Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle af sådan orsak inträffa, att allvarsammare oroligheter, än dem vi redan sett, uppstode, hvilket skulle gifva anledning till sammandragning af väpnad styrka, så blefve, utom alla andra beklagliga följder, äfven spanmåls-behofvet än ytterligare ökadt och tillståndet förvärradt. De högt uppdrifna prisen torde redan tillräckligt ådagalägga, det skäl äro för handen att befara brist på lifsmedel under loppet af nu ingångna år. Att en sådan brist verkligen är att motse, bestyrkes än ytterligare deraf, att underdånig framställning om undsättning af allmänna medel har ingått till Kongl. Maj:t från Konungens Befallningshafvande i icke mindre än sju Län, nemligen Upsala, Westerås, Stockholms, Nyköpings, Kronobergs, Hallands och Christianstads Län. Bland dem har Landshöfdingen i Upsala anhållit om och fått beviljadt ett understöd för länet af 26,000 r:dr, Landshöfdingen i Westerås, i anseende till missvext å säd och gräs inom trettio specificerade socknar, i två särskilda underd. memorial, begärt samt erhållit tillsammans 46,000 r:dr, Landshöfdingen i Halmstads Län hemställt, i anledning af den svaga skörden, ej mindre om anstånd med inbetalningen af ett förut beviljadt, räntefritt lån af 29,333 r:drl6sk. b:ko, än ock om 8,300 r:dr ny undsättning, af hvilka 4,000 r:dr utan återbetalnings-skyldighet, och Landshöfdingen i Christianstad, med anförande, att ”den klena och i vissa trakter af länet felslagna skörden så väl å spanmål, som fodervexter, jemte de till en ovanlig höjd uppdrifna prisen å dessa förnödenhets-artiklar, gifva honom största anledning till den fruktan, att behofven under instundande vinter skola bland den arbetande klassen blifva än mera tryckande, än de varit under innevarande år”, i underdånighet gjort framställning derom, att en summa af 10,000 r:dr måtte i nåder ställas till hans disposition, till afhjelpande af dessa behof.
tt vi Iiär hafva att göra med et&amp; arbete af ovanligare art, torde frarngii äfven däraf, att professor Rudin iiyligen gjort det till föremål för behalding på tvenne af sina an.- ddctsstunder för Upsala studenter. Visst Sr, a t t boken genom att väcka upp likgiltiga autidsmäniliskor kommer att bidraga till f örverkligaudet af den lifsupppif t, förf. uppstiiller för oss:, Vi måste vakna u r sömnen, det mörka rufvaildet, deii inre sönderslitenheten och gudsförgiitenhete~i till ett klart, ljust, fridfullt lif i Gud;. nr triildomen till frihet. Detta göres vBr tid behof och sker, där Kristi ande förverldi gas. » Lychh TIG Alström. UP vår yngsta poesi. Röda skyar. Dikter af Fredrik iVycn~zder. Ronneby Bilder a.f Czwt Thelande~a. Stockhol in 1.892. Dikter af Be1n7tard Risberg. Idealisiileii rycker ånyo i11 i den iinga lyrikeii - Btininstoiie skönjes Hter början till en riktning, soin kastar åsido liela den Iwasimoderiia litteriira ka.fdjargonen, 111e11 som lart vlrdefiilla tekniska grepp af realismeii och blifvit fullt förtrogen ined verkliglieteii omkring oss. Rymden blinar, i~atiirens glada dagsljus undantränger diinrnaii och det trötta gasskenet eller det kalla elektriska ljiiset öfver storstadsgator och grander. Fiilteiis och skogariies doft bortjagar den drifhnsliift, i livilkeii den store Jacobsens sina liarinare fostrade osiiiida plantor ineji praktfullt, men oakta färgstoff. 0hh de naturligs, osainmansatta, en kelt hjartliga käiisloriia koinma &amp; ter frain i de unges lyrik; skall det iinnn dröja, iiina !l deii stora eiitiisia ' srneii och deii stora poesien.
Skäl och motskäl synas uttömda i frågan om den fara, som af publicitetens införande kunde uppstå ; jag erkänner mig icke kunna inse den ringaste fara dervid. Men jag uppträder denna gång med en oro jag ej förmår bemästra, medvetande min inskränkta förmåga att klart utveckla för andra det jag tänker och ser, att jag med skäl befarar mig möjeligen genom ett felaktigt framställningssätt kunna skada den sak jag så lifligt önskar gagna, ty nyttan af att detta Riddarhus’s öfverläggningar blifva åskådliga för nationen, ligger för mina ögon i den ljusaste dag. Tretton år äro nu förflutne sedan den medborgerliga friheten i Svea land genom lag åter inträdde i sin uråldriga rätt, en korrt tiderynul men med vigtigare händelser för verldshistorien än månget helt förflutet århundrade; djupa lärdomar för kommande slägter innebär denna tid; så mycket likväl torde vi af den kunna sluta, att till alla menskliga inrättningars bestånd, fordras att de äro hvilande på en förfluten tid, äro förenliga med den närvarande och kunna hoplänkas med den tillkommande. Jag tror mig skyldig yttra den öfvertygelse jag hyser, att vår nuvarande constitution, den hästa Sverige hittills ägt, under första åren af i Den 17 Marlit. 499 dess tillvaro icke ägde ett starkt stöd i tänkesättet hos den stora massan af Nationen och likväl, mina Herrar! ar deri stora massans verkliga öfvertygelse, det enda Ankare, vid hvilket allting i menskligheten håller, ifrån det heligaste till det mest obetydliga. En mild Försyn skyddade våra Grundlagar under den nya fri* liets-tidens svaga barndom; den har vunnit mera styrka, likväl vidlåda våra Grundlagar ännu samma brister som de ägt i långliga tider, en på theoretiska rättsgrunder icke hvilande representation. England står i samma förhållande, och likväl omfattar Engelska folket med kärlek och stolthet sin constitution, ehuru det nogsamt känner och fordrar rättelse i det missförhållande valrätten iråkat genom tidernas förändringar. Hvad är det då som orsakar denna tillgifvenhet oaktadt de kända bristerna?
Dä Borgare-Ständet ansäg det innefatta en motsazelse, att samma Person, inför hwilke", lagl-ge constituerad, taxeringen förrättas, kunde tillika wara Tarerinisman, och dä, »wad Landshöfdingen särffildt beträffad , han sä mycket mindre boede aga någon röst ! taper ngcn, som chan benold, i egenskap afOrdningsman, bewakar Kronans fördel, med rättighet att pä dess magnar göra anmärkningar, beslöt Skändet, att »rden: "i annat fall an sä wida de till Taxeringsman bllfwit walde''mä u> utte punctrn utqä, och i stallet där införas den uttryckliga föreskrift, att Landshöfdingen eller hans Ombud ej reid nägot tillfälle ma till Taxeringsman mäkjas I öfw renstämnulse härmed stullc äfwen utur 10 punkten af And a Momentet utestutas orden: "sä framt han ej tillika af S ckne-Comitöerne blifwit wald till en as de Nio som utgöra Taxerings - Comité».'' Derjemte och i anledning af innom Ståndet wäckt fräga» huruwida de till Taxeringsman »tsedda Magistrats,personer more alt constderera som Borgare - 763 Den 17 April. gare eller Ständs-ptrsoner, fann Ståndet , att desta Städer» nesEmbetsmän, hwilka deltaga i Borgare-Standcls Neyres sentation, borde altid, dä de walias till Taxering°män , waljss som Taxeringsmän Ok Lorgerflapet eller som Lors gare; hwarom, i Z:djc MomentctS tL punct ett stadgande komme att intagas. W-d 4 Mom.
S p a r k a s s e r ä k n i n g En barnlös, bättre familj önskar som sitt eget emottaga ett flickebarn mot ersättning mot godtgörelse af högsta despositionsränta. en gång för alla. i månaden uttagas. Landtmanna&amp; Kreditkassan N:r 1 Mynttorget. Stockholm. Depositionsränta 5 % Sparkasseränta 5 % Ä hvarje sparkassebok kan lyftas intill 1,000 kr. i månaden utan uppsägning. A hvarje bok kan lyftas intill kr. 1,000 i månaden utan särskild uppsägning. — IDUN 1899. 7 — HYLIN &amp; C22 ganska outvecklade. F r ö k e n Morell ådagalade då större säkerhet både i det sceniska o c h vokala framträdandet. A t t ställa något horoskop af detta enda framträdande i så föga betydande uppgifter torde d o c k vara vanskligt. utflöde, har d e ypperligaste kommunikationer o c h k o m m e r att bli ordnadt så, att det i fråga o m bekvämlighet, trefnad o c h sanitära åtgärder fullt kan jämnställas m e d de bästa liknande samhällen. V i hänvisa för öfrigt till de vackra vyer från platsen, som genom flere n u m m e r stå införda å vår annonsafdelning. H u g a d e spekulanter erhålla alla närmare upplysningar på Gröndals kontor i Centralpalatset. Den gamla, glansfulla stämning, s o m i detta stycke f o r d o m fick uttryck genom fru Hwassers o c h hr E l m l u n d s äktromantiska framställning, är n u gifvetvis borta, m e n det hindrade e j, att matiné- gifvarinnans nobla deklamation o c h energiska spel hos åskådarne väckte kära minnen från de äldre skådespelens blomstringsskede. A f de öfriga medverkande i stycket utmärkte sig särskildt hr Miasson och fröken Borgström. 10 p r å r. stöld » 5 V e l o c A. — T. A. Alla hafda kostnader ersätta v i naturligtvis tacksammast. Rikstelef.
Sedan 43/44» fö oell fö §§. i Riddarhus - Ordningen blifvit .uppläste. börjades voteringen klockan en qvart tiil 9 eftermiddagen , och befunnos vid voteringens slut klockan'9 örn aftonen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlarne öppnade, rö^ sterne hafva utfallit sålunda: Nej — 89. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Land t-M avsk al ken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således afslagit Utskottens Utlåtanden, samt godkänt förra delen af Herr Piibbings i ämnet afgifne Reservation. Herr Riben: Jag vågar hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna skäl att genom Protocolls-Utdrag underrätta Bonde-Ståndet om det beslut, som nu blifvit fattadt, emedan detta Stånd, lärer vara det enda, som ännu icke tagit något beslut i della ämne. rVy - 110 Den 17 November e. m. Herr Grefven och LandtM a r - skalken erindrade, att då Grundlagen stadgade, det de Öfrige 3:ne Riks-Slånden alltid borde genom Protocolls-Uldrag underlättas örn de beslut, soia af det fjerde RiksStåndét fattas, hvilket äfven hitintills städse blifvit ingttagit, torde det vara mindre lämpeligt att genom Protocolls-Uldrag underrätta endast Eonde-Slåndet, men icke de öfrige Riks-Sländen, om Ridderskapets och Adelns beslut. Herr Riben: Skyldigheten ålägger mig erkänna, att jag uttryckt mig origtigt. Det vore visserligen , som Herr Grefven och Landt-Marskalken behagat erindra, helt ovanligt, att inskränka commqnicationen till ett enda Stånd.
Maj:ts Befallningshafvande, vid äfventyr, att, om sådant försummades , Kongl Maj:ts Befallningshafvande skulle ega att genast utfärda förordnande till skiftesförrättare för den landtmätare, Kongl. Majits Befallningshafvande dertill funne lämpligast. I afseende på ifrågavarande förslag, få Utskotten till en böljan erinra, att den anmärkte åtgärden af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, uppå en delegares ansökning, utfärda förordnande för landtmätare till laga skiftes verkställande, utan att öfrige delegare i skifteslaget förut blifvit öfver ansökningen hörde, grundar sig på den uti det omnämnde lagrummet förekommande bestämda föreskrift, att, du ansökning om förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte eller annan landtmäteri-förrättning blifvit till Kongl. Maj:ls Befallningshafvande inlemnad, åtföljd af behörige handlingar, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skall genast utfärda det begärdia förordnandet. Det hittills iagttagne förfarings-sättet är således fullkomligt lagenligt, men då i betraktande tages den grannlaga beskaffenheten af skiftes-förrättningar, och enär det dessutom i allmänhet icke ansetts med billighet och rättvisa förenligt, att, der fleres rätt är i fråga, det uteslutande skall bero utaf en eller några få att bestämma hvem, som skall skilja dem emellan, anse Utskotten sig desto heldre böra biträda motionärens åsigt, alt delegarne uti skifteslag skola sättas i tillfälle att till skiftesförrättare kunna erhålla den landtmätare, till hvilken de ega största förtroende, som sådant öfverensslämmer med de grunder, som finnas uttryckte i sista momentet af skiftes-stadgans ifrågavarande §, der det stadgas, 'att jordegare icke må vägras alt till landtmäteri-föri ältning erhålla den landtmätare, de begära, der hinder deremot icke möter *.
Jag kan ej annat finna än att det måtte vara i högsta grad nyttigt, och med allmänt bästa öfverensstämmande, att hvar man vet, hvad han äger, eller är skyldig. Jag medgifver, att man med en smula större sä-i Jqsrhet skulle veta detta, om utväxlingen genast kunde begynnas, men jag är öfvertygad, att de nämnde åtgärderne, sorn med första alternativets antagande stå i gemenskap, i förening méd Bankens redan decret.erade publicitet, tillräckligen försäkra om ett stadgadt myntvärde hvar och en, som ej föresatt sig att tvifla på ali ting. Att ett sådant bestämmande är enligt medi rättsgrunden för Creditörers och Debitoreris inbördes förhållanden, tror jag vara klhrt. Det måtte icke' vara någons mening att, om jag i dag lånar 8 Plåfor i sedlar, jag i morgon sk^U betala dem med 8 Plåtar i Silfver dller Den j5 /. TtU tvärtom * meti detta kunde blifva följden, om icke något bestämmes. Mig synes, att det är hög tid att med toten upprycka strids - anlednirtgårne mellan långifvare och låntagare, hvilka nu stå som tvenne fiendtliga magtet mot hvarandra, begärliga att Vinna på hvarandras bekostnad. Men, säger man, i sakens natur ligger svålåghet, nästan omöjlighet, att gifva en Ilka säkerhet mot penningens fallande, som mot dess Stigande, om växling ej genast får äga turn. Detta medgifves, men man kan ej med skäl förebrå Utskotten ensidighet. De hafva ärligt och öppet föreslagit de kraftigaste medel sorn kunna utfinnas för att förekomma så väl Sedelmyntets fallande som stigande. Deras o» misskänneliga grundsats har varit, att hindra så val Capitalisterhe att blifva plundrade ge* horn en ' fortgående myntförsämring, som de gäldbundna att blifva plundrade genom en fortgående myntförbättring. Det förra ändamålets vinnande är förknippadt med större svårigheter, men hvar och en lärer medgifva att dertill ej gifves någon annan utväg, än att consolidera Banken, och att Utskotten med Omsorg sökt befordra detta.
Svenska språket talas endast af ett ringa antal menniskor, och dess litteratur är derföre äfven inskränkt. Vidare nödgas hvar och en, som har något vidsträcktare affärsförhållande, vända sig till utlandet, och i detta afs:de är kännedomen af de lefvande språken honom oumbärlig. Genom de nu i hög grad lättade kommunikationsanstalter, höra resor till främmande länder till ordningen för dagen. Antingen man således sjelf reser till utlandet eller hemma sammanträffar med utländningar, måste man försaka många tillfällen till intressant utvexling af idéer, om man saknar kunskap uti de mera utbredda språken. En följd af dessa förhållanden liar ock blifvit, att de tre mest utbredda lefvande språken numera icke kunna undvikas vid ett väl ordnadt elementar-läroverk. Inbegreppet af dessa kunskaper utgör hvad jag vill kalla det humanistiska, och skulle således idéen af homo först realiseras genom inhefutandét af en klar kunskap i dessa ämnen.» Härefter följer en mycket intressant framställning om de klassiska språkens nödvändighet för humanistisk bildning i fordna tider, och hurusom dessa språk omsider blifvit någorlunda öfverflödiga, hvarmed jag icke vidare vill besvära II. o. Ad.; dock kan jag icke med tystnad helt och hållet förbigå motionärens yttrande derom, att kunskapen i de klassiska språken i sednare tider förfallit, ehuru dessa språk ännu uptaga lika mycken tid för undervisningen som fordom, hvilket bevisar, att genom la farije des choses dessa språks lärande befunnits öfverflödigt. I fråga om latinska språk-studiet yttrar motionären: »De, som afslutade sina förstudier under förra seklet, ägde, till följd af då för handen varande omständigheter, llfi Deu 17 Oktober. stor färdighet i latinska språkets läsande, skrifvande och talande, ehuru de saknade möjligen den, djupare philologiska insigten. Men äfven denna våra fäders färdighet har med dem nedstigit i grafven. Den klassiska bildningen är numera härstädes utdöd. Den är ett lik, hvari alla besvärjelser förgäfves skola söka inblåsa lif. Mangen skall möjligen anse detta mitt yttrande för öfverdrift.» Nej ingalunda.
Th., icke bort framkomma mot mig med den beskyllning, att jag ej vidhölle hvad jag skulle hafva sjelf författat; varande sjelfva detta författareskap naturligtvis ur hans synpunkt föremål för tillvitelsen af illa valda ordalag. Men upgiften, som helt och hållet hvilar på ett missförstånd, hade ej bort afgifvas af den, som egt fullkomligt tillfälle att om förhållandet inhemta kännedom, men uraktlåtit att derom göra sig bättre underrättad. Sedan jag nu, kanhända alltför länge, uptagit R. o. Ad:s tid med redogörelsen för de skiljaktigheter i underordnade delar, hvarutinnan jag vid detta ärendes handläggning och Betänk:ts upsättning stadnat med Utsk:ts beslutande majoritet, hvarom likväl jag ansett något tillkännagifvande i form af reservation icke erforderv I>eii S Februari e. ra. ligt, då jag i liufvudsaken instämt med denna majoritet, tillåter jag mig att, med några ord, fästa R. o. Ad:s upmärksamliet på sjelfva denna hufvudfråga, huruvida representationen må ega alt bedöma sina medlemmars lagliga befogenhet eller icke. Huru skulle viii t. ex. R. o. Ad. sjelf blifvit till mods, om vid de, lyckligtvis högst sällsynta fall, då Ståndet funnit någon, här inlåten medlem rätteligen böra, på grund af antecedentia, som ansågos oförenliga med representantkallets utöfning, härifrån uteslutas, om, säger jag, vid sådant tillfälle, Ståndets Talman, Landtm., vägrat propos. på besagde åtgärd? Det har visserligen icke blindt, men ligger inom tankens område, att kunnat hafva handt. Man har talat om vådan af missbruk vid denna pröfningsrätts utöfning. Sådana återfalla alltid på den, som begår dem, ej på rätten, väl begagnad. Men vore ock faran af missbruken än större, än den i verkligheten hittills visat sig, har väl en domare rättighet att frånkänna en part hans möjliga lagliga anspråk, lör det att missbruk vid den vindicerade rättens begagnande kunna befaras? Visserligen icke.
Upplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet inkomne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifve 1 s e r till Kongl. Maj:t: N:o 181. Angående VexelControlleursbefattningarne, samt om derföre erforderlige kostnader. I anledning af Kongl. Maj:ts Kådiga Remiss rörande den forsel-ersättning, som till StatsVerket bör erläggas af de räntegifvare, hvilka blifvit befriade från skyldigheten att in natura lefverera hö och halm till Hofstallet. Angående BevillningsStadgans tillämpning för år 1824 och påföljande år vid hemmansvärdets nedsättning i vissa Län. N:o 184- I anledning af Kongl. Najrts Nådiga Proposition, rörande förmånsrätt för Upsala Akademi hos dess Uppbördsman, i afseende å medel, som af dem för Akademiens räkning blifvit uppburne eller förvaUade, m. m. N:o 185. Angående föreslaget stadgande i afseende på Auctioners förrättande å landet på dagar näst före Söndag eller Helgedag. Angående rättighet för Krouohetnmausoch Nybygges-Åboer i de N01- 302 Den 16 Octo b er f. m. ra Provinserne, att till tjärubränning använda stubbar ocb rötter, m. m. N:o 187. Med förslag till förändrad lydelse af ett stadgande i 1814 M’s Kongl. Jernvräker i Förord ning. Om åtgärders vidtagande till befordrande af den inhemska häsl-culturen, samt till lättnad vid remonterings-skyldighetens fullgörande, N;q 189. Med anhållan om en lagförklaring i afseende på sådane Bankens lån, för hvilka gäldenärerne icke aflemna skuldförbindelse.
» Ja, ja, gamla Malin det är ju godt och väl att hon tycker det, men tala inte om det, så han hör det — hon skämmer nog bort honom ändå. » T y om det fanns någonting i världen, som gamla Malin dyrkade, så var det lille Nils. All den ömhet och moderskänsla hon känt inom sig slösade hon på honom. Han hade varit så klen och svag, då han föddes, att han mera än de andra barnen behöft en sorgfällig vård, och den hade hon, utan att någonsin förtröttas, gifvit honom. (Forts.) hon sig inte vid, hon sade ifrån, så att det sjöng om öronen, och när hennes nåd ibland tyckte att hon tog för hårdt i, lugnade hon sig med sitt samvetes vittnesbörd. » Kära Malin, » kunde hennes nåd säga, » hvad är det nu för stim i köket igen. Låt dem gärna dricka kaffe dagen i ända, bara jag slipper höra ett så ' nt oväsen. Malin har då inte det ringaste undseende för mina nerver. » Malin svarade ingenting, hon kände alltför väl, hvilken respekt hon var skyldig sin matmoder — men hon tog på sig en min af ogenomtränglig sfinx och gick omkring med ett tyst misshumör, som lade en förstämning öfver hela huset och inte dunstade bort, förrän hon blifvit god igen. » Nå, hvad går Malin och tjurar för, » frå- gade hennes nåd, när hon litet senare på dagen kom in för att fråga o m någonting. » Jag tycker, att hon som är gammal i huset och borde föregå de andra tjänarne med godt exempel, åtminstone skulle visa sig höflig. » » Jå, när man blir misskänd så » » Struntprat — ingen människa har tänkt på att misskänna henne. — Om hon nu har sin gamla tvättnota i ordning, så lägg den där på mitt skrifbord — jag skall gå igenom den sedan; Så kan hon gå ut och gå med lille Nils — barnsköterskan har inte tid i dag. » Det var ett osvikligt medel att blidka Malin, och hon klarnade ögonblickligen upp. Med ett ödmjukt: » ja, hennes nåd, » skyndade hon i väg att borsta sin helgdagshatt och sin bästa kappa och så att pynta ut lille Nils. De promenaderna med honom voro hennes k har af
Det är en naturlig följd af en batalj att den slagna parten efter striden tycker att de, som segrat, handlat mycket orätt; och den batalj, som sednast här blifvit levererad, tyckes icke hafva härifrån gjort något undantag. Från denna orsak torde nemi. härleda sig de klagomål, som från minoriten blifvit höjda, såväl i allmänhet öfver R. Stms, som i synnerhet öfver R. o. Ad:s obetänksamma framrusande i fråga om anslag till jernvägar. Det vore åt denna fråga, som jag ville egna några ord. 1 Stats-Utsk:ts Betänk., grundadt på K. M:s förslag, anses statsverkets tillstånd böra kunna lemna tillräcklig tillgång till Den 13 Maj f. m. betäckande af ränta och amortering af 25 millioner. Nu tillkomma de af R. o. Ad. utöfver K. M:s och Stats-Utsk:ts förslag beviljade 5,500,000 rdr. Om ej tillgäng funnes till betäckande af ränta och amortering af denna summa, skulle R. o. Ad. hafva handlat obetänksamt. Finnes deremot tillräckliga medel, sä mäste det äterigen icke hafva varit ett så tanklöst steg. En föreg:de talare har yttrat, att man borde höja tullen på kaffe och thé. Om nägon kunde garantera mig, att R. St:r skulle stanna på denna återgåendets bana i vår tull-lagstiftning med dessa artiklar, skulle jag icke invända mycket deremot, men då jag är öfvertvgad om att, derest den bana, vi hafva heträdt i afseende på vår tull-lagstiftning, nemi. alt nedsätta och borttaga tullar, hvarigenom vi kunde närma oss andra civiliserade länder, lemnäs och början till en återgång komme att ega rum, allt flere koncessioner skola komma att göras, så vågar jag icke skänka mitt bifall till en sådan förhöjning. Jag anser dessutom det vara ganska tvifvelaktigt, huruvida detta uppsättande af tull på kaffe och thé skulle komma att inbringa något betydligare belopp. Åtminstone har det i afseende på alla andra artiklar, för hvilka man gjort en tullförhöjning, visat sig, att importen af dem minskats.