Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Omständigheter kunna ju icke sällan förekomma, då skäl till en omsättning förefinnes, utan ringaste skada eller risk för Banken. Jag kan icke inse hvarföre det skulle vara farligare, att ett fortfarande län finge beviljas å samma post tackjern åt egaren deraf, än på en ny post, tillhörig samma egare. Icke matte det 250 Den 17 Jeni f. m. vara någon skillnad för Banken, om samma eller andra gösar tjena såsom pant för lånet. Jag tror att säkerheten ändå vore lika kraftig, och ali nödig försigtighet iakttagen, om också detta tillägg försvinner. Jag anhåller blott att få nämna detta reservationsvis, i fall det måhända kan vinna någon upmärksamhet till en annan gång. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att han funnit sin nyss, i afseende på l:sia mom. af förevar:de punkt, framstälda propos. besvarad med öfvervägande Ja, hlefvo äfven de öfrige momme af denna punkt af R. o. Ad. hi fallne. 20:de punkten. Hr von Knorring: Inom Afdeln. har jag reserverat mig emot det framställda förslaget, men som jag icke var närvar:de i Utskis plenum, har jag icke blifvit uplagen bland reservanterne. Jag får derföre nu i korthet nämna att jag ansåg förslaget, att på en gång nedsätta denna fond med 1 millin, vara att gå för hastigt till väga. Jag hyste derföre den åsigten, att en nedsättning af 500,000 R:dr hade varit mycket tillräcklig. Det är visserligen sant, att under de 10 sisla åren har utlåningen icke upgått till 2 millie, men svåra förhållanden och missgynnande omständigheter kunna, såsom vi haft exempel uppå, inträffa, då en summa af 2 milin är för behofvet otillräcklig. Det hade, enl. min tanka varit bättre, att fonden be-, stämdes lill 2,500,000 Ridr, särdeles som de icke använde medlen kunna af Fullmäktige på andra fonder öfverflyltas. På dessa skäl skulle jag för min del önska, alt punkten blefve återremitterad, men i händelse jag icke blifver af någon ledamot härutinnan understödd, vill jag icke envist fasthålla della yrkande.
Då dessa åtgärder icke egentligen åsyfta så kallade vexel-operationer, utan äro till sin beskaffenhet tillfälliga; så är det ock önskligt, att bestyret dermed må anordnas så enkelt, som möjligt; och det är utur denna synpunkt samt under instämmande i hvad vid återremissen en ledamot af Ridderskapet och Adeln yttrat om lämpligheten af fixa bestämmelser för Bankens vexelhandel, som jag reservationsvis får till pröfning framställa följande föreskrifter: § i Den, som till Banken inlemnar bevis, utfärdadt af Bankens i Hamburg antagna Bankierlius, att vexlar å högst 67 dagars tid eller annan valuta i Hamburger Banco blifvit kostnadsfritt för Banken hos samma hus deponerade och godkände, erhåller motsvarande summa i Banco-sedlar efter 128 sk. för hvar Riksdaler Hamburger Banco. § 2- Yid de tillfällen, då Bank-Styrelsen finner godt att afgifva vexlar, hvilket hvarje gång på Börsen kungöres, erhåller den, som till Banken inlemnar attest öfver insättning i depositions-afdelningen af Bankosedlar, motsvarande minst 5oo R:dr Hamburger Banco, vexel eller vexlar å samma myntsort 3o dagar ä dato, efter 129 sk., under April till och med September, samt i3o sk. under October till och med Mars månader. § 3. Hvad, som hos Bankens hus i Hamburg blifvit för Bankens räkning nedsatt utöfver 5oo,ooo R:dr Hamburger Banco, indrages till Banken uti omyntadt silfver, på sätt Banco-Styrelsen finner för Banken förmonligast. Bih. till R. St. Influtna medel för sålda vexlar reserveras till uppköp af depositionsbevis å insatt silfver för Bankens räkning, enligt § i., när omständigheterna det medgifva.
De sålunda begärda uppgifterne blefvo derefter, enligt hvad Kongl. Majrt, uti nådig skrifvelse den 11 Mars 1841, bland annat gaf Rikets Ständer tillkänna, från vederbörande embetsmyndigheter infordrade, men hunno likväl ej före Riksdagens slut afgifvas och Rikets Ständer meddelas, hvadan detta inqvarterings-ärende förblef hvilande till sistforflulne Riksmöte, då Kongl Maj:t, sedan berörde uppgifter, åtföljda af koslnacls-förslag och ritningar, emedlertid inkommit, uti nådig skrifvelse af den 16 September 1844 ånyo Kongl. Maj-.ts Nåd. Skrifvelse, N:o 57. 3 lill Rikets Ständer öfverleinnade frågan om den föreslagna inqvarteringsordningen för Stockholms stad, jemte alla ärendet rörande handlingar.
Dä emellertid de utaf Konsistorierna afgifua yttranden, angående vidtagna åtgärder för tillvägabringande af anstalter för folkskolelärares pensionering äfven inom öfriga Stiften i Riket, föranledde till det antagande, att sannolikt inom flera Stift pensionsinrätlningar skulle kunna bringas till ständ, om församlingaroe lemnades tillfälle att, efter erhållen kännedom om de Reglementen, som för dylika inrättningar inom ofvannämnde hänne Stift blifvit af Kongl. Majit fastställda, taga frågan i ytterligare öfvervägande, samt tillika medgåfves, dels att folkskolelärare och församlingar inom två eller flera lill hvarandra närbelägna Stift skulle, om de så önskade, få under enahanda vilkor bilda en gemensam pensionsinrältning, dels ock att bemälde lärare vore öppet lemnadt alt, om de så för godt funne, kunna åt samma Styrelse, som skulle ombesörja förvaltningen af pensionsinrällningen lör lärarne sjeifve, uppdraga befattning med alt äfven vårda en deraf oberoende, med särskild fond samt af Kongl. Majit i nåder gilladt Reglemente försedd anstalt för pensionerande af deras enkor och oförsörjda barn ; alltså vill Kongl. Majit härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer, att det uppå ofvan omförmälda anslag, SO,000 Ridr Biko, ännu återstående odisponerade belopp, 67,960 Ridr samma mynt, eller deremot svarande 101,940 Ridr Rimt, må äfven för nästinstundande Statsreglerings-period blifva i Riksgälds-konloret innestående, för att af Kongl. Majit i öfverensstämmelse med nu angifna grunder, samt i öfrigt på enahanda vilkor som hittills, för inrättande af pensionsanstalter lör folkskolelärare disponeras. Kongl. Majit förbli Iver Rikets Ständer med ail Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. L. A. Anjou.
I alla öfriga delar blef detta "Utlåtande bifallet. N:o 72, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjunde Hufvud titel. Med undantag af Usta och 7:de punkterna, hvilka lades till handlingarne,- biföllos alla öfriga punkter af detta Utlåtande. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjette hufvud-titel. Sjåndet lät bero vid fjerde, sjunde, åttonde, tionde, sextonde och adertonde punkterna. Återremitterade andra, tredje, nionde, tjugondefjerde, mom. a och c, trettiondetredje och trettiondefemte punkterne, äfvensom tabellen och biföll öfriga delar af Utlåtandet. Den 20 April. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 90, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om beviljande af ett lån till förlag åt Handlande och Näringsidkare uti staden Jönköping. Från Hederv. Bonde-Ståndet. Ståndet återremitterade dels punkten 33, emedan 3:dje punkten af Utlåtandet förut blifvit återremitterad, och dels den Utlåtandet bifogade tabell, för vidtagande af de rättelser deri, hvartill Riks-ståndens vid denna Hufvud-titel fattade beslut kunna föranleda. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Vtskottets sedan den 5 i denna månad på Ståndets bord hvilande Utlåtande N:o 72, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjunde Hufvudtitel. 2:dra punkten, Irsta och 2:dra morn., 3:dje, 5:te, 6:te 8:de och 9:de punkterna biföllos. Vid Utskottets anmälanden uti l:sta punkten, 2:dra punkten, 3:dje morn., 4: de, 7:de och Urte punkterna lät Ståndet bero.
Men då värdet af nämnde gipsarbeten i allmänhet stå i någorlunda jemnt lörhållaride till vigten, och vigtförtullning bör, så vidt ske kan, iakttagas, hemställer utskottet, att gipsarbeten, ej specificerade, må i taxan upptagas med 1 r:dr värde och 12 sk. införseltull per skålp. Likasom och då masker nu äro åsatte tull per stycke, utskottet anser gällande tullbestämmelse för masker böra bibehållas. Hvarjemte och enär skrubblor äro närmast hänförlige till den efter vigt tullbara artikeln kardor och kardläder, utskottet föreslår, att skrubblor må i noten hänvisas till lika tullbehandling med kardor och kardläder. I öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag tillstyrker utskottet, att införseltullen å assa foetida må nedsättas till 3 sk. skålpundet. Likaledes anser Utskottet, jemlikt Kongl. Maj:ts förslag, artikeln balsam böra under en rubrik «balsam, copaive-, peruviansk och annan nativ» i taxan upptagas och åsättas 6 sk. införselafgift per skålpund. Såsom Kongl. Maj:t föreslagit, tillstyrker utskottet, att band, sammets-, sidenoch halfsidenmå förtullas lika med väfnader af samma ämne; samt att bomulls-, ylleoch linneband må under rubriken »andra slag» med 2 r:drs värde åsättas 24 sk. införseltull per skålpund. I afseende å utförseln af artikeln ekbark har Kongl. Maj:t föreslagit, att lörtullningssättet skulle förvandlas från mål till vigt och utförseltullen, som nu utgör 24 sk. tunnan, bestämmas till 32 sk. per skeppund. Deremot har herr Jacob Westin uti en inom välloll. Borgareståndet väckt motion, under åberopande af den princip i statshushållningen, som lärer att råämnen böra beläggas med låg införseloch hög utförseltull, anmärkt att ekbark, Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 13.
Kostnaderna härför skulle utan tvifvel uppgå till ett ej ringa belopp, och sannolikt blefve för Staten utgiften mindre, om den byggnad, som för det Teknologiska Institutet komme att i hufvudstaden uppföras, erhölle en sådan utvidgning, alt der kunde anvisas de rum och lägenheter, som för undervisningen uti de vid Bergsskolan nu föredragna ämnen må finnas erforderliga, i hvilket läll Staten äfven kunde beredas en ej oväsendtlig inkomst genom försäljning af de Kronan tillhöriga gårdar i Fahlun, som blifvit lill begagnande af Bergsskolan i nåder upplåtna; och dä det anslag Bergsskolan af den såkallade Afrads-kassan förut åtnjutit, numera äfven blifvit ä Bikets stat uppfördt, hade fördelarne af Skolans ifrågasatta förflyttning blifvit i ögonen fallande. Ett allmänt och mera omfattande Tekniskt läroverk med afdelningar för särskilda slag af yrken egde, enligt Bruks-Socieletens åsigt, otvifvelaktig! den fördel framför Special-skolor, stående utan samband med andra läroverk, att vid det förra eleverna till en början alltid genomginge en förberedande kurs, i hvilken undervisning meddelades i sådane kunskapsgrenar, som för hvarje tekniker vore nödiga och först derefter vore tiden för dem inne alt bestämma det yrke, hvaråt de ville egna sig. Delta vigtiga afgörande behöfde således icke ske förrän lärjungen bevistat läroverket någon tid, hvarunder han egt tillfälle pröfva sina anlag och taga närmare kännedom om de banor, som för honom stöde öppna. Under nuvarande omständigheter föranleddes deremot mången yngling utan egentlig håg och fallenhet för bergshandteringen, att, i följd Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o '170. 115 af förhållanden, sorn ofta vore helt och hållet tillfälliga, egna sig åt densamma, till skada för honom sjelf och utan gagn för handteringen; hvaremot om Bergsskolan vore förenad med Teknologiska Institutet, en sådan jngling skulle hafva lättare att välja ett för honom mera passande yrke och bergshandteringen äfven sannolikt kunna påräkna flere bildade idkare med verklig fallenhet för densamma, än den nu, i anseende till Bergsskolans isolerade ställning, kunde erhålla.
» I asylen, » yttrade sålunda en kvinna, som gått sin väg i harm öfver den i hennes tycke barbariska bestämmelsen, » tor man lifvet af folk först genom varmt oeh sedan genom kallt vatten. » Ehuru motviljan för badet hos de fattiga kvinnorna långt ifrån hunnit öfvervinnas, veta dock numera de flesta, som komma till asylen, att detta vilkor måste uppfyllas; mången ser det också med belåtenhet och finner en lisa och lättnad där. När kvinnan kommit ur badet, får hon ej påtaga sina egna kläder; hon blir iförd asylens dräkt, ett fotsidt linne, en tjock och mjuk hvit flanellskjol, en blå tjock filtnattrock, strumpor och mjuka filtskor. Deras egna kläder bli sedan plagg efter plagg rengjorda och tvättade samt upphettade i gryta, när så behöfves; mången gång händer det, att de äro så usla, att en hel ny dräkt måste anskaffas åt ägarinnan, innan hon åter kan lämna asylen. Dessa kläder, som så bortskänkas, bestå såväl af linneplagg som af andra persedlar. Det vore naturligtvis omöjligt för asylen att i detta hänseende öfva så stor välgörenhet, som fallet verkligen varit, om ej vänliga, för asylen intresserade personer ihågkommit densamma med gåfvor af aflagda kläder. Och ställer jag härmed en liflig uppmaning till en hvar, som läser dessa rader, att på detta sätt hjälpa till i en verksamhet, som är välsignelserik och god. I hvarje hus samlas alltid under årens lopp större eller mindre förråd af gamla kläder, som man ej vet, huru man riktigt skall använda — sänd dem till nattasylen! Dennas föreståndarinna, som på närmaste håll ser den djupaste nöd, vårt Sverige kanske kan uppvisa, kan också bättre än någon annan använda en sådan gåfva. Man behöfver ej frukta, att kläderna skola vara för gamla, för fula eller för slitna; de komma i alla händelser att bli en högtidsskrud för nå- gon stackars kvinna, hvars paltor nästan hålla på att multna pä hennes kropp. Alltså — Iduns läsarinnor — glömmen ej denna välgörenhetsinrättning! Efter badet samlas kvinnorna i ett större rum med flere bäddar; de få kvällsvard, och efter aftonbönen får en hvar gå till sin bädd.
Frågan om ersättning till inqvarterings-gifvare för mat, som lemnäs till tågande trupper, har vid flere föregående tillfällen varit föremål för Rikets Ständers pröfning och äfven vid sista Riksdagen, då Rikets Ständer, med afseende å det för den oprivilegierade jorden tryckande uti skyldigheten alt inqvartera tågande trupper, hvilket ännu mera ökades derigenom, att inqvarterings-gifvaren ej undfår skälig ersättning för hvad honom blifvit ålagdt leverera, ansett, att, enär denna börda då ej kunde borttagas, den lindring likväl borde inqvarterings-gifvarne beredas, att de erhålla full ersättning för den förplägning och det fourage, som de utlemna, hvartill de syntes så mycket mera berättigade, som passevolance-medlen, hvarmed indeldte Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande> A7-o 3. 41 indeldte soldatens underhåll vid tåg till mötesplatser, m. m., bekostas, icke äro Statens, utan tillhöra Rustoch Rolehållarne, hvilka oftast sjelfve äro inqvarterings-gifvare; Rikets Ständer anhöllo derföre hos Kongl. Maj:t i underdånighet: att Kongl. Kungörelsen af den 27 Augusti 181G, så vidt den angår bestämmandet af omförmälde ersättning, matte sålunda ändras, att Rikets Ständers Deputerade, vid de årliga markegångs-taxornes upprättande, må uti taxan uppföra värdet i rund summa af så väl dagportionen, inberäknadt brödet, som rationel] för tågande trupper och hästar, på det sätt, alt i dagportionens värde skulle ingå, ej allenast hvad beståndsdelarne af portionen verkligen kosta, utan äfven kostnaden för ved-åtgången, kärlens begagnande, m. m., samt att det portionsoch rations-värde, som sålunda bestämdes, måtte, i likhet med hvad Rikets Ständer vid Riksdagarne 1823 samt 1828—i83o i underdånighet begärt, blifva oberoende af den, enligt Kongl.
— Hos oss våga ganska få försöket, utan föredraga helldre att nedlägga sin förmögenhet i jordegendom, hvaraf föga inkomst är att vänta, då yrket är fremmande, ofta likgiltigt för den nye idkaren. Osäkerheten i våra lagars bestånd, och de häftiga anfall, våra näringar vid hvarje Riksdag hafva att utstå, äro enda orsaken till detta för landet olyckliga förhållande och hvilket jag välment trott skulle kunna genom mitt ofvannämnde förslag undanrödjas. Emot Höglofl. Utskottets tillstyrkanden i åtskilliga detailler hade jag väl skäl reservera mig, såsom till exempel tullafgiften å rullgardiner, målade på bomullsväfnad, till 10 sk. skålp., då duken omålad drager 1 R:dr tull, med flere bestämmelser, som synas mig innefatta inconsecjvenser, men jag skulle då blifva alltför vidlöftig, hvarföre jag inskränker mig till blotta erinran, alt sådane misstag förefinnas på mera än ett ställe, och att ja? till de samma icke tror mig hafva medverkat. Efter Bil. lill Bevillnings-Vtskoltets Betänkande, N.-o 21. 25 Efter öfvervägande af hvad jag haft äran anföra, anser jag, att bestämmelserne i 183 r års Tull-taxa, i afseende på tillåtelse alt införa utländske handtverksoch manufactur-varor, äro mera öfverensstämmande med landets välförstådda fördel och bevarade trygghet, än de systemer, som derefter, dels verkligen blifvit, dels sökt göra sig här i landet gällande.’-’ Uti denna reservation, så vidt den angår förbudens borttagande, förenade sig Herr C. M. Höök.
Var lugn, min Ellen! Det är min pligt att rädda den ädle ynglingen ... Herr pastor, forfor han hastigt, – hvar är den unge Skytte inspärrad? Jag frågar detta, ty om det är i slottshäktet, så torde denna aftons tilldragelser äfven sträckt sig till hans fängelse, och vi böra i tid förvissa oss derom. – Detta var just min afsigt, svarade Erik, – och jag vill nu genast skynda dit. – Gå, berätta honom hvad som händt hans vänner och skyddslingar och framför till honom min hjertliga helsning, min varma tacksägelse, min försäkran om trofast vänskap! Och återvänd derefter, för att dela vår glädje! Vanloo skakade hans hand, och Erik skyndade bort. Sedan Vanloo fört mor och syster till det lilla kabinettet, aflägsnade han sig en kort stund, för att gifva befallning om förfriskningar och om de husliga anordningar, som de begge fruntimmernas närvaro kräfde. Erik återkom snart med den underrättelse, att Adolf under upploppet hade utkommit ur sitt fängelse och försvunnit. Då Ellen hörde detta, klappade hon händerna af förtjusning, ty hon tog i detta ögonblick för afgjordt, att flykt och räddning vore detsamma, att en fristad, en beskyddare, en återfunnen vän väntade hvarje olycklig, som hade sitt fängelses murar bakom sig. Men Erik, som ännu på morgonen af samma dag besökt Adolf och kände hans själstillstånd, kunde ej qväfva sina farhågor. Ju närmare det lidit mot den dag, som var bestämd att blifva Ingrids och Ellens sista, desto djupare hade han försjunkit i ett tillstånd, vexlande mellan bitter liknöjdhet och otyglade utbrott af förtviflan. Erik ville emellertid icke störa de närvarandes glädje med ett uttalande af sina farhågor, utan beslöt uppskjuta dermed, tilldess han kunde enskilt anförtro dem åt Vanloo. – Vi skola återfinna honom, sade denne; – jag skall försona honom med sin far och om möjligt äfven med den verldsliga lagen, eller i annat fall bereda honom ett värn, mot hvilket dess blinda hämd skall bryta sig.
Jag känner och kan intyga den stora förbittring, som uppstod och ännu fortfar öfver beslutet i anledn. af sista riksdags påståenden om folkskolor, och hvad förebråelser riksdagsmän af det Stånd, som först och i frigast dref denna fråga, fått uppbära för sitta yrkanden af eu sak, sorn ock betraktas såsom ett Den 14 Augusti f. m. 159 i Hesla fall skadlig öfverflödighet, men hvars kostnader, ehuru stora, icke äro jemförlige med de nu ifrågasatte. Outvecklndt iir förslaget både till många hufvudgrunder och ännu flera särskildheter, dem man likväl ägt rätt att, i en fråga af denna vigt, få se klart framställde. Alt uppräkna all den tvekan, som hos mig uppstått om rätta förståndet och om sättet att börja och utföra saken, skulle leda till en onyttig tidsutdrägt; jag anhåller hellre att få tilllägga några strödda anmärkn:r. Det är Riksg.cont., som skulle uppbära hela den nya håde ordinarie och extraordinarie bevillningeu samt aflemna den till Statsverket! Men om del är en sanning, att nian redan hos detta conior, särdeles genom sista Ständers detsamma leinnade föreskrifter, velat förspörja någon dragningskraft lill handläggning af Kronans penningar, hvad säkerhet funnes det väl då för henne pä orubblighelen af den s. k. nya ordinarie bevillningeu eller ordinarie statsinkomsten? Men antagom, att Kronan erhölle sin rättmätiga ersättning; hvad skulle likväl hända vid ett försvarskrig? på hvilket Konungen ej kunde bereda Ständerna och dessa aldrig bereda Konungen. Det obetydliga creditivet uttömmes inom ganska kort, särdeles i ett land, der man idkeligen motprutar hvarje annat upplag än i fängelser. Sä skola Ständer kallas, tvista och besluta: och om medlen än sedermera lyftas utur banken, har likväl en lång mellantid förflutit, hvarunder ett öfverhängande behof mäste tvinga att taga penningar, der de finnas och använda der nödvändigast tarfvas.
Boye begått ett misstag, då han yttrat, att det endast vore vid concurser, som fråga om edgång kunde uppstå. I tredje §1° står, alt gäldenär, som vid början af concurs sitter i bysättningshäkte, skall, sedan lian bouppteckningen besvurit, derutur lösgifvas; och att gäldenär, sinn sin egendom till borgenärer i concurs afträdt, ej må bysättas för gäld, sorn lian före concursens början gjort, utom i det särskildta fall, alt lian utan lof reser ifrån orten. Hr Stuart: Del ar i sanning för mig ovänladt att Den 16 Januari e. ra. höra det personer ännu finnas, hvilka yrka på ett oförändrad! bibehållande af det barbariska bysällningslvånget. Det är också för mig oförväntad! ali höra, att den fördomen, at! all credit skall grunda sig på fortfarandet af della orimliga och baibariska straff, ännu fortfar. Jag emotser med förhoppning, att deri tid snart skall varda kommande, då man ej skall anse det orimliga bysättningstvång^ utgöra något medel för alt öka crediten inom landet och befrämja lånelillgången. Det är såsom en öfvergång ifrån det Hilvar. förhållandet och lill ett framtida mera önskvärd!, menskligt, klokt och rättvist, som jag begärt bifall till detta förslag; men lika med Frih. Boye erkänner jag, att om denna § ur förslaget uteslntes, skall det vara mig fullkomligen likgiltigt, om hela förslaget förfaller eller ej. D< t är visserligen sann t, alt, enligt 3:dje §:n , på sätt Hr Gyllensköld nyss anmält, en bysatt person blir ifrån bysättningshäkte! ulsläpt, då han gjort concurs, men denna befrielse lärer blifva ganska kort, då det alltid beror på borgenären att genast åter lagsöka honom och före concursens början insätta honom i häktet.
•— Se vi slutligen på hyad Statens stambanor hafva att på den ifrågav:de anläggningen vinna, så är det bestyrkt, att efter nuv:de bergslagstrafik skulle på Statens stambana inströmma omkring 6,200,000 centner, äfvensom man med skäl antagit, att endast från Frövi-Falu-banan skulle för framtiden tillkomma Statens jernvägar lika mycken trafik, som Staten nu eger på samtliga sina banor. Om nu allt detta såsom utredt och obestridt eger grund, så frågas: har man då ej skäl att klaga öfver eller ogilla Stats-Utskrts afstyrkande? Jag måste dock på denna fråga svara: visserligen icke. Lika fosterländskt, som det är att mången, hvilken af denna fråga icke har någon enskild fördel, dock intresserar sig för densamma, såsom måhända den för det allmänna mest lofvande kommunikation, som någonsin föreslagits, lika fosterländskt måste jag erkänna det vara, att man är betänksam vid att under nuv:de finansiella förhållanden för ett förslag, som för första gången förekommer, öka Statens upplåning med 5 j millioner. Det vore ju också en möjlighet att, oaktadt den fullständiga utredning och väl vitsordade plan som ftro framlagda, man ännu funne skäl till någon förändring, om icke i afseende på sträckningen, dock i fråga om anläggningens dyrhet, då måhända hufvudändamålet kunde vinnas utan behof af en så utmärkt plan som denna, enligt hvilken t. ex. ingen motlutning finnes på 5 mil inom kuperad bergslag, ingen krökning af mindre än 50 fots radie, o. s. v. Imellertid är obestridligen frågan af allt för stor vigt för att nu alldeles nedläggas såsom för närv:de förfallen. En del af denna kommunikationslinie har förr legat i K. M:ts händer och af K. M:t framstälts, då skälen icke varit jemförliga med hvad de nu äro, och jag vågar hemställa att frågans närmare uppmärksammande och blifvande framläggande måtte nu åt K. M:t öfverlemnas såsom ett ärende, hvilket i sitt slag är af en mer än vanligt omfattande betydelse. Jag får således föreslå, att E. o. Ad. må besluta, att E.