Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2 Orden ock icke ... äskar samt är företer äro tillskrivna efteråt, varvid det första ock fått stå kvar. 3 Orden eller ock ... uppgifwa kan äro satta inom parentes och strukna. 778 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll * Constitutions Utskottet2 har wid förra Riksdagen föreslagit, i stället för lagliga rätts innehafware och målsägande: rätts lagliga innehafware och ägaren; och i 2 :dra Puncten en sådan Redaction: Lag samma ware, om någon trycker eller eftertrycker den öfwersättning af utländsk Skrift som annan man utarbetat eller låter sin öfwersättning för annans anses; men ej må öfwersättares ägande rätt till sitt arbete förhindra någon att en annan öfwersättning af samma skrift utgifwa. samt 3 10. Mom. införes äfven HofCantzlern. 5 dess Namn en skrift åsatt, straffes enl: M:B1: 8 kap: 3. §d 8;de Mom; 4;de puncten föreslås till sådan förändring: Utgifware af (Samlingar eller) Periodiska skrifter hafwe ej brntit emot Författares ägande rätt, då han i dem med förtigande af Författares namn, insända skrifter utgifwer.* ( ) I stället för falskt Titul blad föreslås bedrägligt. 9 :de Moni: som begynner: med å hwarje skrift numereras. ('litte Morn:* Föreslås i l:ta punct den förändring: Intet hinder ware för Bokhandels idkande icke eller för utgifning till förvttrande af någon skrift ware sig Inländsk eller Utländsk Orden fr. o. m. straffes t. o. m. 3. §. ha varit satta inom parentestecken, vilka sedan utstrukits. Detta tillägg i marginalen anknytes till texten genom asterisk efter ordet utgifwer och vid tilläggets begynnelseord. Detta tillägg i marginalen anknytes till texten genom ett tecken närmast liknande ett Q. 4 11:.e momentet följer i betänkandet omedelbart efter 9:e momentet; tillägget i marginalen vid morn. 8 täcker sålunda i orginalet utrymmet vid sidan av hela mom. 9 och ungefär halva morn. 11.
af — / / Ett sommarkåseri om Stockholms parker; af Ernst Högman (med 20 i l l) En liten historia; af Torbjörn Granlund Den nya hjälpredan; af Eva Wigström » Fru Afundsjuk; af Alma B — g Nils Stange; berättelse af Helmy Rinders 64 — 69, N:r Amerikanska mångmillionärskor inom den europeiska aristokratien 65 Olika sparsamhet; af Bien 65 Mellan danserna; skiss af E. L 66 Min färd efter ena pigo; af fru Greta 66 För mer än 100 år se ' n; af Pen 68 Hennes konstnär; af Ina L. Stockenstrand ... 69 Hatten; ett gymnasistminne af Carl Valfrid 70 På gästbesök hos Henrik Ibsen; af Laura Fitinghoff 71 Hafvet; västkustbild af Amanda Kerfstedt 71 — 73 Herr Halfdan; skiss af Mark Stern 71 Eftersommar; skiss af Dagmar Nord. 75 I sagolandet på Skansen (med ill.) 75 Skilda vägar; af Isa 75, 76, 77 När dödsängeln gick vilse; af Röda damen 76 Medeltidsbilder; af A. R o s och lilja 77 II. Bortom hafvet 79 III. En kärlekssaga 81 Ellen Moubert; skiss af Erik 78 En .enleveringshistoria från forna dagar; af Mari Mihi - 78, 79 En ungersk kärlekssaga; af Birger Schöld79 ström 80 Mot fritt vivre; af Eva Wigström Efdemi; ett reseminne af v. II. 82 Ett afsked; af Elsa Lindberg 82, 83, 84 Utför forsen; skiss af Maria Rieck-Muller ... 83 Parisiska luftseglare; af Theodor Lindblom 83 (med 4 ill) I gamla hjulspår; af Adolf Hellander 83 Det lilla fina barnet; af Mark Stern 85 När Idun fotograferade » Gustaf Vasa »; af Scapin (med 6 ill.) 85 Emot kärleken; skiss af R.
Det var lika oundvikligt som att du skulle få skägg. Man kunde icke tänka sig dig utan dessa två attribut. Men jag trodde inte du skulle ha hunnit att bli gift ännu. Jag tänkte alltid: strunt, han blir inte färdig!» »Nåja, inte kunde det göra någon skilnad, om jag var gift eller ej?» »Jo, ser du, jag hade tänkt att hyra mig in hos dig för hela vintern.» »In!» »Ja. Vet du jag känner mig som en gammal kappsäck, sen all verldens jernvägs och tulltjenstemän gett den sina törnar; den måste antingen lemnas i stillhet eller falla i stycken.» »Nåja, men hvarför kan du inte hyra in dig hos mig lika bra fast jag är gift!» Börje flög upp från stolen, men satte sig genast igen. »Tycker du det! – Tredje man i ett bo med två turturdufvor? Nej, det går inte.» »Turturdufvetiden är slut för länge sen; vi ha varit gifta ett helt år.» Pål såg på Marianne med en komiskt bekymrad blick.» »För mig må ni gerna stanna», svarade hon skrattande. »Javisst ja. Men intrång kommer jag att göra i alla fall. Hos en ungkarl skulle jag deremot blifvit ett efterlängtadt sällskap ... Ni hör, att när jag gratulerar min vän, så är det icke utan sin lilla törntagg för mig sjelf. Och mor Ola Börje’s hade visst ingen aning om hvilken svår knäck hon gaf den gamla kappsäcken, när hon talade om giftermålet.» »Jo, ni är just artig!» »Fru Olsson – det fins smärtor som göra en fullkomligt konsiderationslös ... Jag hade gjort mig räkning på att kunna taga min Börje der jag stält honom ifrån mig, och under tiden har ni snappat bort honom. Kan jag då vara artig?» »Ja. Ni kan säga att det nu fins ännu ett skäl för er att stanna, sedan behaget af hans sällskap blifvit förökadt med mitt.» »Bravo Marianne!» »Locka mig inte: – jag har ingen kraft att stå emot med.»
Carl G. Kastel. 40 Utdrag af 1835 och 1836 års Räkenskaper för Manu - Rehållningar och Fordringar : År 1835 24,238 Behållningar och Fordringar: 12,804 Återstår tillgångar 37,0431221— Stockholm den 28 Augusti 18 >7. J. M. Hurstedt. 6 — 42 - Utdrag af Räkningarnc öfver uppburna medel åren 1835 och porto och andra Debet. Enligt i834 års Räkning utgjorde behållningen Vid samma års slut Af Kongl. Stats-Contoret anordnade Medel, enligt Kongl. Brefvet den 18 September 1829, till godtgörande af Svenska Consulers Postporto och andra Embetsutgifter: A»’ 1835 R;dr 2,000 2,000 1836 Från Kongl. Norrska Regeringens Handels-, Financeoch Tull-Departement levererad ersättning för halfva beloppet af omkostnaden för en vimpel, som blifvit förfärdigad till Consuls-flaggan i Malaga . 102 24 11 4,000 16 Summa B:co R:dr 4,107|4o|ll 1836 till godtgörande af Svenske Consulers bestridda PostEmbets-utgifter. Credit. I stöd af Kongl. Brefvet den 29 April 1817 och Kongl. Maj:ts förnyade Consuls-Stadga af den 9 Mars i83o, till Svenska Consuler utbetalda ersättningar för Postporto och andra Embetsutgifter, nemligen: I stöd af Kongl. Brefvet den 9 November i836 har behållningen af omförmälde ersättnings-medel, som vid i836 års slut innestod uti Rikets Ständers Bank, blifvit öfverlemnad till Kongl. Stats-Contoret, emedan det årliga anslaget ej vidare skulle komma att fortfara, utan berörde ersättningar meddelas Consulerne af Expensoch Postmedlen Summa B:co R:dr Stockholm den 28 Augusti 1837. J. M. Härstedt. Enligt (834 års Räkning utgjorde behållningen vid samma års slut . Af Kongl.
“Det är Mariadagen i dag, mamma Signes namnsdag“, började Helny. “Få Lily och jag gå ut med mabonne och köpa hvar sin vacker blombukett? Och få vi sedan följa med dig, pappa, då du går för att gratulera henne?“ “Ja, töta pappa, få vi gå till lilla nälla mamma Tjigne!“ läspade Lily. Fadren skjöt häftigt barnen ifrån sig, steg upp och gick till fönstret. Länge stod han der, utan att tala eller röra sig. De små vågade ej störa honom. Då han slutligen åter vände sig emot dem, hade molnen vikit bort från hans panna; han kysste barnen och lofvade att sjelf gå med dem för att köpa blommor. Efter en lång natt, den första i Signes unga lif, då sömnen vägrat att gästa hennes läger, började för den unga flickan åter en dag af mörk hopplöshet och modlöshet, omvexlande med en snart åter försvinnande gnista af hopp; en dag af plågsam väntan och spändt lyssnande efter välkända fotsteg, som Signe ständigt hoppades slutligen skulle komma, och som dock aldrig hördes af. Signe bar ännu sin förlofningsring; hon hade ett sangviniskt temperament och behöll i det längsta hoppet, denna ungdomens gudomliga ledsagare. Men hoppets gnista blef allt svagare ju längre dagen led, och somliga stunder var den alldeles slocknad. Hon hade ingen ro hela denna dag; af och an vandrade hon oupphörligt utan rast eller lugn, utan att sysselsätta sig och vägrande att intaga någon föda. Nu hördes hon muntert skratta, leka och rasa med bröderna med en vildhet, som hittills varit fremmande för hennes natur; nu låg hon hopkrupen i ett soffhörn, bittert gråtande. Så förflöt den långa dagen. Mot aftonen öfvertalades Signe af sin mor att friska upp sig med en promenad i fria luften. Yngste brodren följde henne, och så fort de väl voro utkomna, öppnade han till Signes förtviflan hela sin outtömliga språklåda. Christian var en humoristisk pojke och skizzerade ej skoloch kamratlifvet illa, men Signe var ej nu vid lynne att höra derpå, utan ville helst öfverlemna sig åt sina egna, sorgmodiga tankar.
• » H-v-a-r, » frågade en emfatiskt, » har den lilla friherrinnan fått allt sitt mod ooh all sin huslighet ifrån? Kunde någon tro det om den där lilla bortskämda damen, som bara hade sitt söta a n s i k t e? » » Och fattigdomen har inte heller jagat kärleken på porten, tycks det, » reflekterade en annan, betänksam öfver gamla teckens svekfullhet. Se, där hade man, förstås, uppslaget till en förklaring. Hon var kär i sin man, kär som en uyförlofvad toka ännu — så länge det nu varade — och då vet man ju, hur långt en kvinna kan gå i själflorsakelse och uppoffring. Nåja, den förklaringen är icke så oäfven, men omfattar ändock blott en del af hela den stora, vackra verkligheten, som djupast ligger till grund för all denna ståndaktighet i pröfningen, all denna lycka i fattigdomen. Vi kunna tränga ganska nära ned till denna grund, om vi göra ännu en titt hos det unga paret, icke då frun går i hushållsbestyren, utan t. ex. då de båda efter middagen » hålla skymning » en s t u n d; ty midt i sitt eljes rast löst sträfsamma lif ha de verkligen råd att kosta på sig en sådan liten förströelse, och det är visserligen en Guds välsignelse med den! Sedan ni några minuter åhört deras glädtiga samspråk, där de sitta sida vid sida i soffan med öfverdrag af blommigt kattun — förefaller det er ej, som om luften r u n d t om er började befolkas af en skara m u n t r a och vänliga andar, som än i lekfulla upptåg svärma kring under s k r a t t och glam, än med blidt allvar i den djupa blicken sluta liksom en skyddande och förenande ring kring de båda m a k a r n e, är det icke en hel liten värld, som målad i vexlande episoder och bilder och mestadels i ljusletta, varma färger drager förbi ert öga som ett mångskiftande p a n o r a m a? (Slut i nästa n:r.) " Bör kvinnan ha rösträtt? " ETT MASS-MÖTE. Bref till Idun. London i juni. » Bör kvinnan ha rösträtt? » (Shall women have the vote?
Jag delar samma öfvertygelse som Herr Grefve De la Gardie att detta rörer BorgareStåndet ensamt; men det lyckes innefatta en fördel för Ståndet att förändra sitt valsätt, och således tror jag att BorgareStåndet ej kan finna annat, ån att Ridderskapet och Adeln gjort vål då det fattat sitt beslut att bifalla förändringen. Man vinner härigenom åtmindstone i tid. Herr von Hartmansdorff', August'. Oaktadt hvad den siste värde Talaren yttrat, får jag dock förena mig med Grefve De la Gardie och anhålla att detta förslag måtte blifva hvilande, intill dess man kunnat inhämta hvad beslut, som blifvit fattadt af det Stånd, hvilket förslaget rörer. Då så många andra förslag till Grundlags-ändringar, i alla fall återstå att Den 22 April e. mi afgöra, tror jag ej, att vi skola sakna sysselsättning, oaktadt uppskofvet med detta. Herr Grefven och LandtMarJkalken tillkånnagaf, det RiddarhusSecreteraren från Secreteraren i BondeStåndet helt nyligen erhållit en hillet, deruti underrättelse meddelats, att BorgareStåndet bifallit den ifrågavarande nya redactionen. Herr Grefven och LandtMarskalken hemståilde dock till Ridderskapet och Adeln, huruvida denna underrättelse kunde anses såsom fullkomligt officiel. Grefve De la Gardie: Då BorgareStån dets ProtocollsUtdrag troligen ankommer innan vi sluta dessa frågorä afgörande, tror jag ej att någon tid går förlorad, om vi nu läte detta förslag hvila, Herr von Heijne'. Jsg får blott yttra, att jag för min enskilta del år tillräckligen tillfredsställd genom den upplysning Herr Grefven och LandtRIarskalken lemnat och anser den vara fullkomligen officiel; hvarföre jag anhåller att ifrågavarande förslag nu målte bifallas. Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde derefter proposition till bifall af den föreslagne nya redactionen, hvilken proposition med Ja besvarades. §• 2 9» i:sta punkten.
De under Drätselkammarens förvaltning varande donationsfonder till förmån för Borgerskapets i Hernösand enkor och barn, nemligen a) Hammarbergska donationen 338 R:dr iö sk.; b) Lindströmska donationen 400 R:dr; c) Westmanska donationen 333 R:dr 16 sk.; d) Tjernbergska donationen 666 R:dr 32 sk.; allt banko, hvarå räntorna årligen utdelas. 5:o De under Konsislorii vård stående fonder till förmån för fattiga prester samt deras enkor och barn inom Hernösands stift, hvilka fonder vid sista ecklesiastik-årets slut ägde följande behållningar: a) Första klassens enkehjelpskassa, af hvilken Kyrkoherdars, Lek - torers saint Rektorers enkor och barn njuta understöd 3,901; l. 3. b) Andra klassens enkehjelpskassa, ur hvilken understöd lemnäs åt enkor och barn efter det öfriga presterskapet, samt skolstaten . 4,864: 20. 2. c) Fattiga prestdöltrars kassa 370: 33. 3. d) Gassa pauperutn sacerdotum 207: 38. 9. e) Första klassens enkehjelps tillökning 6,508: 35. 2. f) Andra klassens enkehjelps tillökning 3,640: 8. 9. och anmärkes i öfrigt: l:o att afgiften till dessa kassor är för Kyrkoherdar från 8 till 9 tunnor, för Komministrar, Kolleger och deras vederlikar 14 lunna, samt för Ministerii Adjunkter från ^ till \ lunna korn örn året; 2:o Att enkor, som äga så kallad qvot i l:sla klassen, undfå 12 tunnor, och enkor i 2:dra klassen 4 tunnor korn om året; samt 3:o
Under erkännande af den förbättring i lönevilkor, som vid sed naste riksdag beviljades elementar-läroverkens ordinarie lärare, ocb hvilken allena gjordt möjligt, att undervisningen vid så många läroverk redan kunnat betydligen böjas — har Doktor Säve uti en hos Preste-Ståndet väckt motion, i hvars hufvudsakliga syftning Doktor Gumcelius med flere ledamöter af Högvördiga Ståndet instämt, fästat uppmärksamheten på ett förbiseende, för att ej säga en obillighet, som syntes vara begången emot en del extra lärare och vikarier, deruti att de, som i lika mån med ordinarierne, men för vida ringare tjenstgörings-arfvode, genom sin ihärdiga ansträngning uppehållit undervisningen under den långa väntningstiden af 10—15 år, innan läroverks-utvidgningen kom till stånd, ej fingo räkna sig till godo den ringaste lönetursberäkning för den extra tjenstgöringen. Staten hade sålunda erkänt, att det trägna arbete, som de ordinarie lärarne flere föregående år nedlagt på undervisningen under den tid lönerna voro 50 procent mindre, dock ej under 400 Kalr B:ko för året, varit af den vigt för det allmänna, att den borde upptagas i lönetursberäkningen, men förbisett, att extra ordinarierne ofta under lika lång tid samt med lika möda och ansvar tjenat för 150, högst 300 K:dr Banko. Härigenom hade extra ordinarierne, hvilka under det provisoriska tillståndet tjenstgjort. ej blott såsom tillfälliga arbetsbiträden, utan oftast med fullt ansvar såsom egna klasslärare, kommit i den ofördelaktiga ställning, att först och främst en lång tid hafva måst uppfylla ordinariernes alla tjensteåligganden för ofta mindre än half lön, och, sedan löneförbättringen inträdt, att ännu i många år» få vänta, innan de kunde uppnå de förras tjensteförmåner, om de ens någonsin kunde uppnås.
Detta öfverskott motsvarar väl i det närmaste den hyresafgift för flygelbyggnaderna, hvaraf kassan efter deras nedrilnlng komme att gå i mistning, men härvid är att bemärka, dels att kassan i sådant fall skulle drabbas af en årlig utgift å 400 R:dr, hvilken summa, på sätt Direktionen i ett särskildt Memorial löreslagit, borde utgå till Riddarhus-Sekreteraren såsom ersättning för de uthuslägenheter han för närvarande innehafver, dels ock att en ytterligare årlig utgift af omkring 2000 R:dr i den aldra närmaste framtiden sannolikt komme att lörestå till följd deraf, att såväl Riddarhus-Kamreraren som ock Förste Riddarhus-Kanslisten varit i Riddarhusets tjenst under den 26 tid och uppnått den lefnadsålder, som enligt Instruktionen erfordras för att vid afskedstagande vara till pension berättigad, llidderskapet och Adeln torde häraf finna, att Riddarhuskassans ställning ej ännu medgifver, att den beröfvas all inkomst af gårdstomten, hvarföre och då, på sätt här nedan kommer att närmare utvisas, en utväg finnes att ordna platsen på sådant sätt, att såväl ett prydligt utseende som inkomst af densamma kan vinnas, Direktionen anser sig ej böra tillstyrka Ridderskapet och Adelns bifall till förslaget om platsens ordnande i enlighet med Intendenten Scholanders sednare alternatif. Det återstår nu att tillse, huruvida det af Slottsarchitekten Söderlund uppgjorda förslag är af den beskaffenhet, att åt detsamma bör lemnäs företräde. På sätt förut blifvit omförmäldt, skulle enligt detta förslag i tomtens nordöstra och nordvestra hörn uppföras två till bostäder inredda paviljonger, större än de af Intendenten Scholander föreslagna, dessa paviljonger sammanbindas med Riddarhuset genom två låga uthusbyggnader, afsedda att inrymma de för Riddarhusets eget behof nödiga vedbodar och andra uthus jemte åtskilliga dylika lägenheter till uthyring, samt den mellanliggande gårdsplanen jernnäs, grusas och förses med planteringar. Kostnadens för paviljongernas och uthusbyggnadernas uppförande har på sätt det under Litt.
Men satt icke hemligheten af hennes – ja, hvarför inte rent ut – tjuskraft på honom just i detta oförklarliga inflytande? Skulle han då bryta förtrollningen genom att meddela henne det? Det förefaller honom nu såsom om ett enda ord vore nog för att bryta den. Och hon har ju själf bedt honom att icke gå brådstördt till väga i ett förhållande så finkänsligt som deras. Det blir dock i detsamma klart för honom, att han är mycket naiv, att han omedvetet gifvit sig in i ett dunkelt spel med en vildt främmande, i mystifikationer och i hemlighetsmakeri, och att han är på väg att fördjupa sig än vidare i dem. Nej – han måste göra alltsammans enkelt och klart igen genom att helt öppet tillstå för henne huru det hänger ihop. Men han kan icke komma fram med det numera, hon har bundit hans frimodighet, och han tänker med tyst skräck på möjligheten af att han kunde förverka hela hennes hälsosamma, lifgifvande inflytande. Ett märkvärdigt, oklart samvetsagg plågar honom en sekund; det är som om han gjorde något orätt. Men på samma gång förefaller det honom, som sutte han nu vid källan, där lifsens vatten kväller fram. Dricka af det eller icke dricka – det är frågan! Dricker han af det, slipper han sin årslånga, allt förhärjande ångest, dricker han icke af det, så förblir allt vid det gamla. Hvarför då göra sig samvete? Hvem gör han orätt med att låta sin inbillning en gång skena af med sig mot ljuset, lifvet och hälsan i stället för mot natten och döden? »Ah,» säger han högt och stryker sig med handen öfver pannan för att befria sig från sina tankar, »jag är en fantast och en hypokonder, som lefver i idel inbillningar!» Fru d’Ottange har länge och menande sett på honom med sitt mångtydiga sfinxlöje, hvilket han ej längre har kraft att harmas åt, fast det förefaller honom konstladt, och när han bryter ut i sin exklamation, stryker hon skickligt bort hela hans själsstrid genom att med sitt allra mjukaste tonfall säga: »Hvem är inte fången i inbillningar under vår nervösa tid?
Vid det sammanträde, som till underdånig åtlydnad deraf blef hållet, tillkännagåfvo jordägarne alt de i ovisshet om fördelarne icke ville förbinda sig till någon uppoffring; och sedan delta blef i underdånighet anmält, förklarade Eders Kongl. Maj:t i Nådigt Bref af den 9 November samma år att frågan då måste förfalla. 7:0. I följd af flere jordägares begäran höll Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande den 1 Augusti 1842 sammanträde uti Jula By, för alt tillvägabringa öfverenskommelse om åtgärder till sänkning af sjön Ymsen inom Wadsbo Härad, hvarigenom man ansåg icke allenast landvinning kunna erhållas, utan ock de på ömse sidor af sjön varande vidsträckta mossar och sanka ängar, tillsammans 6,313 tunneland, kunna beredas till fruktbarhet samt dessutom en med stor kostnad öfver den ena mossen anlagd högst behöflig väg, kallad Stora mossbron, fredas från den förstörelse, hvarmed den hotas af sjön, som årligen utskär en del af den mellanliggande moss1 ebban; men några större possessionater i orten, hvilka ansågo en vetenskaplig undersökning vara nödig, för att utreda dels verkan af föreslagna sjösänkningen, dels ock huruvida fördelarne deraf voro öfvervägande, förklarade att de, under ovisshet om det ena eller andra, icke ville med saken sig befatta eller ens deltaga i kostnaderne för sådan undersökning; vid hvilket förhållande och då flere andra tillstädeskomne jordägare instämde i detta yttrande, sökanderne anmälte, att de funno ändamålet med sammanträdet, eller förening, icke kunna vinnas, hvarföre de ej eller vid tillfället påkallade vidare åtgärd af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, utan blott förbehöllo sig att i ämnet äga öppen talan för framtiden. 8:0. Sjön Dettern, hvilken egentligen är en vik af Venera har redan år 1763 varit föremål för allmännare uppmärksamhet, emedan man äfven den liden erfor att sjön årligen utvidgade sig.
– Det fanns något för mycket af «natt och morgon» hos denna gamla moder och denna unga son, ty den förra hade redan glömt, att man icke kan sätta betsel, stång och bredong på sin känsla, och den sednare trodde ännu, i sin unga kraft, att man kunde allt hvad man verkligen ville, och han hade nu föresatt sig att vilja älska Lena. Man får snart se huru han lyckas. I dylika tankar, och några få ord i sammanhang med de förra, vandrade moder och son i sjelfva gryningen från den lilla stugan, som sorgfälligt lästes; men de hade icke vandrat långt, förr än de hörde bjellror och ett raskt trafvande af en häst, och snart hörde de äfven Bengts glada röst, som ropade emot dem: – Se hvad jag kommer med! Kors jag trodde jag skulle hinna till stufvan, förr än j ginge ut, och derför har jag just kört bra friskt. Var det intet galant af patron, han skickade ned Magnus i morse, och sa’ att jag eller någon af de andra dränga’ skulle få ta Guppa och en släde, och hemta «svärmora» i. Sätt er nu uti Ingrimustera, så står Gunnar och jag på meden, så ska’ det gå så det ska’ sjonga efter ’et. Den gamla var alldeles utom sig af glädje öfver det både hedrande och beqväma i detta uppträdande på herregården, och välsignade af uppriktigt hjerta Gunnars husbonde. Gunnar gjorde för moderns skull detsamma, men trodde ändå hvad han trodde, nemligen att första impulsen till detta, likasom till så mycket annat godt, som patron lät sitt tjenstfolk vederfaras, egentligen kom från mamsell Sara.
Maj# funnit sig icke böra vägra, att till Stafs-Utskcllct öfverlemna, har Utskottet gjort sig om förhållandet närmare undcrrätfadt, och inhemtat bland annat, att utom det, i följd af underlåtet bestridande vid bevakningen i Bergs Concours, Berg emot Discontyerket vunnit förmånen att ej ansvara med hvad han ian framdeles ärfva och förvärfva, har jemnväl, genom Kongl. HofBättens af Kongl. Majit gillade dom, blifvit för lii rädt, att de Borgenärer, hvilka yrkat att med förmåns rätt utbekomma bevakade fordringar, men tillika icke beetridt boskilnad för Hustru Berg, vöre att gga Stats-Ut skot t ets Betänkanden; anse såsom de der bifallit hennes ansökning der? om: att ehuru Discontverket, sorn för en del af sin fordran innehafver pant af 16 st. actier i .Lisebergs Sockerbruk blifvit uti alla domarne ovilkorligen berättigadt att njuta betalning ur de pantsatte actierne, så långt de räcka, Curatorerne i Concoursen likväl, med anledning af den Hustru Berg i ofvanberörde måtto tillerkände Boskilnad, förment henne berättigad till sådan förmån för allt hvad äfven de förmånsrätts egande Borgenärer som boskilnaden icke bestridt kunde komma att på sine fordringar uppbära, samt derföre, och då något sådant bestridande å Discontverkets sida icke blifvit gjordt, till Hustru Berg utbetalt half, ten af de hos Disconten pantsatte och till ao,000 Rd. Banco försålde sctier i Riseberga sockerbruk samt vägrat att till