Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Rikets Ständer icke antogo denna Kongl. Maj:ts nådiga proposition har, efter motionärens förmenande, varit ett förhastande, helst Rikets Ständer redan 1840—-41 erkänt principen och lemnal anslag till Lunds läroverk på denna grund. Under förhoppning att, oaktadt det motstånd, som bemälde Kongl, proposition vid sistlidne riksdag rönte, Kongl. Maj: t, vid en blifvande, skall bibehålla sin välvilja för laudtsocknarnes folkskolor, har motionären föreslagit: ”aliRikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl, Maj:t anhålla, att en undersökning må vidtagas, om de andelar af Helgonskylden, som städerna i provinsen Halland åtnjuta af de närbelägna socknarnc för städernas skolor, samt att Kongl. Maj:t täcktes lill näst sammankommande Rikets Ständer afgifva en nådig proposition, åsyftande att, emot ett lill städernas läroverk gifvet motsvarande statsanslag, landtsocknarne måtte Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande A:o 29. fa använda hela Helgonskylden till sina folkskolor.” Oell hade riksdagsfullmäkligen David Andersson från Hallands län häruti sig förenat. Utskottet anser sig härvid höra upplysa, att frågan om Helgonskyldens användande, hvad Lunds stift angår, redan vid flera riksdagar varit föremål för Rikets Ständers pröfning; och har Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers, uti underdånig skrifvelse af den 23 Maj 1845 gjorda anhållan, att Kongl.
På åtskillige ställen brukar man om vintertiden till vägstakningmyttjaunga träd af Gran och Tall. När nu en slik utstakning likaväl kan ske med Grenar eller större Qvistar deraf; så är detta förhållande en uppenbar misshushållning med Skog, och sorn det, efter mitt omdöme, ligger inom Styrande Maktens område att, -efter yttrad önskan från Rikets Ständer, förbjuda sådan misshushållning; så hemställer jag vördsamt, om icke Rikets Ständer må 176 Den 4 December f. ra. hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om tjenligt förbuds utfärdande deremot. Om Remiss härå till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet samt communication med de öfrige RiksStunden hemställes äfven vördsamt. Vördsamt Memorial! I en tid då ljuset skingrat de dimmor, hvari Kyrko-Ärenderne varit insvepte, är det besynnerligt nog, att ännu här och der någre lemningar af dem qvarstå på den Protestantiska rymden. Men huru hegagnar icke ofta vanans makt tyranniskt sitt välde öfver tankans fria bruk! Ibland lemningarne af dunkelhet kan man räkna de ännu brukliga klämtningarne vissa stunder af dagen. Om de fordom voro en väckelse till andakt, så är förhållandet icke så nu för tiden. Hvem vet nu mera en gång hvad de skola betyda? Utan betydelse, utan ändamål, skola de fortfara? Deras ljud stadnar dessutom inom kyrkans närmaste område, på högst en fjerdings vägs afstånd med medvind och på kortare med motväder; och om de då skulle vara en väckelse till andakt, så frågar man med skäl, huru kunna de vara det för de sockneboar, som hafva en, ja stundom flere mil till kyrkan? Och som klämtning äfven begagnas, för att gif - Den 4 December f. m. »77 gifva tillkänna för hand varande eldsvåda; så händer, att man af klämtning i sednare afseendet är förvillad, när den inträffar de stunder på dagen, då klämtning i förra bemärkelsen hör ske.
Jag anser 16 H. 33 a58 Den 9 November e. m. ej otroligt, att oin vi här nu bestämma oss för denna högre afgift af 2 sk. b:co, så skall PresteSt. ej hafva något emot den fria brännvinsbränningen och möjligen förena sig med oss, och genom en inbjudning söka förmå de begge öfriga Stånden till samma beslut. Då komma vi ifrån den status quo, som så lange existerat i detta afseende. Hr von Troil, Emil: Jag anser visserligen, att 2 sk. b;co kannan för tillverkningen kan utgöra en ganska låg skatt, då det tillåtes alt bränna med huru stor panna som helst; likväl kan jag ej neka, att förändringen ifrån 6 r:st. till 2 sk. utgör en ganska väsendtlig förbättring af Gr. Hamiltons förslag; och då jag ej anser troligt, att skatten vid detina riksdag kan komma att bestämmas högre, så får jag förena mig med dem, som yrkat, alt skatten måtte bestämmas lill delta belopp. Gr. Hamilton: Då nu flere talare yttrat sig emot den beskattning jag föreslagit, anser jag det vara min pligt alt redogöra för de skäl, hvarföre jag trott mig böra föreslå den sådan den nu är. Hufvudändamålet, det måste jag tillstå, var, att förslaget skulle kunna få någon framgång inom alla Stånden. Jag förutsåg, att om jag skulle bestämma en skatt af 2 sk. b:co, så skulle redan deruti ligga något högst afskräckande för innehafvarne af sådana pannor, som hittills eller t835 års författning varit vana att bränna för ett och ett halft r:sts b:eo beskattning på kannan, om de nu skulle nödgas erlägga den med en förhöjning af 16 gånger det förra beloppet eller 2 sk. på kannan. Dess utom tog jag äfven något i beräkning Statens inkomst dervid. Naturligtvis skulle densamma blifva mycket större, om skatten höjdes till 2 sk.; men redan den summa, som uppkommer af en half skillings skatt, skulle öfverskjuta den inkomst, som nu genom brännvinsskalt tillfaller Staten, med 500,000 r:dr b:co, så att, efter hvad som hittills blifvit brändt, skatten skulle utgöra i,25o,ooo r:dr.
Marstrands hamn, belägen nordvest från nya varfvet, med 2:ne djupare och ett grundare inlopp, har redan derigenom i militäriskt och maritimt afseende en stor och öfvervägande fördel, enär det icke lärer kunna bestridas att vestliga vindar å Bohuslänska kusten äro de mest rådande och hårdast blåsande. Från Marstrand kunna i följd häraf fartyg af hvarje beskaffenhet, t. o. m. kanon-jollar, utlöpa för att undsätta hvilken punkt som helst af Sveriges vestra kust, och således äfven Götheborg, vare sig att denna af fienden hotas eller redan är angripen. Den som känner belägenheten vid nya varfvet, vet också att det är rent af omöjligt för kanon-slupar eller jollar att derifrån afgå mot hård blåsande vestlig vind. En fiende torde betänka sig innan han vågar ett anfall, som utsätter honom för att kunna instängas, eller åtminstone för att oroas i ryggen. I Marstrand ligger skärgårds-eskadern så i krig som i fred lika säker, ty hvad angrepp å denna eskader från Koeller Klöfverön vidkommer, innebära de icke någon våda, om ej för de angripande, sä framt man ej förutsätter att fästningens eld är tystad och att eskadern overksamt åser fiendens företag. Vi lefva icke nu i Tordenskölds tider, ångkraften och bombkanoner hafva så betydligt förändrat stridssättet, så till lands som synnerligen till sjöss, att det ej låter tänka sig att stora afd:r af flottor få intaga fördelaktiga positioner i närheten af en stark fästning, eller armée-corpser helt oförhindrade fä logera sig och vinna fotfäste på omförmälte öar. Lika litet kan det anses troligt alt en fiende skulle företaga sig att Moquera Carlsten och såmedelst göra eskadern overksam.
— Ja, men här står jag och pratar och glömmer att ställa i ordning, tills madame kommer hem. Hvar är nu ljuset? Ah, se der! Tusen tack min herre! Ännu en gång, ursäkta, att jag störde er! Den vackra flickan gjorde den mest graciösa nigning och närmade sig den halföppna dörren. — Kanhända ni vill följa med mig in ett ögonblick och se, hur vi bo; det är minsann icke för elegant. Men vi skola snart flytta i den våning, som lorden stält i ordning åt oss, ty det är egentligen han, som öfvertalat oss att under en saison vistas i London. — Om hvilken lord talar du? — Om lord Kennedy, madames kusin. — En slägting således? — sade Astley misstroget. — Ja, en slägting, ty om han icke skulle vara madames kusin, så äro de i alla händelser slägt på något sätt, derom är jag säker. — Han är förmodligen ung? — Åh ja, så der, mellan trettio och fyrtio år, förmodar jag, men han är mycket rik, omätligt rik. — Kanhända han ämnar gifta sig med din vackra matmor? — Nej, för den saken kan ni vara lugn, ty han är redan gift, för andra gången till och med. — Aha, det är då kanhända hans fru, som är din matmors vän, och för hennes skull hon kommit hit till London? — Nej, det vill jag icke påstå; de hafva aldrig sett hvarandra; lady Kennedy är mycket sjuklig, hon vistas i Italien, och lorden lär ha godt hopp att bli enkling ännu en gång. Men låt oss icke stanna här i dörren. Var icke rädd, madame kan icke öfverraska oss; hon återkommer icke förr än efter midnatt. — Se här ser ni, hvilka fasliga rum vi hafva, mörka och odiösa på allt sätt, och detta allt för en kallsinnig grobian, som kanske icke alls värderar vår uppoffring. Jag kan icke alls gilla madames tycke i detta fall; men saken är, att den der unge herrn är lång och smärt, växt som en Apollo, med hår så silkesfint som en flickas och ögon med färg af en hasselnöt och form af en mandel.
Christinehamns och Warnums församlingar liesta till största delen af mindre bemedlade personer; och deras antal, hvilka ega en betydligare förmögenhet, är jemförelsevis ganska ringa, och dessa hafva redan genom frivilliga bidrag till ett ganska betydligt belopp visat sin nitälskan för utförandet af detta företag. Detta arbete har blifvit vida kostsammare än man förmodade, och hvar och en känner med hvilka svårigheter ett sådant arbete för öfrigt är förknippad!. Förutom de upofifringar, arbetet kraft, har församlingen beflitat sig om att utföra andra värderika företag, de der fordrat utgifter till ett icke ringa belopp. Ett skäl till afstyrkande, hvilket Utsk:t dock icke anför, men som torde ligga bakom och utgöra •gentliga grunden derför, är det prejudikat, som möjligen kunde 144 Den !i juni f. m. upsla för en kyrka, hvilken ej är stiftets domkyrka, att fä understöd; men detta prejudikat hafva R. St:r redan gifvit genom bidrag till upbyggande af Vallentuna celi Knäröds församlingars kyrkor. Ingendera eger den arkitektoniska prydlighet, ingendera är ett sådant minnesmärke af skönhet och stil, sorn Christinehamns kyrka. Hvad som nu begäres, är blott ett lån, för att lättare kunna befria sig från den betydliga skuldsumma, hvari församlingen måst sätta sig, och på det att nuvide generation ej måtte för mycket betungas af de gjorda utgifterna, utan äfven en kommande deraf vidkännas sin andel. Jag anhåller derföre, med afslag å Utskits förslag, om bifall till BorgareStits oss gjorda inbjudning. Hr Montgomery, Robert Nils Germund: Ehuru jag icke finnes antecknad såsom reservant i denna fråga, har jag dock icke kunnat dela pluralitetens mening i denna sak. För min del anser jag nemi. att många skäl finnas för bifallande af understöd till ilrågavtde kyrkobyggnad. Man kan visserligen icke jemföra denna kyrka med domkyrkorna, hvilka det tillkommer Staten att underhålla och bygga; men genom ett bifall till lån för detta ifrågav:de ändamål, har man icke heller gjort så stora upoffringar, som då det rörer en domkyrka
Eldstadens dörrar böra hållas öppna så kort tid som möjligt, för att undvika tillopp af den skadliga kalla luften till elden; detta undvikes lättast genom antagandet af exr stupränna i form af en qvarnstrut öfver eldstaden, hvaruti bränslet Jägges. Elden utsläckes bäst, då alla öppningar tili ugnen och gallret väl täppas, hvarigenom äfven eldrörens hastiga oxidering undvikes. Om qvicksilfret uti ångmätaren stiger, sedan fartyget stadnat, bör machinisten genast utsläppa ångan genom säkerhetsventilen. Om, oaktadt alla försigtighetsmått, man likväl icke kunnat hindra vattnet i kitteln att minskas, så att dess sidor blifvit glödgade, uppliöres genast med eldningen; men man får D«n 17 Juni f. m. får noga akta sig för att hastigt utsläppa ångan eller inpumpa kallt vatten, innan kitteln småningom blifvit afkyld. Far tygsbefäl hafvaren är vid ansvar för kostnad och skada förbunden att icke låta ett ångfartyg gå fortare, än som motsvarar machinens kraft. Om bord på hvarje ångfartyg skall finnas en dagbok, utfärdad af localauctoriteterna, hvaruti hvarje passagerare äger rättighet att införa sina anmärkningar om fartygets hastighet och vid machineriet förefallande händelser. Denna dagbok skall framvisas för inspectionscommittéen, så ofta densamma besöker fartyget. Uti hvarje passagerares rum skall finnas en talla, hvarpå skall vara utsatt: 1:0 Resans längd och tiden, som vanligen dertill åtgår. 2:0 Huru lång tid fartyget uppehåller sig vid hvarje ställe det lägger till. 3:o Högsta antalet passagerare, som får emottagas. 4:o Rättigheten för passagerarne att uti dagboken få införa sina anmärkningar. Fartygsbefälhafvaren är skyldig att efter hvarje resa till localauctoriterna inrapportera, om något anmärkningsvärd! inträffat, som rör ångfartyget och dess machina betryggande, på det att sådant mätte kunna blifva iakttaget.
I anledning af 1853 års Revisorers anmärkning: att ehuru Kongl. Maj:t, under den 4 December 1850, i nåder gillat och fastställt nytt formulär såväl till hufvudbok med tillhörande kassa-räkning för Kongl. Förvaltningen af sjö-ärendena, som ock för räkenskaperna .vid Kongl. Flottans samtliga stationer, att tillämpas från och med år 1851, räkenskaperna för samma år likväl icke blifvit i enlighet med de sålunda fastställda formulären upprättade, hade uti häröfver afgifna, den tryckta revisios-berättelsen bifogade, förklaringar, vederbörande, bland annat, anfört, att de från Flottans stationer inkomna hufvudböckerna icke lemnat nödiga upplysningar för uppgörande af Kongl. Förvaltningens hufvudbok för sistnämnde år, dels emedan inkomster och utgifter af enahanda beskaffenhet icke alltid under samma titelbenänmingar bokförts vid de särskilda Stationerna, och dels derföre att balanserna vors till stor del oriktiga, hvarföre en utredning, som visade i hvad mån de uti Stationernaskassor befintliga behållningar tillhörde den ena eller den andra af de uti hufvudböckerna förekommande special-titlar, bordt föregå det nya formulärets tillämpning; och Rikets sednast församlade Ständer läto härvid bero, under yttrad förutsättning, att Kongl. Förvaltningens hufvudbok framdeles skulle varda i enlighet med det fastställda nya formuläret upprättad. Efter hvad Revisorerne i detta ämne vidare inhemtat, anhöll Kongl. Förvaltningen, uti underdånig skrifvelse den 25 Augusti förlidet år, örn Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd att, till verkställande af ofvan omförmälda utredning samt till beredande af likstämmighet i arbetssättet och synnerligast i kontroll-föringen vid Flottans särkilda redogörelse-verk, få utse och till Kongl. Flottans Station afsända en af sine tjenstemän, försedd med instruktion i det syfte, att ändamålet med de i nåder fastställda nya hufvudboks-formulären måtte vinnas och säkerhet i kontrollen öfver förvaltningen af Flottans medel utan uppskof erhållas; och då, jemlikt nådigt bref af den 5 September berörde år, Kongl.
32* $6r öfrigt åberope <£81 ö§, i alla till ©fafå#regleringen bärnnbé be* lar eller eljefi meb ©tafåtverFet gemenjPap eganbe ämnen, font 3Bi tid be# (janbJing forehaft, c2Båre beröm, fib efter annan, imber Sfiibåbagenå lopp, till Äongl. 3)taj:t aflåtnc foljanbe unberbåniga (Triftvelfer, fåfom more befam* me i betta 9vibåbagå#35eflut intagne: no. ben 22 ^December 1328, angåenbe {KtFåbagåmeblenå utbetalning ecb reb.otviåning; 2:0. ben 21 3amtarii 1829, angåenbe trpefning och utbelning afåtongl. ^0?aj:tå Q5efadningåhafVöanbeå $emårå#33eråttelfer; 3:0. ben 3 $ebruarii, i anlebning af ^ongl. SOJaj:få 9?åbiga ^>ropo# fttion om fortfaranbe af bet roib febnafle JKibåbag beroiljabe anjlag tid anlåg# ganbe af en tvattenlebning tid CarlåFrona; 4:0, ben 12 gebruarii, angåenbe ^ånbricfen L. W. Munthes unber# båniga beftvår oftver tvågrgbt utbeFommanbe af jTogååroerfanå#boter; 4:0 ben 21 gebruarii, angåenbe trpefning af Svongl. tO?aj:tå 55efad# nigåhafroanbeå febnafi tnFomne få Fadabe $emårå#S3eråttelfer, m. m.; 6:0. angåenbe af Capedmåfiaren J. Ch.
Ridderfkapel och Adelns Plena, och är sä fväl för detta som för sine öfrige göromål i Tjensten under warande Riksdag, Ridderskapet och Adeln allena answang, Honom tillkommer äfwen noga uptaga hwad han hörer under sammankomsterne kalas, förelöpa och beslutas, samt akt icke läka mi Protocollcrne inflyta nägot, som han icke sedt, hörk, xller annorlunda än han hörk, ställande sig dxrwrd lill efterrättelse hwad 50 z Riddarhus Ordningen snidare stadgar. s:do Riddarhus Secreteraren är ej tillätit, att för nägon, cho som hälst, wisa ett vjusteradt Protokoll eller Dicramen; likwäl aligger honom äsweg före justeringen att hemma hos sig, för den Ledamot, som det ästundar, upläsa desi anförande och ware en Ledamot obetagit, att wid fänet huru desi kanka blifwit till Protocollet fattad meddela Riddarhus Derreteraren sine anmärkningar; denne sistnämnde mä dock ej dcxpä göra något widare afseende, än soln kas stä tillsammans med hwad i förster moWentet stadgas. Will nägon Ledamot ffriftcligen Den 24 November. >44» inlämna hwad han munteligen anfört, kan det ej wägras, mcn äligger Riddarhus Secreterare» i sädank fa!!, ett flikt inlämuadt sjelfkrafd wid Prorocolls Justeringen anmäla och upläsa. z:lo Sedan Protokollet är jnsteradt, som altid skall flke in klena, bör det igenomdragit och försedt med Landi-Marskalkens Sigill af honom paffrifwas, Sedermera kan Riddarhus Secretcraren wid detsamma hwarkcn göra eller tillåta den ringaste förändring eller tilläggning. 4:to Riddarhus Secreterare» kan ej wägra någon Ledamot underrättclfc ur Pleni Protocollerne för de förflutna Riksdagar, äfwen ur justerade Protocoller för den påstående ej eller wägra någon Ledamot att göra afskrift derutur.
Skrifvelse, N:o 229. lande stadgade lefnadsoell Ijensteålder, efter afsk edet undfå pension till högre belopp, än som motsvarar lönen för det embete oell tjenst, den afskedstagande å ordinarie stat löre Expeditionschefs-beställningens tillträdande innehaft, och hvartill han kunnat återgå, funnit godt i nåder entlediga Expeditionschefen Mehlander från hans då innehafvande Expedilionschefs-embete och derjemte beviljat honom afsked från Expedilions-sekreterarebesliillningen på stat vid samma Departements Kansli-expedition, med rättighet all derefter på Allmänna Indragningsstalen åtnjuta pension, motsvarande beloppet af den med nyssnämnda beställning förenade lön, jemte derunder inbegripen spanmål; men då billigheten lördrade, alt Mehlander, som i 7 års tid innehaft en tjenstebefattning af den mödosamma och maktpåliggande beskaffenhet, sorn Expeditionsehefs-enibelet, komme i åtnjutande af någon högre pensionsförmån, än den honom nu såsom Expeditions-sekrelerare författningsenligt tillerkända, svnnerligast om, i följd af E. K. M:ls, vid innevarande riksdag gjorda nådiga framställning om löneoch pensionsförhöjningar, högre pensionsbelopp för hädanefter afgående Expeditions-sekrelerare blefvc bestämda, har E. K. M:t genom högstberörda nådiga skrifvelse öfverlemna! till Rikets Ständers afgörande, huruvida, med afseende å de för hemälde f. d. Expeditionschef förekommande omständigheter, sådan tillökning i den Mehlander, enligt författningarne, redan tillagda Expedilions-sekreterarepension må kunna beviljas, alt denna pension kommrr alt uppgå lill del för Expeditionssekreterare i allmänhet af E. K. M:t vid nu pågående riksmöte föreslagna pensionsbelopp.
De hafva lika små motiv som bärvidd. Det står inga principer bakom dem, men dåliga finanser och personliga förargelser, som aldrig svälla till hat, och någon moralisk häftighet finns där ej, annat än möjligen mot – procentare. Saken är den, att Bellman minst af allt var en kritiskt och förståndsmässigt anlagd natur. Han hade njutningsmänniskans och drömmarens dubbla indifferens, som omedvetet betraktar alla metafysiska och sociala frågor som mystifikationer för pedanterna och de öfverkloka, och han har utvecklat ett genialt mästerskap i att ställa på hufvudet de former, i hvilka samhällslif, vetenskap och i allmänhet allvarliga frågor röra sig, utan att därmed vilja åt dem själfva, blott i en instinktlik känsla af, att det skulle gå honom lika galet, om han befattade sig med dessa ting, som Mollberg, när han på Rostock kom in på Polens affärer. Om frihetstiden räckt hela hans lefnad, hvad hade det i grunden gjort honom, annat än att han låtit bli att författa en mängd tråkiga orationer öfver 1772 års välsignelser? Vin och flickor och Fredmans stråka – det var hans filosofi, rusets och sångens filosofi, den enda i hvilken han var præses, och hvad kommo honom så alla nya och gamla teser vid? Njutningsmänniskor och drömmare, för hvilka minuten och stämningen äro allt, äro af naturen konservativa, ej blott fallna för att låta udda vara jämt, nej, rent af poetiskt fästa vid allt, som det kritiska förnuftet ogillar, fästa vid det skrockfulla, det vidskepliga, det underbara i fråga om känsla, det barocka, gammaldags utstyrda och vridna i fråga om former och sedvänjor. Allt det där gör lifvet pittoreskt. Det kryddar och det förbittrar, det eggar till att söka harmoni – låt det nu vara i bägaren eller i musik. Så var han ensam af alla sitt tidehvarfs män totalt oberörd af upplysningstidens förståndskritik. Det finns en sällskapslek från l’ancien régimes slut, som ej illa gifver bilden af hela dess litteratur. De är »le parfilage». Man roade sig i salongerna med att repa upp guldgaloner och fransar till fina guldtrådar.
Ar skogen af inskränkt område och delegarnes lotter deri mångt, må dock blekning och utstening ske , derest ändamålsenliga skiljo-linier derigenom kunna uppgöras. 18 Cap. 18 §- Slutligen och då i 1 Mom. af denna stadgadt är, att de underdåniga besvär, sorn öfver Egodelnings-Rälts Utslag anföras, skola till Rättens Ordförande tväfalldt ingifvas , men meningen synes Rikets Ständer icke vara tydligen uttryckt, huruvida de Handlingar, på hvilka besvären sig grunda, äfven skola tväfalldt bifogas eiler icke, få Rikets Ständer, som anse det vara af stor vigt, att all anledning lill misstydning af ifrågavarande stadgande undanrödjes , i underdånighet föreslå en så lydande redaction af Momentets slutmening" Ställda underdåniga Besvär; bifoge ock dervid, i tvänne Exemplar, de till saken hörande bevis, Klaganden kan anse nödigt förete. Rikets Ständer framhärda etc. Exp.-Utsk. Förslag till urul. Skr rf v. N.o 439- 7^ JS:o 4‘29- Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 8 Mars i83o.
Herr Grefve klrn^Zpor, Herr 6eneralnV1ajoren ^clleroreutx, Herr E)fwerste-HntLi, anten ^clleraparre, och Befälet af Stockholms Oarniron och wästra ^lundens här warande fördelning, skulle mottagas, af Herr Laron och Landtmarskalken coinplimenteras. och at dä Herr Laron och Landtmarffalken nu skulle i sädant ändamäl i kecreta UtstottSrummet nedträda, och efter denna acts flut, med den stora veputalionen til Slottet afgä, men ifrån Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren en bestickning af 2:ne E fwerste-Kammarjunkare ännu i förmiddag wore att förwänta; wille. Herr Laron och Landtmarskalken nu ät Hans'Lxcsllencs Herr Grefwe krake, säsom äldsta Grefwen, klubban öfwerlemna, til dest Herr karon och Landtmarstalken med Depntatlonen äterkomme.
Majrts Nådiga Proposition upplyser, utgjorde, enligt Kongl. Kammar-Collegii och Kongl. Stats-Conloirets underdåniga uppgift af den 3i October i83y, den då ännu icke indragna behaglig tids förlänings-spanmålen r,o86 tunnor 26 kappar, hvaraf största delen, eller 608 tunnor 3o kappar, åtnjötos af innehafvare af sådane pastorat, hvilka, enligt redan verkställd undersökning, befunnits lemna en behållen inkomst af mindre än 10a tunnor spanmåls värde, derjemte anföra, att, jemnlikt Pikets Ständers vid 1815 års Riksdag fattade beslut, den till indragning ställda forlänings-spanmålen borde användas till understöd för Rikets Allmänna Elementar-Läroverk, men icke, såsom åtskillige ledamöter af sistnämnde Riks-Stånd förmenat, till folk-undervisningens befrämjande, äfvensom att, efter hvad af Kong). Kammar-Collegii och Kongl. Stats-Contoirets under den 3i October 1837 aflåtne underdåniga Skrifvelse inhemtas, det belopp af 1,000 tunnor behaglig tids förlänings-spanmål, som, af Rikets Ständer vid 1817 och 1818 årens Riksdag varit för förstnämnde ändamål påräknadt, redan till Stats-Verket influtit. Enär Utskottets meranämnde Utlåtande N:o 186, på sätt ofvanberördt är, blifvit af arne Riks-Slånd bifallet, får Utskottet, som af de inom de öfrige Riks-Stånden deremot framställde anmärkningar, icke funnit anledning att frånträda sin i ämnet förut yttrade åsigt, samma Utlåtande vidblifva.