Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ädle Frilen behagade då glömma, hvad i Utsk:ts Betänk, sidd. 4 och 5 är anfördt, eller att General Akrell år 1852, 1855 års jernvägskomité, Ofverste Ericson år 1856, K. M:t i sin Propos. till riksdagen samma år, 1858 års jernvägskomité, och slutligen K. M:t vid denna riksdag förklarat sig för den södra linien, och jag hemställer till R. o. Ad., om icke dessa auktoriteter betyda något. Vidare har Hr Frilen yttrat, att K. M:t endast af sparsamhetsskäl föreslagit Carlstadsbanan. Jag ber Hr Frihm genomläsa slutet af K. Mits Propos., och han skall då finna, att många andra vida vigtigare skäl blifvit anförda, fastän sparsamhet med Statens medel äfven varit ett skäl, och detta af ganska stor betydelse. Jag tror emellertid, att grannlagenheten bort förmå Hr Frihm att, då han releverat ett skäl, äfven omnämna de öfriga, hvilka förhindrat K. M:t att föreslå den norra linien. Slutligen önskar jag med några ord få beröra den del af frågan, som angår anslagets belopp, i afseende å hvilket jag ej kunnat instämma med Utsk:ts majoritet, utan afgifvit en särskild reservation med yrkande om ett något högre anslag, och i hvilken reservation Hr Lagerstråle förenat sig. Den, som följt med H. lil. 21 322 Den 14 Mars e. m. diskussionen ang:de de vid denna riksdag äskade anslag, har sett, att jag, långt ifrån att slösa med Statens medel, har, så godt jag förmått, sökt förorda och åstadkomma sparsamhet, .lag har trott det vara nödvändigt, och jag tror så ännu. Men, Mina Hrr! det är en stor skillnad mellan att vara sparsam och vara girig. Den girige sparar i tid och otid, den sparsamma åter tvekar ej att utgifva medel, när han finnér allmänt väl sådant fordra. Denna regel har jag sökt följa i detta fall, och jag tror att den million, jag i min reservation hemställt att R.
Samma sak skulle kunna inträffa genom införande af ett dylikt åliggande för dem, att ersätta fattigvården för föräldrarne; och man har ansett sig ej böra genom en lag föranleda till dylika brott. Jag har ansett mig skyldig att redogöra för de motiver, som föranledt dertill, att icke ett sådant stadgande blifvit infördt. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Först och främst ber jag att, med afseende å hvad Gr. Lagerbjelke har sagt, få fästa Hr Gr:ns uppmärksamhet derå, att i sak den ganska betydliga skillnad förefinnes mellan de båda förslagen, att i det af mig framställda finnes intaget att de skola ”bidraga till hvarandras försörjning,” hvilka ord saknas i den af doktor Annerstedt föreslagna redaktion af §:n, hvarigenom, då tvist härom uppstode som skulle vid domstol slitas, det skulle kunna hända att, på sätt af Hr Silfverstolpe här blifvit uppläst ur sä väl justitiée-kanslerns, som Högsta domstolens yttranden i ämnet, fråga komme att uppstå, ej blott om det nödtorftiga uppehället, utan äfven om de anspråk som mera eller mindre god förmåga kan efterkomma. Om jag ej orätt fattat Högsta domstolens, d. v. s. pluralitetens deraf, yttrande i frågan, hade den väl ansett att ett bestämmande om föräldrars och barns, i rätt uppoch nedstigande led, skyldighet att hvarandra försörja, borde i falligvårdssladgan inflyta, men endast inskränkt lill det belopp som i allmänhet vid fattigförsörjning kommer i fråga, och att hvad derutöfver kunde ifrågakomma, vore en särskild sak, som borde ankomma på civillagens bestämmelser. Nu är mitt förslag alldeles konformt med Den 12 Augusti f. m. 211 pluralitetens af Högsta domstolen tillstyrkande, hvilket gifver mig en ytterligare anledn., alt hos R. o. Ad. föreslå antagandet deraf. Hr Silfverstolpe har omtalat de missämjor, som ofta nog uppkomma mellan föräldrar och barn, och för mig såsom landshöfding äro de nogsamt bekanta.
Dä den af E. K. M. Riksens Ständer i förrberörde måtto meddelde underrättelse hvarken varit beledsagad af någon begäran om anvisning å medel eller uppgift på de utomordentliga kostnader, som till Svenska Sjöfartens skyddande mot våldsamheter kunde erfordras, hafva Riksens Ständer, med afseende jemväl derå, att, efter fulländad Stats-reglering , någre medel till ytterligare anslag icke äro att tillgå, trott sig ej kunna härvid tillgöra annat, än att inför E. K. M. framställa deras underdåniga förhoppning, att E. K. M. täcktes i Ministeriel väg vidtaga kraftiga åtgärder till afböjande af dylika våldsamheter emot Svenska handeln. Riksens Ständer framhärda etc. 344 Underdåniga Shrifvelser. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 59 Nov. 1823.' Preste-Ståndet d. 29 Borgare-Ståndet d. 29 Bonde-StåndetJ d. 1 Dec. — Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angaenuteslutcinde vid utskrifningen af det exemplar af Under-Rätts Allmänna Sakprotocoll och Dombok, som till vederbörande Tiof-Rätt insändes, af undersökningar uti edla Brottmål. S. A. K.
TryckfrihetsFörordningen, men sammanslår de öfrige i3 af RegeringsFormen och 2:ne 78 Den il Februarii f. ra. / af Riksdagsordningen, samt att, då Lär äro 3 olika tankar, Japropositionen må blifva bifall till de föreslagne redactionerne, men Contrapropositionen deremot dubbel, sålunda, att om Nej vinner, skall genom serskild votering bestämmas, antingen frågans afgörande skall uppskjutas, eller förslaget förkastas. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: I händelse det var mig Herr Hjerta menade med den af Konungens Rådgifvare, som stundom hade den lyckan att här höja sin röst för att tolka Regeringens åsigter, så vågar jag dock ej instämma i Herr Hjertås förmodan, att denna röst skulle kunna verka till ledning för Ridderskapets och Adelns beslut; det vore ett sjelfförtroende, som jag ej hyser, och aldrig skall hysa. Herr Hjerta har, såsom skäl till sin uppmaning till mig att äfven i detta ämne yttra mig, åberopat, att Ridderskapet och Adeln annars skulle förlora en dyrbar tid. Jag tror icke, att uttalandet af min enskilta öfvertygelse om saken kan bidraga att förkorta öfverläggningarne; och Konungens åsigter kan jag ej framställa, helst jag ännu ej känner dem. För öfrigt hemställer jag, hvad svar jag väl här skulle få, om jag anförde något såsom Konungens tanka i ämnet. Men min enskilta mening vill jag gerna öppet framställa. Jag delar icke de farhågor man här - Den 23 Februarii f. m. 79 städes yttrat för följderne af Ministrars inträde i Styrelsen. I detta afseende tror jag våra oförändrade Grundlagar medföra tillräcklig garantie, såsom lika bindande mot egennyttiga försök för Ministrarne, som för nuvarande Statssekreterare. Men jag kan dock icke fullkomligt instämma i upställningen af de nya redactionerne till ifrågavarande §§. i Grundlagarne. Jag bör likväl upskjuta allt närmare omdöme härom, enär bär först måste afgöras frågan om yrkadt uppskof till nästa Riksdag med förslagens afgörande.
M. pröfvas motsvara det dermed åsyftade ändamål, hvarvid Rikets Ständer ansett de, som först sig anmäla och visa sig Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o iy4- 363 hafva fullgjort de för detta understöds erhållande föreskrifne vilkor, böra först deraf komma i åtnjutande. För denna Titel, hvarå förut utgått det till Institutet vid Degeberg anvisade anslag, räntemedeJ till Landtbruks-Academien för återstoden af ett år 1819 beviljadt byggnads-anslag, derå någon del af capitalet ännu är obegagnad, och arfvode för undervisning i pottaske-tillverkning, har under de sist förflutna fem åren, i medeltal erfordrats 7,405 R:dr; och ulföres nu, med afseende å ofvanberörde beviljade nya anslag, tillsammans 21,000 R:dr; viljande Rikets Ständer, i sammanhang med beslut, angående extra Stats-regleringen, i afseende på liqviden af nyssnämnde byggnads-anslag, yttrande i underdånighet meddela. 6:o Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar. För detta ändamål har under de sistförflutne fem åren i medeltal utgått 9,905 R:dr; och utföres här i rundt tal 9,000 R:dr.
Nåder föreslagna värdet å kopparen höra minskas med 10 R:dr per Skp:d, och i följd deraf beräknat kopparräntan till 280 Skp:d, å 120 R:dr för skeppundet, eller 8:0 Tionde och Hammar skatts jern. Tionde-tackjernet, hvilket vid sistlidne Riksdag upptogs lill 17,000 Skp:d, å 6 R:dr, med 102,000 R:dr, har under åren 1838—.1842 i medeltal utgjort 17,885 Skp;d. Med afseende å den minskade tackjerns-produktionen och prisens å nämnde vara betydliga sänkning, har E. K. M. i Nåder ansett denna inkomst icke böra calculeras Lill högre än 16,000 Skp:d å 5 R:dr, med 80,000 R:dr; men då Rikets Ständer redan beslutat, att tionde-tackjerns-afgiften må från och med innevarande år intilldess den vid nästa Riksdag blifvande Statsreglering träder i verkställighet, utgå med hälften af det belopp, hvartill densamma nu, efter de i serskilda delar af Riket gällande olika grunder, erlägges, har omförmälda afgift uti förevarande beräkning upptagits till hälften af den uti E. K. M;s Nådiga Proposition uppförda qvantitet, eller till 8,000 skeppund, hvarå värdet, efter 5 R;dr per skeppund, utgör 40,000:
Vid Oljeslageriet å säteriet Strömsberg i Tossbo härad har tillverkats olja för 16 ä 1700 R:dr årligen. Om Mjölqvarnarnes antal och stenparen dervid upplyser statistiska tabellen. De invid Götha Eif belägne och en del andre qvarnar, som hafva oafbruten vattentillgång alla årstider, äro i synnerhet indrägtige; och mjölqvarnarnes - 25 narnes afkastning i det hela mäste så mycket hellre vara i stigande och ganska betydlig, som sädesconsumtionen årligen ökas i hredd med en tilltagande befolkning; men att approximativt bestamma afkaslningens totalbelopp låter sig ej göra med grund af tillgänglige upplysningar i ämnet. Ungefärliga värdet af årliga tillverkningarne vid de öfrige mindre betydlige bruk, verk och inrättningar, för hvilka uppgift derom här förut saknas, har man icke eller kunnat försöka att genom calcul bestämma, i brist af grunder för ett sådant bestämmande. f) Binäringar. Jagt idkas vanligen mera till nöje och tidsfördrif, än såsom binäring; dock kan den någon gång, i synnerhet hvad beträffar rofdjursjagten, lemna bidrag till idkarens försörjning. Fiske, lill husbehof, gagnas i alla delar af Länet, hvarest sjöar och vattendrag lemna tillfälle dertill. Mera betydligt och äfven till afsalu idkas fisket i Wenern och Götha Elf, der äfven lax fångas. Biskötseln idkas, mer eller mindre, i nästan alla delar af Länet, för nämligast söderut, dock icke eller utan framgång på Dahlsland. Partier af vax kunna således årligen försäljas utom Länet, till Stockholm och Götheborg. Tjäruoch Beckbränning bedrifves i smått på några ställen å Dahlsland och annorstädes, hvarest tjäruvirke efter nedfälld skog finnes; dock sådant endast till husbehof och afsalu åt grannar. Kolning för jernbruken, der sådane finnas, och i öfrigt för afsalu i städerne utgör en för allmogen vigtig binäring, synnerligen på öfra Dahlsland.
Konungen 1809 aldrig låtit förmå sig att utfärda eller underskrifva någon Resolution i öfverensstämmelse med Högsta Domstolens afstyrkande meningDe utur KammarCollegii Betänkande hemtad* gissningar, dels att Konung Carl Knutsons åt Staden Danzig försträckte penningar kunde hafva varit tagne ur StatsCas6an, dels att lånet möjligen blifvit Famillen ersatt innan Konung Carl Xlhtes march till Ukraine , förtjena såsom obestyrkte ingen serskild vederläggning. Af Historien är likväl bekant att Carl Knutson Bonde, både för och efter sin upphöjelse på Thronen och afsättning derifrån, ägde och bibehöll en ganska stor enskildt förmögenhet. Om någon inbetalning hade skett på Kronans ifrågavarande skuld; så bör den af allmänna handlingar kunna bevisas, hvartill dock icke ringaste anledning förefinnes. Enär SecretaUtskottet under den så kallade Frihetstidens Riksdagar i ftnancielle, lika eå väl som rninisterielle ärender, innehade Ständernes hela magt och myndighet, oeh vid utöhiingen der* l44 Den 16 September e. m. af, vanligen gaf directa uppdrag åt Konungen, lärer hvar och en finna, huru en försummad formalitet att blott upplysningsvis lemna RiksStånden underrättelse, om sitt i Hufvudsaken vidtagne beslut, om den ock vöre bevist) ej kunna förändra saken eller lagligen verka till förminskning af Gyllenstjernska Famillens rätt, att utbekomma sin fordran, som för öfrigt grundar sig på de mest authentika handlingar; Fältmarskalken Grefve Stenbocks utgifoa qvitto för hypotheket och af Konungen approberade redogörelse öfver medlens användande till Statens tjenst, samt Konung Carl XII:tea, Familjen gifna högtideliga försäkran om ersätta ning. Vid sådana omständigheter skulle ingen enskildt gäldenär, utan att fela emot samhällslagarna kunna söka att på så yteliga skäl, som dem StatsUtskottet begagnat, undandraga sig att underhandla om betalningen af sin skuld, med en Borgenär som lemnat öfver joo.dt åra anstånd.
Då, enligt hvad Kongl, Maj:ts Befallningshafvande i länet vitsordat, de hittills inom norra Helsingland begagnade transport-medlen numera ingalunda motsvara denna landsorts under sednare åren i flera riktningar utvidgade industriela verksamhet, och då de till förut okänd höjd stegrade forlönerna för de betydliga qvantitetér jern-effekter och trävaror samt förnödenhets-artiklar, som måste transporteras mellan de inre delarne af landet och hafskusten, medtaga en stor del af värdet å ortens produkter och i ej ringa mån öka lefnadsoch produktions-kostnaderna inom densamma, anser äfven Stats-Utskoltet den derstädes ifrågaställa kommunikalions-förbättringen vara af den allmänna vigt, att utförandet deraf bör med stats-bidrag understödjas, helst, genom den föreslagna blott en mil långa jernvägen och dess sammanbindning med de förut företagna kanal-anläggningarne mellan och frän sjöarne Dellen, kommer alt beredas en särdeles ändamålsenlig transport-led af 4 mils längd från hafvet inåt landet till delvis mycket befolkade trakter. Under behandlingen af förevarande ärende har Utskottet visserligen icke förbisett, att kommunikation mellan nämnde sjöar och hafskusten äfven skulle kunna beredas derigenom, alf den helt och hållet på enskild bekostnad anlagda transport-leden från samma sjöar utsträcktes till Iggsjön, hvars afstånd från hafsviken Iggesunds-fjärden utgör allenast 6,000 fot; men, enligt hvad handlingarne upplysa, skall denna hafsvik, i anseende lill sin inskränkta vidd och sitt trånga utlopp, icke vara tjenlig såsom ändpunkt för en kommunikations-led med den betydliga rörelse af tunga och skrymmande varor, som den nu ifrågavarande. Dessutom synes härvid icke böra lemnäs utan afseende den menliga inverkan en sålunda förändrad riktning för trafiken och allmänna rörelsen inom denna landsort måste medföra för den ekonomiska ställningen och näringslifvet å samma orts nuvarande, med en särdeles fördelaktig hamn försedda, stapelplats.
Att meningen med en förening genom sanifälld omröstning icke kan vara någon annan, bevisas äfven af ett annat uttryck i samma morn., der det heter, att Ståndens anmärkningar vid ett af Const.Utsk. framlagdt förslag lill grundlagsförändring skola, under rubrik af RiksStrns gemensamma tankar, lill Const.Utsk. öfverlemnas, ehuru, såsom bekant är, det visserligen icke är någon genom sammanjemkning åstadkommen gemensam tanka, utan endast plurai it et ens tanka, som erhåller denna benämning. Således kan jag icke linna annat, än att de emellan RiksSt:n rör:de ett grundlagsändringsförslag uppkomna skiljaktigheter, ovillkorligen böra slitas medelst omröstning i förstärkt Const.Utsk., och derest frågan icke der förfaller, det sålunda fullständigt beredda utlåtandet hvila till R. St:s afgörande vid nästa riksdag. Emedlertid har Hr Cederschjöld, ulan afseende på det speciella stadgandet för behandling af grundlagsfrågor i 56 § Reg.F., såsom skäl derför, att ett grundlagsändringsförslag skulle förfalla, dä två Stånd stannat mot två, åberopat, att 75 § Riksd.Ordn., hvilken i allmänhet föreskrifver, alf dä två Stånd stannat mot tvä, så skall frågan förfalla, då han är af beskaffenhet att kunna förfalla, icke stadgat något undantag för de af Const.Utsk. väckta förslag. I anledn. häraf ber jag få fästa uppmärksamheten dervid, att om det än må anses såsom ett förbiseende af R. St., när de beslöto tillägget uti 56 § Reg.F., att icke jemväl i sammanhang dermed förtydliga 75 § Riksd.Ordn., den speciella lagen i den förra § likväl, enligt reglorna för all lagtolkning, alltid måste tillämpas framför den generella i den sednare g. Hr Cederschjöld har äfven yttrat, att det icke skulle gagna till någonting att nu besluta, det frågan skall genom samfälld omröstning i förstärkt Const.Utsk. afgöras, emedan ledamöterne från de tvenne, Stånd, som förkastat förslaget, skulle kunna vägra att votera i nämnde Utskott.
Utskottets yttrande om rättelse af det tryckfel, hvarigenom ordet ''Tulldistrikt-chefs-embetet”, i stället för ”Tull-distrikt-chefs-embeten”, insmugit sig i 4 § 1 morn. af författnings-förslaget; 2:o. Utskottets hemställan, att i § 7, rubriken ”vederhäftighets-betyg, som skrifvas på lånehandlingar” måtte förändras till ”vederhäftighets-betyg, som skrifvas på företedda handlingar”; 3:o. Utskottets hemställan om tillägg af en ny afgifts-kategori uti 8 § 1 mom.; samt ' ' 4:o. Utskottets uti sistnämnde §:s 8 morn. framställda och nu vidhållna förslag till beskattning å utländska försäkrings-bolag; men afslogs Utskottets inbjudning i fråga om förslaget att äfven obemedlade personer måtte förunnas den afgiftsfrihet, som i 7 § endast för fattiga varit medgifven; och fann Ridderskapet och Adeln förevarande utlåtande i öfriga delar ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets den 29 och 30 sistlidne Juli på bordet lagda Memorial N:o 14, med förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om allmänna bevillningens utgörande, blefvo de i detta Memorial föreslagna voteringspropositioner af Ridderskapet och Adeln godkände; och lades Utskottets i frågan om debetsedels-lösen gjorda anmälan till handlingarne. S. D.
Iånesumma utgått af det å riksgälds-kontoret vid 184-0 och 1841 årens riksdag anvisade mindre kreditiv och derföre borde till detta verk åter inbetalas, riksgälds-kontoret, som redan öfverlagd befattningen med byggnadslånet, äfven måtte få sig uppdraget att vaka öfver förlagslånets åter - 70 Expeditions-Utskottets Förs 7ag tid lind. Skrifvelse, IV.o 4-5. betalande', i hvilket fälb Wexiö stads magistrats och äldstes a fgifna förbindelse å samma låns belopp, 30,000 r:dr, skulle komma att på riksgäkls-kontoret öfv erlåtas. Då, genom nyssberörda åliggandes öfverflyttning på riksgälds-kontoret och lånemedlens i följd deraf skeende omedelbara inbetalning till samma verk, den omgång, tidsutdrägt och dubbla bokföring, sorn dessa medels inlefvererande till stats-kontoret mäste förorsaka, kan undvikas, hafva Rikets Ständer ansett sig böra bifalla hvad i omförmälda hänseende blifvit af E. K. M. i nåder föreslaget; lärande alltså riksgälds-kontoret, jemte ofvannämnda förbindelse, få emottaga den till stats-kontoret redan verkställda kapitaloch räntebetalning, hvaremot ett hela lånet motsvarande belopp, såsom genom ifrågavarande öfverlåtelse och liqvid godtgjordt, derefter kommer att afföras å de i riksgälds-kontorets räkenskaper ännu balanserade fordringar för de medel, som af mindre kreditivet blifvit utbetalda. Hvilket, till svar å E. K. M:s i ämnet gjorda nådiga framställning, Rikets Ständer få härigenom i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 24 Mars 1848. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den i/\ Preste-slåndet den 24 ! Borgare-ståndet den 24 Bonde-ståndet den 24 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse j angående kurhus afgij± tens fortfarande.
Väl stadgar Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium af den 11 Juli 1811, att de hemman, som bestrida detta onus, äro frikallade från att utgöra krono och håll-skjuts, men att denna lättnad icke på långt när motsvarar brefbäringsbesvä ret, är uppenbart, när man besinnar att kronoskjuts, hälst nu i fredliga tider, sällan förekommer, och att för densammas utgörande alltid betalas vanlig skjutslega; hvaremot fortskaffande af kronobref ej sällan förekommer, utan ofta flera gånger i veckan 1 å 1| mils väg, såväl under den oblida årstiden, som då, under hö- och sädes-bergningen, ett dagsverke mer eller mindre kan vara för landtmannen af ett ganska högt värde, utan att den ringaste ersättning för allt delta besvär erhålles. Den, som således är nog olycklig att ega ett hemman, som ligger lägligt för krono-brefbäringen till och ifrån kronofogde eller länsman, ehvar än dessa herrar behaga bo, måste i och för bestridande af detta onus hålla en serskildt pprson, som under flera dagar i veckan knappast kan medhinna uträtta annat, än att fortskaffa brefven. Åtminstone är förhållandet så i den församling, der jag bor; och jag förmodar, att det på enahanda sätt förhåller sig på flera orter. Ut - Statssamt Allm. Besvärsoch Eicon.-litsle. 9 Utskottet har tagit till skäl för sitt afstvrkande af motionen, det Betänkande som Statsoch Ekonomi-utskottet afgaf vid sistiidne riksdag öfver samma ämne, nemligen att kommunerne eller häraderna inom .sig skola inför Häradsrätten öfverenskomma, att alla hemman skulle bidraga till någon ersättning åt de hemman som i anseende till sitt läge, böra utgöra denna omförmälde skyldighet, men innan detta kan till vägabringas, så måsto de hemmansegare, sorn nu hafva denna skyldighet sig ålagd, anställa rättegång emot alla de andra hemmansegarne inom häradet, emedan dessa icke vilja ingå på denna ersättningsskyldighet, då densamma är för dem ett nytt onus.
Och då den skadligå följd af ifrågavarande Förordning sig visat, att, när med lösöre-köp blifvit så förfaret, som uti densamma föreskrifves, svårighet uppstår för borgenär alt å gods, som uppgifves höra annan Lill, vinna den i 7 Gap. 3 §. Ulsöknings-Balken omförmälde qvarstad, hvarigenom allenast borgenären kan betryggas, att det gods, om hvars undantagande, på grund att det uppgifves höra annan Lill, tvist uppstår, icke varder under tvisten förskingradt; samt då principen för Författningen, eller dess fordran af skriftlig afhandling för giltigheten af ett köp om lös egendom, strider emot lagens allmänna sladganden i 1 Cap. Handels-Balken, der säljarens och köparens goda ja och samtycke, utan alla vidare formaliteter, antages för tillräckligt till köpeeller bytes-aftalets fullständighet, från hvilka stadganden det i 1835 års Förordning bestämda undantag ej synes böra bibehållas, då det dermed afsedda ändamålet ej kunnat vinnas, utan erfarenheten tverlom ådagalagt, att i följd af densamma så väl missbruken deraf blifvit flere sora bedrägerien svårare att upptäcka; alltså hafva Rikets Ständer funnit det vara af högsta behof påkalladt, att ifrågavarande Förordning upphäfves, och att i stället stadganden införas, hvilka, så vidt möjligt är, lemna skydd åt borgenärens anspråk, utan att upphäfva eller förringa egande-iättens helgd; hvarvid Rikets Ständer, för deras del, ansett nedunnämnde grunder böra följas, nemligen: alt, då vid ulmälnings-tillfälle tvist uppkommer örn gods, som i gäldeuärs bo finnes, men hvilket någon påslår höra sig till, godset skall, på sätt 55o Expeditions-Utskotlets Förslag till lind.