Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De högst olikartade befattningar, som på det samma blifvit sammanförda, förmå icke bilda något belt, som antager gestalten af en organisation, utan snarare förete de sig i skepnaden af en nog tillfällig sammnngyttring. Denna må fördenskull, under försöket att i renare former ombilda Styrelsen, upplösas, och de flera heterogena element, som ingått i bemälde Embetsformalion, sakenligt fördelas, uppå sätt Herr Biskopen af Wingård i en klar uppfattning föreslagit. Man erinrar häremot, att, om i Tryck» frihets-ärenden de så kallade ordningsmålen öfverlemnas till Justitiae-Ministerns afgörande, skall den utväg, som hittils varit öppen, att draga dem, genom underdåniga besvär, under Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning, blifva afsk uren och således den för hvarje Svensk man vigtigaste instanlie gå förlorad. Att dock berörde svårighet later sig undanrödja, ville jag gerna förmoda, litande billigtvis härvid mera på andras än egen förmåga: i öfrigt faller af sig sjelf i dagen, att från dessa underordnade mål tillräckliga skäl icke kunna hemtas att bibehålla ett i öfrigt öfverflödigt embete. Den besparing, som genom dess indragande kunde i Statsutgifterna göras, må tagas i ringa beräkning, ehuru ej alldeles i ett fattigt land förbises. Men af större vigt är onekligen, att icke till men för den enhet och öfverensstämmelse, som inom hvarje Conseil bör råda, dess personal blifver öfver höfvan talrik. Och i detta hänseende vore jag nära färdig att yrka en ytterligare reduetion. I spåren af den magl-utvidgning, sorn både afses och onekligen skall blifva påföljden af den föreslagna förändringen i Styrelsens organisation, hade, efter min tanka, bort närmast träda en, icke ökad, men hastigare control på det bruk, som deraf kunde i framtiden göras.
Gläd dig att du har tid att godtgöra, att lifvet är ditt. Vänner omgifva dig, föräldrar sträfva för dig och bekanta ansigten möta dig öfver allt, men allt detta är dig intet och du längtar endast efter någonting nytt, ty du vet icke sjelf hur kärt det gamla är dig, har väl aldrig tänkt derpå. Men dröj ej att fatta vänskapens framsträckta hand, kanske hinner den icke att räckas dig ännu en gång, lyssna till den varnande rösten och visa strax att du förstår dess välmening, kanske tystnar den snart och då du vill tacka för rådet, är det för sent; besvara hvarje vänligt ord ty lifvet är kort och ångren bitter. Gläd dig med de dina, ty ännu egen I hvarandra och det står dig fritt att visa hur varmt du håller af dem; uppskjut det icke: Memento mori! Du mulnar och de orden vilja ej öfver dina rosiga läppar ty döden synes dig så kall, så hotande och så – långt borta. Hur vet du det? Han kan ju komma som en tjuf om natten eller som en himmelens ljusstråle, plötsligt brytande genom molnen. Memento mori! Gläds åt lifvet ty idag är det ditt, åt solskenet som ännu värmer, åt luften som skänker helsa; hvart andedrag är en njutning, fast du icke tänker derpå. Lyssna till vindens sång, mätta ditt öga med ljus och färg, lär dig att älska hvart träd i skogen, hvart blad på marken; betrakta dessa fina ådror, denna späda grönska! Din egen skönhet skall vissna, din kropp förmultna, men sörj ej deröfver. Hvad äro väl blommorna på grafven annat än en förändrad form för det omhölje som kringslöt menniskosjälen; du skall lefva upp igen: späd, fin och beundransvärd som dessa blad. Älska dem innan de vissna.26 Francesca Cervani. Utkast. Teatern var fylld ända till trängsel och en andlös tystnad rådde. Man hade sett nog för att med egna ögon öfvertyga sig om att Francesca Cervani är en konstnärinna af allra första rang; men nu kommer glanspunkten. Tyst, der är hon! Lady Macbeth! Långsamt skrider hon framåt med den veckrika nattdrägten släpande efter sig.
Landtm, ytterligare anhålla om propos. på afslag å Betänk, Gr. Sparre: Jag har redan i mitt förra anförande sagt, att jag icke ämnar inlåta mig i en så beskaffad polemik sorn den Hr Printzensköld här adopterat, och det är förgäfves som han söker locka mig till en sådan strid, genom att tala om »svagheten af min argumentation» och om »haltlösheten i det yttrande jag i sista plenum afgaf.» Jag ämnar således endast svara på det som hör till saken, ochi detta afseende får jag med anledn. af Hr Arnells yttrande säga, att om någon oordning förefinnes med af seende på HäradsR:nas arkiver, så böra vi draga försorg om att detta fel afhjelpes; ty vi böra se till att rättsskipningen i det hela går framåt och icke blott att den blir lätt för ett Stånd. Mitt räsonnemang är helt enkelt: är det en förmån att i dessa fall hafva HofRm till första instans, så medgif denna förmån åt alla; är det åter en olägenhet, så bibehåll den för ingen. Samma domstol för alla medborgare, samma rätt till lagens skydd för alla, det är hvad jag fordrar, och det anser jag vara en af grundsatserne för ett konstitutionel! samhälle. De företrädesrättigheter ett Stånd kan hafva med afseende på politiska rättigheter böra icke hafva något gemensamt med rättegångsordn:n i allmänhet. Man har sagt, att det nuv:de stadgandet icke förorsakar något besvär för en fordringsägare i en konkurs. Jag hemställer likväl, om det icke är någon skillnad mellan att blott behöfva på utsatt dag infinna sig vid HäradsR-.n i orten och der besvära sin fordran, eller att nödgas skaffa sig ombud i Stockholm, som bevakar fordran vid HofRm, och dit afskicka handlingar. Man har slutligen omtalat långsamheten vid domstolarne, men det kan omöjligt t i 11 rä k nas domstolarne som ett fel, att de äro öfverhopade af göromål. Det ligger dessutom i sjelfva behandlingssättet af ett konkursmål vissa svårigheter då det skall uptagas och behandlas af en domstol bestående af 5 personer.
Lika litet som jas skulle tilltro mig tillstyrka R. o. Ad. att frånträda ett redan fattadt beslut, utan fullständiga motiver för detta frånträdande, lika litet skulle jag anse mig förhindrad att fatta ett bättre beslut, endast derföre att ett föregående beslut vore fattadt, då nemi. den omständigheten förekommer, att Ståndet fått ämnet bättre ulredt. Nu föreställer jag mig, att genom den historik af ämnet, som Utsk. framställt, frågan är så utredd, att II. o. Ad. genom sitt frånträdande icke gör annat än hvar och en bör göra, då lian blir bättre upplyst. Utsk. upplyser nemi. huruledes det alltifrån 1818 och till sistlidne riksdag varit en skyldighet för domaren att vara charUe-försäljningsman, endast med den olikhet, att han under en viss tid varit frikallad från skyldigheten att ställa borgen. Några klagomål deröfver har, så vidt Utsk. kunnat inhemta, icke försports. Väl har man velat påstå, alt det skulle vara obilligt, att pä samma gång ålägga domaren att försälja chartor och alt ställa borgen för uppbörden. Dessa båda förbindelser har han likväl haft förr, och orsaken, hvarför de vid förra riksdagen borttogos, var, enligt hvad Utsk. inhemtat af protocollerna, icke den förmenta obilligheten, utan dermed afsågs endast ett medel, att erhålla en controll å charteringen. Då Ståndet emedlertid nu godkänt andra controller, finnér jag allt skäl att bifalla Utskis förslag. Gr. Spens: Jag har visserligen ingenting emot att R.o. Ad. en corps, likasom åtskilliga af dess medlemmar, blir med hvar dag klokare, och jag skulle derföre icke sätta mig emot det föreslagna frånträdande, om jag trodde att det medförde någon förbättring. Jag tror likväl, alt de skäl, som vid förra riksdagen gjorde sig gällande för domares befrielse från denna skyldighet, som för dem torde medföra mera besvär än förmån, ännu hafva sin gällande kraft. Frih. Cederström, Anders: Grannlagenhet emot Hr Gr. o. Landtm, hindrar mig att ingå i någon längre discussion.
Ibland råkade man dem nere i staden, men då hade de så brådtom, att jag inte tviflar på, att de längtade tillbaka till sitt eget fridlysta område, där de bakom den tunga klosterporten och murarna hade sina varma och trefliga hem, alldeles lika detta. — Ja, ja, det är nog godt att ha sitt. De voro väl katoliker, de där fruntimmerna? — Naturligtvis. Och apropos det, vet fru Beck hvad som var alldeles oförgätligt, det var att, när klockorna ringde samman till vespern, se alla dessa åldriga nunneklädda gestalter med radbandet vid sidan och messboken i handen gå tysta och högtidliga mellan de röda, små husen fram till kyrkan. Därinne satte de beguinerdoket, ett stort hvitt huckle, öfver den mörka hufvudbonaden, föllo så på knä och sjöngo med darrande röster sin aftonhymn. Den nedgående solen lyste på alla dessa sänkta hvita hufvuden — och klockorna ringde. — Det var den mest fridfulla syn, jag någonsin sett. Den gamla var intresserad, det syntes på hennes minspel, men hon sade blott: — De ha det godt, som se. Hon hade blott ett par år varit blind och efter sin egen utsago ej ännu hunnit vänja sig. — Det är roligt att höra henne tala, du, Amelie, fortsatte hon, hon har en så ung och frisk och klar röst. — Hon är ung och frisk du! Ja nu kommer du nog inte att bry dig om mig längre. Jag har ju rest så litet och har ingenting nytt att tala om, så går det när man kommer med det bästa, då blir det andra inte godt nog! Den gamla var riktigt stött. — Amelie skall inte prata dumheter, sade hon, kom hit ett ögonblick. Det må du väl veta att du är det allra bästa, — som mitt eget barn. Hon strök hennes kind upprepade gånger. — Kokar du kaffe, så snäll du är, och hembakadt har du med dig, det känner jag på doften. Att jag skulle upplefva den dag, då du får passa upp mig. — Så, nu sitta vi med våra kaffekoppar och prata. Nu är det väl ännu mer likt det där klostret, fru Wilhelm?
En allvarlig och kysk utredning 3 de senares sida skiillc 119 ett naturligt satt tillfrerlsstiilla ilet förras gryende förvetenhet, meclaii furtegenheten endast bidrager till att drifva denna öfver i en osund, kittlaiirle iiyiikeiihet, hrilken sedan skaffar sig naring i smyg. Och om (Icnna senare olycka skett, och om den i löndorn och genom en osund niring br~diiiognadc siiiliga driftcn franitr8der i onaturliga yttring ' ar, bör en fader icke. soiii Per Grane, vid gossens upprigtiga bekännelse inskränka sig till att svara: adii ocksi?, stackars gosse! * och dernied anse sig ha iippfylt sin pligt. Och on1 en ung man, liksom Schultz, g i r och biir p3 en hemlighet af ett eller annat slag, som tynger ocli tir, rbordc ingen SS som en moder kunna hjelpa till att Iliira ett dylikt lirlaii~lew. Genom att fraiiih3lla de skadliga verkningnriia af en bristande förtrolighet mellan förildrar och barn blir .Erik Graiir. en maning till större öppenhet och innerlighet i hemmen. Iletta $r OJ sida af Erik Cranes stiilliiing till fi-tniiljeii. Den andra ar skiljaktigheten i religiösa frigor. 1) eita nr nagot, som i rSr Ijrytningstid naturligtvis miste ingas med i en allsidig skildring af en ung nians historia. Hiri. liggcr det tvistefrö, som verkar s 3 iiiyckcii Ilitterhet och SS m h g a li (lanrlen i s i ininga hem. Sonen kommer hem utan sin barndoms tro, hrilkeii lian mist ute i vcrlden; och detta: att han icke Iäiigre tror som far och mor, Sr nog för att resa en konstlad skiljeniur. Man för (luiiicr en meiiniska, fhfdr att hon hyser åsigter.
Deras förlust kan ej i förhållande bli större än Men jag yrkar Götha Canalens snara fullbordan, rned full öfvertygelse (en öfvertygelse, med hvilken jag ställer mig inför All - Den 9 Februarii. 179 magt en och Efterverlden) för Fäderneslandets nytta och sjelfständighet, för Fäderneslandets ära, för allmänna säkerhetens och för allmänna förtroendets skull; de der alla få ett dödsstyng, om ej Götha Canalen fullbordas, ja! till och med om den ej fullbordas med den, Svenska Nationen värdiga Nationai-kraft, hvarmed den hittills utförts. Sluteligen får jag hos HÖgvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglollige Ridderskapet och Adeln anhålla, att detta mitt Vördsamma Memorial måtte med de öfrige Respective Riks-Stånden communiceras, och till Statssamt Banco-Utskotten remitteras. Herr Mannerstam, Johan.- Under det att Herr Grefve von Platen uppläste sitt Anförande begärde jag ordet, i afsigt att dervid göra åtskillige Anmärkningar; men då jag nu hördt att H err Grefven begärdt Remiss deraf äfven till Banco Utskottet, och jag där såsom Ledamot får tillfälle, att i sammanhang med hela frågan om Götha Canal, närmare granska Herr Grefvens Dictamen, hvilket dessutom är så vidlyftigt, att jag endast kunnat i minnet fästa en och annan deruti yttrad tanka; så skall jag blott några ögonblick uppehålla Högloflige Ridskåpet och Adeln med få af de erindringar, sorn dervid torde äga rum. Först bör jag likväl förklara, att jag fullkomligt instämmer uti Grefve von Plåtens Yttrande , om Näringsfrihet, hvilken äfven jag anser Den g Februarii. såsom ett af de hufvudsakligaste medlen att uti vårt Land bereda Allmänt välstånd. Herr Grefve von Platen har framställt och sökt besvara den frågan: Hvad är Götha Canal? Är det ett enskildt eller allmänt Företal
Ständer och deras Revisorer visa Verkets verkliga tillstånd, så håfve vi hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, ‘så vida oförsedde svårigheter ej skulle möta, en enda Hufvud-Bok må inrättas, sorn i det liela kunde visa denna Inrättnings tillstånd, fordringar och skulder, samt rätta vinst och förlust. Bland de ämnen, som vid denna Revision ådragit sig vår synnerliga uppmärksamhet och som vi anse förnämligast böra komma till Rikssens Ständers kännedom, räkne vi Magazins-Inrätttiingens förluster i finland, beloppet deraf och de hittills varande utsigter till ersättning derföre. Efter Kongl. Directionens underdåniga uppgift af den a April 1810 till Kongl. Majit, utgjordes värdet för Magttzins-Inrättningens ägande M.igazinsoch Renteri-behållnigar samt fordringar i Finland, enligt de derifrån före och under kriget inkomne Räkenskaper , af följande deri provisionel; upptagna summor, nemligen: Contant i behållning - 39,605. 1. 9-3. Behållning i Spannmål och Fro"viant 243,101. 36. 4. Behållningar af Inventarier och Materialie-persedlar - 5,972. 4- 5. Behållningar af Magazinshus och Byggnader - 26,996. 16. 8. Utestående Fordringar af Fåne Spannmåls Medel - 87,389. 29. 7*. Husheliofs - Brännings - Arrende och Salu-Accis-Medel - 3,749- 10. 2. I Räkningarne balancerade Skul der 9,152- 44- 7- Total-summan af Inrättningens hela förlust i Finland gör således provisionel och i saknad af tillförlitliga bestyrkta sluträkningar från Finska Redodogörarne - Banco R:d. 416,267. 2. 3. Den 7 Mars 1810 blef Kongl. Directionen af Konungen anbefalld att till bevakande och indrifvandé af Magazins-Inrättningens fordringar i.
Om äfven förmågor icke saknas, hvilka theorctiskt kunna inhemta allt hvad som tillhör krigskonstens olika vapen, är det dock aldrig att påräkna, att en och samma person skall uti mer än ett yrke kunna på tillfredsställande sätt tillämpa theorien, — och faran är, att den föregifna mångsidigheten, ehuru lofvande och säker under freden, blir en olycka när det gäller att handla i närvaro af fienden. Tjenstgöringen ombord på sjögående örlogsfartyg och den tjenstgöring, som tillhör det inre försvaret uti våra skärgårdar och inlandsfarvatten, äro hvar för sig, om rätt vårdade, af en så skiljaktig beskaffenhet, att de med allt skäl böra utgöra tvänne yrken. Att så fördela arbetet är ej mer ån en skyldig gärd åt tidsandan. Krigsvetenskapens alla grenar utveckla sig nu nästan dagligen till en den föregående dagen icke anad fullkomning; och för att härvid ej blifva stillastående eller skrida tillbaka, måste konsten att föra krig fördelas uti särskilda yrken eller vapen, så att hvarje vapen får sina egna män, hvilka med odelad uppmärksamhet och nit och med sina bästa krafter oafbrutet arbeta för vapnets framgång uti detsammas särskilda och naturliga riktning. Utan en dylik fördelning af arbetet är det numera icke möjligt att åt något yrke gifva, eller inom detsamma vidmakthålla en tidsenlig fulländning. På grund af dessa skäl, och med stöd af hvad vidare kommer att anföras, föreslås: l:o. Att från Kongl. Maj:ts Flotta öfverflyttas så många officerare, som erfordras för det vapen, hvars åliggande uteslutande bör blifva krigföringen uti den inre skärgården, äfvensom att, i öfverensstämmelse dermed och i enlighet med vårt lands geografiska beskaffenhet, sjöförsvarets materiel så ordnas, att utom de fartyg, hvilka äro beräknade hufvudsakligast för strid ute på öppen sjö, också andra konstrueras med särskildt afseende på hvad numera fordras för striden inne i skärgården. Att sedan ett tillräckligt antal officerare sålunda blifvit utbrutet för ett inre sjöförsvar, den nuvarande Kongl. Maj:ts Flotta erhåller namn af Kongliga Flottan, med oförändrad rang, och fortfarande blir ett vapen hufvudsakligast för vårt yttre kustoch sjöförsvar.
Och gud vete, huru det gått med alltsammans hvad kalaset beträffar om inte Olles moster, som hade en rymlig gård och för resten var bygdens kalaslagerska, hade föreslagit dem att hålla till där. Fastän Erik Jons nogsamt både kände och såg i andanom, huru långa rader af blanka slantar rullade ifrån honom uppför backen till moster Kristina och in i hennes dragkista utom alla de, som vid det tillfället rullade åt andra håll måste han nu för skams skull låta olyckan ske denna enda gång utan att blinka. Men nog tyckte han ändå att en Olle hatt’ bätter vett, om’en gjort allvar åf hädanfäla’, när’n höll på me’n en gång strax’en var kommen hit te’ världa. Hä va’ int’ så laggrant me’ rustningen för en tocken, som när hä sku’ bär te’ me en fullgo’ karl. I fyra dagar hade där slaktats, bakats, bryggts och kokats hos moster Kristina det var ju bjudet sextioåtta personer, utom hemfolket. Hon var kanske den enda, som kände någon saknad efter Olle och hade nog alltid tyckt det vara synd om honom men nu hade hon inte stor tid att tänka på det, där hon for fram och tillbaka som en skottspole. Vid elfvatiden var det så godt som färdigt. I salen stod slagbordet dukadt för kaffedrickningen, och moster Kristina hade just satt ifrån sig två stora brickor med högar af anisbröd, smörbakelse och saffransbröd i tjocka skifvor, när ladugårds’Lotta stack hufvudet inom dörren med bud, att bärarne, som skulle efter liket, hade kommit. Nu var det att bjuda dem på kaffe i lillkammaren, och se’n fick då både död och lefvande komma granriset var strödt och ingenting glömdt. Jo kors, lådan, som kistan skulle ställas på, var ju kvar i vedboden, sedan den svartströks i kvälls; och nu blef det ett hastverk för kyrkvärden att dra’ fram den och ställa den på sin plats midt på gården. Det hade väl gått om en kvart, när de syntes med kistan uppe vid kyrkogårdshörnet, och länge stod det inte på, förrän de voro framme vid grinden.
Den enda nödwändighets-wara, som detza Juwanare nödgas staffa sig frän Staden, sä ar det Salt och Sill dä den kan fäs; det enda som den orten kan hafwa alt afyttra till betalning för drfle produrser, sä är del bräder och plankor, men männe denna förädlade wara kan säljas med fördel, dä den är transporterad sä läng wäg. Dä förledit är, som lrädwarorne war i Uddewalla stad det dyraste som jag kan minnas, dä fick man för en Tolft furu Plankor 2 kill 3 R:d. Tolften, wänne nu denne kan sagas hafwa fäkt nägot för sin wara; Nej han har twänom förlorat pä forlönen till i R;d., eller, män nägon köpman kunde wara sä oförsigtig, att han wilie gifwa 2 eller 4 stilling, för en sadan förädlad wara, som ej utan stor förlust kunde frakta sig sjelf, ej art förtiga att 1806 gass ej mer för Tolften i nämde stad, än 1 R.d. 32 si, Rt sg, sä förhäller sig med ast annan wara som stan forflqs för den, som är sä aflägsen frän kjöpstäderne, men hwav fhrniän har den, som ligger r, 2 a z mil ifrän en kjöpstad, huru litet eller Mycket den har att falja, eller till hwad pris kast han wara nägonunda belåten. Af Den Z Februarii. ziy Af eli sädant förhållande kan jag ej annat än pä det högsta bestrida något deltagande ester afgift för Landl-Tullarnes afstaffande; För öfrigt anhältes ödmjukeligen, att detra mitt enfaldiga anförande malte i Protokollet införas och fä medfölja till Ständels Plena. Lr^nZel Lricrto» frän Wedbo och Tötzbo Härader. Luxrr Lx krstocoUo 6. INAMLN.
Bida hade erliållit sin egentliga utbildning i Paris, eliim Gtskilliga år senare än Aindia Lindegre3. Vid M211an12 ' Zettemtrönz fastes redan där stora förhoppniiigar och lion %tnjöt till och med äran att få en af sina taflor benämnd » Lappiiiteriörr, införlifvad med franska statens samlingar. Er], iniiilsk1ig.t att se, förtidig död bröt dock dessa förhoppniiigar, innan Iion Iiiiiinit full konstnärlig mognad. Eeiines mest kända tafla torde vara. nC11arlotte Corday Inför sina domare ». Stora voro äfven de fiirviiiitningar soin Amanda Sidvall ingaf, men dessa blefvo, mahända. till följe af rent yttre förhållanden, icke uppfyllda, och då hon för några år sedan afled, var hennes konstniirsnamn nästan redan bortglömdt. Till den äldre delen af vhr san~tids målarinnor höra afven tvenne andra, ännu lefvande artister, nämligen Wilhelminina Lcrgerkolm och Agnes Börjesson. Till skilnad från de förutnämnda hafva dessa einellertid hufvudsakligen erlihllit sin utbildning i Diisseldorf och deras arbeteif kännetecknas därför också af de förtjänster och fel, soni anses vara betecknande för berörda skola. De förra ligga framför allt i ett vekt och käiislofuiit uttryckssatt samt ett omorgsfullt utarbetande af hvarje detalj, och de senare just i uppdrifvandet af dessa förtjänster till sin yttersta spets, livarigenom vekheten lätt iirartar till sentimentalitet och det helas harmoni g&amp;r förlorad i ett alltför skarpt hetonande af eiiskildlieterna. Hrad nu sarskildt Wilhelmina Lagerholm beträffar, hafvc?, vi, och antagligen de flesta med oss, från hennes pansel icke sett nier an ett arbete inom genremåleriet, niidigen en i Wational~nnseuni befintlig tafla, kallad sEu gaminal historiao, framställande en ung livitkladd dam vid sin slända och en nng man, hvilken tydligen som bäst framför sitt frieri.
Ränte-kammarens hufvudbok, hvartill de likväl synas vara att hänföra; och ehurn Revisorerne icke haft något att erinra vid den granskning, dessa reseräkningar redan undergått, så enär Revisorernes begränsade tid skulle alltför mycket upptagas med granskning i detalj af dylika räkningar och någon anledning icke lära förefinnas, hvarföre dessa, i olikhet med verifikationerna till andra redogörelser lör allmänna medel, skulle undandragas Kongl, Kammar-rättens revision, få Revisorerne, för framtida rättelse, å detta förhållande fästa uppmärksamhet. Enligt hvad rikshufvudboken utvisar, uppgingo kostnaderna för kontrollen å bränvinstillverkningen i riket under revisionsåret till ett sammaniagdt belopp af 601,651 R:dr 69 öre. Ehuru tillverkningsafgifterna för denna handtering under samma år uppgå till. § 8. — 11 — 3,771,214 R dr 2 öre, synes likväl närande utgift i förhållande dertill vara nog dryg, ■och då den hufvudsakligen utgöres af Ofverkontrollörers och Kontrollörers arfvoden, uppgående, utom reseoch traktamentsersättningar, jemte kost och ruin för Kontrollörerna, till 10 R:dr för de förra och minst 4, högst 8 Kalr för de sednare, allt för dag räknadt, 'hafva Revisorerne ansett sig böra ifrågaställa, om icke nämnde arfvoden, sorn vid 1859 — 1860 årens riksdag nedsattes till berörda belopp, må, utan fara för kontrollens behöriga handhafvande, ytterligare kunna nedsättas; viljande Revisorerne af sådan anledning å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. § 9. Sedan den berättelse, en af lärarne vid Strengnäs högre elementarläroverk till Kongl.