Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi lia isynnerhet i de norska förhållandena sett en afspegling af våra egna, och genoin exemplet af det föstraffli&amp;a satt, livarpk samskolan i Norge arbetar, fått var gsyende tro p&amp; dess duglighet afven hos oss styrkt. Det liar länge rarit kandt, att vi i vart fattiga land hafva en mängd goda, med lokal och materiel r21 försedda och af skickliga lärare ledda så godt som afgiftsfria 3- och 5-klassiga eleinentai.lai.ove~k för ett f %td gossar, under det familjens unga döttrar endast med stor sv %-. righet knnna erhålla den grundläggande undervisningen samt diirefter ' 251. iniiste, lingt borta från hemmet, inackorderas i iiågon större stad för att i därvarande liögre flickskola fiillborcla sin iitbildning. kunna icke ' fatta den statsekonoiniska visdoin, soni prutar p i livarje begärd förhöjning af statsanslaget till flickskolor, meii slösar ined statens medel för gosskolornas räkning anda diidiiin, att det finnes eleni ' entarliiroverk, d&amp; l i v a j e .lärjunge kostar staten * många liuiidra kron of årligen, medan vanligen flickskolan i samma stad lefver. det mest tynande lif, ofta på bekostnad. af den sjiufiippo£fr+nde foreståndarinnan, eller ock alls icke existerar. vi: i:. : j:. s Det var det enkla men sunda s~~&amp;stadsförstandet,~ so111 först inskg, att det var nigot p i tok i clen sta~selconomiska riikiiekonsten; och liiir liitt föreföll ej riittelseii - lika enkel soin att två gånger - skola !r två gör fyra - nl&amp;t flickorna gå med i Det var i ett par siiiltstiicler, en på vestkilsten och en vid östersjökiisten, som denna stora sanning hos oss först såg, dagen, om ock idén ' om en allniiiiinare i hela landet genomförd samuiidervisning kommit till oss f r b i Silierika.
Men skulle Regeringen äga ' elier Regeringen fä anledning att befara, del främ» wande agcnier skulle wilja försöka att nyttja den, swen - Den 26 Juni!- 829 swensta folket tillhöriga frihet, akt ytkra sina rankar. till upwäckandc af inbördes jolit, alt för gerna ställe jag för min del se akt Riksens Stander i Regeringens hand kemnade rättigheten, att till näsia Riksdag suspendera ben del af tryckfriheten, jom Regeringen befarar möjligen stulle kunna mistbrukas till wada för allmän säkerhet. Mine Herrar! Hwad jag sagt har jag tagit ur miect hjerta, och, jag wägar tro der, ur nario« uens. Jag tror del tillhör karacrcrn af en swensk, att, om han lant pastionen misileda sig till felsteg, som en man lida der straff lagen tillerkänner honom, andra till en worning. Men jag tror der icke wara swensta mannens lynne, Mc se sig stäld under inspektion och ledd wid ledband, att han ej »nä stada sig sjelf och andra. Jag tror att lika förpligtad swenstcn finner sig, att salom lag afstä hwad en inre känsla sager honom bör afstäS, lika böjd finner han sig, akt med fullt förlitande pä Regeringens ädelhet anförtro allt i Regeringens hand. Jag tror akt en Regering som rymer den tillfredsställelse att regera öfwer ett folk, som pä ett ädelt sätt wet akt förena mohnheren om individuella rättigheters helgd med känslan för Konung och fosterland, som med fullkomligaste hängifrvande, sä snart det är frana om Konungens och fosterlandets wal, gar sin Konung till mötcS Jag tror, ait en sa lyckligt lättad Regering aldrig kan finna sig frestad att missbruka folkets förtroende, frestad att, längre än nödigt är, wilja undanhålla folket en i Regeringens hand anförtrodd statt, om hwarS besittning folket är rädd, kill äswenlyrs mera rädd än der behöfde eller ber - 8io Derr 26 Juni!. de wara Men alla högsinnade bruka ju till godo hälla hwaran sina sina swagheter.
Men samma hårdnackade envetenhet, samma öfvermått eller omått, som hos den dygdigaste af hjeltar gjorde nästan alla hans dygder till förderfligheter, satte han äfven i sitt förtroende, sin nåd, sitt ädelmod. Hade han engång trott någon om godt, så kunde ingen och intet i denna tro rubba honom. Det var hufvudsakligen just derigenom, som vapenlyckan bortspelades i Ukraine och östersjö-landskapen gingo förlorade. Frese såg det, från sitt sjukläger, med blödande hjerta. Ej blott i hans griftqväden – se framförallt klagodikten öfver Grefve Falkenberg – framljuder hans samlidande med Sveriges belägenhet. Det genomklingar lika ofta sjelfva brudsångerna; så att han ömsom börjar med dess svårmodiga accorder sina skildringar af vår och kärlek, ömsom lyktar uppmuntringarna till glädje med en anmaning, att brudparet dock må först och främst ”med hela riket sucka efter fred”, och bedja: Gud! störta fienden, som Pharao, med fasa! Barmhertighet! se ned till vårt förtryckta land! Till bekräftelse, må man läsa denna hans Klagan under Ofred. Ack! hvar är nu den gyllne tid, Då fred ibland oss bodde? Då Himlen regnad’ sällhet nid? Då ymnoghet än grodde? Vårt land är vilda öknen likt; Vårt paradis är öde; Vårt rike är på armod rikt, Och nåd och rätt ses döde. Jag såg en man, med svärd i hand, Den röda hästen rida: Han slet i stycken Sämjans band, Hans fullmakt var, att strida; Om honom flöt en häftig flod, Utöfver hela jorden; Det var de många slagnas blod I vår beträngda Norden. Ack, att mitt matta ögonpar En tårekälla vore; Ack, att de floder hafvet har Mig sina ådror bore; Så skulle jag det slagna folk I Israel begråta! Nu vare hvarje ström en tolk Af mina ögons våta. O Fredsens Förste! fromme Gud! Hvi ger du oss till spillo? Vi afstå, efter Dina bud, Från våra vägars villo. Så var, var icke längre vred, Men gläd oss allesamman!
C. H. Cantzler, Grosshandlare. A. fl. Strömberg And:n, Tobaksfabrikör. J Bartels Jtson, Kryddkramhandl. E. Strömstedt, Kryddkramhandl. Rob. Smith, Bryggare. P. A. Leffler, Grosshandlare. Otto Lundholm. Grosshandlare. E. W Schlegel! <St C., Vinhandlare. P. Friberg, Klädesfabrikör. J. A. Pauli, Grosshandlare. Joh. G. Kahl, Grosshandlare. Joh. P. Folcher, Sidenkramhandl. G. Medberg, Sidenhandlare. J. F. Löfgren, Kryddkramhandl. Joh. Mag. Lundvall, Kryddkramhandl. F. Bastman, Kryddkramhandl. A. Harling, Klädeshandl. A. J. Lychou, Bryggare. W. Hartman, Bryggare. Jac. Eurenius, Kryddkramhandl. L. A. Adlöf, Kryddkramhandl. J. W. Molin, Kramhandlare. Carl Fr. Setterwall, Grosshandlare. E. J. Spolander, Kryddkramhandl Bruksidkare. And. Wener, Grosshandlare. P. O. Winqvist, Grosshandlare. A. H. Otto, Grosshandlare. Henr. Hartman 8C Son, Bryggare. J. G. Dybeck, Socker br.idkare. F. O. Krook, Kryddkramhandl. C. G. Elfgren, Kryddkramhandl. L. Meyersson, Sidenfabrikör, Phil Wigius, Grosshandlare. P. Chr. Stal & C. Grosshandlare. Erik Fröberg & C., G. Handlande. Godenius & C., Grosshandlare. Erik Carlsein & C., Kryddkramhandl. B. G. Forsgren, Klädeshandlare. J. Broberg, J. Sidenkramhandl. Th. O. Björklund, Kryddkramhandl. H. S. von Sydow, Lärftskramhandl. J. G. Sjöberg, Kryddkramhandl. J. G. Lundberg, P.
Då första vilkoret för rättigheten, att inträda såsom representant i en nationalförsamling, måste vara, att den person som sådant önskar, skall hafva på ett tillfredsställande sätt uppfylldt sina förbindelser så väl emot det allmänna, sorn emot den enskildte, hvarunder det, att göra rätt för sig i penningeväg jemväl hörer, samt sålunda visat sig värdig ett medborgerligt förtroende, och RiddarhusOidningen af sådan anledning redan ansett Adelsman, hvilken afstått sin egendom till borgenärerna och ej blifvit befriad från deras framtida kraf, icke var behörig, att hvarken för egen eller annans ätt å Riddarhuset intaga säte; har RiddarhusUtskotter trott, att af samma grund äfven borde följa det bud, att Adelsman, som tvungit en Borgenär att sig i bysättningshäkte inmana, icke eller kunde, så länge denna hans belägenhet fortfar vara behörig Riksdagsman; och har ett sådant stadgande blifvit i 6 §. infördt. Det skulle väl vid första påseendet kunna synas, sorn ett förbud härom skulle vara öfverflödigt, enär ordet häk^ te vanligen innefattar begreppet om skyldighet att vistas pä et t ställe utan att få derifrån sig[aflägna och att följaktligen bysatt person ej Den 5 Junit, borde kunna å Riddarhuset anmäla sig pjjj Pollet. Men härvid torde Utskottet få upp-> lysa, att den Auctoritet sorn utöfvar högsta uppsigten vid bysättningshäkteq, äger lof, att i visea fäll tillåta gäldenär, sorn der förvar ras, att någon stund på dagen vara ute i fria luften, och det kan således icke vara omöjligt, att en bysatt person begagnar sig afen sådan tillåtelse, för att å Riddarhuset sig infinna och Pollet utbegära, Vid granskning af 7 §• i gamla redactioJ nen har Utskottet funnit, att samma §., bland hinder för representationsrättens utöfvande iqBehåller, utom de händelser, sorn i i8§.
Ständer, med afslag å hvad Stats-Utskottet i denna punkt framställt, måtte bevilja det af Kongl. Majit till en sammanbindningsbana genom Stockholm, med stationsgård vid Röda Bodarne, invid Clara sjö, äskade anslag af 3,070,000 R:dr; dock att Kongl. Majit, sedan vederbörande stadsmyndigheter förut blifvit i ämnet hörda, måtte taga under förnyad nådig pröfning, huruvida en för båda banorna gemensam bangård skall förläggas vid Clara sjö, eller hvardera banan erhålla sin särskilda bangård, äfvensom huruvida ändring i en eller annan af det aflåtna förslagets detaljer må vara af omständigheterna påkallad.” af Herr Doktor Söderberg: ”Utan att vilja inlåta mig i bedömandet af hvarken hvarest en sammanbindningsbana emellan vestra och den blifvande norrut gående stambanan genom Stockholms stad bör dragas eller de för trafiken behöfliga stationer lamp ligast anlåggas, öfver ensstämmer jag så tillvida i den af Friherre af Ugglas Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 89 Ugglas afgifna reservation, att jag bifaller det till Kongl. Maj:ts disposition stålles, likväl med afdrag af beräknad expropriationskostnad, ett belopp af 3,070,000 K:dr, för att Kongl. Maj:t derigenom måtte komma i tillfälle, att efter den plan, Kongl. Maj:t kan finna godt att bestämma, sedan stadens myndigheter i ämnet blifvit hörda, ordna dessa angelägenheter, på sått Kongl. Maj:t finner lämpligast och med det allmännas fördel bäst öfverensstämmande.” af Herr L. J Hierta.: ”1 fråga om sammanbindningsbanan och valet af ban gård för norra stambanan reserverar jag mig äfven emot det beslut, livarigenom Utskottet underkänt Herr Leijonanckers förslag att bevilja anslag till anläggande af en tunnel, hvarigenom jernvägen ifrån Södermalm skulle ledas genom en del af Stadsgården ned till Jernvägen med bangård derstädes och stationshus på platsen emellan slussarna och Södermalmstorg.
Utlåtande anser jag vara af deri art och beskaffenhet, att det kan just vara likgiltigt, hvar man börjar critiken deremot; ty det innefattar idel ursägter och öfverseenden, såväl med Utskottet sjelf, som med andra; jag vill derföre börja, der Utskottet slutat den märkvärdiga apologien, så lydande: ”Sedan Utskottet sålunda redovisat för de åsigter, hvilka Utskottet följt, vid afgifvande af dess förra ”Betänkande i ämnet, samt på grund af ”hvad nu blifvit af Utskottet anfördt och ”närmare utveckladt, får Utskottet, under ”det lugnande medvetandet af redligt upp”fyllda pligter, icke allenast till sine Medre”presentanter, eller dem, hvilka, inom JRiks” Ståndenj för folket böra föra talan_, utan ”ock lill Svenska Nationen öfverlemna berömmandet af Utskottets handlingssätt i ”denna vigtiga sak, med det sluteliga förklarande, att Utskottet, utan någre andre ”förändringar än de, mindre väsendtelige, ”hvilka innefattas uti svaren å ofvanuppJ, tagne 3:dje och n:te anmärkningspunkter”ne, förblifver vid dess förut afgifne Utslätande i denna fråga.” Hvilket lugn måste icke Utskottet äga inom sig sjelf under medvetandet af redligt uppfyllda pligter; och då det alltid bör anses oriktigt, att betaga någon den glädje, som Den 6 November f. m. 255 han sjelf skapar sig, så är det långt ifrån mig, att bestrida eller afundas Utskottet den gärd af aktning, sora Utskottet i sin imagination rest åt sig sjelf i hvarje redlig Svensk mans bröst. Ja sjelfva utländningen, som känner den IsraeliLiska skeppshandeln, skall icke underlåta, att med en särdeles förvåning betrakta den liknöjdhet, hvarmed Utskottet behandlat detta ärende.
Se Ferier. ( 135 ) Stael von Holstein, Friherre Fabian Wilhelm, yttranden. II. 123. V. 310. VII. 251. Stael von Holstein, Friherre Otto Wilhelm, yttranden. X. 106, 211, 387. Stallmästaregården, inom Solna socken oell Danderyds skeppslag af Stockholms län, angående nedsättning i arrendet för. Se Arrende. Stamböcker och collecter till kyrkobyggnader, angående upphörande af. IV. 13. 35. A. 112. Stamholländerier, angående anslag till. Se Boskapsskötsel. Stapelmohr, Mårten Henrik von, om rättighet för, att utfärda fullmakt för adliga ätten von Stapelmohr. I. A. 10. Stapelstäderna, om upphörande af deras åliggande att importera vissa qvantiteter salt. IV. B. 492. V. A. 336. VIII. U. 392. A. 430. Statistiska chartor, om anslag lill. Se Chartor. Statsbidrag för Gråda canals fullbordande samt hamnanläggningen vid Alms och upprensningen af Rottne ån, angående reserverandet af de vid 1840 och 1841 årens Riksdag anvisade. VIII. B. 391. A. 425. X. E. 460. — till odlingsföretag. Se Odlingsföretag. Statscontoret, om den ordinarie bevillningens ingående till. Se Bevillning. Statscontoret, rörande användandet af de under dess förvaltning ställda depositionsmedel. Se Depositionsmedel. — rörande inleverering af de dit ingående depositionsmedel till Riksgäldscontoret. Se Depositionsmedel. Statsdepartementena, om Mynthusets inredning för. Se Mynthuset. Statsfyllnadssumma, innevarande års, angående förskott å. VII. B. 396. A. 399. Statsfyllnadssumman, angående, samt det för Riksgäldscontorets årliga utgifter erforderliga belopp. X. B. 356. A. 359. E. 485. Statsmedlens ingående till Riksgäldscontoret. Se Riksgäldscontoret. Statsregleringen, den ordinarie.
Man brukar likväl ej fordra några koncessioner utaf den, från hvilken man icke anser sig hafva något att frukta. Och det ligger således i dessa Frih. Bondes båda upgifter en motsägelse, som för honom torde blifva nog svår att förklara. Den jemförelse, som blifvit gjord mellan stora och lilla handelsflottan, synes mig uti intet hänseende vara lämplig. Den stora flottan går på hell andra vatten än den lilla och man behöfver ej gynna upkomsten af den sednare på den förras bekostnad. Desse flottor kunna beslå jemte och bredvid hvarandra; men visst är emedlertid, att om tull-lindringarne uphöra, så skall ock importen af kolonialvaror från Transatlantiska orter med våra egna fartyg komma alt försvinna, samt denna import i stället bedrifvas 526 Den 4 Juni e. m. med den lilla Hollan, som går till Europeiska hamnar der neder* lag af dylika varor finnas att tillgå; och då importen dervid kommer att ske, icke till Sveriges större handelsplatser, såsom Stockholm och Götheborg, utan till kuststäderna, så skall också härigenom smugglingen i högst väsendtlig mårt vinna lill vext; ty lika säkert som det är, alt ett stort fartyg, lastadt t. ex. med tusendetals säckar kaffe, anländt till Slockholm eller Götheborg, icke kan införa denna last i smugglingsväg, lika säkert är, att då de mindre fartygen gå med eli ringare antal collys till småsläderne utmed kusterna, så skola mången gång t. ex. 2:ne säckar kaffe, sammanslås till en bal allena, och på det sältet förtullas, och kronan på det sältet förlora hälften af sin lagliga inkomst. Man har vidare sökt att på visst sätt göra sig till förmyndare för de köpmän, som idka handel pä Transatlantiska orter; i det man jemfört denna handel med spelet och dess rysliga följder, genom den lockelse till vidt utseende spekulationer, som tull-lindringarne skulle innebära. Månne det likväl icke är bäst all här likasom i andra fall låta köpmännen sköta sig sjelfve och icke söka inskränka deras verksamhet? En försigtig köpman spelar inga osäkra spel.
1 afseende härå har, så vidt jag vet, man nästan öfverallt blifvit ense om, att valen böra ske med slutna sedlar, och på åtskilliga ställen har det blifvit antaget med den modifikation, som jag i mitt förslag framställt, nemi. att sluten omröstning skall ske, om någon det äskar. Jag tror att de flesta, som hafva deltagit i allmänna sammankomster, skola erkänna att, just vid fråga om val af personer, det är ganska svårt att få någon diskussion, och att, om någon inflytelserik person Den 1 April. 439 framställer något förslag, det ej är lätt att sätta sig deremot. Vid de gamla kyrkostämmorna har det vanligen varit pastor eller någon annan, som tagit sig makt inom församlingarne att föreslå personer, som ej varit pluralitetens kandidater, men hvilka blifvit antagna, emedan ingen haft mod att sätta sig deremot, när fråga uppstått om att diskutera. När man har tillfälle att få sluten omröstning, är ju allt dylikt inflytande förekommet. Jag vidhåller mitt förslag, och anhåller om propos. på bifall till detsamma. Gr. Liljencrants: Det är ingalunda af fiendskap till den öppna voteringen—jag är viss på, att jag, under min riksdagsmannaverksamhet, i de aldra flesta fall, icke skulle hafva dragit i betänkande att låta hvem som helst få veta hvad jag röstat — som jag nu yrkar bifall till en sluten, utan emedan jag anser denna vara af vigt, der fråga är omval. Att, svnneriigast inom trängre kretsar, ett stort, för att icke säga våldsamt, inflytande utöfvas, torde icke vara obekant för något hvar, som vet huru inom vissa kommuner personer finnas, som förmå att tillvälla sig ett dylikt. Då Gr. Björnstjerna tyckes hafva oriktigt uppfattat mitt förra yttrande, ber jag få upplysa, det jag, tillfölje af livad en föreg:de talare framställt, »att det skulle vara oerhördt, om en person på en sockenstämma skulle kunna tvinga alla de andra till sluten votering,» sagt att, om en person på Riddarhuset genom sin begäran kan tvinga de öfriga ledamöterna till sluten votering, det icke måtte vara mera anmärkningsvärdt, om samma sats tillämpas på en sockenstämma. Gr.
N:o 154, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 99. Lades lill handlingarne. N:o 155, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 122. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos oell lades till handlingarne Bevillnings-Ulshollets Memorial: N:o 57, rörande verkställd omröstning angående vissa ännu icke afgjorda Tullbevillnings-frågor, och N:o 58, rörande verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående Slämpelpappers-afgiften. S. D. Sedan Preste-Slåndet vid pröfning af Banko-Utskottets Memorial N:o 32, angående föreskrifterna i l:sla, 2ulra och 5:dje Artiklarne af Banko-reglementet, med afslag å Utskottets tillstyrkande i 5 punkten för sin del beslutat, alt den Bankens embetsoch tjenstemän samt vaktbetjent vid sednaste Riksdag beviljade tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjning nu må på ordinarie Stat uppföras, under vilkor alt den, som ingår på nya staten, skall vara lörbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgörings—skyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af Bankoverket eller eljest i allmänhet kan varda stadgadt, äfvensom godkänt 7 punkten med de förändringar, som föranledas af Ståndets vid 5 punkten fattade beslut, samt såsom följd häraf ansett Utskottets förslag i 11 punkten hafva förfallit, — beslöt Ståndet nu, alt vänligen inbjuda Vållofliga Borgare-Ståndet, att med Preste-Slåndet i dessa beslut sig förena. Prot.-Utdrag den i8 Augusto i860. 627 Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-UIskottets Memorial: N:o 148, i anledning af återremisser i 20:dc och 22:dra pnnkterna i Statsutskottets Utlåtande, N:o 120.
All annan mätning än med strukna kärl försvinner* och alla tunnor blifva lika stora, ehvad sorn hälst dermed mates; räntor, tull och alla umgälder måga derefter beräknas. b) För flytande varor: En kanna fördelas uti 100 Cubiktum, hvarefter Sedermera stopet, quarteret och Jungfrun bestämmas. 5:0 Vigt. En centner fördelas uti ioo marker, én mark uti 100 ort. En ort uti IOO korn, igenom hvilken sistnämnde fördelning, mindre behöflig i allmän handel och vandel, med tyngre varor, erhålles en vigt för de ädlare metallerna, utan att en särskild myntvigt torde komma att behöfvas. Till den nu föreslagna vigten reduceras alla hitintills brukliga vigtsorter, hvilka således alldeles försvinna, med undantag af Medicinalvigten, som, i alla länder antagen, jnåste förblifva inom Apotheken och en - 464 Beit' och Ekon. T)t iL Bclahknnärni dast användas vid försäljningen efter Läka’ re-recepter. Utskottet tillstyrker Riksens Höglofb Ständer, att hos Kongl. Majrtunderdånigst an* mäla denna fördelning till Nådig fastställelse, och at£ den måtte införas samt ensamt nyttjasu* ti alla statens räkenskaper, samt vid alia de tillfällen, der allmänna auetoriteters åtgärder fordras, såsom viduppbörd, vid angifning till titoch ingående tull, vid afslutande af köp genom Mäklare, vid auetioner, förrättade genom statens ombud, eller i kraft af dom» fäste Utslag, i räkningar öfver leveranser till Kongl. Maj:t och kronan, med ett ord, der staten på något sätt deltager i transactionen. Deremot maga enskilde, sig emellan och då de derom äro öfverens, använda gamla mått, mål och vigter. De särskilda fördelar, som medfölja hvarje föreslagen afdelning, äro af Kongl. Akademien vidlyftigare utförde och detaiU lerade. Häribland må i synnerhet räknas, att alla nu brukliga målkäril, hvarmed tun* sans afdelningar mätas, blifva lika brukbara hädanefter, då rågen, som hitintills, särskildt tillägges.
Jag anhåller att i detta afseende få hänvisa till en Engelsk afhandling, som jag haft tillfälle se, sedan jag vid början af riksdagen hade en debatt i detta samma ämne med Frih. Lagerbjelke. Afhandlingen är af en äkta Den aS Maj f. m. 335 sjöman; det röjes genast, emedan sjötermer förekomma öfverallt oell det fria sjömanssinnet röjer sig fullständigt i friheten från alla reglor för ett vårdadt skrifsätt. Afhandlingen är under form af rapport afgifven utaf en bland Engelska fiottans tappraste och skickligaste officerare, en Cap. Hastings, som under flera år commenderade det enda ångfartyg af de flera beställda, sorn från Grekiska Committeen i London afskickades till Grekland; detta fartyg hette Karteria. Cap. Hastings har under 3 år oupphörligen med detta fartyg stridt och stundom mot flera stora fartyg. Då man här sagt, att ångfartygen icke skulle kunna hålla striden, emedan en enda kula vore tillräcklig för att göra machinen obrukbar, är det särdeles märkvärdigt, att då Cap. Hastings understundom fått ända till 3o kulor i fartyget och stundom granater (d. v. s. ihåliga kulor), har han dock aldrig varit urståndsatt att nyttja ångmachineri. Hela den enkla konst, hvarmed han befriade sin machin från kulor, var, att han med grofva, rätt uppstående och tätt intill hvarandra slutna bjelkar på ömse sidor om machinen, hade till betydlig del upphäft kulornas verkan. Det enda försigtighetsmått, han för öfrigt iakttagit, var, att han hade afdelat fartyget på ömse sidor oin machinen med 2 vattentäta väggar, sä att då det en gång hände honom, att han af en granat, d. v. s. samma sort projectil, som skjules med bombkanoner, fick hela sin akterspegel inskjuten och aktersta tredjedelen af fartyget fylld med vatten, kunde han likväl bibehålla sig'i fartyget och begagna sin machin. Han manövrerade mot alla vapen utan olägenhet, och intog slutligen utan annan hjelp en fästning (Wassiladhi, nyckeln till Messolonghi-viken).