Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland våra samtida känner sig ingen hugad att kröka rygg vare sig för den ene eller andra, och den som vill imponera med glänsande guld eller glänsande namn, gör sig blott själf löjlig. Om någon ber mig till sitt bord, är jag redau förut öfvertygad om, att han skall bjuda mig på det bästa han kan; därför är det helt och hållet öfverflödigt, ja, dumt skryt, om världen helt högtidligt försäkrar mig, att ostronen äro direkte från Ostende och bananerna från Algier; att hans champagne kostar så och så mycket, att cigarrerna äro hämtade från H a - vanna enkom för hans räkning o. s. v. Berömmet, i fall sådant skall komma i fråga, bör öfverlämnas åt gästerna. Ä r någon af tjänarne fumlig vid serveringen, så må värdfolket akta sig att göra väsen af saken och därigenom göra den arme syndaren ännu mer tafatt och förvirrad. För att undvika dylika missöden, bör man äfven i djupaste hvardagslag tillse, att tjänaren eller tjä- narne uppföra sig korrekt vid serveringen. Äfven skola de alltid vara omsorgsfullt klädda. Betjänten bör helst uppträda i svart kostym, och ovilkorligen skall han begagna handskar eller vantar. Så snart alla tagit plats vid bordet, ut„ breder en hvar sin serviett öfver knäna. Seden att stoppa ena snibben i halsutringningen tyder på den fula ovanan att föra stora laddningar af mat till munnen, till följd hvaraf hälften stannar på vägen. Jag var bekant med en äldre herre, som hade gjort en uppfinning, hvilken han var mycket stolt öfver: så snart han hade satt sig vid bordet, framdrog han med mycken ostentation ett etui, uti hvilket befann sig ett snöre, i hvardera ändan försedt med en liten silfverhake. Snö- ret lades kring halsen, och därvid fasthakades servietten, hvilken efter hvarje rätt allt mer och mer liknade en landtkarta, och hvars anblick slutligen helt och hållet förjagade de andras matlust. Ingen uttalade heller den önskan att än en gång sitta vid samma bord med den lycklige uppfinnaren. Likaså obehaglig är hos mångeu ovanan att smacka och sörpla, när de äta. En med rätta utdömd sed är alt lägga tandpetare på bordet.
Af min fader hade jag ärft hvad han säkert aldrig klädde i namn, ett slags idealiserande åskådningsförmåga, som vårt lif på sjön sedan i öfrigt gaf rikt uppslag till. Af min förträffliga mor ärfde jag en bestämd realistisk rigtning och på det viset kom jag att tillhöra båda dessa sferer. Jag var väl omkring åtta eller nio år då behofvet att flytta diktverldens små barnsliga alster från dess inre verkstad ned på ett papper började att göra sig gällande. Härtill fans för mig blott ett råd. Jag passade på då kontorstimmarne voro slut, skaffade mig nyckeln och smög upp för den långa baktrappan, hvarefter jag, väl inkommen i denna helgedom, klättrade upp på en hög pulpetstol och började min verksamhet på små afklippta lappar, troligen ämnade för något aktningsvärdt ändamål, såsom fakturor, småräkningar, etc. Men nu blef svårigheten att finna en passande början, och jag var tyvärr aldrig i stånd att hitta mera än en, »Blodröd uppgick solen». Enda variationen var den, att solen än gick upp öfver en skog, än öfver ett haf, och än öfver en dal. För att nu vara försäkrad om att ej bli öfverraskad, måste jag hitta på ett närbeläget gömställe, der, i fall jag hörde steg i trappan, det lilla manuskriptet hastigt kunde bli gömdt. Jag fann ingen bättre nederlagsplats för det nya godset, än stolen hvarpå jag satt. Den gröna bojen hade en liten rispa på sidan, der mina små rullar lätt blefvo herbergerade. Men en vacker dag råkade en min bror, som begagnade stolen, att känna sig besvärad af de växande upphöjningarna, och kom snart underfund med att stolen fått en ny stoppning, bestående af idel soluppgångar i blodrödaste färg. Nu var glädjen slut. Han kom skrattande in till min mor och berättade om fyndet. Vid detta fasliga tillfälle är jag säker att ingen sol kunde vara blodrödare än mina heta kinder, men min mor, för hvilken äfven de äldste sönerne hade en sann respekt, grundad på allvar och rättvisa, gjorde hastigt slut på uppträdet, i det hon, vänd från den darrande lilla dottern till sonen, med en viss betoning sade: »Ingen vet hvad sådant blir af. Tala derför icke med barnet om den saken.»
Inkomsterne för dessa utlemnade skogsta IFekter hafva uppgått till i3a R:dr 1 6 sk. 4 «:st., och utgifterne för skogens indelning till trakthuggning till 5a R:dr 44 s^* Således eger allmänningen en kontant behållning af 79 R:dr 20 sk. 4 i’;st. Å. de slätter, utgörande 10 tunneland, som uppkommit efter fordna kolhuggningar, är en ung och vacker löfskog uppväxt, så att allmänningen för närvarande öfverallt är beväxt med tät skog. På Öland funnos, för £:dels sekel tillbaka, utom Böda Kronopark, följande mindre Kronoskogar: 1:0 Köpings Tall om 485 tunnel, rymd. 2:0 Ramsättra, Sörby och Lindby Tallar 640^ „ 3:o Rälla Tall 598k|- „ och 4:o Strandskagen 832392- „ eller tillsammans 2,071£J tunneland. Men enligt Kongl. Maj:ts under åren 1820 och 1821, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, meddelade Nådiga befallning, hafva dessa skogar, indeldta i serskilde lotter, blifvit försållde lill enskillde, under skattemannarätt, emot köpeskilling, bestående af sex års ränta, denna sistnämnda bestämd genom auktionsanbud, som icke fick understiga 6 sk. tunnelandet, med iakttagande, att så väl köpeskillingen, som årliga räntan, skulle utgöras i spannemål, beräknad efter medelmarkegångspriset för de 10 näst före auktionen förflutna åren. Som dessa parker på flera ställen innefattade temligen stor och växtlig skog och inroparne mera afsågo den ögonblickliga fördel de kunde hemta genom skogens fällande och afytlring, än de beräknade möjligheten, att för framtiden komma ut med den årliga skattens erläggande, sedan skogen blifvit nedhuggen och föga inkomst kunde dragas af sjelfva marken, sorn till större delen bestod af ofruktbar sandmo, så stegrades anbuden ganska högt och det visade sig snart, att de årliga utskylderne för skogslotterne icke kunde utgå.
Alia de preussiska hamnarne, såsom Königsberg, Memel, Danzig, Pillau och Stettin m. 11., af hvilka Stettin ensamt har en handelsrörelse, mångfaldigt större ån hela vårt lands, hvilket bäst bevisas af denna stads oerhörda tull-intrader. Härtill komma Mecklenburg och Lubeck, så att, om såsom norm antages värdet af de åtskilliga ländernas export och import, kan Sveriges andel omöjligen ens blifva så hög, som motionären sjelf den uppskattat. Äfven om denna uppgift blifvit lagd till grund för Utskottets beräkning, hade jag mig deremot reserverat, emedan jag anser det både rättare och ändamålsenligare, om Utskottet helt enkelt stannat vid följande beslut: att när lösning s-summans bestämmande kommer i fråga, llifver en i behörig form af danska regeringen lemnad och bestyrkt uppgift på medelbeloppet af Sveriges andel i den er lagda Sundska tullen, under då sist förflutna 10 år, den enda och rätta beräkningsgrunden». Häruti instämde herr A. N. Lundh. Bilt. till R. St. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vtskollets Utlåtande, TS:o 121. 1 N:o 121. Ant. till Exp. Utsk. den 12 Juli 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vuekte motioner rörande skjulsningsbesväret. Till Utskottets handläggning hafva blifvit remitterade 24 serskilda motioner, som åsyfta, dels jordbrukets befrielse från utgörande af skjutsningsbesväret, ej allenast hvad skjutsen för resandes fortskaffande, utan ock till en del hvad kungs-, kronooell postskjutsen beträffar, dels ock beredande af lättnad i detta besvär, äfvensom andra förändringar rörande skjutsväsendet.
Svensén, J Andersson och A. Ericsson. af Herr Hierta: »Vid bemödandet, att utfinna det rätta i ett ärende af sådan beskaffenhet, som det ifrågavarande, der representanterne för tvänne läroverk framställa - Siats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 57 stalla och söka försvara hvarandra motsatta meningar, kan den med dc vetenskapliga grunderna för den ena eller andra åsigten mindre bekante svårligen undgå att med billigt misstroende till egen förmåga efterforska, hvilkendera meningen ar öfvervägande hos dem, som med en oväldig uppfattning kunna förena den största sakkännedom. Detta bör kunna antagas vara den Svenska läkarekorpsen i allmänhet, som från undervisningsverken redan öfvergått till vetenskapens praktiska utöfning, utan att vara fastade vid någondera af de ifrågavarande läroanstalterna. Så vidt min erfarenhet sträcker sig om deras öfvertygelse, synes densamma nästan utan skiljaktighet förena sig om företrädet af ett fullständigt läroverk i hufvudstaden; och detta utgör för mig en ökad anledning att instämma i Herr Björcks reservation, på grund af de skäl som af honom i sjelfva saken blifvit anförda. Särskildt anser jag icke utan vigt att fästa uppmärksamheten på ett anförande, som den för sitt ljusa förstånd och sina stora vetenskapliga insigter så utmärkte framlidne Professoren, Friherre Berzelius afgifvit i afseende på sjelfva principfrågan vid ett föregående tillfälle, då han i egenskap af ledamot i Sundhets-kollegium haft att utlåta sig deröfver, och af hvilket anförande ett utdrag förekommer i det Betänkande, som till Kongl. Majit sistlidet år afgifvits, angående den medicinska undervisningens ordnande inom riket af dertill förordnade Kommitterade.
1 enlighet med 63 §. uti Regeringsformen, kommer äfven för denna gäng, det fd kallade flora Creditivet att till utgående frän Bankan anvifas. Denna punkt hade äfven, då målet förra gången förehudes, blifvit af Ridderskapet och Adeln gillad j och förblef Ridderskapet och Adeln nu vid dess förut fattade beslut. rjtde punkten, För inlö fen af Rikets Ständers RiksgäldsContoirs Creditfedlar öppnas från och med början af näjikommande år 1824, en egen räkning uti Vexel Banken, å hvilken de till inlöfen uppföras efter det belopp, hvartill dt vid famina tid år o utelöpande. 8 :de punkten. till den RiksgåldtConioirtfs Jkuld till Bart *e?t I j Sepltmbtr «, m, 47g ken, hvarföre icke fåker tillgång finnas, hommer att vid, innevarande års Bok/lut affkrifvas och i Råkenfkaperne endaji bibehållas hvad, fedan alla enjkildas fojdringar jörfi af dragits, efter denria grund kan arifes utgöra en fåker fordran för Banken; för hvilken fordran dock icke någon ränta kommer att erläggas. Den del af det för detta dr beräknade behof af Discont-biträde från Banken, hvilken innan årets flut icke blifvit af RiksgäldsContoiret begagnad till inlöfen af då förfallne, men ouppvifade obligationer, bör dock vid flutliquid detta år beräknas fäfom begagnad; famt öfverfiyttas på RiksgäldsContoirets nya räkning med Banken öfver i vanlig ordning inf atte och utasfignerade medel; fa att deraf, i mon af behofven, må kunna fullgöras ofvannämnda enclafit uppfkjutne utbetalningar. 9-de punkten. Från och med början af näfta dr upphörer RiksgäldsContoirets hittills varande obegränfade Creditif-rätt till asfignering på Banken; men på det att
Det är vackrare, när färgskalan ljusnar uppåt än nedåt, ty det förra värkar lättare och gladare. En vacker bård mot taket, eller åtminstone en bred kant, som öfvergång till detta, är oundviklig, ifall väggen skall ge ett afslutat intryck och motsatsen till taket vackert förmedlas. Taken böra vara ljusa, lätta och tomma eller, ifall de prydas, bör detta endast ske med några stiliserade, obetydligt framträdande ornament. Ehuru de största mästare målat i tak, är detta dock i granden stillöst. Äro målningarna mästervärk, pinas man af att ej fullt och lätt kunna se dem. Och att i boningsrum hafva människor och djur öfver hufvudet på sig, borttager all lugn trefnad! Stuckornamenten äro äfven meningslösa. Det värkligt vackra är det måttligt prydda eller helt släta träeller tapettaket och – i brist på detta – ett alldeles slätt hvitt tak, dämpadt af en ton, som passar till rummets färg. De flästa nyare stadsrum vanprydas af granna kakelsugnar. Det bästa är, när man alls inte lägger märke till kakelugnen. För den skull bör den vara ljus i ljusa rum och mörk i mörkare rum. Hårdt och kallt värkar en hvit kakelugn bland fina, dämpade färgtoner. Och har vårt rum i öfrigt sådana toner, då bör man hälst själf måla öfver sin kakelugn i någon färg, som smälter samman med hela rummets ton. Är rummet hållet ljust, passa också hvita golf till detsamma. På golfvet måste man då i regeln begagna gångmattor. Och för detta ändamål äro de gamla “trasmattorna“ såväl de starkaste som de vackraste, ifall man färgar trasorna och låter dem bilda ett smårutigt eller smårandigt mönster. Vacker är också den gamla seden att strö graneller enris på de skinande hvita, nyskurade golfven. Men i rum med möbler och väggar i mörkare toner, värkar de hvita golfvens färg kall och hård. Man kan visserligen mildra den med mattbitar. Men bättre är att fernissa golfven. Detta låter sig bäst göra på nya eller omlagda golf. På gamla golf måste springorna tätas, för att ej dricka för mycket olja och för att golfven skola bli snygga. På ett nytt golf sker däremot denna fernissning mycket lätt.
Jag påstår motsatsen, samt att de fleste, lill och med bland Riksdagsmän, sällan hafva någon sjelfständig mening, utan rälla sig efter audra, för hvilka de hysa förtroende, och ofta efter tidningarne. Man lånade sina tankar från Argus, när han var i ropet, och numera gör man det från Aftonbladet eller andra tidningar. Hvartill skulle eljest de ledande artiklarne tjena, om icke för att leda allmänheten och Riksdagsmän dit man vill. Också torde man icke sällan på ett och annat RiksStånds beslut märka den inverkan Aftonbladets artiklar gjort. Jag vill icke längre uplaga R. o. Ad:s tid; utan fortfar uti min vördsamma anhållan om ålerremiss. Hr Hjerta: Jag anhåller att med några ord få genmäla den siste värde talarens anmärkt), öfver mitt förra yttrande. Möjligtvis har jag af honom blifvit missförstådd.- Meningen med mitt yttrande om de följder i politiskt afseende, som kunna upsla genom missbruket af ledande artiklar, var den, all man kan tänka sig möjligheten af en Regerings personal, som vidloge sä förvända åtgärder, att de helt och hållet stridde emot hvad en tänkande allmänhet ansåge vara rätt, och emot majoritetens af nationen önskningar, eller, med ett ord, alt man hade allt skäl atl fördöma Regeringens åtgärder. Om en sådan Regering hade ett så beskaffadt monopol till sitt förfogande, som en tidning, spridd ibland den allmänhet, som icke hade tillfälle till att hålla sig någon annan tidning, så är det klart, att Regeringen, då den icke kunde med skäl och argumenter försvara sig inför en tänkande allmänhet, skulle söka uprätthålla sig på Statens bekostnad. Detta var meningen roed hvad jag framställde. I afseende på liiAdelborgs anmärkn., att man borde ställa så lill, att den officiela tidningen kunde erhållas för billigare pris, har jag icke satt mig deremot, utan jag har endast tagit mig friheten påpeka, att, ifall man inskränkte tidningens omfattning lill hvad den bör vara, lindring uti prenumerationspriset kunde på det sätt åstadkommas, alt den uplätes på entreprenad till den som ville utgifva den för billigaste priset. Jag tager mig friheten anföra några exempel härpå, hämtade från andra länder.
Jag tror således, att, om man vill besluta sig för denna kommunalskatt, har Utsk:t beträdt den rätta banan, att nemi. först utstaka ett visst maximun och sedan gifva kommunerna en viss latitud i afseende på tillämpningen. Då redan så många skäl för nyttan af Utskits förslag blifvit anförda, inskränker jag mig endast till att anhålla om att få förena mig med dem, som tillstyrkt bifall till Utskits Betänkande. Hr Printzensköld: När man skall åberopa exempel till stöd för sitt anförande, så vore det väl icke så alldeles ur vägen att välja sådana, som i någon mån öfverensstämma med sanna förhållandet. Frih. Cederström antydde nyss, att kurhusafgiften utgår på enahanda sätt, som den nu föreslagne beskattningen. Jag fruktar att den värde Frilen häruti misstagit sig, alldenstund kommunerna ingalunda ega rättighet att befria någon enda medlem från erläggande af kurhusafgiften. Den skall utgöras af hvarje person, som ej är befriad från mantalspenningar. Så är med den nuvar:de beskattningen ej förhållandet; här vill man från R. St:r öfverflytta 38 Deri 7 April. 'beskattningsrätten till kommunerna, och det år en sådan beskattning, grundlagen ej känner, och derför har jag ansett densamma vara grundlagsvidrig. Man har vidare som exempel anfört, huru som kommunen enligt FattigvårdsFörordningen eger rättighet att befria medlem från sådan afgifts erläggande. Kommunen har ej med den saken att göra. Händer det att en husbonde är urståndsatt att betala denna afgift, då eger sockennämnden eller fattigvårdsstyrelsen ovilkorlig rättighet att medgifva att denna kostnad kommer att drabba fattigvårdsstyrelsen och ej husbonden; men under andra förhållanden kan ej kommunen gifva befrielse från fattigskatten. Som jag således icke kan finna att dessa åberopade exempel stå i ringaste sammanhang med den nu föreslagne beskattningen, vidblifver jag min förut framställda anhållan om afslag å Utslcts Betänkande. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr Ros, Anders Emanuel: Sedan R. St:r eller åtminstone 3:ne
Ii L ; -;i ’ i ifi» .t t•♦*.«* !,- ptU A j; ( J? |V. r. ! •*! V■ V ‘ .1 T *, It•. ... *' V yl >-• v■ ■■ t* i—1‘» *n»hn i>'Z »♦.♦t i - ■ * f-r i <1 i * f■“ r i—ii i-iwrt avor Jv-l » » > * »—.-i t - i—fajffi t - i1-fflH ' Ij i-i c-'' - • !l |«- -i-< • 'i * .tj-*-*• ; Wfri fil ;iir i 4 i i*. 7^ k |<iv‘ t p;.m h h i i ■;, 't , ’ rU ■ x V fe (H<\ j" ! ; o rf t to.i ! r ; ;;.v; "m ;t i ! »;< 1 r-, » ;• i.i: kli'»lif v Ml ‘ . TRYCKT HOS P. A. BORSTEDT & SÖNER, STORMÄKTIGSTE ALLERNÅD1GSTE KONUNG! lifter förloppet af nya feni år från och med 1828, har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, för Stockholms Län, i underdånighet afgifva den i Eders Kongl. iMajrts nådiga Cirkulär-Bref den 17 April 1821 anbefallda Berättelse. För en ort, som är bland landets först och jemnast bebyggda, och der följaktligen lefnadssätt, seder, näringar och öfriga förhållanden redan länge varit i ett mera stadgadt skick; kan denna berättelse icke omförmäla några, under en så inskränkt tidrymd uppstådda, betydligare och genomgripande förändringar från det tillstånd, hvari orten, då den sednaste berättelsen afgafs, sig befann.
Jordbrukaren snart nog med fullkomlig misströstan motser sin undergång; det måste finnas helt naturligt, om egen och andras erfarenhet härvid uppmanar Representanten, att i hvad å honom kan ankomma söka återföra i minnet huru det är Svenska Folkets rättighet att genom Riksens Ständer allena beskatta sig sjelfve. Då StatsUtskottets betänkande nu endast framställer sådane tillägg eller ändringar uti Tittelns förra anslag, hvilka dels blifvit äskade, dels föreslagne, så finner jag äfven härutinnan mig begränsad i anteende till föremålet för mina anmärkningar. Det visar sig för mig såsom ett alltför oformligt förhållande, att Riksens Ständer icke rådfrågas innan organisationer stadfästas som fordra nya Statsbidrag. Det har hitintills varit en alltför beqväm utväg för administrationen, att efter godtycke organisera och reorganisera; och att efter väl förrättadt arbete, blott af Riksens Ständer begära, och få ök*d# i Den 7 Julii f, m. g5 Statsanslag. Det har aldrig blifvit frågan att inom sjellva Titeln genom utfinnandet af en fördelaktigare sakernes inrättning, snarare finna utväg till ökade tillgångar, i stället för beständigt vexande behof. Sådan är nu i Smått anledningen till StatsUtskottets tillstyrkande, att å stat uppföra sju nya TygStatsijenster vid Artilleriet, hvartill jag föreställer mig att medel måste förefinnas inom det redan varande anslaget, utan att derföre någon tillökning bör komma i fråga. Styrelsen bör en gång komma att besinna, att hvad som slösas på personalen mäste blifva en minskning uti tillgångarne för materialen och en Administrateur med något medvetande om sitt yrke, skall sä« kerligen aldrig tveka, att genom sträng hushållning på personalen kunna komma så mycket längre i verkan i anseende till materieln, men detta förhållandet lärer näppeligen kunna inträffa, så länge Riksens Ständer anse sig pliktskyldigast endast böra bejaka, allt , endast böra anse sådane småsaker vara af ingen betydenhet, då deras slutliga hopsummering likväl kommer att lemna ett helt annat resultat. Jag kan i följe häraf icke tillstyrka de nya Tygstatstjenstemes öfverflyttande på stat innan någon annan besparing blifvit föreslagen.
Bergsrörelsen är här af sfor vigt för de Socknar som omgifva Bruken, emedan alltid nödiga understöd i missväxt-år erhållas af BruksägarneDå de tvänne Bruk, som i detta Län finnas, uti sist afgifne Femårs-Berättelsen blifvit uppgifne och beskrifne, lärer för mig blott återstå att i underdånighet omförmäla de förändringar, hvilka sedermera ägt rum, och som endast röra Gustafs och Carlbergs Kopparverk, hvilket under Herr Öfversten och Riddaren Montgommeries driftiga och insigtsfull styrelse vunnit betydlig förkofran. En mycket större tillverkning än tillförene kommer hädanefter att äga rum, ehuru mindre arbetsstyrka dertill användes än. tillförene, sedan flera ändamålsenliga machinerier blifvit anlagde. Både Manoch Ladugård äro nybyggda, en mängd andra hus dels flyttade, dels reparerade, sågar, smedjor och i5 rostugnar nybyggde. En blås-machin, hvilande på tvänne klippor, är med betydlig kostnad nyss uppsatt. Den går med mycket litet vatten, men bar dock så stark kraft, att den kan drifva smältningen i Irenne ugnar på en gång. Dessutom är vid Slagså Smälthytta ett stort Kolhus på stengrund uppförd t och ett rosthus med 44 ugnar. Gustafsoch Drottnings-grufvorna vid Fröå, som sedan 1808 varit sönade och vattenfyllde, äro länsade genom en konst för vattenkraft och dertill börande öfverbyggnader; vid Bjelkes Grufva är en lika beskaffad konst nybyggd, äfvensom ett spel för malmoch sten-uppfordring, med dertill hörande höga stenmurar, öfverbyggnader, hjulhus, dammar och vattenledningar, vid Henån är ett Tegelslageri anlagdi, der Tegel fabriceras af kopparslagg, hvilket tili verkningssätt blifvit af Herr Öfversten Montgommerie uppfunnet. Derjemte bar Herr öfversten skänkt fond till en Fallig-Cassa för åldrige och sjuklige Gruf-Arbetare, kallat en Bruks-Predikant, som tillika förestår en Skola efter Lancasterska methoden, samt uppbyggt ett litet Capell.
Maj:t tillika äger att ester behofwen fördela och disponera de till Militaire och förswars werken i Stat upförde medel, sä synes den anmärkts vtill - 854 Den 19 Zebruarii. otillräckligheten as nödige medel för besia behof icke wara akt befara. Uti Walloflige Borgare - Ständer har såsom Ståndets allmänna anmärkning förklarats den önstan, akt Kongl. Maj:t med nådigt afseende pä StarsWerkets uiblottanve belägenhet och i betraktande af Rikets mindre behof af en betydande Orlogs-Flotta, än tillräck igr antal smärre Fartyg till kusters för» sivar, nädigt täckes tilläta akt alt nyttjande as Linieskepp warder indragit, dä ock genom nybyggnadens inskränkning till Fregatter och mindre fartyg Ständer förmodar den ä denne Star upförde Summa torde winna en betydande förminskning, hwarwid Herr Assesioren kavalin dock Ivar af den särskilta tanka, det han ansäg dec wara alt smärt att Utan fulllkomlig Milikairisk ^ kännedom kunna med säkerhet bedömma huruwida Örlogs-Flottan more för Riker oumbärlig eller icke, ock äskade för sin del akl Utskottets yttrande mätte förställas. Srats-Utskottet har funnit detta wara ett ämne, som icke tillhörde Slats-Urjkortets utlälande eller åtgärd. Av Angäende Bätsmans-Indelningen En Ledamot hos Högloft. Ridderskapet och Adeln har anmärkt, att alla 4 Wester Norrlands BäksmansCompagnier bestående af ungefär 712 man, skulle säfom frän barndomen danade till Skyttar och de der icke hafwa nägon hog för Sjö-wäfendet kunna med fördel förwandlas till Jägare, såsom mäst nytnge och brukbara i ett couperadt Land och sedermera Den iy Zebruarii. fördelas pä de Compagnier af Wästerbottens Jnfanterie, som ligga nära omkring dessa Båtsmans» Rotar.