Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
95*; don andra, utan hvardera tillkommer, både att bygga sina hus och dem med nödig föj> bättring förse, — Vid ett sådant förhållande, sorn nu an för dt blifvit, linner Utskottet desto min» dre anledning, att tillstyrka någon rubbning i nu gällande, sedan längre tider tillbaka stadgade och icke öfverklagade, grunder för deltagande i Prestegåyds byggnad och underhåll, då stad och land utgöra en församling, sorn Riksdagsmannen Wikström icke med den bestämdhet utvecklat beskaffenheten af den förändring, han åsyftar, att den kunnat blifva föremål för Utskottets pröfning. Utskottet, som derjemte förmodar, att denna motion måtte afse några locala, endast på en viss ort sig företeende, omständigheter, kan således icke tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att derå fästa något afseende; Hvilket dock till Riksens Högloft. Ständers eget närmare skärskådan» de härmedelst vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 16 Juli 1823. opo-^ 556 Besvi och Elkon. Utsk, Eetänkanden> N;o 146. Antora den 22 Juli 1825. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att Rotehållare icke niåtte åläggas transportera compagniernas tross och munderingspersedlar från munderingshodarne till mötesplatserna. Från Hederv. Boncle-Stånclet har till Utskottets åtgärd blifvit remitteradt följande.” Vördsamt Memorial. ”Den skyldighet, som Rotehållare åligger i afseende på compagniernes tross och munderingspersedlars transporterande från compagniernas munderingsbodar till bataillons mötesplatsen, är icke allenast en nog tryckande börda, utan måste ock ganska ojemnt vidkännas i en glest bebodd ort, i anseende till den olika längd af väg, som för särskilda rotehållare inträffar. Jag töslår således, att transporterandet af compagniernas tross och munderingspersedlar måtte bestridas med vanlig krono transport, hvarigenom jemnlik fördelning af denna tyngd vinnes; och att detta Memorial mätte till vederbörligt Utskott förvisas.
Fusket i smått, som så ofta florerar inom skolans väggar, eller att vilja lysa med lånta fjädrar, hanka sig fram genom skolan på andras skuldror, hvilka låna sin hand och sin penna till den underhaltiges hjälp vid krior och öfversättningar — detta fusk, som, ju behändigare och djärfvare det öfvats, bland kamrater hälsas som lyckade prof på fyndighet och fiffighet och stundom t, o. m. framkallar ett illa doldt småleende af bifall från mera tanklösa än allvarliga föräldrar, slikt fusk, som endast bidrager till att sänka kunskapsnivån och — hvad värre är — undergräfva vördnaden för plikten, namnes ock vid sitt rätta namn såsom underslef och bedrägeri, j a så- som det första steget på falsariernas sluttande plan, om hvars sorgliga slut nästan hvarje tidning i våra dagar talar ett så varnande och upprörande språk. Korteligen, här blottas oseder och oarter, hvarpå ej mången tänkt, oeh ställas fram i sitt rätta ljus. Här bry tes stafven öfver sådana » skolverkets hemligheter », som varit så inrotade och invuxna i skolgenerationers uppfattningssätt, att den skumögde till sist ej bättre förstått, än att det ej kunde annorlunda vara. Här uppfordras hemmen till bundsförvanter; här vädjas framför allt till mödrarna, hvilka uti sin aldrig tröttnande kärlek och förbön äga medel, som verka kraftigare pä barnens moral än alla skolor i världen. Här ställes slutligen en innerlig maning till ungdomen själf att bevara sina hjärtan och behålla sig frisk till själ och kropp. » Vi vilja se hos ungdomen » — slutade inspektor — » en ren blick, vittnande om ett ofördärfvadt bjärta; en blomstrande kind, vittnande äfven om moralisk hälsa. Vi vilja se något af hvad som står i en af våra psalmer, om den yngling, på hvars kind som rosor smycka löftet står om lif och lycka ». » Och vi äga för vinnandet af detta sköna mäktiga vapen. Vi äga sanningen, den segerrika, himmelska sanningen. Må vi ock vara flitiga att bruka det vapnet, när det gäller bevarandet af vår bästa skatt, vår ungdom, våra barn.
Riksdag bör en ful'ständig relation om förhållandet afgifvas till Riksens Ständer, hvilka derigenom blifva „ i tillfälle sig utlåta, huruvida någre förändringar i detta Beklädnadssätt kunna anses nödige, Ge.nom de sålunda föreslagrie jemkningar, förmodar Stats - Utskottet sig hafva efterkommit och besvarat hvad sorn hufvudsak igen varit att anmärka vid dess förra förslag; trien Utskottet har likväl, i anledning af de deiotn gjorde yrkanden, att Kneckte - Contracterne måtte hädanefter bokstafligen följas, i afseende på Släpklädernes utgörande, ansett sig böra Upplysa, att en närmare tillämpning af desse Contracter, än nu blifvit tillstyrkt, synes ej stå att förena med tidens förändrade förhållanden; och då Släpbeklädnatlen eller det Contanta bidraget dertill, jemte Stofferingspenningarne, som i berörde Contracter utstakas, vid förvandling efter nu gällande pris å de förre samt de te* nares beräknande efter myntvärdet den tid, desse Contracter ingingos, i jemförelse mot det nuvarande, visserligen uppgår vid de fleste Regementet till högre belopp, än den afgift, sorn i följd af förevarande förslag kommer att erläg. gas;, så biifver det efter Utskottets öfvertygelse både lindrigare och lättare för Rotehåliarne i allmänhet och för ändamålet af indeldte Iufaa - 1504 Slats-tJtskoltetS Eelänkähden. teriets behöriga beklädande, i flere hänsefendert tjenligaré, att sådant genom Directicnernes förborg, a förrherörde sätt verkstälies.
Ridderskapet och Adelns d. io dennes vidtagna beslut, det borde ett särskildt Urskort af Riksens Ständer förordnas, för att fullständigt undersöka och utreda orsakerna samt uppgifva botemedlen för den nu, i flere delar af Riket och i synnerhet för Jordbruksnäringen, öfverklagade förlägenhet, fann Presteståndet icke anledning, att uti Högl. Ridderskapet och Adelns otvanberörde beslut instämma. S. D. Upplästes Hederv. Bonde-Ståndets särskildta Protocolls Utdrag af d. 3 och 6 innevarande Februarii, innehållande de inom nämnde Stånd förefallne discussioner, i anledning af Riksdagsmannen Nils Månssons Memorial, om anskaffande af ett Hus, sorn vore lämpligt för alla de ändamål, hvilka Riksdags-arbetet erfordrar , i anseende till Samlings-salar, Canccllie rum och Archiver, m. m. hvilket mal af Hederv. Bonde-Ståndet blifvit till Stats Utskottet remitteradtj och beslöt Bihang till R. S. Brot, tydc Sami. _ 5 g<J Fröt. Vt är. i. 15 Febr. lga?». Presteståndet, att uti berörda Remiss instäm, ma‘hvarjemte Presteståndet ock förenade sig uti Remiss till Statsoch Banco-Utskotten *f Riksdagsmannen Johan Longbergs, hes Hederv. Bonde-Ståndet upplästa och med Presteståndet communicerade, Memorial, angående inlösen till Banken af Filiai-Disconternes Assignationer, 3 procent-sedlar och Banco Attester, som ännu äro utelöpande. d. 15 Februari 1823. Fran Flögl. Riddershapet och Adeln. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Constitutions-Utskottets, den 7:de dennes afgifne och den I2:te derpå följde förmiddagen på Bordet lagde, Memorial, angående tryckning af en uppgift på de hvilande förslag till ändring i Grundlagarna, som vid denna Riksdag till afgörande förekomma. Från Vällofl. BorgareStåndet.
Hvad för öfrigt angår detta öfverskott under det första året af nästa Slats-reglerings-period, eller är 1855, torde detsamma, åtminstone till betydlig del, komma att erfordras till den i den föreslagna nya lagstiftningen omförmälda inlösning af bränvins-tillverknings redskap. Följande är, eller 1856, kan väl ett större öfverskott å ifrågavarande inkomst emotses, men då skatten lill största delen emot slutet af året inflyter, blifver följaktligen beloppet deraf för nyssnämnda år kändt först efter början af nästa riksmöte, som inträffar den 15 Oktober samma år, hvadan ock lämpligast synes, att Rikets dä församlade Ständer om dispositionen af det möjligen blifvande öfverskottet besluta. Dessutom förekommer, att till åtskilliga af de föremål, för hvilka anslag nu äro afE. K. M:t Nådigst ifrågasatta, medel ledan blifvit vid innevarande Riksdag beviljade, såsom till anläggning af nya och förbättrandeaf backiga eller eljest mindre goda vägar, till befrämjande af utdikningar och altappningar af sanka trakter och sjöar m. m. På grund af allt detta och i betrak - Expedilions-Utskotlels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o '148. 401 de jemväl deraf, alt de öfverskott å bränvins-skatten, sorn under den närmaste kunna uppkomma, tilläfventyrs torde blifva behöfliga för andra mera vigtiga änI, hafva K diets Ständer, sorn, hvad beträffar fulllöljandét al jernvägs-anläggningen lan Stockholm och Götheborg, samt medels anvisande till jernvägs-undersökningar, ma att serskildt svar derutinnan i underdånighet afgifva, funnit sig å hvad E. K. i öfriga här ofvan nämnda punkter i Nåder föreslagit, icke kunna lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 Oktober 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Okt. 1834.
Hvad åter beträffar Prosten Ödmans anmärkning uti 5:te punkten: ”att då, enligt i83a års Siats-Revisions Berättelse, blott i5,ooo R:dr voro vid Staisoch Banco-Vukotttns Utlåtande N.o 5a. 9 vid iS3o års slut uttagne af det till Mynt-Veikets förvaltning bestämde Crediliv, och, enligt Kongl. Maj:ls förbemälda Nådiga Bref, Myntet redan i medlet af år i83o var i det skick, att rtiyntning genast kunde börjas, samt, enligt räkenskaperna , Inventarier och Maehineri m. m. för Myntverket vid 1831 års slut funnos lill det betydliga värdet af 5o,ooo B:dr B:co, likväl den så kallade Interims-Styrelsen ytterligare från Banken af Creditivet lyftat »5,ooo R:dr”; finna Utskotten, att af Comiterades för Mynt-Verkets öfverseende förklarande, att delta Verk, då det från dem aflemnades, vore i det skick, att myntning när som helst kunde taga sin början, ingalunda följde, det Mynt-Verket befann sig i så complett skick, att den starkare myntning, som nu blifvit erforderlig, der kunde tillvägabringas; helst det blifvit Utskotten meddeladt, alt flere nödvändige och i Comiterades arbetsplaner upptagne machiner dels ännu icke fnnnos, och dels hade af ingen någon duplett blifvit anskaffad, så att myntningsarbetet måst afstanna, ora någon af de befintlige machinerne fått en större skada, i synnerhet som vissa delar derpå erfordra en längre tid för att kunna ersättas; att, oansedt detta icke undfallit Comiterades uppmärksamhet, så hade hvarken medeltillgångarne eller arbetsstyrkan och utrymmet i Machineri-verkstäderne mcdgifvit mer än de nödvändigaste verktygs anskaffande, i följd hvaraf dessa sedermera efter hand måst completteras, helst de redan varande ej förslogo för en så stark tillverkning af SpecieRiksdalerns underafdelningar, som senast tilländalupne 3:ne år egt rum, under hvilken tid 12 millioner Myntstycken blifvit präglade; att ÖfverStyrelsen ej heller kunde taga på sitt ansvar, det M3rnt-Verket vore så knappt försedt med dess eiforderligheter, att det icke kunde motsvara dc fordringar på skyndsammaste tillverkning, som, i händelse af en mycket häftig Silfver-utvexling, å detta Verk kunde hafva blifvit gjorda; samt att Kongl. Maj:is Nådiga beslut om Koppar-myntningens hilflyttande, hvilken åter är oumbärlig för arbetspersonalens jemna sysselsättning, dessutom föranledde, det en och annan machin, uteslutande för denna, måste förfärdigas.
R:dr måtte tills vidare ställas till Stats-Utshottets Utlåtande N:o 60. 33 till Stamholländeri-styrelsens disposition, lör att genom dess försorg användas till inköp af afvelsdjur, lämpliga till förädling af den i Norrland inhemska hornboskapsracen samt afsedda att åter försäljas till hushållningssällskap, deras underafdelningar eller enskilda personer, emot en på amortering ställd betalning. Äfven sistbemälde motionär har åberopat Stamholländeri-styrelsens ofvanberörda yttrande samt till stöd för sin motion vidare framhållit dels den omständigheten, att uti samtliga de Norrländska länen blott funues ett enda holländeri, då deremot nästan alla de öfriga länen hade hvart sitt, dels ock nödvändigheten att genom boskapsskötselns uppdrifvande inom de Norrländska länen bereda dessas innevånare en behöflig inkomstkälla under år, då sädesproduktionen, såsom ofta inträffade, till följd af missgynnsamma förhållanden, icke lemnade innevånarne tillräckliga medel till utkomst. Enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, hade Kongl. Maj:t, med afseende å rådande stridiga åsigter om företrädet emellan de utländska racer, som för boskapsafvelns förbättrande inom landets särskilda delar lämpligast borde användas, icke bifallit Stamholländeri-styrelsens förslag om äskande af medel till inköpande af afvelsdjur för det af motionärerne afsedda ändamål. Biträdande denna åsigt, har Utskottet ansett att några medel för anskaffande af afvelsdjur af nötboskapsracer icke böra, utöfver hvad Utskottet i föregående puukt tillstyrkt, för närvarande anvisas; hemställande alltså Utskottet, att ifrågavarande tvänne motioner icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 44:o. Uti särskilda inom de olika Riks-Stånden väckta och till Utskottet remitterade motioner hafva, hos Ridderskapet och Adeln Herr Lagercrantz, G. G. (motionen N:o 18), hos Preste-Ståndet Kyrkoherden J. A. Englund (motionen N:o 59), hos Borgare-Ståndet Herr G.
De i detta ämne redan föregängna widlöftiga cHseustiinsr och yttrade ffilstaktlga meningar öfwer Högloft. Lag-Utskotteis afgifna Betänkande, tror jag för min del lättast kumm förenas til ek med ändamälet af Konungens Nådiga krapcistston närmast ledande och instämmande yttrande ifrän Högloflige Riddrrskapet och Adel» och wid ken i staga warande förändringen af Lagens innehall om Lcgostämmas brytande genom Köp, de uttryck och ordalag, som Ordföranden i Lag - Ulffottet Herr Grefwe ke-llo nied sa mycket skäl och anledning sörcstagit, nämligen : Ej mä Köp bryta Legostämma; och i afseende pa de öfriga i Kongl. Majtts ?rc>p>c>luion til öfwerläggNMg öswcrlärna delar, rörande tmnrrgKen, stukade om Hemmansbruk a Landet, deras waraktlghet och werkair emot dem, som i stikå Hemman förut ägt inteckning, tzä betalning derutur will sökas, Jm-chafwarneö Jordar, derom LomraÄ kan simas, egenskap och rätt ak — ;8; inga stikå Lonrrakksr, tiden nämligen 50 ar, ntöfwer hwiiken sadana LorrgLkrr ej mage urwidgas, arstagareS efter den, som borrt-arronäerrr sin Jord, rakt at, med inskränkning af den återstående ärrenäs-tiden, fä denna Jord riiträda, och deras skyldigheter dernstd, samt än» kc!ige>, stikå Lonrraökers upwisande för Domstolen och införande uti Rättens Intecknings k-owcoller, a denS sida, som sickt kil sin säkerhet nödigt funno, hwilken torde kunna utsattas cil et halft ar ifrån LonlraAsrs afflntaiide, Högloflige Ridderskapets och MelnS underdåniga utlåtande kunde inrättas i likstämmighet med Lag» Utskottets Betänkande och hwad nu sagdt är. Herr Lrislkolä, Lar! ^rsäric.
— Det underdåniga betänkande, förenämde undersökningskommitté till Kongl. Majit afgifvit, blef äfven till Rikets Ständer öfverlemnadt, men sorn det hufvudsakliga innehållet af detta betänkande, så vidt det vidrörer de frågor, öfver hvilka kommitterade nu hafva att sig yttra, här i det följande återfinnes, hafva kommitterade icke ansett nödigt att uti denna öfversigt af jernvägsfrågans behandling derför redogöra. Statsutskottet behandlade Kongl. Maj:ts nådiga proposition i sammanhang med åtskilliga inom Riksstånden väckta motioner, ibland andra, dels att antingen låneunderstöd af statsmedel måtte beviljas till ett, för en jernvägsanläggning ifrån Stockholm till Sagån bildadt bolag, eller ock norra stambanans påbörjande och utförande till Almarestäke beslutas, — dels att Rikets Ständer måtte besluta norra stambanans påbörjande och fullbordande under nästa statsregleringsperiod öster om Sigtunafjärden till Upsala; och sedan Utskottet föreslagit Rikets Ständer att bevilja erforderliga medel i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, hemställde Utskottet, att förrberörde, af enskilda motionärer gjorda framställningar måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. — Bland de enskilda jernvägsföretag, till hvilka statens medverkan och bidrag äskades, förekom äfven anläggning af en jernbana från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden, för hvilket företag till en början begärdes statens garanti af 4 procent årlig ränta å det erforderliga byggnadskapitalet 5,004,867 R:dr, hvilken begäran sedermera så förändrades, att räntegarantien måtte taga sin början först då jernvägen blifvit till hela sin längd för trafiken öppnad, och då bestämmas till 4 procent på såväl anläggningskostnaden, som den under byggnadstiden erforderliga räntan derå, eller å tillsamman 5,500,000 R:dr, då banan borde vara öppnad för trafik inom fjerde året ifrån den dag byggnaden påbörjades.
Redan nu prenumereras på ett icke obetydligt antal exemplar af Posttidningen med statsmedel för embetsverkens räkning; och tidningen har dessutom ett direkt statsanslag af 10,000 rdr årligen, Den 28 Maj. 519 hvilket blef densamma gifvet för att prenumerationspriset skulle nedsättas från 16 rdr, som det förr var, till 12 rdr, som det nu är. Efter hvad mig är sagdt, skall utgifvaren icke skördat någon nämnvärd vinst på detta anslag. Någon sådan är icke heller nu åsyftad. Man kan visserligen icke på förhand med säkerhet beräkna, huru detta skulle slå sig ut, men om jag icke fruktade, att trötta K. o. Ad. med siffror, skulle jag framlägga grunderna för den beräkning, som skett, och tror, att det då skulle medgifvas vara ådagalagdt, att ingen orimlig summa är begärd. Då man föröfrigt vill bryta stafven öfver en tidning, derföre, att den är salarierad, synes det mig att man icke rätt gjort sig reda för, att man dermed bryter stafven öfver snart sagdt alla större tidningar. Att utgifva en stor daglig tidning är ett ganska kostsamt företag, som ytterst sällan kan bekostas af en enda person, som derjemte har håg och förmåga att sjelf blifva tidningens redaktör. Den förlägges derföre vanligen af ett bolag, och antingen detta bolag åsyftar att utbreda vissa politiska läror eller endast att förtjena penningar, så antager det en salarierad redaktör. Denne kan icke heller ensam skrifva hela tidningen och hans medhjelpare lära icke göra det för intet. De blifva derföre alla salarierade. Icke heller kan jag finna, att det skulle ligga någonting vanhedrande i att skrifva mot betalning i en tidning, mera än att taga betalning för hvilket annat ärligt arbete som helst. Det vanhederliga är, att mot eller utan betalning skrifva emot bättre vetande. För att åstadkomma en god, politisk tidning är det nästan nödvändigt, att den icke blir ett uttryck af en enda tidningsskrifvares individuella åsigter, utan att den uttrycker flera politiskt bildade, i det väsentliga liktänkande mäns gemensamma uppfattning af de vigtigare samhällsfrågorna, eller med andra ord, att den representerar ett större eller mindre politiskt parti.
Memorial, angående serskildt Vaktmästarebiträde; och skulle, på sätt ExpeditionsUtskoltet hemställt, StatsUlskottet ej mindre derom, än ock att ExpeditionsUtskottets under N:o 9 aflåtne Memorial angående ökadt Cantzli-biträde, blifvit af Ridderskapet och Adeln den 9 sistlidne Januarii bifallit, genom ProtocollsUtdrag erhålla underrättelse. Herr Uggla, Carl Wilhelm, hade inlemnat ett Anförande, som upplästes, så lydande: Vördsamt Memorial! Hindrad att öfvervara gårdagens förmiddags-plenum hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, får jag härmed reservera mig emot det af Friherre Anckarswärd, biträdd af Grefvarne Frölich och Horn, framställte förslag, att de anmärkningar, till C011- stitulionsUtskottet ställda, som af enskildta representanter så väl nu blifvit gjorda, som äfven de hvilka framdeles under närvarande Riksmöte kunna göras emot Rikets ansvarige Embetsman, icke skola inom Rid - 44 Den 8 Maji. dårhuset föredragas förr, än det så kallade decharge-betänkandet inkommer, för att i sammanhang dermed discuteras; och gör jag denna reservation förnämligast af den orsak, att, då ibland de anmärkningar, som af enskildte representanter nu äro gjorde, åtskillige äro af den egenskap, att de kunna anses såsom foster af mindre betänksamhet, eller, att för desamma gifvits grunder af ensidig beskaffenhet, det verkligen borde för hvar och en blifva ocb vara tveksamt, att längre låta det allmänna blifva i ovisshet om den rättmätiga opinionsdom, som bör träffa dem, hvilka nu känna sig sakre, att hafva handlat antingen af okunnighet, (^hvilket icke bör förväntas af mogna och fullmyndiga representanter,) eller ock emot bättre vetande; från hvilken dom man väl till en tid kan värja sig, genom uppskof af handlingarnes uppendaglighet, men som sluteligen skall drabba sina upphofsmän i samma mått, som de mätit andra.
Skulle den oförmodade händelse in, träffa, att Riket blifwer af fie den anfallit förr än tillräcklig beklädnad för hela det erförderliga Förstärkningsmanstap t kunnat af den till Förswarsiverkets upprätthällande anst gna summan anskaffasoch Rikets Inbyg, gäre derigenom sägo fig nödsakade, att sina förswärares beklädnad förffottswis päkosia; stall denna kostnad, ge, nom äfräkning pä blifwai de allmänna utstyldersä fort ske kan, ofelbart de förstjut.mde godtgöras. Lika klädd och utrustad med den indelta Soldaten, stall den nya krigaren, sä snart han hunnit i exercisen tvinna nägorlun a färdighet, genast inträda i ledet, med den gamla wanda Soldaten - ivid hans sida blifwa förd ; striden, under marcher och i qwärtdren erhälla af hans ers sannhet mogna räd och underwisningar för sin egen wärd^, hwarigcnoin hans helsa bibehälles och hqN blifwer sitt kall wuxeni Dä, genom denna betydliga tillökning äf manskap det i fredstider wanliga Be»älet för de indelta Infanters Negementerna blifwcr otillräckligt, lär Kongl. Majit Nädigt draga försorg, att desia Rkgeistcnten med nödigt Försiärkningsbefal förses; hwartill för det närwarände en tillgäng utan kostnad finnes, i de pä cxpectaNs stat uppförda käcka och förfarna Officerare af den oförgätliga Finsta Arm-cn. 4w Genom denna anstalt försm;uner under krig ostfä lange
Då likväl de allmänna reglor, som för detta ändamål kunde bestämmas, visade sig föga verksamme till det åsyftade målet, blefvo inom enskilda kommuner, bland hvilka företrädesvis torde böra nämnas Jönköping och Götheborg vidtagna och af Kongl. Majit nådigst godkända åtgärder, som hufvudsakligen öfverensstämde med de förfoganden, hvilka sedermera lagts till grund för den nu gällande Kongl. Förordningen angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller destillerade spirituösa drycker den 7 December 1860. Den inskränkning i bruket af dylika drycker, som sålunda blifvit mera allmän, har dock naturligen icke kommit längre än att den allmänna meningen lemnat sitt bifall åt detta sätt att söka komma till målet och att sålunda den jemväl är benägen för ett fortskridande på den beträdda vägen. 1 den mån inskränkningarne blifva större ingripa de dock mera i den enskilda hushållningen, och deras lämplighet eller olämplighet blifver jemväl, till följd deraf, mera beroende af olika förhållanden på särskilda orter. Om de icke skola blifva mera tryckande, än de nödvändigt behöfva att vara, måste de sålunda lämpas efter dessa förhållanden. Den enda utväg, att härvid träffa det rätta, synes derföre vara att lemna åt hvarje enskild kommun att för ändamålet af bränvinskorisumtionens inskränkning vidtaga de särskilda åtgärder, som inom hvarje ort kunna visa sig verkställbara; hvarigenom man ock lättast kan blifva i tillfälle att urskilja de ytterligare föreskrifter, som lämpligen kunna göras allmänna. Först sedan man på den nu försökta banan lyckats att afvänja folket från de af föregående generationer ärfda bruk. hvilka framkallat missbruken, torde man kunna frånträda en lagstiftning, som gerna må medgifva» innefatta en nog betydlig utsträckning af Statens lagstiftningsrätt, men som likväl en hvar finner för det närvarande icke kunna undvaras. Ju mera verksam den kan göras, dess förr skall den kunna upphöra, och man har endast att tillse, det man icke ålägger den enskilde uppoffringar, som icke i verkligheten äro nödvändiga för den gemensamma välfärden. Med afseende härå kunna likväl betänkligheter möta, att åt myndigheterna inom kommunen gifva en obegränsad magt, att alldeles efter godtfinnande lagstifta i ämnet; och det är derföre, som denna magt icke torde böra vara ovilkorlig.