Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Intet om Stjernhjelms död den 22. april 1672, hvarigenom utsigterna för den svenska litteraturen förändrades; intet om det tre veckors långa gästabudet och lustlägret på Ladugårdsgärdet i augusti september, hvilka väl beskådades af hufvudstadens alla innevånare; intet om riksdagen och den unge konungens tillträde till regeringen den 18. december samma år; intet om hans eriksgata 1673; ingenting om trolldomsväsendet. Så litet bekymrade man sig då om det offentliga lifvet. Censuren var sträng. Vår tidningspress med sin granskning skulle hafva betraktats som ett oerhördt politiskt brott. Men hvilken prakt och ståt utvecklades ej i stället vid en begrafning! Hvilken lång procession, hvilka sorgefanor och draperier, som klädde hela templet i svart, samt prydliga liktal i kyrkorna, dit tåget alltid begaf sig! Klockorna ringde på en gång från de sju förnämsta kyrkorna och utbredde sin gälla sorgeton öfver hela staden. En begrafning uppslukade en liten förmögenhet. Bibliotekarien Klemming har offentliggjort ett utgiftskonto från vicepresidenten Gyllenankars jordfärd 1696, en man, som hvarken till börd eller embete var en bland de högsta. Summan uppgår till 6,174 daler. Kostnaden och ståten beräknades noga efter rangen. Krigsrådet och preses i antiqvitetskollegium, Stjernhjelms lik fick stå obegrafvet ofvan jord i öfver två år, tills medel hunno hopsamlas för hans anständiga begrafning. Sådana dröjsmål inträffade ofta; man balsamerade kroppen. Riksråd undskylde sig för uteblifvande från rådskammaren med, att de måste följa en meriterad man till grafven. En tvist om lederna i en likprocession bidrog till att framkalla den första rangordning i Sverige. En mans jordfärd var i sjelfva verket en slutmanifestation af hans hela lif och verksamhet i samhället. På samma sätt hade då, när umgängeslifvet var så litet utveckladt, och inga offentliga nöjen funnos att tillgå, bröllopen en långt större betydenhet än nu. De starka slägtbanden gjorde sitt till. En stor hop ungdom och äldre funno sig för en gång tillsammans.
Detta betänkande afgafs den 6 November 179 2 och dels innehöll en mängd statistiska upplysningar om länets vidd, administrativa indelning och folkmängd, invåuarues vanor och sysselsättningar, hemmanskiyfningen, indelningsverket m. m., dels visade, alt länets ekonomiska ställning samt jordbrukets och näriugarues tillstånd, helst i de egentliga Dal-orterna, voro högst olyckliga, dels uppgaf orsakeu härtill vara (jemte klimatets hårdhet, markens magra och sterila beskaffenhet, tillvaron af en mängd outdikade kärr och myrer, brist på vägar samt Dalelfvernes öfversvämningar) hufvudsakligasl: “den gränslösa, länge öfverkiagade, men ännu icke hämmade hemmanskiyfningen och egoblandningen“, — samt såsom medel “att förbyta Dalallmogens fattigdom uti en tarflig berglighet“, det förslag, att egorna skulle storskiflas; vissa vilkor för besulenheteu bestämmas; klyfning af en besutenhet ej tillåtas med mindre det kunde visas, att den genom odlingar blifvit lika god sorn två besuteuheter; de obesutna hemmansdelarue, i mån af innehafvarues afgång, sammanläggas; Dalelfven upprensas; kärr och myrer utdikas; husslöjder införas samt allmogen tillhållas att så lin och goda sädesslag. Kongl. Brefvet den 9 Februari 1802 fastställde såsom vilkor för besutenhet att i Öfra Dallaget och Säthers fögderi borde kunna födas minst en häst, (re kor, sex getter och sex får, samt uti de öfriga socknarne en häst, fyra kor, sex getter och lika måuga får; äfvensom föreskrifter meddelades för de obesutna delarnes sammanläggning; hvarjemte befalltes att föreslagna storskiften, strömrensningar och kärrultappuiugar skulle med de medel landshöfdingen dertill begärt (förslagsvis beräkuade till 6 Sammansatta. La//- samt Allm. Bese.- och Ekon.~Utsk:s Betänk.
Alla medel försöktes, och hon slets en tid mellan hopp, och fruktan, tills det slutligen visade sig att detta naturfel var obotligt. Denna olycka, hvaraf hon så tidigt drabbades, koni att gifva en cgendomlig riktning åt hela hennes karaktär. Genom den stäldes hon utom regeln, ur stånd att deltaga i sin ålders förströelser, afstängd fran den yttre verlden, och mer än andra hänvisad till sig sjalf. Vid den balder, då andra unga flickor göra sitt inträde i verlden, kunde hon icke föra ett samtal utan .att begagna lur. För henne kunde sällskapslifvet icke ega annat än förödmjukelser och missräkningar, Det var naturligt att denna afstängdhet ännu mer skulle stegra hennes hag för studier. Hon kastade sig öfver teologi och filosofi, dragen till dessa ämnen dels genom sitt lynnes riktning, dels deraf att hennes käraste bror och jämnårige, James Martineau, med hvilken hon delat så väl skolarbetet som leken, nu beredde sig att beträda den presterliga banan. Harriets föräldrar vor0 unitarier, och brodern skulle bli lärare inom samma kyrkosainfund. Bland hans kamrater befann sig en ung man med hvilken han kniitit det innerligaste vänskapsband. Ur den välvilja Harriet kände för sin brors vän, utvecklade sig snart en varmare känsla, hvilken äfven var besvarad. Föräldrarne sågo ej nied oblida ögon denna gryende böjelse, men brodern - som så val kände både vännen och systern - var allt annat än böjd för detta sviigerskap, emedan han ansag att en förening mellan tv % så olika naturer aldrig skulle kunna leda till nagon lycka. Harriet hade en stark vilja och niigon benägenhet för hersklystnad; den unge mannen deremot var af ett blidt och kiinsligt sinnelag. Han var dessutom fattig, och Harriet ansags ha rikedom att vänta. På någon öppen förlofning ville familjen derför icke g % in. Man ville se tiden an. Då brodern och dennes van efter sommarferierna återvändt till universitetet, gjorde Harriet, för att glömnia sin saknad, det första försöket till skriftställeri. Hon var då omkring tjugu %r.
Det är ock i öfverensstämmelse med samma Proposition, som Utskottet slutligen ansett en viss något rymlig tid böra bestämmas för författningens trädande i kraft; hemställande Utskottet alltså vördsamt, det Mikels Ständer måtte för sin del besluta en så lydande författning, angående ogift qvinnas rätt alt vid viss alder vara myndig: »Med upphäfvande af hvad Kongl, Förordningen den 15 Juni 1858 4 Lag-Utskottets Memorial N:o 29. innehåller derom, att ogift qvinna, som fyllt tjugufem år och vill myndigheten sjelf utöfva, skall derom göra anmälan hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, och, intill dess sådan anmälan skett, varda såsom omyndig ansedd, för ordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, vare myndig att sig och sin egendom sjelf råda och förestå. Vill ogift qvinna, som ofvannämnda ålder uppnått, afsäga sig myndighetens utöfning; gore derom anmälan lios domstol; och varde hon af domstolen under förmyndare ställd. Dessa stadganden träda i verksamhet från och med den i Januari 1865.» Stockholm den 6 Mars 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Mars 1863, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o TI, öfver väckta motioner om förändring i föreskrifterna angående Nattvardens begående. Enligt protokollsutdrag, som till Utskottet ankommit, har omförmälda Betänkande, hvarigenom Utskottet dels tillstyrkt upphäfvande af 11 Kap. 2 § Kyrkolagen, dels ock afstyrkt de i öfrigt i ämnet framställda förslag, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, hvaremot detsamma är vordet af PresteStåndet till Utskottet återremitteradt.
Frih:n säger, att om personer, som på beting öfvertaga upförandet af byggnader, blifva skyldige att föra böcker, skulle den stora mängd af vår allmoge, som far omkring och åtager sig byggnader, äfven vara underkastad enahanda skyldighet, men jag hemställer till R. o. Ad., om man med rätta så kan tolka orden: ”de som till sitt yrke gjort alt på beting öfvertaga upförande och bättrande af hus och byggnader.” Kan man val säga, att YVermlänningar och Dalkarlar, som en lid af sommaren gå omkring och söka arbete, samt göra ackord om upförande af hus, hafva till sitt yrke att upföra hus? Nej, de utgöra personer af allmogen, hvars näringsflit i allmänhet är af serskilda lagar tagen i helgd under namn af husflit. Jag tror icke att i det afseendet någon domare skall blifva tveksam, ty han inser ganska tydligt, att med ifrågavtde uttryck förslås sådane entreprenörer i städerne, hvilka gjort till sitt yrke, att efter ackord upföra byggnader. Hvad åter angår den omständighet, att ”idkare af gröfre och finare smidesbruk” skola vara skyldige alt föra böcker, roen ”idkare af grufvedrift och bergsmannahandtering” åter derifrån befriade, så, då jag förmodar alt Frih. af Ugglas anser, det en bokföring lika lilet kan åläggas den brukande bergsmannen som bonden, hvilka med hvarandra stå i nära sammanhang, torde icke någon annan definition på dessa 2:ne olika slag af näringsidkare förefinnes, än den, som blifvit i förslaget framställd. Möjligen skulle det vara rättare att sätta brukspatroner och bruksmän, men då torde det åter upstå tvekan derom, hvad som med ena eller andra benämningen egentligen förstås. För mig är det tydligt, alt när dessa 2:ne kathegorier stå i motsats lill hvarandra, så är det just med den sista, som man afser brukande bergsmän. Beträffande åter den 3:dje anmärknrn i afseende på kommissioner, torde Frih. af Ugglas observera, att det står ”de som i kommission varor upköpa för att dem åter försälja”, samt att det är någonting helt annat än alt varor i kommission försälja.
Ej specificeradt Gräs, färgadt, trcnsadt, eller upprispadt; Späck; Agat, arbetad, oinfattad; Antimonium crudum eller spetsglans och regulus; Balsam, copaive-, peruviansk och annan nativ; Bernsten, arbetad, oinfattad; förut tullpligtige Bildbuggeriarbeten och arkitektoniska arbeten, af ämne, hvilket, såsom arbetadt, ej är i taxan specificeradt; Bläckpulver eller substans; Borax; Brodérmönster; Citronsaft; Citronsalt; Fjäder, spritad; Folier, tenneller stanniol; Fosfor; ej specificerade Frukter och Bär, friska; Glasflusser, oinfattade; Glete eller Glitt; Grönsaker, friska; Gummi, alla ej specificerade slag; Honing; Kakel, alla slag; Koraller, arbetade, oinfattade; Krokar, till fiske; Krut och s. k. patroner; Kummin; Lacmus; Lakritsrot eller Glvcyrrhiza; Lök, alla ej specificerade slag; Musslor, insyltade eller saltade; Nötter, kokos-; Qvicksilfver; Senap, omalcn; Stenkolstjära; Svafvel, förut tullpligtiga slag; Svafvelblomma samt Wismut. I följd häraf har Borgare-Ståndet jemväl godkänt Utskottets i sammanhang dermed gjorda hemställan att, derest tullfrihet medgåfves för Späck, denna artikel, hvilken funnes i taxan upptagen under linien med hänvisning till Tran, måtto under särskild rubrik derstädes uppföras, men hvilken hemställan deremot Preste-Ståndet förklarat hafva förfallit samt af Bonde-Ståndet blifvit lagd till handlingarne; hvarjemte Ridderskapet och Adeln funnit Utskottets för artikeln “Tran och Späck, alla slag", i följd af' dess nyssomnämnda tillstyrkande föreslagna förändrade lydelse till “Tran, alla slag", hafva förfallit, — Preste-Ståndet i detta hänseende uttryckligen beslutat, att rubriken borde såväl till lydelse som tullsats oförändrad bibehållas. — samt Bonde-Ståndet lagt
Grunden för detta afstyrkande är hämtad af den förmodan, att 272 Ben 31 Maji e, m. den goda afsigten med öfverläggningarne, an; gående åtgärder till ordnings och sedlighets befordrande, skulle kunna förfelas, om de åhördes äfven af ungdomen, som i syftningen till förekommandet af de6s möjliga utsväfningaf och oseder, troligen oftare skulle se förförhatliga tvångsband, än en väl‘beräkn3d omvårdnad för dess bästa. Utskottet synes mig häri hafva misstagit sig. En lag som inskränker naturlig frihet, anses alltid för ett tvångsband, sorn dock endast blir förhatligt i den mon, man mindre inser nyttan deraf för det allmänna så förhåller det sig med alla polisförfattningar. De som vid Sockenstämmor vidtagas, kunna icke blifva särdeles ingripande i enskildas frihet, men jag tror, ätt deskul. le upphöra att anses förhatliga och tvärtom mera frivilligt efterlefvas, om de, som äro underkastade deras tvängsband, få öfvervara öfverläggningarne och besluten derom, och vänj. des att såmedelst anse sig liksom deruti deltagande. Utaf öfverläggningarne skulle de upplysas om den goda afsigten med de Författningar, som vidtogos, och deras nödvändighet; och denna upplysning skulle hos den ofta obetänksamma, sällan elaka ungdomen, bereda laglydnad af öfvertygelse, mera än af tvång. Detta är efter min tanka den allmänna fördelen af CommunalStyrelser och Munlcipalinrättningar. Jag har gjort denna anmärkning, mindre med hänseende till verkningarne af det ifråga v a - Den 21 Maji e. Vi? 27B gavarande stadgandet, ty jag tror, att lika litet hädanefter, 60m hittills, fråga blir om någons uteslutande vid Sockenstämmor3 men jag har ansett principen vara origtig och mot» sägelsen alltför märkbar, om samma Ständer; corn antagit en vidsträcktare publicitet vid Domstolar, skulle gilla en inskränkning af den, som alltid existerat vid Sockenstämmor.
Den elakartade lungsjukan, som först inom Länet år 1848 utbröt, kan lyckligtvis anses hafva numera upphört, och det, emot förluster genom denna ibland nötkreaturen gängse sjukdom, bildade försäkringsbolag, hvars reglemente den 22 Juni 1849 blifvit i nåder faststäldt, har endast behöft lemna ersättning för 9 stycken nedslagna nötkreatur med sarnmanlagdt 301 R:dr 32 sk. Banko, ehuru 13,091 kreatur varit hos bolaget försäkrade för ett värde af 754,250 R:dr. Hästafveln är likaledes i ständig tillväxt. Den betydliga import af ej blott lyxutan äfven arbetshästar, som från Danmark under dessa 3:ne år ägt rum, visar likväl att i detta afseende mycket återstår att önska. Får, svin och gäss uppfödas till större mängd än som för Länets behof erfordras. Skogar af större omfång finnas endast vid åtskilliga herrgårdar, hvilkas ägare, numera allmänt inseende nyttan af en ordentlig skogshushållning, åt denna vigtiga hushållsgren egna liflig omsorg. Behofvet af bränsle fylles dock 6 till största delen för städerna genom från Småland och Blekinge sjöledes inkommande ved, och för landet genom torf, hvarpå å de flesta ställen finnes rik tillgång, hvarjemte stora qvantiteter stenkol från England årligen införas och användas ej blott vid fabriker och brännerier, utan äfven till eldning af boningsrum. Höganäs stenkolsverk afsätter äfven betydliga partier stenkol, synnerligast till närbelägna orter. De fabriker, bruk och öfriga näringar, som å landet bedrifvas, finnas lill sina antal uppräknade uti härvid fogade tabell; dock anser jag mig bär böra särskildt omnämna den betydliga utsträckning lerkärls-fabriken vid Höganäs alltjemt vinner, samt de utmärkt både prydliga och nyttiga fabrikater, som derifrån utgå och hvilka kunna till sin fördel jemföras med det bästa af samma slag, som från utlandet hitföres.
S. D. Då nu å nyo föredrogs BancoUtskottets, den 5 dennes, under N:o 86, aflåtna och, den 15 derpå följde e. m., på bordet lagda Memorial, med förslag i ändamål att för Bankens Med-borgenärer i Concurser afböja möjliga olägenheter af det åt Banken bibehållna Privilegium, att vid Kongl. Svea Hof-Ratt både kära och svara,• fann Ridderskapet och Adeln för godt att , ined bifall lill hvad Banco Utskottet i nämnde Memorial hemställt, remittera detsamma till JLagUtskottfct. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 16 sistlidne November, under Nio 106, afgifna och, den 20 i samma månad e. m., pa bordet lagda Betänkande, i anledning af yrkadt upphäfvande Bi/i. till Riks-St. Prat, 1818—l83o, 9 Sami. 7. 3 :dje Bit. %:dra Hit. ”98 P/or. Utdrag den 23 December 1829.' af deri, vid fördelningen af Utmarken å Ö-i lend, samma Utmark åsätta ränta. S. D. Vid förnyad föredragning af för-* stärkta Stats-Utskottets, den 16 dennes , under N:o 361, aflåtna och, den 2 1 derpåföljde f. m., på bordet lagda Memorial, i fråga om Sörlängning af Arrende-Contractet på Starby Ku ngsgård för Majoren Vult von Steijern ; fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Memorial borde till Stats-Utskottet Öiverlemnas.
Difpofition intill näfta SRiföDag, Då af SKifeté ©tänDer beror, att om anmänDanDet af Derå i behåll roatanDe öfwerfott förorDna. 26;o 3 (tallet för Den uti 4 §. af 1830 årö S3anf#2ag till ett be# lopp af 4,400,000 2R:Dr beftämDa fumma, forn, utan beräfning af SSanfené fafta egenDomar och inventarier, alltiD fommer att utgöra en £3anfenö behållning i [afra tillgångar och foröringar utöfroer De förbtnDelfer, för hwilka SÖanfen anftvarar, bcfämmeé en jemn fumma af $ent millioner DvtféDaler. 27:o SttämnDe belopp af 5,000,000 «R:Dr [Tall ftäDfe i fratntiDen bibehålla^ fåfom en Söanfer.S grunDfonD, DpmeDelf att möjligen in# träjfanDe capitabförminfningar warDa goDtgjorDa meD De årligen in# gåenDe winferna. 28:o ©eref, efter werffällanDet af anbefallD utreDning i affcen# De på 33anfenö §afighetö#lån emot återbetalning i ©ilfmer, från för# fta utgifning«#Dageti till och meD 1832, Det jfulle wifa fig, att något capital# 65 capitaböfmerfott utöfroer 35anfenö grunbfonb&belopp, $em millioner £R:Dr, finnes Difponibelt, må [amma öfwerfott Då till 9JSårt ?Kifö# gä(Dé#€ontor öfroerlemnaö. 29:o
Uti i8v6 är§ Räkenskaper för Södermanland är wäl det årets krut-tillwerkning wid Akers Bruk upgiswen, pä sätt nytzbesagde Utdrag wikar, men den derä belöpande bewillning är icke derstädes uptageu förmodeligen as den orsak, alt den först esler samina upbördS ärs stut lärer bliswit erlagd, och fördenskull kommer akt uti 1807 ärs Räkenskaper uplagas och redowisas. Hwad Bewillningen as Socker tillwerkningen angar sä alldelstund densamma, jämlikt förberörde §i Vewillnings päbuoek, erlägges wid Sockreks stämplande, samt fördenskull mlaqes, icke i Landsboken, utan i Tullräkcnskaperne, hwilka icke hit inga, ty har samma bewillningsbelopp sör ofwanberörde ar ickr kunnat här upgiswas. Slockholm den 4 Newem» ber rZoc). L. U.lioöln. Af, 1544 Del» 21 December. Utdrag af nedanjkresire arens Landt-RäkeEaprr öfwer ti!!wrrk>lings?»<: wid efterföliante Bruk, same ten Bt.'wi! I>nna svin kil! sölje af 2 dra Art. 8 §> > 1820 ars Bewillnings.-Förordning af samma tii.rverkmngae criägges. AkerS Krut Bruk i Svdernianland har , titlwerkar Ar i8c>r 624 läenrner Lo ii Krut a 6 stil. 1822 §18 D:o > - st):o - » , 180Z 640 dlo > - d:o » - , 1804 808 d.o 27 ii dl» - « . 180; 1Z42 d:o d:o - « 1806 140L d:o 59 ii d:o - « > Husvi) KlosterK'attbeuk och Linahotke Krmwerk sam:
Den 7 Maji e. m. 221 Omyndige och deras slägtingnr, så väl som de till myndige år komne, skulle emot FörmyndareKammaren ega alla de rättigheter Lagen dem emot vanliga förmyndare tillägger. Jag väntar väl icke, att sådane FörmyndareKamrar skola hastigt allmänt antagas, men öfvertygad, att allmogen i folkrikare och från Tingsställen aflägsna orter, anse förmyndareskyldigheten för en plåga, förmodar jag att den föreslagne inrättningen i dessa orter skall vinna framgång, om der finnas Ledamöter och Lärare, som hafva allmänhetens förtroende, och med alfvar söka befordra dess väl. Jag anhåller, att denna Motion måtte med de öfrige RiksStånden communiceras. Herr von Hartmansdorffj August: Då detta Betänkande förra gången föredrogs, begärde jag att det måtte få ytterligare hvila på bordet, emedan jag önskade anskaffa Författningarne om FörmyndareKamrarne i Norrige, såsom äfven i vårt Land möjligen användbare. Jag har äfven förut i dag yttrat min öfvertygelse, om deras behöflighet hos oss. Jag har numera förskaffat mig författningarne rörande desse inrättningar; och om återremiss af ifrågavarande Betänkande beviljas, skall jag öfverlemna författningarne till Lagutskottet, för att tagas i betraktande vid frågans behandling, ehuru £23 Den 7 Maji e. m. jag befarar, att Betänkandet redan är af 3 Stånd bifallit. Fri herr e EhreJi borgh j Casper Wilhelm: Då Herr von Hartmansdorff, när detta Betänkande förra gången föredrogs, begärde detsamma ytterligare. b vilande på bordet, sade han afsigten dermed vara att under tiden förskaffa sig åtskilliga upplysningar om FörmyndareKamrarne i Norrige. Som Betänkandet då lades än vidare på bordet, underlät jag att vid tillfället lemna de upplysningar i detta ämne, som jag redan då var beredd att meddela, och nu går att framställa. När målet förevar, i Utskottet, väcktes fråga derom, att FörmyndareKammare skola finnas i Norrige, och att dylike kunde och borde hos oss inrättas.
Maj:ts nådiga befallning i Stockholm församlade rektorer från de högre elementar-läroverken i riket, uti skrifvelse till Ecklesiastik-departementet, anfört, att, ehuru gällande läroverksstadga tillförbinder innehafvare af rektorsbefattning att, jemte fullgörandet af den honom i egenskap af lärare åliggande undervisningsskyldighet, med all möjlig uppmärksamhet följa undervisningens gång i det hela, ordna densamma på bästa sätt, gifva nödiga anvisningar och råd åt lärare, taga kännedom om lärjungarnes framsteg och skriftliga arbeten, samt i öfrigt söka befrämja uppnåendet af det läroverket föresätta mål, likväl ett stort antal andra för en rektors egentliga embetsutöfning främmande bestyr, såsom t. ex. utskrifning och kopiering af protokoller, läseordningar, räkenskaper med dertill hörande verifikationer, lönereqvisitioner, årsberättelser, kataloger, embetsskrifvelser, afgångsbetyg m. m. i betänklig mån toge hans tid och uppmärksamhet i anspråk. — Med anledning hvaraf, och då det vore i hög grad angeläget, att rektors-embetets vigtigaste åligganden ej behöfde stå tillbaka för en ofta brådskande expedition af en mängd ärenden, hvilka visserligen stöde i samband med skolans verksamhet och sålunda fortfarande måste utgöra föremål för rektors behandling och företagas på hans ansvar, men dock vore af sådan beskaffenhet, att deras omedelbara, ofta med stor tidsspillan förenade utförande mycket väl kunde fullgöras af en annan person, rektorerne funnit sig böra göra framställning om behofvet af ett årligt anslag till arfvode åt ett af rektor, helst bland läroverkets lärare, utsedt biträde, som skulle gå rektor tillhanda vid utförandet af ofvan omförmälda sekreterareoch kamererare-göromål; — varande, i afseende å arfvodets belopp, af rektorerne föreslaget, att detsamma måtte bestämmas att utgå till hvarje högre elementarläroverk med 150 R:dr, såvida lärjungeantalet utgjorde 200 eller derunder, samt att ökas med 50 R:dr för hvarje deröfver stigande hundradetal. Rikets
Kunde man endast frigöra sig från betet, skulle häfden af åkrarne snart vis*1 att climatet icke lägger hinder i vägen för åkerbruket i allmänhet och odling ske af mångfalldiga trakter, hvaröfver kreaturen nu vandra svältande. Detta dock på tid, ty ingenting i den delen låter göra sig hastigt. Lika så god jord som finnes i Belgien och flera delar afEnglan äga vi, och climatet i Norra Skottland är icke bättre an vårt. Dervarande åkerbruk, ehuru inom en ganska kort tid eller icke fullt ett lia århundrade förändradt till dess verkliga fullkomlighet, och till ett skiö sorn hos oss svårligen kan omtalas, utan att man bliger ansedd soth sagoberättare; inträdde icke till följe af minskadt utrymme för arbets^ hlasserne, ulan genom en tilltagande boskapsskötsel, oberoende af naturliga beten. Hela uppmärksamheten rigtad till ängsodiingar och °. bättrade kreaturs-racers afkastning, verkade hastigt den under vexel r — b3 —- begagnade jordens förbättring, under det man köpte Säd och sålde Ladugårds-producter, intilldess åkerjorden gaf den högsta möjliga afkast* ning. Stor-Briltaniens jord föder dock icke ännu och skall kanske aldrig föda alla dess innevånare ej för det att den icke skulle kunna det, utan Emedan Stor-Brittaniens jord äges af ett ganska ringa antal personer i jemförelse med landets folkmängd. Denna massa af menniskor, som hvarken kunna ärfva eller förvärfva egen jord, tilltagande i antal, der, sorn öfver allt, skulle naturligtvis drifvas till andra näringar än jordbruket för att finna sin utkomst, till dess äfven vid dem, utkomsten blef precair, då denna massa under växande nöd och otaliga bekymmer drefs att i skaror söka ett fädernesland i aflägsna verldsdel, ehuru åkerbruket i hemlandet genom stora capitalers användande blifvit fullkomnade. Om jorden kunnat skiftas och ägas i små lotter som uti Belgien och det nya Frankrike, skulle icke dessa exporter af menniskor kommit ifråga ännu på många århundraden.