Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter många allvarliga diskussioner, efter många tvister, förenade sig år 1834 de två förnämsta rivaliserandesällskapen till ett och » Lloyds Register of British and foreign shipping » utkom för första gången i den nu välbekanta formen, hvarvid samtidigt bildades en permanent komité af handlande, skeppsegare och assuradörer, hvars uppgift var att öfvervaka att registret i allt, som stod i samband med föreningen, skulle ordnas på den lämpligaste och mest liberala basis. Sålunda öfverlemnades för första gången klassi-fikationen af handelsfartyg till ett utskott, som representerade alla intressen, icke åt blott en sektion. En parlamentsledamot var den förste Chairtnan i detnykonstruerade Lloyds. Det är intressant att betrakta den britiska handelsmannens förhållanden på denna period af registrets tillvaro. År 1834 ansågs ett fartyg om 500 tons vara stort. Den väldiga proportionen af fartyg, bygda i kolonierna, är värd att uppmärksammas. Det behöfver knappast sägas, att hela denna tonnage var af trä, emedan något skepp af jern icke synes i registret förr än 1837. Redan så tidigt som 1834 insåg man vigten af att hålla träfartyg torra under det att de bygdes och ett extra år lades tiU deras klass, förutsatt att de blifvit bygda under ett ordentligt tak och tolf månader • användts till deras bygnad. Att föreningens inflytande på konstruktionen af skepp var ofantlig, behöfver icke sägas. Före offentliggörandet af Lloyd ’ s regler för klassifikationen af fartyg voro de teoretiska reglerna för skeppsarkitektur föga kända. Skeppsbyggmästarne bygde ofta goda fartyg, men leddes sällan af vetenskapliga regler.
Mitt förslag var nemi., att det skulle stadgas, om han upfyllt sina åligganden-, — upfyllt sina åligganden d. v. s. tjensteåliiiganden, och derom skall väl utaf handlingarne kunna visas, huruvida del varit till belåtenhet eller icke, ty om det varit till obelåtenhet, så skall det väl i prot. kunna synas alt betydligare erinringar eller anmärkntr för tjenstefel framställts emot tjenstemanen, och blott i sådan händelse skulle det kunna komma i fråga, huruvida han kunde erhålla pension eller icke. Men om icke något sådant kunde företes, så vore han naturligtvis försäkrad om sin ovilkorliga rätt och kunde bevisa sin rätt lili pension. Jag tror icke att något missbruk eller någon olägenhet af ett sådant stadgande skulle kunna upkomma, och del har ända från 177!), fastän på olika sätt uttryckt, varit intagit i instruktionen för Ridd.Direkt. Jag ser icke något skäl hvarföre man skulle borttaga detta, och det var egenteligen derföre, sedan jag hört upläsas 1779 års beslut, som jag föreslog att man i det stadgande, som nu är i fråga att antagas, ulan åberopande af 1779 års beslut, skulle inlaga dessa ord. Delta beslut af 1779 har förut i de hittills gällande stadganden som naturligtvis måste af de nuvarande tjenstemännen kunna såsom en rättighet åberopas, varit infördt. Nu utesluter man det, och 10* 148 Den 26 Maj. då anser jag att man likväl bör bibehålla denna i alla reglementen intagna klausul, hvilken jag icke någonsin funnit föranleda till någon olägenhet. Frih. Cederström: I hvad Frih. Stjernstedt sednast yttrat, ber jag att få förena mig. Jag skulle tro del icke föranleda till mycken skiljaktighet i propostn om den af mig först yrkade redaktionen, att nemi. pension måtte Riddarh.
I det fall, att, om Gäldenären icke njutit full afträdesförmån, utan brist återstår, hvarföre hau Ihag-Tjtsliciftets Betänkanden. '561 Ilan ej kan redovisa, må han ej beklaga sig, öm han lika med andra till sitt obestånd vållande Gäldenärer, derföre bysättes. Men Lagen w lernnar honom tillfälle att befria sig derifrån, <öeh att tillgodonjuta den fördel, som honom i öch för olyckan blifvit förunnad, om han anskaffar betalning för det belopp, hvarföre han blifvit bysatt. Utskottet lian ej dela den föreiställning, att bysättningen likafullt skulle fortfafara, och att det berodde på -Borgenären att afräkna betalningen på den odelda fordringsbristen» ‘Ofelbart måste det vara Gäidenärens rätt, att förvärfva sig personliga friheten genom afbör% dande af sin bysättnipgsgilda skuld. Om hatt. vid Cessionen ägt den tillgång, häri nu erbjuder, för att fylla den brist, lian ej kunnat rer dovisa, genom den skada han haft af den lidTta olyckan; så hade full afträdesförmån blifvit honom förunnad, och, om det lyckas honörn, at sedermera anskaffa denna fyllnad, lärer han icke kunna betraktas i annat eller sämre ^kick. Utskottet anser detta så klart, att något missförstånd om Lagens mening i den delen ej kan befaras. Genom det yttrande, Utskottet sålunda afgifvit, förfaller all pröfning af det särskilda förslag, söm jämväl finnes vara gjordt, att en olycklig Gäldenär skulle böra njuta full befrielse för hälften af hvad han genom olyckan förlorat. HVad åter angar änmärkningarne emot sednare delen af 1 §., sorn innehåller, att, om Gäldehären åsamkat sig ny gäld sedan olyckan riBihang till Rihs-St.
Anckarsvärds nu gjorda anmärkning, men får erinra, att jag endast velat upplysa, huru saken ansetts i Krigshofrätten, der mål af ifrågavar. beskaffenhet verkligen flera gånger förekommit. Frih. von Döbeln, Napoleon: Min tanke är, att antingen mål af ifrågavar. beskaffenhet behandlas af civi lael ler krigs-domstolar, så äro domstolarne jäfvige; ty målen röra dels civila och dels militära personer. Detta är allt hvad jag i detta ämne velat yttra. Upplästes K. M:s nyss ankomna nåd. skrifvelse af förliden gårdag, ang:de en med den föreslagna förändrade organisationen af Statsrådet gemenskap ägande fråga. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har icke hört någon af R. o. Ad:s ledamöter begära K. M:s nyss upplästa nådiga skrifvelse på bordet, och tager mig derföre friheten hemställa, huruvida icke det H. Ståndet behagade genast remittera densamma till StatsUtsk.; anhållande jag att Hr Landtm, derå ville meddela proposition. Frih. Hamilton, Hugo, förenade sig nied Gr. Horn. Den K. skrifvelsen blef derefter remitterad till StatsUtskottet. Tili Dea »8 Mars f. m. Till Allm. Besvärs-och Ekon.Utsk. remitterades Hr Bergenstråles, Claes Gabriel, den 7 dennes f. 111. på bordet lagda motion, om inskränkning i gesällvandringarna. Föredrogs ånyo Ilr Bergenstråles, Claes Gabriel, den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion, om förändring i tiden för väglagning. Hr von Heyne, Georg: Jag bar alltid baft den öfvertygelse, att hvarje förändring, som åsyftas, bör af behofvet vara påkallad; och nu anser jag, att. en förändrad lid, i stället för den som vid 1818 eller i8a3 års riksdag bestämdes, för väglagning icke är behöflig.
Finska Sockerbruket hafva, så vidt jag kanner, upphört med till*e t verkning, hvarigenom Sockerimporten från Stockholm blifvit liflig och sorn märkeiigeq skulle ökas om äfven hvad Socker och Sirup angar nedsättning af Finska tullen å desse varor kunde utverkas. Skulle nu genom en hämmad handelscommunication med Finland hvarken Jern, Kläde eller Socker mera tagas från Sverige, skulle äfven den af dep värde Talaren framställde grundsats godkännas, att utländska fabrikater till Sverige bor; de få införa om de kunna afyttras till bättre pris än de Svenska, en grundsats alldeles stridande mot den sorn blifvit yrkad i afseende å Finska handeln, och hvars tillämpning vore än mindre förmånlig, emedan här är fråga icke om rå utan förädlad vahras införande, sg blefve följden deraf Fabrikernes undergång och Sfädtrnes aftynande; och sorn Svenske Landtinanden ej har annan afsättning för åkerbrukets och ladugårdens alster, än väre egne städer så skulle genom sädaue emot Städerneg interesse vidtagne åtgärder t-andtmannen sjelf slutligen ekla deras ahyning och undergång. Med åberopande af den värde Talarens egen träffande liknelse i ett annat ämne vågar jag derföre erinra att om Samhällskroppen skall bestå böra lemmarne icke genom ensidige å~. sigter afundas hvarandras fördelar, emedan de bero af hvarandra och fördelarne efter en fullständig calcul äro gemensamme, under ledning och jemkning af en vis och omsorgsfull Styrelse. Dm 7 April e. m. ng Äfven oaktadt de klokaste beräkningar kunna införselförbud eller sorn leder till detsamma hög tull skida det land, hvars iotere^ Se man dermed åsyftat. Så har det inträffat genom den förhöjde tullen å Finsk Spanmål. Denna product, som i Sverige småningom i den grad fallit-, att den i Finland de sednare åren gällt t å 3 R;dr Banco mera än härstädes hade med tillägg af fragt äfven tullfritt ej med förmån kunnat h i t töras.
Just i dessa dagar äro förslag till nya stater uprättade och till K. M:t insända, och dessa stater uptaga 60,000 Rdr mera än de gamla. En talare har anmärkt, att Postverket icke torde hafva ondt om penningar, emedan man vet, att det eger fonder och köper obligationer. Det är redan uplyst, huru härmed förhåller sig; dessa tönder äro dels assuransmedel för rekommenderade bref, dels medel för inköp af ångbåtar ra. m. Hvad beträffar Gr. Mörners anm. om linierna, så är det gifvet, att sådana finnas, der korrespondensen är ganska obetydlig, men man måste se på det liela och betrakta saken i sitt sammanhang. För öfrigt går posten numera alltid med jernväg eller ångbåt, der sådant låter sig göra. Jag skall icke längre uppehålla R. o. A., utan anhåller blott om bifall till Betänkrt. Februari. t'55 ITr von Ehrenheim, Pehr Jakob: Genom den utred ning. sorn Hr Chefen för EimmsDepantet gifvit frågan, har jag väl blifvit öfvertygad att nedsiitlning i porto från 12 till 10 öre icke för det närvule kan ske, men nödgas deremot fortfarande betvifla lämpligheten af den föreslagna nedsättningen i enkla brefvigten från 3,tio till 3 ort. Denna ålgård, sorn, enligt hvad Hr FinansMinistern sjelf antagit, blott skulle medföra någon, men ej betydlig tillökning i Postverkets inkomster, skulle beröfva den brefskrifvaude allmänheten en förmån, hvaraf den nu är i besittning och sorn, likasom hvarje förmån, som, om jag så får yttra mig, kommer hem till ett hvar enskild, ej är så ringa, som den vid första påseendet vill synas. Ringa, sorn Postverkets vinst alltid skulle blifva, skall allmänheten ännu mera förminska den genom att, heldre än att erlägga dubbel afgift, underkasta sig obehaget att begagna ett tunnt och dåligt papper.
Banco eiler 4 Rdr, Rgs. för hvarje Silfver Specie, enligt den med afseende å slagskattens beräkning i myntet af Kongl, iMajrt och Rikets Ständer förändrade it>(>4 åis myntfot; och 3:o alt Rikets Ständer i öfiigt höra bos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, dels ätt ofvan foresfagne stadgande meddelas lill allmänhetens kännedom i den knngöielse, sonr i Nåder kommer alt utfärdas angående upphäfvande af del medelst Kongl, kungörelsen den iS Murs 1818 tillsuiinheten tillkännagifne beslut, om inskränkning i ut vekl ingen af Silfver Blot Bankens transportsedlar, dels oek att i sammanhang härmed nödige föreskrifter meddelas ej mindre för liqvi falioner, enskilda emelian, efter enahanda grund, som föi skatternas utgörande stadgad är, ulan jemväl för debitering och uppbörd af afla slugs Kronans räntor, så att Rikets Ständers ofvanberörde stadgande må efter ordalydelsen blifva tillämpadl och all farhåga för skatteförhöjning genom realisationen såmedelst undanröjd. Och skulle de reSpective Medståuden vördsamt och vänligen in bjus das att i Boude-Slåudets Beslut sig förena. Troi. Vt Jr. den 25 Julii i$3£. S. D. Föredrogs ånyo Banco Utskottets Utlåtande N:o 17, \ anleda ning al de inom Riks-Siån leo gjoule, uti Utskottet 1 erni.terade anmärk® Jiiugar vid dess undertro <S afgifne Betänkande, angående Bankens öppnande till utvexling al Silfver, i sammanhang hvarmed alvert tog os i öfvervägande Högloflig*: Riddelskåpets och Adelns samt Hedervärda Bonde-Ståndets i anledning af sanlin v
Man frågar sig om folket efter hafskusten är en kraftlösare stam än dem som bo in i landet, men så är ingalunda förhållandet. Kring de nyss omnämnda vattendragen äro stora slättbygder, hvari större och mägtigare kommuner uppstått. Men hela hafskusten utgöres af ett skrofligt bergland, der små socknar bildat sig i de trånga dälderne. Det är derföre orimligt att af dessa små samhällen vänta sådana djerfva företag hvari de mägtigare församlingarne inlåtit sig. Dertill kommer att alla dessa små kommuner äro af skjutsväsendet ganska tungt belastade. Landshöfdingeembetenas åtgärder för den stora farvägens omläggning hafva derföre blifvit mötta med modlöshet och afslag. Det är icke ovanligt, då man talar om saken med inflytelserika män i bufvudstaden, att mötas af det svaret: den der norrländska landsvägen är ju, om ej precist öfverflödig, likväl en af de minst angelägna bland rikets vägar; ty norrländningens landsväg går ju i de blåa böljor längs hela Bottniska viken. “Norrländningen behöfver ingen jernväg1*, säger Jernvägskommittéen, “ty Östersjön är Norrlands egentliga stambana; Landshöfding Widmai-k, har sagt så sjelf*1 “Norrland behöfver allsingen omläggning af sin landsväg**, ropa andra; “ty Östersjön är dess egentliga landsväg.“ Behöfver jag då ur Landskanslierne framdraga dagböckerna för att visa den ofantliga mängd af resande, som färdas landsvägen upp åt Noi’rland framförallt under de 6 månader då hafvet är stängdt, men äfven under den tid då ångfarten är i full gång? Och månne de tusentals Norrlandslass, som vi träffa dels i huf - Motioner i Preste-Ståndet 1862. 145 i hufvudstaden dels på. marknaderne i Upsala, Sala och Hedemora hafva midt i vintren kommit dit sjöledes? Uppbudas ej allmogen kring hela provinser att på fasta landbacken skjutsa den ena båtsmanstransporten efter den andra?
Biskoparne skola vidare deltaga i Domkapitlens göromål; hafva uppsigt öfver gymnasier och skolor, lärare och lärjungar; »en gång om året visitera så många församlingar, som möjligt är»; samt »årligen» hålla presteraöte både med kyrkoherdar och kapellaner. Det torde icke kunna nekas, att den verkningskrets, som sålunda blifvit biskoparne anvisad, är lika vigtig, som vidsträckt och, utan annan ledning än den kyrkostadgarne sålunda lemna, skulle man svårligen kunna fatta huru det är möjligt att ifrågasätta borttagande af embetsmän med en så ingripande, så mångsidig, samt rätt och nitiskt utöfvad, så aktningsbjudande och välgörande verksamhet, helst då man knappt nog tror sig behöfva att sätta något annat i stället, utan antingen vill åt tre biskopar öfverlemna hvad hittills varit ät tolf uppdraget eller ock anser bisko ps-göromålen kunna, nära nog som en bisak, öfverlennäs åt de af andra göromål ganska mycket upptagna domprostarne. Men ett är hvad institutionen en gång varit samt hvad den kunde och borde vara, ett annat hvad erfarenheten lärer om det skick, den under tidens fortgång antagit och efter hvilket den 4 Allm. Besa.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 489. Bii rätteligen lärer bedömas. Vid den tid Kyrkolagen skrefs funnos ännu eller lefde i mannaminne inom vårt land biskopar, lios hvilka Sveriges folk står i djup tacksamhetsskuld för hvad de med kraftigt nit och oförtröttad verksamhet uträttat för kyrkotukt och ordning, för läroverken och icke minst för folkundervisningen. Kyrkolagens stränga fordringar på en biskops verksamhet hade då en motsvarighet i verkligheten; och om mensklig bristfällighet icke äfven den tiden lät anledningar till klander emot biskoparne uteblifva, khndé dock klandret icke drabba sjelfva institutionen, så länge goda verkningar af denna aldrig saknades. Annorlunda måste det dock blifva i samma mån biskoparne läto sig dragas från sitt egentliga kail och visade sig företrädesvis egna tid och krafter, icke åt hvad deras embeten förnämligast tillhörde, utan åt ett för detsamma främmande uppdrag, som blifvit med biskops-embetet förenadt.
Lärjungarne och folket veta utan vidare förklaring, hvem „denna verldens furste“ (Jalkut Rubeni fol. 10; jemför Joh. 14, 30; 16, 11; 2 Cor. 4, 4) är, hvars dom stundar; hvad det vill säga, att „himlarnes rike“ är kommet hardt när; hvilken skilnaden är mellan hades, dit före domen alla döde samlats, och gehenna, dit efter domen alla orättfärdige skola kastas 37; de känna betydelsen af orden „troner“, „herradömen“, „väldigheter“, „magter“ o. s. v. 38; de veta, att englarne, som syndade i erkefadrens Jareds dagar (Henoch 16), icke äro samma väsen som demonerna, ty de förre äro bundne med mörkrets kedjor i tartaren (Jud. 1, 6; 2 Petr. 2, 4), medan de sednare intill domen förblifva fria, och med sin furste Beelzebub hafva „välde i luften“ (Eph. 2, 2) samt magt att fara i menniskors kroppar 39, allt läror, till hvilka icke finnes spår i gamla testamentets skrifter, utan som genom föredragen i synagogorna och böcker sådane som Henoch måste blifvit gjorda allmänna bland folket. I den rabbinska afhandlingen Pesikta Rabbathi meddelas följande messianska tradition: „Satan frågade verldens herre: „hvad är det för ett ljus, som är förborgadt under herrlighetens tron? Gud svarade: kom och se!“ När Satan trädt närmare, föll han förskräckt på sitt ansigte, utropande: „denne är det, som skall störta mig och hedningarne i hel„vetet enligt Esaias profetia (25, 8): han skall för evigt uppsluka döden“. – Vid denna tid skola hedningarne fråga: „verldens herre! hur heter han, i hvars väld du skall gifva oss, och af hvad slag skall hans verksamhet blifva?“ Gud svarade: „Messias, hvars namn är Min Rättfärdighet, han skall blifva sitt folks frälsare.
Kungörelsen den i3 October 1785 md blifva genom en ny Författning vpplifvade, blefvo, uppå gjorde propositioner, af Ridderskapet och Adeln gillade* 5: te Punkten : Angående, en säkrare controll, i afseende på de från ett Post Contoir till ett annat afgående Bref. Herr Hjerta: Jag tillstyrker, att denna punkt måtte afslås. Jag tror nemligen för min del, att den deruti föreslagna tillsyn'af Landshöfdingarne visserligen icke kunde hafva de svåra följder, som en och annan befarat; men jag är öfvertygäd, att den icke skulle tjena till någor, och detta i synnerhet, då moderationen å portoafgiften blifvit som jrg tror, på goda grunder, ännu bibehållen. Det är gifvet, att förevarande punkt tillkommit i sammanhang med tillstyrkandet angående moderationens afakaffande, och den skulle också blott då kunna medföra någon controll. Men controllen är otjenlig på mångå sätt, och skullesåsom BondeStåndet rätteligen trott, öka resekostnaderne för Herrar Landshöfdingar, och kanske Ridd. 0. Ad, Prof. IX Band. Usla Afd. 17. 258 Den I* Oclober J. ml vålla, att desse kostnader framdeles inkastades på PostCassan, och följaktligen på den brefskrifvande Allmänheten, Herr Tham: Jag har förut haft äran förklara,' att det visserligen är likgiltigt; om den förevarande punkten antages eller afslås, ty i alla händelser kommer den att förfalla; men jag vill anmärka, att fruktan för Eandshöfdingarnes resekostnad icke bör föranleda afslaget, ty desse Embetsman hafva resekostnads.ersättning å lön sig anslagen. Herr Grejven och LandtMar skalken hemStällde om Ridderskapet och Adeln behagade gilla 51te Punkten. Ropades Nej.
Då det nu likvisst blifvit upplyst, att del funnits domare, som ansett, att förut gällande kontrakter, — ty äktenskapet har dock egenskap af kontrakt, — kunna blifva upphäfda genom en sednare stiftad lag, så är visserligen en förklaring i denna punkt af nöden; och jag kan derföre, för min del, icke annat än tillstyrka bifall lill Utsk:s betänk., såsom väl betänkt. Gr. Sparre, Erik: Jag vill till en början taga mig friheten erinra R. o. Ad., alt jag för min del icke yrkat ^hvarken afslag eller bifall till detta betänk. Uppmanad af Hr Akerman att redogöra för anlednm, hvarföre jag icke yttrat mig öfver betänk., har jag här redogjort för min åsigt. Jag öfverlemnar åt R. o. Ad. alt bedöma frågan, men jag anser mig ej böra hvarken tilldler afstyrka försteget. Jag har yttrat hvad jag ansåg vara prin? Den 9 Fe b mari f. ni. 379 cip i denna fråga och att, emedan jag ansåg detta betänk, icke vara konsequent, jag ej velat tillstyrka detsamma, men jag vill alldeles icke söka att i någon mån verka på R. och Ad:s beslut, som jag i alla fall icke tror mig kunna genom mina yttranden bestämma. I anledn. af Hr Åkermans sednare anmärkmr, vill jag ytterligare genmäla några ord. Hr Akerman har sagt, att han vill lemna ä sido mina deduktioner och hålla sig till det praktiska. Hr Akerman yttrade då såsom stöd för sin mening, att hustru redan under äktenskapet är ägare af en viss andel i boet; att hustruns underskrift erfordras å skuldebref; ali hennes giftorätt må kunna angripas för mannens skulder. Antingen har jag misstagit mig (och sannolikt har jag det, när en sådan jurist är af motsatt mening) eller ock stadgar vår lag uttryckligen att hustruns underskrift icke erfordras, för att hustruns giftorätt skall kunna tagas i mät till gäldens betalande. Jag har deremot också anfört några praktiska resultater, för att styrka min yttrade åsigt. I en familj dör mannen. Emellan honom och hustrun delas boet efter den gamla lagen.
Konungen finner att denne person är så utmärkt, att Han utnämner honom till fältmarskalk. Vi må tänka oss, att denne fältmarskalk räddar sitt fädernesland och att Konungen derefter uphöjer honom i adeligt stånd lian infinner sig inför Riddarh.Utsk. för att uttaga polett; Utsk:t, skulle då möjligen svara: »Ni, min herre, har icke vunnit edra sporrar på Upsala gator och kan således icke beviljas inträde uti en så aktningsbjudande församling, som denna, hvilken oblandad måste bestå af f. d. studenter.» Gral har ytterligare ordat om »det murkna skalet.» Jag vill ogerna begagna ett så ohöfligt uttryck, som »nmrket.» då jag yttrar mig om sjelfva kärnan, hvilken jag tror, snarare än skalet, kan synas något vissen. Friska upp denna kärna med litet ridderlighet och fosterlandskänsla, så tror jag att R. o. Ad. skall kunna ännu motse en ärofull framtid och, då vi uphöra såsom RiksStånd, qvarstå i tacksamt minne hos Svenska nationen. Uppå de af mig nu anförda skäl anhåller jag om bifall till Riddarh.Utsk:ts förev:de Utlåt. Gr. Björnstjerna: Jag kan endast beklaga att Hr Ehren hoff icke behagat läsa min motion; deri står alldeles icke, att studentexamen skall utgöra något uteslutande vilkor för säte och stämma Deli 7 Mars. 31 3. Riddarhuset; dertill föreslås antingen studentexamen eller Kongl, fullmakt. Då den der fältmarskalken troligen har Kongl, fullmakt och säkerligen samma inkomster sorn en komminister, eller 10 00 rdr rint årligen, vinner han ju inträde här efter håda de af mig föreslagna nya §§ och dermed är det slut med historien om den fältmarskalken. Att R. o. Ad. besitter de egenskaper, som Hr Ehrenhoff önskat att de skulle hafva, det har jag redan medgifvit. Derom torde alltså ieke vidare behöfva ordas. Hvad derefter beträffar Frih.
St. för det närvarande föreslå beviljandet af ett årligt anslag af de i första rummet äskade 42>ooo R:dr, för att användas till den af behofvet så högt och så länge påkallade löneförhöjning för Lärare vid ElementarLäroverken , hvarigenom densamma, till dessa sistnämndes hufvudsakliga båtnad, genast kunde verkställas; och har E. K. M. så mycket mera tillförsett Sig Rikets Ständers beredvilligBihang t. R. S;s Prot. 10••de Sami• 65 514 ExpUt sk. Fårslag till uml. Skrif v. N:o 216. hefc, att detta anslag af 42,000 R:dr årligen,eller 7000 Tunnor Spannmål ä 6 R:dr Tunnan beräknade, bevilja, som detsamma blefve oberoende af de ifrågasatta förändringarne i Läromethoder och i ElementarLäroverkens organisation, helst Lärarepersonalen i alla fall komme att blifva nära densamma som förut, och E. K. M. derigenom skulle komma i tillfälle att bereda upphörandet af den både för Undervisnings-verket och Presterskapet i allmänhet så menliga beräkningen af dubbla tjensteår. För öfrigt, hvad angår Comitens underdåniga förslag rörande nödvändigheten deraf, att till en början nuvarande Professors-lönerne vid Upsala Universitet, der de högsta utgöra 215 Tunnor hvardera, åtminstone måtte bringas till likhet med dem i Lund, som utgöras af 3oo Tunnor; så, ehuru E. K. M. funnit detta behof, såsom egande närmaste sammanhang med det förenämnda, vara lika nära förtjent af Rikets Ständers omtanka, har E. K. M. dock endast velat, med öfverlemnande af Comitens underdåniga framställningar så väl härom, som rörande de öfriga behofven ej mindre för Universitetens, än Tillämpnings-Scholornas fullkomnande, i Nåder hemställa, om icke R. St. skulle finna lämpligt, att, för ett småningom beredande af dessa ändamål, till E. K.