Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven den enkelhet som nu i detta afside förefinnes skulle således genom en dylik anstalt gå förlorad. Jag tror följaktligen icke att dessa förslag skulle medföra någon nytta, utan fast heldre olägenhet; men som jag förut haft äran nämna, äro de i alla fall af mycket underordnad vigt jemförelsevis mot dem, till hvilka jag nu skall taga mig friheten öfvergå. Det ena af dem, som innefattas i offe punkten, består efter hvad hvar och en kan finna, deruti, att icke blott öfversliotlsniedlen skulle i mån af tillgång öfverlemnas till RiksgisKont. utan äfven alla sådana uppbördsmedel, sorn för tillfället kunna utan olägenhet undvaras. Det är af stor vigt att dela på dessa 2:ne olika saker. Hvad öfverskottsmedlen beträffar, så finnes redan föreskrifter i detta afside gifna, hvilka efter min åsigt, innehålla allt hvad som för ändamålet behöfves. Deri stadgas nemi. att i den mån öfverskotten blifva kända, skola de till RiksgisKont. öfverlemnas, äfvensom att härvid sjelfva bokslutet, då dessa öfverskott blifva till siffran skarpt bestämda, Den 2 D ecember. 27 icke behöfver afvaktas, utan att så snart bokslutsarbetet begynt och man deraf kan aproximativt tinna att öfverskott skola upkomma jemte deras belopp, skola de till RiksgtsKont. öfverlemoas. Detta bar också skett, icke allenast så tidigt, som, på sätt nyss nämndes, är föreskrifvet, utan långt dessförinnan, ty ehuru ännu icke ltiksboks-slutet varit påbegynt, har likväl vid flera tillfällen, då på grund af kända förhållanden, t. ex. tuilupbördens storlek, bestämdt kunnat förutses att öfverskotter skulle upkomma, K. M. anbefallt SlatsKont. att förskottsvis öfverlemna betydliga summor till Riksg:sKont. Jag kan således icke finna något behof af ändrade föreskrifter i detta afs:de, så mycket heldre som hela detta förhållande med stora öfverskott väl alltid måste betraktas icke såsom regel, utan såsom undantag. Hvarigenom upkommer öfverskott?
I anledning af det sista yttrandet får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att följden af ett föredragande punktevis skulle blifva, att man råkade i en större collision emellan besluten, om möjligt är, än sjelfva detta Utlåtande innefattar. Jag begagnar detta tillfälle, då jag erhållit ordet, för att gifva tillkänna, att jag lill alla delar förenar mig uti Friherre Anckarswärds djupsinniga och viktiga åsigt af ämnet, och anhåller om proposition i enlighet med hvad han föreslagit, med det tillägg Friherre Sprengtporten yrkat. Friherre Anckarswärd: Yid jemförelse Den 14 September f. m. 24S emellan Utskottens Utlåtande och förslaget lill F örfattning, sorn legat på hordöt, mea icke för mig varit tillgängligt, finner jag, att detta Förslag, som icke varit Ridderskapet orh Adeln i allmänhet bekant, innefattar ett uttryck, hvarigenom en anmärkning förfaller, som jag gjort, samt jag föranledes att begära tillstånd alt i den af mig föreslagna contra-proposition få göra det tillägg, att i 4 Artikeln 1 §. den ändring måtte införas, som i förslaget finnes upptagen. Der står: befinnes någon nyttja en eller flere bränvinspannor af sammanlagd större rymd än go kannor utom kokrummet j beräknas böterne för go kannor till trefaldt af giften, på sätt förut stadgadt ärj och till Tio Riksdaler för hvarje kanna derutöfver. Hans Excellence Herr Grefven och LändtMär skalken yttrade, att det visserligen ankom på.
Stats-Kontoret till svar meddelat, att Kongl. Stats-Kontoret, sorn genom aflålet Cirkulär anmodat Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i samtlige Länen, att vid sjöfartens begynnelse innevarande år inkomma med reqvisition å de qvantiteter silfvermynt al de lägre valörerne, hvilka då ansåges behöfliga för de vid Landt-Ränterierne förekommande liqvider och vexlingar, skulle gå i författning derom, alt jemväl dessförinnan från och med detta års början, så vidt förstärk - Pu Depositråkning i Banken innestdende medel. 36 ningar af Landt-Ränteri-kassorne då kunde erfordras eller vexling af förslitna småsedlar från Länen begärdes, någon del af berörda förstärkningsoch vexlingsrnedel blefvé i silfvermynt af meranärfinde valörer till orterne afsäud. §• 43. På Räkningar i Depositions-Äfdelnirigen innestodo den 30 Juni 1847 följande belopp, emottagne på grund af 143 §. uti då gällande Banko-Reglemente: Uukater. R:dr Banko. i:sta Klassen: Medel, som bero af Bankens egen Styrelses disposition —>— 90,231: 3. — 2:dra Klassen: Äldre Creditiv eller förlag utaf Banken 4,531,267: 6. 3. 3:dje Klassen: - Staten samt dess allmänna Verk och Kassor tillhörande medel 676. 2,102,029: 39. 4. 4:de, Klassen: Medel, tillhörandede under Stockholms Stads styrelse lydande Embetsverk och Kassor, jemte åtskilliga allmänna Inrättningar, Välgörenhetsanstalter, Konkursmassor m. fl 1,812,288: 12. 19. 5:te Klassen:
Nio 44* 5 afgifterne derå för alla åren inbetaide; samt en del åter, till et.t sammantaget värde af R:dr 168,000, (hitom Murar och Tomter) försäkrade uti Phoenix-Compagniet i London; att ehuru Skulden blifvit till hälften förminskad, säkerheten uti Egendomarne, genom tillbyggnader ecb förbättringar, skall vara ökad med ett värde af R:dr 32,i5a, sedan Skuld-förbindelsen afgafs; och att Stadens önskan är, att Bankens Inteckning finge dödas uti någre dels försålde, dels nedrifne Trädbyggnader, samt tilläfventyrs uti Sjöhamnen Klippan, hvaraf värdet är uppgifvet till 13,333; 16 sk.; hvaremot Inteckning uti 3:ne nj^byggda Tullhus af sten, hvilka förmälas hafva koslat R:dr 12,1 »3: 22 sk, och vara i Phoenix-Compagniet assecurerade för R:dr 6,000 (utom Murar och Tomter), kunde i dess ställe Banken erbjudas. Efter öfvervägande af hvad i ämnet upplyst och utredt . blifvit, får Banco-Utskottet i anledning af ifrågavarande Motion vördsamt meddela det yttrande: att då Götheborgs Stad icke velat begagna sig af de vid sista Riksdag medgifne, bär ofvan intagne, vilkor för ett lindrigare betalningssätt, samt äfven nu, vid yttrad önskan att dem tillgodonjuta, fastat förbehållet om 6 Bancc-Xätskottets Betänkande. Nio 44. uteslutande af de så länge omtvistade orden : en för alla och alla för en (Se Bih. till Riks-Stånd. Prot. 1828. 6 Sami. i Band. pag.
I likhet med hvad som redan eger rum i flere andra länder torde inom kort äfven hos oss komma att uppstå en kvinlig apotekarkår. Medicinalstyrelselsen har nämligen nu i denna af oss förut omordade sak hos k. m:t hemställt, att kvinna må, på målsmans begäran och med företeende af intyg, att hon efter aflagd godkänd examen kan erhålla anställning så- som elev å apotek, berättigas att vid något af statens allmänna läroverk aflägga sådan examen, som kräfves för uppflyttning till den klass vid läroverket, hvilken erfordras för manlig elevs anställning å apotek, samt att sålunda vitsordad kvinna må lika med yngling kunna antagas till elev å apotek samt efter fullgjord farmaeeutisk tjänstgöring och för apotekare stadgade kunskapsprof erhålla enahanda rättigheter, som tillkomma manliga farmaceuter. I fall, som vi anse oss ha skäl att hoppas, k. m:t biträder medicinalstyrelsens förslag, så blir dock reformens praktiska betydelse i närmaste hand beroende på apoteksinnehafvarnes villighet att mottaga kvinliga elever. Medicinalstyrelsen anser för sin del, att förslaget är förestafvadt af rättvisa och billighet, samt att tillämpningen af det samma icke bör medföra den minsta olägenhet för någon. Och må man då hoppas, att ej enskild motspänstighet skall lägga hinder i vägen. Kanske kunna vi inom ej allt för aflägsen framtid i våra spalter få presentera Sveriges första kvinliga apotekare. # Vår lagstiftning om iiktenskapsslcilnad, hvilken [fråga Idun nyligen hade på tal i samband med fru Wicksells föredrag, utgjorde ämne för diskussion vid ett sammanträde den 6 dennes i Lä- karesällskapets lokal, anordnad af » Föreningen för gift kvinnas eganderätt ». Mötet öppnades af byråchefen grefve Hamilton, som äfven utsågs till dess ordförande samt i några inledande ord påpekade betydelsen af hr Borgs nyligen inom riksdagen fallna motion om fattigvårdsnämdens rätt att i vissa fall förordna om äktenskapsskilnad.
För min del deremot anser jag, att den bör bibehållas, ty det torde enligt min tanke vara både lämpligt och behöfligt, att, sedan man omnämnt tiden för sammankomsten, man i sammanhang dermed äfven ur Grundlagen införer hvad som vid sammankomsten får enligt Grundlagen förhandlas. Detta hindrar ej att man i en sednare § söker närmare bestämma hvad som med R. o. Ad:ns gemensamma angelägenheter bör förstås. Frih. Palmstjerna, Hjalmar: Flera af Ståndets leda möter hafva visserligen ansett, att Gr. Mörners förslag vore för 100 .Deti 7 April e. m. tidigt väckt, men då jag i likhet nied Gr. Mörner tinner stadgandet derom, att R. o. Ad. hvart 3:dje år skall allmänt sammanträda, icke vara lämpligt, tager jag mig friheten förfäkta Gr. Mörners förslag. Jag anser, att man i afseende å R. o. Ad:ns blifvande sammankomster borde forst göra sig reda för beskaffenheten af de frågor, som dervid förekomma till behandling. Dessa frågor kunna, efter mitt förmenande, delas i tvenne klasser, nemi. dels sådana som vid hvarje sammankomst måste förekomma, af rent ekonomisk natur, och dels sådana, som mindre ofta förekomma, såsom ang:de förändringar i R. o. Ad:ns privilegier, försäljning af R. o. Adois fasta egendom och förändring af representationssättet m. m. Hvardera af dessa klasser skulle, i min tanke, bäst tillgodoses, om de erhölle siri särskilda form, så att de allmännaste och enklaste frågorna behandlades under en lätt och praktisk form, men deremot för de angelägnare bibehölles deri gamla formen, äfven om denna-förelölle något lung. Att deremot föreskrifva storartade sammankomster för smärre, ekonomiska frågor, torde icke vara fördelaktigt, ty intresset för dem torde icke vara synnerligen allmänt och en följd deraf blefve, att sammankomsten, hvarvid de skulle behandlas, blefve mindre talrikt besökt samt att derföre slumpen kunde komma att afgöra besluten. Det vore derföre bättre, om besluten i sådana frågor lättades af ett visst antal »fullmägtige».
– Hvilket då? frågar hon oskyldigt och snärtar hårdt till hästen, så att den genast slår in i galopp. Hon kan icke uppfatta hvad han svarar, bryr sig icke häller om det, utan ger hästen fria tyglar och flyger undan faran nyss med en segerstolt och tacksam känsla för att hon åter lyckats hålla deras hemlighet kvar i det bedårande utvecklingsskede, där en vindpust är nog att bryta en förtrollning, som likafullt vidtager i morgon och öfvermorgon igen, hvarje gång hon vågar hvila sin blick i hans eller lämna sin hand åt hans tryckning. Så redo de två framtidens lycka till mötes, medan backsluttningen blef bakom med kullerstenar och skäggiga granar, ekande efter hofslagen och susande obestämdt i alt högre tonarter för den starka middagsblåsten. Göktytan far igen som en slungad sten ner till sitt bo, och ett par feta hästflugor surra eftersinnande fram längs vägen, brummande öfver sitt undansluppna byte. IMPRESSIONISTEN. När man nu till dags talar om impressionister, förstår man gärna en del franska målare, som sträfva efter att i sin konst möjligast noggrant återgifva de intryck de erfarit vid åsynen af ett landskap, en person o. s. v., mera än själfva landskapet och personen. Långt tidigare än impressionismen fans till som skola, hade känsliga nervsystem sina starka förnimmelser och ha det ännu, utan att försöka ställa upp regler, efter hvilka andra, mindre subtila nervsträngar skola läras förnimma såsom de. Innan impressionismen kommit på modet som konstart, bodde vi en sommar, tre unge män, vid en badort och gåfvo oss sken af att sköta vår hälsa. Själen i vårt bolag var Sölfvermarck, känd under det förkortade namnet Marck af alla sina vänner, och det var egentligen de, som utgjorde hans värld. Den öfriga skapelsen låg honom tämligen litet om hjärtat. Han var den gladaste bland den tidens glada studenter, ett rent under af sorglöshet, gladt lynne och sjuklighet, galghumorist ex professo, sysselsatt med humaniora och sitt farliga hjärtlidande, som helt plötsligt lät hans friskt pulserande skämtåder stanna af, just när den flödade som ymnigast.
Då sjelfva stridsfrågan, som angick nödvändigheten af de gamla språkens studerande, såsom förnämsta bildningsmedlet redan i lärdoms-skolans lägsta klasser, nu genom lagstiftande magtens båda representanters sammanstämmande dom snart torde blifva afgjord, hade för mig och andra olika tänkande intet annat återstått, än att i tysthet afbida hvad erfarenheten, vid försökets an - 176 Dea 23 December. ställande, hade att säga; såvida nemi. valet emellan de båda stridiga åsigterna verkligen lemnats fritt åt föräldrar och målsmäm. Men om raan, för att åt andra bereda möjligheten af deras söners vetenskapliga bildning, utan ali de skola behöfva läsa latin och grekiska, betager mig, och de med mig lika tänkande, vår lika naturliga rätt, att i skolan se begagnade dessa samma språk, såsom våra söners första vetenskapliga bildningsmedel; så skulle derigenom ej allenast uppenbart våld varda utöfvadt emot öfvertygelse och naturlig rättvisa; utan äfven något helt annat blifva åvägabragdt, än hvad Ständerna afsett, då de yttrat den underd. önskan, att lärjunge må, på derom af målsman gjord anmälan, varda befriad från tvånget att läsa latin och grekiska. Jag föreslår således, all R. St. ville till K. M. framföra den underd. önskan, att genom en ny skol-ordning undervisningen vid rikets elementar-skolor måtte så ordnas, att likasom de föräldrar och målsmän, hvilka det åstunda, erhålla befrielse för deras barn från de gamla klassiska språkens studerande, eller upskof dermed till en mognare ålder, äfven åt de föräldrar och målsmän, som anse det vara af högsta nödvändighet, att deras barns skol-studier just med dessa språk taga deras början, uti de blifvande skolorna må dertill beredas tillfälle. Begärdes på bordet. Gr. Sparre, Erik, upläste en sålydande motion: Att Lagmansoch Kämners-rätternes indragning skulle föranleda tillökning i Hofrälternes göromål förutsågs redan då beslutet om indragningen hos Ständerne fattades. Tillökningen har likväl blifvit vida större än man då anade.
Med afseende å vigten deraf att 686 Dea 28 Februari e. m. denna centralfästning må kunna, utan allt för lång tidsutdrägt, sättas i det skick att den uppfyllde ändamålet med anläggningen, har K. M:t nu för dessa fästningsbvggnader begärt ett anslag af 200,000 rdr. Utskrt har deremot ansett det så mycket betänkligare att afvika från den ordning, man förut följt vid beviljande af anslag till denna fästning, som byggnadens fullbordan i allt fall fordrade en lång tid, och fästningen således måste genom tillfälliga anordningar sättas i försvarsbart skick, om sådant under tiden skulle af behofvet påkallas, och Utskit har af dessa skäl ansett sig kunna inskränka anslaget till 100,000 rdr. Man kan förklara, huru ett sådant åskådningssätt kunnat uppstå inom ett land, som egt en 50:årig fred och inom hvilket någon fiende, på ännu längre tid, ibke blifvit sedd. Man tror så lätt, hvad man lifligt önskar — och tror derför att vi allt framgent skola få åtnjuta fredens välsignelser. Men en nation, innerligt varm för fredens bevarande, får icke ställa så, att den kan tvingas köpa freden med nesa, om en vinningslysten ovän uppträder med pockande fordringar. Den nation, som invaggar sig i säkerhetens lugn, går förr eller sednare sin undergång till mötes, och jag vill för min del ej bidraga dertill att insöfva Svenska folket i ett så farligt lugn. Carlsborgs fästningsbyggnad har nu pågått i öfver 40 år. Den store fältherre, som beslutade dess uppbyggande, afsåg säkerligen icke att detta skulle blifva ett arbete på lediga stunder, utan han ansåg tvärtom, att det borde påskyndas så mycket som möjligt. Om vi få behålla freden, beror naturligtvis på Honom, som styrer folkens öden, men vi böra dock söka att bevara den genom att alltid vara beredda på kriget.
Ring! svarade Ukko och vände ryggen till, sålunda visande sitt förakt för qvinnokönet, representeradt af hans hustru. Mor Annika skyndade till fähuset. Der bredvid i sin höga rödmålade stapel hängde matklockan, hvars klara malmtoner genast ljödo ut öfver nejden. Vid deras klang slutades arbetet på skördeåkern, männen torkade svetten ur sina ansigten med skjortärmarne, qvinnorna jemkade sina dukar, och allesammans begåfvo sig upp längs ledet till gården. Om en stund vore de i stugan. Tysta och vördnadsfulla nalkades först alla den gamle, nickade halfskygt och stälde sig framför sina platser vid långbänkarne, som voro flyttade på ömse sidor om bordet. Ukko sjelf hade en stol vid bordets smala ända, »äiti»1 deremot satt nederst, sist på bänken. Närmast husbonden stod en tom stol. Men par vid par hade de fyra gifte sönerne tagit plats bredvid sina hustrur; den femte, en tjuguårig ljuslockig bondpojke satt och småskrattade under lugg, han plirade förnöjdt på en rödrosig piga, skyddad nere i skuggan för Ukkos blickar, och när han kom åt, kittlade han henne på hakan med ett rågax, en kurtis, som den tjocka flickan besvarade med att kasta halft ihjelklämda torrokaner rakt i ansigtet på sin beundrare. Sågs der eld i smedjan? frågade Ukko, vänd till sin äldste närvarande son, en mörkhyad man på några och fyrtio år. Inte, svarades honom från flere munnar. Har ingen sett till Ella? frågade gubben ånyo. Man skakade på hufvudet. Har han varit ute ända se'n i middags? ljöd ännu en gång gubbens röst. Farbror Ella gick upp på loftet strax på eftermiddagen, förklarade en liten flicka, som i spiseln stod och slickade gröten från slefven, och der klädde han sig och tvättade sotet utaf. Sedan gick han och tog en stor tulpan i trädgården, och med den gick han in i Toimilas hage, men hvart han se'n tog af, det vet jag inte, för jag måste rensa potatesåkern och hann inte gå efter längre.
Uti det för Artilleri-Staben nu utgående anslag, 4,200 R:dr, är förhöjning af Eders Kongl. Maj:t begärd med 2,200 R:dr, enligt det i Departements-rhefens betänkande framställda förslag och den deruti åberopade aflönings-stat; och hafva Rikets Ständer, som icke funnit något ali erinra vid de i slaten uppförda tillökningar, bifallit att anslaget för nämnde stab må med det äskade beloppet, 2,200 R:dr R:ml, förhöjas. 5:0. I sammanhang med pröfniugen af den i den Nådiga Propositionen äskade an slags-tillökning för Ofver-kommendants-expeditionen i Stockholm, hafva Rikets Ständer, enär staten för denna Expedition upptager rations-ersätlning för tjenste-hästar, funnit sig böia lill behandling företaga de af Eders Kongl. Maj:l, jemlikt Departementschefens betänkande, väckta frågor dels om förändring i grunderna för underhållet af tjenstehästar, der sädane enligt stat skola finnas, dels om ersättning för den, med skyldigheten att hafva sådana hästar, förknippade öfriga kostnad, såsom för stallhyra, hästarnes skötsel och skoning, stalleffekter m. m. Hvad försl angår frågan om tjenstehästarnes underhåll, är upplyst, all, för de Officerare, som skola vara med tjenstehästar försedde, en eller flere rationer, enligt nu gällande grunder, beräknas under lönen efter ett visst pris för hvarje ration, hvilket allmänneligen i slalerne finnes bestämdt till 180 R:dr, men vid Kronprinsens Hussarregemente lill blott 116 R:dr 50 öre R:mt.
Spannmål genom sådan myndighets försorg och under dess ansvar böra uppbäras och redovisas.” 2; §• ”Brännvinsbränningsoch Distillcringsrättigheten uti Stockholm, Götheborg och 938 Riksens Ständers Carlskrona bibehålies, hädanefter som hittills, uteslutande för Kongl. Majrts och Kronans räkning, men bör i Stockholm, så väl som redan länge i Götheborg varit verkstäldt, genom Auction till den mestbjudande, emot ärligt Arrende , upplåtas. Afslutandet af Contract, angående dessa Krono rättigheter jemte medlens uppbärande och indrifvande, torde böra tillkomma Riksens Höglofl. Ständers till Riksgälds-Contoirets förvaltning utsedde Herrar Fullmägtige; samt Kongl. Allmänna Magazins-Directionen till dem öfverlemna alla inventarier, behållningar, inrättningar och byggnader, som till Brännvinsbränning varit nyttjade eller inköpte.” 3. §, ”Inrättningens i Landet utestående fordringar, jemte öfrige tillgångar, hvilka icke kunna anses tillhöra Stats-Werket, böra genom Kongl. Allmänna Magazins-Directionens försorg indrifva? och i Riksens Ständers Bank, för Riksgälds-Contoirets räkning insättas ; men hvad sorn efter år och dag från utredningens början'skulle oindrifvet återstå, torde böra öfverlemnas jemte alla tillhörige Handlingar till bemälde Fullmägtige, likväl icke till större belopp, än att Inrättningens skuld tili Banken derigenom, så till kapital sorn ränta må varda till fullo betald,” 4-.S ”Förvaltningen al den sålunda inskränkta Magazins-Inrättningen torde i samman - Revisorers Berättelse. hang med Stats-Verket böra af Riksens Höglofl. Ständers Revisorer granskas.” 5. §. ”De medel som, på sätt 2 och 3 §. §. föreslå, kunna blifva, i Riksens Höglofl. Ständers Bank insatte på Riksgälds-Contoirets räkning, böra efter Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande användas, på sätt Riksens Höglofl.
Ej må Riksförsamlingens förseglade anordning å sistnämnde summa brytas, eller summan af fullmäktige i riksgäldskontoret utbetalas, förr än riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. § 64. R. F. § 60. Till Bevillningar räknas tulloch accismedlen, postmedlen, stämplade pappers afgiften, busbehofs-brännerimedlen, och hvad Riksförsamlingen dessutom serskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtager. Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, kunna ulan Riksförsamlingens samtycke förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen. Ej heller må Konungen statens inkomster förpakta, eller till vinning för Sig och kronan eller enskilde personer och korporationer, några monopolier fastställa. § 63. R. F. § 61. Alla utgifter, som Riksförsamlingen under de i föregående § nämnde titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp ny bevillning af Riksförsamlingen faststäld varder. § 66. R. F. § 64. Så väl rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omför mäldt är, under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. 61 Riksförsamlingen anslås, skola vara under Konungens disposition, att till de af Riksförsamlingen pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas. R. F. § 60. Dessa medel må icke annorlunda användas, än faststäldt blifvit; varande StatsRO. §50. rådets ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse derifrån ega rum, utan att till mora' 2' protokollet föreställning deremot göra samt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. § 67.
JVl:s omtanka väl långt i förväg, och anser jag önskningens utsträckning sä långt vara öfverflödig; ty vid della tillfälle kan det i alla fall icke undgå K. M:s uppmärksamhet, om ett vidsträcktare aftal skulle anses erforderligt. Ilr Rå felt: Då jag funnit så litet understöd för min mening, anhåller jag vördsamligeu, det betänk, måtte varda ålerremilteradt; på det att de förenade Litslen mätte komma i tillfälle att laga i närmare betraktande del förslag lill förändrad redaction, som af Ffih. Palmstjerna här blifvit framstäldt. Frih. Raab: Jag har begärt ordet, för att understödja Ilr R a fel Is mening; men jag kan icke se, att den på bättre sätt kan vinnas, än just genom det förslag, som Frih. Palmstjerna här afgifvit. Om lii’ Råfelt hade lika med mig genomläst Frih:s förslag, tror jag hell visst, att Hr Råfelt skulle hafva kommit till denna eonelusion. Jag tillstyrker sålunda, alt R. o. Åd. mätte antaga Frih. Palmsljernas förslag, och instämmer för öfrigt med Frih. Tersmeden tili anhållan, alt R. o. Ad. ville besluta att inbjuda de af RiksSt:n, som beliiuk. bifallit, att sig med R. o. Ad. i dess beslut förena. Dä nu öfverlägguingen förklarades fulländad, yttrade II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm., att han, innan propos. framställdes, af den anleda, alt Ilr Rosenblad yttrat, del hau förenade sig med Frih. Palmstjerna i begäran om återremiss, men Frih. Palmstjerna icke framställt uågon begäran om återremiss, vore föranlåten alt begära, det Hr Rosenblad måtte förklara, huruvida lian yrkade återremiss eller instämde i Frih. Palmsljernas mening, alt målet nu må definitivt afgöras. Ilr Rosenblad: I den händelse, att Frih. Palmstjerna sjelf icke har begärt återremiss, vill jag låta min mening förfalla och blott förena mig med Frilen i hvad han föreslagit.