Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föremålet för den begäran af CanalDirectionen, som nu särskildt Rikets Ständers bepröfvande underställes, beträffar, 436 Stats-Utskottets Betänkanden. då den från de i öfrigt gjorde, i sin enkelhet, afskiljes, i enlighet med hvad som blifvit närandt, endast frikallelse från det sednare af ofvannämnde vilkor, i anseende till det nu i år återstående sista lyftningstillfållet af detta vid förra Riksdagar anslagna Byggnads-biträde, på det att Directionen må, utan saknad af nödige tillgångar till de för arbetets fortsättning instundande Sommar nödige förberedelser, kunna afbida, hvad Rikets Ständer framdeles kom me att besluta, i anledning af de flera andragandenDirectionen trott sig i öfrigt böra, å Bolagets vägnar, framställa; och hvaribland äfven förekommer det om ändrad inbetalnings-termin af Actie-Capitalets sista ännu återstående andel. Och förenade Utskotten tveka så mycket mindre att tillstyrka, det, genom beviljande af en dylik frikallelse, hela saken måtte bibehållas uti sitt nuvarande fullkomligen oafgjorda och på Rikets Ständers bepröfvande till bifall eller afslag beroende skick, som, af de föreskrifter, genom hvilkas bestämmande, såsom vilkor för det årliga Byggnads-biträdets utlemnande, Rikets Ständer velat, vid ett äfventyr af icke mindre än hela CanalYerkets afstadnande, tillförbinda Bolagets Direction, att noga uppfylla hvad den fått sig af Rikets Ständer förelagdt, för närvarande ingen mera återstår ouppfylld, än den, genast, om så skulle erfordras, lätt åstadkomna, men, utan ändring af något - Stats-Utskottets Betänkanden. 427 nuvarande förhållande, lika lätt uppskjutna, Formaliteten af en allmän Kungörelse i Tidningarne, angående upptagandet afen Insättning, om hvars fullgörande, i behörig ordning säkerhet i alla fall ej förr, än efter en längre tids förlopp står att vinna. Till Rikets Höglofl.
Emellertid inser man lätt, att för en utomstående betraktare måste denna relationsgrund sättas såsom endast dogmatiskt antagen, då all relation måste sättas i medvetandet, hvarför detta icke kan stå i relation till något för detsamma yttre. Eller annorlunda: relationsgrunden blifver såsom relationsgrund för relationen mellan medvetandet och det reala själf icke satt af medvetandet, då den såvidt endast är dogmatiskt antagen. Undersökes det motsvarande hos Fichte, finner man, att där medvetandet sätter sig själf såsom relationsgrund för förhållandet mellan sig och det mot detsamma satta, emedan detta senare är alltigenom af medvetandet satt. Därför är detta sättande icke dogmatiskt. Men i det medvetandet sätter sig såsom relationsgrund för förhållandet mellan medvetandet och det af medvetandet emot medvetandet satta, sätter det sig eo ipso såsom relationsgrund för relationen mellan medvetandet och det, som är satt såsom för detsamma yttre, d. v. s. såsom alls icke stående i någon relation till medvetandet, hvilket innebär, att medvetandet sätter sig såsom en relationsgrund, som alls icke är någon relationsgrund. Alltså återfinnes här ur en mera omfattande synpunkt (den tredje grundsatsen) samma förhållande mellan Spinoza och Fichte, som ofvan påvisats, att den förre är för en yttre betraktare dogmatisk, hos den senare åter medvetandet sätter sig själf såsom dogmatiskt. — Men vi gä ännu vidare. Hos Spinoza fordrar medvetandets själfuppehållelseeller aktivitetsdrift, att detsamma sätter allting såsom modifikationer hos substansen (ser allting sub specie æternitatis). Men det är fullkomligt obevisbart, huru medvetandet skulle vinna i aktivitet genom att sätta det för detsamma yttre reala och sig själf som en modifikation hos substansen, som själf är för medvetandet yttre. Hos Fichte fordrar medvetandet enligt den första grundsatsen, d. v. s. i det att det sätter sig såsom all realitet, att jaget och icke-jaget hänföras på hvarandra i jaget, dels så, att medvetandet sättes såsom fullständig relationsgrund för förhållandet mellan sig och ickejaget (jaget sätter sig såsom bestämdt af icke-jaget), dels så, att relationen upphäfves (jaget sätter sig såsom bestämmande icke-jaget).
Verk icke möjligen varit verkställbar^ är, i min tanka, högst origtigt, att då Concourstillstånd i det fallet verkligen existerar, att Disconferne ej betala sina Skulder, de likväl uppbära sina Fordringar på ett sätt, att Massans tillgångar derigenom dagligen förminskas, till stor skada och förfång för sådana, sorn ej kunnat qvitta gäld mot gäld, hvarföre jag anser högst nöd - 186 Den 17 Martti t e. «w. vändigt , att Disconterne ej mera få uppbära sina Fordringar; och de Gäldskyldige, 1 följe deraf, tills vidare befrias från albetainingar och ifrån den Straffprocent, sorn efter sådan Författnings vidtagande kunde påstås böra besvära deras Lån. Utan anspråk att kunna lyckas i framställningen af något bättre, än det Ut.-kottens Betänkande innefattar, skall jag anse sorn en verklig tillfredsställelse, om jemnförelsen af motsatta tankar kan tillvägabringa den säkra öfvertygelse hos mängden, som åtminstone 1 tunar hopp, att en föreslagen utväg är den bästa, som tid och omständigheter medgiivit. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, uppläste följande : Då så manga redan anmält hvad som emot de Högloflige Utskoitens Betänkande kan vara att anmärka, utbeder jag mig att endast få framställa några idéer, hvilka under granskningen af ämnet b ifvit hos mig väckta , och åt hvilka de Höglofl. Utskotten , enär Målet till förnyad pröfning återkommer, torde lemna den uppmärksamhet, som de finna desamma förtjena. Det gifves endast trenne sätt att afhjelpa de oredor , som FilialDisconternes obestånd vållat, så snart man går ut ifrån den Idéen, att Concours bör undvikas. Det ena: Att såsom Statsoch BancoUtakotten föreslagit, låta Nationens CreditVerk Den jy Martti, e. m. 1S7 besörja Massornas utredning , då jag likväl tillstyrker de förändringar i planen för denna utredning, sorn af Herr Friherre Anckarsvärd blifvit föreslagen. Det andra vore:
Angående förändring i grunderne för denna utlåning äro motioner väckte af Herr Nordenanckar, F. IV., som yrkat, att accepterade inrikes vexiar alltid må ega förmåns-rätt till lånetiilgångarne uti Handelsoch JNärings-Diskonten, icke endast såsom hypothek vid lån, utan äfven att de efter påtecknadt endossement må kunna af Diskonten öfvertagas, så vida de äro betalbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö; af Herr Theodor Fornander, hvilken föreslagit, alt af den fond, som blifvit anvisad för utlåning i cliskont-väg 3,000,000 R:dr mätte användas till diskontering, af på icke längre tid än 6, högst 9 månader löpande, behörigen endosserade reverser och accepterade vexlar; att de sålunda diskonterade papperen må af Banken sjelf eller genom dess försorg inkasseras; att till betäckande af de dermed förenade kostnader, diskonten bestämmes till 5 proc. om året, hvilken ränta på förhand afdrages samt att icke någon annan inskränkning af diskonteringarne, med hänseende till reversutgifvarnes, trassenternes, endossenternes eiler acceptanternes namn, må ega rum, än den, som föreskrifves af Banko-Styrelsens egen omtanka om Bankens säkerhet, och alt företräde vid belåning må gilvas åt reverser feller vexlar, som synas grundade på effektiva affärer. al Herr K. A. Ahngren, sorn likaledes ansett, alt Handels-Diskonten borde inkassera de derstädes såsom hypothek nedlagde reverser och vexlar; samt af Herr J. A. Arnberg, hvilken yttrat den åsigt, att lån eller diskontering icke bör beviljas emot andra papper, än sådane, som äro tillkomne i följd af verkliga affärer och som äro till betalning accepterade å den ort, der Banken har Låne-kontor, samt försedde med endossement och domicilierade samt å hvilka finnas trassent och acceptant, hvilka aldrig fördröjt betalningsskyldigheten till Banken.
M:s nåd. omsorg, erhålla undervisning etc., och då tror jag, att Utsk:n hafva gått så långt i detalj som de kunnat och bort, då de öfverlemnat ät domcapitlen att bestämma de lärokurser, som eleverne hafva att undergå, innan de ifrån seminarierna kunna utexamineras såsom skollärare. För öfrigt hafva Utsk:n i i mom. sagt: ”någorlunda försvarlig insigt i biblisk historia, allmän jordbeskrifning” etc. och derigenom trott sig hafva gifvit domcapitlen tillräcklig latitud att bestämma måttet af dessa kunskapsgrenar. Längre tror jag icke att Utsk:n hafva kunnat gå, och Ständerne böra icke heller föreskrifva några bestämdare gränser härutinnan. En någorlunda försvarlig insigt i allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia är visserligen icke något vidsträckt kunskapsmålt och ingalunda större, än att det i de allmänna skolorna kan inhemtas, hvarföre jag önskar att häruti ej måtte göras någon förändring och att i och 2 momtn måtte förblifva gällande. Gr. Hamilton har gjort anmärkn. mot ordställningen i 5 morn.; jag medgifver att Hr Grefven har rätt, ty med välskrilning kan ej förstås skönskrifning, hvarföre äfven orden rättoch v ä I skrifning, som finnas i nämnda moment, kunna saklöst och rättast förändras till rättskrifning helt simpelt, enär meningen är att rätt kunna skrifva modersmålet enligt språkläran. Grefven bar äfven fästat sig vid orden choralsång och kyrkosång. Lika med Grefven får jag äfven erkänna, att jag icke vet hvaruti skilnaden beslår emellan dessa slags sånger, huruvida dessa ord betyda ett och detsamma. — Hvad vaccination och åderlåtning beträffar, så skulle jag önska att stadgandet om innehafvande skicklighet i nämnda ämnen uteslöts. Det är egentligen lä karekall och icke lärarekall att kunna vaccinera och åderlåta, och jag tror att vi böra göra skolan till hufvudsak och extragöromål lill bisak.
Maj blifvit från vintertingets afslutancle befriad, samt från den I Juli till den 1 Okt. 1848; och hvad Häradshöfdingen Kökeritz till sin ursäkt i fråga om dröjsmålet vid handläggningen af berörde mål föreburit derom, att andra embetsgöromål påkallat hans verksamhet, att erforderligt skrifvarebiträde saknats, samt att han varit af iråkad sjuklighet besvärad, icke förtjente afseende, helst hvad särskildt anginge sistnämnde omständighet, Häradshöfdingen åtnjutit den tjenstledighet, hvaraf lian hos Kongl. Hofrätten anmält sig vara i behof; pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, det skulle Häradshöfdingen Kökeritz, för det af honom i ofvan omförmälte hänseenden ådagalagda försumliga och felaktiga förhållande i utöfningen af sitt embete, böta tre hundra daler silfvermynt med ett hundra R:dr banco. — 67 — Härförutan har Kongl. Hofrätten, uppå särskildt af Advokatfiskalen väckt fråga om ansvar för tings utsättande å andra, än de i lag och särskild författning stadgade tider, samt underlåtenhet att för tingen till Kongl. Hofrätten insända de anteckningar, som enligt Kongl. Brefvet af den 27 Maj 1801 bordt föras, funnit Häradshöfdingen Kökeritz hafva härutinnan felat och dömt honom att böta, för tingsterminernes origtiga utsättande tjugu daler och för underlåtenheten att insända omförmälte anteckningar tio daler, tillhopa trettio daler silfvermynt med tio R:dr banco; varande bemälte Häradshöfdinge dessutom ålagdt att godtgöra Galine, Thomas Kyrkebys och Hejdenberg deras kostnader i målet med fordrade tretton R:dr 24 sk. banco; hvaremot någon annan kostnadseller skade-ersättning, af anförda skäl, ansetts icke kunna Häradshöfdingen ådömas. Öfver detta utslag har å ingendera sidan någon underdånig klagan blifvit förd.
Länsstyrelsen tillåter deni ieke, utan att förut böra Presterskapet och Socknemenigheterne i den församling der krog föreslås. Öfver otillåtne näringsställen eller så kallad smpgkrogar sk i Städerna som på Landet beklagar man sig mycket. P0 kunna svårligen utrotas, så länge i frågor om olaga bränvinsminuteri°£>' köparen icke får vittna, hvaraf följer att Domstolarna nödgas, i brist af bevis, merendels frikänna de för olaga Bränvins-miliutering tilltalade lön11' krögare. Länets Hushållningssällskap: bör ock slutligen finna ett rum i deon® underdåniga Berättelse. Nämnde Sällskap fortfar med sin årliga sammankom^’ men det må icke döljas, att Ledamöternes nit är i ett visst aftagande, sofl* röjer sig dels i uteblifvande från sammankomsterne, dels i afsägelser från Led8' motskap dels i tröghet att erlägga årsafgiften. Emedlertid har dock Sällskapet fastän icke de sist förflutna fem åren, utgifvit läsvärda handlingar och den lik' Sorn aftynande verksamheten, kan egentligen tillskrifvas förlusten af berörd® handlingars Redacteur, Sällskapets nitiske Ledamot och Vice Ordförande, 0°^ Bälts-Rådet och Riddaren T. A. Odencrantz, hvars verksamma lefnadsföpP slutades genom en för tidig död år 1829, hvarefter ingen man med 1*^® håg och arbetskraft, som han, uppstått att åtaga sig Sällskapets angelägel1^ heter, åt hvilka ordinarie Ordföranden icke kan ägna många stunder a den för de dagliga Embetsgöromålen knappt tillräckliga tiden. EmedleJ* Sällskapet att af sina knappa tillgångar utmärka och helon8 0® lingsfliten. och andra medborgeliga dygder, hvilka tills vidare utgöra för0' malen för Sällskapets uppmärksamhet samt att genom tryckning och ^ S DFld fil fl SlUärrfi inlcnmnp eif n loria allmanltafann tnnlmH
Palmstjerna här yttrat, att summan af de nya kreditiver, som beviljas af Fullmäktige, måtte upgå lill något högre belopp än den summa, som flyttas från diskont till kreditiv-rörelsen, emedan i annat fall en minskning komme alt äga Den 10 April f. m. 451 rum i utlemnandet af lån och utelöpande sedelstock. Men jag anser dock allt för betänkligt ali tillämpa denna princip vid beräkniug af de belopp, som kunna ullemnas såsom kassakreditiver, af de öfrige summor, som för ändamålet blifvit föreslagna. Till kassa-krediliv åt enskilde är föreslaget 1,900,000, ål Fahlu bergslag och Sparbankerne i riket, å hvilket sednare kreditiv'232,595 r:dr sisth år icke voro uttagne, är föreslaget ett belopp af 300,000 r:dr. Om Banken å dessa summor beviljar krediliver till belopp, som likaledes öfverskjuta dem, skulle närmaste följden blifva en sedelutsläppning af 6 a 700,000 r:dr, hvilket vore en tillökning i sedelstock, som Utsk. icke beräknat. Jag hyser visserligen den åsigten, att man bör understödja lånebehöfvande för erhållande af förlager, men jag tror, att sådant kan ske, utan att sedelstocken eller mynlkapitalet behöfver ökas. Mynt eller penningar äro ett kapital, myntet är endast kapitalets representativ. Man kan hafva god tillgång i ett land på sådant representativ, och dock brist på kapitaler, och tvcrtom. — Oss fallas både kapilaler och mynt. Kapitaler böra vi, för att förvärfva dem, emedlertid ersätta, genom mobiliserande af den fasta förmögenheten, som sker genom Hypotheksföreningar och de obligationer de utlemna. Vi hafva ett litel rörelse-kapital, mindre än i något annat land, men vi kunna ej hafva det större, än det belopp silfver, som vi genom vår öfverproduktion förvärfva oss, medgifver. För närvarande medgifver ej silfvertillgången tillökning i sedelstocken.
No tar ii-pub lid-befattning en och ål denna institution gifver en med dess syftning öfverensstämmande utbildning, så all den må varda sä allmänt nyttig, som sig göra låter; samt derefter i Nåder framlägga samma förslag lill Rikets Ständers pröfning. Stockholm den 25 Januari 1858. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 18S8, kl. l e. m. Betänkande, i anledning aj väckt motion, angående Jörklar ing aj 45 Kap. 2 § Handels-balken. Uti ett till Vällofliga Borgare-ståndet ingifvet memorial, har Herr Thomée andragit, att, enär stadgandet i 2 § 15 Kap. Handels-balken, ”att bolagsmän ega svara alla för en och en för alla lill den handel, som för bolaget siutes, ”tolkas olika af lagfarne i fråga om tiden, när rättighet för fordringsegare inträder alt hos delegare i solidariskt bolag utkräfva bolagets gäld, samt bestämdhet i denna del vore destomer nödig, som delegarne i åtskilliga af Kongl. Maj:t oklroyerade enskilda Bankbolag hafva solidarisk ansvarighet, utan att den för dessa bolag gällande särskilda lagstiftning i omförmälda hänseende innefattade annan föreskrift, än en hänvisning till allmänna lagen eller lill nyssberörda lagrum, — ett förtydligande deraf alltså vore af högsta behofvet påkalladt; i anledning hvaraf Herr Thomée yrkat, ”att Rikets Ständer måtte i vederbörlig ordning besluta om och på hvad sätt samma lagrum bör förklaras.”
Många possessionater inom Länet söka att genom förbättrade kreatursracer uppdrifva ladugårdsproduktionen; och från slamholländeriet vid Bergqvara hafva tjurar blifvit spridda till alla delar af Länet, hvarigenom man bör hoppas goda resultater inom en ej så aflägsen framtid, ehuru Pembroksshireracen, som der tinnes förlagd, icke synes vara så mjölkgifvande, som man föreställt sig, men deremot lemnar utmärkt godt köttf Skogarne vårdas beklagligen icke mera än förut; och vacker timmerskog börjar blifva sällsynt. Delta torde mindre böra tillskrifvas en ökad konsumtion af skogsprodukterna, deraf likväl betydliga partier afsättas åt Blekinge, Calmar och Halland, än fastmer ringa urskiljning vid skogsfällningen, jemte det att i sednare tider den industri gjort sig gällande, att skogshemman köpas under beräkning att betala hemmanet med skogen, hvilken derefter till största delen nedfälles och såsom ved föryttras, utan att man bekymrar sig om skogens återväxt. De af Eders Kongl. Maj:ts Ladtbruks-Akademi anslagne premier för en bättre skogshushållning hafva icke väckt till omtanka i denna del; äfvensom de 6 af Stats-Sekreteraren m. ni. M. G. Danckwardt för flera år tillbaka bestämda ganska betydliga belöningar för personer, sorn inom en skoglös trakt af Sunnerbo härad planterade och inhägnade skogsparker, hittills icke kunnat utdelas. ' Om icke Snart en allmän bättre anda inträder, torde den tid ej vara långt aflägsen, då det fordom skogrika Kronobergs Län lider brist på skogseffekter, — denna för orten mest afsa ttliga och behöflig» produkt. Bruksägarne vårda lik väl i allmänhet sina skogar väl; och på boställen verkställas indelningar till traktliuggning af Länets Jägmästare, som icke underlåter att, i hvad på honom ankommer, mana till klok och varsam skogshushållning. Ljungby flygsandsfält, lill hvars skogsplantering ett förökadt anslag nyligen är vordet i nåder förunnad t, kommer att för framtiden gifva en betydlig skogslillgång, om med dess vårdande förfares med samma omsorg, som hittills.
Herr Grefven och Landt Mar skalk en ti Ilkännagaf att Hennes Majit Drottningens svar till Stora Deputationen blifvit tili Herr Landi ~ Ahr/kaljten aflåtanadt, samt hemställde om icke 482 tJtn 14 Junti J. Ht, det samma linge för Ridderskspet och Adeln uppläsas* för att sedan i dagens Proiocolr in™ tagas. Bifölls. Härefter upplästea Högs t berörda Nådiga Tal* så lydande: ”De tänkesätt, som Rikets Ständers för Mig yttrat, den saknad de fästat vid min frånvaro, uppfylla Min själ med de 1 i fl i gaste rörelser. På ett ömt och högtidligt sätt hafva, vid Min hitkamst, desse tänkesätt blifvit ådagalagde, och Mitt hjerta skall bibehålla ett evigt minne af de prof af kärlek och tillgifvenhet, sorn Folket gifvit Mig vid Mitt inträde i Stockholm., Återkommen till Mitt nya Fädernesland, omgifven af allt hvad en Mor och Maka kart önska, återstår Mig endast att fortfara i Mina böner till Himmelen, om dess mäktiga skydd och välsignelse öfver Skandinaviens bägge Riken. Må Försynen höra denna bön, och åt dessa två ädla och trogna Folk bibehålla det lugn och den fred de åtnjuta. Jag ber Eder försäkra Rikets Ständer oro Min tacksamhet och Jag förblifver Dem med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.5* Da des till Handlingarne. fen ii junii J. »i. Justerades följande: Utdrag af Protokollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 14 Junii 1823. S. D. Remitterades till ConJlitutiomUt[kottet: En 1 den form 29 §. Riksdagsordningen föreskrifver anmäld anledning till anmärkning mot Hans Excellence, StatsMinistern för Utrikes Ärenderne m. m. Herr Grefve von Engeström.
I somliga hus, der andakt hållits, har jag sett allt vara ganska godt, men jag har äfven sett andra, der husfäderne uphäft sig till ett slags huspåfvar, och ett sådant förhållande måtte väl ej vara att föredraga framför bevistandet af conventiklar. Frih:n har ytterligare omtalat mord, som blifvit begångne af läsare; härtill svarar jag detsamma, som jag redan svarat Hr Tham, nemi., att fastän vi dagligen i tidningarne se, att brott och mord blifvit begångne, får man dock icke straxt förutsätta att de blifvit af läsare föröfvade. Jag hade väntat mig att här få höra talas om Kautakeino-lapparne, som begingo det namnkunniga rånet, dertill förledde af religiös fanatism. Jag tror att desse lappar blott konseqvent tillämpat Statskyrkans principer, den nemi., att hvar och en, som icke tror hvad Statskyrkan vill, den skall straffas; så hafva ock lapparne tänkt: den sorn icke tror som vi, han skall mista lifvet. Jag öfvergår nu till Hr Carlheim Gyllenskjölds anförande, men då jag är med honom personligen bekant och med honom haft mycken kristelig kärleksverksamhet gemensamt, måste jag finna det påkostande att mot honom upträda. Hr Gyllenskjöld Den 19 December. 341 'har alldeles missförstått mig i afseende derpå, att jag skulle yrkat en oinskränkt religionsfrihet; det är endast för kristna bekännelser jag yrkat denna frihet, och jag vill ingalunda för någon annan densamma påyrka, ty sådant vore stridande mot första budordet, der det heter: ”Du skall inga andra Gudar hafva för mig”. På denna grund anser jag det vara samhällets pligt att tillse att afgudadyrkan åtminstone i yttre måtto icke får ega rum. Den afgudadyrkan, som bor i menniskohjerta! kan icke dömmas, men då den offentligen framträder i dyrkande af Belåten, bör straff derå läggas. Hr Gyllenskjöld har yttrat att religionsfrihet aldrig funnits och att samhället skulle uplösas i händelse af dess införande.
— Sif anflaget tid ben fattigmårb inom fäberneélaitbet, forn bör meb allmänna mebel befoftaö, l)ar unber nu löpanbe ftatéregleringépes riob, fåfom tidförene, ett färjfilbt belopp årligen bliftoit jlälbt tid biss 119 National SRufeum. gfatttgttårb. 120 ©erättelfe om f)mab i Uiifet ocf) bcfö ©tymttaftiffa centrai-infti* tutet. pofttion af fåongl. SÖiajdé SSefadningélfafmanbe t Semtlanbé, 3Cefler SJtajité pröfning unberftädba od) munnit nåbig ftabfäftelfe. dieban ben 14 ©ftober 1859 blef nnberbånigt förflag tid orbnanbc af ben gpinnafltffa unbermiéningen i rifet afgifmet utaf be fomiterabe, lfmilfa Äongl. 9Kaj:t för fåbant änbamål utfett. Öfmer betta förflag bafma @unbl)etéfodegium famt Äanfleréembetet för unioerftteterna itt? fommit meb uttberbåniga ntlåtanben, f)marjemte Öfmerintenbentöembetet pttrat ftg röranbe be i fammanlfang meb ärenbet infänba ritning^ od) foftnaböförflag tid itp gpmnaftifbpggnab, fäftfalé?lofalené föränbriitg famt npa utfuö mib fronané för gpmnafitffa central