Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den femte delen af en statsskuld är en fond för sådana produetiva företag, hvilka icke kunna af enskilda åstadkommas, men hvartill nästan alla Rikets provinser, särdeles de norra, erbjuda oberäkneliga fördelar, endast nödiga förlagscapitaler anskaffas. Man har till nyttiga företag användt bankens årliga vinst. Denna vinst användes vida förmånligare, om den för vand - *) Se Landshöfdingen von Törnes und. betänk, rör:dc Wclinska förslaget den ao Febr. i83a. Den 7 Mars c. m. vandlas lill ränta och amortissement för en statsskuld till samma ändamål. Beräknas denna årliga vinst till 600,000 r:dr, så utgör denna statsskulds belopp 10 millioner, hvilken, med en proc. amortissement, circulerar under perioden af 37 år, så att på seklet ungefärl. 3o millioner derföre kunna användas. Endast i ett land med statspapper kunna enskilda banker i längden med fördel existera. Det är klart, att i en bank, som måste hafva sitt reserv-capital i vanligt mynt, går räntan för detta reserv-capital förlorad ; vinsten blir minskad med denna ränta. Då nu enskilda banker, ändamålsenligt inrättade, mycket bidraga till ett lands fördel, så visas äfven i detta afseende, att fond-systemet har ett afgjordt inflytande på industrien. Den som öfverväger allt detta, måste lätteligen medgifva, att ett land utan statspapper förhåller sig till ett land med statspapper, som ett land utan mynt förhåller sig lill ett land med mynt. Sådan är den kraft, som fond-systemet ger åt industrien. Icke mindre är den, hvilken Staten derigenom vinner. Civilisationen har fört Europa till ett tillstånd af skyndande utveckling, hvaruti forntidens år svara mot decennier, och alla företag äro tiofalldiga till omfång och massa, emot dem, hvilka blott för ett halft sekel sedan företogos. Dertill fordras således ansträngningar, som öfverstiga nationernas för ögonblicket disponibla krafter. Öfverallt är beskattningen drifven till sin yttersta höjd, och likväl har ingenstädes beskattningen räckt till att uppfylla behofven.
I öfverensstämmelse 206 Den 18 Mars. härmed anser jag det vara fullkomligt i sin ordning att man, då ämne till dylik öfverläggning sig erbjuder, man deraf begagnar sig. Deremot kan jag icke gilla den inskränkning som Hr Hjärne i sitt förslag gjort. Jag anser nemi. lika med en föregående talare att StatsUtskis Utlåt. N:o 41 äfvensom Usta HufvudTiteln äro af egenskap att likaväl böra utgöra föremål för gemensam öfverläggning. Jag liar nyss 'hört Hr Gr. o. Jjandtm. redogöra för det beslut som blifvit fattadt i Talmanskonferensen. Jag kan icke anse detta beslut vara af natur.att förhindra den ifrågasatta sammankomsten, ty dels har Hr Gr. o. Landtm, mot detsamma reserverat sig, dels skulle detta besluts giltighet vara stridande emot B. o. Adis grundlagsenlig^ rätt att för sin del besluta ett sådant sammanträde oell dertill inbjuda de öfriga Stånden. Jag får således påyrka en sådan gemensam öfverläggning, äfvensom att föremålet derföre må utsträckas till StatsUtskis Utlåt. N:o 41 samt till regleringen af Usta HufvudTiteln. Gr. Anckarsvärd: Jag instämmer i Hr Stjernsvärds ytt rande och vill icke ytterligare förlänga discussionen. Om motionen icke får den begärda utsträckningen, så anser jag att man hvarken kan eller bör understödja densamma. Hr von Knorring, Erik Oscar: Jag anhåller vördsamt att Hr Eiddarh.Sekretm måtte uplysa, huruvida de andra Stånden beslutat att företaga frågan om statsregleringen nästa Lördag; ty i sådant fall lärer motionen komma att förfalla. I ani. häraf uplyste undert. Eiddarh.Sekret., att underrättelse om något hos öfrige KiksStånd fattadt beslut rörande tiden då ifrågavide Utlåtm angde statsregleringen borde förekomma till pröfning, icke blifvit B. o. Ad. meddelad. Hr von Knorring: Jag fortfar i alla fall med min anhållan om afslag; ty jag anser det beslut som blifvit fattadt i Talmanskonferensen dertill utgöra en tillräcklig anledn. Gr. Lagerbjelke:
Reg.F. finnes intaget i förslaget till banklagen, öfver hvilken underlåtenhet, om jag icke misstagit mig, en ledamot yttrat sin förundran. Jag trodde, att då K. M. öfverlemnade till Högsta Domstolen att yttra sig öfver lagförslaget, skulle man se till, hvad som vöre af den beskaffenhet att, utan strid med gällande civillagar och författningar, kunna bibehållas, och att Högsta Domstolens pröfning i detta fall icke borde sträcka sig utöfver det rent juridiska i förslaget, eller Bankens rättsförhållanden Den 8 Mars f. m. 77 till enskilda. Man fann då, att i §. af förslaget, såsom hemtad från en föreslagen förändring i grundlagen, icke kunde blifva föremål för Högsta Domstolens bedömande, emedan Högsta Domstolen aldrig tillkommer att utlåta sig öfver förändringar i grundlagsstadganden. Högsta Domstolen hade sig dessutom icke bekant, vid hvad tid K. M. ville framlemna detta lagförslag; om det till Ständerna skulle framkomma förr, än frågan om 72 §. Reg.F. blifvit afgjord, eller efteråt, och således trodde jag, för min del, att i detta afseende icke gais någon anledning alt göra en anmärkning. Vidare förekommo reglementariska stadganden i afseende på Bankens förvaltning, deröfver Högsta Domstolen icke tillkom att yttra sig, såsom beroende allenast på R. St:s pröfning och de begifvanden, hvartill de ville samtycka. Ytterligare förekommo stadganden örn financiella förslag, hvaröfver Högsta Domstolen ej heller borde yttra sig. Således var det icke andra stadganden än de, som bestämde Bankens rättsförhållande till enskilda och dessas sinsemellan, hvaröfver Högsta Domstolen hade att utlåta sig; och i dessa afseenden förekom ingen grundad anledning till anmärkning. Jag medgifver likväl, såsom Hr Dalman anmärkt, att i stället för ordet: fördrag bättre kunde användts ordet: aftal, hvilken förän dring i redactionen lätteligen kan göras. Frih. Boye, Ludv.: Om någonsin i en pröfning den urskillning är nödvändig, hvad pröfvas skall, frågar jag, om den kan vara mera nödvändig än nu; ty denna urskillning måste föra oss till den emellan form och sak.
Särfåljetjtor, få fallabc SBtöDjungfrur, fann alla öfriga perfoner af qirinno* fönet, forn föreflå förfäljning i boDat ellet’ på nanngöftällen för anDraö redning, i gpra dlajjet: görfta Slaten 93:co 9^:Dr 10: — D:o D:o D:o // n n n // 8 24. 2lnDra §reDje ^jer&e ©efåller. (Souecvnanter od) Snformationö^vuntimmer i privata l)itö Stunttmmer, forn jenima boö fig t)ålla ^enftonö<3tn’ättiungat eller ©folor, betala i fåDan egenjfap ingen afgift efter Denna 5lcttfel. ©åfitjtfirare, lifa forn på lanDet, §. 27. ^ampnuåfare 93:co Se:Dr 2: — ^anöele^ppc&uer, ^örcjfånöare för domniifionediEontor od) CommifnO' nårn-, forn ide äro borgare, (Tajjörer, hållare od) betjente fann 3nfpcctom* od) Sactorcr, meb flere voiD ©täDerneé $8ruf, ©tanufactu» rict od) SBoftrpderier, jemte Prortforer od) 5 å 11 jT å r 0 ^ © e få 11 c r i Btod? :Dr. •^anDtruevfave af alla (lag wiD «£)ofroet od) De Äongl. ©pectaflerne, betala efter Deraé lönewilfor; Docf ej unDer 2 Dr.Dr. Silia förenänmDe JöanDtwevfare, fywilfa Drifwa färffilD rörelfe, j!o(a
Af de förslag i detta ämne, som sedan 1840 års riksdag ifrån Const.Utsk. ankommet, känner jag icke mer än ett, hvaruti föreslogs att R. o. Ad. skulle såsom serskildt Ständ ingå i representationen. Att Const.Utsk. nu skulle inkomma med ett förslag isådan syftning, torde vara temligen osäkert. Annu osäkrare synes mig vara, att, derest ett sådant förslag afgafs, man skulle låta, på sätt Hr Brakel supponerat det kunna ske, R. o. Ad. bestämma sin representationsrätt enl. Ridd.Ordn., så att, om 2 kamrar skulle föreslås, R. o. Ad. likväl skulle kunna, oberoende af de öfriga representanternas antal, få bestämma, huru stort antal ledamöter det ville dit insätta. lag föreställer mig icke att Const.Utsk. skulle kunna handlöst behandla frågan pä detta sätt. För min del tror jag visserligen, att en reorganisation af R. o. Ad. skulle gagna ganska mycket, ehuru den är svär att åstadkomma. Svårigheten består icke minst deruti, att då IL o. Ad-.s representationsrätt endast grundas på ledamöternas egenskap att vara adelsmän, alla andra qvalilikationer, som skulle läggas till grund för representantkallet, skulle vara helt och hållet stridande mot de principer, hvarpå R. o. Ad:s representationssätt hvilar. I afseende på den behandling Ridd.Ulsk. skulle kunna gifva denna motion, sä finnér jag den icke kunna föranleda till något resultat. Hr Brakel bär nemligen föreslagit, att Utsk. skulle få Updrag att lill Ståndet inkomma med förslag till ombildning af R. o. 14 Den 4 Januari. Ad:s representationssätt. Jag vet icke örn R. o. Ad. kan fatta något beslut innan Ridd.Utsk. inkommit med förslag till ändring af någon eller några delar i Ridd.Ordn. Jag föreställer rnig att när denna motion inkommer till Ridd Ulsk., sä kommer della IJtsk. att svara med en hemställan alt få upgift på de grunder, hvarpå el t sådant förslag skulle upgöras. Jag, kan icke finna alt Ridd.Utsk. skulle kunna göra annorlunda och förenar mig med Frih.
Så länge outtömliga tillgångar fmnas*härpå, förstår jag icke, hvarföre utländningen bör hindras att företrädesvis köpa den råa, lika litet sorn det vore förnuftigt att påtruga honom beck, när han vill hafva tjära, eller att försvåra utförseln af spannmål, för att i stället få sälja mjöl för qvarnarnas skull, oaktadt den främmande köpmannen ville hafva den förra, men icke det sednare. Den 27 October f. m. 343 På oarbetade ben har Utsk. böjt utförseltullen. Det Sr dock endast de allra fattigaste personer, sorn vinslen af denna varas utförsel kommer till .godo, hvilken låg utan allt värde kringströdd på marken, så länge de icke af utförseln uppmuntrades att samla den. Finna personer inom landet icke sin räkning vid att betala dem till del nuvar. priset, så skall troligen denna lilla arbetsförtjenst gå förlorad, och likväl är all sådan förtjenst utan tvifvel en minskad utgift för samhällets öfriga medlemmar till underhåll För personer, som ej kunna sysselsätta sig med något bättre, samt en ren och behållen nationalvinst. Den nuvar. utförseln af denna vara ger en vexeltillgång på flera tusen pund sterling. Samma förhållande i afseende på insamlingen är med klöfvan. Beek, såsom förädlad produet af annan tillverkning, borde ej belastas med utförsel tull. Artikeln dref är oumbärlig för skeppsbyggerierna och oftast brist derpå. Att belägga den med hög tull skadar för mycket en näring, som måhända fordrade mera skydd, än många fabriker. Införandet af en sådan vara skadar dessutom ingen. Jag föreslår derföre å dref en nedsättning till 3 r:dr 16 sk. och å drefmat till 1 r:dr. Från ali slags fisk anser jag utgående tullen höra borttagas. Den rödfärg, som tillverkas inom landet, är sämre än den utländska. En tillåten import mot så dryg tull som 1 r:dr 16 sk., som jag föreslår, är ej farlig för täflan, men skall leda till mera uppmärksamhet vid fabricationen. Garn, kardulls-, anser jag kunna i importtull nedsättas till likhet med kamulls, Jag förstår ej, hvarföre Utsk. trott sig böra göra skillnad dem emellan.
St:r förklara, att sådana på sednare tider inom bergslagen nyanlagde masugnar, hvilka icke åtnjuta några särskilda privilegier eller haft något hyttelag sig tillslaget, skola i beskattning anses likställiga med masugnar utom bergslag.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan tillägg, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på bifall till sam - Den 31 Januari f. m. 215 ma hemställan med det af Frih. von Schulzenheim föreslagna tillägg, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Mörner begärde votering. Upplästes och godkändes följ:de voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i Utlåtit N:o 22 litt. A., i ani. af väckt motion om tackjernstiondes upphörande inom bergslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. Utslcts hemställan med följande tillägg: »hvarjemte R. St:r förklara, att sådana på sednare tider inom bergslager nyanlagda masugnar, hvilka icke åtnjuta några särskilda privilegier eller halt något hyttelag sig tillslaget, skola i beskattning anses likställiga med masugnar utom bergslag.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Nej — 85. Frih. von Schulzenheim: Jag vågar ödmjukast fram ställa den anhållan, att R. o. Ad. ville till de öfriga Stånden utfärda en inbjudning att deltaga i det nu fattade beslutet. Gr. Mörner begärde detta förslag på bordet. Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts d. 24 och 27 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 22, litt. B , i ani. af väckta motioner om upphörande af tionde för tillverkning af metaller m. m. Gr. Mörner:
Bolagets egentliga penningetillgång utgöres af de 3o procrt eller 54,200 R:dr, hvilka på Actierne äro resterande; enär något tillskott af Actieägarne derutöfver lärer så mycket mindre kunna förväntas, som, efter Directionens yttrade förmodan, den Utskottet anser icke sakna sannolik grund, flere Actieägare torde, vid nu varande fårhållande, finnas oberägne^ att ens inbetala ofvanberörde, på Actierne resterande 3o proctt, förr än det nya Bolaget fått full eganderätt till Stenkohlsverket; men hvilket åter icke kan ske, innan Intressenterne uti gamla Bolaget kommit i disposition af den anordnade köpeskillingen. Efter hvad förut är omförmäldt, hafva Intressenterne uti gamla Bolaget förbundit sig, att, utaf köpeskillingen , närden utfaller, till StenkohlsVerkets understöd, tillskjuta 67,400 R:dr; och hvilken summa alltså blir tillgänglig för nya Bolaget, så snart återstoden af köpeskillingen får från B.iksg:sCotoiret utlemna? Vid öfvervägande af dessa förhållanden, och när frågan om StenkohlsVerket, hvars Riksgagnelighet blifvit, vid flera tillfällen, af R. H. Sttr erkänd, nu Betänkanden, N:o 8g. 447 kommit i sädant skick, att Verkets framtida bestånd och förkofran, eller ock dess upphörande inom en icke aflägsen tid, beror af det afseende, som R. II.
Naturligtvis voro vi, lappen och jag, glada öfver att komma under tak i ovädret, men en god del af vår förtjusning lade sig likväl genast vid inträdet i det lilla krypin, där Olli bodde med hustru och fem barn. Allt var nämligen så genomgående snuskigt därinom de mörka, nedrökta stockväggarna; det stank af surfisk, tran och annat, barnen tumlade om på golfvet eller bland sängens renhudar, Olli åt märgben vid härden, hans hustru sydde skor strax intill det trasiga fönstret, där snöstormen yrde in. Det var helt enkelt vedervärdigt därinne i den fattiga familjens koja, och jag såg på lappen, att lian förvisso föredragit att slå sig ner i sin kåta, om han kunnat trolla ned den från fjällen, ty där hade han nog så prydligt, försäkrar jag — det var nämligen en fin lapp, denne: han hade gått i skola i Vadse och varit ute på en exposition till Tysklands större städer! Efter utbytandet af öfliga helsningar på finska oeh lappska piskade vi snön från våra renskinnspelsar samt slogo oss ned, jag på en af fjällbjörksgrenar hopfogad stol, Klement med korslagda ben på golfvet. Tände vi så våra pipor, rökte en stund, lagade biffstek af renkött, rökte ånyo och hade just städat undan litet på golfvet för att lägga oss till hvila, då vi utifrån fingo höra det dofva, skrapande ljud, som bebådar ankomsten af någon med ren och pulka åkande. Mycket riktigt, en minut efteråt vaggade nå- gra renskinnsbylten in i pörtet, det var en äldre kvinna, tätt i hälarne följd af en flicka: Beret oeh Magga mor och dotter! De hade kommit ned från fjället i detta herrans väder i den afsikten att af nybyggarmor söka skaffa sig litet kaffegrädde, då nämligen all den torkade, frusna renmjölken och de däraf beredda ostarne strukit med under vinterns lopp. — Synd, att de omöjligen kunde få valuta för sitt besvär. riktigt själfmedveten, och satte sig småleende bredvid mig — hvilken kontrast mellan lilla Magga och de stackars eländiga nybyggarbarnen!
– Ja, du borde ha’, som narrar oss att gå så här narr midt i julhelgen – sade en af byamännen, och gaf Lotta på samma gång en dugtig örfil. – Du ljuger väl i hvart enda ord du säger; för knappt skulle jag nånsin tro, att Bankesan var så dum och bar hit ’et, utan hon har nog haft sina åketyg ute på landsvägen, och genast begifvit sig bort med ’et alltihop, fast du nu, din satans slinka, fallit på det upptåget att narra oss allihop i byen, att gå som stollar efter dina konster. Kanske ä’ de bara för att slippa undan att göra gagn i Vika, för Lena ä’ ena dugtig, katig qvinna, som nog lär veta att hålla dig i skinnet, minsann. Högt gråtande och skrikande bedyrade Lotta sanningen af sina ord, ty denna gång voro de verkligen sanna, och för att göra dem så sannolika som möjligt, glömde hon icke en enda liten omständighet, som dermed varit förknippad, utan hälften talande, hälften skrikande, gjorde hon följande orediga berättelse: – Nej, om jag än skulle sjunka ända i denna stund, tvärs igenom hela jola, så kan jag intet annat säga än att de’ va’ här vi la’et alltihop, och här låg vi se’n hela natta, jag och mor och Smea-Lasse, och här såg vi ’et tydligt hur han blef slagen te’ döds, och hörde’t med, fast vi tege som murar och intet kunde komma härifrån för ’et. – Hvad säger du? – frågade nämndemannen, som redan förut gjort den anmärkningen, att här i skogen var ett «ledt och otäckt ställe», ty man var helt nära den plats der patronen på Grantorp blifvit ihjelslagen, en händelse, som just timade dagen efter «blekebacks-stölden». – Hvad pratar du, usla tös? – tillade han. – Hvad var det du såg för slag? – Ja kors! det skulle jag ju intet sagt! – Svara, påstunna! Hva’ va’ de’ du såg för slag? – annars smäller det. – Kors! jag såg ju hufvert de slog ihjel ’en – snyftade Lotta. – Hvem då?
(Besyarad i Stats-Utskottet Utlåtande Nra 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel.) — M — 17 B Motioner, väckta bos Ridderskapet och Adeln: af Gr. Tanbe, H. A., om beviljande af ränte-garanti för en jernväg emellan Upsala Och Stockholm : II, 3, IL 11 : III. 523; B. IX. 232, 283; X. 24, A. 41, 42, 52- 56. 58; U. XI. 180. 182, 227, A. 228, E. 354- — d;o om inrättande af en Profession i Stats-Ekonomi vid Upsala Universitet: I. 566; R. n. 188. (se vidare Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 123 anstående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud Titel.) — Gr, Tanbe, H. E., om stiftande af en lag rörande alskedaude af de Statens embetsoch tjenstemän, som, i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom, längre t.id varit urståndsatte att deras tjenster bestrida: I. 569, R. 570. — d:o om rätt till pension å Allmänna Indragnings-Staten för Häradshöfdingar: I. 568; R. II. 188- (Besvarad i Siats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel. ) — Frih.
Maj:t anser ä ena sidan, det wara ovilkorligen rättvist, och för Rikets anseende samt desi Pennmgeförwaltningars Credit angelägit, alt de for - nr Den Zo Äng. fordringar, af ten första Classen som Handlanden Jenquel nu anmält, sedan deras belopp biifwit behörigen verificeradt och bestämdt. De hafwa lika med desi, om hwilkas godtgörande Riksens Ständer förut widlagit kraftiga anstalter tillkommit genom kostnaderne af ett Riket gemensamt päfördl krig, och pä befallning och auchorisarion af en da maglägande Konung. Deras innehafware hafwa deruti blifwit inledde pä god tro, adagalagd äfwe» derigenom all de oaktadt dessa fordringar, lätit ur sina hander disponeras andra medel, som under en särskild Wexeloperakion för Swenjka StatSwerket warit dem an förtrodde. Ä den andra sidan finner Kongl. Maj:t betalningen af denna krigsskuld icke tvid nu warande omständigheter, sa betydligen förändrade sedan denna skuld gjordes, kunna aläggas Pommerska Staten, hwarö oförmögenhet dertill är allmänt känd och af Committcrade särskildt urredd eller pä Pommerska landet som genom kriget och under en nära treårig besättning af fiendtlig» trupper lidit mera än nägon af Sweriges provincer. Detta krig war en följd af SwerigeS dä warande Konungs widsträcktare afsiqter och förbindelser, icke af Pommerns enskildt» förhållanden. Det Mfördes med S.venstka trupper och i betydligaste matto med Subfidicmedcl, som Swenska Styrelsen, icke Pommerns enskildt», sig betingat Alt Pommerska Kammarens ätgärd och Credit pä f. d. Konungens befallning nyttjades till de negociarioner som beredde berörde krigsskuld, och att Pommerska Landtständerne ätagit sig att under wissa wilker garantera en del af denna skulds, om hwilken garantis och wilkoren derwid, Commilleradeö wid Handlingar - Den Zo Aug.
S. D. Remitterades till Stats-Utskottel en den 17 dennes e. m. bordlagd, af Grefve von Rosen, Adolf Eugéne, med åberopande af 56 § Riksdagsordningen, väckt motion, att Rikets Ständer måtte bevilja ett anslag eller lån af 600,000 R:dr Riksmynt till anläggande af en central-verkstad för tillverkandet af den för Statens jernvägs-stambanor nödiga materielen; tillika med de i anledning af denna motion nu afgifna yttranden. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 22 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 74, i anledning af väckt motion om stats-anslag för Krigs-vetenskaps - Akademien; och N:o 75, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utbetalning af innehållen och till stats-verket indragen aflöning för de under krigs-åren 1806—-1810 fångne ogifta Officerare och Under-officerare, med flere. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-VIskottets den 22 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 39, i anledning af framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 8, öfver väckt motion, angående förändrad lydelse af 4 § 1 kap. Giftermåls-Balken. S. 1). Vid föredragning af Vällofliga Borgare-Ståndets Protokolls-Utdrag N:o 267, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i det vid föredragningen af Lag-Utskottets Betänkande N:o 37, i anledning af väckta motioner, angående misshandling af djur, af Borgare-Ståndet fattade beslut, att bifalla Utskottets Betänkande, med tillägg af orden: ”och med” framför ordet ”Fern”; fann Ridderskapet och Adeln för godt att denna inbjudning antaga. Prot.-Utdrag den 25 Juni 1857. 587 Frän Högv. Preste-Ståndet.
Betänkan den. jon Michaelsson från Upsala Län, hvilka ansett Utskottet hafva bordt utreda, huruvida allruogen har i någon lag den skyldighet sig ostridigt tillagd , att forsla samma Råntepersedlar längre väg åt kronan, än åt indelningshafvaren, samt på spridda håll åt den förra, men allenast på ett åt den sednare} i sammanhang hvarmed yrkas den tydligeörelse, att den Allmoge, hvilken nu utgör sine spannemålsi-äntor till Slottsoch Förråds-magazinet i Stockholm, äfven må fortfara att till Kongl. Hofstallet derstädes leverera höet och halmen, men de a/lägseRäntegifvare åter, hvilka äro anslagne med sin spannemål till Kronomagazinet i Norrtelje , måtte befrias från erläggande af hö- och halmiäntorne in natura och i stället gifva löken efter markegångspris, såsom vanligt förut varit och i andre oiter skall tillgå. Härigenom skulle den tydliga gräns å nyo uppdragas för rättigheter och skyldigheter, imellan Kronan och dess Räntegifvare, hvilken från urminnes tider skall vara afsedd, och då bomme all vidare klagan och oreda att upphöra. Detta allt har Utskottet i noga öfvervägande tagit och får vid anmärkningarnes besvarande först erinra, hvad äfven Betänkandet innehåller, att Kongl. Maj:t och Kronan icke har sig samma inskränkning föreskrifven, som andra Räntetagare, 724 Besa. och Ekon. Vtik. Betänkandcn. hvarken i afseende på våglängden eller stallet, dit dess immediate förbehållne räntor böra forslasj hvadan Utskottet endast knnde tillstyrka Riksens Höglufl. Ständer, att i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit behagade afse beqvämligheten hos da Räntegifvare i allmänhet, som äro skyldige att erlägga hö och halm till Kongl. Hof-stallet i Stockholm, hvilken beqvämlighet