Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tyckes icke vara för mycket fordradt, att då käranden en gång sjelf beslutar sig för rättegång, han 4 Lag-VtslioUels Betänkande N:o 43. skall hafva allvar dermed, så att, sedan svaranden användt stämningstiden till det dermed afsedda ändamål att ordna sitt försvar, han äfven får begagna sig 1 o o o deraf till gendrifvande af vederpartens anspråk, derest icke detsamma af käran den godvilligt öfvergifves. I Lag-beredningens förslag är svaranden bibehållen vid nämnde förmån och såsom anledning dertill uppgifver Utskottet, att den står i oskiljaktigt sammanhang med den provokatoriska rättegång, hvars införande i vår lagstiftning Beredningen förordat. Det torde likväl icke vara svårt att inse, af hvilken ojemförligt större vigt omförmälda förmån är, der provokatorisk rättegång ej finnes, d. v. s. der svaranden saknar rättighet att sjelf anställa rättegång för att blifva fri från vederpartens förmenta anspråk. Det af Utskottet åberopade upphäfvandet af stadgandet i 2 Kap. 5 § Utsöknings-Balken, angående viss preskriptionstid i fråga om instämmande till Domstol af sådane saker, hvilka hos Konungens Befallningshafvande blifvit tvistiga förklarade, har ej med denna fråga att skaffa, så vidt ej en ansökan hos exekutor om handräckning skall anses såsom en början till den sedermera vid Domstolen utförda rättegången. En sådan åsigt, ehuru numera ej godkänd, var dock ej främmande för 1734 års lagstiftare, och föranledde ©tvifvelaktigt desse, hvilka hade för ögonen, att en påbörjad rättegång ej kunde slutas med att lenina rättsfrågan in suspenso, att bestämma en viss tid, inom hvilken den hos Konungens Befallningshafvande väckta talan borde hos Domstolen fullföljas.
Familjeporträtt blicka stolta, men älskvärda ned från sina u p p h ö j d a platser. En kokett rococcomöbel, ett par små Watteau på en läcker skärm, några pompösa David i kostbara kopparstick, en unik vaGREFVE CASTILLON. pensamling. Och i denna aristokratiska milieu ytterligt chic från fotabjäll en liten, liten herre, en ung o c h lifskraftig Soto skospetsarne ända ut i TECKTHEODOR LINDBLOM. M A N S K U L L E väl knappast tro, att det stund o m kan vara svårare att träffa en i Paris bosatt luftseglare än att få fatt i h o n o m i Sverige, när ödet o c h vinden fört h o n o m in öfver våra kuster. Jag har läst i svenska tidningar interviewer m e d monsieur Mallet o c h grefve Castillon de S:t Victor, publicerade dagen efter deras nedstigande i Västerviksnejden. E n journalist reser ned från Stockholm på natten, söker u p p de båda herrarne på m o r g o n e n, telegraferar sin artikel, o c h på eftermiddagen läser man i vår hufvudstad en skildring af den luftfärd, s o m lyktats dagen förut. I ingenjörens arbetsrum öfverlägga vi en stund o m möjligheterna af att träffa h o n o m. Denna rigoröst enkla interiör talar o m ett lif utan fordringar på l y x, utan behof af estetiska distraktioner, ett lif helt ägnadt åt e n alla krafter uppslukande verksamhet. På arbetsbordet o c h väggarne ritningar till ballonger, kartor öfver företagna eller projekterade resor, en m ä n g d diplomer m. m. Allt syftar på yrket.
Utlåtande, M 120. ii 3:o. Aktier eller Lottsedlar, som påräknas att inom riket kunna försäljas, och hvilkas inlösning eller amortering bör utsträckas till 28 å 40 år; och e) Alt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med dessa grunder, Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t nådigst söka bereda ärendet, och för rikets näst sammanträdande Ständer framlägga de förslag, som må varda en följd af de intresserade staternas ömsesidiga underhandlingar och af de förbindel ser, som svenska statsverket i och för utlösning af Öresundstullen borde vidkännas.» 2:o af Herr P. E. Winge: »Det af Utskottet framlagda beslut, tillkommet genom votering, som utföll med 11 röster emot 10, stödjes på politiska framställningar och hänsyftningar å med danska staten ingångna förbindelser, samt pä denna makts financiela behof och deraf vållade pantförskrifning, deremot har icke tagits i betraktande möjligheten, att, förr än det nu kan förmodas, farleden genom Öresund blir fri från hinder af tullumgälders erläggande icke endast för Sverige, som derstädes är innehafvare af ena stranden, utan för alla nationer, hvarvid bör ihågkommas den Amerikanska fristaten, som var den första, hvilken vägrade och upphörde att betala den nesliga tributen till de så kallade Barbaresk staterna; ej heller har Utskottet haft i åtanka hvad som är möjligt att verkställa och för långliga tider sedan och äfven under våra dagar varit påtänkt samt förslag dertill upprättadt: anläggandet af en kanal genom Skåne, medelst hvilken sjöfarande undveke det lärliga sundet, Falsterbo-ref m. m. samt erläggandet af tull vid Danmark. Utskottet har endast tänkt på aflösandet af ett kapital, som
Väl har allmänna opinionen varit temligen ense om nyttan af att inskränka rältegångs-instansernes antal till blott trenne, för att befordra större skyndsamhet i lagskipningen; äfvensom man funnit Kämnersoch Lagmans-Rätterne härvid företrädesvis böra komma i fråga till indragning. Men man har lika allmänt erkänt nödvändigheten af att tillika tillse, det man icke vid en sådan indragning, genom Öfver-Rätternes belastande med alltför mycket arbete, snarare motverkade det åsyftade ändamålet; och i denna ytterst vigtiga del af frågan hafva meningarne varit betydligt skiljaktiga. Hvad man i detta hänseende beslutade 1829 och 1834, frångick man åter 1840; och detta, såsom det synes Utskottet, på goda skäl. Det skulle onekligen blifva ganska vådligt att i första Domstolens hand, serdeles der den beslår af blott en lagfaren person, lägga sådan myndighet, att domslutet blef utan appell, antingen till följd deraf, att det omtvistade ej uppgick till eLt visst värde, eller till följd af svårigheten för en mindre bemedlad part att kunna fullgöra domen inom den för sakens fullföljande bestämda tiden. Dessutom förekommer härvid äfven en annan omständighet, som förtjenar alt noga öfvervägas. Vår Rättegångs-ordning är nemligen så enkel, att hvilken part som helst kan, utan behof af sakförares biträde, sjelf utföra sina rättegångar, der Domstolens afstånd ej sådant hindrar; och så tillgår äfven merändels vid första instansen. Men just i följd häraf händer ej sällan, att enfaldigare parter, som ej förstått alt i rättegångens början framdraga all den nödiga bevisning, hvarpå de kunna hafva tillgång, först genom den dom, som gått dem emot, blifva upplyste om hvad som i bevisningen brister; och det kan ej vara med billighet förenligt att, under sådane förhållanden, blottställa hvarje tappande part för alla de kostnader och förluster, som doms fullgörande medförer, innan honom iemnas tillfälle att, genom bevisningens completterande i andra instansen, få sin måhända ofta i sjelfva verket rättmätiga talan godkänd.
Taxerings-Längden för Städerne är sä en, lig med den för Landet, att nägon serskild för. klaring deröfwer icke tarfwas. Dm hufwudsakligaste skillnaden är blott den, att i Columnen för Hemmans. Clatzcr äro Stadsjordms gra. 62 Den 11 October. grader utsatte, och en ny Column för afgift af Billarder är tillagd. Föreskrifterne ii, 2, z och 7:de punkterne böra, sä widt de röra Taxerings. Comiteerna pä Landet, äfwen af Comiteerna i Städerna iakttagas. I följd häraf äligger det äfwen besia Comiteer att föra serskild Längd öfwer Egendomar, Werk och Inrättningar, tillhörande personer, boende i annat Taxerings > Distrikt. Sladsjordens wärde och tunnetal mä endast pä ett ställe i Längden utföras, likasom om Hemman och deras wärdén förut blifwit sagdt. Ar jorden bortarrenderad, sä att desi wärde twenne gänger kommer att anföras, utsättes, dä jord-egendomen senast nämnes, wärdet och graden inom Lmierne pä sätt Formulairet N:o 10. utwisar. Columnerne för jordens Clasier, grader och wärdén, äfwensom de öfrige Summa. Columnerne, böra alltid bäve i Berednings, och Taxerings. Längderne uppsummeras, endast med undantag af 7.de Columnen i Berednings Längden. I afseende pä mrättningen af Beredningsoch Taxerings-Längderne mä för öfrigt nämnas, att man derigenom äsyftat, bäve den största ordning och kontroll w.d Debiteringen, och äfwen minnandet af upplysningar, wm för tillkommande Riksens Ständer blinva af högsta wigt och nödwändiqhet i afseende pä det nya Vewillnings. Systemets fullkomnande.
Vill slutet cleremot ak sistliclne är 1828 ägcle Liket ingen utlänclsk skulcl; ak inrikes skulclen, som ej är till någon annan än Lanken, skulle, ekler Utskottens calcul, eoclast L:co L:clr 4,4oo,ooo i sedlar anser Llaten graverande, ocb ej annorluncia, än att statens räntebärancle förbindelse för clenna summa utgör en Länkens grundfond kör sia rörelse. Lör realisations-företaget korclras icke clenna gängen någon förwögenbets-gsgikt eller Levillnings-bid, ag. Lill verkställigbeten deras kan kull tillgäng anvisas ak Lanken; clels redan Zgancle clisponibla tillgångar, clel» af inllvtande inkomster ocb mä banda, cl, t oaktadt någon anoillning kunna Ltatea lemnäs ä Lanken; vinst. 46 §tatsock Lanco-Dtskotteas Den teckning st" Lankoek Ak^nt-väsendet unden en lid ak i5o är, soiu körenade Dtskotteo meddelat, ädagalägger:
En hvar å landet sålunda bosatt Mästare vare förbunden , att, emot frihet till deltagande i val och alla öfrige rättigheter, som Städernas Borgerskap tillhöra och med Burskap i allmänhet förenade äro, likväl med vilkor, att utan särskild kallelse, sjelfmant vid dylika frågors förehafvande sig inställa, i allo uppfylla de med Burskap och Borgate-rätt åtföljande förbindelser utan undantag; dock att, hvad personliga skyldigheter angar, honom må vara öppet, att antingen sjelf desamma fullgöra, eller ock, emot befrielse derifrån, erlägga till Stadens Gassa en viss contingent, efter af Borgerskapet uppgjord taxa , som af Magistraten pröfvas. I öfrigt skall honom vara tillåtet, att, med lika rättighet och under enahanda vilkor, som i afseende på Mästare och Borgare i allmänhet äro uti denna författning stadgade, Lärlingar inoch utskrifva, samt vid handtverkets bedrifvande sig begagna af Gesäller och andre arbetare af bägge könen. Det förordnande, som denna §, innehåller, må ej kunna lämpas på de Socken-handtverkare och Gerningsmän, sorn till landtmäns betjenande få skyddas, och vid hvilkas antagande, den uti detta ämne särskildt utfärdande författning kouimer att tjena tili efterrättelse. Enka efter Mästare ege frihet, att, så länge hon i Enkestånd förblifver , fortsätta Mannens handtering, antingen med biträde af Verkgesäll , eller ock under egen tillsyn , så framt hon, i detta senare fall, kari, såsom i nästföljande 13 §. stadgas, visa prof af förvärfvad egen erfarenhet i slöjden. Fortsattes verkstaden, genom antagen Verkgesäll, vare henne tillåtit, att, på sätt uti II och lil Art. förordnas, antaga lärogossar, hvilka, sedan de, efter upphunnen behörig ålder och visad skicklighet, blifvit för Gesäller förklarade, ega att njuta samma rättigheter med dem, som hos Mästare arbetat.
Undantag härifrån blir derigenom lika omöjligt, som “från hvarje annat lagbud; vanhedern bibehålles, såsom egentligen tillhörande “sjelfva brotten, utan att såsom egenskap öfvergå till personlighetens område, “der dess betydelse alltid måste blifva obestämd, samt utan att någon annan “qvalifikation tillägges personen, än den, som han sjelf tillagt sig, och som från “honom aldrig kan skiljas, nemligen att han gjort brottet; och de påföljder häraf, “hvilka för särskilda statsinstitutioners upprätthållande oundgängligen erfordras, “drabba honom endast i de fall, der en sådan, i sammanhang med qjelfva institutionen lämpligast pröfvad, oundgängelighet eger rum“. Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 77 Vid slutlig revision af Lag-komitéens förslag bar den nya reorganiserade Lag-beredningen yttrat, i fråga om den vanära, som åtföljde vissa fängelsestraff, och om ifrågavarande särskilda påföljd, andragit: “Af hvad nu sagdt är om uteslutande från allmänna strafflagen af de bestämmelser, som kunna tid efter “annan göras angående verkställighet af fängelsestraff, synes det vara en följd, “att särskilda straffgrader ej böra med olika benämningar utmärkas. Häremot “kan väl invändas, att lagstiftningen, örn den icke med olika namn betecknar “högre och lägre straffgrader, underlåter att utpeka skilnaden i grofhet mellan “de brott, som skola bestraffas; men denna invändning måste vika för den å andra '''‘sidan obestridliga vådan och skadligheten deraf, att hvar och en, som på ett visst “ställe undergått sitt straff, skulle kunna, liksom genom, påtryckning af en från sjelfva “namnet å straffinrättningen hemtad, i allmänna omdömet förnedrande stämpel, betagas “den möjlighet af framtida upprättelse, hvartill allt förbättring ssystem syftar.“ “Hvad åter angår den nyss omtalade påföljden af vanheder för vissa brott, “så har Beredningen ansett denna påföljd bättre betecknas genom lagens förklarande, att den, som dertill gjort sig skyldig, ej må i allmänt värf brukas, än “genom talesättet, att han skall dömas förlustig medborgerligt förtroende.
Danmark gifver oss äfven ett föredöme, luiru långt boskapsskötseln kan drifvas utan tillhjelp af bränvinslillverkning. Under sådana förhållanden är det väl ej skäl alt meddela ett stadgande, som skulle kunna tydas såsom eli försök att omhulda bränvinsbränningen såsom en för jordbruket nyttig binäring, då deremot den måste betraktas såsom ett ondl, hvilket, när det icke kan fullkomligt afskaffas, åtminstone skall i möjligaste måtto nedhållas och motverkas. På grund af hvad jag nu haft äran, anföra och med den öfvertygelse, att R. o. Ad. inser den nödvändighet, som förestafvat Utskis ifråga vande beslut, anhåller jag vördsamt om bifall till 2:dra §:n i Utsk:s förslag. Hr Hjärne, Harald: Frih. Raab yttrade under förmiddagens plenum, att han icke väntat sig, att jag skulle berömma detta Betänk. då jag för en lid sedan klandrade Utsk:s förfarande vid ett annat tillfälle; men jag kan icke inse inconseqvensen af alt 446 Den 26 April e. m. berömma det sorn verkligen är berömvärdt, men klandra det som är tadelvärdt. Denna discussion tyckes redan antyda nödvändigheten deraf, att ledamöter af Ståndet, som icke deltagit i Utskts arbete, försvara förslaget emot «Utsk:s egna ledamöter, och detta kommer förmodligen vid flera tillfällen att blifva händelsen. Hr von Hartmansdorff har ansett Frih. Raabs reservation så fullständigt ådagalägga olämpligheten af bränningstidens inskränkning lill 2:ne månader, att han icke funnit nödigt att mera utförligt utveckla skälen för denna åsigt, men jag tror, att Hr von Hartmansdorff icke heller torde hafva mycket att andraga emot de argumenter, den siste värde talaren framlagt. Jag anser Hr Braunerhjelms granskning af Frih. Raabs reservation vara af den beskaffenhet, att deremot intet kan sägas, hvarföre äfven jag kan vara ganska kort. Jag hade eljest ämnat företaga en sådan granskning, men den är numera öfverflödig.
Flerfalldiga utvägar hafva, tid efter annan, blifvit påtänkta, för beredande af lindring uti grundskatterna eller deras jemnare fördelning; men då, i anseende till dessa frågors vigliga och grannlaga beskaffenhet, ovisst är om och livad förändring deruti kan tillvägabringas, är det emedlertid af verkligt behof påkalladt, att, oberoende deraf, söka åtminstone åstadkomma all den förenkling, ej mindre uti sättet för berörde skatters utgörande, än uppbördsoch räkenskapsverket, som, utan rubbning af hufvudgrunderna, kan äga rum.
På hvilken sida man betraktar saken, drabbar statsskulden folket» I alla fall återkomma vi väl snart till den frågan. Man har sagt, att A Den 12 Maj f. m. Riksg.cont., tinder sin skuldsättning och då det vet, när det får öfverskotten, kan lämpa sina utgifter efter sina inkomster. Det är detta yttrande, jag måste återsända. Jag tror, att då administrationen vet sina inkomster, borde den kunna inrätta utgifterna derefter. Det är åtminstone lika billigt att säga det till administrationen, som att den säger det till Riksg.cont. Man har sagt, att en stor summa skulle fordras för Statscont., om öfverskotten ej dit inginge. Jag tror likväl ej, att Riksg.cont. skulle kunna komina att lemna mera än statsbristsunnnan; och då den i alla fall går ut, skulle Cont. vinna så mycket i ränta, som räntan på öfverskotten. Jag tillstyrker återremiss. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Tillförne har jag, både såsom Fullmägtig i Puksg cont. och såsom ledamot i StatsUtsk., afstyrkt det förslag, hvilket en motionär nu framställt, och jag kan ej annat än fortfarande afstyrka det. Jag anser StatsUtsk. hafva riktigt behandlat frågan, och anhåller att närmare få utveckla min mening. Saken synes mig vara både olaglig och olämplig. 64 §• Reg.F. säger: "Såväl Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, sorn hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extraordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af R. St. anslås, vare under Konungens disposition, att till de af R. St. pröfvade behof och efter den upprättade staten användas." I denna §. står icke ens den allmänna bevillningen undantagen från föreskriften, och om man erinrar sig, huru Riksg.cont:s befattning uppkommit, finner man lätt, att man låtit häfden förblifva oförändrad , utan afseende på ordalydelsen i Reg.F. Efter Carl XII:s krig uppkom Riksg.cont. eller det s. k. R. St:s Cont. Det hade ej befattning med andra medel än dem, som voro anslagna till riksgäldens liqviderande.
Småsak rnå aldrig blifva grundlagarnas stränga iakttagande. Den värde talaren har supponerat, ali Konungen icke kunde äga kännedom om alla de handlingar, som behöfva genomses; men han har dervid förbisett, att efter de former, som i Sverige äro etablerade, skola vederbör, embetsmyndigheler ansvara för sina tillstyrkanden, och att slutligen föredraganden hos Konungen skall vara ansvarig för, att fullständig föredragning sker, och alt K. M. således mätte komma i tillfälle alt rätt bedomina saken. Detta utlåtandes grundlagsvidriga beskaffenhet lärer icke kunna bestridas; och jag kan icke neka, att jag för min del önskat, alt denna öfverläggning varit aflägsnad från R. o. Ad. genom Hr Frih. o. Landtm:* åtgärd. Nu nödgas jag förena mig med dem, som begärt ålerremiss, I sjelfva saken, d. v. s. om Nummer-lotteriets upphörande, förenar jag mig med Utsk., men yrkar att Ulsk:s förnyade utlåt, måtte författas i laglig form. Hr af Donner, Gustaf Wilh.: Hufvudsakligen instämmande uti de åsigter, som af de flesta talare, med undantag af Frih. Sprengtporten och Hr Anckarsvärd här blifvit utvecklade, får jag anföra följande. Hr af Donner uppläste derefter följande: Utan att vilja ingå i vederläggning af de skäl, som SlatsUlsk. åberopat i dess utlåt. N:o 28, ronde K. Nummer-lotteriet, ehuru äfven deremot kunde vara ett och annat alt invända, vill jag endast uppehålla mig vid det resultat, hvaruti Utsk:s pluralitet stannat, i händelse R. St. skulle bifalla lotteriets upphörande. Utsk. har yttrat, att, sedan K. Nummer-lotteriets indragning blifvit af R. St. bifallen, beslutet härom endast borde hos K. M. anmälas, med begäran, att allmän kungörelse om denna indragning måtte i nåd. varda utfärdad. Då K. Nummer-lotleriel, genom en nåd. kungörelse, gifven i Rådkammaren den 16 April 1771, inrättades, och delta uppå R.
Hvad som för öfrigt, i hänseende till detta silfvervexlingsprisets årliga utsättande, bör iakttagas af BancoStyrelsen, anse Utskotten deremot böra blifva fö remal för de reglem entariska föreskrifter Banco Utskottet eger att föreslå ; och torde såsom Bihang :iil Riks6/. i’rut is a;. 6:te Sami. 44* 784 Baneo-Utskottets Betänkanden« dertill hörande afven lämpligast kunna, efter hvad en värdLedamot af Högl.Ridderskapet odi Adeln begärt, utredas till huru stort belopp kostnaden för hitförandet af fremmande länders silfver bör anses öka det nominala priset a deras myntsorter, sådant som det i de vanliga vexel-sluten å Stockholms Eeurs förekommer. V En inom BorgareStåndet gjord anmärkning framställer tillika ett förslag, hvarom fråga i en mindre utsträckning redan inom Utskotten varit väckt, nemligen, att använda Banquens nuvarande Silfver.förråd till utlåning, emot intecknings - säkerhet i fastigheter och erläggande af 6 procent årlig betalning i silfver, hvaiaf 4 procent skulle anses sorn rånta och 1 procent såsom capital. afbetalning; hvarefter detta samma utlånta silfver, samt hvad som eljest kunde erbjudas, borde efter 128 sk. cours emot nya sedlar uppköpas ända till och med 5 millioner Specie R:dr; och sedan Banquen ytterligare förkofrat sig genom det silfver, sorn årligen i 10 år inbetaltes, skulle silfver-utvexlingén utan fara kunna ega rum, häldst som en årlig silfver-intrad af betydligt belopp uti 18 år derefter ännu vidare Vöre att påräkna. Utskotten anse sig, i afseende på detta förslag, blott böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet uppå äfventyret att utbyta en verklig egande fond af metallisk valuta, emot förbindelser till en längre återbetalning af Banco Vtsköttets Betänkanden.
Ekou.Utsk:ns d. 17 och 21 dennes på bordet lagda Betänk. JV2 1, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla broar, samt dels rättighet till erhållande af tjenlig! väglagnings-ämne å andras egor. Den 28 Juni. 473 Delta Betänk, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, ang:de skyldighet för bruk, qvarnar och fabriker att deltaga i vägbyggnad. Frih. Cederström, Rud.: Jemte omnämnande af de mot satta åsigter, hvilka blifvit vid de 2:ne sisthållne Riksdagarue i förevar:de ämne hyllade, anföra de förenade Lagoch Ekon.Utskrn, ”att jemväl vid della Riksmöte, vid den pröfning af frågan, Ulsk. företagit, hafva Utsk:s åsigter segrat.” Detta är ett stoll språk. R. St. torde med icke mindre skäl å sin sida kunna åberopa de åsigter, som hos flem i denna fråga segrat. De voro i motsats emot de förenade Ulskrns. Ulskm hafva ganska troget refererat hvad emot dessa åsigter förekommit, men jag för min del kan icke finna, att Utskrn på något öfvertygande sätt bemött eller vederlagt dessa invändningar. Utskrn hafva stannat i det beslut, att tillstyrka den hemslällan, alt K. M. mätte utreda frågan. Men hvad är det väl, som egentligen härutinnan behöfver utredas? Servitutet att underhålla vägar må visserligen vara i vissa orter för jordbruket högst betungande, men det är likväl ett servitut, som sedan urminnes tider hvilat på jorden. Med detta servitut är hemmanet köpt eller på annat sätt förvärfvadt. Om man skulle verkställa en omreglering af förhållanderna på del salt, alt bruk, qvarnar och sågar skola deltaga uti byggandet och underhållandet af vägar, fruktar jag, att den bestämda visshet, hvarje egare af dessa inrättningar nu har, om hvad som honom åligger, förbytes derhän, alt man sväfvar i ovisshet, om huru härmed månde sig för framtiden förhålla.
•—• om anmodan till ConstitutionsUtskottet, att, så fort sig göra låter, till RiksStånden inkomma med Utlåtande öfver de flera från samtelige RiksStånden remitterade anmärkningsmål, 3og. ■-— angående StatsUtskotlets Memorial, i afseende på den Konungen och dess Arfvingar anslagne årliga ränta, 451. —• om bifall till StatsUlskottels Utlåtanden, angående 1:0 nödige medel till Drottningholms Broars iståndsättande; 2:0 medels beviljande åt Herr BergsRådet Friherre Hermelin; 3:o ny Statsreglerande för Gripsholms Slottsoch DjurgårdsBetjening; 4:o förändring i Roteiingen vid Westerbottens Regemente; 5:o Kronotionde-Spaunemålens utgörande till Stockholms Stora Barnhus; 6:0 en lill Upsala Barnhus donerad Krono - fordran; 7:0 att få betala Osmunds-jernet efter Kronovärde, utan någon förvandling efter Markegång; 8:0 Ädelforss Guldverk, 45a, 453. ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om StatsUtskottets Utlåtanden, rör-ande 1:0 förhöjning uti Postskjuts-legan; 2:0 bidrag af allmänna medel till fullbordande af Hamnbyggnaden i Malmö; 3:o föreslagen rättighet till Skattelösen af Lotshemman; 4:o förbättring af Länsmännens löningsvilkor; 5:o ersättning till Städerne för deras andel uti Accissoch Bakugnspenningarne, 453, 454.