Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att röster härom äfven höjt sig inom vår Kyrka, kan man finna i de reservationer af Biskop vigardh och Doktor Hagberg, som åtfölja den Kommittéens Betänkande af 1827, sorn lick sig uppdraget, att göra förslag till en ny ordning för Prestbildningen. Doktor Hagbergs reservation är utförlig, sträng och allvarlig — hans ord är dessa: »Ett Protestantiskt Presterskap måste vara vetenskapligt bildadt. Ju flcrsidigare tidens bildning är, ju angelägnare blifver det för Religionsläraren, att genom allvarligare studier utvidga sina kunskapers krets — han mäste framskrida med sin tidsålder, eljest blifver han föraktad och det blifver honom omöjligt att med framgång förvalta sitt heliga kall.» Men om ä ena sidan vigten af dessa förhållanden icke lärer kunna jälvas; sa mäste äfven erkännas, att omfattande lärokurser och stora kunskaper älven fordra sitt pris och fåtängt må man inbilla sig, att så utrustade Prester likt dem Herr Hagberg tänkt sig, framkallas genom våra befordringslagar eller genom en Komministers eller Adjunkts nuvarande ömkliga löne-inkomster. Befordringsväsendet inom Kyrkan är således icke särdeles egnadt att väcka uppmuntran för Kyrkans tjenst. Skolan, såsom barn af Kyrkan, har fordom ansetts vara på det närmaste, förenad med henne. Derifrån befordringsväsendets, såsom mycket annat, gemen - Allm. Hcsvoch Elion.-lisli, litt ärik., A.o SO. IS samhet för både Kyrka och Skola. En i Kyrkans tjenst både skicklig, nitisk och förtjent Prestman kan än i dag af en Skolans man undanträngas, ehuru vissa restriktioner i jembredd med principen om Skolans emancipation från Kyrkan, sednare gjort sig gällande. Förr, då nästan alla befordringar till Kyrkan utgingo ur Skolan och de bästa Kyrkans lägenheter ansågos såsom skickliga Skolpresters rättvisa lön för stora studier, var äfven detta befordringsväsende välbetänkt. Sedan likväl
V i finna i handarbeten och broderi, att man har mera nöje af ett lifligt mönster på en mörk och allvarsam botten, än af ett melankoliskt och mörkt mönster på en ljus botten; döm därför hjärtats nöje efter ögats nöje. Dygden är verkligen lik dyrbara vällukter, hvilka dofta starkast då de brännas eller krossas; ty medgångeu förråder bäst felen, men motgången uppenbarar bäst förtjänsterna, B a c o u Genom förnöjsamhetens glasögon. » Jag har ett förnöjsamt sinn, Det är rikedomen min, Det är mera än silfver och guld. » Det vill något till för att, då man brutit benet, tacka Gud, att det ej var båda benen och armarne med, och dock fordras därtill endast, att man från ungdomen fått de riktiga glasögonen på sig. De äro allt en stor skatt, dessa präktiga glasögon, som visa alla lifvets förhållanden från deras ljusaste sida, och inga föräldrar borde försumma att tillförsäkra sina barn denna klenod. Den är » mera än silfver och guld », säger folkvisan, och det är för visso sannt. Silfver och guld kunna förtäras och förskingras, men med dessa glasögon gifva föräldrarne åt barnet en sådan fond af lycka med på vägen, att den näppeligen helt kan decimeras af lifvets stormar. Att utan vidare gå till optikern och för en rund summa skaffa sig de oförlikneliga glasögonen går visserligen ej för sig, och utan att själf äga ett par sådana, har man svårt att förse barnen; men med litet själföfvervinnelse, god vilja och uppmärksamhet på sig själf kan man nog inom en jämförelsevis kort tid komma sig till dem, och denna ansträngning bör ej vara för stor vare sig för far eller mor, då det gäller en sådan familjeklenod.
Nådigst blef nämnd, utgöres också till större delen af detta Utskotts Ledamöter; och vi hafva allt skäl att vara nöjde med denna Directions åtgärder och förvaltning. Inga nybyggnader, ökade Stater och dryga arfvoden, hafva förskingrat tillskotten. Kostnadsfritt hafva de Veneriskt smittade fått rum och skötsel, så långt utrymmet på Lazarettet och för tillfället hyrde lägenheter medgifvit, och besparingar till framtida behof hafva blifvit gjorde, hvilket vi finna af de årligen valde Revisorernes från trycket utgifna berättelser; Men då, å ena sidan, vi medgifva, att denna afgift till samma belopp må inom vår ort fortfara, är vår oförgripliga tanke, att densamma af r,ioo R:dr Banco, sorn årligen från Seraphimer Gillet till inrättningens behof blifvit lemnad, äfven ovillkorligen hädanefter bör komma inrättningen tillgodo. Gillets fonder är o ju tillkomne genom Stats-Utskottels Betänkan den. 863 * donationer, testamenten och den årligen utgående Sterbhusprocenten: billigheten fordrar att nian får något igen för det man gifvit eller fortfar att gifva. Skulle Seraphimer-Gillet deremot frikännas från allt understöds lemnande till Lazareltsinrätthingarne i vår ort, anhålla Vi, att räkning uppgöres för de donationer och testamenten, som i Vermland blifvit gjorde till Lazarelterne derstädes och af Gillet administreras, samt att Sterbhus-afgiften inom Länet hädanefter må få oförryckt komma Ortens Lazarettet' tillgodo, med förbehåll dock, atL så vida i en framtid, besparingar af betydligt belopp skulle uppkomma, vi må ega på Revisorerues anmälan derom, genom deputerade från hvarje socken, inför Landshöfdingen pä Cancelliet besluta om deras disposition till andra inrättningar, hvilka härmed kunne ega gemenskap. Att alla medel skola afsändas till Hnfvud-Staden och derifrån genom flerfaldige
Specie i penningar och 451 Tunnor 2Z kappar spannemäl, samt för underlagde dagöwerke», som ester igoZ ärs markegång bordt giswa Z792 R:dc 26 si. 4 r:st. undfär Kronan i betalning af Arrendatorenie endast 629 Nd 4 r:st. hwarigenom Kronan af bcrörde KungSgärdar och Krono dagswerken allenast äger i behällen afkastning 2190 R:d 22 si. ii r:st i penningar och 451 Tunnor 2Z kappar Säd. Deremot erhäller Kronan af de 12 Kungs och Kungs-ladugärdar, hwilka pä fäkt förut finnes anförd! äro utarrenderade efter 1799 ärs saststälde grunder och D'n i6 Dcceinber. roz; och endas; upaä kill 4>-S Mantal 16,494 Rtd 9 H. ro r:st. Specie efter uträkning grundad pä izoZ ars Ma ksgäinft pris h wårås vstridigt följer, ait Kronan af sörstuämnoe Dcst riilhörighetir i mängsaldiga är wa, rit och ännu ör i mistning af Dest kilständiga rätt. U ^der KrigSorolighetcrne pä 1600 talek hade ätskislige af Kunasgärdarne biifwit förpantade för län kill Kongl. A. j:k och Kronan och än flere klefwa det under Konung den Xllueö längwariga sch 0- lpck liga krig. — Dcn oscian delen sköttes för Kongl. Hof oeconomi.ns räkning , antingen genom härtill anta» gen betjening, eller wörö uplätne under arrenden; Men efter ätcrwnrnil fredslugn pä 1720 talet da Regcringen och Slanderne med fullt alfwar fästade
Det tillägg, som BorgareSt beslulit, har så väl inom LagUlsk. utgjort föremål för öfverläggning, som äfven, efter hvad mig sagdt är, vid de föregående rådplägningar, som i detta ämne hållits i afseende på förslagets utarbetande, men både härvid och under behandlingen af frågan inom LagUtsk. fann man, att borgensförbindelser icke kunde, om man ville vara konseqvent, uti dagboken införas. Då dagboken skall innehålla de affärer, som jag ingår, och en borgensförbindelse i de vanligaste fall icke med min rörelse har något att skaffa, bör den icke heller i boken intagas. Annorlunda är händelsen med accept och vexlar, hvilka ingå i de affärer man gör. Och i allmänhet kan man väl säga, att en borgensförbindelse icke rörer affärerna, ty blott så till vida den person, för hvilken jag ingått borgen, icke sjelf honorerar sin skuld, blir jag tvungen att åtaga mig hans förbindelse, till följe hvaraf det först då blifver en affär, som röretmig personligen, och äfven då kommer alt i dagboken införas. Men oegentligt måtte det väl vara, att ålägga en person, att i dagboken införa de förbindelser, i hvilka han icke ingår annorlunda än i andra hand eller för så vidt den, för hvilken han borgat, icke honorerat sin skuld. Jag hoppas således, alt R. o. Ad. icke gör sig skyldig till en sådan oegentlighel som den, att ålägga införandet af borgensförbin delse i dagboken, utan bifaller §:n, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen. Frih. Rehbinder: Då de ord, sora jag föreslagit till införande i §:n, synas mig vara vida angelägnare och nödvändigare än det som Utsk. föreslagit, att nemi. ”i dagboken skola ock antecknas beloppen af de summor, köpman för sin hushållning från kassan uttagit, såsom ock priset å de varor, han från sina förråder till hushållningen användl”: så nödgas jag fortfara med milt för slag, hvartill jag har så mycket mera skäl, som R. o. Ad. upskjutit, att i denna fråga fatta beslut, lill dess att BorgareSt:s blefve kändt. H. Ex. Hr Gr.
Hvarföre då icke enkelt tillstyrka Banken, att återgå till dessa dess primitiva functioner. Utskotten yttra, det Bankens till Statsverket lemnade lån och förskotter icke voro annat än dess credit, då Banken icke ägde något verkligt mynt att utlåna. Var det då ej dess credit, som Banken äfvenväl utlånade på de exportabla eflecterna ? Förhållandet var i detta afseende i begge fallen lika. Den enda skilnaden består deri, att i det ena fallet ägde Banco-styrelsen panten , att invända i händelse Låntagaren ej på dagen betalade, i det senare, endast orubbligheten af Riksens Ständers beslut om återbetalningen , och jag hemställer till Eder mine Herrar, om Riksens Ständer någon, sin kunna anse sig berättigade att rubba föregående Ständers ingångna förbindelser, rörande betalnings-skyldighet till Banken, Hvad säkerhet finnes väl då, för att icke samma Ständer kunna godtyckligen tillgripa och förskingra alla Bankens tillhörigheter. Den längre tid som erfordras, för återgäldande af Statens skuld till Banken, är således i min tanka det enda, som i någon mån kunnat menligt verka på Bancosedel-myntets värde. Från dessa grundsatser utgången, har jag svårt att finna på hvad grund Utskotten, emot hvad de sjelfve yttrat, rörande Ven 14 Julli e, m. 693 de låne biträden, som Banken med fördel kan meddela , kunnat tillstyrka Bankens fortfarande biträden till Fastighets lån. För att stadga och successive förbättra myntvärdet, behöfves i min tanka icke annat, än att återföra Bankens rörelse till dess primitiva fanctioner. Ett bestämdt förklarande af Rikets Ständer, att de hvarken nu eller någonsin kunna anse Rikets gäld för Bankens; att de förbindelser Ständer ingått för Bankens bidrag till StatsVerket, skola samvetsgrannt fullgöras, och Banken aldrig anlitas annorlunda, än i låneväg, (utöfver dess gevinst) emot bestämd årlig ränta och Capital-afbetalning; att Sedelstocken ick« bör minskas; att hvad som till Banken inflyter och icke på förenämnde sätt kan åter utlånas , eller såsom vinst af Rikets Ständer är anvist, bör användas att uppköpa Silfver.
Med största glädje inhemtade derföre menniskovännen, att dessa grundsatser hyllades uti Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t den 26 Mars 1845. Kongl. Majit biföll och förordnade en kommitté af sakkunnige män; statens fördelar iakttogos närmare genom de ändringar, som i den Kongl, propositionen blifvit föreslagna; och det hela har ytterligare blifvit af erfarenheten jemkadt uti sammansatta Bevilln.- och Ekou.-ufskottens afdelning, hvilket förslag varit föremål för sammansatta Utskottens öfverläggningar. De vetenskapliga grunderne, den sedliga och rättvisa syftningen kan jag inse och bedöma; men saknar tillräcklig erfarenhet om enskiidheterne i handteringen. Jag gillar derföre afdelningens förslag i allt hufvudsa kligt. Bränvinstiliverkningen har utvecklat sig från husbehofsbränning till binäring, från denna till fabriksrörelse. Alia 3 formerne finnas, och så länge bränvin anses behöfligt, böra de skyddas jemte hvarandra. Men i anseende till det förderf, som åtföljer handteringen, bör den stå under statens uppsigt. Erfarenheten har ock visat den vara en ganska lämplig källa till inkomst för staten. Till statens uppsigt och beskattningens rättvisa fördelning hörer såsom villkor, att redskapen skall vara af viss bestämd form, och utöfningen för öfrigt begränsas af föreskrifter. Jag bifaller således de framlagde meningarne, som äro grundade på vetenskap och konsterfarenhet, samt öfrige föreslagne inskränkningar, i afseende på till verkningstiden och redskapens rymd m. m. Men jag inser, att, om en viss form af redskapen bestämmes, måste mängden af idkare låta omgöra sin redskap. Då nu bi än vinslagstiftningen hittills blifvit omgjord ofta hvart femte år, och denna tidrymd kan blifva än mera förkortad, så företer detta en svårighet, gränsande till det omöjliga , att, om en så allmän ändring beslutas, få denna dyra förändring verkställd förr än fram emot den tid, då nya lagbestämningar skola sannolikt företagas, genom hvilken osäkerhet förorsakas kostnad, oro och missbelåtenhet.
Såsom ett väsendtligt hinder i revisionsarbetets utförande, hafva så väl 1825 som 1827 årens .Revisorer uppgifvit, att, med undantag af Stats-Gontoiret, de öfriga för Statsmedel redovisande Verk och Inrättningar, hvilkas redogörelser äro underkastade granskning af R. St. och deras Revisorer, icke afgifvit några Berättelser - Ex/j. Utsk. Förslag till rind. Skrift k fa:o /[ort. 25^ télset, rörande förvaltningen på det hela, Utah blott aflemnat Räkenskaper med dertill hölan* de Handlingar; hvarjemte 1827 års Revisorer tillkännagifvit, att, pä gjord Underdånig anhållan derom, deni blifvit meddeladt, ätt E. K* Mit ej funnit skäl* att då* mer äh förr, anbefalla de öfrige förvaltande Verken att afgifva Berättelser. Då 1 ikVät af en sådan ledning för lcännédömen om hvarje Verks tillstånd Utan allt tvif* Vel myckeri lättnad i behandlingen af förekommande frågor lios Revisorerhe skulle kunna beredas* och tiden för Revisionsförrättningarhte* i förhållande till granskningsarbetets vidlyftighet) är nog kort, samt E. K. M. till R. Stis under* dåniga anhållan otti förlängning deri icke täckts lemna bifall, finna R. St. sig föranlåtne att hös E. Ki Mit i underdånighet anhålla, att vederbörande Verk och Autoriteter, sorn förvalta Fonder, hvaröfver allmän granskning af R.
Och så länge det är obestridligt, att begreppen kunna vara delade, huru kan man väl vilja ålägga Utsk. att hysa en annan åsigt, än deu det redan uttryckt? Slutligen har Hr Cederschjöld tagit sin tillflykt till en splitter ny method i bevisuingsväg, den jag ingalunda kan godkänna. Methoden är den att påstå, att en frågas beskaffenhet vore afgjord i och dermed, att Hr Landtm, behagade proponera remiss i öfverensstämmelse med den eller den åsigten, Med all aktning för Hr Landtm., så vore det dock ganska farligt för det allmänna att låta det bero på hvilken Landtm, som helst att bestämma våra allm. ärenders natur. Jag finner intet skäl uti det, som till förmån för Hr Cederschjölds åsigt i denna del blifvit åtgjordt. Hr Stuart har varit ganska fintligt speciös. Hans argumentation synes nästan litet farlig. Jag vill derföre gå den något närmare till mötes. Hr Stuart har nemi. sagt, att K. St., derigenom att de bifallit Utskis betänk, med förslag till gemeni Den i8 Maj. 2U& sam utoch inrikes vexelstadga, voro i kraft af consequensens lagar ovilkorligen förbundna att qvarstå vid den åsigt, sorn legat till grund för förslaget. Enligt allmänt gällande begrepp finge hvarje fråga sitt omfång genom den motion, hvari den väckes. Frih. Rantzou var den förste, som i detta ämne väckt motion. Denna afsåg endast de inrikes vexelförhållaridena, och det förslag, som i anleda, deraf bort O " tillkomma, hade rätteligen bort kallas lag för inrikes invisningar. Det var först inom BancoUtsk., som det välmenade nitet, med en tillsats af en alltför stor egenkärlek, utvidgade ämnet till det omfång det sedan fick. Nu frågar jag, om Ständerna, derföre att de icke anade någon å bane varande smygplan att intränga på området af den andra Slatsmagtens rätt och för att icke fördröja saken, Di Föl I o
Ur den omtalade konstitutionela synpunkten kan jag icke se annat, än att, då vår grundlag icke 268 Den 31 Januari. begränsar en enskild motionärs rätt dertill, att endast framkomma med förslag till sådana utgifter, som icke hafva afseende å embetsverken, jag icke, i likhet med åtskilliga föregående talare, behöfver afhända mig min grundlagsenliga rätt att i ämnet jemväl besluta, enär jag, genom att följa samma talares värda föredöme, skulle öfverlemna hela min menskliga omdömesfrihet åt regeringens vishet och Stats-Utsk:ts högst upplysta omdömesförmåga. Lämpligare tror jag vara, att bibehålla den rätt, grundlagen mig tillerkänner. Hvad sjelfva saken beträffar, har man sökt ådagalägga att de ifrågavide embetsmännen icke, vid jemförelse med åtskilliga andra högre embetsman, borde erhålla den ifrågaställa löneförhöjningen. Går man tillbaka i historien, finner man dock, att Justitie-råden tillförene varit satta i paritet med Riks-råd. Detta i fråga om den omordade likställigheten. Då Dep:ts-chefen är hugnad med ett, jemte hyres-ersättningen, till 17,000 rdr uppgående belopp, så synes mig verkligen skilnaden vara alltför stor mellan nämnda aflöning och Justitie-Rådens lönevilkor, hvilka endast äro 8,000 rdr, utan någon hyresersättning. Jag anser det således vara högst angeläget att R. o. Ad. icke, med anledning af det alltför lösliga skäl, på hvilket StatsUtsk:t fotat sitt afstyrkande, eller att frågan blifvit framställd af en enskild motionär, må lägga densamma å sido. Huru skall det väl vid sådant förhållande blifva möjligt att erhålla personer, som äro lämpliga till Justitie-råd? Deras embetsmanna-verksamhet utgör nemi. för dem ett tcmligen bestämdt hinder att förskaffa sig andra förvärf, hvilka i annan händelse säkerligen skulle löna sig ganska väl.
Mynt-Verkets räkenskaper för år 1826; och N:o 301, med berättelse om verkställd granskning af I826 års upprättade redogörelse för Kongl, Invalid-Inrättningen på Ulricsdal, beslöt Ståndet att lägga dessa Memorial till Handlingarne. lG Fröt. Utdrag deri i och 3 Nov. 182Q. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet eri af Lars Bygden frän Vesterbottens Län, i anledning af förstärkta Stats-Utskottets beslut ; rörande anslaget till Fjerdingsmännens aflönande, väckt alternativ motion, att, antingen i den mon nu varande Fjerdingsman med löner afgä, Kongl. Majtt må tillvägabringa och till verkställighet befordra en sadan reglering af Fjerdingsmäns-löneanslaget, att alla örter och all^ Fjerdingsman i Riket komma i åtnjutande af lika rätt och andel uti detsamma, eller ock att Fikets Ständer öka anslaget till så stort belopp, att enahanda lönevilkor ma kunna erhållas af de lönlöse eller svagast lönte Fjerdingsmännens som ailä de nu lönade Fjerdingsman per medium innehafva. S. D. Vid föredragning af förstärkta StatsUtskottets Memorial, N.o 316, angående verkställd votering i åtskilliga frågor, rörande Statsregleringen, blef detta Memorial lagdt till Handlingarne; Den 3 November. Från Höglofi. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den 9 sistlidne September, under Nid 98» Prot. Utdrag den 3 Nov. i8?.g. i 7 g8, afgifna och, den 25 i samma månad e, in., på bordet lagda Betänkande Öfver väckt motion örn stadgande, att förskrifningar skola, för att vara gällande, ställas till viss man, m. in., blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D.
De hafva varit ute i många Äfven hans » Evas skapelse », med devisen: hvar är din urbild, säg hvar är din källa, väder och hafva fått känna på både ondt och » Och morgonstjärnor sjöngo och alla änglar säg, när du klagar hvem suckarne gälla? godt dessa, som sitta vid » Stokken i Hornbæk *. jublade af glädje », är ett praktstycke af djup Bölja mot kust. » Det är också detta fiskläge, som fru Erna Juel och gripande effekt. Hansen beskrifvit i sin roman Thérése Kierulf. Och så hvilade vi präktigt efter promenaden Härigenom blef Hornbæk kändt i Köpenhamn Gå vi öfver till de franska konstnärerna, och år efter år kommo allt flera för att njuta här i den varma sanden. Vi hade sett mycket af den friska luften, som blåser in från Kattenytt i dag, gjort bekantskap med Sundet, med så stanna vi ovillkorligt i stum beundran framgat, för att bada de salta hälsosamma baden, Helsingör, med Kattegat och Hornbæk och hade för Adolphe Bouguereaus praktfulla stora tafla ej blifvit besvikna. Vi hade sett ett nytt land för att njuta af Plantagens skugga och lugn. » Pärlan ». En skönare kvinnofigur må vi erSnart var hvarje större fiskarkoja under sommalika olikt Smålands allvarliga bergsbygd som känna att vi sällan, om någonsin, skådat i Blekinges täcka skärgård och norra Skånes omren befolkad af landhungriga köpenhamnare och det uppstod pensionater, hvaraf nu finnas flera; växlande skogsbygd. Vårt inre hade vidgats, färger, måhända i antikens marmor. Sc blott blifvit klarare och ljusare af de nya skönhetsdessa rena linier, dessa oskuldsfulla lemmar till den gamla » Kroeris byggdes en matsal och en glasveranda, nya villor växte upp och de intrycken. Vi lågo där, tills kvällen kom och vi och den skära kyskhet som hvilar öfver anfylldes alla. I fjol fick man ett badhus och sågo fyrarne tändas. De två fyrar, som visa gästernas antal påstods vara öfver 1500 under seglaren vägen in i Öresund: Kullens fyr och siktsdragen.
De skäl, som sålunda blifvit anförda för den ifrågaställda utvidgningen af elementarläroverket i Halmstad, synas Rikets Ständer fullt giltiga, helst fullständiga högre elementarläroverk numera äro inrättade i alla, i afseende på folkrikheten, med Halland jemförliga provinser; dock anse Rikets Ständer, af skäl som i nästföregående punkt är åberopadt, denna betydliga utvidgning först med läseåret 1866—1867 böra verkställas; i följd hvaraf Rikets Ständer beviljat det för omförmälda ändamål af E. K. Maj:t äskade anslag, 11,000 R:dr årligen, dock att de nya lärarebefattningar, för hvilka löner sålunda blifvit anslagne, icke förr än vid slutet af vårterminen 1866 må tillsättas. 23:o För de i Landskrona och Christinehamn befintliga 3-klassiga läroverkens utvidgning till 5-klassiga har E. K. Maj:t begärt för hvartdera 3,500 R:dr, nemligen till förhöjning i rektorslönen 500 R:dr, samt till lön åt 3 Kolleger 3,000 R:dr. Beträffande dessa läroverk upplyser Statsråds-protokoilet att de i afseende på lärjungarnes antal, som under nästlidne års hösttermin utgjorde vid Landskrona skola 97 och vid Christinehamns 76, vore betydligt öfverlägsna öfriga läroverk med samma antal lärare, med undantag endast af skolan i Lidköping, hvilken stad likväl icke vore belägen på mera än 2 mils afstånd från Skara, der fullständigt elementarläroverk funnes. Undervisningen vid Landskrona och Christinehamns skolor hade äfven i sjelfva verket redan för mer än ett år tillbaka erhållit samma omfång, som för de 5-klassiga läroverken vore föreskrifvet, i det Landskrona stad afiönat 'Ane och Christinehamn 1 extra lärare, hvarförutom, i anseende till lärjungarnes betydliga antal vid Landskrona läroverk, arfvode af statsmedel till en extra lärare derstädes varit under flera terminer efter hvarandra i nåder beviljadt.