Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Breeder eller djurförädlare, med åliggande att för denna lön och emot någon billig ersättning resa omkring i landet för att meddela undervisning i rätta sättet att, genom en på vetenskaplig grund ställd croisering, förädla våra inhemska boskaps-racer; 2:0 att 20,000 R:dr B:ko må anvisas för inrättande på dertill passande platser inom landet af 4 Stamholländerier af inhemska kreatur, hvilka borde, på enahanda vilkor som förut, lemnäs i enskilda dertill lämplige personers vård, i ändamål att för landet bilda inhemska konstanta raser; äfvensom att af denna summa 16,000 skulle användas till uppköp af 20 Kor och 2:ne Tjurar för hvarje holländeri och 4,000 R:dr användas för de omkostnader, som erfordras för ordnandet af dessa ladugårdar; hvarjemte motionären, som ansett hinder för bifall till berörde framställning desto mindre böra möta, som något särskildt anslag härtill icke behöfde anvisas, enär alla dessa utgifter syntes kunna bestridas af den behållning, fonden för stamholländerierne egde, hemställt, att, i händelse hans förslag vunne bifall, Rikets Stats-Utskottets Utlåtande M 122. 55 Stander i underdånighet måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, det en kommitté måtte nedsättas, som egde vidtaga de för andamålets vinnande erforderlige åtgärder. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; men ehuru Utskottet erkänner det fosterländska och välmenande syftemålet med motionärens framställning, anser Utskottet sig likväl icke kunna understödja det väckta förslaget. Då Sverige icke eger någon konstant boskaps-race, utan de olika djurslag, som här i landet förekomma, utgöras af flera genom mer eller mindre ändamålsenlig croisering blandade racer, torde det icke vara lätt att genom uppköp och urval tillvägabringa ett holländeri af fullt goda och för landet ändamålsenliga kreatur i någon större skala. En lång tid skulle otvifvelaktigt härtill erfordras, och det torde i allt fall vara ovisst om det åsyftade ändamålet skulle uppnås eller om ett sådant försök kunde medföra de fördelar, som deraf påräknats.
(Af nu befintliga creditiv-räkningar eger Banken bestämdt denna rättighet, i afseende på discont-creditiv-en (genom rättigheten att kunna minska lånerörelsen, om det mot förmodan skulle af behofvet påkallas), och creditivet för Riksgälds-Contoret, äfvensom så väl vilkoret för uppsägelsen af detta (J. sista rummet och sedan andra utvägar blifvit begagnade), sorn rättigheten till lånerörelsens minskning , hvarunder dessa crediliv obestridligen höra, synes antyda lika rättighet för de öfriga;) 2:0 att den ovilkorliga skyldighet, som åligger Banco-Styrelsen alt taga i beräkning de inverkningar på den verkligen utelöpande sedelstocken, stom utlagningar å creditiv-räkningarne kunna medföra, är lika stor, i afseende på hvarje annan del af Bankens rörelse, som härpå kan inflyta (t. ex. uppsägande af capital-lån o. s. v.); att i afseende på ingendera klokheten och egna omdömet kan ersättas af siffror; att, då (på sätt bifogade formulaire öfver de nu beslutade veckorapporter utvisar) det är lätt för Fullmäglige att känna de förändringar, dessa räkningar undergå, det bör i detta fall ej mera än i andra vara svårt för Fullmägtige att bedöma orsakerna och de åtgärder, de kunna påkalla. Då jag för min del således vågar tro skälen för inberäkniagen af crediliv-behållningarne vara undanröjde, får jag nu auföra dem, som lala deremot. Dessa äro: 1 :o att en sådan inberäkning står i rak strid med Rikets Ständers beslut. På sätt jag ofvanföre fullständigare anfört, innehåller detta, att ”med sedelstock bör förstås alla Bankens förfallna skulder, deri inberäknade så väl depositioner i allmänhet och den på serskild depositräkning i ”Vexel-Bänken insalta fond, motsvarande beloppet af utelöpande Riksgälds”sedlar, som Bankens egne utelöpande sedlar, dock med afdrag —- ”polletterna.”
Metta troligen sväfvade i oro, ehuru mor Annika hade lofvat ge henne en vink om att allt stode väl till, och att hon nu väl i sina bekymmer äfven behöfde Sigrids tröst och hjelp. Ehuru för ögonblicket oantastad, var dock herr Erik ingalunda fullkomligt i säkerhet, och att fru Metta för sin högt älskade herre skulle lefva i stort bekymmer, var gifvet, likaså att hon med smärta skulle se all egendom sköflad; och deraf var dock största delen arfvegods, som hon hade medfört i boet, och henne derigenom dubbelt kärt. Enevald Fincke var ännu icke kommen från Polen, men skulle väl ock troligen snart återkomma, då han numera föga der kunde uträtta något för Finland. Alla dessa skäl sammanlaggda, bevisade Sigrid nödvändigheten af, att lemna sin faders hem. Dertill kom ock behofvet för nybyggarne, att anskaffa sig en mängd oumbärliga saker. Det lilla de sjelfva medfört, förslog alldeles icke, och brödet var nästan förtärdt. Elias skulle följa Sigrid och på återvägen förskaffa, hvad som oundgängligast behöfde medföras till besättningen på det öde hemmanet. Elias hade emellertid begett sig bort, för att söka anskaffa en häst, och anlände nu med slädan lastad med åtskillig nödtorft, och så måste Sigrid bege sig å väg. Hon hade, sedan hon nu de sednaste dagarna njutit mera lugn, börjat känna en djup längtan att åter få träffa sin trolofvade. Hon visste och kände väl med sig, huru svårt hon hade att öfvervinna den blyghet och ordfattigdom, som så ofta hindrade henne, att rätt för honom uttala sina tankar och känslor; men nu hade hon så länge varit skiljd ifrån honom, så mycket af vigt hade händt, och det föreföll henne, som om alla dessa händelser, hela denna tid, låge emellan henne och Enevald som ett flor. Hon längtade att få allt klart emellan sig och honom. Då för fru Metta numera intet skäl var att dröja på Wiken, hade hon återvändt till Tannila. Sigrid hade med flit ställt sin färd så, att hon skulle komma fram om aftonen, sedan det blifvit mörkt.
Och midt i denna vackra l y x härskar ställets värdinna, fru Julia Malmborg, född friherrinna Akerhielm af Margrethelund. Ar 1655 dog kyrkoherden i Nyköpings Östra församling, Magnus Agriconnius. Han var född i byn Skäggesta och tog namn däraf: agros, åker, och konnos, skägg. Hans son adlades 1679 till Åkerhielm och tog född Akerhielm af Margrethelund. n landshöfdingska i en landsortsstad har gärna ett litet drag af drottning hos sig och hennes hem är alltid ett slags hof med sina uppvaktande, med stjärnor och meteorer — allt detta naturligtvis en miniature. Och drottningskapet ligger mindre däri, att hon alltid intager hedersplatELISABET D E LA GARDIE född JULIA MALMBORG född Akerhielm af Margrethelund. sen inom stadens » societet », huru denna nu är, att hon bjudes först af fågeln, får sitta i den förnämsta soffan och föres till bordet af mer eller mindre skalliga och vördsamma värdar, utan snarare i det att hon är en viss auktoritet i smakoch toilettefrågor, att hon anger tonen i det Wachtmeister. hela, och att stadens kvinnliga element mer eller mindre frivilligt och fullständigt på- verkas af hennes uppfattning och åsikter. På så sätt blir landshöfdingskan en mycket viktig person i n o m sin sfer, en person som har i sin makt att inverka kraftigt och förmånligt i många riktningar. Och denna makt tilltager, j u mer representativt hennes hem är. Och o m något landshöfdingshus i vårt land är representativt, är det Våxnäs strax utanför Karlstad, där landshöfding Malmborg och hans friherrinna residera. Statens landshöfdingeresidens inne i staden står obebodt hvad bostadsvåningen beträffar, och onekligen har landshöfding Malmborg gjort ett godt byte. T y man vet knappast, huru hans ytterst dyrbara och luxuösa b o SOFIE PALMSTIERNA född Blomstedt. till vapen tre rågax — ett vackert sköldemärke för en egendomsägande och jordbrukande adel.
Vore vägen till fullkomlighetens tempel besådd med rosor, hvad pris förtjente väl då de, som sträfva efter den krans, hvilken är fästad på dess tinnar? Förvånad och modlös gapar mängden på den; blott den ädlare varelsen fattar modigt hoppets synglas, som närmar föremålen till vårt öga, och själskraft utmärker hvarje steg, hvarmed han nalkas det sköna målet. Skulle han också ej hinna dess höjd, hans sträfvande blir likväl alltid aktningsvärdt, då den feges qvarstannande på nedersta trappsteget väcker vårt förakt.” Så argumenterade Mannerstedt, under täta afbrott; han ville besegra sig sjelf, och – han segrade. Följande förmiddag uppgjordes aftalet hos borgmästaren, och han vann härigenom tvenne ändamål, först en icke obetydlig tillökning i den ringa kassan, och för det andra ett dagligt tillfälle att öfva sig i sjelfbeherrskning. Mannerstedts andra besök var hos kommerserådet Widen; huru detta aflopp, hafva vi redan inhemtat. Äfven i detta hus hade mången stund blifvit nog bitter, om icke Rosas hulda leende och vänliga väsende, i hvil-. ket låg något så lagom och grannlaga, förljufvat den och kommit honom att anse dessa timmar såsom de saligaste i hans lif, framför allt efter den händelse, som omnämndes i Rosas dagbok. Likväl var Mannerstedt långtifrån att ana, det han sjelf var orsaken till olyckan; dertill var han alltför blygsam; något sådant skulle han hafva förvist, såsom den största orimlighet. Emellertid kunde han icke neka för sig sjelf, att, om det endast varit tillständigt att önska det omöjliga, då skulle han af hela sin själ velat söka vinna det dyrbaraste pris han kände, Rosas hjerta. Men han smålog medlidsamt åt sina egna svärmerier, och lyckades besegra dem, utom i de långa skymningarne, då frestaren alltid inställde sig. Emellertid fick han hvarje dag tala med den han tyst tillbad; ty oftast, nästan alltid, satt hon med sitt arbete i rummet, der lektionerna gåfvos, antingen med gossarne och fiolen eller småsystrarne och fransyskan.
Till hufvudpersonerna höra äfven lord Fingal, prinsens trognaste stöd inom den skotska hären, och dennes maka, lady Dora, hvilken faller offer för prinsens förförelsekonster. Dessa hufvudrollers innehafvare — hrr Skånberg (prinsen), Hillberg (lord Fingal) o c h Ö r t e n g r e n (Angus) samt fruarna Sandell (Maria) och F a h l m a n (lady Dora) — löste i allmänhet ganska förtjänstfullt sina uppgifter och rönte äfven lifligt bifall härför. Bland bipersonerna torde böra nämnas hr E n v a l l som den trofaste och redlige högländaren Duncan samt fröken S v a n s t r ö m som aen sistnämndes sinnesslöe broder Joe. Kunyl. Främst af alla förtjänar dock hr Hillberg det varmaste erkännande från alla vänner af sann och ädel konst, för det han upptagit och inöfvat detta skådespel. V i hoppas ock, att det intresse publiken lagt i dagen för detsamma, skall stå som en maning för vederbörande att ej låta det stanna vid blott detta försök, utan att hädanefter ett aldrig så litet rum åtminstone måtte lämnas åt det högre skådespelet. Bristerna i utförandet af det nu gifna dramat, särskildt beträffande konsten att tala på vers, bero naturligtvis på ovana hos skådespelarne, hvilka ju sä godt som aldrig fått ägna sig åt sceniskt arbete af denna art. .Ofning ger nog äfven här både färdighet och riktig uppfattning. Fjärde s y m f o n i k o n s e r t e n gafs påskdagen å k. operan inför fullsatt salong och under anförande af förste hofkapellmästaren C o n r a d N o r d q v i s t, hvilken nu liksom vid nästföregående symfonikonsert blef föremål för en storartad hyllning. Konsertens inledningsoch afslutningsnummer utgjordes af tvänne klassiska verk, som alltid med förtjusning höra », nämligen Mozarts symfoni n:r 2 (g-moll) och Beethovens tredje Leonora-uvertyr. Båda erhöllo ett alldeles förträffligt utförande, och symfoniens tredje sats, den hänförande menuetten, måste omtagas. Pro
Han säger nemi., att ”lian och den del ”af Ståndets ledamöter, som med honom dela ödet att icke ■”äga djupa juridiska insigter, icke på långt när i tableauerna ”funnit den ledning för sitt omdöme, som motiverna till lagförslaget redan lemnat.” Dessa ord torde kunna tagas i mera än en mening; men om Hr Grefven vill dermed insinuera att våra arbeten icke ärligt framställa moliverna, då nödgas jag, icke med afseende på något vårt försvar — ty vi veta med oss sjelfva, att vi icke behöfva något sådant — men för allmänhetens räkning, hvars rätt det är, att få en grund för sitt omdöme, härigenom uppmana Hr Grefven, vid sin personliga heder, att uppgifva de ställen i tableauerna, der motiverna icke skulle vara ärligt framställda. Det är naturligt, att då oss ålåg att uppgifva dem ”i sammandrag,” så kan uppfattningen fela, utan att derföre någon oärlighet ägt rum; men, för mindel, vidkännes jag icke ens något fel i uppfattningen. I det särskildta yttrande angtde nya civil-lagens plan och grundsatser, som jag till comiteens protocoll afgifvit, och som, särskildt tryckt, blifvit tillstäldt ledamöterne af denna riksdags Const.- och LagUtsk., har jag redogjort för milt arbete; och, under erinran derom, alt, ifall R. St. skulle besluta att till hufvudsaklig pröfning företaga lagförslaget, Varder också berörde yttrande, jemte tableauerna, till Ståndens samtliga ledamöter utdeladt, åtnöjer jag mig nu med att för hvar och cn, som kan anse mig behöfva ett försvar, hänvisa till berörde yttrande. För min tillfredsställelse har jag nog i det gillande, som jag för mitt arbete fått emottaga af personer, som, i min öfvertygelse, höra till antalet af Sveriges kunnigaste och mest erfarne ju - 38a Den 29 April f. m. rister, oell deribland en utaf förra Lag-comite'ens granskande ledamöter.
Rtdr tyckes mig för stor, att liksom kasta bort, då hushållning med allmänna medel bör sorgfälligt iakttagas. Att envåldsmakten äfven var under åren i8o5, 1806 och 1807, det vet jag, och derom behöfver jag ej underrättas. Jag har dessutom tagit noga kännedom om hela målet, och skulle visserligen afstå från votering, om jag kunde öfvertyga mig, att hela Ståndet delade den tanka, att bortskänka en så stor summa. Friherre Palmstjerna> Carl Otto: Om det vore fråga om att skänka bort 14>99° R:dr eller blott go R:dr, då skulle jag visserligen ej begära, att någon skulle afstå ifrån votering. Här är ej fråga om att skänka bort det minsta, ty när man ej har något att fordra, så kan man ej efterskänka något. Fordran är blott på papperet. Penningarne utbetaldes den tid, då Kongl. Maj:t kunde befalla sådant, när honom godt syntes och tillgångar funnos. Herr Rosenqvist har nämt qvittencer; dessa tjena blott att uti NummerLotteriContoirets räkenskaper verificera, hvart penningarne tagit vägen. Den 2 Mars e. m. Qviltencerna lemnades till RiksgäldsContoiret, då NummerLotteriels fordringar och räkenskaper dit öfverflyttades, men såsom en fordran hos enskilte har summan ej någonsin varit ansedd, så mycket mindresom räntan en tid betaltes af Statsmedlen. Då RiksgäldsContoiret således egentligen har denna fordran af Staten, d. v. s. Slaten har att fordra af sig sjelf; så hemställer jag, om afskrifningen är någon efterskänkning. Tiden torde bältre kunna användas, än med en votering i detta ämne. Herr Ribbing, Arvid: Då Herr Rosenqvist i sitt sista yttrande medgifvit, att afstå från votering, om det vore Ridderskapets och Adelns enhälliga önskan, och jag tyckte mig finna, att Ridderskapet och Adeln tämligen allmänt gifvit den tillkänna, så är jag öfvertygad att Herr Rosenqvist ej vidare yrkar votering.
Grefwe von ^J,ntinAskLU8en, förmälts sig ej kunna underlåta at yttra sin surprise, at sedan wi ny§ antagit en RegeringsFvrm, kommer nu en wärd Ledamot, in med et förslag, som innebar at kasta omkull den. Den syntes wäl behöfwa de fem är som till nästa Riksdag böra förflyta, innan Riksens Ständer företaga sig at förändra den: min tanke är at denna fraga icke kan af Ridderskapet och Adeln uptagas, eller til något Utskott remitteras. Jag begär at för min räkning mätte tagas til Protocolls, det jag med surprise hört, at en helt ny Regerings-Form här blifwit proponerad. Häremot ropades Nej, icke en ny Rcgerings-Form! Remisi til Constitutions Utskottet! Herr 8k.jö1Ze!)r3,n6, Hn6«r8 ^reäric, yttrade sig förmoda, at Remisi til ConstitutionsUtskottet af den utaf honom wäkta fräga om ofrälse Posiesiionaters deltagande i Representa. tionen icke borde kunna nekas, dä det wore enskilta tillätit, at deruti til samma Utskott inlemna Memorialer, som rörde wäckande af nya Grundlags-frägor. Grefwe voll UantinAsllauLen uprepa» te widare sitt förra yrkande. Herr käblmLn, Otto ^re^ric. En fragg som hänwisös til et Utffott mätte alldrig derigenom kunna anses wara afgjord, emedan det alltid beror pä Utskottets granskning at antaga eller Dm 3 Juli». 31 eller förkasta densamma, och det sluteliga afgörande alltid beror pä Riksens Ständers Plena. Herr von 8cbult2Lnlleim, Oavlä, JaA anser för et obehörigt tilmäle, at jag welat ikullkasta den nyst antagna Regeringsformen. Jag har ej föreslagit den ringaste ändring i Konungens rättigheter, eller uti Riksens Högloft.
Exporten af lefvande svinkreatur från Sverige har årligen ökats; den utgjorde 1855, 295, 1864 1,975 stycken och steg 1865 till 15,000 stycken. Beräknas nu hvarje svinkreatur motsvara 3 centner fläsk och lägges dertill de 4,000 centner, hvartill exporten af fläsk belöpte sig under sista året, finna vi att Sveriges export af denna vara utgjort i sjelfva verket 49,000 centner och således med 7,000 centner öfverstigit importen. Vid sådant förhållande, eller att fläsk-exporten icke endast är lika stor, utan till och med större än importen, hemställer jag, hvartill en tull å denna vara skulle tjena. Vi veta alla, att när en näring en gång vunnit förkofran, upphör den icke, och jag är öfvertygad att denna industri att exportera lefvande svinkreatur skall ytterligare utvidgas, emedan den är särdeles lämplig för det mindre jordbruket. Mycket skulle visserligen ännu vara att anföra och jag skulle kunna låta ännu flera siffror tala, men jag vill ej längre uppehålla Eder, Mine Hrr! Då man emedlertid här citerat Léonce Lavergne, må det äfven tillåtas mig att anföra några ord af honom. De lyda, i fråga om import-tullar å landtbruksprodukter: »Om de ej hade annan verkan, skulle de åtmin stone förminska inbillningssjukan, hvilken i detta ögonblick är det värsta onda» etc. Jag yrkar afslag § denna punkt, liksom å alla andra, deri Bevilln.-Utsk:t föreslagit tull å landtmannaprodukter. Talrika och häftiga rop på propos. hördes ånyo. 430 Den 21 April e. m. Hr von Schéele, Knut Henning Gezelius: Jag skall ådagalägga min hörsamhet för R. o. Ad:ns genom ropen på propos. uttalade önskan, derigenom att jag fattar mig kort. Det var ej min afsigt att i denna fråga begära ordet, emedan jag föreställde mig, att bevisningen härvid skulle komma att uteslutande stödja sig på speciel sakkännedom, hvarefter jag ej varit i tillfälle att bilda mitt omdöme i detta fall.
Då jag nu går att på förut anförda skäl upptaga detta förslag såsom mitt eget, vill jag dock gifva detsamma en större utsträckning än styrelsen dermed afsett. Af synnerlig vigt synes mig nemligen vara för den mindre bemedlade jordbrukaren, — och dennes hjelp afser ju detta förslag i första rummet — att det underlättade tillfället till erhållande af afvelsdjur ej blott iuskränkes till sådane af hankön, utan att detsamma äfven omfattar kor, hvarigenom kostnaden för anskaffandet af en förbättrad boskapsrace hufvudsakligen inskränkes till den, som är förenad med inköpet af de båda första stamdjuren. De skäl, som tala för bifall till denna min vördsamma motion, äro så mångahanda, att deras anförande vid detta tillfälle skulle alltför mycket inkräkta på Motioner i Bonde-Ståndet 1 Hdo. N:o 287. 419 Ståndets dyrbara tid. Jag inskränker mig derföre nu blottftill att uti Ståndsbrödernas minne återföra verkan af den förhärjande frostskada, hvilken redan så ofta och äfven under detta år, inom de Norrländska länen omintetgjort landtmannens förhoppning oni lön för nedlagda mödor; hurusom möjligheten att undgå dessa så ofta återkommande olyckor i väsendtlig mån är beroende af en förändrad hushållning, med större afseende fästadt på produktion af foder; att åter dettas lönande förvandling till en lätt säljbar och värdefull handelsvara — smör — är i hög grad beroende på beskaffenheten af den boskap, till hvars näring detta foder tjenar; hurusom den Norrländska boskapen, om än i sig sjelf i besittning af åt skilliga egenskaper, som göra den för dervarande förhållanden synnerligen tjenlig, dock är behäftad med väsendtliga brister, till hvilkas afhjelpande en parning med andra, bättre utvecklade racer bildar lättaste medlet; att den uppoffring af allmänna medel, som den af mig föreslagna åtgärden erfordrar, är så ofantligt ringa vid jemförelsen med de allmänna och enskilda understöd, som för hvarje nödår tagas i anspråk, ej till ringa del en följd af det nuvarande onekligen förvända husbållningssättet, med mera dylikt.
Hvad nu tiden för werkställighcten af dcn förestagne indragningen angär, lä skulle jag gerna bska , att genom dcnsammas werkstäl, lande efter Freden dcn päräknade inkomsten för Sta, ten kunde genast beredas, för egen del nöjd att för mia egendom i be förestagne wiikor ingä, men j g kan dock ej inse denna indragning annorlunda kunna tverkställas, än längsamt och liict-sstvt i moon ak pä tvanliga grunder blifvande Drt uter, uttm art fö - närma bäde Rustoch Rokehrssares, sa nt Ny^^ks, Soldaters och E. solins rätt. Ocn Rusteller Rotehållare , so" ifrän kriger äterlär en ung nyl;j' Ry>, tare esser Soldat, med förmodan, atunder FrelslugN i längie tio fä denna i sadan egenffap begagna, och som 783 Den 22 September. som gör mindre afseende pä olägcnheterne af desse Krigsmans behållande, an genom deras entledigande uppkommande större afgifter såsom Dacancc-medcl, bör c) emot dess wilja kunna fränkännas dess rätt att bi» behälla dess Ryttare eller Soldat, äfwcnsom desse, äterkomne frän krigets faror och bcswärlighetcr, icke ritan orattwisa kunna betagas rättighet akt under fredslugn fä begagna de fördelar i afseende hwarpä de sig krigrtS äfwentyr underkastat, och sätcdeS till krigstjenst ännu dugeljge ej borde dcrifrän kunna emot deras samtycke skiljas; men i ett annat förhållande ärv dock de Regementet?, som anskaffa Soldater efter tour, eller sä kallat skäf, j sä mätto, att där böra Soldater med bibehällande af samma rätt uti krigstjenst qwarblifwa, kunna flyktas ifrån den Rote, som häldre betalar Dacancc-afgifk, till en sädan, som finner för sig fdrmänligare att Soldaten bibchälla.
Hvad den värde ledamoten, som sist talade, har yttrat ronde vårt skatteväsende, så är det visserligen sanning, att detta skatteväsende är högst inveckladt, ty det är en följd af pålagde och afskaffade skatter utan något visst system; detta är ett för hvar man kändt factum; men den värde talaren har icke yttrat ett ord om ordningen och sättet för förändringen häraf. Han har, såsom jag första gången yttrade, blott uppgifvit allmänna fraser, som skulle ligga till grund för inrättandet af ett särskildt Utsk. Det är icke en sådan rättighet, som grundlagen tillägger representationen, för att utöfva sin anpart i lagstiftande rätten. 89 § Reg.F. säger huru ekonomiska frågor skola behandlas; den 87 § bestämmer, huru frågor om allmän lag skola väckas och afgöras, och dessutom hafva vi ett särskildt lagstiftningsUtsk. för rikets penningeverk. Gr. Frölich har ganska rätt deruti, att skatteväsendet har inflytande på landets välstånd, emedan icke alla, i proportion af inkomst, träffas lika af skattebördorne så länge jorden är olika beskattad, så länge medborgare finnas, som få betala mer än andra, oaktadt mindre inkomster. Alla dessa facta, som Gr. Frölich anfört, äro ganska riktiga ; men kunna icke gifva anledn. lill åtgärder af något Utsk. Deremot kunna visserligen de reflexioner, som motionären gjort, tjena till ledning för BancoUtsk. och möjligen äfven leda till det resultat, att Bevilln.Utsk. rättar sig derefter vid beviilningsgrundernas fastställande. Den värde ledamoten har sjelf rättighet att derom göra framställning, och detta kan ske i anmärkmsväg så väl till Bevilln.- som BancoUtskin, när deras förslag ronde banken och bevillningsgrunderna komma in. Jag säger ännu en gäng hvad jag första gången yttrade, nemi. att det icke låter sig göra att tillsätta Utsk, som på grund af framställda grundsatser Den 4 September f. m. 155 skola inkomma med förslag, uppgjorde i anledn. af undersökningar, för hvilkas verkställande de icke hafva något medel, enär embetsverken icke kunna åläggas att inkomma till R.