Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ock att en hvar, som intreserar sig för sjöfarten, har skäl att önska det något ändamålsenligare sätt för fartygs mätning, än det närvar, måtte antagas, och derföre förenar jag mig med dem, som yrka återremiss på betänk. Frih. von Diiben, Au g. Gust.: Jag erkänner riktigheten af det inom Sverige antagna skeppsmätningssätlet, men tillämpningen af detsamma måste vara felaktig på ett eller annat vis, och möjligen är alt söka felet hos mälarne. Under mitt vistande i Norrbotten, i egenskap af Disponent öfver Gellivare-verken, var jag i tillfälle alt lasta många fartyg, ’af hvilka ett stort antal voro Finnar och Norrmän, hvilka allmänt anmärkte, att i hvarje Svensk hamn de besökt, hafva de fått sina fartyg upmätte till olika lästetal; om jag icke bedrager mig, så måste hvarje utländskt far - 2i Den 15 Februari. tyg, i hvarje Svensk hamn det för första gången besöker, derstädes ånyo mätas innan det får intaga last. Såsom bevis på origtigheten af målningssättets tillämpning, eller okunnighet hos de personer, som dertill fått förordnande, vill jag anföra att vid ett tillfälle hade jag en Finsk Skonert att lasta på samma gäng som en Svensk, den förre var beräknad för intagande af stor brädlast, och i verkligheten lastade den dubbelt af denna vara mot den Svenska, oaktat de begge voro af ungefär samma lästetal. Gellivare egendomar hafva ett varf, på hvilket byggdes 2:ne fartyg, det ena en skonert af omkr. 80 läster, det andra ett Skepp afomkr. 150 läster, hvilka lupo af stapeln kort efter hvarandra; det ena af dessa fartyg upmättes af Lostlöjtnanten i Luleå, som dertill hade förordnande, det andra af en Skolrektor i Luleå, som härtill hade förordnande; ryktet omförmälte snart att Skonerten var mätt till eli högre och skeppet till ett vida mindre lästetal än man beräknat och antagit att de borde vara, hvarpå jag företog sjelf en uppmätning och calculation af dessa båda fartyg och fann detta verkligen vara enl. med rätta förhållandet.
Hvar som vet förrrädori eller sådant brott emot rikets säkerhet, som otvau sagdt är, å färde vara, och det ej i tid upptäcker, dömes till fängelse eller till straffarbete i högst fyra år. Har han ej de skäl, hvarmed han tilltror sig kunna den brottslige till gerningen binda; uppenbara då, utan att nämna personen, de omständigheter, som honom kunniga äro, eller straffes som nyss är sagdt. Ej skall någon af de i 3 Kap. 11 § nämnda personer till straff efter donna § fällas, der brottets upptäckande icke utan angifvelse till åtal ske kunnat. 23 §. Svensk eller Norsk man, som utan Konungens tillstånd låter bruka sig såsom sändebud från främmande makt, i angelägenhet, som något af de förenade rikena rörer, eller inlåter sig i underhandling derom med främmande makt eller dess sändebud, dömes till fängelse. 25 §. Värf var man utan Konungens tillstånd folk i riket till främmande krigstjenst; dömes till fängelse i högst sex månader eller böter. 26 §. Den, som förleder eller hjelper krigsman till rymning, dömes, om det sker i krigstid, till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år, och, om det sker i fredstid, till böter eller fängelse i högst sex månader. 27 §. Förgriper sig någon, med våld eller annan misshandel, å främmande stuts Regent, medan han här i riket vistas; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år. Sker slik förgripelse å främmande makts sändebud här i riket; då må, om för lika våld eller misshandel i allmänhet straff arbete ådömas bort, straffarbetet, der högsta strafftiden är bestämnd till tio år, förhöjas till sådant arbete på lifstid, och eljest till två år utöfver den för hvarje fall bestämda högsta strafftiden; är brottet i allmänhet med fängelse eller böter belagdt; må gtilfystraffarbete i högst två år dömas. Sker dråp, som i 14 Kap. 3 eller 4 § sägs, å någon af de personer nu nämnda äro; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. 28 §.
»Nå, och hvad skulle du så säga till honom, om du träffade honom?» »Det vet jag inte alls nu; det skulle jag låta bero på en tillfällig inspiration, — men jag är säker på, att jag skulle kunna tala med honom, och det skulle vara så vådligt intressant.» »Det skulle i synnerhet vara intressant att se, hur lång tid du kunde behöfva till att förvrida hufvudet på honom, stackars karl! — Fall inte öfver fötterna på mig! — Detta sista yttrades i en sträng ton till en liten flicka, som sprang förbi dem. »Jag följer dig väl hem, när du går», fortsatte Maria, »så få vi tala mera.» »Låt mig se.» Dina satte hakan i vädret och tänkte efter. »I dag, torsdag; — nej, det går inte! Edvard kommer från kontoret klockan tu och går visst då här förbi. Han kan aldrig tåla, att jag har någon ’i släptåg’, som han säger.» »Bryr du dig om honom?» frågade Maria. »Jagtycker det är en mycket grön och obetydlig pojke.» »Kära Maria, man måste också visa någon menniskokärlek. Jag har känt Edvard från det han var så stor som så, och han har alltid varit min ödmjuka tjenare. Jag har inte den minsta anledning att afskeda honom. — Nej, se på Hulda Fransson! Hon sitter ju, så att man ser henne upp på benen, och sådana strumpor hon har på: blå och gredelinrandiga! — Och så hon sitter: med tårna in på sina stora läderkängor! Usch, hvad jag afskyr den der varelsen!» Maria satte lorgnetten tillrätta och betraktade henne med sina föraktfulla blickar, men sade ingenting. »Hör du, Maria! Ge mig en liten dufning i parlören. Jag kan inte ett ord. Du har väl läst på den?» »Jag har sett igenom den», svarade Maria. »Men jag hade en roman af Zola, som jag nödvändigt måste sluta, så att jag inte hade mycken tid. Det är för resten så lätt. Kom så skall vi dra’ igenom den.» De satte sig i ett hörn hållande hvarandra om lifvet; Maria läste högt med god prononciation och fäste Dinas uppmärksamhet på de svåraste ställena.
Betänkande N.o 33. itj lill densamma; att anläggande och bedrifvande af egentlig fabriks-rörelse, sedan man bestämt, hvad dermed förstås, må kunna ega rum öfverallt, der localförhållandena framkalla sådane, under iakttagande i öfrigt af stadgade controler; att rättigheten, att i stad idka handtverkseller handels-rörelse, ©vilkorligt bör åtföljas af skyldigheten att vara burskapsegande Borgare; att hvarje Svensk medborgare, som visar sig ega god frejd och hafva uppnått myndighetsåldren, må vinna denna rättighet i hvilken stad han behagar; att dertill ej må fordras annat, än att burskapssökanden skall visa sig ega skicklighet i det yrke, hvarå han söker burskap, den må i öfrigt vara vunnen, när, hvarest och på huru kort tid som helst; att pröfningen af den sökandes skicklighet skall tillkomma Magistraten och den Societet, i hvilken han söker inträde, utan att burskapssökanden belastas med andra afgifter, än någon måttlig penning till Societetens cassa, som för alltid bestämmes; att bestämda lärooch gesällår således icke skola ovilkorligen fordras för vinnande af burskap, men icke heller utur en blifvande näringslag borttagas, emedan de, efter min öfvertygelse, utgöra nödvändiga vilkor för ernåendet af erfarenhet och skicklighet i hvarje yrke; att, då någon antages i lära hos mästare, bör contract upprättas emellan denne och gossens målsman, hvaruti lärotiden bestämmes och att gesäll bör i mästares arbete antagas på minst tre månader.
Vägomläggning vid foten af Åreskutan, i närheten af Åhre kyrka, 96G. Vägomläggning mellan Hede och Långå i Herjeådalen 22,465. Gefleborgs län: Vägförbättring mellan Gysinge och Hedesunda 24,345. Stora Kopparbergs län: Vägomläggning förbi Sjurbergs, Dunkhåls och Aldermobackarne i Rättviks socken 9,132. Vägomläggning vester om Siljan, mellan Limå bruk och Ryssa å, 39,101. Stockholms län: Vägförbättring vid Trappebergs backe, mellan Barkarby och Tibble gästgifvaregårdar, 600. Vägomläggning vid Krona backe, mellan Stockholm och Fittja gästgifvaregård, 704. Örebro län: Vägomläggning i Grythytte och Hellefors bergslager å Loka vägen samt från Grythyttan till Torrvarpen 23,897. Nyköpings län: Vägomläggning mellan Krokek och Jäder 18,703. Linköpings län: Vägomläggning mellan Lilla Aby och Ändebohls gästgifvaregårdar, på sträckningen till Nyköpings län, 11,422. Vägomläggning mellan Lilla Åby och Krokeks gästgifvaregårdar 27,000. Vägomläggning mellan Hahla och Hesters gästgifvaregårdar, på sträckningen tillo Eksjö, 3,966. Vägomläggning vid Åby och Qvarntorps backar, nära Lilla Äby gästgifvaregård 1,396. Jönköpings län: Vägomläggning förbi Hesters lid, mellan Kolhesters och Studstorps gästgifvaregårdar, 7,620. Elfsborgs län: Vägomläggning mellan Dollebo och Brunns gästgifvaregårdar, mellan Borås och Ulricehamn, 9,534. Götheborgs och Bohus län: Vägomläggning förbi Svinebacken, mellan Uddevalla och Strömstad, nära Sunna marknadsplats, . 1,680. Kronobergs län: Vägomläggning från Wexiö, på sträckningen till Jönköping och Christianstad, 10,320. Beviljadt statsbidrag i anslag. Vägomläggning mellan Wexiö och Carlshamn
Den värde Ledamoten får ursägta , om jag lika vidlyftigt söker försvara jordbrukarens billiga anspråk, sorn 1 lian Inrättningens Tjenstemäns obilliga, flan har härvid inlåtit sig så djupt i detaille, att han omtalat en Tjensteman , sorn har 3 till 4 bsrn. Må det dä vara mig tillåtet att nämna, att det finnes tooo:de jordbrukare, som hvardera hafva ett yida större antal barn. Friherre Cederström har yttrat sig öfver mina åsigter , och kallat en af dem paradox, Om, Herr Friberren menai njed paradox , en satts sorn är stridande mot haDs. mening, anser jag det vara ofta en lörtjenst att anföra paradoxer. Di jag talade om privata Ma ga zino rs möjliga bidragande till hungersnöd, var det ett yttrande af en Fransk Deputerad, jag uppläste. Man har i detta afseende ej att befara af en pyblik Styrelse , hvad som kan befi ras af privata personer ty dessas gpeculaiioner styras ofta af låg egennytta, hvilket åter ej kan förväntas af en offentlig Auctorifet, sorn må6te redovisa för sitt handlingssättFriherre Cederström, har icke rigtigt skiljt emellan, hva,d jag yttrat om Magazinslmättnipr 136 Dea 2 September f. m. gen och mot Utskottens Betänkande. Om han gjort det, hade han besparat gig mödan af CD vederläggning. För min del tycker jag rätta tidon till uppköp af en vahra inträffa, då den kostar minst, ty då får man ett större qvantum för samma summa , eller ett lika qvantum för en mindre summa. Jag har ej rätt kunnat hvarken höra eller förstå Herr Friherrens yttrande, i afseende på jemnförelsen emellan jordbrukarens och andre producenters gynnande af författningar. jag har Mgt, att derigenom , att andra producenter få, genom förbud eller hög tull, sine producters införande utifrån hämmadt , äro de sålunda mera gynnade, än Jordbrukare, hvars produ-. eter ofia fått mot högst obetydlig eller ingen tull införas utifrån.
Agamemnons dotter, jag kommen är, Elektra, till din landtliga boning. Hit lände en, lände en mjölkdrinkare, Mykenaier och bergsbo nyss, Som säger, att till öfvermorgon Utsätta en offerfest Argeierne, och till Hero Samtlige jungfrur erna gå. ELEKTRA. Ej, väninnor, för högtidsprål Hjertat, eller för gyllene Keder, mer hänföres hos mig, Arma; ej träder jag nånsin i dans Med Argeiska tärnorna mer, Svängande svarfvade foten. Tåren mitt offer är, Och jag, olyckliga, vårdar blott Om tåren, alla dagar. Skåda mitt tofviga hår, Och denna trasiga kappa, om De anstå Agamemnons Konungsliga dotter, och Troia, som städse min fader Minnes, af hvilken det intogs. KHOREN. Gud är mäktig; men värdigas dock af mig Mångstickade manteln taga, och kläda på Det gyllene tillägg till ditt fägrings glans! Menar du, med tårar dig, Fast gudar du ej vördar, seger få På fienderna? Genom suckar ej, Men böner, höjda till gudars thron, vinns lyckan, mitt barn. ELEKTRA. Ej bland gudarna någon bor Den olyckligas verop öfver öfvadt fadermord. Ve mig, för dräpte fadren, ve! Samt för den lefvande irraren, Som nu vistas i fremmande land, Den arme man, och sitter kanske Vid drängars härd, Fast son af ståtelig far. Sjelf jag i fattiga hybblet ber, Förtvinande i mitt sinne, Bortkörd ur min faders palats, Uppå bergsklinterna här. Men mor hon ligger i mördarns bädd, Och sofver hos annor man. KHOREN. För Hellas' folk till mången ofärd skulden är Din moders syster, Helens, och för ditt hus. ELEKTRA. Ack, sek, J qvinnor! nu jag afstår från min gråt. Invid vår boning fremlingar, som lägrat sig Derborta, smyga ju utur försåtet fram. Du, vägen utför, skyndsamt, och till hybblet jag Illgerningsmännen måga fly med snabba steg.
”Ehuru jag visserligen finner att Herrar* Banko-Fullmägtige hafva ägt grumlad anledning till deras framställning i denne del, har det likväl förekommit mig betänkeligt, att då, i följd af förverkad Omsätlningsrätiighet flere Dån-Jfapitaler nu till fulla beloppet böra indrifvas, under samma tidepttnkt sorn, genom de enskilde Diskont-Papperens förlorade Cirkulation, Penninge tillgången ytterligare blifvit inskränkt, sådant ofelbart skall verka till ökade svårigheter och lidanden icke allenast i fråga om att de förfallne Dånen kunna betala; utan ock, då exeeutiva åtgärder mellankomma, att annorlunda än till vanpris föryttra Diskont-Gäldenärens Egendom; Och af denna bevekelse grand tror jag omständigheterné bora påkalla ett så beskaffad t undantag för en gång, som, utan att landa till prejudicat, för öfrigt ej eller rubbar den stadgade ordningen på det hela, eller förminskar den genom ingående Omsättningar påräknade tillgången för andre Dån-sökande, i afseende hvarpå jag för min del ville föreslå; Att ett ytterligare rådrum af 30 dagar från derom af Diskont-Verket meddelad underrättelse, nu lämnas dero af Banko-Diskontens Gäldenärer, hvilka, genom underlåten afbetalning, deras - Banlo.JJt slottets Betänlanilen. ras Omsätt nings-rätt förverkat; och att salunda hvar och en sådan Gäldenär, som inom förenämnde tid verkställer vanlig afbetalning och behörige JLån-Dokumenter for återstoden presterar, må undgå att för Lånets hela belopp varda krafd; hvaremot den sorn underlåter att begagna ett sådant ytterligare anstånd, äfvensom de, hvilka hädanefter försumma Omsättning, inom den af Diskont-Styrelseri bestämda tid , Tvenne månader från hvarje Lans förfallodag, icke vidare kunna undgå executiva åtgärder till Diskont-skuldens liqvidation.
Gör han det ej godvilligt, ega hemtning genast rum genom Rättens betjente, men ej bör communication af utslag eller bysältning verkställas d såneller helgedag samt senare än kl, g aftonen eller före kl, \ på morgonen; ej ifrån den stund gäldenär blifvit bysatt, upphöre ränta att å skulden beräknas så länge han i bysättning hålles; fj fordringse gar en bör till bysatt gäldenärs underhäll betala 12 sk, B:co om dagen, g) ingen må bysättas för mindre belopp ån 5o Rdr; ingen, som dr 70 dr gammal, eller i omyndig ålder; ingen bår kunna bysåttas på längre tid än ett år för skuld under. i5o Rdr, och på tre år för skuld å högre belopp. LagUtskoitets Betänkande itko 65. 23 Vidare har Anders
om Tienden, Afraden och öfriga Rentan skall antingen in natura eller med penningar utgöras, att, äfven i dé fall då besvär blifva öfver Markegångssättningen anförde, ej allenast de samma kunna hinna vara af Kongl. Kammar-Collegium pröfvade, utan ock bernalt e Kongl. Collegii beslut - Den \ 6 Maj, glut Jilnna, till vederbörandes efterrättelse, allmänneligen kungöras, innan terminen för till» sägelsen om sättet att utgöra Rentorna infaller; finner Utskottet sig böra, till vinnande af denna gagneliga ordning, föreslå, sa väl att, med ändring af Kongl. Förordningen den i October 4810, tiden för Markegångssättning måtte, i likhet med hvad 6 §. i Kongl. Förordningen den a 2 Julii 1803 utstakar, bestämmas till någon dag i November månad inom den 5de, och att iörfattningarnes föreskrift, rörande tiden för Ken* tetagares och Rentegifvares ömsesidiga tillsägelse till hvarandra, i så måtto ändras, att denna tid framflyttas ifrån Thomasdag till Januari uti Westernorrlands, Westerbottens, Jemtlands och Norrbottens Läp inom den 5, och uti de öfriga Uänen inom den 45 i samma månad. 4:0 På hufvudsakligaste ändamålet med Markégångs-Taxefing måste varå, att priset å dfe deruti inbegripna persedlar bestämmes så oväldigt Sorn någonsin möjligt är, och den öfvertygelse en hvar bland dem Markegångsprisen angå , vare sig Rentegifyare eller Kentetagare, hör vinna derom, att all rättvisa blifvit honom ve, derfaren, ofelbart erhåller det starkaste grund* fäste, i det fall, då han med säkerhet kan påräkna, att lika mångå med honom sjelf i enahanda belägenhet varande personer, som de, hvilka af Markegångs-Taxeringen haft ett mot» stridande interesse, vid samma Taxering varit tillstädes och bevakat hans rätt, och i hvilka händelser billighetens fordringar visserligen när, mast; 3 oo Den 16
Nämnde motion är af Välloflig* Borgare-Ståndet remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; men som densamma åsyftar utgift från Statsverket och i följd deraf, enligt Utskottets förmenande, icke tillhör Utskottets behandling, får Utskottet densamma till Vällofliga Borgare-Ståndet återställa, med hemställan till samtlige Riks-Ståndens pröfning, till hvilket Utskott motionen rätteligen bör öfverlemnas. Stockholm den 1 December 1862 Stockbolm, Trtircrr hos Sam. Rumstedt, )86v, * Allmänna Besvär*- och Ekonomi-Utskottet,* Betänkande N:o 3. 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Dec. 1862, kl. 2 e. na. Betänkande, i anledning af vackt motion om förbud att utsätta trupps samling till ådermöte eller dylikt, till lid då gudstjenst pågår. Högvördiga Preste-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterat en af Herr Kontrakts-prosten Tegnér väckt motion, hvari anföres huru som väl flera Kongl. Bref och Författningar af äldre och yngre dato blifvit utfärdade i syfte att ur vägen rödja de hinder, som kunde möta för iakttagandet och helgden af sabbatsbudet i allmänhet och särskildt för bevistandet och deltagandet i den allmänna gudstjensten, såsom ett af de vigtigaste medlen att väcka och underhålla de dygder, på hvilka samhällets bestånd hvilar, såsom exempel hvaruppå motionären erinrat om föreskriften, att tågande trupp skall på helgedag, under den tid gudstjenst förrättas i den församling, genom hvilken tågandet sker, vara stilla och, när tillfälle dertill gifves, då hålla gudstjenst. Men vid sådant förhållande förvånade det motionären, att förbud saknades mot trupps samlande på morgonen af söneller helgedag, och mot anställande af mönstring med truppen just vid den tid, då gudstjensten som bäst påginge i socken-kyrkan.
Förordningen den io April 1810 handlade om mildring i straffet för lägrad qvinna, och hade afseende endast å lägersmålsbrott, för hvilket, tredje eller fjerde gången föröfvadt, de i Lag stadgade böters förvandling till kroppsplikt ej finge ske förr, än ett år förflutit, ifrån det qvinnan framfödt barn, så vida det lefde och af henne sjelf närdes; — då denna, för ett ringare brott speciella, föifaltnings tillämpning i andra mål, om den ock utan anmärkning finge göras, när den sakfällda lemnades på fri fot, likväl destomindre syntes böra äga rum, när hon vöre häcklad, som den stöde i uppenbar strid emot Lagens förrnämnde allmänna bud, hvilket otvifvelaktigt afsell att förekomma den sakfälldas lidande genom uppskof med bestraffningens verkställighet längre tid under fortfarande häckte ett lidande, ofta större än sjelfva bestraffningen; — då, till förekommande deraf, det vore genom serskilda författningar åt Konungens Befallningshafvande uppdraget, att föranstalta ( a0 ) om vårdande af Larn, hvars moder skulle kroppsstraff undergå; äfvensom i öfverensstämmelse dermed Kongl. Förordningen den 29 Juni i833, angående försvarslösa personer, uti 20 § stadgade, huru förfaras borde, örn sadan person hade minderårigt barn att vårda, och hindrades af omsorg för det, vid bristande tillgång å andra näringsmedel, att förskaffa sig årstjenst, eller ock skulle till arbetsanstalt eller corrections-inrättning afföras; och då, efter hvad i förevarande mål sig visat, Helena Petersson blifvit, genast efter utstånden bestraffning, jemlikt 7 § af nyssåberopade Kongl.
Fru 0: 8 attackering af hojd-tonerna har stundom något trivialt duktigt och burdus, som väl kunde undvikas af en sångerska, som emellanåt bjuder på konstsång af prima rang. Påfallande är hur lika hennes lägre toner äro fru Ch. Strandbergs förr, som man ansåg hon skulle remplacera. Men det blef annat slag. Först Boccaccio och sedan — Aida !Vi hade våra skäl att ej infinna oss på Operan förrän vi antogo att Radames ’ kärlekssång var öfverstånden, hvadan vi omöjligt kunna säga hur hr Brun sjöng den. Men det kunna vi tala om, att hr B. denna afton bjöd på en vacker ton, näst sista f: et i slut-duetten. Annars skrälde det som vanligt. Spelet hade i 3: dje aktens slut en verkligen präktig point, det hesa vrålandet var der t. o. m. på sin plats och frasen » O ve, vanärad är jag », framsjöngs med gripande smärta, hur mindre vackra än tonerna i sig sjelfva som vanligt voro. I det yttre var hr B. ypperlig, särdeles som triumfator i sitt regnbågsharnesk, men mot gestikulationen måste anmärkas att hr B. mer än andra operasångare äflas att oupphörligt visa publiken att han har fem finger på hvar hand. Hvar ha vi i denna opera hr Nygren? Jo se der, som Ofverstepresten. Förra gången jag såg ' honom var han rofvare. Mycket bra som prest, hvilket hedrar hr Nygrens moral, konst och allt möjligt. Af de öfriga medverkande nämner jag hr Malmsjö, som tog sig utmärkt bra ut i egyptisk kostym. Denne unge roan skulle vara en utmärkt jeune premier i barytonfacket, om han egde någon — baryton. Mindre bra tyckte jag om de tvenne lindrigt blankade stöflar med åtföljande byxben, som höllo till i första kulissen. Då är det nästan trefligare se en ung rask brandsoldat, som man ibland får se der. Särdeles i operorna Mignon, Profeten och andra der elden är lös är denne unge man ganska välkommen för ögat, men stöflarne och benen, civila som de ärof kunna gerna gå sin väg.
Ibland andra anmärkmr om redactionsfel, i synnerhet vid orden ”protestantiska bekännelsen” ber jag att fä nämna ännu en, alt nemi. alla andra christna trosbekännare blifvit nr förslaget uteslutne. Det är redan förut i § föreskrilvet, att de icke kunna befordras til! civila embeten, icke eller väljas till riksdagsmän; — likväl tillägger 19 § Riksd.Ordn. deni valrätt. Jag anser det vara både inconseqvent och olämpligt, att icke de, på samma sätt som protestantiske trosbekännare, må kunna förvärfva Svensk medborgarerätt. Förslaget i denna punkt blef af R. o. Ad. förkastadt. Sale punkten. Förslag till det stadgande, att ledamot af Statsrådet, eller af Högsta Domstolen ej må tillika annat embete utöfva. Regeringsformen. § 34. Sednare Perioden. Statsminister eller Statsråd må icke tillika annat embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära. Justitieråd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva. Presteoch BorgareStm hade bifallit förslaget i denna punkt. Frih. Cederström, Jacob: Const.Utsk:s förevar, förslag kan jag för min del icke godkänna. Jag har svårt att förena detta med det i.28 § 1 morn., som i förra plenum afslogs, nemi. att Konungen icke skulle äga rätt att utdela titlar. Genom antagande af detta förslag följer klarligen, att en till Statsråd upphöjd, en lägre tjenst förut innehafvande person icke utöfvar denna sednare, men från statsrådserobelet entledigad, återgår han till sin förra befattning. Det står icke, alt lian dervid förlorar titeln af Statsråd, hvilket han dock, enl. 1756 års s. k. tjenstebetänkande, gör. Vare detta en anmärka, på sidan om ämnet.
Sedan således obligationer med dels 4^ och dels 5 procent ränta å ett sammanlagdt belopp af 616,450 R:dr under meranämnde år blifvit föryttrade eller infriade, utgjorde Riksgälds-kontorets genom inköpta Hypotheksförenings-obligalioner tills vidare förräntade kapital vid innevarande års början 1,220,750 Rtdr, hvilket kapital, oaktadt de stora utbetalningar Riksgälds-kontoret under detta års vår och sommar måst verkställa, icke behöft anlitas, utan kurmat oförminskadt bibehållas, emedan de för sagde utbetalningar, utöfver Riksgälds-kontorets påräknade inkomster, erforderliga medel bekommits genom alletnnade öfverskott å 1854 års statsinkomster, samt genom ofvan omförmälda redan verkställda afbetalning å den Riksgälds-kontoret under innevarande år tillkommande andel utaf Bankens behållna vinst vid 1853 års slut På sätt redan, vid uppgiften å de Riksgälds-kontoret genom Kongl. Statskontoret sedan sistlidne