Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Leckö slott ocb kungsgård måtte såsom lustslott ställas till H. M. Konungens disposition. Bijölls. N:o 34, i anledning af väckt motion, angående befrielse för en del hemmans-egare på Gottland från skyldigheten att leverera ved till den s. k. krono-kalkugnen i Wisby. Bifölls. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer om förnyadt anslag till lagberedningen; hvilket utlåtande godkändes. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets: Utlåtande N:o 5, öfver väckt fråga om indragning af så kallade ordonnanser hos befälet vid Kongl. Maj:ts flotta; Bifölls. och Betänkande N:o 6, öfver väckt fråga om upphörande af rättighet för riksmarskalks-embetet att reqvirera biträde af båtsmän. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden: N:o 31, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående öfverlåtande till Malmö stad af mark, tillhörande f. cl. Malmö fästning; Bifölls. ]N:o 32, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposiston, angående afskrifning af ett aflidne majoren J. Wernbergs sterbhus-delegare ådömdt ersättnings-belopp för en vid Götheborgs artiileri-ammunitions-förråd yppad balans; Bifölls. N:o 33, i anledning al väckt motion, att Leckö slolt och kungsgård måtte såsom lustslott, ställas till Hans Maj:t Konungens disposition; Bifölls. 44 Prot.-utdrag den 2 Februari 4848. N:o 34, i anledning af väckt motion, angående befrielse för en del hemmans-egare på Gottland från skyldigheten att leverera ved till den s. k. krono-kalkugnen i Wisby. Bifölls. S. 13.
Ofta, mycket ofta ser det ut, som om barn och unga människor vore idel egoism, och som om det vore nödvändigt att först själf bli far eller mor, förrän man får upp ögonen härför. Men fortfölja vi tanken vidare, så måste vi medgifva, att föräldrarne, och i all synnerhet vi mödrar, själfva bära skulden för detta. I vår öfversvallande kärlek och i vårt behof att göra lifvet ljuft och lätt för våra barn uppfostra vi dem till att bli egoister. Kvinnornas arbetsfält. jedanstående tabell, som utgör ett utdrag ur skattelängderna i England, visar, i hvilken förvånande grad kvinnor i detta land inträngt i det allmänna lifvet, och med hvilken framgång de ägna sig åt sysselsättningar, som hos oss oftast bestridas af män. Begrundandet af nedanstående siffror skall må- hända uppmuntra en och annan svensk kvinna till större företagsamhet och till utvecklande af något mera kraft för att skaffa sig en tryggad ekonomisk ställning och en sorgfri ålderdom. Vårt lands lagar lägga intet hinder i vägen för kvinnans verksamhet i de fack, där hennes engelska systrar, som här nedan synes, gått före. Och den allmänna uppfattningen om hvad som är rätt och passande skulle näppeligen heller vända sig emot kvinnan eller lägga stenar i hennes väg. Tvärtom våga vi försäkra, att de som för3t I U U N resolvera sig för att göra en början, skulle röna den största uppmuntran. Den engelska » Census » för skattebelagda kvinnor ställer sig sålunda: 1881. Befattningar i statens tjänst _.
För min del tror jag icke, att R. o. Ad:s värdighet är blottställd, om de i prot. qvarstå; men jag tror icke heller, att Frih. kan anses förnärmad genom deras uteslutande. Hr Roos: Ingen skulle vara mindre än jag belåten med att hafva gått en talares yttrande i förväg, för hvars tänkesätt hvarje ledamot säkerligen bär oinskränkt högaktning; men då jag förklarat, att jag icke varit närvar, från discussionens början, och jag dessutom känner saken sådan den sig förhåller, utan impuls af andras tänkesätt, får jag blott svara Hr Dqlman, att mina yttranden på detta rum varit tillbakaliållna deraf, att jag betvifla!- min förmåga att riktigt inse sakerna, men att jag tror, att min tystnad kunnat vara lika gagnelig som den siste värde talarens många yttran 21 H. 34 Den 27 April f. nu (len. Man gagnar icke genom att tala mycket, utan genom sin voter:ssedel, och det är denna princip, som jag iakttagit och som jag äfven kommer att iakttaga. Frih. Klingspor: I anledning af den uppmaning att förklara mina ord, som Gr. Posse framställt och Hr Dalman repeterat, får jag tillkännagifva, att, hvad mig sjelf angår, jag icke kan uttaga ur prot. något af hvad jag sagt, emedan sådant skulle innebära ett medgifvande, att jag framkommit med en osanning. Jag kan så mycket mindre ingå härpå, som saken, efter min öfvertygelse, är sådan, sorn jag sagt, och då kan ingen mensklig magt förmå mig att säga, att korpen är hvit. Men då jag från början icke fastat särdeles vigt vid mina ord, öfverlemna!' jag åt R. o. Ad att göra dermed, huru R. o. Ad. finner för godt, då jag vill underkasta mig det beslut, R. o. Ad. kan fatta. Gr. Posse: Frih. Klingspors sednare yttrande sätter mig i verklig förlägenhet.
Nej <1 et är den af vår beskattning alldeles oberoende förändring i denna samhällsclass’ sociala förhållanden, hvilken i sednare lider ägt ruin, som härtill är orsaken, och som, •om deri icke i tid afhjelpes, skalf undergräfva Svenska samhällets bestånd, till hvilka politiska reformer man än vill taga sin tillflykt.— Jag vill ej nu vidröra förhållandena i städerna, ehuru upphörandet af det fordna patriarchaliskt förtroliga sambandet emellan köpmannen och hans bodbetjent, handtverkaren och hans gesäller och lärgossar, otvifvelaktig! äger sin rika andel iden nöd och fattigdom, hvaraf våra städer, oaktadt den oförminskade välgörenheten, i så rikt mått ei bjuda anblicken. Jag inskränker mig till landet och till jordbiuket, som, då frågan ar om Sverige i all - Den 20 Mars f. m. mänhet, i vigt öfverstiger alla andra näringar sammanräknade. Fordom kände man icke der förhållandena af statdrängar oell backstugusittare. Den icke sjeifägande allmogen brukade annans jord, såsom landbo eller jordtorpare. Jag vill visserligen icke bålla något loftal öfver det gamla liofverisystemet; det ägde många brister, medgaf många förbättringar, men det ägde åtminstone förtjensten att lemna ett tillfälle för den flitiga, att genom eget arbete kunna förbättra sin ställning, och vid sin död i kreatur, inventarier o. s. v. lemna enka och barn någon tillgång, och om mannen och fadren uppfört sig troget och väl, kunde lian den tiden i allmänhet påräkna, alt husbonden skulle lemna dem odrifna Meli hnrudnnt är förhållandet nu, särdeles under de sednasle åren? Uti vissa provinser försvinn alandtbönder och jordtorpare mer och mer.
Tårar fyllde den gamle mannens ögon. Med darrande och af rörelse qväfd stämma uttalade han sin välsignelse. “Herren hålle sin hand öfver dig och bevare dig. Om det ej är hans vilja och råd för dig att du skall blifva lycklig, så gifve han dig åtminstone ett ödmjukt och undergifvet sinne och bevare dig för bitterhet och knot!“ “Det var en sorglig välsignelse, fader.“ “Måtte Herren i nåd höra min bön, jag kunde ej annorlunda.“ “Kom, Blända“, sade otåligt Halfdan. “Vi behöfva ingens välsignelse. Vår egen kärlek helgar vårt förbund och betryggar vår lycka.“ Mannen. “Vill du gå ut och gå en stund med mig, Halfdan? Jag har sutit inne hela dagen och har nu en så stygg hufvudvärk att jag omöjligt kan somna förr än jag får taga en promenad.“ “Hvarför gick du ej ut medan det ännu var dager?“ “Emedan jag hela dagen har varit sysselsatt med att sy gardinerna till ditt rum färdiga, som du ville ha uppsatta till din herrmiddag i morgon.“ “Men hvarför i all verlden gjorde du det sjelf?“ “Hvem skulle annars gjort det? Tror du ej Sara har annat att göra?“ “Men du kunde väl leja en sömmerska.“ “Men det kostar pengar, Halfdan. Om vi skulle leja för allt som ej Sara hinner med, så skulle ej dina inkomster förslå långt.“ “Men det är ju alltför illa att du skall sitta sjelf med sådant och skaffa dig hufvudvärk och sedan gå ut så sent på aftonen. Och just nu är jag som bäst sysselsatt med mina studier. Kan ej Sara gå med dig ut?“ “Sara har hela dagen varit sysselsatt med tvätt och har nu lagt sig att sofva, alldeles uttröttad. Men det är detsamma, gör dig för all del intet besvär, jag stannar nog inne.“ “Det skall du visst icke göra, men om du går af och an på gatan här utanför, så tror jag icke du behöfver vara rädd att något skall hända dig. Jag skall titta efter dig genom fönstret emellanåt.“ “Du är alltför god.
St. autoriserat. fullmägtige till öfverlemnandet af brcoreglementet till K. M. Hvad beträffar PresteSt:s sednare inbjudn, kan jag ingalunda neka, att jag delar slutet af den åsigt, Hr Hjärne yttrat, nemi. att, så vidt R. o. Ad:s värdighet medgifver, antaga den försonliglietsanda, sora jag tror finnas i PresteSt:s inbjudn. Jag har dock för mycken aktning för de 4 RiksSttn, för att lika med Hr Hjärne kunna tro på möjligheten af cn sådan åtgärd, att nemi. ett Stånd skulle vilja paralysera grundlagen. Derföre, utan att göra någon uppmaning till dem, som begärt inbjudn. på bordet, hemställer jag, om vi ej i ett sammanhang kunde afgöra begge inbjudningarna. Hr Stuart: Den af Gr. Frölich yttrade sats, att de, som ej understödja hans motion, ”söka bortraisonnera liela banklagen,” har synts mig vara af den beskaffenhet, att den icke borde obestridd qvarstå i våra prot. Jag har derföre ansett mig böra tillägga några ord till hvad jag redan i det-ta ämne yttrat. Det kan aldrig hos mig uppstå någon benägenhet att vilja eller söka bortraisonnera våra allmänt gällande lagar, ehuruväl, enligt den nu vunna erfarenheten, det vore högst önskvärdt, att vissa af dessa lagar aldrig blifvit stiftade, hvarigenom man möjligen undvikit dessa grundlagsstridiga anspråk och dessa ihärdiga försök att paralyserd grundlagens uttryckliga föreskrifter; men det torde böra medgifvas, att man kan tyda en lag på ett sätt, stridande mot Gr. Frölichs önskningar, utan att derigenom ådagalägga något bemödande att bortraisonnera samma lag. Jag liar 22 II. ' 35 I De n a3 M a j. Ufven med min röst bidragit till nu var. banklag; men det var mig då omöjligt att förutse, det man åt denna lag skulle vilja gifva en sådan tydning som den, hvilken nu förklaras vara den enda rätta.
Sedan denna utgång var gifven, var det Const.Utsk:s ovillkorliga pligt att utarbeta ett detaljeradt förslag, grundadt på den samfällda valrätten, d. v. s. på en valrätt utan afseende på stånd. Att bedomina beskaffenheten af detta arbete tillhör ej mig såsom ledamot af Coust.Utskottet. Pä sätt reservationerna utvisar, har jag dock i åtskilliga vigtiga punkter varit från pluraliteten skiljaktig, hvilket ådagalägger att icke heller jag anser Utsk:s arbete utan fel och brister. Men, mine herrar! längre än att med helgd åt en lagligen godkänd grundsats söka undanrödja dessa fel och brister sträckte sig ej vår lagliga rätt. Att nu bestrida riktigheten af den samfällda valprincipen och förklara ett derpå grundadt förslag oantagligt, sedan denna grund är antagen, är icke blott logiskt orimligt, utan stridande mot de första villkoren för en laglig behandling af ett ärende. Jag måste således på det högsta beklaga, att R. o. Ad:s ordförande medgifvit, och Ståndets majoritet sanctionerat en så uppenbar olaglighet. Jag vill välja ett exempel. Om t. ex. vid votering enl. 71 §:n Reg.Ftn angide grunderna för bevillningen det skulle inträffa, att tre Stånds majoriteters åsigt blefve i det förstärkta StatsUtsk. underlägsen och af StatsUtsk. ett Stånds åsigt gillad — skulle väl de tre Stånden då äga rätt att, med protest mot denna grunden, förkasta hvarje åt desamma gifven tillämpning, d. v. s. besluta att icke utgöra någon bevillning? Och skulle ett mera revolutionärt steg väl kunna af RiksStms talmän och majoriteter vidtagas? Förhållandet har emedlertid — jag upprepar det — varit precist enahanda i denna sak. Den samfällda valprincipen var antagen och derå hade således måst gifvas en tillämpning, såvida våld ej skulle begås emot grundlagen.
Återstoden af den bevillning, som, enligt Rikets Ständers Bevillningsförordning af den 22 Oktober 1848 samt Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse af den 10 November S8mma år, skall utgöras, bör, likasom den allmänna bevillning, hvilken Rikets Ständer vid inneva - Sluts-U/skottels Memorial, N:o 341. 5 randi' Riksdag sig åtagit, till Riksgälds-kontoret levereras i den ordning och på det sött, förfaltningarne föreskrifva; hvarjemte ännu utestående restantier å de förflutna årens bevillningsmedel höra, i den mån de varda indrifna, komma delta verk till godo. § 150. De för stämpling af spelkort och tidningar stadgade algifter ingå likaledes till Riksgälds-kontoret, hvarest slämplingen af de i hufvudstaden tillverkade kort samt derstädes utkommande tidningar verkställes, och hvarifrån vederbörande fromma stiftelser sedermera erhålla dem tillei kända andelar af troi tstämplings-afgiften. § 151. Till Riksgälds-kontoret aflemnas, hädanefter likasom hittills, de köpeskillingar, hvilka, vid Kronan behållna hemmans samt rekognitionsoch Kronans öfriga disponibla skogars försäljande til! skatte, varda erlagda. 8 152. Äfvenledes eger Riksgälds-kontoret att emottaga de auktion smedel, hvilka kunna inflyta för Kronan tillhöriga och för Kongl. Flottans i Carlskrona behof eller förra allmänna Magasins-inrättningens räkning icke inköpta hus i städerna, så vida ej dessa medel blifvit af Rikets Ständer för serskildt ändamål anvisade. § 153. Vidare skola till Riksgälds-kontorets disposition öfverlämnäs de medel, hvilka, till följd af anmärkningar vid räkenskaperna öfver alla till detta verk ingående allmänna utskylder, äro eller blifva levererade. 8 154.
I okunnighet om de öfrige Ståndens beslut i ämnet kunde R. o. Ad. då icke aflåta någon skrifvelse; men nu hafva emedlertid de öfrige Stånden gillat Utskis förslag och i öfverensstämmelse dermed hafva de till K. M. ingått med underd. skrifvelse. Då likväl deras beslut icke öfverenstämmer med det. som 3f R. o. Ad. blifvit fattadt, anhåller jag att R. o. Ad. måtte till K. M. aflåta en, i öfverensstämmelse med dess ofvan anförda beslut varande skrifvelse, samt åt Riddarh.-' Utsk. updraga att inkomma med förslag till densamma. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtmrs propos. härpå. Detta förslag begärdes på bordet. Företogs pröfningen af StatsUtsk:s d. 29 och 30 sistl. Juli på bordet lagda Memorial N:o 97, i ani. af RiksStins beslut, ang:de 4 Den X Augusti f. m. do i Utlåt N:o 62 behandlade frågor om utförande af föreslagna jernvägsstamlier och anvisande af dertill erforderliga medel. Hr Gr. o, Landtm, framstälde, att R. o. Ad. torde finna nödigt, att detta Memorial blefve punktvis föredraget, likväl så att de voter:spropos:r, hvilka hade afseende på samma punkt i Utlåt. N:o 62, blefvo för R. o. Ad. på samma gång föredragne. Härvid anmälde sig och yttrade Gr. Sparre, Erik: Vid den hastiga föredragningen fattade jag icke orsaken, hvarföre detta Betänk, skulle sammanbindas med Betänk. Såvidt jag känner hafva R. St:r redan fattat sina serskilda beslut i jernvägsfrågan och voter:spropos:ne torde vara upstälde i öfverensstämmelse med dessa beslut. Jag anhåller således, att Betänk, måtte punktvis föredragas i den ordning punkterne förekomma. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Gr.
Kommandoexpedition, icke kunde anses som befordran till tjenst med lön på rikets stat, utan varit åtföljda eudast af arfvode, hvars tillökning för den med år 1858 ingångna atatsregleringsperioden icke borde, emot ordalydelsen i högslberörda nådiga Rref af den 22 Mars 1826, inverka på klagandens rätt till ifrågavarande sekrelerarearfvode, genom nådigt Bref af den 1 Oktober 1858, med upphäfvande af Kongl. Stats-kontorets beslut, förklarat Widbom berättigad att för sistnämnde år och så länge någon förändring i berörda förhållande ej inträffade, årligen uppbära nämnde sekreterare-arfvode, i riksmynt utgörande 372 R:dr 50 öre. Enär, enligt Revisorernes åsigt, 1826 års Kongl. Bref borde sålunda förstås, att Widbom, i samma stund han af Statsverkets medel, vare sig genom lön eller arfvode af ständig natur, erhölle aflöningsförmåner, öfverstigande det belopp, han vid afskedet från sekreterare-befattningen vid Öfver-Hofjägmästare-embetet innehade, skolat afstå från det honom för denna tjenst tillagda arfvode, och en sådan förändring i afseende å Widboms löneinkomster väl måste antagas hafva inträffat vid 1858 års ingång, då han kommit i åtnjutande af en till 1,000 R:dr Runt förhöjd aflöning såsom Registrator i Landtförsvars-departementels Kommando-expedition, ansågo Revisorerne att ifrågakomna sekreterare-arfvode med sistnämnda år bort indragas; dock att, i händelse atlönings-förhöjningen för registrators-tjensten komme att upphöra, meromförmälda sekreterare-arfvode då kunde Häradshöfdingen Widbom ånyo tilläggas.
Utskottet har vid handläggningen häraf tydligen insett de skäl, Sorn Memorialets författare anförer för nyttan af landsvägars förkortning, med iakttagande af de uti Me. morialet upptagna villkor; Men då Utskottet ej mindre vid granskningen af de författningar, som röra detta ämne, funnit dem icke innehålla något, sorn kan lägga hinder i vägen för det gjorda yrkandet, än ock af flera samlade erfarenheter har sig bekant, att på flera ställen å serskilda orter en sådan förkortning blifvit vsrkställd, dels af Bylag, dels af enskilda personer, samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, då anmälan af en sådan förändring skeft, långt ifrån att motarbeta densamma, derest ej lagliga hinder dervid mött, alltid sökt att befordra ett så nyttigt företag; Och enär härvid dessutom tydligen följer, att. efter verkställandet af en sådan förkortning, väghållaren, Som då ej mera behöfver underhålla det ganda, härigenom onyttiga vägstycket, till godo njuter så stor minskning i väghållningen, som genom skillnaden emellan det förra och det senare vägstyckets längd uppkommer; Alltså finner Utskottet ej anledning att tillstyrka något tillägg till hvad Lagen i detta afseende stadgar, då ett sådant tillägg af„ hvad Utskottet nu anfört torde finnas öfverflödigt; Hvilket dock till Riksens Ilöglofl. Stånders egen pröfning JSpsp, och JLkonJ^Utsk. Bctclnkanden, vördsamt ofverl emnås. Stockholm den 36 Ja* nuari 1818. N:r 24, Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Yttrande angående ett Spann em ål silla g azins inrättande i Borås. Ifrån Hedervärda Bondeståndet har uti P10- tocollsUtdrag af den 2dra nästHdne Januari ett Memorial af RiksdagsFullmägtige A. Danielsson och Olof Håkansson från Elfsborgs
St:r, vid i8a3 urs Riksdag, beslutat det villkor, vid mindre Creditivets lyftning, att de utomordentliga behof och föremål, i och för hvilka, de summor, som deraf uttagas, ansetts erforderliga, skola fullständigt uppgifvas och en summarisk Redovisning deröfver upprättas; Likväl, och enär detta heslut icke blifvit åberopadt eller innehållet deraf omnämndt uti den slutliga LSkrifvelse till Fullmäktige i R:g:sContoiret under d. 16 Dec. 1823, hvari R. St:r, genom deras Statsutskott, med anledning af 63 §. i 1809 års RegeringsForm, anordnat det mindre Creditivet, att, vid utomordentliga tillfällen och behof, uppå K. M:ts Nådiga tillkännagifvande härom, från R:g:sContoiret utbetalas, hvaremot R. St:r, enligt i3 §. af 1823 års Riksdags-Beslut, Jemnat till rättelse det af K. M:t i Nåder meddelade förklarande, att K.. M:t, i afseende på Creditivens begagnande och Redogörelsen derföre, vill noga iakttaga hvad 63 och 64 §§. RegeringsFormen samt 3o och 68 §§. Riksdagsordningen i detta afseende föreskrifva, utan medgifvande af sådana villkor och föreskrifter, som deremot kunna vara stridande, hafva Revisorerne funnit, det Fullmäktige, under saknad af bestämd föreskrift om fortfarandet af det villkor, som R. St:r i förstnämnde måtto stadgat, icke kunde anses, genom ifrågavarande Creditiv-summas utbetalning, hafva underlåtit något, som dervid blifvit dem till iakttagande ålagdt. — Då Hrr Revisorer likväl af ofvannämnde förhållande icke säkert kunnat bedöma, huruvida, med tillämpning af förenämn - Beta nlanden. 367 de Grundlags-ställen, R. Stms fordran af föremålets uppgift och summarisk redovisning, såsom villkor för mindre Creditivets lyftning, må anses vara eftergifven, eller böra fortfara, så glafva Hrr Revisorer hemställt, om icke R.
1,000 r:<lr årligen, hvilket, ehuru utgående blott till innevarande riksdag, likväl blifvit i den ordinarie staten För Sund hets-kollegium med medicinalstaten å Bale hufvudtiteln inbegripet, måtte fortfarande derå uppföras, att under enahanda förbehåll som hittills utgå,- och hafva Rikets Ständer, på dessi» af E. K. M. anförda skiil, beviljat ett årligt anslag af 1,000 r:dr att, under den tid, för hvilken nu verkställda statsreglering blifver gällande, och emot förut stadgade vilkor, fortfarande utgå för den i Stockholm stiftade pharmaceutiska läroanstalt. 8:o Carolinska Medico kirurgiska institutet. a) E. K. M. har, jemte begäran, att det af Rikets Ständer vid sista riksdagen beviljade och i medico-kirurgiska institutets stat, ehuru endast till detta riksmöte, uppförda årliga anslag af 1,600 r:dr till arfvode åt en Professor i kliniken för barnsjukdomar, måtte, med afseende å vigten af en sådan profession och det serdeles gagn, den redan medfört, varda å ordinarie stat upptaget, äskat, att på samma stat måtte uppföras dels 333 r:dr 16 sk. till lön åt en kirurgie-adjunkt, såsom högst behöflig för den dagliga undervisningen och praktiska handläggningen af kirurgiska operationer, och dels 1,600 ralr till lön för en professor i pathologiska anatomien, hvilken vetenskap i sednare tider fått den utsträckning, att vid de flesta praktiska läroanstalter en profession för densamma blifvit inrättad. Då den kommitté, hvilken fått sig uppdraget att framlägga förslag Lill förbättrade lagar för universiteten i allmänhet, jemväl torde komma att afgifva en bestämd plan till den medicinska undervisningens ordnande och föreslå en förändring i sättet för denna undervisnings meddelande, hafva Rikets Ständer i betraktande deraf, att institutets stat årligen uppgår till 16,587 r:dr, deraf sju Professorer njuta aflöning, och torde vara tillräcklig för ernåendet af det med denna inrättning afsedda ändamål, ansett sig icke kunna i vidsträcktare måtto bifalla E. K.
Det kan wäl synas, som de kormslketer, hwilka Herr Baron kmmk. föreslagit til iakttagande da Rustoch Rotehållare skulle sammankallas lil hörande i frågor om förändringar uti deras eontraÄer, wore til en del öfwerflödige; men erfarenheten har wisat, huru Rustoch Rotehållare ivid dylike tilfällen blifwit behandlade, och at deras vfwerläggningar warit rätt ofta ingen ting mindre än frie. k^ulraten hafwa blifwit, al de, emot mängas ofta de flestas nekande, ansetts bifallit de gjorde ?ropo8icic>ner. Jag får derföre förestå, ar Urskottet marte anmodas prcheÄoiA, huru hädanefter bör förhallas, när sadane ?ropn8irioner blifwa Utgörande; hwarwid åtminstone til de fleste delar och sine grunder Herr Baron kunell upgift synes böra följas. I alla fall bör en förändring j LontrEsr icke blifwa antagen för längre tid än til nästa Riksdag, och dä framläggas til Riksens Ständers gillande. Dä det nu brukeliga romontoring-sätt för O-rvallerio-Regemenrerne sä mycket klandras, mätte wäl nägot annat upfinnas, och sä wida Utssoklel ej kan upgifwa nägv! bättre än dee 1424 Den zo Mars. af Herr Baron linnck föresiagne, detta, åtminstone i der närmaste/ följas. Widkonmiande KxL,eiris-Mören, sa hafwa ärligen er Regementsaf n dagar och 2:ne Oompagniu-Mören, er om wären och er om hösten, hwardera af z dagar, blifwir hällne. I sednare tider har man sammanflagit de 2:ne fed, nare med Regemenrs-Möter, hwarigenom de af i? dagars längd upkommir.