Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län blef med knif stucken af en sin medbroder, så att han några dagar derefter 74 Den 5 Maj. förlorade lifvet, dog utan att vi lija uppgifva sin baneman, hvilken med mycken möda sedermera upptäcktes. Vid .flera grofva stölder och röfverier, synnerligen vid en nyss begången, har jag haft tillfälle utröna, huru stort samband existerar emellan denna, för allmänna säkerheten vådli* ga, folkclass, hvars medlemmar, vid be. gåendet af ogerningar, alltid omgifvas och biträdas af större eller mindre antal medbroder, hvilka icke blifva lottlöse i det rof, som af den vid tillfället egentligen verksamme kan åtkommas. Då jag är fullt öfvertygad, att de ManufacturVerk, som begagnat dessa skadliga varelser, med långt större fördel kunna afsätta, sina effecter på det af Höglofl. Utskottet föap«lagna sätt, inser jag intet återstående skäl emot antagandet af Utskottets Betänkande i hela dess vidd. Herr Mannerstam.• Jag medgifver gerna verkligheten af de nämnda händelserna, men jag har förut uppgifvit medlet att dem förekomma, och då böra brott be. gångna af dylika personer sällan inträffa. Jag kan dessutom ej föreställa mig, att pass utgifvas för banditer och landstrykare blott derföre, att de anmäla sig att kringföra handelsvaror. Herr Ekorn, Pehr Adolph: Då jag har äran vara Ledamot uti Allmänna Besvärs - Den 5 Maj. 75 och Oeconomie-Utskottet, forde mig tillå-' tas härvid andraga, att Utskottet alldeles icke sträckt sin åtgärd derhän,- att någon för orternes inbyggare nyttig och behöflig Manufactur af Porcellaine och Smide skulle, i afseende på afsättningen, vara underkastad något tvång.
Det är visserligen sant, alt omkostnaderna för fångvården under de förflutna åren hafva öfverstigit det ifrågavar. beloppet af 450,000 ridr; men K. M. har uti Dess nåd. propos. gifvit tillkänna, att en förminskning i kostnaderna troddes kunna äga rum. Föröfrigt är denna utgift ett förslagsanslag, och det tillhör Riksg.cont. att fylla Statens behof i denna del, äfven om summan skulle behöfva att fördubblas. Vi veta alla, att Riksg.cont. har mycket stora tillgångar och att svårigheter icke kunna möta, att emellan dessa riksdagar begagna Den 7 December f. m. 183 dera till sitt hela belopp. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte begagna äfven detta tillfälle för att sätta i circulalion de stora capitaler, som från riksdag till riksdag hopas i Riksg.cont. Hr von Hartmansdorff: Jag vill börja med upptagande af det skäl, hvarmed Hr af Harmens slutade. Månne R. o. Ad. sätter mera penningar i omlopp, derigenom alt Ståndet anslår 450,000 r:dr, än om det beviljar 600,000 r:dr? Jag skulle tro, alt förhållandet vore omvändt. Frågan är, hviiketdera må vara rättast, antingen att bevilja 450,000 eller 600,000 r:dr? K. M. har visserligen icke begärt mera än 450,000 r:dr; men år 1843 uppgick kostnaden till 780,000 r:dr och medelbeloppet för de sista åren utgör 630,000 r:dr. Hvartill skulle det dä tjena att endast bevilja det lägre beloppet, om icke för att derigenom visa Statens utgifter vara mindre, än de verkligen åro, och trösta sig dermed, att Riksg.cont. nog hade medel att lemna fyllnaden, om brist uti anslaget uppstår, emedan detta är ett förslagsanslag. Hvad skulle följden deraf blifva? Jo, om R.
Del börjar att åter utgifva läsvärda skrifter, sedan deri bildat sig elt så kalladt Redaclions-utskott, som åtagit sig skrifternes urval och uppställning, men knappheten af Sällskapets pekuniäre tillgångar skall länge motverka dess bemödanden, sedan Cassan blifvit medtagen lill återuppförande af det Djurhikare-Boställe med sjukstall och smedja, som afbrann vid den eldsvåda, hvilken år i835 härjade den så kallade förborgen härvid Staden, men också befinna sig desse hus, nu uppförde af kalkbruk i bästa skick, till ett värde af omkring 5,ooo R:dr Banco. 6:0 Städer. Jönköping; Angående Stadens läge och Historik åberopas underdånigsl sista Femårs-Berättelsen. Stadens Folkmängd, som då utgjorde 4^77 personer, utgör nu 4,i64 oc^ ^lär således ökat sig med 87. Under de sist förflutna fem åren, har mortaliteten varit rådande öfver nativiteten, ty här förekomma 361 flere döda än födda, bland hvilka sednare räknas i 13 oäkta harn. Antalet af inflyttade uppgifves till 44^ personer. Morlalitelens tillväxt, så väl som inflyllningarne under sednaste quinquennium, härleda sig begge förnämligast från 1834 ^rs Kolera-farsot, sorn. lade en slör del af den arbetande classen i grafven, hvarefter samma elass likväl så hastigt förstärktes af inflyttningar från landet, alt inom tre månader icke förmärktes någon folkbrist i Stadens arbetsstyrka. I en föregående artikel 0111 hälsovården, är uppgjord en kort historia om Koleran, sorn egentligen angår Jönköpings Stad, emedan farsoten på landsKyggden var ulan betydenhet. Stadens undervisningsoch bildnings-anstalter äro desamme, som uti sista Femårs-Berältelsen omnämnas, utom det alt en Flick-Schola tillkommit, der omkring 3o af arbels-elassens döttrar, till större delen ulan afgift, undervisas i christendom och handaslöjder.
I anledning af detta mitt anförande anhäller fag att Herr Greftven och Land-Marskalken behagade göra en sädan proposition, som sätter RiddcrMpet och Adeln i tillfälle, att Lag-Utskottets ifrägawarande Betänkande i hela dest widd kunna alsta. Härtill ropades nägra Nej. Lnherre Osterström, jacob. Långt ifrån Mt man syneö kunna citera Religionen i en sak som denna, har den, efter min öftvertygelse, dermed ingen gemenskap: och om den skulle anses bjuda nå gor häruti, wore ber, alt da ben ena Maken är swagsinr, borde man lätta Uttvägen för den andra alt undslippa förbindelsen med cu pä sädanr säll olyck - Den 24 November1471 olycklig »varelse. Hwad, för öfrigt, Lag-Utffottet sörrstagit om underhäll för den swagsittta Maken, finner jag ganska billigt. Om underhållet för bägge Makarnes gemensamma barn, synes »mg ott försorgen om dem ar ett för cn far eller mor sa naturligt och rättwist »liggande, att nägol sadant stadgande snarast ffulle tyckas mig icke bchöfwaS. ^err »nälte, sig da frägan o»n äk cnffapsffillnad förewarit i Lag U ffotlet, hafwa dit ingifwik ett Memorial, hwilket omständeligen innefattade hans mening, och hwilket han nu endast äberopade. Wid Friherre Lilienstjerna yttrande wille han allenast korrteligen anmärka, först att Lagckltffoktets Project sä »nyckel mindre kunde anses stridande mot Religionen, som densamma bjuder akt undfly umgänge »ned den lastbar?, och för det andra, alt om man will följa Religionens bud, sa ffulle, efter gamla lagens föreskrifter, siere ffal till äktcnffapsffillnader ber finnas att tillgå, än dem, som af Lag-Utffottet blifwit föresiagne.
Juli e. m, på bordet lagda memor., ang:de ridd.fiscalstjenstens indragning. Hr von Hauswolff, Carl Ulrik: En stor del af hvad jag nu hört uppläsas påminner mig örn några drag af min första ungdom här i Stockholm. Jag erinrar mig nemi., att det fanns ett ställe utanför Stockholm, som kallades Uggleviks-källa, och att der fanns en man, som kallades rumormästare, hvilken hade sig uppdraget att vaka öfver ordningen på stället. Tror R. o. Ad. sig i tillfälle att kunna behandla sin Ridd.fiscal på ett så förnedrande sätt, så skulle jag skämmas att vara ledamot af Ståndet. Jag begriper icke, huru det kan sättas i fråga, att en fiscal icke skall existera inom Riddarhuset. Jag anhåller derföre hos Hr Gr. o. Landtm, om framställande af en sådan propos. i detta ämne, att den skammen icke må öfvergå Riddarhuset, att det afskaffar sin liscalstjenst, särdeles då den innehafves af en individ, som har den högsta karakter. Frih. Boye, Fredr.: Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, är icke ny; den förekommer nästan vid hvarje riksdag. Men jag skulle tro, att de skäl, på grund hvaraf R. o. Ad. vid förra riksdagen funnit nödigt att bibehålla denna syssla, äfven nu äro gällande. Jag åberopar för öfrigt hela den discussion, som då föreföll i detta ämne och deruti äfven jag yttrade mig för tjenstcns bibehållande; och den erfarenhet jag förvärfvat genom R. o. Ad:s smickrande förtroende alt i 10 år vara en af ledamöterna i llidd.directm har yttermera styrkt mig i den öfvertygelsen, att sysslan är oumbärlig, hvilket Utsk. sjelf på visst sätt synes medgifva, då Utsk. föreslagit göromålens fördelning på flera personer.
Om man med qvinlighet förstår ett afTekteradt pruderi, så är det sannt och, jag vågar säga, lyckligt att den deraf angripes. Om dessa skolor äro illa organiserade och lemnäs utan behöfllig kontroll, kan det äfven blifva fallet, att, såsom nu sker i ej val styrda pensioner, några illa ledda barn meddela sina intryck åt andra, men, om staten efter sednare tiders erfarenhet så inrättar dessa läroanstalter, att de afse ej endast inhemtandet af vissa kunskaper, utan fastmer en harmonisk utveckling af förståndet, känslan och kroppskrafterna, så skola de bevara den sanna qvinnligheten, men bortjaga aflektationen; en utbildad tankeförmåga, ett af sann religiös känsla förädladt hjerta, en i ungdomen stärkt kropp gifva ett sjelfförtroende och ett värde, som starka den rena qvinnliga känslan, men tillika göra den verksam i en god rigtning för lifstiden. Den 22 Augusti f. m. 79 2:o att qvinnan genom sådan undervisning tages ifrån sin bestämmelse. Om man med bestämmelsen menar att blifva maka och moder, så är det ett kändt faktum att af Sveriges qvinnor, hvars antal med cirka 200,000 öfverstiga männens, en alltför betydlig del ej nå denna bestämmelse; dessa många måste således söka sig en annan bestämmelse, hvilket i alla händelser från början är det rätta; det gemensamma mål, alla böra sträfva till, är i_ första hand att blifva ädla, goda och verksamma menniskor. Aro några qvinnor företrädesvis i behof af större insigter och högre bildning, vore det väl snarare just de, hvilka såsom hustrur och mödrar få det stora ansvaret att till godt eller ondt nedlägga de första fröna till kommande slägtens moraliska och intellektuella utveckling, få förtroendet att bereda och underhålla detta sammanhållande förädlande hemlif, som mer än allt annat betingar samhällets lycka och trefnad. Högst få hem förmå dock allena utbilda för lifvets arbete och pröfningar mognade karakterer; hvem skall och bör fylla hvad som brister, om samhället undandrager sig denna pligt för så stor del af befolkningen? 3:o att kunskap skulle skada qvinnan.
R:dr för 100 Thaler Preussiskt kurant eller 2f R:dr för hvarje Thaler; 2:o att de bland dessa obligationer, som under den tid desamma af Banken innehafvas, blifva utlottade, äfvensom alla nu ifrågavarande obligationer tillhörande räntekuponer, som under denna tid förfalla till betalning, deremot skola efter enahanda kursberäkning af Riksgälds-Kontoret inlösas; 3:o att, vid de till Riksgälds-Kontoret skeende liqvider för det af Banken öfvertagna lånebeloppet, sistnämnde Verk, efter ofvan uppgifna kurs, äfven godtgör den i då medföljande kuponer förskrifna och upplupna, fastän icke förfallna ränta för de obligationer, som Banken vid hvarje sådan liqvid bör erhålla, och 4:o att hvarken de före nyssnämnde liqviders verkställighet utlottade obligationer, som tillhöra för Bankens räkning afsatta nummerföljder och serier eller dessförinnan förfallna ränte-kuponer skola från Riksgälds-Kontoret till Banken utlemnas; börande, då sista inbetalningen till Riksgälds-Kontoret verkställes för den af v Banken öfvertagna andelen af merberörde lån, den återstående inbetalningssuinman för denna låneandel minskas med hvad som belöper för de redan utlottade och af sådan anledning från Riksgälds-Kontoret icke utgifna obligation erne. Vid pröfning den 6
Gemensamt med Kongl. Majit hafwa wk bestulit sichande, upphäfwande eller förändring af följande Stadgar och Författningar: r.o. I afseende pa Besvärs anförande HoS Kongl. Maju öfwee Consistvriernes Utstag, hafwa w, stadgat, att den som will söka ändring i Consisioriernes Ucstag i de Mål, som omedelbarligen böra dragas under Kongl. Majus pröfning, bör icke allenast inem samma tid, som han äger sina underdåniga B svär till Konungen ingiswa, Consistorium om denna sin föresats underrätta, utan ock, inom utgången af en lika lang tid derefter, med Bewis inför Consistorium styrka, atc han sina Besvär i Laga tid och ordning ingifwit; kill »vinnande af likhet härmed i de Mål, som draggs fran Consisto, riernas till Hof, Rätternas och widare till Kongl. Mains pröfning, stall Beswäranden enahanda skyldighet åligga, såsom öfverensstämmande med Grundförfattningen för Rättegången i Dom-Capitken den 11 Februarii i68/. Detta allt stall åligga Consistorierne, att i deras hänwisnmM til! Besvärs an föran - Den 18 Alugust k. 2989 förande i Utstaget tydeligen utsätta, till efterrättelse för Parterne, att wid förlust af deras talan owillkorligen iakttaga. Äfwen stall det åligga Hof-Rät, ren, akt jemte meddelande af hänwisning, i hwilken ordning deh Utslag får dragas under Kongl. Majus pröfning, Klaganden förestrifwa, att inom den tid, som han stna Besvär till KonglMast bör inlemna, hos Consistorium tillkännagifwa, att han Hof, Rättens Dom öfwerklaga will, hwaremot Klaganden äfwen mä wara skyldig att inom Trettionde dagen, som för de underdåniga BeswärenS anförande hos Kongl. Mast blifwit förestrifwen, HoS Cnnsistorium med Bewis styrka, att hans Besvär blifwit til! Kongl.
Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, för att efter de för Stats-medlens förvaltning lagde grunder och oförryckt till det afsed^a ändamålet användas, hvaröfver Riksens Ständers Revisorer vid de vanliga Revisionerne böra anställa granskning, samt Slats-Utkottet vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer afgifva Berättelse. Dessutom eger Banken, i händelse. Sillfiske inträffar, i Diskont-Låneväg bispringa vederbörande med högst 200,000 R:dr till sådant Fiske, med vilkor, att de Summor, hvilka utaf desse 200,000 Rtdr uti ånäs, varda återbetalde utan omsättning. 4) Härvid iakttages för öfrigt, att dispositioner ingalunda göras, som föröka Bankens Kapitalskuld ; hvaremot Ränte vinstexpe fortfara att, ef; V 6i? Underdåniga Skrifvelser'. ter Riksens Ständers pröfning och beslut, ad publicos usus användas. 5) Allmänna Låne-Öperationerne, sorn antingen omedelbarligen genom Hanken eller p| dess kredit drifvas och underhållas, riktas på d© ginaste vägar till Näringarnes största båtnad och med det företräde deip emellan , som af deras allmänna gagnelighet bestämmes. I följd häraf urskiljes hvarje Närings behof för sig , och dess Lån-andel bestämmes i förhållande dertill, samt efter de användbare tillgångarne ; och för Lånbiträdets användande till det åsyftade ändamålet utfärdas ordentliga Reglementen och Föreskrifter. 6) Diskont-rörelsen skall sedermera efter Fand, i den mån Näringarne erhålla sina anvisningar till omedelbart understöd, samt i den mån stadga i, myntet hunnit utvidga Lån-transaktionerne de enskilde emellan, återbringas till ett ändamålsenligt skick genom en lifligare omsättning pch deraf följande större tillgångar att på kortare terminer disponeras. 7) Den inskränkning uti de ^Allmänna Lane-!
N^o 57, innefattande förslag till åtskilliga grundlags-ändringar, som åsyfta Riksdags-göromålens ordentligare behandling in. tn, fann Ståndet , som godkänt de af Utskottet, uti Memorialet Nio 57, uppgjorda förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, likväl nu skäl att för samma behandling godkänna Utskottets, uti Memorialet N Riksdags-Qrdningen. S D« Vid förnyad föredragning afslogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets Utlåtande, N:o, 178, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 143, angående väckt fråga om belånings rättighet uti puhlique fonder å ritorr Spannmål. S. U. Vid förnyad föredragning af Banco-Utskottets Memorial, N Från Vällofl. Borgare-Ståndet. 1 S. D. Föredrogos å 'nyo följande Ut» låtanden och Memorial: 1:0 Stats■ och LagUtskottens : N:o 130, i anledning af Herr Landegrens inom Borgare-Ståndet väckta, till lagutskottet remitterade motion om upphörande af det för Banken och Riksgälds-Contoiret nu gällande Domstols-privilegiurn, bifölls; 2:0 Statsoch Bevillnings-TJtshottens: N:o 131, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o 97, angående åtskilliga åtgärder till befordrande af en Bergslags inrättande i Norrbottens lant Betänkandet N:o 97 gillades med förändringen, enligt Utlåtandet N:o 131. Nto 125, med tillkännagivande, att det egentliga Banco-Verkets afslutade räkenskaper för året 1827 hunnit af Banco-Utskottet, under ännu påstående Riksdag, till ful« lo granskas och genomgåst
En tatare har bär yrkat nedsättning i den af StatsUtsk. tillstyrkta anslagstillökning; en annan åter, om jag hörde rätt, ville motsätta sig all tillökning och har derjemte bestridt grundlagsenligheten af StatsUlsk:s förslag, samt yrkat vägran af propos. deruppå. Hans skäl för sistnämnde yrkande voro för mig, och som jag 36* 56i Den 19 Februari f. m. förmodar, för flertalet af detta hus, ofattliga och hafva äfven blifvit af Hr Landtm, underkända. Hvad angår beloppet af anslaget, så och då för ingen af R. o. Ad. torde vara obekant, huru den ifrågavar. anslagstillökningen förhåller sig till de hofhållningssummor, sorn varit tillförne åt Svenska förmälda Thronföljare beviljade, då man nemi. tager i betraktande de olika myntvärdena, och dä det icke torde kunna undfalla någons uppmärksamhet i hvad sammanhang icke blott med inhemska men äfven yttre förhållanden denna fråga bör betraktas, så vore det utan tvifvel att brista i granlagenhet emot detta upplysta Stånd, om jag skulle anse det vara annat än öfverloppsverk att till besvarande och vederläggning upptaga hvad talarne i motsatt rigtning anfört. Jag inskränker mig derföre att, lika med den förste värde talaren, hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till Utsk» förslag. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: I en så enkel fråga, som den förevar., nemi. ett väckt förslag om anslag till hofhållning för H. K. H. Kronprinsen, hade jag trott det vara bättre om ingen diskussion ägt rum. Sedan nu likväl tvisten är börjad, så fordrar hela behandlingen af denna fråga, ifrån och med det den ankom till R. St. att derom yttra sig. Så har t. ex. pressen bearbetat och gjort allt hvad den kunnat för att söka bevisa, att icke någon förhöjning borde beviljas.
Då Rikets Ständer vid sednaste riksdag åt § 1 i den nya Bevilluingsstadga, som med innevarande år tillämpats, gåfvo den förändrade lydelse, att personliga skyddsafgiften Bevillnings-UlskolleU Memorial N:o 2, 3 skulle erläggas af hvar och en i mantalslängd upptagen person, som, enligt gällande författningar, skall utgöra mantalspenningar, afsåga dermed hufvudsakligen att bereda enkelhet och öfverensstämmelse i de föreskrifter, hvilka för dessa personela afgifters påförande borde lända till efterrättelse. Men af deri sålunda förändrade lydelsen af nämnde § har visserligen, på sätt motionären förmält, följden äfven blifvit den, att folkskole-afgiften, om hvars utgående stadgandet i 1846 års Kongl. Kungörelse hänvisar til! hvad om personliga skyddsafgiften är bestämdt, icke lärer kunnat innevarande år påföras de omnämnde personerna, backstugusittare och inhyseshjon in. fl.; i anseende dertill att de hittills varit från mantalspenningars utgörande befriade. Emellertid och då de särskilda föreskrifter, hvilka för närvarande äro gällande i fråga om mantalspenningarnes utgörande samt om befrielse derifrån för vissa fall, finnas spridda uti en mängd dels äldre dels nyare författningar och Kongl. Skrifvelser, anhöilo Rikets sednast församlade Ständer, vid öfverlemnande till Kongl. Maj:t af den nya Bevillningsstadgan, att Kongl. Maj:t täcktes i en enda förordning låta sammanföra dessa föreskrifter, äfvensom i nåder tillse i hvad mån en förenkling af desamma kunde finnas af behofvet påkallad, samt, derest Kongl. Maj:t skulle finna en sådan förenkling erforderlig, derom til! Rikets nu församlade Ständer göra framställning. I sin nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof har ock Kongl. Maj:t vid beräkningen af Statsverkets inkomster af mantalspenningarne gifvit tillkänna, att Kongl. Maj.-t har för afsigt att för Rikets Ständer framlägga förslag till förändring i afseende å denna afgifts utgående.
År 1559 den 11 December om förmiddagen skall, enligt berättelse, på Svartsjö ned uti jorden blifvit hördt af öfver 50 personer ett ömkligt jämrande, liksom af en i själtåget varande menniska, äfven underliga läten, hvilka fortfarit uti åtta dagars tid, vissa timmar om dagen; sedan började det likna en gammal menniskas röst, derefter rösten af ett barn, slutligen liknade det en gris’ gnällande. Slottsfogden derstädes Henrik Simonssons hustru, Kerstin, reste genast till Stockholm och berättade det för drottning Catharina Stenbock. Drottningen rådfrågade pastorn i Storkyrkan, magister Johannes, som deraf spådde bedröfliga tider. När konung Gustaf blef underrättad härom, befallte han pastor Johannes med sin kapellan straxt begifva sig till Svartsjö att derom göra sig underrättad. Allt befanns vara sanning, och en allmän botoch bättringspredikan blef dem befalld att hålla derstädes för folket; hvarefter ljudet upphörde. År 1591 lät konung Johan III på samma ställe, der ljudet hördes, uppsätta en prydlig stenpyramid. I en gammal handskrift läses följande spökhistoria: “År 1632, samma dag som Glorvördigst i åminnelse Konung Gustaf Adolf blef skjuten vid Lützen, kommer en ryttare i skinnkyller på en vacker stor häst uppridandes till prestgården, och hälsar på kyrkoherden Rogstadius, som vid thetta tillfälle stått ute på backen utanför gårdsporten, hvilken svarar den resande: God dag, god dag! välkommen håfman! hvarifrån kommer han? Thenne svarar: Jag kommer från the Tyske orterne. Hå thet var artigt; så få vi veta något, huru thet går för sig vid kriget. Hur står ther till? Jo, svarar Ryttaren, ther står så till, att i dag har kungen blifvit skjuten. Gud bevars! aldrig kan thet vara möjeligt, säjer kyrkoherden, att thet skett i dag, så att J kunnen veta thet, och nu vara här. Jo, men, så är thet i sanning, säjer then andre. Får jag lof att hvila hos ehr öfver natten?
Om denna farhåga egde verklig grund, skulle jag visserligen icke vilja förorda något, som kunde innebära en sådan påföljd, men jag tror, att ,om, såsom hittills, de enskilda bankerna icke fä utgifva sedlar å lägre värden än Riksbanken, eller 5 rdr, så skall ju härefter äfven finnas samma tillfälle att ur Riksbanken få tillvexla sig samma slags sedlar, som från de enskilda bankerna; 5:o såsom det förnämsta skälet åberopas, att Bankens metalliska kassa nu icke befunne sig i det tillstånd, att den ifrågavarande sedel-indragningen för närvarande lämpligen skulle kunna försiggå Det torde härvid först kunna antagas, att icke hela den nuvarande sedelstocken å 1-rdrs-sedlar, till belopp af något öfver i millioner rdr, skulle komma att mot silfver invexlas, enär, vid 1-rdrs-sedlar. nes indragning, 5-rdrs-sedlarne troligen mer än nu komme att uttagas. Och derjemte bör ihågkommas, att de utländska lån, som mer än sannolikt vid denna Riksdag komma att beslutas, skola blifva till betydligare belopp indrague i silfver, hvarigenom således den metalliska kassan vinner den tillökning, att efter 1 rdrs-sedlarnes indragning någon fara för Bankens förmåga att inlösa sina öfriga sedlar icke kan förefinnas. Härmed har jag nu således sökt vederlägga de mot den ifrågasatta sedel-indragningen förebragta skälen, och öfvergår nu till anförande af de skäl, som tala för densamma. Dessa skäl äro, enligt min upfattning af frågan, så ofantligt öfvervägande, att skälen deremot kunna anses vara af en jemförelsevis högst underordnad vigt. Härvid kan då först anföras, att genom den sålunda i allmänna rörelsen ökade tillgången på hardt mynt, alla enskilda banker kunde åläggas att med sådant mynt inlösa sina sedlar, hvarigenom ock dessa banker mer än hittills blefve intresserade uti att metalliska kassan vidmakthölles, samt, tillika att rikets myntvärde uprättbölles.