Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De göromål som alegat Kyrko-Jnspectorerne och hwilka redan pa någre ställen af Kronobeje.nte bestriddes, hafwa blifwit Presterstapet och Kyrkowärdarns uppdragne; en enda Kyrko, Inspector i Halland har i anseende till desi alder och särskilde omständigheter blifwit wid utöfningen af sysilan för sin lifstid bibehållen. Sättet för Presterskapets redogörelse för K»rkoinkomsterne har KammarCollegium fatt Nadia befallning att förestå. klils V. k.o5en5tLili. Lika lydande med den ifrån Kongl Ecclesiastik Expedition ingifne Original, Förteckning, intygar^ okkvio, Lsrl georgii. iso Den -Z April. Förteckning a Le ifrån Riksens Högloflkge Ständer under de twäune sist^ förslutne Riksdogar t Stockholm oct) Orebro till Longi. Maj t inkomne underdäniga Skrifroelser, innehällande dels Riksens Ständers Beslut och dels Deras framställningar i ätskillige ämnen, hwilka genom Longi. Maj ts Lrigs-Expedition i underdänighet anmälde och föredragne biifwit: Riksens Ständers underdåniga Skrifwelse om noggran Hushållning med de ur Banken till Kriget bewiljade medel. — Om Indragning till StatSwerket af Adelsfane Regementets Boställen och Indelningar i den mon de blifwa lediga - — Om föreslagen förändring med Dylta Swafwelbruk och de derunder lydande Fri-Socknar — Riksens Ständers underdåniga Skrifwelse om förmvniigoste sättet all göra upphandlingar och försäljningar af Kgl. Majrtö «ch Kronans effecter.
Man har sagt det vara besynnerligt, att Opinionen om Götha Canal nu är helt annan, än 1809. Men jag kan ej finna det underligt, att sedan man blifvit upplyst om sina ipisstag, man önskar att rätta det felagtiga. Det är en naturlig följd af upplysningens och öfvertygelsens kraft, att man lugnare ser och dömmer samt dervid ihogkommer det Allmännas fordran. Man har sagt, att bidraget ej bestrides genom Bevillning, utan af Banquens Räntor, emellan hvilka man framställt en distinction så lin , att man i sanning måste anse andra bra inskränkta, för att låta sig deraf förvillas. För min del, kan jag ej finna annat, än att det, som till Banqaen ingår och derifrån åter utgår, är af Den 13 Maji. 333 samma natur. Det, sorn tiii Banquen, i och för Bevillningen, af Statsverkets Skuld ingär, är Bevillning, utgörande 750,000 R:dr, hvarmed Bar.quen, i förening med sine öfrige Räntor och Inkomster, bestrider de utgifter Riksens Ständer densamma ålägga. Om, såsom rättast vore, på hvars och ens Debetsedel blifvit uppfördt, huru mycket han betalar till det förträffliga Götha Canalarbetet, skulle enthusiasmen länge sedan svalnat. Emedlertid önskar jag, att innevarande års bidrag nu måtte bifallas, hellst ett uppskof är menligt, och jag är öfvertygad, att Riksens Ständer i alla fall måste bevilja vida större Summor} om ock det beslut skulle tagas, att med fortsättningen af detta arbete skall uppskjutas. Hvarföre jag ej är kär i Canalen, ett företag, som jag önskat aldrig blifvit börjadt, torde jag ej nu behöfva förklara, men då man vill en sak, måste man vilja medlen, och då man ej kan undgå att efter förmåga understödja Canal-anläggningen , bör man ej hellen göra onödigt uppehåll i dess fullföljande.
Den sg December f. m. och således i medeltal under oftaberorde feni år 369,320 Riksdaler 3a sk. 7 rst. årligen; en summa, som i händelse densamma, enligt hvad Friherren synes förmoda, varit anslagen till Reserv-Förråders bildande, icke bort lemna rum för det nu af Regeringen meddelta tillkännagifvande om FÖrrådernes försvagade och incompletta tillstånd; men då, emot hvad Friherren, af förhastande eller mindre bekantskap med verkliga förhållandet, behagat uppgifva, omkring tvåtredjedelar af ifrågavarande anslag varit bestämd till de värfvade Regementernes Beklädnad, som, i öfverensstämmelse med uppgjorde Passe volance-vilkor, genom CompagnieCheferne besörjes, och i fråga hvarom KrigsCollegii befattning hufvudsakligen inskränkes dertill, att de af Kongl. Majit bestådde medel Regementerne tillhandahålla, torde den återstående tredjedelen, äfven förutan en granskning af detaillerne, ej förekomma öfverdrifven, då dermed underhållandet och completteringen af Communionssaker, Trophéer, Remtyg, PersonelUtredning, Sängkläder, Sjukvårdsoch Medicinal-Attirail för Värfvade och Indelta Arméen, jemte BeväringsManskapets Beklädnad och öfrige materiel blifvit bekostad, oberäknadt mångfaldiga andra i de årliga Staterne specificerade behof, såsom fortskaffningsoch TältlagsTi oss för Arméen, med undanlag af RusthållsRegomenterne 0. ui. d. io6 Den 29 Decembor f. m. Frilierren förklarar sig icke kunna fatta, ”hvilka påkänningar Utrednings-Förrå”derne under Freden kunna vidkännas,” och yttrar, ”att om vi ej, med redan an”visade anslag, under Fredens lugn förmå ”att åstadkomma nödig förkofran för våra ”Förråder, så ser det i sanning illa ut i ”anseende till möjligheten att tillfredsställa ”fordringarne i desse delar.”
Uti räkenskapen för straffoch arbets-fängelset å Långholmen balanseras följande fordringar, nemligen: från år 1847 fordran hos M. Stangenberg 531: 85. » 1852 dito » J. A. Wallinder 523: JS. » 1853 dito » cellfängelset i Carlstad 2.389: 77. » 1853 dito » dito i Luieå 185: 47, » 1854 dito » Stockholms stads Drätsel-kommission 676: 45. Enär nämnda poster, af hvilka de fleste under flera år qvarstått oförändrade, fortfarande balanseras utan att orsaken härtill uppgifvits i afseende å andra än de tvänne förstomförmälda beloppen, hvilka, enligt anteckning, lära bero på Kongl. Kammar-rättens pröfning, hemställa Revisorerne, att åtgärder skyndsamt må vidtagas för indrifvande af dessa fordringar, eller ock att upplysning må meddelas ora de hinder, söm derför möjligen kunna möta, § 13. På grund af en i Wisby Lands-kontor den 8 Oktober 1858 utfärdad anordning, har ett belopp af 3 R:dr 37 öre Runt blifvit af Lands-räntmästaren derstädes utbetaldt såsom ersättning till fång-gevaldigern J. 11. Kosvall för en fånges forslande tran Wisby till norra tingsstället; hvilket Revisorerne anmärka af den anledning atf 'berörda anordning icke blifvit försedd med Landshöfdingens underskrift, utan endast med t. f. Lands - kamererarens kontrasignation. B) sltt.vfcefjeu tili ceMfttosrjelse-hyggnmler. Redogörelserna för dessa anslag, innefattande såväl länsoch häradssorn stadsfängelserna utom Stockholm, hafva för revisions-året ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten. Räkenskapen visar följande förhållande:
M. huru lian skall använda de till hans hofhållning anslagne summor; ty såsom det står den enskildte personen öppet, att i sin Budgett, om jag så må uttrycka mig, upföra olika utgiftskonton, så må det äfven vara till H. M. Konungen öfverlåtet, att genom Sitt Hoflntendentseller HofmarskalksEmbete bestämma fördelningen af de erforderliga utgiftssummorna, och all inblandning från R. St:s sida i sådana ekonomiska detaljer, är och förblifver enl. min tanke, både opassande och olämplig. Vidkommande det föreslagna öfverförandet af H. K. H. Kronprinsessans mindre anslagssumma å H. K. H. Kronprinsens apanage, så är lämpligheten deraf, enl. min tanke, så i ögonen fallande, att jag ej anser mig behöfva derom något orda. Hvad åter anslaget till Arffurstarne beträffar, finner jag många skäl tala för öfverflyttningen af deras anslag å Konungens. Motionären har framhållit det enklaste och naturligaste skälet, hemtadt från familjeförhållanden, eller hvarje familjefaders skyldighet att försörja sina barn. Förslagets motståndare hafva äfven hållit sig inom familjelifvets område och framställt olämpligheten af att Konungens Barn skola vara af Honom beroende. Nå väl, Mine Hrr, äfven jag vill updraga en tafla, hvarigenom jag tror mig kunna ådagalägga, att om än vi för det närvande lefva under lyckliga förhållanden, så kunna tiderna förändra sig och blifva sådane, att det hade varit visare att lagstifta för framtiden än för ögonblicket. Man kan nemi. ganska väl föreställa sig, att i en framtid komme att finnas sådane Prinsar, hvilka, då de af Staten erhöllo ett tillräckligt underhåll, icke ansågo sig stå i någon tacksamhetsförbindelse till sin höge fader, utan företoge sig att öppet eller hemligt motarbeta hans planer och åtgöranden. Man måste väl medgifva, att sådana förhållanden icke äro önskvärda, samt att det icke tillkommer R. St. att genom sin lagstiftning dertill gifva anledning. Detta hvad familjeförhållanderna beträffar.
Ståndet, som genomgick af detta Utlåtande §. §. 1—35, återremitterade §.10 och lemnade de öfriga utan någon till Utskottet återgående anmärkning. Föredragningen afbröts och skulle i nästföljande Plenum fortsättas. S. D. Ståndet, som, i belragtande af de ökade göromålen och behofvet af ytterligare förstärkning inom dess Canzli, den 20 dennes till E. O. Canzlist antagit E. O. Kammarskrifvaren i Kongl. Maj:ts och Piikets Kmmar-Rätt David Hedrén., fann nu för godt, i enahanda egenskap, antaga t. f. Copisten i Ecclesiastik-Departementet Johan Carl Hellberg samt att reqvirera ett Canzlist-arfvode att från och med denna dag utgå till lika fördelning emellan Hedrén och Hellberg. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Betänkanden och Utlåtanden af Banco-Utskotletj nemligen: N:o 20, innefattande förslag till ett förändradt Myntsystem, jemte den i memorialet N:o 31 anmälda rättelse. N:o 21, öfven en väckt motion, att Bankens sedlar å 16, 12 och 8 skillings-valören fortfarande måtte få förfärdigas och utgifvas. Från W ä 11 o f 1. Borgare-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följande, med anledning af 56 §.
— Hr Gyllenskjöld, H. A. O. Carlheim-, om anslag till under stöd åt ett så kalladt Magdalena-hem i hufvudstaden (N:o 208 i Bihanget): I. 243, R. 243; R. Hamilton, G. A. Iv., angående anslag till inrättande af en ny Profession i Juridisk Encyclopedi och Romersk Rätt vid hvartdera af Rikets Universiteter (N:o 43 i Bihanget): I. — Gr. Motioner, väckta hos Ridderskapet oell Adeln: af Hr von Hedenberg, L. A., angående anslag för vidtagande af åtgärder till förekommande af Umeå elfs utskärningar vid Ytterhiske by inom Umeå socken (N:o 151 i Bilianget): I. 233, 244, R. 244; B. VI. — Frih. Majit föreslagna norra stambanan till Upsala, öster om Sigtuna-fjärden (N:o 219 i Bihanget): 1. 249, 327, R. 327; B. III.
Då emellertid ej keller af dem, hvilka för närvarande af skjutsningsbesväret erforo en tung börda, kunde skäligen begäras, att desamma skulle friköpa sig från utgörande af en beskattning, hvilken aldrig i sådan form blifvit dem lagligen ålagd, ansåg Utskottet att det så högst önskvärda målet, skjutsningsbesvärets skiljande från jordbruket, ej kunde annorledes vinnas, än derigenom att kostnaden derföre öfverflyttades på samhällets alla medlemmar, hvilka ock alla voro lika berättigade till åtnjutande af de fördelar, som med fortskaffningsväsendets ordnande afsågos. Det hade emellertid ej undgått Utskottet att de, som nödgades erkänna det skjutsningsskyldigheten genom sin historiska tillkomst skiljer sig från de onera, hvilka från böljan uppstått under form af grundskatt, kunde vilja härvid invända att berörda skyldighet dock nu mera i verkligheten antagit natur af en grundskatt; att den, hvilken i våra dagar tillhandlade sig ett hemman, dervid toge i betraktande huruvida och till hvad mån samma hemman vore med skjutsningsskyldighet belastadt, och läte dessa omständigheter inverka vid bestämmandet af den köpesumma, han för hemmanet ville utgifva; samt att, derest Statsverket öfvertoge skjutsningsbesväret, genom denna åtgärd skulle, på landets öfrige invånares bekostnad, beredas nuvarande innehafvare af skjutsningsskyldig jord en förhöjning i jordens värde, och sålunda en tillökning i förmögenhet, på hvars vinnande denna samhällsklass ej genom någon motsvarande uppoffring förskaffat sig skäligt anspråk. — Denna invändning kunde dock, och vanligen med mera skäl än här, framställas mot hvaije lindring i grundskatter eller uti de besvär, som under längre tider varit vid jorden fästade; och likväl hade dessa skatter och besvär — hvilka fordom blifvit ålagde jorden, såsom då nästan ensam omfattande nationalförmögenheten, samt för öfrigt den enda del af berörda förmögenhet, som då kunde med beskattning åtkommas — under de sednare decennierna blifvit i ej ringa mån jorden aflyftade.
Vittna ej dess prot:r tillräckligt i denna väg! Hvarföre fäster man sig då sä mycket och, jag vågar påstå, utan hufvudsakliga skäl, vid omvexlingen i antalet äf R. o. Adfs ledamöter, hvilka äfven, då det varit som ringast, högst sällan understigit Borgareoch PresteStåndets, och, då det gäller en vigtig fråga, kan ökas inom 3 ä 4 dagar till ett antal af 4 ä 500 samt vid dylika tillfällen naturligtvis erbjuda en intellectuel kraft, vida öfverlägsen de andras? Om detta Stånd sålunda, trotts sina lyten ej hindrar Riksdagsförhandlingarnas fortskridande, hvad har man då att säga emot detsamma, som, utan understöd å Statens sida sjelf ensamt håller sig vid Riksdagen? Kan man säga att dess medlemmar, ehuru understundom vexlande, i numerär, bidragit minst till det verkligt goda i Utsk:ns förhandlingar, inom hvilka det tyngsta arbetet, visserligen ej sällan, upburits af R, o. Ad.? Nej i sanning; Fördomarne, nyhetsmakeriet, illvilljan och kanske afunden hafva bra nog förstorat de fel, som verkligen till viss grad inom detta Stånd finnas och tarfva förbättring, men dock ej kunna hjelpas 4 * 52 Den 1 Mars e. m. på det föga eftertänksamma sätt man här föreslagit. R. o. Ad. i dess närvande skick innesluter, oaktadt alla sina fel såsom Corporation inom representationen, ändock den mest omfattande verksamlietskraft för liela samhället. Nästan ingen del af detsamma är uti detta Stånd orepresenteradt och just denna mångfald af kunskaper, erfarenhet och olika upfaltning, är hvad som gjort det till hvad det är, nemi. den del af representationen, hvilken obestridligen innehar den för nationen mest fruktbärande förmåga. Skulle man nu inskränka denna föga kostsamma rhångfald till några få lejda representanters kanske genom parti-inflytelser valda antal, så skulle man, efter min tanka, tillintetgöra dess rälta lifskraft, göra det till hvad de andra äro, till en enskildt samhällsfraclion med ensidiga åsigler och egoistiska sträfvanden.
Ernb.-Berättelse för år 1848. förande Borgmästaren Rubin och vice Ledamöter Rådmännen Bebm ocb Boström, än ock mot Handlanden Nilssons ombud Anders Andersson såsom författare till klagoskriften, samt Nilsson sjelf, såsom skyldig att, derest Anders Andersson ej vidare kunde anträffas, böterna för honom utgifva; öfver hvilka påståenden slutligen så väl Borgmästaren Rubin samt Rådmännen Behm och Boström som ock Handlanden Nilsson och Anders Andersson i Guldsmedshyttan infordrade förklaringar afgifvit; har Kongl. Hofrätten genom utslag den 15 December 1847 sig utlåtit, i afseende på bördestvislens behandling, dels att Rådstugurätten, som med iakttagande af laga rättegångsordning, vid slutliga pröfningen af berörde mål, endast haft att bedöma Nilssons samt köparnes inbördes rättigheter och skyldigheter, genom lagenliga beslut i dessa ämnen ingalunda kunnat inverka på dens eller deras rätt, som möjligen varit lika med Nilsson eller närmare än han berättigade till börd af egendomen, samt efter hvad häraf uppenbart följde, -den emellan parterne uppkomne bördstvist både bordt och kunnat atgöras utan afseende derå, huruvida andre bördemän funnes eller ej, men att Rådstugurätten, sedan parterne den 14 November 1836 öfverlemnat saken såsom utredd till Rådstufvurättens pröfning, i slället alt, på sätt ske bort, saken genast eller åtminstone snart derefter till afgörande företaga, genom beslut nyssnämnde dag förklarat, att yttrande i hufvudsaken skulle meddelas, först sedan sig visat, huruvida under ilen återstående laga I . 1 o • I I .
Enär nu Riksens-Ständer, vid sista Riksdag sig utlåtit, icke kunna anslå någre särskilda medel till Inqvarterings-Penningar för Flottornes Handtverksoch Timmermans-Stater, utan yttrat, att hvad Kongl. Majit i Nåder kunde finna för godt nämnde Stater meddela, syntes lämpligast kunna och böra bestridas af de till Flottornes underhåll anslagne medel, samt, enligt hvad ofvan är anfördt, Kongl. Majit den 23 Nov. 18x9, i Nåder förklarat sig vilja framställa detta ämne till Riksens Ständers pröfning; men Nådigt meddelande härom icke skedt, anser Utskottet destomindre anledning tillstyrka särskildt anslag för detta ändamål, som den slutsats häraf synes kunna dragas, att Kongl. Majit täckes af andre disponible tillgångar tilldela den ifrågastälde Inqvarterihgen, så vida den pröfvas böra ega rum. Delta hemställes dock vördsamligen, till Riksens Höglofl. Ständers vidare bepröfvande. Ankom den 28 Junii 1823. Utlåtande i anledning af Herr Friherre von Dubens Motion, om förbättring i aflöningen får Indelde Arméens Befäl och i synnerhet vid Yestgotha Regemente. Inför Högloft Ridderskapet och Adeln har Herr Friherre J. C. von Duben, jemte erindran om de knappa Lön vilkor Indelde Arméens Befäl i allmänhet njuter, särskildt sökt väcka uppmärksamhet på otillräcklig-. heten af de Löner, som nu bestås Befälet vid Vestgötlia Regimente och hvilket skall härröra deraf, att en betydlig del af de, genom Indelnings-Verket, Befälet tillagde förmåner blifvit detsamma fråntagne, då Regimentet, tili följe af Riksens Ständer vid 1809 och 1810 årens Riksdag fattade beslut samt Kongl. Maj:ts år 1811 derom meddeldte Nådiga FÖrodnande från Cavallen till Infanteri förändrades ; Och som Kongl.
Förkränkningen af det gamla lagstadgade begreppet om Läns-styrelse, såsom sammansatt af Landshöfding, Lands-sekreterare och Lands-kamererare, börjar med Instruktionens rubrik, som icke vill veta af flere än Landshöfdingar och vid Länsstyrelserna anställde tjenstemän. I fall någon, af gammal laglig vana. vill placera Sekreterare och Kamererare inom Läns-styrelsen, såsom hennes medlemmar (faktorer) eller Landshöfdingens kolleger, samt tro att förteckningen i 6 och 7 §§ öfver de vid styrelsen anställde och henne underlydande tjenstemän vore fullständig, så möter honom § 1, så lydande: ''''styrelsen inom hvarje af ltikets län är anförtrodd åt en Landshöfding (märk!) såsom Kongl. Maj.-ts Befallningshafvande, hvilken utöfvar densamma med biträde af Lands-sekreterare och Lands-kamererare”. Här nämnas de sistnämnde med samma titel, som de i § 6 uppräknade, om hvilka säges, att de äro till biträde vid förefallande göromål anställda, och uttalas i klara och tydliga Bih. till B. St. Bestoch Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 70. ord det nya envåldsbegreppet, att den administrativa, lagskipande, beslutande och dömande myndighet, som af ålder varit känd under namn af Länsstyrelse eller Konungens Befallningshafvande, nu är koncentrerad uti Landshöfding ens person allena. Sannt är att Landshöfding, då han närvarande är, af ålder haft ensam beslutande-rätt, att hans beslut icke kunnat af Sekreteraren och Kamereraren förhindras; men just i följd af denna tillräckligt obegränsade makt i personers händer, hvilka icke kunna eller behöfva vara uti alla frågor fullt och grundligt hemmastadda, har det varit så mycket mera nödvändigt, att vid deras sida behålla af domare — oberoende omhägnade embetsman, hvilka antingen dela ansvarigheten eller i protokollet nedlägga sin reservation, hvarigenom allmän och enskild trygghet emot mindre välgrundade åtgärder och beslut må anses lämpligen bevarad. Fördenskull har ock den gamla Instruktionen påbjudit att Lands-sekreteraren skulle vara Landshöfding på embetsresor följaktig.
Behof af förändring härutinnan har icke, så vidt Utskottet försport, i allmänhet gjort sig gällande. Något tvång i afseende å nattvardens begående första gången lärer ock redan ur -psykologiska grunder, vara mindre antagligt Barnets öppna, böjliga sinne, som ännu icke hårdnat i verldsbestyren, lärer val kunna förutsättas lätteligen uppfatta och med sig införlifva kristendomens hufvudläror på ett sätt, att den första nattvardsgången i de aldra flesta fall blir en akt af fri sjelfbestämning. Visst är, att, om ock undantag gifvas, en allmännare erfarenhet likväl icke jäfvar denna förutsättning. För öfrigt lärer det väl kunna antagas, att en lag, som öppet proklamerade den af Herr Friherre Alströmer i ifrågavarande hänseende yrkade frihet, skulle af folket uppfattas såsom ett proklamerande af likgiltighet för en af dess mest betydelsefulla religiösa högtider och följaktligen såra dess känslor. Och är, såsom Utskottet tror, detta antagande riktigt, så lärer väl häri ligga ett af de starkaste skälen emot en lagförändring i berörda syfte. Härmed har Utskottet besvarat allt det hufvudsakliga af Herr Friherre Alströmers motion. Återstår endast 6:te punkten deraf, hvarigenom motionären hemställt om åtgärder emot den, som visar vanvördnad eller förakt för Nattvarden, eller ock försummar eller missbrukar densamma. Då motionären tydligen härmed åsyftar en anordning, sådan han anser den böra ega rum i afseende på de rent kyrkliga förhållandena, lärer denna hans afsigt få anses vara väsendtligen och nöjaktigt motsvarad genom de stadganden, som i gällande Kongl. Förordning om Kyrko-Råd, jemförd med Kyrkolagens 1 0 Kap. 2 §, redan finnas och hvilka, enligt Utskottets öfvertygelse, göra en särskild lagstiftning i detta hänseende öfverflödig; hemställande Utskottet alltså vördsamt, Lo alt Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning, hvarigenom förklaras att 11 Kap. 2 § Kyrkolagen upphört att vara gällande; — men 2:o att hvad Herr Friherre Alströmers motion i öfrigt innehåller, måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 16 Januari 1863.
Någon annan grund fin nes ej för behandlingen af manufaclur-diskonlens afskrifningsfrägor men denna grund gällde endast eli visst särskildt fall, nemi. den dä befintliga mängden af osäkra fordringar, och sedermera har ingenting blifvit i den vägen särskildt stadgadt, ulan afskrifningarne hafva skett pä K. M:s befallning sedan cornm.-coll. derom afgifvit sitt utlåt. Om således det nuvar. förhållandet skulle fortfarande existera, så inträffar fortfarande att afskrifningarne beviljas efter praxis utan alt någon bestämd form för sådana frågors behandling kan sägas vara lagligen stadgad; men det förhållande, som Hr von Hartmansdorff ansett vara det rätta, nemi. att R. St. beviljade dessa afskrifningar kommer alldeles ej att inträffa örn Utskts förslag afslås, utan då måste punkten återremitteras. Hr Rosenblad, Bernh.: På sätt den siste värde talaren anmärkt, är verkligen förhållandet för det närvar., afl K. M. besluter öfver afsluifningsfrägor i afseende pä sådana balanserade fordrings-poster i manufactur-diskonten, hvilka anses ej mera kunna göras gällande; således om man ej vill alt delta skall fortfarande ega rum, så måste en förändring ske, hvilket ingalunda blir fallet om man afslår betänk. Vill man således att dylika afskrifuingsfrågor skola underkastas R. St:s pröfning, mäste ett beslut fallas, som föreskrifver detta. I afseende pä deu jemförelse Hr von Hartmansdoiff bar gjort emellan manufaktur-diskonten och bankernes diskonter, får jag fästa uppmärksamheten pä den stora skilnad, att det förra är statens stående under K. M., men de senare tillhöra ett R. Sl:s enskilta verk, och att, i afseende pä dessa, ärliga revisioner, omfattande det nästförflulna året äga rum, under det att R. Sl:s revisorers granskning omfattar flere års gamla räkenskaper der afgörandet — om det förbehålles >. Släuderne — först efter flere års förlopp kan ifrågakomma.