Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lägger man härtill jemnförelsen emellan de upplysningar, en ordförande gemenligen får emottaga af ledamöterna från R. o. Ad., och dem de öfriga Stånden meddela, tror jag, att det kommer att visa sig, att R. o. Ad:s ledamöter, oaktadt visserligen tätare uteblifvanden, än mari skulle önska, likväl hafva fullt ut så stor del i arbetet söm något af de andra Ståndens. Jag säger detta öppet, emedan jag alldeles icke vill cajolera de öfriga Ståndens ledamöter på R. o. Ad:s bekostnad. Emedlertid, och då jag tror, att de stadganden, semi finnas, äro uti ifrågavar. afseende tillfyllestgörande, åtminstone så vidt ansvarslagar kunna i denna väg något uträtta, afstyrker jag dea* ifrågaställda ändringen af grundlagen. Frih. Cederström, Jac.: Jag hegärde ordet i anledri. af frih. Boyes motion, och får börja med att erinra derom,- att def faller af sig sjelf, att anteckning äger rum öfver hvilka ledamöter sorn äro närvar, vid ulsk:ssainm»nträdena. För öfrigt innehåller Ridd.Ordnf. i 24 ”Bänkman,- elector eller ”ufsitsiedamol må, utäri laga förfall eller erhållen ledighet,- ”icke uteblifva från bänkmännens, electorernas eller ufsk:s”sammanträde vid den påföljd, somi ordningsstadgan särskildt finnes föreskrifven. Sier det ändock tre på hvarandra följande sammankomster, vare' häri sin riksdagsmanna-1 Den tg Sep tein ber. 3ig "rätt för den riksdagen förlustig. Lag samma vare, om ”bänkman, elector eiler utsk:sledamot, utan styrkt laga för”falt, ?.:ne veckor utöfver erhållen ledighet uleblifver; borrande sådant af bänkmännens, electorernas eller Utsk:s ”ordförander genast hos R. o. Ad. tillkännagifvas.” Enligt min öfvertygelse innehåller denna $ allt, livad uti ifrågavar. afseende kan och bör stadgas, och Frih. Boyes motion är altså öfverHödig.
Wid justering af Protokoll eller Protocolls - Ut» drag, kan er besiul ingalunda ändraS, men wäl sädane tillägg göras, hwariqenom ingen ändring i besiutet upkommer. Utur et Protocoli mä wid justeringen, med Ständers bifall och pä den talandes eger begifwande, uteflutas desi egne uttryck och äfwen deliberationer, som deraf följr; dock kunna ej lädane uttryck urestutas, pä hwilka bestukek tydligen sig grun» Lar. §- 59- Den 21 December. i.gz? §. 59- Ma hos Riks Skänden hallna Protocoll skola, sa tidigt ffe kan, genom trycket urgismas kill deras fullständiga jnuehäll, med undantag blott af sädant, som Srändens enskilda Occonomie beträffar. De handlingar likwal, hwilka kill samtlige R:kS. Ständen aflämnas, såsom Konungens Provositioner, Riksens Ständers UrffottS Betänkande» och förklaringar samt de Prorocslls Utdrag, hwarigrnom Skänden meddela hwarandra sina Vestnr, skola icke i Proroeollcn inlagas, utan c,idast till sitt innehall korrtligen deruti anföras. Dche handlingar tryckas särskildt, såsom ett Bihang till samtlige Riks.Srändens Protocoll och utgiswas under Expeditions-Utskottels upsigt. §. Lo. Wilja Riksens Ständer till Konungen fram» föra någon deras allmänna önskan, i bwilket ämne som hälst, förhälles der nied ».'> der sätt RegeringsFormcns 89- §- utstakar; och gore dera Konungen, sedan Stara»Rädek bl:-wik hördk, det alseend.' H>» för Riker nnrcigk sinner. Wid sw rs asgifwaude a Konungens Propositioner sörsares enligt RegeringsFormens 87. §. 6i.
Bankofullmäktige genom föreskriften att kunna minska lånerörelsen under sådana förhållanden då silfver inströmmar i Banken och sedlar i naturlig väg kunna utgå i landel, på det att sedelstocken icke skall kunna, som förhållandet under detta tidsförlopp varit, stiga, del ena året ända till 11 mill., utöfver hvad den ett föregående år utgjorde. Jag ber nu att få besvara den fråga, som af Hr von Hartmansdorff blifvit framställd, ”hvad ondt det ligger deri, att det blir godt om penningar i landet:” Jo! det onda att, om det blir så godt om penningar i landet det ena året att denna tillgång framkallar stora spekulationer, stor import, vidlyftig rörelse och ökade priser i allmänhet — när allt detta åstadkommes af ymnig tillgång på penningar, då är det ondt deri att denna tillgång funnits, så framt det blir omöjligt alt framgent tillhandahålla näringarne en mot det ökade behofvet svarande summa lill lån; och just denna öfverflödiga tillgång det ena äret, gör det fast mera omöjligt att ett påföljande är underhålla den rörelse man framkallat ett föregående. Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att Bankens första pligt vore att uprätthålla myntvärdet, emedan deruti låge icke blott kapitalistens fördel, utan enkans för sin pension och dagakarlen för sin dagspenning; jag nekar icke till detta och vill icke allenast understödja denna Hr vou Harlmansdorffs mening och ön - Den 21 Maj. 105 skan att kunna upfylla dessa billiga anspråk att myntet må ega det värde hvartill del blifvit beräknadt; men jag vill också befrämja möjligheten för arbetaren att kunna förtjena någon dagspenning, för den skattdragande att kunna erlägga de skatter till Staten som erfordras, på det alt löntagaren mä kunna utfå sin lön, enkan sin pension o. s. v., — allt delta vill jag, och tror det vara möjligt att förena dessa saker. Samme talare har klagat öfver att sådane satser kunna uttalas all Banken hör åläggas hålla en viss sedelstock vid makt:
Hr Tersmeden, Per Reinhold: Den motivering, som Utsk:t här begagnat för afstyrkande af pension åt Friherrinnan Gyllenhaal, kan jag för min del hvarken finna tillfredsställande, eller ens lämplig. Man finner nemi., att Frih. Gyllenhaal i 50 år tjent staten, hvarunder han ingen gång blifvit-för embetsfel lagförd, hvarföre han också måste anses såsom en oklanderlig embetsman. R. St:r hafva icke rätt att blanda sig i något annat. Man har nyss åberopat den gamla satsen: »de mortuis nihil nisi bene»; det är ett ordspråk, som jag visserligen icke vill till alla delar gilla; men deremot godkänner jag, att man om en afliden embetsman icke bar rättighet att yttra sig ronde hans embetsbana, så framt ej bevis kunna framdragas, att han ej upfyllt sina åligganden. Den pension, Fribman Gyllenhaal upbär af tullverket, kan icke betraktas såsom annat än en fattigpension; och begäran om en fyllnad af 700 rdr i denna pension, så att hon kunde beredas en inkomst af 1000 rdr, kan jag icke finna annat än ganska måttlig, hvarföre jag för min del anhåller om afslag å Utskits Betänk, i denna del och bilall till K. Mits Propos. Hr Printzensköld: Jag är förekommen af hvad den si ste värde talaren yttrat, och förenar mig till alla delar med honom, under enahanda yrkande, som han framställt. Hr Wrangel, Erik Fredrik: Jag vill endast med afside å hvad här röride denua punkt blifvit anfördt, tillåta mig uplys - Den 29 Augusti f. m. 323 ningsvis nämna, det jag icke tror, att någon af detta Stånd deltagit i denna motivering, hvilken jag anser så mycket mera olämplig, som en person inom Utsk:t yttrade ungefär detsamma som af Hr Tersmeden blifvit andraget, och till stöd derför åberopade samma latinska fras som han. Jag vågar derföre äfven för min del anhålla om bifall till K. M:ts Propus.
Det har varit sagt, att jag har strängt klandrat StatsUtsk. Sannerligen detta har varit min afsigt, utan tvertom är min afsigt att fä anledning till att berömma Utsk. och jag önskar derför att Statsl]tsk:s medlemmar här pä detta rum mätte vara så mottagliga för skäl, att jag mätte få den tillfredsställelsen att kunna berömma dem sä högt, sorn jag ville. Hr von Troil har sagt, att jag icke riktigt upfattat den stegring, som egt rum i dagsverkspriserne, jemförelsevis mot stegringen i andra persedlars värden. Detta kommer an på ifrån hvilken tidpunkt man vill räkna. Det är sanning, att om man räknar ifrån år 1814 till 1853, så företer sig den skillnad i dags - 190 Den 20 Maj f. ra. verkspriserne som Hr von Troil ådagalagt, men om man i stället räknar ifrån 1824 till 1854, som är en tidelängd af 30 är, så hafva ökedagsverkena icke stigit mer än från 1 R:dr 10 sk. 8 rst. till 1 R:dr 18 sk. 9 rst., som närmast motsvarar 12 proc. och mansdagsverkena från 21 sk. 3 rst. till 28 sk. 8 rst. d. v. s. med en stegring af 7 ä 8 proc. Öfvergå vi nu till spanmål, så linna vi Mine Hrr, att för samma tiderymd, nemi. ifrån 1824 t. o. m. år 1853 rågen har stigit ifrån 7 R:dr 36 sk. 5 rst. tunnan lill 9 R:dr 11 sk. 6 rst. eller ungefärligen 20 proc. Jag tror icke det vara orätt, att taga i beräkning de närmaste 30 åren för båda delarne.
Stockholms stad från delaktighet i den lånefond, hvilken, mot pant af fastigheter i städer och på landet, till utlåning blifvit fastställd, någon särskild fond ur Banken kunde anslås, att såsom Jån mot både inteckningssäkerhet och borgen utgå till dem, hvilka visa sig i Stockholm till viss höjd eller under kall-tak hafva uppfört stenhus, och detta till lag ränta, men med återbetalningsskyldighet inom tio år från lyftningsdagen, på sådant sätt, att tjugo procent å capitalet jemte ränta hvarje af de sista fem åren skulle inbetalas, hvarvid de till en början torde böra äga företrädesrätt, som inredt sina nya hus till boningsrum åt handt3 H. 9 66 D c u i Mars f. ra. verkare och arbetare, isynnerhet sådana, hvilka vid nybyggnaderna äro användbara. (Fastighetslån i Stockholm äro för Banco-admiuistrationen de beqvämaste att bevaka och hafva ännu aldrig, såsom i de öfriga städerna, kommit Banken på förlust; och Bankens säkerhet och förmån böra numera i första rummet komma i fråga. Oin förändrade principer för Bankens lånerörelse dertill skulle föranleda, eller sådant skulle befinnas lämpligare, kunde ock det föreslagna lånebestyret öfverflyttas på Riksg.Cont.) 3:o Att, sorn ett capital, nedlagdt i husbyggnad, en längre tid icke gifver någon ränta, och nybygd fastighet i första hand aldrig lärer äga ett värde, motsvarande dess kostnad, och det således är billigt, att den, som bygger och derigenom medverkar till stadens förstoring, någon tid må befrias från onera å nybyggnad, en sådan befrielse från alla utskylder och afgifter till Staten eller staden, sorn hus i allmänhet påföras, på tio år må tilläggas hvar och en, som i Stockholm uppbygger godkändt stenhus. 4:o Att, till beredande af tillräcklig arbetskraft och må t ti liga arbetslöner, rättighet må tilläggas hvarje välfrejdad person, utan afseende ä den ort, hvarifrån han kommer, att, efter anmälan hos vederbörande och, om man så vill, mot i möjligaste måtto låg contribution, såsom murare, timmerman eller snickare låta sig använda vid nybyggnad af stenhus i Stockholm, utan hinder af gällande skråordningar. Jag har anledning tro, att
Mom. 4- Är Konungens Bef:h:de af förfall hindrad att i comite'ens göromål deltaga, anmäle det i underd. hos Konungen, som, så vida det anmäldta förfallet godkännes, lärer täckas en annan ordför. i nåd. förordna; men skulle förfallet inträffa så nära tiden för Pröfnls-comiteens sammanträde, att ett slikt förordnande icke hinner ankomma , träde comitéen tillsamman, och välje ordför. bland sina närvar, ledamöter. § 140. motsv. § i35, Bev:s-f. Pröfn:s-comite inom länen skall hafva femton ledamöter, hvilka sålunda utses, att Landshöfdingen utur de från samtliga Taxer:s-comite'erna insända val-prot. nämner tre af hvarje stånd och dass; iakttagandes dervid, att från hvarje Taxerts-comitd åtminstone en ledamot kallas, samt, af hvad deras antal derutöfver medgifver, en närmast lika fördelning dem emellan. Saknas härvid tillgång bland R. o. Ad., fy lies bristen af ståndspersoner. § 141 - fr. § i4r, Bevts-förordn.
Han gjorde åter korstecknet. Håll in med ditt ifriga pladder, svartkåpa. Hvar har du skattkammaren? Otto Rud såg med ett illistigt grin på läpparne huru det sviktade i den lismande munkens knän. Guds moder skydde mig. Jag är en ringa tjänare. Jag kan ej besvara eder fråga. Bekänn, eller måste vi anlita våld. Ser du desse män äro ej vana att lekas med. Han pekade härvid på de bakom stående krigarene, hvilkas ögon tyktes skjuta blixtar. Alla hälgon bevare mig för ers nåds vrede, jag talar sanning, genmälte han något modigare. Men på en vink af den obeveklige danske sjöhjälten att gripa till stormning ändrade han ton och utbrast: Ers nåd värdes vända sig till dem, som öfver detta heliga hus väldet hafva. Du vill altså, usling, att vi skola göra en omväg upp till Vadstena, för att I under tiden måtten få tillfälle att fly undan med alla rikedomar. Nej, tack, så enfaldige äro vi ändå inte. Ers nåd, jag har ännu aldrig farit fram med svek. Det var en orättvis beskyllning. Jag åsyftade blott, att I hos abbedissan eller generalkonfeseorn anhållan om bättre besked än hvad jag kan lämna. Så visa oss till dem då och stå ej här och förhala tiden. De träffas i sakristian, till hvilken dörren där borta leder. Han pekade på en järnbeslagen dörr af manshöjd, hvilken befann sig i den framför klosterkyrkans högkor uppförda utbyggnaden. Efter ett slag på dörren öppnades den af abbedissan, som därpå högtidlig och med värdig hållning drog sig några steg tillbaka inåt det halft skumma, stora rummet. Generalkonfessorn, som sysslade borta vid ett af fönstren, vände sig vid bullret af de inträdande om och gaf på ett ingalunda mindre ögonskenligt sätt sin värdighet tillkänna. I min konungs namn, började Otto Rud utan att blifva tillfrågad, fordrar jag, att I genast till oss, hans utsände, öfverlämnen all öfverflödig lyx och rikedom I här hafven eller ock en därefter lämpad brandskatt. Gören
(U.-A.) Hö glofl. R. o. A. har infordrat Utskottets yttrande öfver ett Memorial af Hr Silfverstolpe, D.^ deruti, under åberopande af de förluster, som drabbat endel innehafvare af MilitiscBoställen, genom nu gällande sätt för de sednares utarrenderande, blifvit föreslaget, alt derest en Arrendator, som på 3o års arrende einottager ett Boställe, kommer på obestånd och arrendet af honom eller cautionister icke kan fullgöras, Staten så mycket mera måtte meddela Boslälls-innehafvaren ersättning för bristen i arrendet, som hvarken lian eller dess företrädare haft någon handläggning vid ArrendeContractets uppgörande, utan måst emottaga en Arrendator, hvars vederhäftighet och duglighet han aldrig ägt rätt att bedomina; uti hvilken Motion Hr Nordenfalk, J.j instämt, under tillstyrkande derjemte, Betänkande!), N:o 270. 307 alt R. Stil’ ville antingen till K. M:t i underd. öfverlemna, att lata på sätt, soin I\. Mit tinner för ändamålet lämpligast, undersöka de väckta ersättningsanspråkens rigtighet, eller sjelfve bestämma sältet för en sådan undersökning, samt att i båda fallen, sedan det rätta beloppet sålunda är vordet utredt, det måtte vara K. M:t medgifvit, att detsamma å Öfverskotterne af StalsVerkets inkomster till betalning anvisa. Utskottet, som uti dess afgifne Betänkanden Nio !?4 beträffande någre i K. Mits Nåd.
Byamän eller Borgare, i allmänhet och endast med få undantag, en hvar i stad bosatt handlande, näringsidkare, fastighetsegare eller för öfrigt sjelfständig man. Häri skedde under loppet af 17:de århundradet småningom den inskränkning, att slutligen begreppet borgerskap omfattade endast handlande och handtverkare, hvilka medborgareklasser tillädes rättighet och skyldighet att i stad förvärfva burskap; och öfverlemnades åt dessa sednare eller de burskapsegande uteslutande rättighet att, jemte Magistrats-personerna, icke blott ombestyra förvaltningen inom städerna, utan äfven vid riksdagar dem representera. Anledningen till (lenna förändring torde till någon del varit hemtad från det förhållandet, att handlande och handtverkare då för tiden varit, inom de flesta städer, de mest betydande klasserna, i anseende så till medlemmarnes antal som förmögenhet, samt till följd deraf jemväl utgjort större skatter och besvär, än de öfriga stadsinnevånarne. Uti de förhållanden, som då inom städerna egde rum, hafva väsendtliga förändringar försiggått. Näringslifvet har under sednare tider vunnit en stark utveckling, hvarigenom i städerna uppkommit och uppstå dagligen idkare af nya näringsgrenar, såsom fabrikanter, manufakturister, egare af skeppsvarf, segeloch ångfartyg, delegare i banker, assurans-föreningar m. m., som icke kunna hänföras hvarken till handlandernes eller handtverkarnes klass, i inskränktare bemärkelse. Af alla dessa särskilda näringsidkare är icke någon förpligtad, att i i stad söka burskap, och få utaf 4 K o n stitu tio ns-Utskottets Memorial N:o 22. dera, som dertill kunna vara berättigade, vilja af en sadan rätt sig begagna. Till städerna inflytta dessutom numera allt flere och flere ståndspersoner, af hvilka åtskillige der inköpa fastighet. Många af dessa ega en jemförelsevis icke obetydlig förmögenhet, samt äro, i hänseende till bildning och nit för det allmänna, de burskapsegande borgrarne vanligtvis icke på något sätt underlägsne.
Den utöfvas af alla CollegiiPresidenter, af Cheferne för Kans!iDepart:na, och af Styrelsen öfver Jägeribetjeningen. Flera af dessa hafva äfven rätt icke blott att suspendera den fola k t ige, utan också att beröfva honom hela eller halfva lönen, och detta utan ali appell. Vi hafva dock under de 17 ar som DepartitsChefeine haft denna rätt, icke hört att ett enda missbruk deraf ägt rum. Dessutom, om en Landsh. äger rätt att suspendera sin LandsSekret. och LandsKamer., så äga de deremot rätt att deröfver anföra klagomål; likasom det ej är att förmoda, att en Landsh. skulle annat än vid de mest trängande omständigheter vidtaga en sådan åtgärd. Skall en Landsh. kunna verka något, så måste det vara derigenom, att han är känd för rättvisa och rättrådighet; men skulle han, utan fullt giltiga skäl, mot sin närmaste man på sådant sätt förfara, så vore han i och med detta beröfvad allt anseende, och jag tror icke att någon Landsh. skulle vilja utsätta sig derför. Jag tror mig nu hafva visat, såväl att den 66 §:ns ordalydelse tydligen liilkännagifver att densamma har afseende icke blott på upbördsbrist, utan på Inslruktin i sin helhet, som äfven att 1734 års Instrukt. i sin 24 § tillägger Landsiun en mycket vidsträcktare och obestämdare makt än den nya, samt alt den suspensionsrätt, som blifvit medgifven, är af behofvet högeligen påkallad. Jag tror dessutom, att, långt ifrån att LandsKamer. och LandsSekret. genom den 66 §:n skulle kommit i ett sämre och obehagligare förhållande till Landsb:n, än de förut varit, denna g tvärtom ställt dem på en vida fördelaktigare fot än förut. Enl. den gamla §:n kunde nemi.
Hvad nu först angår det af Herr Ridderstad föreslagna införandet af det så kallade vexelundervisnings-systemet, torde det vara allmänt bekant, att della system af de skickligaste lärare pröfvals och befunnits mindre lämpligt samt numera endast användes såsom eli nödfallsmedel der lärarekrafterna äro otillräckliga. Det vill ock synas alt, om ett undervisnings-system är desto fullkomligare, ju mera det anlitar det lefvande ordets kraft, de slutna klasserna, der detta till en vida högre grad är förhållandet, måste hafva företräde, läsningen må nu för öfrigt, i afseende på lärarne, vara åmnesläsning eller klassläsning. Der dylika klasser finnas och icke äro af lärjungar öfverfulla, kan den insigtsfull och skicklige läraren, han må undervisa, förklara hvad som skal! läsas, eller förhöra hvad som blifvit läst, med ordets magt verka på hela lärjunge-antalet i det han verkar på hvarje enskild, kan samtidigt bedöma, huru hvar och en fattat, kan beriktiga hvad som är orätt, belysa hvad som är dunkelt, bestämma hvad som är sväfvande och obestämdt, eller framkalla, underhålla och vägleda sjellverksamheten. Dessa frukter kunna icke i samma mån vinnas af monitörsystemet, om det än på det sorgfälligaste bevakas, och om än de yppersta didaktiska hjelpmedel användas, enär en aldrig så god lärobok ej ersätter en skicklig lärares omedelbara undervisning. De öfriga här ofvan anförda förslagen hafva det gemensamt, att de yrka ett stadgande i skolordningen om det mått af tid, lärjungen bör i skolan och i hemmet använda på inlärandet af sina föresätta lexor. Det har likväl synts Utskottet som läroverksstadgan, hvilken egentligen har till föremål ordnandet af undervisningen inom skolan, svårligen skulle kunna på eli fruktbärande sätt meddela reglementariska föreskrifter om iärjungarnes sysselsättning i hemmel, utöfver hvad skolstadgan för närvarande innehåller, då den i § 100 föreskrifver, att ”Rektor och klassföreståndare böra noga tillse, all icke i något ämne hemlexor åläggas lärjungen till ett mått, som kan betaga honom nödig hvila och förströelse, eller hindra förberedelse i andra läroämnen.”
Men jag återgår till »hären« såsom denna bos oss är till finnandes, eller till vår armé-organisation, och har dervid funnit, hvad jag äfven ännu finner, och hvad jag är öfvertygad att ej heller någon skall bestrida, som med skyldig oväld ägnar ämnet en rättvis granskning; att vår armé i följd af sina många organisations-bristfälligheter och olägenheter ingalunda upfyller eller ens kan upfylla alla de af mig ofvan antydda fordringar och egenskaper. Genomträngd af detta förhållande, föranleddes jag att redan vid 1847—48 årens Riksdag underställa R. Stms pröfning ett af mig uppgjort Förslag till förändrad Organisation af vårt Landtförsvar, innefattande de indeldta truppernas indragning och ställande på ständig vakans, samt försvarets byggande på en fullständig, i enlighet med behofvet tillräckligt öfvad national-beväpning med en mindre ständigt tjenstgörande stam: allt emot en sammanräknad kostnad, som i betydlig mån understeg utgifterne 80 Den 3 December f. m. för det närvarande landtförsvaret, men icke dess mindre medförde en rättvis lindring uti den jorden tryckande rustoch roteringstungan, samt af bebofvet påkallade förbättrade löneoch pensionsvilkor för befäl och trupp *). Att detta förslag, såsom alldeles nytt till sina grunder och dessutom ingripande i många enskildta intressen, skingrande den nimbus, hvarmed man lyckats omgifva indelningsverket samt slutligen, upgjordt och afgifvet af enskild man, skulle erhålla ett stort motstånd, derpå var jag på förhand beredd. Att förslaget följaktligen vid 1848 års Riksdag, oaktadt endast lösliga anmärkn:r kunde göras mot detsamma, blef undertryckt och ej ens den begäran bifallen, hvartill jag då inskränkte mig, nemi.: att förslaget af en serskildt, af kunnige män sammansatt komité, måtte blifva pröfvadt och utlåt, deröfver till R. St:r afgifvet, förvånade mig således icke.
Första hemställan gillades, äfvensom det sednare yttrandet godkändes, med rättighet för Herr Grape att väcka särskild motion om ifrågavarande dalers-sedlars inlösen af Rikets Ständers Bank. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Stats-Utskollels Utlåtanden: N:o 155, i anledning af väckt motion, angående Kiockarelagenheternes i Skåne befrielse ifrån erläggande af den s. k. helgonskylden; N:o 154, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående utbyte af f. d. Förare-bostället vid Södermanlands Regemente, 1/4 mantal Vreta, emot Kronoskatte-hemmanen Kroberga Vestergården, 1/2, och Östergården, 1./4 mantal, i Nyköpings län; och N:o 155, i anledning af väckt motion, angående upphörande af den dagsverks-skyldighet, som åligger de till Roma klosters kungsgård börande Nährsoch Skenholmarne. Frän Hedera. Bonde-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Vtskoltels Memorial N:o 14-8, i anledning af återremiss å 20:de och 22:dra punkterna i Stats-Ulskoltels Utlåtande N:o 120, afslog Ståndet inbjudningen i första punkten, och fann för sin del godt besluta, alt ett lån af 54,000 R:dr skulle på vanliga vilkor Staden Haparanda tilldelas till uppförande af en hamnbyggnad derstädes, hvarjemte Utskottets anmälan i andra punkten lades lill handlingarne. S. D. Föredrogos Stals-Utskottets Memorial N:o 149, med förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut i fråga om statsbidrag för iståndsältande af Linköpings Domkyrka. Ståndet förkastade voterings-propositionerne, och återremitterade Memorialet på de skäl, som finnas i Herr Waerns detsamma bifogade reservation intagne, och till den åtgärd, samma reservation alser.