Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En spegel kan icke återkasta andra strålar, än han emottagit. Lika evig och nödvändig är förståndets lag: att följa sitt bästa ljus och tro hvad det vissast ser. – Men det gifves ock speglar, sådana, att en menniska, som sett sig endast i dem, borde tro sitt hufvud vara några gånger större än alla andra menniskors. En gulsigtig ser alla färgor gula. Böra vi ej neka detta? Jo; men utan att förekasta dem fräckhet eller kätteri. Följde icke äfven de sitt bästa ljus? Var det ej likaså nödvändigt för dem att villfara, som för oss att icke göra det? Föränderligheten af samma föremål stödjer sig på den oföränderliga sanningen: att olika daning af känsel-verktygen bestämmer äfven olika intryck och begrepp; lika visst, som att synbilden ändras efter olika slipning af det glas, hvarpå ljuset faller. Skola vi krossa concav-spegeln, derföre att han visar hvad han visar? Skola vi fördömma någons förstånd, derföre att det icke ser en sak på samma sätt som mitt? Naturen sjelf har gjort olikheten; och det är ett vanmäktigt högmod, att icke dermed vara nöjd. Vi kunna säga endast: det eller det är nödvändighet och sanning i vårt förstånd. Men hvad gifver oss rättighet, att påtvinga andra detta; att kalla vår känsla och vår tanke en evig, omotsäglig renlärighet? Blott en alldeles ytterligen blind och djerf egenkärlek. Gudomliga Frihet! så göra ock desse löjlige ifrare af alla secter. Hvarföre? Emedan de nitälska – icke för Sanningen sjelf, utan för ett lågt och barnsligt högmod; som hellre vill göra sitt begrepp till allmänna menniskoförståndets afgud, hellre kalla sin öfvertygelse en evig och ofelaktig regel för all Naturens Sanning, än förädla denna öfvertygelse – det är, sitt ljus – i en ödmjuk och fridsam ovisshet. Men just hit, gudomliga Frihet! vill du leda oss. Väl förändrar sig Sanningen efter det öga, som ser henne, och efter den känsla, som fattar dess intryck.
Aflastaren vare skyldig att, inom den för aflastningen bestämda tid, tillställa befälhafvaren de laddningen rörande, för befälhafvaren erforderliga, handlingar. § 95. När gods blifvit inlastadt, skall befälhafvaren eller styrmannen å dess emottagande utgifva laslqvitlo, som befälhafvaren sedan ej må vägra att emot behörigt konnossement utbyta. Konnossementet ut ärdas i så många exemplar, som nödiga äro. Alla exemplaren skola vara af lika innehåll, af samma datum, och utmärka huru många exemplar utfärdade blifvit. Befälhafvare underskrifva dem alla, och befraktare det exemplar, som hos befälhafvaren qvarstannar. § 96. Konnossement skall innehålla: 1. befälhafvarens namn; 2. fartygets namn och orten, hvarest det är hemma; 3. aflaslarens och lastemottagarens namn; 4. allastningsoch bestämmelseorten; 8, uppgift på lasten till mängd, vigt, beskaffenhet och märken; 6. den betingade frakten; 24 7. dagen när, och stället hvarest del blifvit u I färdad t; 8. exemplarens antal. Kounossement kon stil lias lill viss man, lill viss man eller order, eller till innehafvaren. Befälhafvare!) elier aflaslaren kan nämnas såsom lastemottagare. § 97. Befälhafvaren är förpligtad att i bestämmelseorten utlemna laddningen till den, som, enligt konuossementet, visar sig vara behörig lastemottagare. § 98. Anmäla sig flere behörige innehafvare al konnossementer, eger ej befälhafvaren rätt att till någondera laddningen utlemna, ulan bör han, efter behörig protest, nedsätta densamma i förvar bos den godo man, partcrne dertill utse, eller som af tullkammare, borgmästare, kronofogde elier länsman anvisas. § 99. Sedan befälhafvaren öfverlemnat laddningen till lastemottagaren, skall åtminstone ett exemplar af konnossementet till honom återställas, och laddningen derå qvitteras.
Ögonen voro lika blå och mungiporna lika tunna och känsliga. Men magrare och mer hoptorkad hade han blifvit, och axlarna hade ’kupat’ sig af det tunga arbetet. Först var det ingen, som kände igen honom, med undantag af några få gamla, som mindes honom från ungdomsåren, men se’n blef det som en allmän afund mot Johanna. Hvem hade kunnat tro, att lite vatten och såpa skulle vara i stånd att göra ett sådant underverk. Han såg ju rent af skaplig ut! Men så tröstade man sig med, att förbättringen nog bara var ’utvärtes’, invärtes var han nog lika snål och snuskig ... Karl Johan skakade hand med både gubbar och gummor, frågade hur det stod till och tackade för sist, ’rent som om han lärt sig vett’, – men hälst höll han sig ändå bland pojkarna. Där var han rent af outtröttlig. För första gången kände han sig höra till dem. Han skrattade, pratade, ögonen strålade. Han drack glas om glas med de bäste. – ’Han såg ut som ett barnkräk, som lekte gammal’, sa nämdeman – och det låg sanning i orden. Till sist kom det för honom en visa, som en kamrat brukade sjunga, när de tjenade tillsammans. »Tyst pojkar, ja’ ska’ sjunga», ropade han. Och så sjöng han med svag, darrande röst: »Båd’ tjocka och tunna Båd’ flata och runna Ä’ jäntorna bra Ha ha ha, ha ha ha. Men så kom han inte i håg något mer. »Ä’ dä int’ sant, pojkar! Hva’? Pojkarna skrattade – och Karl Johan allra mest. I detsamma stack nämdeman in hufvudet och blinkade att de skulle komma ut. När alla väl voro samlade, så bad han, att de närvarande skulle dricka ett glas med hans gamla vän Karl Johan Svärd och jungfru Johanna Larsson, som i dag blefvo fästfolk. Det blef alldeles svart för ögonen på Karl Johan, när han kände sig stå tätt bredvid Johanna. Hur han kommit dit, visste han inte. Han hade inte vågat se åt henne förut och inte vågade han det nu häller. Alla klingade och drucko. Pojkarna ’släppte på’ två hurra, stämningen var den bästa man kunde önska sig. Plötsligt slog Karl Johan armarna kring
M jtt i farsta pu, c'en af propositionen törtt^rak sin vtljv de, br n-> winsbränilingen mätte >nsk> ättas kil en husbeho'snäring, har d hurom näst icke u daarr RiddersVapet och A'elns »p>närk>amh> t. Der arerstar en ast kör mrr. akt hoSWrl» borne Herr L indt-Matt>alkeii och H glofl. Ridderstolpe! och Aceln anhalla om kill iift för det jaa sä länge nyttjat dest rälamod. Jag anhä ler derföre ödmiukast, att i fall Hoglofl. Ridderffapet och Adeln skulle med näoot bita ! anse dctze mina tankar, del märke detta memorial sa åtfölja äterremissen till Allmänna BeiwärSoch OecoiiomichUtskotlet. Zrrchcrre äk l^äleanson^ ^itckers, anförde art det icke undfallit honom akt sedan flere wärde ledamö er af Ridderskapet och Adeln redan omständeliqen yttrat sina tankar öttvcr förewarande ämne det kunde nästan anses öfwerflödigt, att med ytterligare anmärkningar borttaga riden för öswerlägg rttii - ZIS Dm 28 Majt. ningen om andra angelägna ärender, men dä dalka genom Kongl. Majrts nädlga proposition framstälda ämne wore af allmän wigt och man twifwel fordrade etk noga besinnande, mbad sig Friherre hakanson Ridderskap?» och Adelns tillstånd, att ös» »ver wista särskilta synpnnekcr deraf, sä anföra sina tankar. Härefter anförde
Vidkommande derefter det begärda kreditivet för fortfarande tillämpning af nu gällande pensionsstater af den 9 Februari 1858 och den 6 November 1860, får, enär de i Statsråds-protokollet meddelade upplysningar synas ådagalägga att det äskade beloppet, 180,000 R:dr, icke är för högt beräknadt, Utskottet hemställa, c) att för fortsatt tillämpning af ofvannämnda pensionsstater, må för år 1867 å Riksgälds-kontoret anvisas ett kreditiv å 180,000 R:dr, att, i mån af behof, användas till betäckande af den skilnad, som för Arméens pensionskassa under detta år kan uppstå genom den ifrågavarande pensioneringens tilllämpning, samt att utbetalas sålunda, att hälften deraf utgifves den 1 April och den andra hälften den 1 Oktober, med förbindelse för direktionen att, vid reqvirerande af första halfårets belopp, med alslutade räkenskaper redovisa föregående årets utgift; hvarjemte det på direktionen torde få ankomma att, derest för berörda år kreditivet skulle befinnas vara för det dermed afsedda ändamål otillräckligt, före påföljande riksmöte till Kongl. Maj:t afgifva den underdåniga framställning, som kan af omständigheterna påkallas. De i Statsråds-protokollet lemnade sifferuppgifter utvisa jemväl att under år 1866 det för innevarande statsregleringsperiod för tillämpning af de nya pensionsstaterna bestämda kreditiv af 150,000 R:dr antagligen icke blir för ändamålet tillräckligt; och Utskottet tillstyrker alltså, d) att till betäckande af möjlig brist för år 1866 i det vid förra riksdagen beviljade kreditiv å 150,000 R:dr må anvisas ett fyllnadskreditiv å 15,000 R:dr.
Först ber jag dock att få erinra Hr Bildt, att jag i mitt första yttrande gaf tillkänna, att jag icke faste mig vid en viss punkt i detta Betänk., utan begagnade det slags kreditiv jag fått att på en gång få tala om alla punkterna. Han har således rätt att sammanslagningen af de nu ifrågav:de fyra kassorna icke kan verka mycket; men jag har icke inlåtit mig på att pröfva, hvilken af dessa kassor behöfver mest, mer eller mindre motstånd. Hvad jag yttrat har blott varit en förberedelse för hvad jag ämnar säga, när vi komma att besluta öfver den 30:de punkten, ang:de reservfonden. Efter denna förklaring torde det tillåtas mig säga att jag icke torde behöfva svara på sådana anmärkmr. För att nu göra fullt begripligt hvad jag menar med vådan af förslaget, ber jag att få nämna, att så länge man hade särskilda fack och personer kommo till Banken för att begära lån, svarade BankoStyrelsen: »Det är slut på kassan, Ilrrme kunna ieke få några lån.» Det var således ett sätt, som då låg i BaukStyrelsernas skön att icke gå utom gifna föreskrifter. Det fanns visserligen andra kassor, der penningar voro att tillgå; men deras bestämmelse var för helt andra ändamål. När man nu skaffar sig ett anslag genom att sammanföra fonderna, så icke allenast gör man det omöjligt för spekulanter, att få de lån de beräkna, ehuru jag derom icke bekymrar mig mycket; men man har skaffat sig en charte blanche på att gifva ut huru mycket sedlar som helst. Förtjenar ingenting häraf att vederläggas, då gagnar det föga att jag anstränger mig. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag skall i största korthet besvara Gr. Frölichs anförande, hvilket jag dock anser hafva sträckt sig utöfver föremålet för den nuv:de öfverläggningspunkten. Hr Gr:n har sagt, att den föreslagna sammanföringen af Bankens medel ifrån åtskilliga olika lånefonder, dels till en gemensam utiåningsfond och dels till en reservfond under BankoFullmäktiges disposition, vore detsamma som en carte blanche för BankoFullmäktige att i obegränsadt mått utgifva sedlar.
Då likväl 3 Riks-Ständ gillat 6:te och 13:de punkterna, kan hvarken Preste-Ståndets återremiss af den förra eller Borgare-Ståndets skiljaktiga beslut i afseende å den sednare punkten, föranleda till någon åtgärd; hvilket härmed för Rikets Ständer vördsamt amnäles. Stockholm den 13 November 1857; Mh. till R. St. Ånk. lill Exp.-Utsk. den 14 Nov. 1857, kl. 3 e. m. Memorial, med anmälan om verkställd omröstning i förstärkt Bankoutskott. Sedan respektive Riks-Stånden, enligt Protokolls-utdrag af den 23, 26 och 28 nästlidne September, gillat det af Banko-Utskottet i Utlåtandet N:o 48 afgifna förslag till voterings-proposition i fråga om den ränta, Filial-bank bör till Riks-banken erlägga för de summor, sorn å Filial-banks kreditiv i Riks-banken lyftas; så har förstärkta Banko-Utskottet denna dag anställt omröstning öfver nämnda voterings-proposition, så lydande: »Den som enligt Utskottets, af Presteoch Bonde-Standen gillade förslag, anser Filial-bank böra till Riks-banken erlägga 3 procent ränta för de summor, som å kreditivet lyftas, röstar Ja; den det ej vill, Nej; Vinner Nej, besluta Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets mening, att för de summor, som å kreditivet lyftas, Filial-bank skall till Riks-banken erlägga 5 procent ränta.» Och som omröstningen utfallit med 60 Ja och 59 Nej samt Ja således vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen; hvilket iörstärkta Utskottet skolat för Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 14 November 1857. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1857. Banko-Utskottets Berättelse JVs 63. 1 JW 63. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Nov. 18S7, kl. 2 e. m.
» Naivt pjoller — ett flyktigt tycke, glömdt i morgon — skulle han för detta offra kanske hela sin framtid som konstnär? Det var ju bara en vinter för öfrigt, det gällde ». Flyktigt tycke — åh, han visste icke han! Men det var sannt: det var ju bara en vinter, en kort vinter! Den kunde väl deras kärlek lida. Och i dag hade han åter sändt bud på Karl. » I morgon resa vi », det var allt; och han kunde väl dock icke stöta bort denna frikostiga kand, som räcktes honom. Hvilka utsigter öppnade den icke för öfrigt, denna resa! Åh — han skulle bli en stor konstnär, och han skulle komma åter, berömd, afundad, att lägga sin berömmelse för hennes fötter. Efter en kort vinter. Men i morgon skulle de resa. De hade gått fort, och när han slutat tala, var Ruth nästan hemma. Hon hade ej ett ord till svar på hans tal, och de gingo framåt i en pinsam tystnad. » Är du inte glad », frågade han slutligen, » — för min skull? » » Nej », brast hon ut; det lät som en svårt bekämpad snyftning. Men så ångrade hon sig med ens; hur sjelf - 348 r a e n a r em a t r e MftflPt ^ Sånger omfångsrikare lllUUuU och ojemförligt elegantare än andra här kända modejouinaler. i typografisk utstyrsel Skand. Modet står öfver det bästa, som hos oss bjudes. Skand. MnrlPt ^ ^ " k kramvarulliUuDLt affärer, för sömmerskor och damskräddare den bästa annonstidning. % Skand. Modet, 50 kostar år 6 kr. öre, lt 2 kr. 50 öre, 1 postarvodet inberäknadt. h a r Qkiind Mndflt utgifvare Frithiof Ofi.aUU, IftUUOl, Hellberg, red. och utg. af Jduji; adress: Stockholm. visk, hur sjelfvisk! Han hade ju rätt — och hon plågade honom med sin egoism. » Ack jo, ack jo — visst är jag glad », sade hon.
Efter fru Arnbergs sistlidne september inträffade bortgång torde i vårt land den förnämsta utöfvarinnan af miniatyrmålningens urgamla, intagande och älskvärda, men utomordentligt mödosamma och delikata konstart vara den unga artist, af hvars senaste alster, en minnesgåfva från en nordisk furstinna till en sydländsk, Idun i dag lämnat en afbildning — fröken Fanny Hjelm. Hon har genomgått Akademien för de fria konsterna och är bosatt i Stockholm. Jdlaf — Jag är idel öra, Tala, min pekfinger ring. Någon bikt du har att göra, När det kommer allt omkring. Tydligt jag ju ser dig brösta Med din röda kamiol, Där två runor sammanfösta Sitta som i vigselstol. Riktigt! — - Ja, jag ser dig slunga Blickar utaf stolt förtret Till ringfingret med den unga Vigselringen blyg och slät. Na, så säg, hvad för en smärta, Stolta fingerring, da bär? Jag skall talet nog behjärta, Om behjärtansvärät det är. Ringen så: " Mig kan förtreta, Att jag en hamrat har fått Vid min sida, den där släta Uta,n sten, helt simpel blott. Hvad har den väl att betyda? — Duger icke till signet, Duger knappast till att pryda, Handen i sin enkelhet. Mig tillhör förstfödslorätten, Rätt att smycka människan. Jag stamfader är för ätten, Alla ringars hufviodman. Jag min herres namnbokstäfver Bär uti en högröd sten, Men min granne namnlös lefver På ett gxtld med mattadt sJcen. » — Namnlös! — nej, du dig bedrager: Namnet sitter innanför, Glänser där i gyllne dager, Glänser, tills dess herre dör. Namnet är ej mitt, men hennes Som den enkla ringen gaf. Ej ens lycka blott, men tvännes Den beseglar till vår graf. Prunkande du mig betjänar Som min underskrifts signet, Men den andra mig förlänar Hjärtats hemliga sekret, Uti dig mig själf jag spegla,r, Läser där mitt eget namn; Men den a,ndras guld förseglar Hannes, som mig räckt sin famn.
Häruti har den värde ledamoten misstagit sig. 2:dra mom. af 4:de §. i 3:dje art. om Läns-nämnden lyder nemi. sålunda: ”skjntsersältning och traktamente, sä ock böter för förfallolöst uteblifvande, bestämmes af den inom länet första gången sammanträdande Läns-nämnd, och galle sedan intilldess inom nämnd väckt förslag till ändring af den näst sammanträdande antages.” Således i fall den föreslagna Institutionen kommer alt träda i verksamhet, äger hvarje Länsnämnd rättighet att bestämma den ledamölerne tillkommande ersättning, som med tillbörligen fästadt afseende på de för hvarje län serskildta förhållanden, såsom större eller mindre afstånd, större eller mindre dyrhet för lefnadskostnad m. ra. s., kan finnas lämplig. För att förekomma att enskild egennytta möjligen skulle kunna inverka på denna ersättnings belopp, har jag, såsom Hrr:ne funnit af det nyss uplästa stadgandet, föreslagit, alt sedan den först sammanträdande Läns-nämnden fastställt detta belopp, det icke skall kunna förändras, förr än en Länsnämnd derom väckt förslag, och den derpå följande samma förslag gillat. Deremot har jag icke föreslagit någon kostnadsersättning för ledamöterne i Härads-nämnden, af det skäl, att vedergällning för åtagande af smärre kommunalbestyr i allmänhet icke bör äga rum och icke heller, annat än möjligen tillfälligtvis, finnes i något annat land än Amerika. Hvad nu den af mig föreslagna Häradsnämnden beträffar, har jag ansett en sådan vedergällning desto mindre behöflig, som jag bestämt tiden för dess sammanträde till dagen efter afslutadt ordinarie häradsting, vid hvilket merändels en mängd sockneboar från alla delar af häradet äro närvar:de och således något särdeles betungande onus icke må kunna anses upkomma derigenom att Härads-nämndens ledamöter nödgas vid tingstaden qvardröja, oftast kanske endast en dag längre, än eljest. Med anledn. af Frih. Raabs yttrande i detta ämne, får jag förklara, att jag icke i allo gillar hans mening att tillägga Länsnämnden alla de attribntioner, hvilka f. n. tillkomma en mängd Den 24 December. 101 inom länen befintliga komitéer och inrättningar. Jag tror nemi., att om
Men innan jag nedstiger ifrån bänken, vågar jag ännu uttrycka den förhoppning, att många inom detta Stånd icke längre skola betrakta Statens Postverk som en beskaltningsanstall, då han påminner sig, att samma summa af denna beskattning, som lemnäs af affärsmannen, af den rike, äfven fordras af den lorftige, betryckte, som nedtryckt af sorger och umbäranden, vill tillskrifva ett barn eller en vän, för alt möjligen erhålla en hjelp eller ett trösteord! Många ledamöter hördes härtill yttra bifall. Hr Adelborg, Anders Otto: Efter den föreg, talarens sakrika och särdeles värdefulla anförande, borde jag hafva föga alt tillägga, då det fullkomligen öfverensslämmer med mina åsig ter ; men då frågan, i min tanke, är af stor vigt kan jag dock icke neka mig den tillfredsställelsen att med min röst bidraga i hvad jag kan lill den lyckliga utgången af densamma. Postverket har, underligt nog, alltid blifvit ansedt såsom ett verk, det der borde bidraga till Statsverkets underhåll. Detta är till sin grund helt och hållet orätt. Ett Postverk bör ej hafva lill ändamål annat, än att genom den omsorg det egnar åt brefvexlingen skänka en ständigt tilltagande liflighet, såväl åt den intelectuella bildningen, som den materiella utvecklingen. Ju hastigare och säkrare kommunikationerna i postväg blifva, ju hastigare blifva äfven tankar och ideer utbytta samt updrag gifna och utförda, oberoende af afstånden. Hvad eli lands vetenskapliga förkofran, samt handel och näringar härigenom kati vinna, är lätt alt inse, och gör Staten sålunda en indirekt vinst, som är vida mer att att värdera än den direkta, obetydliga, sora den nu drager, af 115,000 r:dr b:co. Då man besinnar att i ett glest befolkadt 264 Den 5 April. land, som Sverige är, med långa distanser och svåra vägar, man bör göra allt för att kunna lyfta och befordra omsättningen, så finner man lätt huru nödvändigt det är alt Postverket äfven, i den mån det kan, bidrager i detta fall.
Förslag måtte med mera skäl, utan iagtt gande af de föreekrifne formess långsamhet, kunna upphäfvas, än antagas. Jag föreslå!: således, att Riksens Ständer vid detina Riksdag besluta upphäfvande af ifrågavarande stadga , samt hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, att Hans Majit täcktes dertill sitt nå-, diga bifall lemna, och begär härå Herr Gref-: Ven och LandtMarskalkens proposition, N:o S. Herr Rofenbtad, Bernhardt Såsom icke älskare af godtycklig.magt, den må hvila hos en Regerings högsta organer, eller hos Sekreta eller andra Ständernes Constituerade Utkott, skulle jag visserligea leke draga i betänkande att för ruin del god Den 21 Maji j, m, 205 känna Höglofl. ConstitutionsUtskottets Förslag om uteslutande af 4 § 8 Momentet ur Tryckfrihetsförordningen, sä vida det Hoglofl. Ut—> skottet derjemte hade föreslagit en sådan ändring i 5 §. af denna Lag eller dess Rättegångsordning, att det i iörutnämnde Moment innefattade mindre onda ej mera behöfdes, såsom ett correctif mot ett större ondt. Man har ansett dfft namn för oväldig rättvisa, Englands Lagskipning förvärfvat, vitsorda förträffligheten och ändamålsenligheten af crirr.inella måls afgörande genom moraliska Domslut, det vill säga genom Edsvurne, oåterkalleligen och omotiveradt frikännande eller fällande. Men månnefej förhållandet med detta Juryinrättningens vunna anseende är detsamma, som med de slutsatser för nyttan af prohibitiva Handelsoch NäringsLagar, stora skatter och Statsskulder, man velat draga af Englands under sådane förhållanden stigande välmåga?
Om rätta förständet af 5. punkten uti Kongl. Förordnin. gen den 2; Jan. i8li, rörande förökade afgifter till vvscillens Krigsmanshus-Casta. p. 821. Om indragning af F-erdingsmäns Boställen, p. 806. Angäende ak Gencral-Majoren m. m. Friherre iiinilbgrz fökt befrielse frän räntas erläggande ä uppburne medel, p. 8 ro. Om erforderlige medel till en ny wags anläggande emellan Wermland och Jemtland, m. m. p. 8>4, 1747. Om tillökning i H. K. H. Kronprinsens Stats.summa, p. 864. I anledning af Kongl. Majtts Nädiga proposition till Ut. flottet, rörande hnshällningen wid Strömsholms och Rungsöhrs Kungsgärdar samt Stuteri. Inrättningen wid Strömsholm, m. m. p. 867. Om Riksgälds»Wtrket. p. 991. Om Afskrifning af ätstillige summor, hwilka utaf Riks. gälds-Contoirets medel blifwit anticiperade och till ersätt, ning annu balanceras. p. i^. Om Riksgälds-Contoirets Dispositions-rättighet ökwer de frän Kongl. Krigs-Collegium till Contoiret aflemnadc Behällttingar af Armörns organisations m. fl. Castor, p» 1007. - C Om er» Stats-Utskottet; Om ersättning till Majoren m. m. keuterlkölä, för för. lorade inkomster; med Bilagor, p. ioio. Om anslag af Stats-medel, till winnande af säker kan. nedom af Sweriges statistik, p. 1,22. I anledning af Riddarhus Kammererarens, CommerceRädet 8tr! Ies redogörelse för uppburit förskott till Riks. dags-kostnader. p. rizo. Om förhöjning i Postfljuts-legan, m. m. p. nzi.
C^tfldgg af ett örte moment.) 6:0 Utom ^ablu Bergslag, ege od: be öfrige Bcrgsbrufen, Invar# imber inbegripas alla af Gtyreifcn dfner Bergm erfen privilegierabe 3nrdttningar, till foråbling af tTJinerabiUfets probueter, att, inom fig, till BorgaresStånbet utfe fem ^ullmdgtige, forn cj till annat iltfs# ©taub bora, od? ej någon befallning t 2UFets tjenft innehafva, cd? bmatmtb, meb förbehåll af ben, i 18. §., alla Chrisina (troeforwanbtcr tillcrfånba vvalrått, i öfrigt ingen må malja, om han cj tvalbar dr. ITleb malen forbålles fålntiba, att Stprelfen ofmer Bergiverfcn bor, ndr Äifsbag intraffar, uppgöra grunberna för benna reprefentarions# ratt, efter mdrbet af förra årets ttllmcrfmng, bcrdfnabt, för jerntill# merfningen, efter bet för *3ammarfTattsjcrnct årligen befidmba pris, od>, för annan tillmcrfning, efter bet mcbelpris, hmartill 2\ongl.