Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prest Ståndets Protocoll af d. 9 Juni 1812, innefattande Ståndets fullkomliga ogillande och afslag å R. H. S. Constitutions Utskotts sedan sista Riksdagen hvilande, d. 3 i denna månad uppläste, och nu ånyo föredragne Memorial af d. 16 Oct. 1810, angående förändring af Regeringsformens 56 §. 2 :o LTtdrag af Vällofl. Borgare Ståndets förenämde dags Protocoll, innehållande Ståndets beslut att, efter förnyad föredragning af Const. Utskottets vid sista Riksdagen afgifne betänkande, angående sättet hvarpå Grundlagsfrågor böra uptagas och behandlas, till Utskottet återförvisa frågan med de dervid nu förefallne, och i detta Protocolls Utdrag intagne Anmärkningar. 3 :o Utdrag af Hederv. Bonde Ståndets Protocoll af d. 9 Junii 1812, tillkännagifvande att Ståndet, vid förnyad föredragning af R. H. S. Constitutions Utskotts vid sisth Riksdag d. 16 Oct. 1810 afgifne, påföljande dag uppläste, och derifrån hvilande Memorial, angående formen och sättet för Gundlags frågors behandlande, ansett 56 § i Regeringsformen, och 44 § i Riksdags Ordningen så tillräckligen bestämma alla frågors handterande och afgörande, som höra till Utskott, att Bonde Ståndet icke funnit skäl antaga en mera utvidgad gräns för Constitutions Utskottet, eller till dess i sådant afseende afgifne förslag lemna bifall. Herr Doctor Wijkman förklarade sig anse de nu från 2ne Stånd meddelade anmärkningar och återremisser, och de öfriges fullkomliga ogillande af Constit. Utskottets vid förra Riksdagen afgifne Memorial, oundvikeligen föranleda till utarbetandet af ett nytt betänkande om sättet huru förslag till förändringar i Grundlagarne hos Riks Stånden vid afgörandet böra behandlas.
Då urtima Landstingsmöten för Landstingsmannen sjelfva medföra ökad möda oell kostnad, synes något missbruk af Landstingets rätt att besluta sådana möten icke vara alt befara, äfven om till ett sådant beslut icke erfordras enhällighet, såsom de Kommilterade föreslagit; och då det torde vara nog båldt, att hvarje beslut om ett urtima möte, om än aldrig så angeläget, skulle kunna inom ett Landsting omöjliggöras genom en enda ledamots gensträfvighet, anse Rikets Ständer den föreslagna enhälligbeten lämpligen kunna utbytas emot en pluralitet af tre fjerdedelar, med tillägg af den bestämmelsen, att beslutet bör afse handläggning af vissa bestämda ärenden; och torde en sådan förändring finnas hafva sä mycket mera skäl för sig som i allt fall beslutet för alt vinna någon tillämplighet mäste enligt § 59 godkännas af Konungens Befallningshafvande. Paragrafens mom. I torde således böra förändras till följande lydelse: Till urtima möte kan Landstinget sammanträda endast i de fall att antingen tre Ijerdedelar af Tingets pä lagtima möte såsom närvarande antecknade medlemmar derom, för handläggning af vissa bestämda ärenden, öfverenskomma eller ock Kongl. Majit omedelbart, eller på framställning af Dess Befallningshafvande, urtima möte påbjuder. § 32. Utom Sekreteraren synes äfven Ordföranden böra lemnäs tillfälle alt på förband göra sig bekant med de frågor, som på Tinget skola förekomma till öfverläggning, hvadan Rikets Ständer anse denna §:s mom. 2 böra erhålla följande lydelse: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Besv. och Ekon). Utsk. Betäitkanäen.
Jo, på en adhesion emellan näriugarne och sedelvalutorne; ty om t. ex. sedelstocken i Sverige vore 1 million r:dr, så lära väl alla menniskor medgifva att svårligen en enda sedel skulle komma till bankluckan, hvaremot i motsatt förhållande, om Sverige ägde en utelöpande sedelmassa af 100 millioner, ingen väl skulle betvifla, att ju icke sedlarne skulle strömma till Banken. Då man tager detta i betraktande, så finner man, att det måste Den 12 April f. m. 333 vara en sanning, att ja mera arbete, ju mera menniskor det finnes uti ett land, ju mera fäster sig myntet i det landet. Om jag då nämner för R. o. Ad., att smidet i Sverige från det år, då jernbelåningen var högst, blifvit ökadt med 50 proc., och alt arbetet i samma proportion naturligtvis äfven tilltagit, så lärer väl häraf följa klart som dagen, att det måste vara med Bankens egen fördel öfverensstämmande att vid inträdande missgynnande conjuncturer till obegränsadt belopp försträcka de summor, som till jernhandteringens fortfarande bedrifvande kunna vara erforderliga. Jag har trott mig böra anföra detta såsom någonting, det der borde inverka på sjelfva frågans behandling. Skådar jag nu tillbaka på mine värde motståndares satser, så skall jag blott upptaga en enda af dem, hvilken under sig inbegriper alla de öfrige; nemi. den att genom den åtgärd, som jag föreslagit, en för Bankens säkerhet vådlig fluctuation i sedelstocken skulle uppkomma. Jag får dervid först anmärka, att ifrågavar. lån blott meddelas på den korta tiden af 9 månader, hvaraf följer att fleråriga lån icke kunna äga rum. Men icke nog dermed, Bancostyrelsen äger äfven i sin makt alt, under vissa förhållanden, af låntagarne fordra, det de efter 6 veckors uppsägning skola infria sina skuldförbindelser.
Inspector er, Frälseoch Gårdssamt Cassör er j Bokhållare, Fogdar, Factor er och Skrifvare i privat tjenst på landet taxeras efter betydenheten af den egendom, de förestå, samt den befattning och lön, de hafva, i Åtta Ciasser: Första Classen R:dr 40: — Andra d:o 30: — Tredje d:o 20: — Bil. till Rev i lin in g .5 - lil skotte Is Betänkande , IV.o 12, d:o 15: _ Femte d:o H; Sjette d:o 6: . Sjunde d:o 3: — Åttonde d:o 2: —- Dea, som vid annans egendom eller landtbruk har närmaste tillsyn eller styrelsen sig anförtrodd, taxeras efter personens kända verkliga tjenstgöring, utan hinder af annorledes skedd uppgift, såsom Rättare, då egendomen består al 2 till 4 mantal, och derutöfver såsom Fogde eller Inspector. All annan Betjening af maneller qvinkön hos enskilde anses efter beskaffenheten af deras göromål, ulan hinder af den benämning, som de i uppgiften erhållit. Skulle likväl någon af Statens embets och tjenstemän tillika hafva inkomst för befattning med enskild mans egendom, bör denna inkomst, vid bevillnings beräknande, icke sammanslås med den ordinarie eller extra ordinarie lön, han af Staten erhåller, utan skall han då för sin privata tjenst efter ofvannämnde grund serskildt taxeras. De jordegare, som sjelfve bruka jorden och således icke hafva hos sig anställde Rättare, skola ifrån den för Rättare stadgade bevillning vara befriade. Kammarjungfrur och Kammartjenare, lika med dem i städerne, §. 15. Kamererare och Secreterarej Frälse-, i Fyra Classen Första Classen R:dr 40: —. Andra d:o ... 30: — Tredje d:o 20: — Fjerde d:o , 15: — Kockar, lika med dem i städerne, §. 15. Krögare och Krögerskor, m. fl. se Krögare m. fl. i städerne, §. 15.
Då sålunda denna fråga måste afgöras genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, får Utskottet, för sådant ändamål, föreslå följande voteringsproposition : »Den, som bifaller Utskottets, af Presteoch Bonde-Stånden gillade hemställan, att Rikets Ständer i och för den numera fullbordade brobyggnaden öfver Umeå eif måtte bevilja ett ytterligare lån, stort Tjugotusen Riksdaler Riksmynt, med förbindelse för vederbörande låntagare att årligen, efter slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, erlägga åtta procent af hela den lyftade lånesumman, hvaraf ränta godtgöres efter fem procent utaf obetalda kapitalbeloppet och det öfriga utgör afbetalning derå, samt att i öfrigt de föreskrifter, som för tillgodonjutande af andra dylika statsbidrag vid innevarande riksdag varda stadgade, äfven i afseende på detta lån böra, i tillämpliga delar, lända till efterrättelse, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, har det af Utskottet tillstyrkta lån för brobyggnaden öfver Umeå eif icke blifvit af Rikets Ständer beviljadt.
Se Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 212. — d:o till dess Navigations-skola. Stats-Ulskottels Utlåtande N:o 71. VI. 261. — byggnads-anslag lill Allmänna Barnbördshuset derstädes. Se SlatsUtskottets Utlåtande N:o 160. — jorduplålelse till begrafningsplats m. m. vid. IX. B. 477. XI. B. 140. A. 148. E. 245. — och Götheborg, jernväg emellan. Se Jernväg. ■— lindring i dess inqvarteringsskyldighet. V. 517. VI. R. 6. IX. B. 367, 399. A. 407. X. E. 20. — lån för omkostnader vid kolerafarsolen derstädes. Se Lån. — angående upmätuing af tomter i. XV. B. 210. A. 212. — angående förslag lill ändring i 14 §. Riksdägs-Ordningen angående representations-rättigheten för. Se Grundlagsändringsförslag. Stockholms slolt, angående anslag för åtskilliga byggnadsarbeten uti XII. B. 117. XIII. B. 334. A. 372. XIV. U. 170. E. 243. Stockholms stads kronoräkenskaper, angående revisionen af desamma. Stats-Ulskollets Utlåtande Nio 201. §. 20. Stomhemman, angående rättighet för Enkor efter Pastorer i Calmar ( 203 ) stift, atl äfven under extra nådår få tillgodonjuta inkomster af. V. B. 413, 496. VI. Stora Kopparbergs Bergslag, om kolränlor uti. Se Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 64. Litt. B. Stora Kopparbergs Län, om inrättande af en Landtbruksskola uti. Se Siats-Utskottets Utlåtaude N:o 71. Stora Mossen, örn anslag för utdikning deraf. Se Slats-Utskotlets Utlåtande N:o 158. 4:de punkten. Storsjön och Mälaren, kanal-anläggning emellan. Se Mälaren.
Då jag i förmiddags bogårde Grefve Hårds Memorial, rörande allmänna Financeregleringen, på bordet f var det i afsigt att framdeles dervid göra några erinringar; men då jag finner att detta skulle hindra remissen till Utskotten och sålun~ \ Den 17 April c. m. da kunna uppehålla målets afgörande, får jag nu återkalla min anhållan om bordläggning af Memorialet och till Ridderskapet och Adeln hemställa, att detsamma må genast remittera!. Herr Grejven och LandtlUarskalken föreslog, i anledning häraf, att Grefve Hårds berörde Memorial måtte till Stataoch BancoUtskotten remitteras; hvilket bifölls. FÖretoga till' pröfning RiddarhusUtskottets den 3 dennes aflåtne, samt den 11 derpå följ-» de eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående Bänkmåns afskaffande. Herr Riben, Carl Vilhelm'. Det Betänkande, som nu af Herr Grefven och LandtMarskalken blifvit Ridderskapet och Adeln föredragit, är visserligen af egenskap att tillhöra det Högloflige Ståndets enskilta pröfning, men innefattar icke dessmindre ett ämne af den ytterg sta vigt, "f Riksdagarnes gång bestämmer Nationens vål ellef ve. Af Riksens Ständers Utskott åro tvenne som i vissa fall handla med Riksens Ständers rått och alla de öfriga hafva sig uppdragit att uturbeta och bereda de mål, som af Stånden in Pleno skola discuteras. Utskottens inflytande faller vid slikt förhållande klart i ögonen. Den upplysning sora inom Adelsståndet råder, vigten af de Embeten tom af Adelsmän 4o6 Den 17 April e. mt innehafva*, Ordförandeskapet i Utskotten, som af sjelfva Grundlagen blifvit Ridderekapet och Adeln tillerkåndt, allt detta förenar sig att å Riddarhusets val till Utskotts-Ledamöter fästa Allmänhetens synnerliga uppmärksamhet. Bänkmansvalet har hittills varit lörsta länken i den kedja, som slutat med Utskottens organisation.
N:o 141. 85 Svensén Carl Johan, Irån Holmar län, Motion N:o 3, om kort innehållsförteckning i marginalen af Utskotts Betänkanden och Utlåtanden. Exped.-Utsk. Utlåt. N:o 6. Motion N:o 22, om qvarnoch såg-räntans upphörande. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 45 (jLit. A.}. R. St. underdån. Skrifv. N:o 72. Motion N:o 43, om upphäfvande af stadgandena i 4 och 5 §§ 20 kap. Byggninga-balken angående vilkoren för qvarnars och vattenverks anläggande samt utfärdande i stället af ny förordning i ämnet. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 7. R. St. underdån. Skrifv. N:o 93. Motion N:o 207, om ett bestämdt lagstadgande rörande bättre rätt till utmätt fast egendom. Motion N:o 208, om ändringar i nu gällande Handelssamt Fabriks och Handtverks-ordningar den 22 December 1846, i afseende å rättighet att idka handel och handtverk. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 119. R. St. underdån. Skrifv. N:o 132. Motion N:o 209, om tillägg i 10 § af Kongl, förordningen den 19 December 1827 angående jordafsöndring. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 5 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. — Motion N:o 374, om ny klassifikation af städerna i riket och anställande af sådan klassifikation hvart tionde år derefter, enligt vissa föreslagna grunder. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
Utan att vilja ingå i pröfning deraf, huruvida frågor om ändringar i Grundlagarne böra, enligt hvad i den Kongl. Propositionen åtminstone för Konungen är medgifvet, vid Urtima Riksdag fa väckas, finner Utskottet det vara lika vådligt, som olämpligt, om en då beredd förändring ovillkorligen kunde vid nästföljande Lagtima Riksdagantagas. I händelse den Urtima Riksdagen knappt vore slutad, förrän den Lagtima inträffade, skulle en Grundlags-ändring kunna tillvägabringas, innan nationen fått rådrum att deröfver stadga sin opinion, oagtadt Grundlagarnes stadgande, att berörde slags frågor ej må afgöras vid samma Riksdag då de väckas, ovedersägligen åsyftar, att besinningstid i sådant hänseende skall ega rum. Utskottet är alltså af den mening, att Grundlags-ändringsförslag icke böra få beredas vid Urtima Riksdag, derest icke minst ett år ännu återstår, innan Lagtima Riksdag inträffar. Utskottet bör icke underlåta att fästa Riksens Ständers synnerliga uppmärksamhet på den inskränkning i Riksens Ständers rätt att granska Stats-Vcrkcts ställning och Statsmedlens förvaltning, som de i 58 §. Regerings-Forraen, samt 27 och 30 §§. Riksdags-Ordningen föreslagna ändrin gar - Constitutions-Ulskoltets En sådan rätt skattas med skäl högt i alla constitutionella Stater, och då Utskottet tager i betragtande, så väl det värde, som Riksens Ständer visat sig sätta på denna rätt, som att dess tillvaro utgör ett af villkoren för de båda Statsmagternes goda förstånd inbördes, anser Utskottet skäl icke vara till en afsägelse af densamma. Skulle granskningen af Stats-Verkets ställning finnas upptaga en alltför stor del af den Urtima Riksdagen, så borde på Riksens Ständer få ankomma att, i mon af förtroendet till Styrelsen, vid de Urtima Riksdagarne inskränka eller icke alls begagna deras gransknings-rätt; men denna synes alltid höra qvarstå.
Key på allvar att drifkraften i de ofvannämnda kvinnornas lif af kärlek och hängifvenhet varit deras »med urnaturen förbundna vildhet», varit det impulsiva, det instinktartade, det oförutsedda, med ett ord allt det, som gör en människa, man eller kvinna, till ett nyckfullt, opålitligt, oberäkneligt väsende, just en sådan, som, taget i vanlig nykter bemärkelse, far sina »vilda viggars väg»? Nej, fröken Key, hvad som drifvit dessa ädla kvinnor till de lifsgärningar de utfört, hvad som gifvit dem »revoltens mod», det var kärleken, den kärlek, som lågade i Paulus’ och S:t Franciskus’ hjärtan, som besjälade Howard och Pestalozzi såväl som mrs Butler och Fredrika Bremer, den kärlek, som liknar, ej de vilda viggarna på himlahvalfvet, utan solen, den värmande, härliga, som jagar död och natt och mörker på flykten och framkallar ljus och lif och glädje. Den kärleken, gnistan af den guddomliga nedlagd i människohjärtat, är det, som utgör drifkraften till allt stort och ädelt och själfuppoffrande som utföres. Och den kärleken har intet med kvinnofrågan att göra, ty den är lika för alla, man som kvinna. Och att Frances Willard, Elisabeth Fry m. fl. kvinnor lyckats åstadkomma storartade sociala rörelser har ingalunda berott på hvad fröken Key kallar specifikt kvinnliga egenskaper, utan på alldeles motsatta: logisk klarhet i tanken, lugn och besinning, förmåga att iakttaga former, att sätta sig in i program och system o. s. v. Ty det är ej på de »vilda viggarnas väg» man gör sådana storslagna, snillrikt uttänkta och genomförda organisationer, som utförts af en Florence Nightingale, en Mary Livermore, en Josephine Butler. Och långt ifrån att det är några särskildt framträdande s. k. könsegenskaper, som bidraga till att en man eller kvinna höjer sig öfver det vanliga måttet af begåfning, är det tvärtom snarare så, att de kvinnor varit mest framstående, som ägt hvad man plägar anse vara manliga egenskaper: kraft, mod, uthållighet, och de män störst, som haft något af kvinnans böjlighet och innerlighet.
Om utan ett öppet ådagaläggande af dessa anledningar en Ledamot ej villfares i sin önskan att vinna granskning å dylike Protocoll, skall det ej sällan hända att mål blifva hållna hemliga, som, antingen i anseende till deras stora vigt eller i följe af allmänna opinionens kraf, böra af Constitutions-Utskottet cognosceras. Det är egentligen med afseende på hvad allmänna rösten kunde af oss fordra, som jag föreslagit äskandet af Protocollen rörande de i Stochkolm den 20 sistlidne Junii forefallne uppträden. Friherre Cederström begärde att frågan genom votering måtte få afgöras. Herr Grefven och Ordföranden framställde då följande voteringsproposition: Den, som bifaller, att det Protocoll uti Commandomål, som är hållet öfver ordresna till Westra Arméens återmarche ifrån Stockholm till Norrige, förliden Sommar, må till Utskottet infordras, skrifver Ja; Den, det ej vill, skrifver Nej; Vinner Nej blifver ingen anmälan gjord om erhållandet af något sådant Protocoll. Utskottet anställde härefter votering, då rösterne befunnos hafva utfallit, som följer. Bland Höglofl. Ridderskapet och Adeln 3 Ja 2 Nej. Bland Högvördige Preste-Ståndet 1 Ja 5 Nej. Bilaga B till Mern. N:o 4. 31 Bland Vällofl. Borgare-Ståndet 3 Ja 2 Nej. Bland Hedervärda Bonde-Ståndet 6 Ja. I följe hvaraf detta Beslut genom Protocolls-Utdrag skulle af Herr Grefven och Ordföranden Herr Hof-Canzleren tillställas. Bilaga B till Mern. Utdrag af Frotocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers ConstitutionsUtskott den 2å:de Augusti 1810.
Deremot. torde med fyllandet af öfriga utaf förbemälda kommitierade uppgifne behof för regleringen af armeens sjukvåtdsanstalter tillsvidare kunna anstå. Jemte anmälan af det medtagna tillstånd, hvaruti Militias-boställs-kassan, i följd af den, jemlikt föreskriften i nådiga Circulär-brefvet den 2 Februari 1833, med kassans mede! verkställda nybyggnad af kai akterhus å de indelda armeens befäl till bostäder anslagna boställen, nu befinnes, har Krigs-kollegiuos dels underställt Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, huruvida sä i ski lii t anslag må kunna beredas till uppförande af ännu bristande 120 st. karaktershus, hvartill en summa af 459,000 R:dr banco beräknats vara erforderlig, dels ock i underdånighet anhållit, att, då, enligt tillika insänd kalkyl, de kassan åliggande utgifter för det närvarande öfverstiga inkomsterna med icke mindre än 3,341 R:dr 6 r:st. banko, Eders Kongl. Maj;t täcktes af Rikets snart sammanträdande S'änder i nåder begära, antingen att en snmma af 3,400 R:dr banko årligen må, till betäckande af kassans utgifter, på 4:de hufvudtiteln varda anvisad, eller ock att, i öfverenstämu ande med den af Rikets Ständers år 1845 församlade revisorer yttiade åsigt, de pensioner och till indiagning bestämda löner, hvilka nu betunga kassan, må till belopp af 4,168 R:dr 25 sk. banko på allmänna indragnings-stalen få öfverflyttas.
Soli Den 6 April e. m. måtte tro, att jag begärt ordet ånyo för tredje gången, endast för att bemöta Frih. Cederströms och Hr Rosenblads försök att göra gyckel med hvad jag förut sagt. Hvad den förstnämndes cilationer och raisonnenienter beträffar, så tror jag att resultatet deraf för hvarje uppmärksam åhörare utfaller snarare till contrapartens fördel, än till Frih:ns egen. Hvad åter beträffar Hr Rosenblad, så finner jag visserligen, att sedan sista liqviden oss emellan tror han sig hafva ett betydligt öfverskott , och dertill lyckönskar jag honom. Jag vill ej längre sysselsätta mig med honom under denna discussion, som dertill är något för allvarlig. Jag tror mig nu lill en början böra förklara, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, att jag nu, sedan discussionen fortgått så långt, börjar finna att min förmodan om Hr Frih. o. Landtnäs tanke i detta fall, som jag förut yttrat, bestämdt måste hafva varit alldeles oriktig, och alt jag nu har godt hopp om att en propos. gifves af den beskaffenhet, att begge meningarne få göra sig gällande. Det skulle icke annorlunda kunna förklaras, hvarföre icke något svar förut blifvit lemnadt på min vördsamma framställning. Jag har vid föregående tillfälle uraktlåtit att närmare betrakta hvad grundlagarna, i min tanke, stadga i afseende på denna fräga, och endast hållit mig vid att analysera den argumentation, som Hr Lefren gjort; men det torde vara nödigt att betrakta helt enkelt den frågan, hvad man i allmänhet kan förstå med statsverket. I min tanke menas med statsverket de verk och inrättningar, som äro lill, för att i ett eller annat afseende dels låta skattemedlen utskrifvas, dels draga försorg om att de inkomma och slutligen öfverlemnas till K. M:s disposition. Man har åberopat 64 Reg.Fm, som skulle den ovillkorligen föreskrifva, att så väl Rikets ordin, statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra-ordin. utlagor och beviliningar till statsverket ingår, nödvändigt måste disponeras.
På grund af hvad jag nu anfört, tillstyrker jag bifall till det af Utsk. föreslagna årliga anslag af 100,000 i:dr för befästning af Waxholm och försvarsanstalter i Stockholms skärgård, dock med den förändring, att det äfven beviljas för 5:te året, då arbetets fortgång ej medgifver afvaktande af i845 års Ständers förutgående beslut. Gr. Frölich: Måste jag ej förmoda, att R. o. Ad. önskade se i hvad mån den vackra uppmaning lill välvilja, som en värd talare här framställt, verkat på oss, och synnerligen på mig, så skulle jag ej för tredje gången hafva uppträdt i denna fråga. Jag får likvisst förklara, att slutet af den värde talarens, Hr Lefre'ns, yttrande, visat, att han alldeles glömt det han förut uppmanat till välvilja. Han har egentligen förebrått mig, alt jag sökt göra denna fråga till en cabinettsfråga. Jag har dock ej annorlunda gjort det, än att jag gjort R. o. Ad. så beskaffade frågor, alldeles icke speciell, ulan för något hvar. Jag förklarar, att jag alldeles icke kan förundra mig öfver, att Hr Lefre'n upptagit alla anrnärknir i denna fråga något con amore, och om han ansett min framställning såsom ett crimen lassoe, så förundrar detta mig ej, men jag förundrar mig likväl något deröfver, att han ej funnit, det alla mina yttranden i denna fråga åtminstone sökt att ådagalägga en viss modesti i bedömmandet af sjelfva befästningsarbetet. Lyckligtvis har jag likväl genom Gr. Anckarsvärds sista yttrande funnit, alt jag ej hade så alldeles orätt, då jag i sista plenum i allmänhet afluderade på en i min tanke icke alldeles gifven försigtighet uti att anlägga sådana fästningar, som möjligen skulle kunna blifva ett eller annat Gibraltar för Sverige* Jag vill icke vidare inlåta mig i denna sak, utan ber endast få erinra derom, att min utgångspunkt i hela denna disclissi o n egentligen varit frågan om den tid, då liela arbetet borde vara fullbordadi.