Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparres synpunkt, måste anse riktigt, antager såväl nu föredragna mom:t, som det, hvarigenom testamentsrätten utsträckes, men de öfriga Stånden icke förfara på samma sätt, utan 2 af dem bifalla endast första (nu ifrågavande) delen af förslaget, men icke det följande (om vidgad testamentsfrihet); så har K. o. Ad., på Grins upmaning, medverkat till stiftande af en lag, hvilken Gr:n sjelf gillar endast under förutsättning att dess antagande sättes i sammanhang med en annan lag, som dock icke kommer till stånd. E. o. Ad. torde då lika med mig, anse högst önskeligt, att K. M. måtte visligen vägra sanktion å en sålunda, mot Ståndets egen mening af E. St:r beslutad lagförändring. Gr. Sparre och Utsk. hafva mycket åberopat ett skäl, som synes mig ganska olämpligt att framdraga, nemi. inträffade missbruk af den nuvande rättigheten till börd. Jag erkänner att sådana missbruk ägt rum, och beklagar högeligen att en rättighet, som är så naturlig, så i vår samhälls-förfåttning och våra seder grundad, skall derför vara utsatt; men det är en lika allmän, som riktig grundsats, att missbruket af en sak ej uphäfver dess bruk — och allraminst synes det vara på sin plats att åberopa sådana skäl i en lagstiftande församling, sorn har medlen i händerna att förekomma missbruket. Är saken god, så vore det då värdigare, att föreslå en lag, hvarigenom missbruket kunde förekommas. Härom är emellertid nu icke frågan, och inskränker jag mig derföre till en förnyad anhållan om afslag på denna del af Betänkit, eller, derest E. o. Ad. skulle finnas benägen att dertill lemna bifall, att detta måtte ske, endast med vilkor att Utsk:s sednare förslag om testaments-rättens utvidgande varder af E. St:r antaget. Gr. Sparre: Det är temligen klart, att Hr Adlercreutz, som, förra gången dessa frågor föredrogos, motsatte sig testamentsrättens utsträckning, såsom äfven synes af hans reservation, nu äfven skall motsätta sig detta Betänk. Det är fullt konseqvent.
Fru X. väl och ger dem ett uppkok i saltadt vatten, hvarefter de tagas upp att svalna och rinna af. Samtidigt har man kokat litet god buljong, hvari kålen kokas mör, men likväl så, att alla hufvudena ligga hela. Litet salt och hvitpeppar tillsättas, hvarpå kålen serveras till kotletter, salt tunga, and, pölsa o. s. v. Smörgåsbordet. Bostaden. Falsk kaviar. Litet rökt fläsk, en spickesill, en lök och ett hårdkokt ägg hackas fint på hackbrädet; detta blandas med litet god matolja, och massan serveras på rostadt hvetebröd med smör. Smaken är mycket pikant och påminner starkt om kaviar. G. S. Giftfritt flugpapper. Man blandar finstött hvitpeppar med något sirap och stryker den tjocka, flytande massan på groft läskpapper medels en borste. Därefter låter man det torka. När man önskar använda papperet, lägger man det på en tallrik och fuktar det med vatten. Karin. K ö k s trädgården. Rosenkål eller brysselkål är en af de finaste och mest välsmakande rätter. Den sättes om våren i god jord med 3 ^ 4 tums mellanrum, helst mellan sallad eller liknande låga växter. Den knyter ej som andra kålsorter ett enda hufvud, utan skjuter upp i en lång, grof stjälk, besatt med blad. Dessa plockas bort på hösten, och likaså brytes spetsen af, då vid bladstjälkarne bildas små, tätt tillslutna, runda hufvuden, som icke få bli för stora, innan de aftagas för att begagnas. När frosten börjar, tages hela växten upp med rötterna och sättes i sand i käliaien, genom hvilket förfaringssätt man kan ha rosenkål hela vintern igenom. Vid anrättningen tager man bort de yttre, små lösa bladen, tvättar hufvudena Strykning. Alt stryka gardiner, så att de bli som nya. Då gardinerna tvättats, hängas de upp till torkning, utan att först stärkas. Därpå kokas stärkelse och, om man önskar få gardinerna crémefärgade, kokar man upp saffran, häller den genom en sikt och rör den tillsamman med stärkelsen, så att färgen blir jämnt fördelad.
VII. B. 329. A. 332. — N:o 171. i anledning af väckt motion, om upplåtande af mark utaf Kungsöhrs kungsgårds ägor till lastageplats å begge sidor om den s. k. Kungsöhrs färja. VII. B. 329. A. 332. — N:o 172. i anledning af väckt motion, angående lindring i de hemmanen Tunnersta skattegården och Torp norregården å Wisingsö åliggande utskylder och onera. VII. B. 329. A. 332, — N:o 173. i anledning af Kongl. Naj-.ts nådiga Skrifvelse, rörande Piteå och Luleå städers ordinarie båtmanshåll. — N:o 174. i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 80, angående afskrifning af eller ersättning för åtskilliga, dels på öfverskolten å Statsverkets inkomster anordnade, dels ( 14!) ) från Kongl. StatsContoret af under händer hafvande medel, bestridda utgifter. VII. B. 329. A. 332. VIII. E. 393. StalsUtskotlets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 17 5. i anledning af väckt motion, angående rättighet för Tierps socknemän att lill allmänna behof erhålla nödigt byggnadstimmer från Kronoparken Tierps norra allmänning. VII. B. 330. A. 333. — N:o 176. i anledning af väckt motion om rättighet för innehafvare af kronolägenheter i de norra länen att anlägga sågqvarnar och der lill bräder och plankor förbruka sina skogseffecter. N:o 177. i anledning af väckt motion, angående inventering af Statens inom hufvndstaden befintliga, förvaltande verks cassör. VII. B. 330. A. 333. IX. U. 3. A. 198. — N:o 178. med yttrande angående RiksgäldsContorets förvaltning, sedan början af sistförflulne riksdag. VII. B. 333. A. 352.
Utskot ten anse sig sd mycket hellre böra afstyrka bifall till den af Motionairen alternativt yrkade rättighet för samma Bergslag , att sitt krutbehof sjelf tillverka, som Kongl. Maj:t, genom Nådig Skrifvelse till KrigsCollegium den 10 April 1810, uppå de mest välgrundade skäl, afslagit en lika beskaffadj af Österoch fVester-OSor bergs Bergslag , då gjord underdånig ansökning. Jag måste öppet bekänna, att jag ej inser eller känner de grunder, som numera kunna vara så väl motiverade, att Rikets Ständer, genom en sanction å detta Utlåtande, borde göra en sådan inskränkning i Näringsfriheten, och förklara den hvila på goda grunder. Jag anser äfven detta böra verka afslag å Utlåtandet, på det Rikets Ständer icke en annan gång må finna sig bundne af ett Utlåtande, som varit föga påkalladt. Friherre Cederström, Jacob; I afseende på den sista anmärkningen af Friherre Anckarswärd, rörande inskränkning i Näringsfriheten, i hvad angår anläggande af krut-tillverkning, instämmer jag, och skulle Den 7 Maji f. m. 151 önska, att den kunde blifva fri. Men jag kan ej instämma deruti, att tillstyrkan om en anhållan hos Kongl. Maj:l, rörande en allmän Författning, huru förhållas skall när krut transporteras, vore obehöflig. Jag anser den tvertom vara af behofvet påkallad. Det serskilda förhållande, att ett förut existerande krutförråd upphört, ligger till grund för Motionen. Transporten af krut kan medföra oordningar och faror för de Byar och Städer den passerar, om den ej är försedd med behörig bevakning. Det är nödvändigt, att, så snart krut transporteras till något större qvantum, den ordning iakttages, att t. ex. transporten ej stannar i Städer eller Byar, men utanför dem , utom andra försigtighetsmått. Derföre får jag anhålla, alt, om afseende göres å den sednare anmärkningen af Friherre Anckarswärd, Utlåtandet måtte återremitteras; att afslå det, tror jag vore mindre väl betänkt. Friherre Anckarswärd:
S. D. Föredrogs å nvo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 2 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 47» i anledning af väckte motioner, om ändring i eller förklaring olver 2Ö Cap. 2 §, Byrgninga-Balken. S. D. Då nu å nyo föredrogs Constitutions-lJtskottets den 2 dennes på bordet lagde Memoiial, N:o 78, angående tre Stånds återremisser på Memoiialet, N:o 68, med ändrings-förslag vid 72 §, Regerings-Formen, jemte Prat. Vt dr. deri 16 Fehr. l835. 25 jemte ett tillägg i 73 §. Riksdngs-Ordningen, fann Ridderskapet och A_ deln för godt att, nied godkännande af de föreslagne voterings-propositioliérne: i ;o nedlägga sin anmärkning, alt, utur ardra momentet, orden: och inga andra} måtta uteslutas emellan orden: dessa och sedlar; 2:0 an taga Presle-Ståndets med Utskottets förslag instämmande tanka, i afseende pä Banco-Lagstiftningen; samt 3:o foga sig efter Bonde-Ståndet, i frågan om fattandet af beslut om sedel-stockens och inlösnings-fondens inbördes förhållande, S. D. Vid förn jad föredragning af Constitutions-Vtskottcls den 22 sistlidne Januarii på bordet lagde Memorial, JS:o 76, angående trcnne Stånds återremisser på Memorialet, N:o 66, med förslag lill ändring i Riksdags-Ordningens föreskrifter om Bergsbrukens representation, antog Ridderskapet och Adelil det af Utskottet framställda jemknings-förslag samt godkände den uppgjorda voterings-propositionen. S. D.
Jag får alltså äran avertera, att det är alldeles icke ur någon lagstiftnings synpunkt, som Herrarne nu gå att fatta sitt beslut och förena sig med sin ledare Hr von Hartmansdorff, utan är detta en rent af taktisk, måhända på sin höjd en personlig fråga. Det kan icke och skall icke af mig förvägras, att Hr von Hartmansdorff, ur sin individuella synpunkt, handlar ganska conseqvent — och förmodligen tycker han derföre, att han handlar rätt — ty vanligen är del rätt alt handla conseqvent — men då jag uppfattar här för ett ögonblick hans ställning, vill jag verkligen nu sätta i fråga, huruvida han dock hör vidare äfventyra sin egen reputation för conseqvens, äfvensom det H. Ståndets conseqvens att följa honom i spåren, dä han nu synes yrka conseqvensen under det i sanning svåraste villkor af alla, att ej allenast hafva alldeles orätt i sjelfva saken, ulan ock att dertill platt intet med återremissen kunna vinna. Så uppfattar jag frågan, och då den värde ledamoten af detta Hus redan haft så många tillfällen vid denna riksdag att göra sig förvissad om sin förmåga ali intala och inleda Ståndet, och det är ett obestridligt factum, att han ådagalagt denna förmåga i rätt många frågor, så hemställer jag till honom sjelf, om han icke finner, att del kan anses vara att spänna bågen nog högt, om han nu, efter den redan manquerade kuppen med inbjudningen lill PresteSt., ånyo försöker hvad som oundvikligen måste bli den sista misslyckade utvägen. Måste ett sådant försök af en stor politicus anses för oförsigtigt, sä tror jag, att för sitt eget intresse skull inom detta Stånd — hvilket intresse icke kan vara annat, än att få sina hvad han anser för rikliga åsigter approberade — han gjorde klokast i att tysta ned den här saken, som man plägar säga, och låta det förblifva vid redan incamiuerad déconfilure. Frill. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag är förvissad, att Hr von Hartmansdorff lärer vara den sisle värde talaren i mitt grannskap oändligen förbunden för de tvifvelsutan visa och kloka råd han meddelat honom.
S._ D. Föredrogs och upplästes Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 15 i denna månad, angående den, å de förenade rikenas vägnar, afgifne Neutralitets-förklaring, samt de, med anledning deraf, från främmande magter ingångna svar; och blef ifrågavarande nådiga Skrifvelse af Ståndet, under betygande af dess underdåniga tacksamhet för Hans Majrt Konungens oafbrutna och osparda omsorg för de förenade rikenas säkerhet och trygghet, lagdt till handlingarne. Den 18 Mars. Från Uöglofl. Bidderskapet och Adeln. S. D. Uppå framställning af Friherre Tersmeden, Willielm Fredrik, beslöt Ridderskapet och Adeln, för dess del, att i anledning af den, Rikets Ständer meddelade, nu mera af främmande magter godkända Neutralitets-förklaring, och till betygande af Rikets Ständers tacksamhet för de visa och sannt fosterländska åtgärder, Kongl. Majrt vidtagit till betryggande af de förenade rikenas vänskapliga förhållande till utländska magter under de stridigheter, hvaruti en stor del af Europa för närvarande är inveckladt, en underdånig tacksägelse-adress, hvartill förslag af Expeditions-Utskottet borde uppsättas, skulle af Landt - Prot.-Utdrag den 18 Mars 1854. 165 marskalken och Talmännen, å Rikets Ständers vägnar, till Kongl. Majrt öfverlemnas; och skulle de öfriga Riks-Stånden genom utdrag af Protokollet inbjudas, att uti detta beslut förena sig med Ridderskapet och Adeln, som, i följd af detta beslut, ansåg den från Högvördiga Preste-Ståndet till instämmande i dess denna dag i samma ämne fattade beslut inkomna inbjudning icke föranleda till annan åtgärd, an att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets den 11 och 15 dennes på bordet lagda Betänkande Nro 13, i anledning af väckte motioner, angående upphörande af bördsrätten i stad. S. D.
Jag torde kanske efter ett sådant yttrande, hafva bordt vänta mig större och flere bevis deruppå, än de tom uri smått och stort, af honom blifvit framställde; men jag vill blott hålla mig vid ämnet, och derför# först vid deras interesse, »om förlorat sine ägor och hvilka nu egenteligen äro i fråga. I §;te ArtiMn af Fredrika - Den ii Augusti f. rn. hatnns fredstraktat af 1809, bestämdes blott i allmänna ordalag, att gränsen skulle gå genom Torneå Elf. Det var en lycka, att Elfvar funnos, då händelsen var så olycklig Det händer ibland , att sådaoe gränsor ej så lätt bestämmas. Man har sett i sednare tiden, huru med en öfvermäktig bajonett man drager raka streck, utan afseende om hus och ägor rakt afskäras. Emedlertid, då den gamla Finska gränsen icke kunde följas, uppstod det förhållande, att ägor blefvo brutne, emedan en del af Westerbottens Län 6kiljdes ifrån Sverige. Friherre Anckarsvärd vet sjelf, och jag vädjar till hvar och en, om man då kunde annorlunda göra , än foga sig efter nödvändigheten, att skaffa en snar fred, och om man kunde yrka mera ån man gjorde. För att då lindra dem, som bodde på gränsen, och blifvit lidande, blef det bestämdt, genom en serskildt Gränse-regleringstraktat af 1810: att tiden till försäljande af ägor, som man hade på andra sidan om Elfven , skulle förlängas från 3 till 5 år; att dessa ägor skulle emedlertid uppmätas, uppskattas, frånskiljas och utbytas, och att besittningsrätten af ägorne på Holmarne, skulle för alltid försäkras åt deras förre ägare, emot en viss afgift. Jag vill ej upptaga Ridderskapets och Adels tid, med uppläsande af tractaten, men jag påstår och hoppas hafva ådagalagt, att man åtminstone afsett de medborgares interesse, soth mistade sina ägor.
Förtjena väl nämnde omkring 60,000 medborgare mindre uppmärksamhet och skydd för sina rättigheter än andra; och är det väl rättvist att afslå ett understöd af 3,000 R:dr för alt afhjelpa de olägenheter, som här öfverklagas, allrahellst, då denna utgift i icke ringa mon skall åt Staten återgäldas genom blifvande besparingar af fångtransporter och af anstalter uti andra Länets polis rörande ärenden Vore det nationens representanter värdigt att för besparing af denna föga betydliga Stats-utgift, fortfarande låta blottställa dessa Häraders allmoge för en snart sagdt godtycklig behandling af den lägre kronobetjeningen, då atlägsenheten nekar den förorättade att anföra sin klagan annorlunda, än med svårigheter och kostnader, ojemförligt känbarare än dem, som invånare i andra Län få vidkännas? Är det rätt att Konungens Befallningshafvande skall genom Länets missformighet förhindras att, vid ekonomien och polisen derstädes lägga den hand, som egnar en driftig styrelse, och hvarförutan den icke kan tillvinna sig inflytande, förtroende och agtning? Jag vågar tro, att dessa frågor ej kunna besvaras på mer än ett sätt, och att Höglofl. Riks-Stånden skola uti hvad jag nu anfort, och förut är till beskalK nheten ännu närmare utveckladt, finna öfvertygande anledningar till ogillande af Stats-Utskottets Betänkande, och bifall till min i ämnet gjorda vördsamma motion.” Slals-Ulskoltets Utlåtande, N.o 202. Arik. till Exp. Utsk. den 3 Juli, kl. 1 e. m.
D e t är egendomligt nog en icke sällsynt förekommande uppfattning af socialismen, att den innebär en, en gång för alla företagen, lika fördelning — eller snarare delning — mellan alla af all befintlig egendom. D e t vore bpgripligtvis ingen, som skulle bråka sin hjärna med att vetenskapligt nedgöra de socialistiska teorierna, om de medförde så vanvettiga konsekvenser. I ett dylikt läge befinner sig våra dagars så kallade kvinnofråga. D e t är här innebörden af emancipation och emaneiperad, som ofta tydes på det mest bakvända sätt. Orden härleda sig från det latinska maucipium Den närmast ordagranna öfversättningen är väl frigörande och frigjord. Men hvad menar man i allmänhet härmed. Betecknande är följande förklaring i Ekbohrns o r d b o k: » Emaneiperad kvinna kallas den, som ej iakttager kvinnors vanliga lefhadssätt, klädedräkt » o. s. v. Skall man gråta eller skratta?! O c h detta i ett arbete, som skall undervisa svenska folket om betydelsen af i språ- ket förekommande utländska ord? Visserligen har man satt kallas, men man har icke på samma gång upplyst, att språkbruket i förevarande fall är totalt snedvridet. Saken är emellertid intressant nog och visar, huru allmän en dylik uppfattning af uttrycket emaneiperad kvinna är. Men många gå ännu längre och mena härmed en dam, som icke blott i sitt yttre uppfö- rande i allmänhet söker likna en karl, utan som dessutom särskildt lägger an på att efterapa hans ovanor, röka tobak, förtära starkare spirituösa, begagna svordomar m. m. sådant. O m en genomförd kvinnoemancipation hade företrädesvis dylika verkningar, må då alla goda makter bevara oss för den! Nu kan det tyvärr icke förnekas, att en och annan dam, som utger sig för att vara begreppet emaneiperad kvinna personifieradt, uppträder på ofvan angifna sätt — nå- got som är i hög grad klaudervärdt och endast bevisar, att hon själf icke förmått fatta den verkliga innebörden af ifrågavarande begrepp, och som i förbigående sagdt kanske mer än allt annat skadar den goda sakens framgång. Enstaka fall berättiga emellertid icke till fällandet af ett allmänt omdöme.
Reglementet af den 5 Ianuarii 1684 och bestå uti Reserve Hemmans Räntor, som arv anftagne att anwändas rrll nybyggnader och förbättringar ä OfficersBoställenö Cwaciersoch Källare-byggnader. Castan star under Kongl. Krigs-Collegii disposition och redo» 8Zv Den 19 Zebruarli görelsen derföre afgifwes i wänlig ordning till Konas. Kammar-Rätten, an der undergå granskning och Revision. Utskottet har icke funnit anledning ali tillstyrka någon förändring uri denna Cassas förwckming och redogörelse och forn det behof, hwarlil! hon är anslagen, skulle i alla fall af Staben besörjas, om Casian till Stals-Werket indrogs, sa wore genom en sädan sörändrao anstalt icke nägon besparing eller inkomst för Kronan att påräkna. Hwad angar den yrkade förändringen och förbittringen uii aflöningeu för Betjeningen uti Husesyns-CvNkoiret, sä har Utskottet ieke kunnat dera för närmarande tillstyrka bifall annorlunda än att den löneförbättring, som för den öfriga Civil-Slaien kan komma i sräga eller blifwa bifallen, äfwen mä lämpas, till de tjenstemän, som af denna Cafla njuta penninge-löner. ig:o Angående Lifgardet till Häst. Ali Wällofl. Borgare - Ständet äfwenfom uti det Hederwarda Bonde-Ständet har en ytterligare indragning blifwit yrkad i detta Regemente, än ben «Lkats-iNstottet föreslagit, men Stars-Utstotket har wid förnyrdt öfwerwägande af^ bena ämne, likwäl icke funnit anledning att slänga hwad i desi förra Betänkande härutinnan blifwit föreslagit och hemstäldt, afwen som Utskottet icke eller kan tillstyrka nägon tillökning i den aflöning och furage-penningar, som Utskottets förra förslag uptager, ehuru fadant af en Le - Ten iL Zebruarii.
– »Ve Eder själfve, I orättfärdige domare, I oduglige gudar!» svarade Valand. – »Hvarje ord är här spildt», ropade Had; »vapnen måste tala. I förrädiske söner af Ivalde, vågen I hålla stånd och strida? Då trädde Egil fram och utmanade Njord. »Du lågättade, du träl!» ropade Had; »vågar du utmana en af Asgards yppersta? Had grep sin båge, lade pil på strängen och sigtade på Egil. Men denne hade kommit honom i förväg. Ryktbara äro Egils tre pilar, smidda af honom med Valands hjälp: de återkomma till sitt koger. Egils förste pil susade mot Hads bågsträng och sönderskar den vid öfre fästet. Sin andre pil riktade han så, att den, medan Had fastknöt sin bågsträng, gick mellan hans krökta fingrar och handlofven. Hans tredje bortsköt Hads till strängen lagda pil. Nu visade sig bakom Ivaldesönerna en mängd af deras nye förbundsvänner, en skara af de ohyggliga jättar, som höra till Beles (»skällarens») stam och hvilkas hufvuden likna hundars. Det var till dem Fröj utlämnats af Valand. De kommo i dimmor och töcken, som förmörkade näjden. De flyktande Ivaldesönerna försvunno i töcknet. Gudarne insågo, att deras ärende var gagnlöst. De redo sorgsne tillbaka till Asgard. Men innan Ivaldesönerna fortsatte sin väg, hade de lagt sina händer på en af Egils pilar, och Valand svor: »Det är min ed, att när jag ödelagt asarnes värld och skapat en bättre, skall ingen heta träl och ingen hånas som lågättad.» De begåfvo sig in i Jotunheim. DEN FÖRSTE FIMBULVINTERN. BARNEN I ODÖDLIGHETSÄNGDEN. VALANDS HÄMDESVÄRD. Efter Ivaldesönernas ankomst till Jotunheim började den förste fimbulvintern. Den andre kommer kort före världsförstörelsen.
Kyrkoherden satte sig på puffen, höll händerna på knäna och började se på taflorna, som hängde på väggen midt emot honom. »Jag blef så glad öfver utnämningen», sade fröken Amalia. »Ser ni det, jag sade er ju alltid, att ni skulle få det.» Amalia hörde ej till det slags folket, som resonnera mycket, men hon höll verkligen af kyrkoherden. När han därför, efter några ord om den kristliga kärleken i allmänhet, småningom öfvergick till den äktenskapliga och slutligen frågade, om hon ville älska honom i lust och nöd, blef hon ej als förvånad. Hon lade båda händerna på hans axlar och sade enkelt: »Ja, det vill jag.» Kyrkoherden blef brydd. Han hade tänkt sig, att de skulle tala om deras olika ställning. Han hade tänkt säga något med mera innehåll, något om att taga lifvet på allvar och dylikt. Och nu kom detta svar. Tonen i hennes röst var full af lefnadslust och friskhet, och dock var där allvar, lifvets glada heliga allvar. Han sträckte ut båda armarna, yr i hufvudet, och grep henne fast om midjan. Amalia satte sig med ett litet hopp i hans knä och flätade armarna om hans hals, alldeles som kyrkoherden hade tänkt, och kysste honom, alldeles som han hade stått och inbillat sig där uppe på sin kammare, när han såg ut genom fönstret öfver tegeltak och skorstenar. Kyrkoherden fick nästan en aning om att han varit dum. Hon skulle ej vara värd att vara hans hustru, denna kvinna, som han i hvarje ögonblick kände, hur helt hon gifvit sig till honom? Och henne hade han tänkt att omvända! Han! Hyste hon några baktankar? Kom hon med några förbehåll? Han kysste henne gång på gång. Han vågade ej se opp och möta hennes blick, men i sitt hjärta bad han henne tusen gånger om förlåtelse. Och när hon till sist smög sig ur hans knä och satte sig bredvid honom, då hade han glömt alt, hvad han öfvertänkt så vackert. Ej ens ett citat ur den heliga skrift kom han ihåg. Han sade bara dumheter, grofva dumheter, men att döma af skratten och kyssarna måtte det ha varit glada, vackra, älskvärda, mänskliga dumheter.