Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot den siste värde talaren får jag anmärka att det är en högst vigtig fråga om fordringars bevakande, som innefattas i den mening han vill utesluta, och det är derföre som det är af vigt att den qvarstår. Första vilkoret för att en uti konkursmassan anmäld fordran skall kunna af domaren pröfvas är nemi. det, att fordran är tillkommen före konkursens början. Detta är hufvudvilkoret, hvarförutan sjelfva fordringsansprå - 496 Den 27 September. ket icke upptages till pröfning. Det är således nödigt och nyttigt att detta vilkor varder i eden omnämndt. För öfrigt instämmer jag med Hr v. Hartmansdorff deruti, att det icke är lämpligt att eden är allt för kort; ty, på sätt jag förut anlydt, det torde vara nödigt att väcka det isynnerhet i vår kalla nord tröga sinnets uppmärksamhet på de fall, hvarvid mened kan begås, och i detta fall är det så mycket lämpligare, som det nu omnämnda är vilkoret för att en fordran skall kunna i konkursen upptagas. Hvad Hr Printzenskölds anförande beträffar så känner R. o. Ad. nu, alt den värde ledamoten icke anser sig i allo bunden af ifrågavar. edsformulär; men alla se icke saken från denna högre synpunkt. De finnes dock, som anse sig så pass bundne afbokstafven, att de icke tilltro sig kunna aflägga den föreskrifna eden ehuru deras fordran är lagenlig. Det är derföre som, efter min öfvertygelse, en förändring bör äga rum. Jag kommer nu till de af Hr v. Hartmansdorff framställda anmärkntr. Den första innefattande alt följande mening borde uteslutas eller förändras, nemi. ”att jag innan ansökningen etc jag nu anmält.” Den värde talaren har nemi. anmärkt att den icke passar in på det fall då jag såsom arfvinge bevakar en fordran.
Dm uppgift öfwer dganbe fartyg, fe §. 85* §• *3- »rnaaare, ShntfiKttare o* Ontte fStut icfe W^fnatt »«««?' män (tola', meb bi&e&äaanCe af ten i aOmänW W4"** gern procent af infomflen tanerad, meb lehning af nebanfläenbe tia nar* mare rdttelfe faflfldnbe fflafiftcation, nemligen: 3 etoctbolm od) (Briteborg: . gjerton Glader: _ 9t:br 350: g5rjfa gladen ?lnbr.a bito Srebje bito gjerbe bito gemte bito ©jette bito ©junbe bito åttonbe bito SJIionbe bito Stonbe bito € löfte bito Solfte bito Xrettonbe bito gjortonte bito 250: 200: 130: teo: 100: 75: 60: 4R. 35* 25: £0: 15*- 10: 22 «rt. ir. §. 13. gfirga Sinera Sretje gjerte genite ©jette ©junte Stttonte SZionte lionté ellofte Sclfte etagen tito tito tito tito tito tito tito tito tito tito tito gårfla Stntra Sretje gjerte gemte ©jette ©junte Stttonte 9?ionte lionté etagen tito tito tito tito tito tito tito tito tito gfirfla ela gen cintra tito Sretje tito 3 6t46erne af .SSrffa Claren Solf etager: fK: tr 3 St46e*ne af 2(nbva dagen: Stntra tito a—- —- 50: Xretje tito 40:
Derjemte får Utskottet hemställa, huruvida icke räkningarne å berörde kostnader böra, före deras betalande utaf Riksgälds-Contoiret, vara af Herr Landtmarskalken, eller vederbörande Talman, till rigtigheten godkända. Stockholm den io November 184°- Nso 366. Ank. till Exp. Utsk. den 11 November, kl, i e, m. Utlåtande , i anledning af erhållne alet remisser å Utlåtandet JY:o igy. (U. A.) Slats-Ulskollets Utlåtande N:o \grj, i anledning af motion om anslag till.Herr Hofmarskalken Leijonmarkj i och för hans befattning såsom Secreterare vid Kongl. Tabell-Commissionen, hvilket Utlåtande af Bonde-Ståndet bifallits, har blifvit ålerremilteradt: af Ridderskapet och Adeln , på grund af en talares yttrande, att det syntes vara alltför hardt att vägra ål Tabell - Stals-Utskollets Utlåtande , IV. o 3&S. 7 Commissionens Secreterare både löne-förbättring för framtiden och all ersättning för den förflutna tiden; af Preste-Ståndet, hvars fleste Ledamöter, som i frågan sig yttrat, yrkat, alt, lill belöning för Tabell-Commissionens nuvarande Secreterares 25-åriga bemödanden om Tabell-Verkets ytterligare fullkomnande, Rikets Ständer måtte bevilja honom en oafkortad gratifikation af 3,666 R:dr 32 sk. B:co, hvilken summa, i allt fall, betydligt understeg beloppet af den för honom af Tabell-Commissionen föreslagna hushyra, om densamma skulle betäknas för en tid af 25 år tillbaka; smit af BorgareStåndet, inom hvilket Riks-Stånd blifvit yrkadt, att den nuvarande förtjenstfulle Secretereren uti Tabell-Commissionen måtte få tillgodonjuta retroactiv beräkning af den löne-förbättring, som redan år 18r5 förments hafva blifvit honom af Rikets Ständer lofvad , men af verkställande magten icke ttbetald.
Det säkraste medlet att vinna denna är att vara möjligast starkt rustad, för att kunna enigt uthålla en hjeltemodig stiffd. Man visar sig då vara hjelp värd, visar vådan för alla att låta ett sådant folk gå under. Oaktadt vådan kan dock detta tänkas. Det låter tyvärr tänka sig, att det europeiska statsförbundet öfvergifver en sin medlem, som, tryckt af öfverlägsenheten, dignar; men ett folk med minnen och anor är en stor personlighet, hvilken, likasom en enskild, är skyldig sig sjelf att kämpa äfven motgångens kamp. Historien skall icke fordra mera. Då således svenska folket måste göra betydliga uppoffringar för att betrygga sin sjelfständighet, hafva kommitterade antagit, att landets försvar i ordets vidsträcktare mening, — hvilken visserligen icke utesluter anfallets form, men med försvarets grund —, vore krigsanstalternas hufvudsyfte och att detta öfverensstämde med folkets vilja och med dess regerings önskan, eller, med andra ord, vore Sverges politik. Denna åsigt återfinnes äfven i de till Landförsvarslcomit, Bet. I. 3 18 kommitterades besvarande förelagda frågor, der “försvar“ oell “försvar skr aft“ bilda den ledande tanken. Vore svenska krigshären lika mycket ämnad, att gå utom. landet till anfall, som att inom detsamma strida för dess försvar, såsom händelsen är med Europas största stater; vore Sverge, i likhet med dem, en offensiv stat, så att det behöfde ett redskap för att kunna ega eller förvärfva sig en afgörande röst i Europas råd och med svärd ingripa i afgörandet af alla dess större frågor, så skulle kommitterade anse sitt uppdrag väsentligen hafva varit ett annat. Helt andra krafter af vida större mått, ja helt andra organisationer, skulle då i många fall varit af nöden. Kommitterade hafva antagit, att Sverges folkmängd och tillgångar, förenade med Norges, anvisa de förenade rikena en defensiv ställning och att deras geografiska läge möjliggör och underlättar en sådan. Denna ställning medgifver visserligen krig på utländsk botten, för att bevara oberoendet bland Europas makter, men undantagsförhållanden skapa ingen regel och bilda icke det allmänna syftet. Ur denna synpunkt hafva kommitterade sett måttet af våra stridskrafter och beräkna deras organisation.
Dessa anläggningar kosta obetydligt och sedan råsockret derstädes blifvit från betorne utpressad), skickas det lill något af de stora raffinaderierna, för att der förädlas. Landtmannen, som odlar hvitbetor har, utom den indirekta betydliga fördelen af en djupt körd samt väl häfdad och luckrad jord, enär hvitbeta» endast pä en sådan kan med framgång drifvas, den direkta vinsten af produktens försäljning till de närliggande råsockerfabrikerna. Härtill kommer, att hvitbetsbladen eller fänet utgör ett godt och ymnigt foder för hornboskap. Jag tror all under nuvar:de tid, då bränvinsbränningen här i Sverige troligtvis kommer att på många ställen afskaffas, det vore skäl att göra hvad man kan för att bereda den Svenska jordbrukaren tillfälle att vinlägga sig om en annan och, som jag har all anledn. att förmoda, ganska vinstgifvande handtering. Jordbrukarens vinst af hvilbetsodlingen består icke allenast uti den direkta afkastningen, utan äfven i påföljande rika skördar, ty det finnes måhända ingen växt, som fordrar en noggrannare vård än betan, under den tid den odlas. Den fordrar för det första en flera gånger upkörd eller helst upgräfd jord och sedermera tinder tiden, då den upväxer, en 3 å 4 gånger verkställd noggrann hackrensning. Jorden blifver således utmärkt väl beredd för kommande skördar, och erfarenheten i alla länder, der betan odlas, gifvetäfven vid handen, att de fält, som året förut burit hvitbetor, gifva vida rikare skördar än annan jord der sådan odling ej egt rum. För öfrigt ber jag att få fästa Hrrmes upmärksamhet på en annan omständighet, hvaraf jag hämtar anledn. alt tro, det hvilbetsodlingen skall blifva för hela vårt land af stor nytta, nemi. atl ingen växt till jorden återgifver så mycket som betan, emedan, på sätt jag redan omnämnt, dess blad äro ganska användbara till kreaturens fodring samt dessutom det s. k. pressaffallet, som erhålles vid sockrets utpressande ur betan, är ett det yppersta foder man kan tänka sig.
Brot. 1S59 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 30 Häft. 2 10 Stats-Ulskoltets Memorial M 219 Transport 5,902,730: — årligen för bestridande af de från Riksgälds-kontoret utgående statsutgifter * 2,898,600: — *8:o. 1860 års allmänna bevillning, med tillägg af hädanefter inflytande restantier för de föregående åren 2,340,000: — 9:o. Kortoch tidnings-stämpel-afgifter under återstoden af innevarande år och under nästkommande 3:ne år 350,000: — 10:o. Under samma tid inflytande skatte-köpesjkillingar och eke skogslösen samt observationsmedel 66,000: — 11 :o. Det Riksgälds-kontoret tillerkända årliga belopp utaf Manufaktur-diskontens vinstmedel, jemte s. k. äldre deposi tions-medel 87,000: — 12:o. Det belopp af Rikets Ständers Banks sedan 1857 års början upplupna vinst, som, enligt vid denna riksdag fatladt beslut, skall till Riksgälds-kontoret aflemnas 1,000,000: — 13:o. Det bidrag, hvilket, ä öfverensstämmelse med deu af Rikets nu församlade Ständer uppgjorda statsreglering och Riksstaten för nästa och följande år. skall utaf Statsverkets ärliga inkomster användas till bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade stats-utgifter och för sådant ändamål från Stats-kontoret till Riksgälds-kontoret aflemnas; utgörande, enligt den i början af detta Memorial meddelade utredning årligen 2,129,790 R:dr, samt för åren 1861, 1862 och 1863 tillsammans 6,389,370: — eller om det med afseende å ifrågaställa förändringar uti postskjuts-väsendet föreslagna reservations-anslag å 70,000 R:dr kommer att på Riks-staten uppföras 6,179,570: — 14:o.
Om detta omdöme rätteligen kan tillämpas på den större mängden af dessa Lagstadganden, eller blott, som jag för min enskilda del skulle tro, på ett inskränktare antal deribland, vill jag ej nu söka afgöra; men jag tror i båda fallen, att Motionairen skulle gjort det Allmänna en tjenst, om han, utgående från ofvannämnda synpunkt, hade bestämdt uppgifvit de emellan 1786 och 1809 tillkomne Lagförändringar, dem lian ansett kräfva rättelse,—.om han för hvarje särskildt fall hade motiverat sina åsigter, — och om han, begagnande sin Riksdagsmannarätt, hade framställt sina förslag till den behandling 87 §. RegeringsFormen föreskrifver. Den värde Motionairen har deremot sökt målet på en annan väg; istället att söka tillvägabringa en dylik partiel ändring i möjligen bristfällige eller föråldrade lagar, har han angripit dem i sjelfva grunden för deras tillvaro, ansett dem i massa vara i olaglig väg tillkomne, och 8 II. 6 82 Den 29 December f. m. derföre föreslagit, att de nu mätte endast såsom Lagförklaringar anses, samt såsom sådane behandlas. Det är emot denna åsigt, jag skall taga mig friheten framställa några inkast. Att här ingå i en närmare pröfning, huruvida alla de ifrågavarande Lagförändringarne tillkommit under mera eller mindre noggrant iakttagande eller under åsidosättande af den tidens Constitutionella former, då de promulgerades, vore att missbruka Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod; för min öfvertygelse gör det fullkomligen tillfyllest, att de varit utan motsägelse efterlefde till 1809 års Riksdag, då vår nu gällande Statsförfattning blef antagen, och att vid denna öfvergångsepok från den mera obegränsade Monarkiska Styrelseformen, till den inskränktare och mera lagbundna, Rikets då församlade Ständer visligen undveko all dylik återgång på området af förflutna tilldragelser.
Om en jernbana har 6 eller 2 tränger dagligen gör obetydligt tili hastigheten; skilnaden är egentligen den, att den lifligare befarna vägen har en eller annan express-träng. Då nu påkänning, slitning och förstörelse af såväl bana som rörelse-materiel, hufvudsakligen, uppkommer af de 2 faktorerna: tyngd och hastighet (den sednare ingående qvadratiskt), så är klart att det tunga fraktgodsets afskiljande från passagerare-tågen och dess förande långsamt för sig utgör ett vilkor för en god trafik-ordning, och så tillgår det såväl i England med dess lifliga trafik, som på de jernvägar i Norra Amerika, der blott en eller två tränger om dagen är af nöden. Men här i landet, såväl på Statens som på enskildas banor, mäste tunga varor framila med samma hastighet, som de resande personerna. Bilaga M 1 till Herr Hiertan reservation vid Stals-Utsk. Uti. Om deremot särskilda bantåg för fraktgods, ett par gånger i veckan, färdades fram med 1 eller 11/2 mils hastighet, sä skulle hjultyngden och med den skenvigten kunna betydligt nedsättas, ty passagerare-tågen blefvo lättare och kunde dragas af lättare ångvagnar, och vid de långsamt gående frakt-tågen kunde ångvagnens vigt fördelas på 6 drifhjul, sammankopplade.» »Enligt utdrag från »Report of the Secretary of the Treasury on thc state of the Finances (of the uniled States) for the year ending June 30:th 1856», omfattande 10 särskilda jernvägar af tillsammans 117,22 Svenska mil, belägna inom New Hampshire, Massachusetts, Connecticut, Newyork och Pennsylvania — ingen med dubbelt spår — ingen med någon större transitofart — alla anlagda före 1851 — alla betjente med två tränger (åt hvardera hållet) dagligen, utom en som har 4 och en med 5 och en med lV2 — utgjorde anläggningsoch ulrustnings-kostnaden, i medeltal för en Svensk mil Doll. 226,834 Intägten för 1855 var per medium Doll. 26,892 (c:a 106,000 R:dr R:mt) på Sv. milen samt
Af hvad jag redan anfört förefaller det mig, som skulle det vara tydligt ådagalagdl att presterskapet icke kan ega rätt till löneförhöjning med mindre församlingarne åtagit eller åtaga sig sådant frivilligt; men som det, af härvid bilagda Utslag, synes att Ilöglofliga Kammar-kollegium, vid pröfning af ett särskildt mål, kommit till helt annat resultat, anser jag uttrycklig förklaring i ämnet vara af högsta beli ofve t påkallad, helst stridiga åsigter i annat fall och i flera hänseenden säkert skola uppstå och förorsaka uppehåll i iöneregleringarne. Till följd af hvad jag här ofvan anfört, får jag alltså vördsamligen föreslå det Rikets Ständer ville besluta: att — med förklaring det Rikets Ständer för sin del anse, att, alldenstund löneförhöjning icke åsyftas, hvarken med ofvanåberopade lagrum eller den sist utfärdade nådiga Förordningen om reglering af presterskapets löner, inga andra inkomster af församlingarne böra vid blifvande löneregleringar räknas presterskapet tillgodo, än sådana, som enligt gammal häfd och grundlagsenlig! tillkommen lag förut blifvit till presterskapet utgjorde, —- Rikets Ständer i underdånighet anhålla det Kongl. Maj:t läcktes meddela nådig förklaring i ämnet, och densamma allmänneligen kungöra låta; äfvensom att i berörde förklaring särskildt måtte tillkännagifvas att tionde icke bör beräknas al lullmjölqvarnar, åtminstone inom de fordom Danska provinserna Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, der sådan tionde ej förut blifvit erlagd elier åtagen. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Carl ifvarsson, från Hallands län. Häri förenar sig: And. Gudmundsson, från samma län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
m 102. 7 förslaget öfver allmänna arbeten, till sistomförmälda vägsträckning uppfört ett anslag, motsvarande tre fjerdedelar af derför beräknade kostnaden, eller 53,200 R:dr; hvarjemte Styrelsen tillstyrkt, att, pä grund af det utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anmälda behofvet af tillfälle till arbetsförtjenst inom orten, nämnda belopp måtte af tillgängliga medel anvisaS till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes disposition på sätt föreslaget blifvit. Då sistlidet års missvext inom Norrbottens län varit så omfattande, att det allmännas mellankomst funnits nödig för afböjande af för bela orten menliga, långvariga följder af densamma, och lämpligaste sättet dervid synes vara, att anskaffa arbetsförtjenst åt den nödställda befolkningen genom utförande af allmänt nyttiga arbeten, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, att för verkställande, i enlighet med Löjtnanten Schoughs ofvanomförmälda plan, af ifrågavarande väganläggning, dock för närvarande icke i större utsträckning, än för den del, som komme att löpa mellan Skröfven och Leipojerf, måtte anvisas ett anslag utan återbetalningsskyldighet, hvilket, då fullgörande af menighetens förut gjorda åtagande att till arbetet bidraga med en fjerdedel af beräknade kostnaden icke numera, med hänsigt till den nödställda belägenhet, hvari samma menighet sig befinner, torde kunna skäligen påfordras, men icke heller hela den äskade summan synes erforderlig, enär dagsverkspriset icke kan antagas, om arbetsförtjenst saknas, bibehålla sig vid det i förslaget upptagna höga belopp af 1 R:dr 75 öre, Kongl. Maj:t anser kunna lämpligen bestämmas till Fyratio Tusen
Jag har derföre trott mig böra draga den slutsatsen att industrien fordrar just den sträckning som K. M. föreslagit, hvadan jag inom Utsk. ansett mig böra tillstyrka bifall till K. M:s nåd. propos. Visserligen har jag hört deri invändningen framställas, att kostnaden skulle blifva mindre om i st. f. kanal, en jernväg anlades. Ja! visst är det en sanning all en jernväg kostar mindre att anlägga än en kanal; men emellan jernvägen och kanalen företer sig den märkbara skillnaden, att de förra medföra eu underhållskostnad af 5 proc., men kanalerna deremot blott 1 proc. Men äfven jernvägens längd måste intagas i räkningen liksom kanalens, äfvensom slussarnas antal, dimensioner m. m. Talaren har icke uplyst huruvida han anställt en så beskaffad beräkning eller icke; men jag har genom räkning funnit att kanalanläggning är uti ifrågavar. läll det minst dyrbara kommuuikations-sättel och tror mig äfven kunna med siffror visa, att en kanal i den riktning, som Utsk. förutsatt, nemi. åt Bjurbäcken, är det lämpligaste. Min motståndare, som yrkar motsatsen, hoppas jag nu skall angifva de grunder hvarpå bans omdöme hvilar. Frih. Cederström har sagt att Jiufvndsakligast Persbergsmalm skulle komma i fråga att fraktas. Afven i denna punkt är jag af alldeles motsatt tanka med den talaren. Såvidt jag känner, har så vä! Persbergs som andra malmtillgångar i Wermland betydligt aftagit. Visserligen äro bläsningarna vid en eller annan hytta inom Carlskoga bergslag mer eller mindre grundade på Persbergs-malm; hvadan något Persbergs-malm torde komma att på Bjurbäcks-kanalen fraktas; men, Wermlands malmer äro icke tillräckliga för der anlagda smiden, hvadan tackjerns-behöfvet måste fyllas, såsom nu, genom köp frän andra orter eller och nya blåsningar anläggas på Nora malmer. Jag tror således att Persbergs malm till ganska obetydligt belopp kommer att fraktas på Bjurbäcks-kanalen, men deremot blir på denna farled mycket spanmål, tackjern, stångjern, sill, salt m. m. forsladt.
Balk för första och andra resan lönskaläge utsatte böter alldeles afskaffades, skedde väl i så måtto afvikelse från ofvannämnde regel, att afgiften till Kyrkan för andra resan lönskaläge ökades från två daler till fy-; ra daler ; men denna tillfälliga omständighet,’ hvilken i sjelfva verket ej innebär annat, än att en del af de förut för andra resan lönskaläge stadgade böter, som gingo till treskiftes, blifvit anslagneåt Kyrkan, anser Utskottet så mycket mindre kunna gifva skälig anledning till den skärpning i ansvaret för lägersmål i allmänhet, hvartill förslagets antagande skulle leda, som lagstiftaren uppenbarligen skulle inveckla sig i motsägelse, om lian just från en författning, hvarigenom han minskat ett straff, heintade grund till samma straffs förhöjning, Få dessa skäl , och då det betydligt större ansvar, som redan, efter nu gällande stadganden, eger rum för lönskaläge tredje s4 LagUiskoltets Betänkande N:o 33 och 34. resan ?’än för samma förseelse andra gången, måste , så vidt det genom straffbestämmelser låter sig göra . aflägsna den af Motionairen befarade föreställningen, att vanartens förnyande tredje gången vore mindre brottsligt* än den andra, tillstyrker Utskottet , att Motionairens förslag ej må antagas; hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers piöfning vördsamt hemställes. Stockholm den 17 Januarii 182g. Ankom till Exped. Utskottet den 14 Mars 1829. Betänkande öfver Herr Pehr Gustaf Cederschjölds Motion om granskning af alla de lagförändringar, som utan Rikets Ständers samtycke blifvet gjorde i syn - LagUtsköttets Betänkande N-.o 34. 25 verket emellan åren 1786 ock 18 oj). Under åberopande af den från uräldsta tider gällande, oell äfven i den ar 1772 af Konungen dicteiade Regeringsform bi belia
— Efter meddeladt tillkännagifvande om hvad sålunda i denna fråga af vederbörande myndigheter blifvit anmäldt, har uti högstberörda nådiga Proposition (införd i 1 Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll Nio 71) Kongl. Maj:t anfört, att, — alldenstund redan vunnen erfarenhet af den hastigt vexande trafiken å Statens jernvägar ådagalagt behofvet i allmänhet af större stationsplaner och rymligare stationsbyggnader än som vid kostnadsförslagens uppgörande, med afseende å då beräknad inskränktare rörelse, ansågs erforderligt, och, hvad särskildt angår centralstationen i Stockholm vid Clara sjö, det förekommer, att den för bangården beräknade areal är mera inskränkt än hvad numera anses oundgängligt för en utvidgad rörelses ändamålsenliga handhafvande, äfven - 6 Stats-Utslcottets Utlåtande M 59. sorn att en stationsbyggnad endast af den storlek, hvartill den för ändamålet redan anslagna kostnadssumma lemnar tillgång, skulle inom kort, om icke omedelbart efter stationens öppnande, befinnas otillräcklig, — Kongl. Majit, i betraktande häraf och då det skulle både medföra svåra olägenheter och blifva kostsammare, om bangården nu anlades och stationsbyggnader uppfördes efter en mindre omfattande plan, men förändringar och tillbyggnader sedermera, efter stationens emottagande af Trafikstyrelsen, måste till stort men för trafiken utföras, ansett mest ändamålsenligt, att bangården från början ordnas på sådant sätt, att alla nödiga arbeten och byggnader må kunna i ett sammanhang bringas till utförande. I öfverensstämmelse härmed hade Kongl. Maj:t alltså funnit Sig böra föreslå, det Rikets Ständer måtte medgifva att, sedan af den under åren 1866 och 1867 uppkommande behållning af trafikinkomsterna från Statens jernvägar blifvit reserveradt så stort belopp, som Rikets Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts den 1 December nästlidna år aflåtna nådiga Proposition om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemateriel å redan anlagda stambanor, kunna för samma år anvisa till ränta och amortering å föreslaget lån för nämnda utgifter, — af samma behållning må få användas, i mån af behof, högst 970,000