Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej, kommer anslaget alt bestämmas till 3oo,ooo Ridr. 5:o Uti båda Belänkandena, N:o 2o3 och 2j)i, hade Utskottet, på anförde skäl, och deribland hufvudsakligast nödvändigheten att i allt fall underhålla den i Carlskrona varande fångpersonal, tillstyrkt, att för befästningsarbetenas fulländning vid Carlskrona åt sjösidan eli. anslag om tillsammans 170,000 Ridr mätte beviljas. Utskottets hemställan i della fall är bifallen af Pr este-Ståndet > hvarjemte Ridd. och Jd. beviljat hela det af Kongl. Majit äskade anslaget eller 200,000 Ridr; men deremot hafva Borgareoch Bonde-Stånden afslagil allt anslag i förevarande hänseende. 6 Stats-Utskottets Memorial N:o 31$, Första frågan blifver här om contrapropositionens innehåll; och får Utskottet i sådant hänseende föreslå följande voteringsproposition: Den, sorn vill, altcontrapi opositionen skall, enligt .Ridd. och Adelns beslut, upptaga hela del i Kongl. Majlis Nådiga Proposition för Carlskronas befästning äskade anslag, 200,000 R:dr, voterar Ja; Den det ej vill, Nej. Vinner Nej, kommer contrapropositionen alt innefatta afslag a det för ifrågavarande ändamål äskade anslag. Propositionen för voteringen i hufvudsaken torde derefter blifva: Den, som för befästningsarbetenas fulländning vid Carlskrona åt sjösidan beviljar ett Extra anslag om 170,000 R:dr, voterar Ja; Den det ej vill, Nej. Vinner Nej, (i:a Alternativet) beviljas hela det af Kongl. Maj:t för befästningsarbetena vid Carlskrona äskade anslag 200,000 E:dr; (a:a Alternativet) afslås allt anslag för befästningsarbetena vid Carlskrona. 6:0 För Kungsholms fästnings bestyckning hade Utskottet tillstyrkt hälften af hvad Kongl. Maj:t äskat eller' 5o,ooo R:dr.
Härifrån skulle banan, på jernnare mark, fortsättas öfver Linköping till Mjölby, samt vidare, i bruten terräng, genom nordvestra delen af Småland, vester om sjöarne Sommen, Säbysjön och Ralången, samt öfver ett sund af sjön Nätaren, genom Yggestorp till Tenhultssjön, belägen l'/4 mil sydost från Jönköping. Från Tenhult kunde banan ledas antingen till Jönköping och, medelst bibana, derifrån till Axamo, sammanbindas med Södra stambanan, eller ock öfver Stigamo och Göthafors samt vidare långs Lagaåns östra strand till Göthaström, och der ansluta sig till nämnde bana. I förra fallet blefve väl den Östra 1% mil kortare; men, i betraktande så väl deraf att genom banornas förening vid Göthaström våglängden mellan Malmö och Stockholm öfver Östergöthland blefve kortare, än längs Södra banan öfver Westergöthland, som äfven af den omväg och de andra olägenheter, som för trafiken emellan de östra och södra orterna skulle uppkomma genom nedstigandet till Jonköping och uppstigandet derifrån till Södra banan vid Axamo, syntes det i Kommittéens tanke lämpligast att, enär Södra stambanans riktning redan blifvit i nåder bestämd, den Östra framdrages till Göthaström, och alt en bibana, ingående bland statsbanorna, anlägges från Tenhult till Jönköping, för uppiggandet af den betydliga trafik, som från de östra orterna dit tillströmmar. På Ii nien emellan Stockholm och Södertelge äro de brantaste stupningaroe 1 på 100, men dessa förekomma ganska ofta och hafva ansetts upptaga 71 procent af hela våglängden. Emellan Södertelge och Kathrineholm upptagas 35 procent af våglängden utaf brantare lutningar än 1 på 100, hvaribland tvänne af 1 på 60. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JYs 26. 7 Emellan Kathrineholm och Norrköping upptagas 34 procent af våglängden utaf brantare lutningar än 1 pä 100, hvaribland en af 1 på 60 å en 10,500 fot lång sträcka vid nedstigandet från Kolmården till slättlandet vid Lilla Åby.
Skrifvelse N:o 75. 161 börligt afseende å temperaturen hos så väl det tagna profvet, som det i kärlet förvarade bränvinet, tager man i andra landsorter, särdeles i södra Sverige, endast den förra eller profvets temperatur i beräkning, hvarigenom ofta inträffar vintertiden, då temperaturen lätt faller ned mot fryspunkten, alt köparen gör en vinst på säljarens bekostnad, hvilken vinst, som blifver större, ju starkare och kallare bränvinet i kärlen är, vid vanlig styrka hos bränvinet kan under nämnde årstid uppgå ända till 10 å 12 kannor på tusendet eller 1 å 1,2 procent samt för starkare spritsorter till 1,5 procent. Men äfven i ett annat afseende vålla de olika bruken ett oriktigt bestämmande af bränvinets värde. Det är nemligen endast undantagsvis man i partihandel med bränvin afslutar köp efter visst åsatt pris å kannan bränvin af den normalstyrka, efter hvilken vid brännerierna lill verk nings-afgi flen är bestämd att utgå, utan man bestämmer vanligen, enligt gammalt bruk, priset efter en styrka hos bränvinet, hvilken på somliga orter är antagen till 6 grader (49 procent) och å andra till 7 grader (51,J procent). Då nu bränvinet, såsom oftast är fallet, har större styrka, uppskattas värdet sålunda, att man ökar det för 6 eller 7 graders styrka bestämda priset med 5 procent för hvarje profvare-grad, som bränvinet häller öfver 6 eller 7, hvarigenom säljaren förlorar och köparen vinner destomera, ju större styrka bränvinet har, eller, i rundt tal, 1 kanna på 1,000 för hvarje öfverskjutande grad, och således vid 16 graders, eller 74 procents styrka, 10 kannor på 1,000 eller 1 procent.
– Jag måste medgifva att ni har rätt i allmänhet, men hvad Rom beträffar ... – Jag förstår hvad ni menar, afbröt romarinnan med ett leende, som föreföll mig bittert. Den resande besöker ej Rom för dess natur, för dess folklif, med ett ord, för hvad det är. Han intresserar sig endast för hvad det har varit och betraktar det som ett ofantligt museum, som man kan bese när som helst utan afseende på väderleken. Härpå uppstod några ögonblicks tystnad, under hvilka mina fem promenerande gingo närmare och ställde sig utåt balustraden alldeles invid mig. Liksom jag tycktes de helt och hållet upptagna af den tafla, som utbredde sig framför dem. Vid foten af den kulle, på hvilken vi befunno oss, ligger piazza del Popolo, utan tvifvel ett af de vackraste och mest reguliera torg i Europa. Det omslutes af tvänne halfcirklar, hvilka dock ej vidröra hvarandra med sina motsvarande ändar, utan å ena sidan lemna rum åt porta del Popolo, genom hvilken en rak och bred väg leder ut i Campagnan. Å andra sidan är mellanrummet större: här afslutas halfcirklarne med tvänne präktiga palatser, mellan hvilka ligga tvänne symmetriska kyrkor, skilda från hvarandra och palatserna af lika afstånd. De trenne öppningar, som sålunda uppstå mellan de fyra byggnaderna, utgöra mynningar åt trenne af Roms förnämsta gator, via del Babuino, il Corso och via di Ripetta, hvilka, utgående från samma punkt, genomskära staden i trenne särskilta riktningar. Torget sluttar från alla sidor åt midten, och dess derigenom konkava yta gör att det ser ännu större ut än det verkligen är. I medelpunkten reser sig en väldig obelisk af röd granit, som af Augustus fördes till Rom från Heliopolis, der den för några årtusenden sedan restes af någon egyptisk konung. Kring obeliskens fot hvila fyra lejon, som oupphörligen framspruta en hög stråle af det kristallklaraste vatten. Den ena af de bägge halfcirklarne är planterad med höga cypresser, hvilka bilda en mörkt grönskande ram åt platsen.
— nå, så låt henne komma in då? » Direktören hade hastigt rest sig upp, vänd mot fönstret, på hvars ruta han sakta och tankspridd trummade, under det han med ett underligt spändt uttryck öfver anletsdragen stirrade ned på gatan. Men icke ett ord af kvinnans berättelse gick förloradt för honom. Han tänkte och tänkte. han tänkte, att de som synas göra mest här i lifvet — såsom han själf till exempel — göra bra nog litet mot vissa andra, som i tysthet godtgöra hvad de förra kallsinnigt försumma. Framför direktören stod en torftigt, men snyggt klädd kvinna af sjukligt utseende. Hon öppnade flere gånger de nervöst skälfvande läpparne, utan att komina sig för med ett enda ord. Nåå? » frågade herr Törnell temligen vänligt, da han märkte hennes sinnesrörelse. Detta gaf henne med ens m o d och tankereda. » Jo, » sade kvinnan med en röst, som vanr i hörbarhet och uttryck, j u längre hon fick tala, » jag måste hit och tacka för all den välsignelse, jag fått. Det är förstås frun, jag först skulle tacka, men då hon inte var hemma, tyckte jag, att jag i alla fall också måste tacka direktören, som j u är hennes man. Jag tyckte inte jag kunde gå härifrån förr. ursäkta mej, herr direktör. Som direktörn nog vet, är frun så välsignadt g o d mot de fattiga. » Det liksom stack till inom herr Törnell — nej, det hade han verkligen inte just vetat om eller gjort sig besvär att ta reda Redigeras af Sophie långe. Bidrag mottagas med tacksamhet. Brefkort innehållande Li ft as Innehållsförteckning ': Alice Tegnér; af Gwrli Linder. (Med porträtt) — Svensk vinter; poem af Ejnar. — Våra döttrars framtid; några synpunkter af Heribert. — Att vara rik; af Adela ' ide Éhrnroolh. — En » Skottdagstäfling ». Ofvers. af Philibert. — Ur notisboken. — Teater och musik. — E n nyårsgåfva; af Emy. — Tidsfördrif. Mitt andra till henne dock fyra och fem Mitt tredje^ mitt första. Hon fick allt vara, Hur längtande barnsligt än ögat bad. Men hvarför? Hon var ju så ung och glad.
Ämbets vigt bjuder mig, att i dag icke vara stillatigande, ehuru flere Talare redan upplyst åtskilligt, som härmed har gemenskap. Jag anhåller emel lertid att få närmare yttra mig öfver hvad af dem här blifvit framsälldt, på det allmänna omdömet derefter må kunna definitift stadga sig. Det har blifvit sagt att arbetet blifvit grundad! på calcyler, som varit till den grad felaktige, att exempel ej kan uppvisas på något dylikt, Den 15 October /. m, 351 Vilt sedan räknekonsten blifvit uppfunnen. Öm förhållandet vore sådant, skulle ett billigt misstroende äfven uppkomma till de calcyler, som hu äro gjorda för arbetets fortsättning. Det är derföre jag skall söka, så korrt sorn möjligt, att Upplysa denna phnktr Man grundar ett sådant omdöme derpå, att 180g en beräkning framlades* enligt hvilken kostnaden för Canalens byggnad skulle utgöra 1,600,000 R:dr; och att denna kostnads beräkning i nästa förslag uppsteg till fi,000,000 B:dr. Man bör likväl påminna sig, att det första förslaget hvarken tillhörde Bolaget, eller dess Direction, utan uppgjordes af en visserligen ganska ärfaren man, men Sorn dervid uttryckligen förklarade att han icke vöre tillräckligen underrättadt; att han likväl ville göra det så godt han kunde och endast för att lyda hvad honom var ålagdt, sedan det förslag man väntat sig af Telford icke kunde erhållas. Han måsté då beräkna dagspenningarne efter ditintills gängse pris för arbetscommenderingar, hvilket intill 1809 utgjorde högst 8 sk. R:gs om dagen. Titan att villja upprepa, på hvad sätt det skedde* men allt nog, för den första arbetseommenderingen vid Canalen påfordradés 24 sk. om dagen. '■Nu hemställer jag, om icke deraf skulle uppstå en ofantlig förändring, och nästan hela missräkningen är upplyst, när man besinner, att snart sakt allt beror af dagspenningen vid detta arbete, der den största delen malerialier äro rudimaterier i naturtillståndet, hvilkas Första behandling Vérkstälies vid verket.
Nu hade man trott att om dessa besparingar användes, så skulle skillnaden emellan dem och det belopp, som blefve behöfligt till ersättning för de förmåner, som de ifrågavar. pensions-kassorne genom den föreslagna förändringen skulle gå i mistning af, icke upgå till högre belopp, än 5,000 r:dr, hvaremot, om den ifrågasatta summan skulle beviljas, den skulle utgöra, utöfver de besparingar, som f. n. upstå, en ökad besparing eller tillgång till K. M:s disposition, hvilket man har trott icke skulle vara för den ifrågasatta förändringens åstadkommande af behofvet påkalladt. Det har åtminstone varit min åsigt af saken och jag får vördsamt tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna del. 492 Den 17 April. Propos. å bifall till Ulsk:s uti förevar:de punkt gjorda hemställan blef härefter framstäld och besvarad med starka ja, blandade med några nej; hvarpå H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Punkten litt b, ang:de de s. k. nådarseller begrafningshjelp s-besparing arne. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Jag anhåller att Hr Fåhraei reservation måtte blifva upläst och att jag derefter måtte återfå ordet. Sedan ifrågavar. reservation blifvit upläst, anförde Hr Stjernsvärd:
Hvad beträffar min framställning, sä afstår jag derifrån och vikar ingalunda någon återremiss, med afseende derpå att jag anser Sländet redan hafva bifallit Hr von Hartmansdorffs förslag. Frih. Alströmer: Jag anhåller att få återtaga min motion, men kan icke gä in derpå, alt dess framställande varit på något sätt grundlagsvidrigt. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att Ridd.-Sekrehn hnge tala om för oss hvad Frih. Alströmer sagt. Hr Gr. o. Landtm, behagade i anledn. häraf tillkännagifva, att Frih. Alströmer endast återkallat sitt anförande samt förklarat sig afstå från den af honom begärda återremiss, hvarjemte Hr Landtm, hemställde om icke, då numera de ledamöter, hvilka yrkat återremiss, hade afstätt derifrån, R. o. Ad. funne att vid den begärde voteringen kontra-propos. borde innefatta Hr Munck af Rosenschölds förslag. Hr von Troil: Jag hemställer äfven för min del till Hr Munck af Rosenschöld om icke han ville afstå ifrån den af honom begärda votering. Ilan har hört huru mangrannt huset besvarat propos:n med ja, och det synes således som vi icke borde behöfva att borttaga tiden med en votering. Gr. Cronhjelm: Jag gör icke den hemställan till Hr Munck af Rosenschöld, som föreg:de talare gjort. Vid proposms besvarande hördes lill min plats intet enda nej; men om, det oaktadt, ett eller annat sådant skulle ägt rum, hemställer jag endast till de ledamöter, som afgifvit detsamma, huruvida de, dä utgången af frågan redan är på förband alldeles gifven, icke skulle, för denna enda gäng, vilja votera: ja, pä det den ledamot, som begärt votering, måtte blifva ensam i sitt votum, och deraf till en annan gång inse ändamålslösheten af att besvära R. o. Ad. med lids spillande och onödiga voteringar. Hr von Hartmansdorff:
Härutinnan finnér jag en stor anleda, att befara, det Utskls calculer varit byggda på temligen lösa grunder och uppställda efter omständigheterna, D c n 6 April f m. d. v. s. med hufvudsakligt hänseende till den på förhand bestämda summa, hvartill man, med afseende på öfriga stulsregleringsförhålianden , nödvändigt ville beräkna tullinkomsten. Hvad brännvinsskatten beträffar, anser jag äfven häri, att Utsk. gjort för hög beräkning. Jag åberopar i afseende härå Prosten Nibelii reservation, hvilkens deri uppgjorda calculer jag finner mera lättfattliga och mera öfverensstämmande med sannolikheten än de alternativer, som blifvit till Ständernas pröfning af Utsk. framställda. Enligt Prosten Nibelii beräkning skulle denna bevilln. ej kunna antagas till mera än 600.000 r:dr i stället för y5o,ooo r:dr, som Utsk. antager, men för detta år ej högre än för 1833 eller 4^0,000; således här en brist på 3oo,ooo r:dr för i835, och sedermera j5o,ooo r:dr hvarje år till nästa riksdag. Sammanslår man nu denna brist med missräkningen på tullinkomsterna å de importartiklar, jag citerat, så uppkommer en brist af circa 500.000 r:dr på 5 år, och detta likväl under förutsättning, att den högre tullen verkligen skall leda till större inkomst, när den blir tillämpad, och att brännvinsskatten skall uppgå till i5o,ooo r:dr mera, än den hittills per medium utgjort. För hvarje r:dr, som man häruti misscalculerat sig, ökas bristen med en lika summa vid nästa riksdag. I alla händelser uppstår en ovilkorlig brist för år 1835 (innan den nya bevilln. tagit sin början) af omkring 65o,000 r:dr, hvarmed beräkningarna i tulloch brännvinsbevilln. öfverstiga inkomsterna efter ännu gällande författningar. Hvilka medel äro anvisade till betäckande af denna påtagliga brist?
I anledn. af den siste värde talarens yttrande får jag hemställa, om, i händelse Ständerna skulle besluta en und. skrifvelse till K. M. med begäran om förhud mot utförsel af tackjern, och Bevilln.Utsk. skulle utstryka denna varuartikel ur taxan eller, på sätt som förut varit brukligt, ditsätta ordet förbud, ulan att tullafgift derför upptoges, om icke häruti skulle ligga ett hinder för K. M:s rättighet att låta inoch utföra varor på sätt han finner lämpligt, emedan, då ingen tull på varans utförsel fanns bestämd och det icke är att supponera, att JU M. skulle vilja tillåta, att tackjern finge utan tull utföras, K. M. af ett sådant förhållande skulle vara förhindrad att medgifva utförsel af tackjern. Af sådant skäl finner jag, ehvad någon und. skrifvelse afgår till K. M. eller icke med begäran om förbud mot utförsel af tackjern, det vara Representationens ovilkorliga skyldighet att utsätta den tull, denna artikel bör draga, för den händelse utförsel deraf af K. M. skulle tillåtas. Likväl anser jag det i alla hänseenden öfverflödigt, att särskild und. skrifvelse till K. M. afgår med begäran om förbud mot utförsel af en varuartikel, som aldrig varit till utförsel tillåten. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig skyldig att först framställa propos. å den under discussionen uppkomna preliminärfråga, och hemställde altså, om R. o. Ad. önskade, att denna punkt, på sätt Gr. v. Fersen yrkat, måtte hvila för att i sammanhang med tulltaxan afgöras. Ropades starka nej, blandade med ja. Uppå derefter framställd propos. blef andra punkten af R. o. Ad. bifallen. Den 4 December f. m. 47 Gr. von Fersen: Jag får vördsamt anhålla att till prot. få nedlägga min reservation deremot, att R. o. Ad. genom dess nu fattade beslut på förhand afgjort en fråga, hvarigenom ett band kan komma att låggas på R. o. Ad:s beslut i en kommande sak. 3:dje punkten, mom. a).
N:o 1 redogör för folkmängden under hvartdera af de 5 år, som nu äro i fråga, dels enligt husförhörslängderna och dels enligt mantalslängderna; utvisande de förra en folkmängd vid femårsperiodens slut af 61,218 och de senare af 59,919 personer. Skilnaden emellan dessa olika källor för uppgifterna utgör icke mindre än 1,299 personer eller omkring 2 procent af det hela. Huruvida den till Jemtlands län hörande lappbefolkning, som uppgår till omkring 800 personer, är upptagen i de ur husförhörslängderna från Statistiska Gentral-byrån lemnade uppgifter har jag mig ej bekant. I mantalslängderna inbegripes ej denna befolkning. Endast under förutsättning af en i detta hänseende olika beräkningsgrund borde den betydliga skiljaktigheten mellan slutsummorna kunna förklaras, ehuru en jemförelse mellan husförhörsoch mantalslängderna för staden Östersund, der ornförmälda förklaringssätt icke är möjligt, framställer en ännu betydligare skiljaktighet, då husförhörslängden redovisar för 1,496, men mantalslängden endast för 1,270 personer, och således uppgiften i den senare understiger den förra med 226 personer eller med mera än 15 procent. Om också anledning förefinnes, att en och annan person saknas i mantalslängden af de i husförhörslängden rätteligen upptagne, helst mantalsskrifningen ännu år 1860 förrättades af en på landet bosatt och med stadens förhållanden mindre bekant tjensteman, förekomma likväl långt öfvervägande skäl att antaga den ojemförligt största felaktigheten ligga husförhörslängden till last. Oaktadt stadens starkt tillväxande folkmängd, uppgick nemligen denna vid sist och med synnerlig omsorg verkställda mantalsskrifning (2 år senare än omförmälde husförhörslängd afser) till endast 1,425 personer *).
Det är sagdt, att menniskan blifvit skapad att vara naturens herre; men för att intaga denna thron, för att kunna beherrska denna väldige undersåte, fordras det att hon grundligen känner densamma. De gamla sagorna veta omtala huruledes adepter väl kunde framkalla andar, men icke förmådde styra och beherrska dem, utan blefvo offer för obändighet. Så kan äfven nu den okunnige sätta naturens krafter i verksamhet, men endast den insigtsfulle förmår leda dem till ett för sig och menskligheten gagneligt mål. Hvad kan mora bestyrka menniskans öfverlägsenhet öfver andra skapade varelser, än förmågan att låta naturkrafterna i sitt ställe arbeta? Om således de vetenskaper, som kraftigast befordrat mensklighetens civilisation, böra intaga främsta rummet, då måste i sanning naturstudiet tillerkännas en hedersplats. Mången har velat framställa naturstudiet, såsom ledande till atheism och derföre fördömligt. De säga i sin enfald att, om naturen styres af vissa oföränderliga lagar, blifver Guds verksamhet obehöflig. I sin förblindelse måste de hafva fattat ett förunderligt begrepp om naturlagar; ty hvad betyder i sjelfva verket ordet: naturlagar? Rimligen icke annat, än vår upfattning af Guds eviga och oföränderliga verksamhet. Hvarje bildad menniska, som söker göra sig en föreställning om Gudomen, skall snart inse att denna måste vara evig och oföränderlig. Hos Gud måste frihet och nödvändighet sammanfalla till enhet. Men då menniskan, såsom ändlig och ofullkomlig, icke kan fatta den eviga, absoluta sanningen, måste den åtnöjas med att, genom betraktande af Guds för oss uppenbarade verkningar, sammanföra de af dem, som synas likartade, till klasser, hvilka sedermera af oss benämnas naturlagar. Sjelfva ordet natura innebär i sig en nödvändig betydelse, den nemi. af det, som skall födas, som skall blifva. 1 enlighet härmed skapade Gud icke verlden, utan skapar den ouphörligt. Här finnes ingen hvila, intet stillastående. Allt är rörelse och lif. Guds verksamhet tröttnar aldrig.
Hans tid var uteslutande upptagen af att pryda sina rum, att springa på konstauktioner, att sätta upp matsedlar och fylla sin vinkällare, att göra resor och köpa Berta dyrbara smycken – för att icke tala om åtskilliga hemliga utsväfningar, åt hvilka han ibland, då hemmet kändes allt för qväfvande, öfverlemnade sig, och hvilka alltid efteråt förorsakade honom den bittraste leda. Emellertid förgingo åren. Ingen hade egentligen något att anmärka mot herrskapet Rynings äktenskap; det såg ut att vara ganska lyckligt. Visserligen brukade man ibland i stora verlden säga att de ej »passade för hvarandra», att han var alldeles för poetisk för henne, med flere dylika yttranden; men så gjorde herrskapet en splendid bal, friherrinnan såg strålande ut i mörkblå sammetsklädning och ett dyrbart juvelsmycke kring halsen, baronen dansade andra valsen med henne och tryckte henne häftigt intill sig efter dansens slut, och sedan bedyrade man allmänt, att herr och fru Ryning voro de lyckligaste äkta makar under solen. De hade varit gifta i sex år, då Berta en dag omtalade för sin man, att hon kanske snart skulle bli mor. Melcher blef liksom vild af glädje. Under alla dessa år hade han beständigt väntat en dylik underrättelse, och nu hade han nästan uppgifvit hoppet. Han omfamnade och kysste sin hustru, han tackade henne och grät och skrattade som ett barn. Berta tog saken mera lugnt, ja, det var icke utan att Melchers förtjusning smått harmade henne. Hon hade en hemlig känning af, att då fadersglädjen antar en så der passionerad karakter hos mannen, är det illa bestäldt med kärleken till hans hustru. Fadersglädjen blef emellertid icke långvarig. Barnet föddes ett par månader för tidigt och lefde blott så länge att det hann få nöddop. Melcher sörjde förfärligt. Ibland föreföll det honom som om lifvet hädanefter vore en omöjlighet. Hoppet att få ett barn att älska hade varit en ljusning för honom, och nu tyckte han, att mörkret inom och utom honom var dubbelt tyngre än förut. Efter barnets födelse och död började Berta blifva sjuklig.