Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Du skall ej sörja mig mycket, » sade hon, » jag har ej varit, sådan jag bort vara; men innan jag dör, måste jag tacka dig därför, att du alltid varit så god! » Hon lade armarne om hans hals och drog honom tätt intill sig. Han lösgjorde sig sakta ur hennes omfamning. » Säg icke så, » mumlade han doft. » Jag var ej en passande hustru för dig, » sade hon och tog hans hand. » Jag förstod ist det redan, då vi voro förlofvade, men jag älskade dig, och jag kunde ej låta dig gå bort. Och jag tänkte, att din kärlek skulle ha öfverseende med mig. Då du ville inviga mig i dina intressen, blef jag rädd. Jag förstod så föga ditt arbete, och jag af skydde det, därför att det drog dig bort från mig; jag ville rå om dig alldeles ensam. Det var orätt, jag borde försökt att förstå dig bättre, och jag har velat det sedan. » Det låg en förebråelse i dessa ord, en ofrivillig påminnelse om alla de gånger hon försökt att närma sig honom och blifvit tillbakastött. Han kände förebråelsen, hans blick hvilade med ett smärtsamt uttryck på mattan framför hans fötter, och han besvarade ej hennes handtryckning. » Men du har alltid varit god, » fortfor hon efter en stund, » äfven sedan du upphört att älska mig, var du god — och trofast, » tilllade hon sakta, » jag tackar dig! » Han lösgjorde sin hand med en hastig rö- relse. » Försök att sofva, » sade han nästan hårdt, » du tröttar ut dig, du talar för mycket. » » Jag kan ej sofva, » svarade hon, » och tiden är så kort. Låt mig få hålla din hand! » Hennes stämma ljöd matt, och en hes hosta följde på orden. Han räckte henne handen och frågade oroligt: » Kan jag göra något för dig? » » Ingenting, » svarade hon. » Jag har det så godt. då du sitter här! » Hon såg på honom med ett drömmande uttryck i ögonen; så småningom spred sig en svag rodnad öfver hennes kinder, och hon sade mycket sakta: » Jag har så ofta längtat att få kyssa dig; säg, får j a g? » Han blef blek och vände bort hufvudet.
Jag har derföre, med åsidosättande af allt anspråk, att i sådane ämnen göra mitt omdöme gällande, trott min pligt böra inskränkas derhän, att till svar på den Kongl. Propositionen förklara, om tillgåhgar funnos eller icke för de fordrade anslagen. I detta afseende har jag redan yttrat, att medel verkeligen finnas, och jag har till summorna uppgifvit dem i en tryckt beräkning, som åtföljer StalsUtskottets Betänkande N:o 255, rörande de extra anslagen, utan att jag blifvit vederlagd med annat än klagande talesätt om den allmänna bristen. Men då Utskottet i förevarande fråga om de årliga anslagen för Försvarsverkets materiel sagt sig hafva nedsatt dessa med hänseende till de rundeligare extra anslagen för en gäng, torde det vara af nöden, att göra en sammanställning af begge dessa anslag, för att finna slutföljden. Konungen har till de extra anslagen för en gång begärt 3,5pi,ooo R:dr, och då härifrån afdragas i55,ooo R:dr för Casernoeh Sjukhusbyggnader, som särskildt upptagas, återstår 3,436,ooo R:dr, hvarpå Utskottet afprutat 616,000 R:dr, och, enligt det redan tryckta Betänkandet, endast tillstyrkt beviljandet af 2,820,000 R:dr. Om nu till denna nedsättning ytterligare lägges den Ut - 3io Den 8 October f. m. skottet tillstyrkt i det årliga anslaget af70,000 R:dr, hvilket på 5 år gör tillsammans 35o,ooo R:dr, så utgör hela nedsättningen i anslagen åt Försvarsverkets materiel till nästa Riksdag 966,000, eller nära 1 million R:dr. Enligt säkra underrättelser, som blifvit Utskottet meddelade, hafva förnödenheterna icke blifvit af Kongl. Maj:t högt upptagne, jemförelsevis till behofven. Tvärtom vet jag, att de, innan den Kongl. Propositionen afgafs, blefvo betydligen nedsatte, under vederbörandes förslags-beräkningar. En hvar lärer då kunna inse, i hvad skick
Majit ingifne underdåniga ansökningar, instämt i enahanda syftning med denna Rikets Ständers Skrifvelse och Hernösands Consistorium i frågan afgifvit underdånigt yttrande, har den i slutet af sisllidne år församlade Skol-revision, i sin underdåniga revisions-berättelse, yttrat: att de inom Hernösands Stift varande elementar-läroverk, det fullständiga i Hernösand, eller högre lärdomsskola!! och Gymnasium, jemte de högre iärdomsskolorne i Umeå, Frösö och Piteå, såsom grundläggande och förberedande en högre hildning, kunde för ändamålet anses tillräcklige, men ock, i anseende till de betydliga afslånden, behöfliga; att tillstyrkandet af den för Frösö skola gjorda underdåniga begäran kunde, i revisionens tanka, vara betänkligt, enär vid det förhållande, att Frösön vore belägen ungefär på lika afstånd med Umeå från Stifts-staden, men Pileå på nära dubbelt, och folkmängden i Norrbottens och än mer i Westerbottens Län betydligt öfverstege den i Jemtlands, det syntes, som skulle bifall till Frösö skolas utvidgning hafva till följd, att en lika utvidgning af Umeå och Piteå skolor ej kunde förvägras; och att obehöflighelen af en sådan tillökning utaf fullständiga läroverk i orter, så glest befolkade, sorn de ifråga va rande, snart skulle ådagaläggas genom det ringa antal lärjungar, som korinne att besöka dessa läroverk. Med afseende å allt delta och flere derjemte anförde skäl, ansåg revisionen sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga anhållan.
Af denna anledning har motionären, efter dertill af sina kommittenter erhållet uppdrag, fästat uppmärksamheten å följande omständigheter, nemligen: att strandegarne blifvit inlockade i det ifrågavarande arbetsföretaget förnämligast derigenom, att kostnaden derför, enligt det uppgjorda kostnadslörslaget, upptogs till 168.000 R:dr B:ko, men att verkliga kostnadssumman, såväl i anseende till prisstegring å arbetslöner och materialier, som äfven i följd af jordersättningar, hvilka antingen alldeles icke eller till ett alltför lågt belopp varit i kostnadsförslagct upptagne, kommc att stiga till ungefärligen 300,000 R:dr sagdo mynt; — att bomälde strandegare, hvilka, derest den ursprungliga kostnaden varit tillräcklig, kunnat hafva arbetet färdigt sednast under loppet af år 1858, nu deremot icke kunde medhinna att fullborda detsamma förrän vid den i kontraktet bestämda yttersta tidpunkt den 1 Oktober 1861, i följd hvaraf större delen af strandegarne icke förr än efter nämnde tid kunde komma i åtnjutande af de påräknade fördelarne utaf jordens odling; — att, i följd af sistnämnde förhållande, den uti Kongl. Kungörelserna den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 föreskrilna fördelning af den summa, för hvilken hvarje särskildt homman skulle ansvara, samt bestämmandet af det årliga inbetalningsbelopp, som för hvarje tunnland ny eller förbättrad jord bordo utgå, icke kunde ega rum förrän år 1862; — att då don för arbetet utsedda
St:r ansett det nu ifrågasatta ytterligare lånebidraget till fortsättning och fulländande af arbetena å Gefle-Dala-jernvägen endast böra meddelas under vilkor, att detsamma icke kommer att medföra någon vidare upoffring för det allmänna. I följd häraf, och under antagande att Staten icke skall komma att vidkännas högre kostnad, än proc. såsom ränta och andra utgifter för de medel, hvilka för Statens egna jern vägsbyggnader varda uplånta, borde ock denna räntefot skäligen bestämmas för ifrågav:de lån, så att genom den för detsamma fastställda räntans belopp full ersättning erkålles för den ränteutgift och öfriga kostnad, som måste af det allmänna erläggas för en motsvarande summa utaf de till statsbanornas anläggning i låneväg anskaffade medel; dock att genom ifrågav:de lån icke må föranledas någon tillökning af den summa, som Fullmäktige i Eiksg:sKont. enligt Rikets nu församlade Ständers beslut fått sig updraget att mot fonderade StatsObligationer uplåna för de under tiden intill nästa Riksdag förestående arbeten å Statens jern vägs byggnader. Anser sig E. o. Ad. icke nu på stående fot kunna vidtaga en sådan förändring, så anhåller jag, att skrifvelseförslaget må blifva till Utsk. återremitteradt. Frih. Cederström, Rud.: Vid behandlingen af ifrågav:de skrifvelseförslag inom ExpedisUtsk. yttrades verkligen af mig ungefär samma åsigt, som den af Hr Bildt nu uttalade, och hvilken jag fortfarande anser vara förtjent af upmärksamhet. Utsk. förmenade likväl skrifvelsen vinna i fullständighet genom införandet af det stycke, hvarom Hr Bildt nu sig yttrat under yrkande af dess utgående. Jag anser mig så mycket mera föranlåten att med Den 15 Januari. 29 honom häruti instämma, som detta förfaringssätt öfverensstämmer med Exped:sUtsk:s sedvanliga och af RiksStm beständigt godkända procedur, nemi. att för nödig korthet bemöda sig derom, att recit och motivering ej må innefatta annat eller mera, än som har direkt sammanhang med definitiva beslutet.
All verlden glömma! Afsked från Engsön84. Uti den minsta korg, Den allrastörsta sorg Jag här frambringar: Att jag skall resa bort! Ack, hur vår tid är kort På nöjets vingar! Bland Engsö ro och sång, Har mig all verldens bång Som drömmar varit: Bland tusenfaldt behag, En vecka som en dag Har här bortfarit. Dock, Svaghet, bort din kos: Där bör ju för hvar ros Bland törnen trälas. All sorg sin förmån har; Den, som från Engsö far, Kan lära själas. Glömskans Sällhet. Olyckligt är, ha lifligt minne Af förra tiders nöjsamhet. Du, glömskans natt! kom, hölj mitt sinne, Att jag, hvad nu är, endast vet! Den intet saknar, snart är nöjd; Det minsta lappri gör hans fröjd. Kom, kära Glömska! lär oss tycka, Att nu vår himmel visst är blid; Att tomma hjernor anstår lycka, Att nu är rätta hjeltars tid; Att aldrig Stockholm större fanns I sällhet, skönhet, ro och glans. På elden med de sanna skrifter, Som tala om de fordna dar! Hugg alla runor bort af grifter, – Att allting nu sin början tar! Ja, glöm vår forntids ädla ro! Hon var en dröm. – Låt oss det tro! Extractum Protocolli, ur vår Rådkammare. Till unga Författare. Vårt beslut må nu besinnas, Hur en Yngling vara bör: Han bör tiga, höra, minnas, Tänka först, ehvad han gör; Låta äldre folket tala, Tills han också tala lär! Unga tuppar, när de gala, Är det bara till besvär. Om unga Poeter. Jag må nu för Poeters flock Förskräckas i mitt hjerta: Mot mig med stort esprit och pock De allt sitt papper svärta! Men, när de söka mitt förfång, La faridondaine, faridondon, De kapunera Poesi, Biribi, A la façon de Barbarie, mon ami. Bord-Visor. Låt Skönhet skjuta låga, Låt Mars då göra gny! Statister må sig plåga; Parnassen må sig bry. Låt hvar på sällhet grunda: Hos oss man re’n är säll.
Och när det då framvisades för mor, syster och svåger, så fick unge John bannor för sitt slarf, sade Carnegie med sitt säfliga skotska tonfall. – Jag skulle velat se unge Johns min, när han fann testamentet och såg hur han låtit lura sig, utbrast Björnberg och smackade med läpparne. – Det har aldrig fallit honom in, hans första tanke var att bedja kära släkten om ursäkt, därför att han återigen slarfvat bort ett viktigt papper, och söta mor lät honom kyssa på hand och förlät honom i nåder. – Och han har ingen aning om att söta mor lurat honom? frågade Björnberg. – Ej den bittersta. John Hall tror aldrig, att någon skulle kunna lura honom, därtill har han en, alltför hög tanke om sin egen klokskap, och han vill dessutom aldrig tro någon människa om ondt. Han är mycket enfaldig, svarade Carnegie. – Däri håller jag fullkomligt med bror. Men ej därutinnan att han ej tror illa om folk. Mig har han alltid tilltrott all världens ondskap. Det är säkerligen någon, som intalat honom detta, och när han fått något väl intrumfadt i sin envisa skalle, så sitter det kvar till världens ände. Jag undrar, hvem som satt i honom allt detta sattyg om mig? – Det gjorde gubben, svarade Carnegie torrt. – Undrar för resten, hvad den där storljugaren Pehr Backman tutar honom i öronen? Han slinker ju jämt upp till Hallen numera. Han håller väl på med att svärta ner bror Carnegie. – Jag tror, inte, att jag är på tapeten. Det skulle John Hall icke tillåta. Jag tror, att de orera om de sköna konsterna och vetenskaperna, och jag förmodar, att den kanaljen Backman smickrar John Hall och ställer sig in hos honom med fagert snack, eftersom de på en gång blifvit så såta vänner. – Ja, ja, men den vänskapen är inte att skämta med, lita på det, bror Carnegie! Backman är ett slughufvud, och som han är rik på luftiga projekter, så passar han förbåldt väl tillsammans med den stollige John Hall. Det är bäst att se upp i tid, bror Carnegie. Jo, nog talas där om de sköna konsterna.
Den en a had e tagi t trädgården s tvinand e plantor, vattnad e oc h skött e dem, till s d e slogo ny a kraftig a skott; de n andr e had e valt å t si g de n gaml e lam e fiskargubbe n och hjälpt e hono m me d at t drag a han s no t i land, at t tjär a han s bå t o. s. v. En tredj e had e p å si n lot t tagi t torpa - rens moderlös a barn. E n fjärd e had e val t just si n ege n mamm a til l si n skyddslin g och ga f nog a ak t på, at t all t onödig t be - svär, all a sm å ledsamhete r skull e bespara s henne. Kort oc h godt, hel a hemme t va r fylld t af barnen s glad a ifve r at t tjän a oc h me d fri vilj a glad t uppoffr a si g fö r andra. » Gud välsign e ede r barnslig a kärle k oc h låte ede r f å glädj e i lifvet, » sad e Topeliu s djupt rörd, i de t ha n me d tårad e ögo n kysste dess a barn s blomstrand e kinder. Oc h inom si g tänkt e han: » Lyckliga föräldrar, lycklig a hem! » Att de t va r hans idé, so m d å buri t frukt, därpå tänkt e ha n icke. Här påträff a v i ännu e n sinnrik etagére, svenskt I hvarj e hem, dä r denn a id é vinne r fot - fäste oc h omhuldande, skal l ocks å samm a arbete, hvilke n kan svänga s omkrin g så, att des s samtliga sido r blifv a lät t tillgängliga och hvilken lycka väx a up p fö r ung a oc h gamla. därför ocks å använde s til l förvaringsställ e fö r uppslagsverk oc h dylikt. fl. Till biblioteksrumme t gränsar skalden s arbets - rum, et t a f d e minsta, i våninge n oc h til l si n För Idu n a f V. L i n d m a n. inredning ännu enklar e än de öfriga rummen.
M e d ö p p e n blick f ö r den andliga o c h lekamliga nöden åtnöjde hon sig icke m e d ett blott overksamt beklagande af densamma, n e j, h o n ställde sig i främsta ledet af dem, som arbetade på lindrande af nöden, o c h det icke blott den tillfälliga, utan till fortfarande hjälp för nödställda medmänniskor. S t o c k h o l m s allmänna skyddsförening, som i början af 1860-talet k o m till stånd under var nuvarande drottnings hägn. räknade grefvinnan P o s s e bland sina stiftarinnor o c h mest verksamma medlemmar. Sin befattning såsom ordförande i skyddskomitén inom J a k o b s o c h Johannes församling skötte h o n o c k m e d förkärlek, så länge hennes krafter tillät o det, liksom h o n länge var den ledande själen i sällskapet Fattiga barns vänner. M e d lifligt intresse omfattade h o n o c k tanken på bildandet af en hushållsskola för fattiga flickor, hvilken tanke då ännu låg, så att säga, i sin linda, men sedermera under årens l o p p vunnit allt mera beaktande o c h tillslutning. M e d sin klarseende blick insåg h o n genast, att bästa sättet att skvdda de fattiga flickorna för de faror, som särskildt l å g o i deras väg. var att bilda dem till dugliga o c h kunniga tjänarinnor. M å n g e n g å n g då h o n från sina fönster vid Kungsträdgården såg dessa halfvuxna fattiga flickor vandra sysslolösa omkring, kunde h o n m e d hjärtligaste deltagande utbrista: H v a d skall det väl blifva af d e m! O c h då hon. genom sin ställning i skyddsföreningen kom i tillfälle att blicka in i di ' fattigas hemlif o c h såg, huru mödrarna ofta släpade med det tyngsta arbete, m e d a n de uppväxande döttrarna tillbragte tiden med en virkning i handen, suckade hon bedröfVad: A c k, att de finge lära sig n å g o t nyttigare!
I öfrigt iagttages, att vid Landtmäteri-förrättningen å boställe kost och husrum till Landtmätare anses svara emot i/3 af det för hvarje fall i denna Taxa utsatte landtmäteriarfvode. ” Slutligen har Kongl. Majrt, genom Nådigt Bref den 30 Mars 1841, kungjordt genom Krigsoch Kammar-Collegiernes samt Stats-Contorets Gireulalie af den 29 Maj samma år, täckts förklara, att tills vidare och intill dess annorlunda kan varda i Nåder förordnadt, någon kostnads-ersättning icke kommer att af Kongl. Majit och Kronan vidkännas för andra Landtmäteri-förrättningar å nuvarande eller indragne militiae—boställen, än för sådane, hvilka, uppå ansökning af andra personer än innehafvare eller arrendatorer af militiaeboställen, varda af vederbörande Embetsmyndigheter, med stöd af gällande skiftesförfattningar, oundviklige ansedde och alltså till verkställighet föreskrifna, i hvilket fall kostnaden må, i öfverensstämmelse med hvad nu stadgadt finnes, genom Kongl. Stats-Contorets försorg utbetalas. Med afseende å hvad sålunda blifvit förordnadt, hafva Utskotten ej funnit grundadt skäl förekomma till motionens understödjande. Endast i det fall, att boställs-innehafvare sjelf begärt skiftet, åligger det honom att, lika med öfrige jordegare, deltaga i skiftes-förrättnings-kostnaderne; och det måste förutsättas, att icke någon boställs-innehafvare begär skifte, i händelse lian ej deraf kan påräkna en mot dessa kostnader svarande fördel. Den kostnad åter, boställshavare, i det fall skiftet blifvit af annan delegare i skifteslaget yrkad, får för nämnde förrättning vidkännas, utgör, enligt 19 § i 1834 års Landtmäteri-taxa, endast boställets andel i den för kost och husrum belöpande del af Landtmätarens arfvode.
En ensam liten kavaljer leker med sin hund i trädgården på andra sidan om slottet. Han saknar icke människornas sällskap, han har nog af Gourmand. Skrattande åt hundens krumsprång, springer han efter och håller djuret i svansen. – Men plötsligt stannar han i en ställning full af värdighet, rullar hotfullt med ögonen, lägger handen på hjärtat och deklamerar: Träd närmre, olycksman, som mig beröfvat har för evigt henne, som så hjärtligt kär mig var! Hunden träder verkligen några steg närmare och sätter sig, med svansen utsträckt i gräset och den röda tungan dallrande mellan tänderna i det halföppna gapet. Och den lille kavaljeren vänder sig till honom med smärtfylldt patos: Du mask, som trotsa djärfts min makt och låtit se, att du en hjälte var och dock förrädare, som vann min aktning först och sedan stal min ära! Nu skörde du din lön, ty nu är straffet nära! Gourmand, som hittills lyssnat uppmärksamt, infaller plötsligt, illa berörd af den deklamerandes hotfulla uppsyn: – Vaw! Wawaw! Då kommer det en vanvettig vrede öfver kung Kristian, och med händerna framsträckta kastar han sig öfver sin medspelare för att strypa honom. Men Gourmand, som instinktivt känner faran, flyktar med långa glada skutt och låter sin svans trotsigt vifta i luften. Från borggården hvirfla trummor, skalla fanfarer, rassla vapen. Den högtidliga akten är slut. Brandt återvänder med glittrande ögon och kinderna flammande af tillfredsställd praktlystnad, till sin post i konungens närmaste närhet. I det yttre af de två gemak, som för tillfället rymma Danmarks ambulerande utrikesministerium, sitter legationsrådet Sturz, skrifvande, vid ett provisoriskt bord, belastadt med handlingar. Flugorna surra näsvist omkring honom, hettan är tryckande och arbetet går trögt. Han stryker och stryker i sin skrifvelse. Som konstnär och poet är han kräsen i ordvalet, och i dag kan han icke finna de rätta uttrycken, hvarför han slutligen, i ett anfall af förtviflan, kastar pennan ifrån sig, skrynklar ihop pappersarket och hängifver sig åt mörka funderingar. O tempora, o mores!
Stats.samtAllm.Besv.o.Oec.Uisk. Uti. x N:o 72. Ankom till Exped. Utskottet den 26 September 1829, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts aflåtna Nådiga Proposition om den så kallade Mötes-Passevolancen för de indelte Regementena, samt flere i detta ämne väckta enskilda Motioner. Uti till Rikets Ständer afliten Nådig Proposition, den 44 Februarii innevarande år, har Kongl. Maj:t, med hemtad anledning af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 19 Julii 1812, deruti, med erkännande af nyttan af en allmän Passevolance-inrättning för indelta Arméen, hvarigenom Kongl. Maja sattes i tillfälle att vid mötestideme underhålla Soldaten likasom under krigstid, Rikets Ständer i underdånighet anhållit, det Kongl. Maja, mot en afgift, som tillika bestämdes, täcktes draga försorg derom, alt Soldaten vid Regementseller Compagnie-möten, Mönstringar, Krono-arbeten, eller hvad annat tillfälle eller tåg som helst, måtte undfå god och nöjaktig förplägning efter den för Arméen fastställda provianterings-stat, och, i händelse af sjuk-; Bib, till RiksSt. 9 Statssamt Allm. Besv. o. Oec.TJtsk.Utl.
Rivisorer förslagsvis beräknat, och att derjemte tilläfventyrs en del af de bland tillgångarne upptagne fordringar för utborgad undsättningssäd icke kan någonsin indrifvas, har man deremot denne brist, emot hvad Revisorernes Calculer innehålla, ersatt genom de ökade värden Spannmåls-lagren vunnit, då jemförelse sker emellan nu gällande Spannmålspriser i Riket och dem som Revisorerne tagit till grund för sine beräkningar, Ali - St äts-tits kot tets Betänkan den. ijfg Åiirnänna Magizins-Inrättningéns Skuider till Stats-Verket, Riksens Högloft. Ständers Bank och andre Anctoriteter, hafva Revisorerne endast påfört efter det contanta belopp desamma utgjorde vid förslagstidén, hvilket ock eger sin rigtighér, då frågan af Riksens Höglofl. Sänders Revisorer inskränktes derhän, huruvida Inrättningen voré i tillfälle eller ej att liqvidera siné dåvarande synlige fordrings egare. Men skulle åter Inrättningen dessutom få sig debiterad den fond af Magazinsbehållningar, hus och byggnader, fordringar m. m., som efter 1808 oell 1809 årens kr'g qvars! >d, och hvilken fond, enligt härlagde provisionelle förslag, med inberäknade vardén för Fastigheter, Inventarier och Materiklier, efter föregången u|. redning vid 1811 års slut, jemnlikt samma års afslutäde Hufvudbok, utgjorde, 1,297,967 Ridr 28 sk. 2 rst.
D« s bestånd hvilade på den lyckligaste period för Jcrncxport som detta rike erfarit och föll 1809 medelst Statskuldens sammanblandning med Banken. Jag skitig le väl kunna tänka mig ett sätt, att hvälfva den omkostnad som åtföljer all realisation, hvilken icke göres af nationalvälmågan, på kommande slägten, medelst konstlade operationer ; men jag kan icke uppoffra den närvarande operationens omvårdnad af den kommandes rätt, för utförandet af någon financetheori, som mera afser sitt eget inre systematik ska sammanhang än nationens sanna väl; och jag tror mig dessutom inse att deon» theori Den 28 Feiniar ii, 94? skulle falla ett offer för sin abstractbet, derest ej oväntade händelser skulle bereda en nationalvälmåga, 60m jag af förevarande omständigheter icke ens kan ana, mindre påräkna. Så vida den allmänna klagan äger rum, hvilket gifvit mig anledning till denna framställning; synes mig ingen tidepunct vara mera olämpelig än den närvarande, att anställa experimenter med Bankens reeala fond, emedan capitaler icke finnas att tillgå hos enskilta, och utrikes lån, i brist på betydliga domainer eller annat af antageligt värde att pantsätta, troligen skulle blifva alltför svårt att erhålla utan allför betungande vilkor. Men fastän Bancomyntets vacklande värde icke genom en realisation kan bringas inom de trånga gränsor, hvarinom silfret olika mäter varors prisi så torde likväl den ena af dessa gränsor kunna sättas i verket, nemligen» den som förhindrar Bancomyntets förbättring. Jag har redan anmärkt de stora fördelar soia tillskyndas riket af ett mynt, sorn så nära som möjeligt mäter varornas värden med oföränderliga priser. Ett vacklande mynt kan både förbättras och försämras. I förra händelsen förlorar den gäldskyldige och fordringsägaren vinner utan den ringaste egna förtjenst, hvarken genom arbete eller specula tion, och deraf lider det allmänna genom tyng. den uppå varutillverkaren. Denna, den betydligaste skadan af ett vacklande mynt, kunna hindras genom ett sådant beslut hvar - 944 Den 23 Februaru, till nedanstående motion torde gifva anledning.