Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta mom. innefattar ett stadgande derom, att den person, som vill utöfva handelsrättighet, måste derom göra anmälan; men bredvid detta ord »anmälan» förekommer äfven ordet »tillståndsbevis»; således är det temligen tydligt, att det icke är nog med en simpel anmälan, utan han måste göra en ansökan att få drifva handel, på hvilken ansökan skall följa en resolution eller ett utslag. Det var en tid, då man tvistade, om näringarne skulle vara en rättighet för vissa 204 Den 13 Juni e. m. skrän, eller om de skulle tillhöra medborgare i allmänhet. Denna fråga afgjordes 1846. Enligt 1846 års författning ega medborgarns rättighet att förskaffa sig sitt förvärf utan statens tillstånd, oell jag tror äfven alt den allmänna opinionen gillar denria rättighet och anser att den bör tillkomma alla medborgare, liksom det är en allmän medborgerlig rättighet att lefva. Af det nu föreslagna mormt synes det dock såsom skulle Utskit ännu hvila den åsigten, att statens tillstånd är erforderligt för en sådan rättighets utölvande, hvarför jag får förena mig med Gr. Hamilton och yrka att orden »och uttaga dess tillståndsbevis» måtte försvinna. Frih. Gederström har ansett, att det endast vore några få omständigheter, som skola utgöra föremål för myndigheternas pröfning i detta fall, nemi. blott den sökandes frejd etc. Man kan dock ur Handels-balken hemta en ytterligare omständighet, som skall undersökas, nemi. den, huruvida den person, som åstundar utöfva handelsrättighet, redan eger handtverksrättighet i samma stad, i hvilket fall den förra rättigheten icke kan honom tnedgifvas. Det blir således en ganska omfattande pröfning, som måsle göras. Om man går in på Gr. Hamiltons förslag, kunde man gerna, enligt min tanke, äfven borttaga ordet anmälan, dels derför att detta ord så lätt kan komma att få en annan betydelse, nemi. den af ansökning om tillstånd, dels ock derför att jag anser en sådan anmälan fullkomligt öfverflödig, då, såsom Gr. Hamilton yttrat, det är tillräckligt att den, som utöfvar handelsrättigheten, kan, om det sker olagligt, antastas af allmänna åklagaren.
Af Reservationerne har jag funnit, att den utväg, Lag Utskottet föreslår, vid behandlingen af fylleri-mål, likt så många andra förbud, hvilkas tillvaro endast i glömda författningar stå att uppleta, blef ett tomt spöke; ty om de lika med andra Råttegångs-rnål skola utredas och afdömas vid Ordinarie Domstolar, fordras vid hvarje fall en så lång tid till beifran, att försoning troligen alltid skall hinna sökas med Fiscalen, och, om ej detta sker, tidsutdrågten åtminstone göra en sådan beifran till stor del åndamålslös, om icke omöjlig. Alin öfvertygelse, grundad på de vid Utskottets betänkande åtföljande reservationer, men ännu mera på den erfarenhet, jag kunnat inhemta under en längre befattning med de lägre Birn ! Julii e. m, 79 Folkclasscrne, förvissar mig om nyttanfoch nödvändigheten af stränga lagar mot fylleri, och har lör mig fullkomligen råttvisat den författning mot fylleri och oloflig kroghållning, som år 1817 för Hufvudstaden utfärdades af Hans Excelence Herr Grefve Carl Mörner, en man som vi inom detta rum i så många hänseenden värdera. Jag tror också det icke vara riktigt, alt bortlaga diet stränga straffet för en förstörande njutning som förslappar och förderfvar en obildad Folk dass , innan man skaff it den en båttre bildning en sann moralité; och huru snart kan man vål hoppas att uppnå detta mål? Jag går ogerna öster om hafvet för att hemta exempel! vill likväl Öfvervinna min motvilja. — Jag har haft den ölyckan att vara fången i Ryssland, der Brånvins-försåljningen år regal. J*g har der i de mindre Ståderne, hvarje Torsdag mot middagan sett hela Torget besådt med lulla bönder, utan något tecken till själsoch kropps-krafter 5 mot aftonen kastades de af Soldaterne på sina vagnar och förlorade ofta under hemresan armar och ben. Den lägre Folkclassen i Ryssland, som bekant, otroligt begifven på starka drycker, år högst försvagad till kroppen, och öfver dess råhet kunna vi knappast göra oss begrepp.
Strebje gladen /5'jctbc b:o färemte b:o Sjette b:o Sjutibe b:o Éttonbc b:o 9?iotibe t>:o Jyötfta Stnbra 3'jetbe y^eitite Sjette Sjuitbc ftttoubc 9?toitbe Stionbe gtafien b:c b:o b:o b:o b:o b:e b:o bro bro Tvovfta lafrén ?t»bra bro Strcbje b:e yyjerbe bro 11 j ©täöetne af Sjeröe Claren. Éttonbe b:c ... „ 4: — § 11. åareringSittänuen ega bocf rättighet att, efter ben t 8 §. uppgifna gruttb, påföra bewittning, få inåt öfwer minimisafgifterne enligt 9 §., font ocf, entfgt 10 §., båbe öfwer ben tjögfta och emellan twänne af be ftabgabe Ktaferne för ben perfoit, ()Wttfen be gröfwa t cfc ffätigen böra ^åföraS afgift efter någon af famnta Gtafjer. Sifwert ega be att utfåtta en ringare titinimi Dep på fåbatt gruttb från afgift frie, tifwät ej utäfta ben faftflättba minfta afgtften inom beraö (Staf erlägga, Setfamma iafts tagc3 i affcenbc å bent, font, ctjurn egattbe enffitb förmögenhet, tifwät brtfwa få obetpbtig röretfe, att ben tcfe anfeS motfwara tttittimi-afgiftett inom Ctfajjeit. ©efta förhåttanben ffota bocf, ntcb bewiä af Wcberbörtig .£>anbctö Sen, font t famina ©tab brtfwer färffitba tjanbtertngar ocf) röretfer, cr
Och ej må det förvåna någon, att de bägge barnen, de yngsta i hela samlingen, så småningom skilde sig från det öfriga sällskapet och ett, tu, tre, de visste knappt huru, befunno sig vid holmens motsatta sida. Här, utmed stranden af det trånga sund, som kallas » Halsen », roade de sig med att fånga krabbor och snäckor, hvilka funnos där i rikare mängd än annorstädes, enligt hvad den unga damen med viktig min försäkrade. Och hennes kavaljer, som njöt af att få ha henne så där för sig själf, aktade sig att motsäga henne. Ett par timmar eller mer hade förflutit, hvarunder vår hjälte bestämdt ägnat flere förtjusta blickar åt sin lilla söta, pladdrande väninna än åt krabborna; och redan började den lilla älfvan fundera på, om det kunde vara riktigt comme il faut att längre hålla sig skild från de andra, då med ens en eka, raskt framdrifven af tvänne roddare, blef synlig vid mynningen af passet. Ett ögonblick ryckte båtens passagerare till vid åsynen af de bägge unga och syntes tveksamma, huruvida de skulle vända om eller fortsätta. Ynglingen fixerade dem skarpt och var därefter med ett språng på benen. Hans bruna kinder färgades i hast röda af förtrytelse, när han utropade: » Lifstidsfångar som rymma ' » Redan hade ett nytt språng praktiserat honom ett duktigt stycke väg i riktning åt sällskapet vid holmens andra sida, då en liten mjuk hand med oväntad kraft grep honom i rocken och en ängslig, flämtande röst hviskade: » Hvad tänker ni göra? » » Naturligtvis ropa min far! » » Ack, nej! Gör inte det, hör ni, jag ber er. » » Hvad tänker ni på? Lifstidsfångar. » » Låt de olyckliga fara! För barmhärtighets s k u l l. för min skull! » Var det kvinnan, som hos barnet i detta ögonblick instinktlikt vaknade till medvetande af sin makt? Nu först gaf han sig tid att se på henne. En tår hängde i de långa ögonhåren — en tår, född af den ädlaste bland känslor. Hon hade ju läst i deras ögon en stum, förtviflad bön om hjälp. Kvinnor och barn äro lika i mycket.
Af sådan anledn. tager jag mig friheten uppläsa, hvad Hr von Sydow i ämnet yttrat, nemi. ”att Mörrums åns utlopp vore uppgrundadt till 3 fots djup; att emellan 7 fots djup i ån ofvanföre denna bank och 7 fot i hafsviken utanföre, vore afståndet 600 alnar, af hvilken sträckning den 4 fot och derunder varande banken upptoge 180 alnar och stängde del 600 alnar breda utloppet emellan Ekholmen och östra landet; att uppgrundningsämnet bestode till största delen af sågspån och något sand och syntes med hvarje år ökas i mängd, alt detta härledde sig från de många sågar, hvilka i sednare tider blifvit anlagde längs upp åt ån, och den rådande försummelsen att i s. k. spånkislor upphemta och i land föra sågspånen, hvilka till det mesta nedfölle i strömmen och följde densamma ut till hafsbandet, der de af sjögången hindrades i sitt lopp och sjön - ko, uppblandade med sand och gyttja, hvarefter ytan af denna massa genom sjösqvalpet så sammanpackades, att följande årets vårflod icke förmådde utskära den; att denna uppgrundning haft det menligaste inflytande både på Kronans och enskildes fisken uti ån och i granskapet af dess utlopp; att, genom sjögångens stampning på banken under sydliga och östliga vindar, laxen afskräcktes ifrån att, enligt sin drift, gå upp i ån utom vid hög flod, utan vände i stället om till hafvet; all dessutom denna såväl som andra fiskarter afskydde de förrultnade sågspånen, hvaraf både ån samt närbelägna vikar och uddar voro uppfyllde”. R. o. Ad. täcktes således finna, att frågan är af behörig per - 4J0 Den 29 Mars. son undersökt och utredd. Man har dock anmärkt, att eftergiften vore ett farligt prejudikat, emedan, om R. St. efterskänkte något åt nuvar. arrendatorn af Mörrums laxfiske, så skulle flere andra arrendatorer af kronans lisken inkomma med enahanda ansökningar som den ifrågavar.
Men för nordbon hafva dessa lekar en i folklifvet mera ingripande betydelse; ty utom det, att de hos oss förekomma i vida större mängd, än annorstädes, så synas de på samma gång mera bestämdt framgångna ur ett nationellt behof och stå i närmaste samband med det innerligare och förtroligare hemoch familje-lif, hvilket af sjelfva klimatet i norden föranledes. Då unga och gamla under de långa vinteraftnarne sutto samlade kring härden, der de stora vedbrasorna sprakade, var sagors förtäljande, dans och lek den lika naturliga som mest älskade förströelsen. Synnerligast var väl detta förhållandet under jultiden, liksom ännu i dag svenska allmogen vid denna högtid gerna sysselsätter sig med lekar och dansar, och dessa derföre vanligen benämnas jullekar. Liksom sagan har sålunda äfven folkleken sammanvuxit med det nordiska folklifvet; och man finner att folket i dessa lekar inlagt mycket af sitt eget lynne. Den svenska folkleken antog karakteren af den stränga tukt och ärbarhet, som utmärker det nordiska familjelifvet, den afspeglade nordbons kärlek till naturen, hans uppfattning af lifvet och blef en afledare för det dramatiska konstsinnet, sådant detta hos folket uppenbarat sig. Något folkdrama hafva vi aldrig haft, men anlagen för dramatisk uppfattning och framställning hafva i folkleken gifvit sig luft. Folkleken har varit oss en — om ock torftig — ersättning för ett folkdrama. Till en början uppehålla vi oss vid dansleken för att sedan vända oss till de lekar, hvilka ej beledsagats af dans och sång14. Danslekens anor i Norden gå långt tillbaka. Den omtalas redan i de gamla sagorna, och från 1119 förtäljer Sturlunga sagan om ett gästabud på Island, der bland andra förlustelser äfven förekommo lekar med dans (dansleikr15. Dessa danslekar voro förbunda med sång, så att man dansade efter melodien af en visa, hvadan också stundom sjelfva visan kallades dans. ”Thord,” berättar Sturlungasagan, ”gaf hästen en ryckning och qvad ljudeligen denna dans: ”Mina sorger äro tunga som bly”16.
Jag hade icke bevistat Debatterne på Riddarhuset, angående Tacksägelse-Adressen; och jag borde föl jagte! igen icke tillåta mig att yttra ett ord om dem, hvarken till bifall eller Ogillande åt någon Ledamot, väre Sig af Ministérefli eller Oppositionen. Jag gjorde det icke heller: Och det omdöme, sorn, till äfventyts gifvit åf mitt yttrande en sådan utsträckning, har föl/ag* teligen brOstit lika i sanning,- sorn i rättvisa. Fortsattes justeringen af Protokollet för deli 13 dennes intill slut.- Éörjades justering af Pleni-Protöcollet föf flen iy dennes.- Efter uppläsning af Herr Spaldencreutz’®,• ArVid, ä samma dag afgifne sknfteliga Anförande, förande Planpenningars erläggande för SoldatTorp . yttrade Herr C'nn Heynne,- Georg.- 1 anledning af Herf Spaldencreutz^ Memorial torde fä upplysas, atf vkt Den 18 December; vid 1812 års Riksdag i Örebro väcktes af Hedervärda Bonde - Ståndet fråga om Plan-penningars förhöjande för Soldat-Toipen, i följe hvaraf Kongl Maj:t i Nådigt Bref af den 13 October 1812 anbefallt Herrar Landshöfdingar att befordra frivilliga öfverenskommelse? emellan Stamoch Strö-rotarne örn dessa Plah-penningar; men i stället för öfverenskommelse^ Uppkommo efter kungörandet af detta Nådiga Bref, en mängd af Rättegångar, som, i brist af bestämd föreskrift huru dé borde afgöras, behandlades på olika sätt vid olika Domstolar eljer ock icke kunde afgöras; hvarföre jag till vinnande af någon bestämd Författning föreslog Vid sistlörflutne Riksdag iglf , att de Planpenningar sani 1 bestdmdes Vid Indelningsverkets början, borde förvandlas till SpafinmäÉ efter det årets Kröndpris och fördelad på Roten utgöra Torp - skatten. Detta mitt förslag gillades af då varande OecOnomieUtskott, och antogs af alla fyra Riks •
Till dessa försök att systematiskt undergräfva alla samhällsband, hör äfven den motion, som nu utgör föremål för R. o. Ad:ns pröfning. Frih. Creutz, som likväl sjelf är militär och som således i detta ögonblick står under krigslagarne, borde bättre än någon annan, och åtminstone mycket bättre än den civile tjenstemannen, som aldrig lydt under dessa lagar, veta, att krigsståndet fordrar i vissa förhållanden restriktioner, hvilka ligga just i naturen af krigsyrket, och som, med hänsigt dertill, icke kunna afskaffas. Det måste väl vara en stor skilnad mellan den person, som svurit fanan och lydnad under krigsartiklarne, och den vanlige medborgaren, hvilken endast står under de lagar, som för samhället, såsom sådant, blifvit stiftade. När nu detta är förhållandet, bör man väl ock inse deraf vara en följd, att, i fråga om rättighet att ingå äktenskap, en slags inskränkning i rättigheten härtill måste för gemenskapen inom arméen ega rum. Man vet, att denna gemenskap har att uplylla åtskilliga pligter, hvilka endast åligga dem, som tillhöra krigsståndet. Då de inträda i äktenskap, komma de åter till krigsyrket i en helt olika ställning mot den, som de förut i detta hänseende innehaft. Jag hemställer till en hvar, om icke, vid sådant förhållande, den allmännaste och nödvändigaste försigtighet bjuder, att vidtaga sndane åtgärder, hvarigenom den förändrade ställning, uti hvilken de genom äktenskapet blifvit försatte, icke må i någon 1!I2 O en ä Juni e. tn. Väsendtligare män inverka på de förhållanden, hvari de förut varit, etälde med afs:de på deras lydnad under krigslagarna. Från berörde förhållanden måste man härleda det stadgande, som funnits sedan långliga tider tillbaka, att. arméens gemenskap skall, då äktenskap ingås, anmäla sig hos sin kompanieller sqvndronschef och begära dess tillstånd; utan att man dock derföre bör vid detta ordet »tillstånd» fästa en sådan bemärkelse* som det här i sjelfva verket icke eger. Att inlägga uti detta ord en betydelse af förbud, synes emellertid vara Frih.
Efter hvad af S ta IsRådsPro tokolle t öfver Handels och finansärenden för den 1 September 1837 inhämtas, hade då tillförordnade StatsMinistern för utrikes ärendena, med hämtad anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse!' till ÖfverPostDirektörsEmbetet af den 22 April och 30 September 1830 samt den 231Juli 1831, hvarigenom blifvit förordnadt, dels att Svenska PostKontoren i Greifswald och Hamburg må under vissa vilkor frankera de till Kongl. Maj:ts Beskickningar vid främmande Hof, från Kabinettet för utrikes bref veklingen, afgående bref samt jemväl utlösa sådana bref, som från Beskickningarne med StatsMinisterns för utrikes ärendena eller Kabinettets adress till dessa Postkontor anlände, dels att Kongl. Maj:ts Beskickning i Wien, i anseende till den i Österrikiska Staterna påbjudna så kallade tvåiigsfrankering, må, med iakttagande af i nådiga skrifvelsen förstnämnda dag stadgade vilkor, äga tillstånd att till erhållande af ersättning insända räkningar öfver utbetald postporto, till Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, att, då erfarenheten visat, att, till följd af de i åtskilliga främmande länder gällande postförfattningar och i allmänhet ålagda frankeringstvång, Kongl. Maj:ts utrikes anställda Beskickningar, med undantag af dem i St. Petersburg, Berlin och Haag, icke kunnat tillgodonjuta den, genom ofvannämnda nådiga skrifvelse, dem tillerkända portofrihet, Kongl.
Samma förhållande hos enskilda kan icke heller betviflas, ty dels är ovissheten örn de förändringar, som Den 21 Februarii, 523 med myntvärdet kunna inträffa, ett hinder för utlåningen, i så måtto, att capitalisten ej vill sätta sig ur stånd, att, vid en inträffande eller förutsedd förbättring eller försämring af myntet, kunna använda sina penningar till största vinst eller minsta förlust, dels ock gör osäkerheten af enskilda penninge-ttansaclioner det till en nödvändighet för hvar och en, hvars välstånd väsendtligen beror på Creditens bibehållande, genom noggrannhet i förbindelsers uppfyllande, att ofta långt för behofvet har penningar i beredskap. Med åsidosättande af myntvärdets stadgande, som lärer vara en möjlighet, så länge Banken begagnas såsom en Förlags-cassa för staten, anser jag de för handen varande medlen, till befordrande af ett förmånligare förhållande i ofvanberörde afseende, vara Concursmassors skyndsammare realisering, Utsök» ningsförfattningarnes förbättring och strängare efterlefnad samt ett förändradt stadgande om räntas beräknande på intecknade Capitaler, I Westergöthland, der concurser varit mera allmänna, än jag tror i någon annan delaf Riket, har den skadliga verkan af massors fördröjda realisering och långsamma utredning visat sig. Om någongång en högre köpeskilling blifvit följden af en uppskjuten försäljning, har likväl förhållandet oftast varit motsatt, och i förra fallet merendels vinsten förlorad genom kostnaden af en långvarigare cu« 524 Den st Febr ilar ii, ratel. För oprioriterade fordringsägare, som icke få beräkna ränta efter cessionsdagen, är den fördröjda realrseringen menlig, tyden föri lorade räntan ersätts sällan g' norn någon högre dividend påcapitaletj och deo , som har full säkerhet för både capital och ränta, förlorar ändå i det afseendet, att intetdeia blir för honom tillgängligt på flere år. Concurslagen innefattar väl en föreskrift om tillgångarnes försäljande, så snart de blifvit åt Creditorerne öfverletnnade, men detta Stadgande efterlefves sällan, i anseende till flerfalldiga considerationer.
Menas dermed något annat, än att pastor är skyldig att upfylla sitt kalls pligter, och antyder yttrandet, att han skall stå i någon slags solidarisk ansvarighet för socknens trooch tänkesätt, så vågar jag härvid åberopa ett yttrande, fälldt af en utmärkt ledamot i PresteSt. numera vorden Biskop, vid ett likartadt tillfälle: »olyckliga vi, om vi nödgades ikläda oss ett dylikt ansvar.» Den 12 November. 131 I den förändring af motionen, som blifvit upläst, har motionären, med förbigående af allt hvad som i uttryck kan hänsyfta på Tryckfrihetslagen, egentligen talat om den »ändliga verksamhet», som han önskade reglerad och kontrollerad; men jag hemställer i sådant fall huruvida en andlig verksamhet kan yttra sig annorlunda, än genom ord, tryckt eller uttaladt. Vi veta, att vår Tryckfrihetslag tillerkänner hvarje Svensk man rättigheten, att utan några af den offentliga makten i förväg lagda hinder, från trycket utgifva och sprida skrifter. Hvad talfriheten beträffar, är den i andliga mål inskränkt genom konventikelplakatet, och någon ytterligare inskränkning deri torde icke vara af nöden under den korta tid, som detta plakat, enl. hvad jag hoppas, har att lefva. Härvid företer sig dessutom det förhållande, att i konventikelplakatet ingen egentlig preventiv åtgärd finnes föreskrifven, utan det är blott sedan brottet blifvit begånget, som denna lag träder i verksamhet. Thame motion åter ligger tydligen någonting preventivt, enär den nemi. fordrar en sanktion af vissa myndigheter, innan den andliga verksamheten skall kunna utöfvas. Då den i konventikelplakatet bestämda kontroll endast finnes nedlagd hos Just.Kansleren, så är den här öfverlåten åt Pastor, Kyrkoråd och Consistorium. Med all aktning för motionärens öfvertygelse i detta ämne, nödgas jag dock bekänna, att jag anser hans motion vara på en gång för tidigt och för sent väckt.
Då frågan om kostnaden för inteckningen första gången förekom, och kostnaden ansågs betydlig, emedan Chartan var stor, hemstälde StatsUtskottet, hvar kostnaden skulle tagas, och i ett Betänkande, som innehåller kostnaderne för hela inteckningen, slutade StatsUtskottet ined en tillstyrkan, att Chartan skulle kostnadsfritt lemnäs från Statsverket. Detta Betänkande blef bifallet. Sedan inkommo RiksgäldsContoirets Fullmägtige med förfrågan till StatsUtskottet, hvar de öfriga kostnaderne skulle tagas. Det är i anledning af denna förfrågan, som StatsUtskottet inkommit och föreslagit, att de skola tagas af anslaget till Götha Canal. Kostnaderne äro obetydliga, så att om Bolaget graveras dermed är det visserligen icke af betydenhet, men då Rikets Ständer fästat det oeftergifliga vilkor vid anslaget, i6 Den i3 Mars f. m; att ej en skilling skall användas till annat än canalarbetet, och då Bolaget blifvit hördt och ingått på ett motsvarande vilkor, anser jag det ej vara klokt handladt, att säga, att betalningen för inteckningen skall tagas af canalfonden, hvilket torde vid nästa Riksdag leda derhän, att Bolaget säger att Rikets Ständer afprutat några hundrade Riksdaler. Det bör man förekomma. I öfrigt hafva Rikets Ständer beslutat, att Statsverket ägde att söka. inteckningen. Nu är föreslaget, att CanalDirectionen skall skaffa inteckningsdocumenterne. Deraf kunde följa, att när CanalDirectionen presenterade documenterne, Riksgälds-Contoirets Fullmägtige kunde säga, att de ej vore fullständige, och att anslaget ej finge lyftas. Således är det bäst att afslå Utlåtandet.
Eakstrigeln och marmorbrefhyrde en liten kåk med trädgårdstäppa. Mitt värdpressen voro nu lika litet i smaken som allt annat, folk, hvilket, liksom jag, var fullkomligt främmande som förut intresserat. Efter endast fem minuters förlopp var j a g ett rof för den ytterligaste förtviffan. för omgifningen, egde ett litet barn, för hvars skull » sommarnöjet » egentligen blifvit hyrdt. Mannen, Den lilla, som börjat med en stilla kvidan, hvilhindrad af sin tjenstgöring i Stockholm, helsade enken dock hastigt öfvergick i våldsam gråt, grät icke dast på sin familj om söndagarna; hela den öfriga längre. Gråten hade stegrats till vilda tjut, som om delen af veckan måste jag ensam representera det en lössläppt orkan spelat i ett orgelverk. En kör af maskulina könet i vår lilla koloni. tusen krokodiler, hvilka djur j u gjort sig kända för I början egnade jag icke barnet den ringaste uppatt kunna härma barnskrik, skulle icke ha åstadmärksamhet, ty det var ju icke mitt, och jag visste kommit en sådan musik, som denna sologök till ej ens, af hvad kön det var, då detta omöjligt kunde människobarn, hvars högsta falsettoner lågo hela oktaver öfver det ljud, som en osmord port brukar spåras af dess yttre, hvilket på afstånd endast tedde sig som en kolossal puppa. V i d närmare granskning frambringa, när han öppnas så försigtigt, att ingen stack ett flintskalligt, aflångt hufvud fram ur förskall höra det. puppningen, i hvilket två små ögon, liknande ett När alla medel att bringa barnet till tystnad anpar korinter i en hvetebulla, inpassats en smula på vändts och jag slutligen under en hel kvart galopsned. Under » korinterna » framstack en diminutiv perat mig trött i trädgården, sedan jag lagt barnet liten utväxt, som en knöl på en potatis, och under i dess vagn och själf spänt mig för som häst, fick denna knöl lyste en rosenröd sugrörsmynning. Så jag en idé.