Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ekman och Forssberg hade väl efter entledigandet tillträdt högre befattningar och aflöning; men den förres förordnande vore endast tillfälligt, och den sednare innehade äfven, likasom numera Rikets Ständers Banks öfrige tjenstemän, blott förordnanden, hvilka jemväl kunde anses tillfälliga, derest en ifrågaställd förändrad organisation af Banko-verket komme till verkställighet. Enär dessutom båda dessa personer längre tid tjenstgjort i Magasins-kontoret, samt slutligen Rikets Ständer tillförene medgifvit, att tjenstemän, hvilkas befattningar indragits, (ingo bibehålla sin aflöning, äfven om densamma utgått endast såsom arfvode, syntes motionen böra bifallas. För öfrigt har jemväl yttrats den åsigt, att, ehuru nu ifrågakomne tjenstemän icke egde grundade rättsanspråk å den föreslagna ersättningen, billighetsskäl ändock borde i detta läll gälla, i synnerhet för Ekman, som egde familj och hvars helsa vore vacklande. Utskottet bar tagit ärendet i förnyadt öfvervägande, men icke funnit nu anförda omständigheter, hvilka redan tillförene varit af Utskottet pröfvade, innefatta giltiga skäl för bifall till motionen. Derjemte bör Utskottet upplysa, hurusom Kongl. Maj:t den 22 Maj 1852 i Nåder förklarat, att, då Ekman och Forssberg endast varit förordnade alt tillsvidare förrätta, den förre Kanslistoch den sednare Kammarskrifvare-tjenst i f. d. Allmänna Magasins-kontoret, samt, till följd af den förändrade regleringen inom Statskontoret, de till nämnde kontor förut hörande göromål blifvit på andra personer öfverflyttade, hvarigenom all sysselsättning dermed för sökanderne upphört, Kongl. Maj:t ej funnit skäl att å deras underdåniga anhållan om tillgodonjutande allt framgent af deras i berörda egenskap uppburne aflöning fästa nådigt afseende; hvaremellertid Kongl.
"I lifvets dagsresa hade jag ett mål: att före solens nedgång komma fram till källan i fjerran öken; men mitt ök var uthungradt, dess puckel tom på fett, seraben (sandförande väderhvirfvel) på vägen förde mig vilse; hvarföre jag hungrig och törstig, med en Beduins lugn och tacksamma al hamdo lillah, lägger mig der natten kommit öfver mig, i den grop jag skrapat i sanden, för att afbida hvad Herren skall sända med den randande morgonen: lif eller död." Han längtade ånyo till orienten för att fullborda hvad han alltännu ville anse för blott halfgjordt arbete; men föga mer än två solhvarf efter hans återkomst till hemlandet, kom den "randande morgonen", om hvilken han talat, och medförde: döden. Wallin gjorde ansökan om reseunderstöd för en ny färd till Arabien i stor skala tilltagen, att dömma af den betydliga summa penningar han begärde såväl af Geografiska sällskapet i London, hvilket i hög grad hade intresserat sig för hans förra resa, som af Ryska geografiska sällskapet i Petersburg, men fick afslag på sin anhållan från båda hållen, måhända blott af ekonomiska skäl. Dessa afslag lära hafva gått honom mycket till sinnes, ty med sin numera vunna erfarenhet i ökenresor, större än någon då lefvande Europés, ville han ytterligare i grund genomforska Arabien, äfven södra delen af den stora halfön. Med anledning af sagda ansökan inbjöd det senare sällskapets ordförande, H.K.H. storfursten Konstantin, om sommaren 1852, Wallin till sitt amiralskepp, liggande i hamnen vid Sveaborg, och emottog der artigt den berömda resanden, samtalande om orienten, som icke heller för storfursten var obekant. Nästan utan föregående sjukdom, sedan Wallin ännu samma afton i ro sutit vid thébordet med sin mor och syster, brast plötsligen en åder i hjertat och han afled om natten den 23 okt. 1852. Sorgebudet om detta oförmodade dödsfall flög såsom en löpeld kring hela Finland och väckte allmän bestörtning; de stora förhoppningar man fästat vid den nya professorns i orientaliska litteraturen verksamhet, voro med ens tillintetgjorda.
Herr k ählman anmälte, at dä Friherre Ollerström, sacoö, af sjukdom wore hindrad, at sjelf biwista Plenum, hade han ät Herr ?äkllmLu updragit, at i anledning af Grefwe Hamiltons nyftnämnde Memorial, ä Friherre Ollerströms wägnar upläsa följande: Jag har inftämt til alla delar i den af Herr Grefwe ^xel Amilton gjorda proposition, rörande tryckning af Banko-Äkterna i afseende pä Realisationen, sä mycket häldre, som jag, säsom Ledamot af Banko-Utskottet, der sjelf wäckt denna fräqa. Mitt'skäl dertill är, at jag funnit det Banko - Fullmägtige öfwerträdt sin Instruktion, och at wid Revisionen ar isoz sädana sordentligheter förefallit, Hwilka jag, r stöd af min ed ej tror mig böra fördölja, pä Den 26 Julik. 447 det Rikets Stander ej mä sakna tillfälle at för framtiden widtaga mätt och stea, at ingen obehörig inflytelse mä kunna rubba BankoWerkets säkerhet. I korthet förhäller sig saken, som följer ; wid Riksdagens slut ar 1800 hade Riksens Ständer bestämdt förejkrifwit Banko-Fullmäktige den plan, hwareftcr Realisationen skulle werkställas; denna föreskrift innehöll twänne hufwudpunkter. Den ena, at Realisationen skulle werkställas med sexton och twä tredjedels procents rabatt pä Kreditsedlarne; den andra, at den ej flulle af Banken företagas, innan Banken ägde den til Realisationen anslagna summan inne i redbart silfwer.
IST:o 54, än den som redan blifvit beslutad. Ropades nej. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 7 och 16 dennes på bordet lagda mein. N:o 55, ang:de ändring af Reg.Fms 16 §.. införande af en ny 17 §, samt ändrad ordningsnummer a nuvar. 17 och 18 §§. Hr von Tjroil, Emil: För min del gillar jag fullkomligt den åsigt, som legat till grund för Const.Utsk:s nu föredragna betänk., nemi. att så litet som möjligt rubba nummer-ordningen af Reg.Fms §§. Likväl torde man lätt inse, att Const.Utsk. grundat det nu förevar, förslaget på den förutsättning, at.t af de begge K. propos:r, som föredragits, den ena skulle afslås och den andra bifallas. R. o. Ad. har likväl derom yttrat en skiljaktig tanke, och hemställer jag derföre, om ej lämpligt vore att återremittera detta betänk, till Const.Utsk., med anmodan att uppgöra alternativa för - Dan 18 November c. m. slag för den händelsen, att blott den ena eller alt begge de K. propos: ne antagas. J sednare händelsen är det icke blott den iglde utan äfven bela den 2i:a §:n, som kommer att utgå, och för sådan orsaks skull är det nödvändigt, att Const.Utsk. klyfver två af de qvarvarande §§:na i Reg.F:n för att fylla rummet, som blir ledigt efter förenämnda borttagna §§. Jag anhåller således vördsamt om den propos., att detta mern. måtte återremitteras samt Const.Utsk. anmodas att uppgöra och till R. Sk insända alternativa förslag till ändring i nummerordningen af Reg.Fins §§, grundade på förutsättningen atL begge de K. proposma, hvarom i afton varit fråga, komma att af näslsammauträdande R. St. bifallas. Uppå derefter framställd propos, hänvisade R. o.
Han var således fäst vid den kristna kyrkan med ett band, som visserligen icke på ringaste sätt vidkom hans inre människa, men som var erkänt av lagen och föreställningssättet, och med vilket hans egen vidskepelse förknippade en magisk betydelse. Det skulle i längden icke kunna döljas, att Karmides emottagit dopet. Hemligheten var i Petros' våld, och att han en gång skulle nyttja den för att giva Krysanteus en hård stöt, var otvivelaktigt. I den stunden skulle Karmides inför Hermione och hennes fader stå som bedragare och tillika som ett lumpet verktyg i Petros' händer. Karmides' framtidshimmel var således icke utan moln. En känsla av ovärdighet och i vissa stunder allvarliga samvetsförebråelser tyngde honom. En sådan var den stund, då han landsteg vid Pirжiska hamnens lejontrappa för att över torget begiva sig till sitt hus. Den hemska syn, som havet plötsligt uppenbarat honom, stod för hans ögon med fördubblad klarhet, sedan han lämnat Hermione och hennes glättiga väninnor, och kvällens skymning bredde sin slöja över allt, som kunde giva hans ögon och tankar en förströelse. Sysselsatt med denna obehagliga bild kom hans blick att falla på likhuset, utanför vilket en hartsfackla spred sitt sken och genom vars öppna dörr man såg de nyfikne, som betraktade de döde. Karmides kände en rysning genomila sina lemmar. Var det bleka ansikte, som uppsteg ur havet och som ännu stirrade mot honom, ett foster av hans inbillning eller var det kanske en verklighet? Likhusets svarta bänkar skulle måhända kunna svara på frågan. Karmides stannade och riktade därefter sina steg till det sorgliga stället. Det var nyfikenhet, som drev honom; det var en hemsk aning, som han ville nedtysta, det var hans samvete, som med tvingande makt förde honom dit. Han inträdde, men stannade vid tröskeln, ty det första, som mötte hans ögon, det var liken av Rakel och hennes barn. Var det ånyo en synvilla? Var det fantasien, som föregycklade honom denna skepnad med Rakels anletsdrag och mörka lockar med armarne krampaktigt knutna kring en späd varelse, vars blåbleka anlete låg tryckt till hennes bröst?
Du har dessutom af gammalt fått företrädesrättigheten, att vid alla tillfällen obehindradt gå ut och in hos samtlige medlemmarna af mitt hus och först och främst hos min fru moder. Gif noga akt på allt hvad som yttras af, till och omkring enkedrottningen, allt hvad som nu förehafves på Svartsjö. Sedermera gör du mig den noggrannaste redo (men mellan fyra ögon) för alltsammans: de minsta omständigheter såväl som de största. – Har du förstått mig?« – «Fullkomligt, majestät.« – «Farväl då! Kasta dig i löparekärran: sätt eld i hästarna: flyg! Skärp din blick: spetsa dina öron; men sluten som grafven för alla andra, än mig. – (Ringer. Till kammarherren, som skyndar in) Är drottningen synlig ännu?« – «Hennes Maj:t kände sig opasslig och matt. Assessor Schulzenheim föreskref ett hjertstillande pulfver och tidig hvila, och Hennes Maj:t drog sig derföre tillbaka i sin sängkammare.« – «Godt. – Ni får gå.« Och nu satte Gustaf sig ned, att författa några scener af sitt odödliga skådespel «Gustaf Wasa«, sedermera förskönadt med Kellgrens skaldespråk. När ingifvelsen började slappas och ögonlocken tyngdes, oaktadt champagnen både obemängd och blandad med seltzervatten, gick konungen till sängs. Det var natten till den 16 Juli 1782 . «Molnens bädd de rymder höljer Der man ljuset flöda såg; Med en trög och grumlad våg Mälarn Stockholms murar sköljer; Nymferna, som, än med dans Kring den lugna flod sig spridde, Der safirns och purpurns glans På en härmad himmel stridde; Än på Loföns täcka strand Samlades att blomster binda Till det gudabarnets linda, Som skall skänkas Svea land; Hastigt ur sin glädje väckta Vid ett våldsamt nordangny, Lägst i djupets grottor fly, Stumma, darrande, förskräckta. Ack med så grymma förebud, Hvad hot af nöd och straff vill Himmelen oss visa! Men hör! – hör dödsbasunens ljud! Hör Nordens återskall Han ropat har O, Gud! Han ropat har: LOVISA!
Besv.o.Oec.-Utsk.UtlN:o 73» 21 dess belopp att emellan de öfrige rotarne fördelas; att Kongl. Majit, för beredandet af en ytterligare lindring åt de bibehållne Sfamrotarne, förbehållit sig, efter inhemtande af från vederbörande infordrade upplysningar, att pröfva, huruvida den afgift till Beklädnads-Directionens Cassa, som omförmälde 200 vacante rotar under vacance-tiden erlagt, må komma de öfrige Rotehållarne vid Regement tet, till större eller mindre del, till godo; samt att Kongl. Maj:t slutligen täckts i Nåder anbefalla Dess Befallningshafvande att inkomma med förslag till en ny ordinarie rotering i Jemtland, äfvensom till Instruction för den blifvande Rotering! Commissionen, så att samma rotering, genast efter afvittring gens slut, må kunna företagas. Vid pröfningen af detta mål hafva Utskotten, enär blott praeliminaira åtgärder blifvit af Kongl. Majit vidtagne, och ingen Nådig Proposition meddelad, till följe hvaraf en närmare eller slutlig handläggning kunnat föranledas, endast trott sig böra öfverväga och Rikets Ständers afgörande underställa de allmänna grunder, hvarefter den ifrågavarande rotejemkningen i Jemtland synes böra utföras, innan den, enligt 80 §, Rege - *5 Stats-samt Allm.Ptsv.o. Orec..Utsi.C'tl.N:o 73. lingsFormen, varder till Rikets Ständers pröfning och stadfästelse öfverlemnad.
Genom Kongl. Förordningen, angående indelta Infanteriets beklädnadssätt, den 4 Februari 1812, förbyttes kronans ofvanberörda beklädnadsskyldighet uti en bestämd, årligen utgående vedergällning i penningar eller slitningsersättning för den tid soldaterne, i stället för Kronooch Lifmunderingen, under fredlig tid kommo att nyttja släpkläderna; hvarvid de vid regementena då befintliga kronomunderingar med alla dertill hörande persedlar till soldaterne öfverlemnades, emot förbindelse att i fredstid städse vara försedde med tvänne brukbara munderingar, af hvilka den bäst behållna alltid borde förvaras i rotekistan och således* när regementena erhöllo eller förskaffade sig släpmunderingar, de i rotekistorna förvarade borde till dagligt bruk åt soldaterne utdelas, men de ny-förfärdigade i stället Uti rotekistorna inläggas. Beträffande de beklädnads-persedlar, som rotehållarne vid en del regementen vore skyldige påkosta hvarje gång regementena med ny Lifmundering försågos, så bestämdes, att dessa regementen skulle, såsom förut, vidkännas åliggandet att i fredlig tid hvart !2:te år, räknadt från det år kronomunderingen sist utföll, Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 2. 9 sist utföll, till kronan erlägga värdet af förberörda persedlar efter markegång.
Har egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att vinna högre ersättning, å jorden eller lägenheten nedlagt kostnader, må desamma ej tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande. 25 §. Tvista egare, inteckningshafvare eller andre om bättre rätt till hvad såsomersättning eller betalning är vordet bestämdt att utgå; derom må talan särskildt i laga ordning utföras. Uppstår dervid hos Rätten fråga om lyftning; ege Rätten derom förordna, efter ty skäligt pröfvas. Skulle sådan tvist yppa sig i sammanhang med frågan om skadeståndets bestämmande, må den ej uppehålla slut i denna fråga, utan varde hänvist till särskildt utförande; och ege förty Rätten, der så er - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 34. 21 fordras, vid val af Nämnd göra förslag i de tvistandes ställe, på sätt i 5 § sagdt är. Har egare underlåtit, alt hos Rätten, såsom 2 § bjuder, i ändamål af stämning, uppgifva den som i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan motpart skadeslös. 29 §. Varder ej jord eller lägenhet, som afträdd är, för uppgifvet ändamål använd; då håfve egaren af den egendom, hvarifrån jorden eller lägenheten afsöndrad är, eller, der hela egendomen afträdd blifvit, den som deraf då egare var eller hans rättsinnehafvare våld att den afträdda jorden eller lägenheten återlösa. Vill den, som sådan återlösningsrått eger, den rätt utöfva, och sämjes han ej om vilkoren derför med innehafvare]] al det, som återlösas skall; slämme då denne lill Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger; och pröfve Rätten af omständigheterna, huruvida det tillämnade företaget bör såsom öfvergifvet anses eller om med pröfning af kärandens talan bör på viss, af Rätten bestämd tid anstå.
Under andra omständigheter, och om förbudsfrågan blifvit annorlunda afgjord, skulle jag hafva delat Hr von HarlmansdorfFs åsigt; men såsom saken nu förhåller sig, anser jag fabriksidkare icke böra befrias fiån att lemna något högre bidrag till statsinkomsterna. Saken är icke så alldeles obetydlig, då 2 sk. förhöjning gör en skilnad i tullinkomsterna af omkring 6000 r:dr. För min del tillstyrker jag inbjudningens antagande. Hr Prytz: Jag instämmer uti Hr von HarlmansdorfFs anförande och anhåller äfven om bifall till voter:s-propos:n. Hvad som kommer fabrikanten till godo kommer älven consumenten till godo. Hr Frih. o. Landtm:s propos., som af a»4 Den 5 April f. m. mig besvarades med nej, besvarades deremot af Hr von Hartmansdorff med ja, förmodligen derföre, att lian trodde att proposln angick voter:s-propos:n; men den angick inbjudningen, och derföre ropade jag nej. Gr. Hamilton: I afseende på förbudsfrågan var jag af samma mening som Gr. Mörner; men det hindrar mig icke att nu vara af samma tanke, som Hr von Hartmansdorff, i afseende på billigheten deruti, att åsätta lägre in förselstull å detta färgämne. Jag instämmer uti anhållan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut. Hr Lefre'n förenade sig med Gr. Hamilton. Inbjudningen blef icke af R. o. Ad. anlagen, utan godkändes 75 voter:s-propositionen. Färgeroch fä r g n i ng sä mn en: rödfärg. 76 voter:s-propos:n förbigicks i följd af Ståndets förut fattade beslut. Färger och färgningsämnen: sumach. Hr Gripenstedt: Då detta färgämne äfven mycket begagnas i fabrikerna, anhåller jag att R. o. Ad., af skäl som anfördes i frågan om indigo, äfven här ville vidblifva sitt förra beslut. R. o.
Denna Stiftelse medför likwäl ingen söretrades-rätt eller något Privilegium, utan ar endast en Pensions» Inrättning, som lika med alla fädane, desto - H2v , Den 22 November. destomera winner, ju större an al Personer inskrifva^ och betala de derwib nöoige afgifer, saint således öka Stiftelsens Fond; hwilken Fou), dä i lidens längd de söre Consttt„sio"s antagande Adlade Ä 'er småningom till en stor del u dödt, om de nyare förblifwa ifrån S i nelsen utstäiigve, Eril förlora i sine Jnomster och det kansie sä be odllgen att nkdelisingarne eller älminllone Pensionairernes antal kunna komma att förminstas, om ej hela Inrättningen skulle löpa fara att afstanna. Det är derföre som jag wägar wördsmnt förestå ari inträdet rill Aoeliga IunrfruStiftet mä af Höglofl. Rstddersta-et och Aoeln benägit äfven till de nyare Atler utsträckas, sä att hwar och en gift Adelsman ägde ratt, att emot wanlige afgifters erläggande, läta i detta Stift indrifva si^ia Döttrar, till erhållande af Pension i wcderbörlig ordning. Jag tror ej alt denna ändring pä nägol sätt strider emot Inrättningens princip; ty om man förr med benämnandet Adelig Jungfru, altid förenade det begrepp att hon sjelf more Avel, kan detta benämnande ännu med alt stal äfwe» lämpas pä en Adelsmans Dotter, fastän hon ej mera ärfwer sin Faders med Adelstapec förenade Privilegier. I fall hwad jag nu anfört stulle äga den syckan att. blifwK ansedt wärdig! Herr Grefwen och Landtmärstalkens och Höglofl. Rioderstapet och Adelens upmärksamhet, anhäller jag att detta mitt wörd famma - Den 22 November. 1121 samma Memorial mä remitteras till Riddarhus-Utstottek för att med dest yttrande deröfwer inkomma.
Vid ånyo skedd föredragning af utdrag JM 116 af Ilöglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 10 innevarande månad, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Ridderskapet och Adelns beslut rörande Stats-Utskottets Utlåtande JM 22 Litt. A, i anledning af väckt motion om tackjernstiondes upphörande inom bergslag, beslöt Preste-Ståndet att denna inbjudning icke antaga och lade protokollsutdraget till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo utdrag JM 12 0 af Höglofliga Ridderskapets och Adelns protokoll den 10 dennes, innehållande, bland annat, inbjudning till de öfriga RiksStånden att förena sig i Ridderskapet och Adelns vid pröfning af Stats-Utskottets Utlåtande JM 48, angående anvisandet af anslag till komplettering af bristande trafikmateriel å redan anlagda jernvägsstambanor, fattade beslut, hvarigenom bifall blifvit lemnadt till Utskottets hemställan med förhöjning af anslagssumman från 2,000,000 till 2,250,000 R:dr, äfvensom i sammanhang dermed utdrag JM 127 af Vällolliga Borgare-Ståndets protokoll den 14 innevarande månad, med inbjudning till Presteoch Bonde-Stånden att biträda Borgare-Ståndets beslut i samma fråga. Preste-Ståndet, som icke fann skäl att någondera af dessa inbjudningar antaga, förklarade sig vidhålla sitt i ämnet fattade beslut och lade protokolls-utdragen till handlingarne. 172 Prot.-Utdrag den 21 Februari 1866. Från Vallofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 43, i anledning af väckt motion i fråga om tilldelande åt ordförande i kommunalstyrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling, m. m. S. D.
Betänkånile Nio 139; val Herr Kyrkoherden hyths som Herr Rosenqvists redactionsförslag , hvilket senare angar ansvar å Domare, ej blott för orätt dom, utan äfven för felaktig hänvisning till ändringssökande, yttrat, att, då 12 §. i l1 Cap, Rättegångs-Balkeu, efter Utskottets omi döme , innehåller så tillräckliga och ändamålsenliga föreskrifter , att , vid deras sorgfä 1 liga tillämpning, hvarken en genom Domarens antingen vårdslöshet eller oförstånd eller ock uppsåtliga orättvisa lidande part kan gå miste om upprättelse och skälig ersättning , eller Domaren undgå det ansvar, hans förseelse förtjenar, Utskottet funne hvarken någotdeia af de förslag, Motionairerne framgifvit, vara lämpligt, eller i öfrigt nå-, gon ändring af ifrågavarande lagrum behöflig. Då det sålunda är uppenbart, att Utskottet utlåtit sig, icke endast öfver frågan om ansvar för orätt dom, utan i allmänhet om ansvar för Domares förseelser, som af vårdslöshet eller oförstånd eller uppsåtlig orättvisa hä?'flyta, saint lika otvifvelaktigt är, att origtig hänvisning till ändringssökande, så framt den tillkommit af vårdslöshet eller oförstånd eller med uppsåt , måste anses såsom en förseelse, lära Rikets Ständer finna, att Herr Rosenqvists anmärkning är helt och hållet obefogad. Vid - LagUtshaluls BnifhtaniU N.-o i.1g. 17 Vidkommande äler Herr Rosenqvists här ifrågavarande förnyade förslag; så vore det väl tillräckligt att erinra, att, då samtlige Riks-Stånden bifallit Utskottets ofvanberörde Betänkande , hvart 1 il 1sty rkes , att Herr Rosenqvists deri /Upptagne förslag, hvilket, så vidt det rörde ansvar å Domare för oxigtig hänvisning, var af hufvudsakligen enahanda innehåll som det nu framställda l frågan rätteligen är att anse såsom redan afgjord och förfallen.
Man hade lyft upp lilla Constance på buffeten, och där stod hon mellan bålar och glas, synbar för alla, under det landshöfdingen med öfverflödande ordsvall höll ett tal för änglabarnet, den gudomliga varelsen, fröken Constance Koskull, lefve hon! – Pappa, brukar man inte vid hofvet krossa sina glas, när man dricker en firad skönhets skål? ropade den lilla alldeles högt. – Mycket rätt, lilla stumpan, håll på din värdighet! Lilla Constance såg på herrarne, som stodo rundt omkring henne med glas och pokaler fyllda af skummande champagnervin. Landshöfdingen slungade flux sitt i botten tömda glas mot golfvet. Herrarne följde ögonblickligen värdens exempel. Slipade tumlare och glas krossades mot väggar och golf. Lilla Constance smålog och hälsade åt alla sidor. – Nu kan du bäras hem igen, Constance. Gör din reverens för damerna och kyss på fingret åt herrarne! Så! Pappa är nöjd med henne, lilla slarfvan. Baron Koskull lyfte upp den lilla dottern och bar henne på sina armar genom den stora våningen för att i förstugan placera henne i klädkorgen. När Constance på faderns arm bars förbi unge John, som stod med ryggen mot den stora trymåen och bläddrade i en bok, nickade hon först åt sin bild i spegeln och sedan öfver sin axel till John. – Hvarför krossade du inte ditt glas, när min skål dracks? Det var ganska ohöfligt. Men jag skall förlåta dig, om du bara inte glömmer af att låta hämta mig i din spegelglasvagn, sade hon. Björnbergska kriget. Niclas Björnberg var nu en af Götheborgs allra rikaste män. Han hade trängt sig fram, knuffat sig fram och armbågat sig fram, och om han af våda eller med afsikt knuffat omkull någon på vägen, så lät han honom ligga där och han fick tacka till, att han ej blef trampad på köpet. En fortyn hade han vunnit på sina leveranser till kriget, men den mesta rikedomen öste han ur brännvinspannorna, ty Björnberg hade arrenderat kronobränneriet. Kom så det svåra nödåret 1799. Där satt