Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han stod der, fängslad på en gång af det motstånd han rönte och den okufliga makt en stor och obestridd qvinlig skönhet alltid utöfvar på ett mottagligt sinne. Kärleken, så sent väckt till lif i Ellas bröst, huserade der omildt nog och tvang honom att mot sin vilja visa sig öfvervunnen inför henne, en svag qvinna, på hvilken han så gerna hade velat imponera genom sin manlighet. Han kastade sig ner på ljungen för hennes fötter, tog hennes förklädsfåll i handen och kramade tyget så hårdt, som hade han velat i sina händer smula sönder det. Du blifver min hustru, Hedda, det blir ju dervid? frågade han med af rörelse darrande röst. Låt mina kläder vara, skrynkla inte ned den der fransen befalde Hedda. Du flyttar ju hem till mig eller följer mig hvarthän jag går? sade Ella och såg allt ifrigare upp till Hedda, hvars blickar alltjemt skymdes af de långa ögonhåren, som hon likt en gardin fälde ned öfver sina klara, brinnande ögon. Du går väl i forsen eljest? frågade hon hånfullt. Nej, men jag vill hafva dig menade Ella. Men om de andra vilja det samma, de också? invände Hedda. Gud skall låta min vilja ske, jag har bedt, och hvad en ber om, det blir. Men om en annan ber emot? Ella är väl ändå den starkaste. Det tyckes inte så, efter han hålls i tömmen, fastän han är femtio år, och styres af en gammal gubbe, grå och orkeslös som en ofruktbar stör. Ella tog sig om hufvudet. Han hade glömt sin far och qvällens uppträde. Han tycktes obehagligt träffad af påminnelsen. Far tycker inte om dig, Hedda, sade han slutligen. Vill du följa mig i grannsocken, der köper jag mig en ny smedja, och i en nytimrad, grann storstuga får du bo; der skall du vara värdinna, och våra barn ska' få gå i skolan och bli storfolk de! Hedda drog häftigt bort sin hand, som Ella tagit emellan sina. Våra barn, sade hon föraktligt. Jag tål inte barn. Skrik har man nog af från svinen! Arbeta i din stuga och föda dina barn! Tack för sådant kalas. Jag har det bättre så här.
Preste-Slandel den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bondc-Slånde! den 2R Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, om jörändring i gällande föreskrifter rörande användande af skogsalster å kronomarken' inom Wester-Norrlands m. fl. liin. (Ekon.-Utsk:s Bet. N:o 200.) S. A. K. 1 anledning af de uti E. K. Majlis nådiga Skrifvelse lill dess Befallningshafvande i Wester-Norrlands län den 20 April 1859 förekommande stadganden, dels alt kronohemmansoch nvbygges-åboer inom länet skulle, efter ansökning och syn af vederbörande skogstjensteman, få på sina afvittrade eller eljest bestämda områden ulan afgift hemta sä många till sågtimmer dugliga, af skogseld skadade träd, som med en behörig skogshushållning kunde anses förenligt, och dels alt äfven å kronomarken-, som blifvit härjade af skogsbrand, finge tillsvidare, likaledes efter utsyning, till salu afrerkas dylik småskog mot en afgift, som för hvarje särskildt fall skulle genom auktion bestämmas, har hos Rikets Ständer blifvit anfördi, alt dessa stadganden väl i förstone kunde synas ändamålsenliga, såsom åsyftande att tillgodogöra skog, som eljest skulle gå förlorad, men alt den omständigheten, att utsyningsrätlen vore inskränkt till sådana träd, som voro skadade af skogseld, lätteligen föranledde lill den farhågan, alt der förut skogseldar varit förorsakade af våda, de hädanefter möjligen skulle komma alt inträffa af andra orsaker, helst det ieke saknades exempel på skogseldar, som tillkommit för alt dölja begången skogsåverkan. Och dä det derföre icke kunde anses lämpligt att skogsalsters användande medgåfves endast från sådana skogar, som varit hemsökta K c/tetli t iönsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse J\:n $03.
Anseende för skyldighet, att 6å vidt jag förmått uppfatta de vid Bevillningsutskottets Betänkande gjorda anmärkningar besvara desamma, utbeder jag mig Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod och öfverseende, om mina framställningar blifva mer än vanligt vidlyftiga; utan egenkärlek i afseende på den del jag har uti det till Riksens Ständer öfverlemnade TullBevillningsFörslag, äro alla anmärkningar, som till Fäderneslandets förmån kunna föranleda, till förslagets förbättrande i högsta grad välkora - Btn 2g Junii e. m, 661 na s och « afseende på sådana åter, sorn efter min öfvertygelse förfela detta mål, torde mig tillåtas att fritt yttra min öfvertygelse. Innan jag ingår i hufvud-frågan, anhåller jag få upptaga hvad några Talare anfört uti ämnen, som icke directe angå sjelfva grunderna till Betänkandet. Jag fäster mig först vid en tbeori Herr Grefve von platen uppställt, angående rätta tiden till införande af Handelsfrihet; Herr Grefven påstår, att denna tid icke inträffar förr än: i:o Myntet fått bestämdt säkert värde; 2:0 Näringsfrihet blifvit införd och 0.0 Konstflit samt arbets-skicklighet i landet finnas. Jag kan icke häruti instämma, ty jag ser ej huru Mynt-förbättringar skola verkställas i ett land som saknar näringsoch handelsfrihet; uti ett land, som icke äger Guldoch SilfverGrufvor, tror jag detta lika omöjligt, samt att tillvägabringa en ökad production, utan tillfälle till afsättning; ett väl ordnsdt åkerbruk, jemte näringsoch handels-frihet, måste efter mitt begrepp vara förenade och 1 Sverige räcka hvarandra handen, om vi någonsin skola erhålla ett verkligen förbättradt, stadigt penninge-väsende, alla andra medel dertill som inom landet sökas, blifva palliativer, och att genom lån utom landet söka dem, vore genaste vägen att bereda landets framtida olycka. Mä mig förlåtas om felaktigt minne eller 64M pett 'J3 Junii e. >ti. bristande kunskap skulle orsaka, alt det exertv pel jag beder få anföra tillstyrka för hvad jag sagt, ej i alla delar skulle uppfylla hvad dermed åsyftas
Bev, U. * Bet. V: 373. Besl, IX: 877. 678. 687. 699, Öfversigt af hela Bevilln., Bev, U. Mern, V: 424.' Elesi, IX: 761. 766, 769» Början och Slutet af Förordn, X: G02, Skrif, om Bevillningarne X; 690, — tiden huru lange den utgöres, C. U. Bet, lil: 47, Besl. IX: S29. 335, 344. 370, — 0111 de flera Bevillningsinedien, se Br an v i 11 sbrä(nningsafgifterne, B ost medle 11, S t äm J)1 ad e-Papp er s-a fg i f ten och Tulafgiften, *— se äfven Upbörd, Bcvärings-Manskap, se Manskap» Bihang, till Riks-St. Prot., tryckning deraf, se Protokoll. — redaktion deraf, Remiss II: 4^0. Exp. Utsk. Bet. X{ 8, Besl, i3. i4. Exp, Utsk. Bet, 26» Besl. 29 — 31. 33, *— medel att befordra större afsättning och gagn deraf, Exp, Utsk, Bet. X: 48. Vidare Besl. I54—156. Exp, Utsk, Bet, 54, Besl, 57. 71, Vidare Besl. i56, *— förvaringsrum för tryckta exemplar deraf, Exp. Utsk. Meni. X: 122. Besl* lxi 54°> 544^654» 568. — någre Tabellers uteslutande derifrån, Exp, Utsk, Mein. X: 32.}.
Vid 1823 års riksdag råkade jag i allvarlig strid med den legion af föräudrare af det bestående, som dä uppträdde; men jag var öfvertygad, då som nu, att ingen näringsflit är möjlig i ett land, som ständigt vexlar grunder för sin ekonomiska lagstiftning och för sin tull-iagsliftuing, som dermed står i sammanhang. Jag stannade i minoriteten då; men det bekymrade mig föga, ty jag visste, alt jag stred för en stor grundsats, som förr eller sednare skulle göra sig gällande genom den erfarenhet, som icke uteblifver, när man väl fått förnimma ombyllighctens följder. Vid den påföljande, eller 1828, 1829 och 1830 årens riksdag, hade jag, och de med mig liktänkande samma bedrölliga röle alt spela, eller att stanna i minoriteten. Förändrarelegionen gick dristigt fram och lyckades, ehuru icke fullt sä skarpt, som under den föregtde riksdagen. Under 1834 och 1835 årens riksdag började redan något mera lugn visa sig hos den delen, som vrkade på förändringar och icke hade känsla för stadga i näringslagstiftning. Men 1840 års riksdag utgjorde en vändningspunkt. Då föreslogs, att alla förhud skulle upphöra, och från den stundep daterar jag de förhoppningar lill stadga för framtiden, som nu lyckligtvis erkännas och hvaröfver jag gläder mig. Denna allmänna grundsats väckte de 2:ne herrskande intressena i delta land emot sig. Friheten att ulan undantag inoch utföra alla varor angrep i dess innersta rötter, såväl det missförstådda jordbrukareintresset, bräuviusläbrikationcn, som brukspalronsiulresset, stångjerns - Den il Januari f. m. 157 tillverkningen, som nu finnes, men sora jag hoppas skall hafva en öfvergång, och jag såg med glädje, huru brukspatronerne klart insågo, alt deras eget och fäderneslandets sanna intresse fordrade, att förbudet mot tackjernsexport fortfor att äga bestånd.
Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapitalafbetalning; 4:o) Den uti näst ofvanstående puukt omförmälda årliga ränta och kapitalafbetalning bör vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest detta inbetalningsbelopp före den 16 Januari näst derpå följande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan i sådant fall den sedan nyssnämnda månads början å kapital-afbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. § 143. För väganläggningar och vägförbättringar, brooch hamn byggnader, kanaler och andra vattenkommunikationer äfvensom sjösänkningar och andra valtenaftappningsföretag hafva Rikets Ständer beviljat och till Kongl. Maj:ts nådiga disposition anvisat följande statsbidrag, i afseende å hvilka de bestämmelser och stadganden, sorn förekomma i nedanstående § 144 böra tjena till efterrättelse, nemligen: A) Väganläggningar och vägförbättringar. l:o) för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, för år 1867, ett anslag af Etthundrafemtio tusen R:dr, flih. lil! R. St.
När processionen framkom till kyrkan, var det brukligt, att presten hejdade gudmodern i kyrkdörren och ej tillät henne att komma in, förr än han blåst på barnets ansigte, korsat det, gifvit det salt i munnen och smort dess öron och näsa med spott — allt för att derigenom utdrifva de onda andarne ur den lille hedningens kropp. I Danmark föreskrefs efter reformationens införande, att presten först skulle blåsa tre gånger på barnet och säga: » Far härut, du orena ande, och gif den heliga anda plats här uti sitt kreatur! » Derpå skulle han hissa det, sägande: » Annamma det heliga korsets tecken, både på ditt ansigte och bröst! », samt gifva det salt i munnen, sägande: » Anamma det salt, som dig kan göra klok och förståndig, dig sjelf till evigt lif och salighet! » Först efter detta följer det egentliga utdrifvandet af djefvulen, som tre gånger bör manas bort, hvarefter presten låter barnet komma in i kyrkan, sägande: » Gud bevare din ingång och utgång nu och till evig tid! » I vårt land afskaffades smörjningen med spott år 1541 och saltet 1593. A r 1G14 l i l l e s ott. Sjelfva dopet gick så till, att barnet afkläddes och naket doppades tre gånger ned uti eller ock helt och hållet öfveröstes med vatten — ett farligt sätt att behandla ett spädt barn, i synnerhet vintertiden i en iskall kyrka. Vattnet fick likväl vara ljumt. Dop vattnet ansågs ha en läkande kraft mot alla sjukdomar, hvarför många sökte att efter dopet taga med sig något deraf. I Sverige var det en gammal tro i dessa vidskepliga tider, att om man slog ut dopvattnet öfver huggkubben hemma, så skyddade man barnet mot en försmädlig död, särskildt mot döden medels halshuggning. Dopvattnets kraft kunde ökas genom att man lade guld uti det. Äfven ansåg man, att dopvattnet förlorade sin styrka, om det användes att dermed döpa flere barn. I Wärend var det klockarens skyldighet att skaffa nytt vatten för hvarje barn.
af julpsalmen: » En jungfru födde ett barn i De nakna stenarne, som på alla håll omdag » förklingat, stiga fångarna upp och begifva Mathilda R o o s. gifva gården, se lika dystra och kväfvande ut sig till logementen för att fira julafton. Här är verkligen en skymt af jultrefnad. |ifulaftonens underbara stämning hvilar som vanligt; vinterkvällens mörker genombrytes, J&amp;Mm \ öfver staden. Decemberkvällens mörendast här och där af en sömnigt brinnande Fångarne ha i dag haft ledigt sedan klockan lykta; då och då kommer någon gående öfver 12, och de ha användt sin ledighetstid till att ' " ^^Mérfi ker, som ute på landsbygden lägger gården, ibland någon af befälet, ibland en fånge, efter bästa förmåga pryda logementen. De sig tätt kring skogar och stigar, skingras här af alla de tusentals ljus, hvilka göra gatorna hvars hvitgrå dräkt spöklikt framskymtar i dunknakna otrefliga rummen se också nästan in-, nästan lika upplysta som under dagen. Mänlet. Här är allt så olika emot därute, — - så bjudande ut, upplysta som de äro af ljus, hvilka, niskorna strömma af och an; i butikerna råder stilla oeh tyst, så dödt. Eodast de stora, gnistjulen till ära, ha ersatt de vanliga lamporna. feberaktig brådska, kunderna vimla om hvarrande vinterstjärnorna, 3 o m lysa öfver den En del af fångarne ha förstått att göra det rikandra, ifriga att bli uppassade, stora sändningar mörka gården, äro de samma här som därute. tigt jullikt omkring sig; liksom i kyrkan försöka Medan jag står och ser mig omkring, blir af paket skickas åt olika delar af staden. Men så småningom upphör den ifrigaste här plötsligen lif och rörelse. Från logementen rörelsen på gatorna. Stunden, då julljusen skola i straffängelset, som upptager södra och vestra tändas, nalkas; alla de, som ega ett hem, begifva sidan af gården, från östra porten, som vetter ' &lt;€ ' M i k sig dit.
Men deremot finnér jag intet skäl, att, såsom Utskottet jemväl tillstyrkt, öka lönen för Herr HofCancelleren till lika belopp, som för Herr JustitiaeGancelleren eller StatsSecreterarne. I afseende på Embetets vigt och betydlighet kan HofCancelleren icke sältas i bredd med StatsSecreterare eller JustitiaeCanceller. Han är egenteligen icke annat än en slags Vicarius eller Adjunct åt SlatsMinistern för Utrikes Ärenderne, och har ingen direct ståndpunkt, som StatsEmbetsman. Då hans Embete således icke är af den egenskap, att det i ordets rätta bemärkelse inverkar på Riksärendernas gång Den 19 Maji e.. m. 3oi och förvaltning, hör ock den lön af 2^36 R:dr 32 sk., inberäknadt 260 tunnor Spannemål, som nu åtföljer Embetet, icke höjas. För fem Herrar RevisionsSecreterare, hvilkas antal borde ökas till 6, bar Utskottet föreslagit en löneförhöjning från 1260 R:dr till 1600 R:dr för hvardera. Äfven desse Embetsman hafva ganska magtpåliggande Embeten, och fullkomligt lika sa mycket, om icke mera att göra, än JustitiaeRåden. Icke nog dermed, att RevisionsSecreterarne skola utarbeta, bereda och i Högsta Domstolen föredraga de till Kongl. Maj:t inkommande talrika och oftast lif och välfärd rörande JustitiaeÄrender, de skola äfven ansvara för Expeditionernes enlighet med Protocollet, och hafva band öfver deras utfärdande. Undantagandes rösträttigheten och ansvarigheten i Grundlags väg, skiljer sig RevisionsSecreterareEmbetet föga eller intet från StatsSecreterareEmbetet; och på sådan grund synes ock rättvisa samt billighet fordra, att föga skillnad i lönen bör äga rum. Jag anser det alltså vara en ovilkorlig skyldighet alt föreslå, det lönen för hvardera af de 6 RevisionsSecreterarne liöjes ifrån det nuvarande alltför ringa beloppet 1260
För min del anser jag att i detta afseende domaremagtens meddelade beslut bör ovilkorligen lända till efterrättelse. Skulle deremot sedermera anledning förekomma, att framställa någon annan anmärkning än den, som redan blifvit af domaren afgjord, såsom t. ex. att den ifrågavarande personen ej uppnått före - 430 Den 10 December f. m. skrifven ålder, eller vore under konkurs, eller förklarad ovärdig medborgerligt förtroende m. m. d., så eger Ståndet ostridig rätt att till pröfning upptaga hvarje så beskaffad anmärkning, som icke redan blifvit af domaren pröfvad och afgjord. Ropen på propos. förnyades. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Ingen kan vara mera öfvertygad än jag om nödvändigheten af att respektera domaremagtens beslut, äfvensom derom att ingen kollision bör få uppkomma mellan de begge statsmagterna. Dock måste jag i detta afseende vara af olika tanke med de talare, som yttrat sig för förslagets antagande. Jag vill påpeka en omständighet, som ännu icke blifvit här antydd. Det är nu icke fråga om sådane mål, som äro afgjorda af domaremagten, utan om sådana, som äro beroende på pröfning utaf någon af de i 19:de §:n R. O. omförmälde myndigheter. Det kan nu ganska lätt hända att, efter ett val, detsamma öfverklagas. Det oaktadt, godkännes valet af vederbörande myndighet. Domstolen deremot godkänner de gjorda anmärkningarne. Frågan kommer till ett Riks-Stånd, och då är det hårdt att, enär detsamma är öfvertygadt om motsatsen mot domstolens beslut, det ej skulle kunna upptaga och afgöra frågan. Då jag anser §:n hvarken nyttig eller nödvändig, kommer jag att rösta för afslag å densamma. Frih. Stjernstedt: Hr von Koch har både offentligen och enskildt yttrat, att en till domstol hänskjuten fråga måste af domaremagten h. o. h. afgöras. Denna § medgifver icke detta. Stånden hafva icke i ifrågav:de afseende någon afgörande rätt. För min del anser jag, att man ingalunda bör gå in på en sådan grundlagsförändring, utan heldre vänta tills någon bättre blifvit framställd.
Herr Istorstenstolps, Austers, Det wore wist lycksalig! och hedrande för menstligheten, om icke strafflaaar ens bchöfdes och ar det likaledes Lagstiftarens skyldighet att wid deras stiftande icke lata hamdcn inrymma sig; me» ä andra sidan, huru fällt wore dct ock, om icke nägra strafflagar ens behöfde päkän as. Dä nu sä ar, akt Negcringsformcn stadgar en dylik Lags stiftande, böra wi, ehuru för det närwaraude, under denna Konungs tid, säkre, dock icke förgäta, hivad i fornliden handt, och witz deras Den i4 November. ?o§ deras stigande förnämligast ä7ida följderna af uti Lenna och flera § § sn,ponerace gröne fel, af da Ler nämnde Konun ens och Skeris Högsta och HZ, gre Embetsman. Dea nyst talande warda Lepam» ren, afsty-k-r iörwiSning tilt Fästning och förestår mistning .st Embete': härutinnan kan jag mig icke förena. Ty om någonsin der more att befara hwad flere § Z u i denna strafflag »örutsatta, i synnerhet örn en sadan Embetsman, som närmast omgifwer Konungen, eller i ett eller annat fall ar skyldig att räsa hniom, ffulle tillstyrka eller befordra, farm icke pä allt möj igt fatt söka förekomma och hindra det, som kunde beröfva en swensk oskyldig rmderiate defl personliga frihet och säkerhet, eller annat, som störer dest hufmudsakeliga walford; dä tror jag atk tjenstens förlust icke är tillrackelig, uäx kan hända den wäldförde Medborgaren sitter inom galler och murar, eiler dä hans och'ofta en hel families timliga Välfärd, pä sätt jag nämnt, genom en Embetsman pericliterat.
Betänk att efter en så lång enslighet, denna stund är er af Himlen beskärd att ändra edert öde! Ni öfvervinner min ståndaktighet... Ert nit, ert stånd, den dygd som i ert tal framlyser... allt segrar öfver den fruktan, det misstroende, som olyckor alstrat i min själ... Ja, jag tror att Himlen, som pröfvat mig, utvalt er till min tröst, utsett er att återge mig den makas hjerta jag älskar. Vet då, (med darrande röst) vet då, att den yngling som älskade mig... den unga man, som min vän beskyddade, men som jag sedan mitt giftermål aldrig sett... har allt att vänta af min mans godhet eller vrede... att han är honom genom blodsbandet på det närmaste förenad. Döm sjelf om jag bör rädas att honom upptäcka! Det är... Grefven af Belmir, Casanos brorson. T HEOTIME lyfter sig från stolen med båda armarna utsträckta och med E LVIRE efter en paus. Elvire! ett skri säger: Mitt namn E LVIRE med häpen förundran. T HEOTIME faller med samma skri tillbaka dånad på stolen. Vid fallet skrider hans hufvudbonad tillbaka och lemnar hans ansigte helt bart. Det är hon! 121 E LVIRE stiger opp att hjelpa honom och kastar slöjan af sig; men honom och säger med ett anskri: då hans hufvudbonad blottat hans ansigte, känner hon igen Belmir! O Gud! Belmir! (Hon faller dånad för hans fötter.) T HEOTIME återkommen från sin svimning, stiger opp och lyfter, under Elvire lefver! och det är min åsyn som ger henne döden? Belmir Är det en dröm? Belmir Himmel! Är det nog? E LVIRE . Elvires tal, henne opp i länstolen. (Hon lyfter sitt hufvud från stolkarmen och lägger sin knä, och säger med ömhet:) högra hand på Belmirs axel, som ligger för henne på Belmir! Är det du?
Enär, såsom redan är sagdt, man liar anförda exempel uppå, dels att det kan lyckas att blott uppå egna, i öfrigt obestyrkta uppgifter erhålla Konungens Befallningshafvandes förord till expropriationsrätts vinnande samt pä dylika handlingar Kongl. Maj:ts sanktion, dels att Läns-styrelsen icke alltid besitter all den noggranna kännedom om hvarje landsbygds inom länet lokala och inre förhållanden, lifsvilkor och behof, sorn likväl äro nödvändiga att känna, för att tillförlitligt och till allmänt gagn kunna bedöma frågor af så laggrann beskaffenhet, så ingripande i egande-rätten, som expropriationsfrågör äro, så föranledes jag att hos Rikets llögloflige Ständer vördsamt anhålla, det Rikets Ständer ville besluta det tillägg i Kongl. Förordningarne af åren 1845 och 1854, om jords och lägenhets afstående till allmänt behof, att för erhållande af Kongl. Maj:ts nådig» tillstånd till lösen medelst expropriatiön af jord och lägenhet fordras, att såväl vederbörande jordegare som kommunen, inom hvars område jords eller lägenhets upplåtelse sökes, blifva genom Konungens Befallningshafvandes försorg hörde och de särskilda förklaringarne, jemte Konungens Befallningshafvandes yttrande i ämnet, tili Kongl. Majit insända, för att, jemte ansökningen om upplåtelsen, komma under nådig pröfning. Till denna min motion bifogas ett utdrag af Protokollet, hållet uti allmän, lagligen utlyst sockenstämma med Jerfsö församling den 28 April 1861, och får jag utbedja mig tillåtelse att till Utskottet, som kommer att behandla motionen, inkomma med vidare handlingar, som skola närmare upplysa samt bestyrka, hvad i motionen är andraget. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 26 November 1862. Julius Brun, jv$ in. Äf Herr Brun:
Götheborg: dess befrielse från sterbhusafgift erläggande bil. G. 54, 209, 35o. „ Chalmerska Technologiska Skolan derstädes, angående . 87. „ lån till hamnbyggnad 3i3. Götheborgsoch Bohus Län: inrättande af en Correctionsanstalt derstädes 119* B. Haga Lustslott: Statsanslaget derför . 79. Hallands Infanteri-Bataillon: tillökning i befälet 81, 215. Halldin, Häradsskrifvare: ansökning om befrielse från betalning af Kronofogden Hoflings uppbördsbrist . 43^* Hammars uddar: broanläggning deröfver 240. Hammarskatts-taxering af Jernbruken i Småland bil. B. 54* Hamn, Warbergs: dess förbättrande . *22. Hamnbyggnad, vid Cimbritshamn, anslag ia3. „ vid Ronneby Köping, anslag . ., *a4* ■4 Betis N:r. Hamnbyggnad vid Wadstena, anslag . 73. „ vid Ystad, anslag . 177, , vid Götheborg, lån . 313. 1 land penningar: H. K H. Kron-Prinsessans 7g. Hemmansräntor; förändring och reduction deraf, angående . 273, 3g3. „ i Rådmansö och Frötuna Socknar: lösning, angående 243. Herjeådalen: ansökning att få betala undsättnings-spanmål efter landskapets markegångspris .. 297. Hertzman, Lands-Kamererare: pension för honom 89, 222. Hjelmare Canal och Slussverk: Directionens deröfver ansökning, rörande afsättande af reparationsfond, såsom vilkor för afskrifning 876. Hingsthållning: ersättning för sådan till Rusthållare i Elfsborgs och Skaraborgs Län 86. Hofhållning: Kongl. Maj-.ts ... 79. ., II. K. II. Kron-Prinsens . ibid. IIof-Rätl, Krigs: öfverflyttning af löner å Indragnings-Staten . 8t, 218.