängsla och plåga den älskade, bet på tungan, drack vatten, och försökte allt hvad hon förmådde att tala lugnt och raskt, fast hjertat ännu hoppade inom henne. »Var icke ledsen min gode vän,» sade hon, »nu är den sorgen förbi. Nu är jag bra igen. Det är fasligt dumt och eländigt att vara så der sqvättug och snarskrämd. Det har jag väl aldrig haft namn för hittills, så mycket som de andra töserne fram på herregåln alltid försökte skrämma mig, både i mörker och solsken. Och kammen, den var nu ingen skada på, den var så dålig. Var nu icke ledsen! Se så, nu är jag ju så stark som trots du.» Så här täflade de länge att trösta och mildra hvarandras bekymmer, och så fort de sågo att detta var väl gjordt, talades ej vidare om den saken. Man gjorde nu i det stället sin toilett. Den unga krigsmannen drog kronpersedlarne på, och såg så manhaftig, så uppsträckt fiffig och fin ut, som en fändrik för en hop år sedan, och Stina myste vacker som en dag i sitt hvita huckle, hvilket omgaf det unga friska ansigtet, som en morgondimma lägger sig omkring en skön solbelyst trakt på en blid sommarmorgon. Detta unga par var vackert att åse. Klockan 8 vandrade de båda makarne utaf, hållande hvarandra i handen så länge de voro allena på skogsstigen, men hvar för sig när de längre fram stötte på annat kyrkofolk, till »Larses», som just nu voro resfärdiga.
Hvarför är ni ej därinne o c h dansar s o m de andra? » Han b ö j d e sig ned o c h såg vid månljuset in i hennes fuktiga, strålande ö g o n 7 — o c h läste så i det själfulla ansiktet den bikt, som hon ej längre ville undanhålla h o n o m. IHylin &amp; &lt;5H » A h — &gt;kom det till sist impulsivt — » åh, jag är så l y c k l i g. » * I F e m år senare, då en stor täfling utlysts för en af statens mera betydande byggnader, vann åter — efter sex års tystnad — arkitekten Nils Stange o o m - tvistadt det första stora priset. ' Å h, det var en dag —! » Det är samma blick s o m förr han nu visar för det praktiska o c h tillika för det konstnärligt sköna det är något mer moget o c h harmoniskt än förr, mindre djärfhet kanhända, m e n klarare linier Vi vänta m e d glädje ännu många geniala verk af hans hand &gt;, så läste Aina i r e c e n s i o n e n. Ja, d e h a d e ej gått spårlöst förbi, dessa fem å r. När h o n n u såg tillbaka på d e m, tycktes det h e n n e s o m h o n städse gungat på ett stilla böljande vatten: än hade vågorna fört henne u p p m o t hoppets svindlande höjder, än ned m o t tviflets m ö r k a djup. Men allt efter s o m tiden led, dess m e r sällan fördes hon m o t djupen, dess oftare m o t d e hisnande h ö j d e r n a Var det verkligen möjligt, att två människor kunde njuta en lycka så stor s o m deras? Ibland grepos de båda af fruktan, troddde, att något skulle hända — väntade med darrande nerver på sjukdom o c h d ö d — detta k u n d e j u ej fortfara —? Men så påminde de sig å n y o den ständigt öfverhängande faran för hans hälsa, — o c h så drogo de åter en lättnadens suck.
Orsaken, hvarför jag var af den åsigten, att en komité i detta fall vore lämplig, är den, att just i en sådan här speciel gren af lagstiftningen behöfde inhemt. as uplysningar af personer, hvilka det närmast rörer, och att således i en sådan komité äfven åtskilliga Svenska konstnärer, hvilka kände dessa förhm, skulle erhålla tillträde. Jag anser således icke, att motionens allmänna hållning kan vara något försvar för att helt och hållet afstyrka den, och anhåller fortfarande om propos. på återremiss. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oskar: Jag medger visserligen att denna Iråga kan betraktas från två sidor, men den sida, hvarifrån jag ser den, föranleder mig att här, likasom inom Utsk:t, biträda den åsigt, som Utsk:t uttalat. Hvilken lagstiftning, sorn i detta afs. än må finnas, så utgör den alltid ett hinder för konstens utveckling och smakens utbildning i ett land. Att konstidkare eller artister skulle lida deraf, att icke hafva det skydd för sina konstverk, som motionären åsyftat, tror jag vara ganska tvifvelaktigt. Man tanke sig en artist med den blygsamhet, att han endast vill låta sina produkter stanna i köparens eller sin egen hand, oaktadt de kunna vara ganska förtjente af upmärksambet, då skulle en annan person vara förhindrad att kopiera dem. Såsom ett bevis alt man icke bör lägga ett dylikt hinder för kopiering af artistiska arbeten, vill jag åberopa en af våra landsmäns exempel, hvilken lyckades måla en tafla, som vann ett Europeiskt rykte; jag tror att denne artist har haft vida större fördel deraf att hans tafla blef kopierad, än om den icke blifvit det. Jag menar den tafla, som Kiörboe målade öfver en drunknande hund, hvilken tafla, i mångfaldiga efterbilduingar spridd, åt artisten förvärfvat det rykte, han nu eger. Det finnes många skäl lör och emot sådan lagstiftning, som här blifvit föreslagen, men från den synpunkt, jag sett saken, måste jag biträda Utsk:ts mening. Hr Adelborg: Jag vill icke längre uptaga R. o.
Lag-XJukotuti Uilåiandt f^:o 180. 7 sorn röra frågan om ny Vexel-Lng, vördsamt tillkännagifva, alt Utskottets, i Betänkandet N:o 64 framlagde lag-förslag hade för ändamål, att genom vissa lillagde bestämmelser, utöfver hvad 1734 års Lag innefattar, närma invisningarne till egenskapen af vexlar, för att i någon mon afhjelpa rörelsens uppgifna behof deraf. Detta motiv för lagstiftning i ämnet har likväl nu mera upphört, sedan Utskottet, i dess nästföregående Betänkande JN:o 179, afgifvit förslag till ny Vexel-Lag, tillämplig jemväl för den inhemska rörelsen. I fråga om tryckta invisningar, fortfar Utskottet att hysa den i förra ■Betänkandet yttrade åsigt, och kan således icke tillstyrka, att nu gällande föi bud emot utgifvande af sådane, dragne på enskild man, upphäfves. Med de handskrifne invisningarne åter företer sig ett skiljaktigt förhållande. Då man i allmänhet måste erkänna, alt den mindre bemedlade, likasom den förmögnare, har behof utaf ifrågavarande ereditmedel, och att, om än, i handelns och näringarnes yttersta utgreningar, omförmälde behof mindre ofta uppstår för individen, det likväl derstädes mångfalldigas genom individernas stora antal; samt man tillika noga afväger fördelarne af en friare assigneringsrätt, såsom befrämjande lättnad och liflighet uti den allmänna rörelsen, emot de olägenheter, som någon gång kunna uppstå utaf fiihelens missbruk; tyckas skälen vara öfvervägande för den mening, att inskränkningen, enligt 1818 års Kongl. Förordning, uti lättigheten att utgifva handskrifne invisningar, bör försvinna.
Man har sagt, att vittnen kunde få vänta några dagar vid tinget, innan de blefvo afhörde. Om så liander, kan det ej betraktas annorlunda än som ett missbruk; ty del bör alltid kunna så stallas lill, alt vittnen afhöras vid den lid, lill hvilken de blifvit kallade. Sedan mäste det vara en enkel sak för domaren att tillse, huruvida vittnet behöft använda nier än en dag för alt inställa sig vid tinget. Man kunde visserligen bestämma ett visst afstånd från tingsstället, hvarpå vittnet skulle vara boende för alt vara berättigadt till ersättning; men för min del har jag icke velat det, emedan resans långvarighet besvärlighet och kostsamhet stundom beror mera på väglagets beskaffenhet och andra omständigheter, an på vägens längd, och bör domaren derföre få äga att verkställa den närmare pröfningen, huruvida vittnet behöft tillsätta mer än en dag till fullgörande af sitt åliggande. Hr Printzensköld, Carl: Jag bär all aktning folden välvilja, som flere talare yttrat för vittnen, då de vilja tillägga dem ersättning för deras inställelse vid domstolar; men jag kan icke sträcka den ömhet för vittnen så långt, att jag kan biträda den mening, att dem sk nille beslås ersättning af statsmedlen. Gr. Mörner har fullständigt ådagalagt den våda, som derigenom skulle uppkomma, och den betydliga kostnad, som statscassan skulle tillskyndas. Man bör ihågkomma, alt uti svårare brottmål ransakningen, jemlikt allm. lagens föreskrift, bör ske på det ställe, der brottet blifvit begånget. Det måste således antagas, att de fleste personer, som kunna blifva hörde i målet, äro i orten boende, och att således något särdeles besvär dem icke tillskyndas för att inställa sig vid domstolen. Skulle någon gång hända, att en person, som bolt i orten, men sedermera flyttat derifrån till ett aflägse ställe, kan hafva någon upplysning att meddela; så hör sådant till undantagen, och del 76 Den 16 November e. m. är icke välbetänkt att stifta en lag för undantags skull, då den bestämdt är olämplig och skadlig åtminstone för statsverket. Jag tillstyrker bifall till betänkandet.
Med honom adjungerade sig representanten för Söderhamn och Hudiks-vall, häradsliöfding P. Staaff samt bondeståndets f. d. talman Nils Larsson i Tullus. Såsom man ser, representerade det norrländska klöfverbladet de tre element, som genom representationsförändringen hufvudsakligen hoppades komma till makten eller det gamla borgareståndet, de hittills orepresenterade embetsmännen, hvilka man genom hr Staaff hoppades sammansluta till en pålitlig falang, samt bondeståndet, hvilket med säkerhet troddes kunna vinnas genom den bland sina ståndsbröder med rätta högt aktade Nils Larsson. Denna koalition sökte man vid ett möte stadga, ehuru resultatet deraf icke blef storartadt. Om man med rätta måste anse grefve Arvid Posses uppträdande vid detta nu nämnda möte såsom det mest betydelsefulla af hvad som dervid tilldrog sig, så har detta sin grund såväl i hans antecedentia, som i hans efterföljande handlingssätt. Att icke ministéren De Geer i grefve Posse hade någon vän, behöfver knappast sägas, och att derför se honom bland denna ministers anhängare quand même lärer svårligen hafva kunnat väntas. Men än mindre hade man kunnat i honom se den blifvande chefen for just den bondemajoritet, för hvars öfvervälde han varnat. Nu visade sig emellertid, att den känsla han hyste mot den minister, som » hvälft södern upp mot norden », var nog stark att öfver rösta hans medfödda och naturliga aversion mot det element, med hvilket han nu ingick förbund på lif och död. I konseqvens med hvad han kände och tänkte mot ministéren De Geer drefs han att för sin del motsätta sig hvarje politik, som hade till mål regeringens ovilkorliga understödjande, och af samma tänkesätt, men inkonseqvent mot sin föregående lefnadsbana så väl i politiskt som i socialt och ekonomiskt afseende, fördes han öfver till det motsatta lägret. Genast efter och såsom en omedelbar följd af försöket att bilda ett ministerielt parti förenade sig ett mindre antalledamöter till ett annat förbund och detta förbunds chef var grefve Arvid Posse.
Det är således icke i afseende på Staden där Skolan är inrättad, utan på alla andra villa sig deraf begagna bidrag af Staten sökes till inköp af ett rymligt Skolehus, för att kunna gifva detta Institut den utvidgning hela ortens behof påkallar samt icke Vara föranlåten endast för bristande utrymme neka både emottagande af de flere Elever, sig erbjuda och jemväl öfvandet i GymnastiqVen så nyttigt det senare är för Ungdomens physiska danande. Om händel* sen gynnade denne motion med närvaro af den Vördade Biskopp till hvilkens Stift denne I>ä* ro anstalt hörer» hade jag varit förvissad om hans mer gjällande vitsord om dess ej mindre behof för Örten, än sjelfva Inrättningens nu Varande goda och nyttiga beskaffenhet, utom det att han kunnat Väcka mera Uppmärksamhet på detta till sina fölgder och värkningai på framtiden betydliga ämne, men vågar dock göra mig försäkfåd, att deri störa nyttan Och förmonen lätteligen inses emot den för Staten i inga uppoffring begjäres, samt att följakteligen gunstbenäget tiilstyrkes det understöd jag i mia ödmjuka Motion på där utförligare grunder begärt, då här icke är fråga om något årligen i Lilläng till Riks-St. Frat. 1817-isis. -tide Sami, 169.179. Stats-Vtskottets Betänk anden. utan Hlott för en gang till fullbordande af ett uppfostrings-Insti tut, sum flerestädes utom första anläggnings-kostnaden, årligen fordrar större summa och likafullt icke torde bättre uppfylla sitt bestämda ändamål. Jag anhåller i följe af att detta ödmjukast, att Tit. och Tit. täcktes förena sig om vördsam tillstyrkan till Riksens Höglofl. Ständer att med sådant enda bidrag befordra detta ifrån sin början private och inskränkta till Allmännare, mera gagnelig! ut* vidgadt och förbättradt Läro Institut för en be-" tydlig