Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stoj:t i unDerDånigljet anf)ållit, att å ©panmål, en, unDcrett tiDrpntD af fern år, oföränDraD odj jlaDigwaranDe införfeltuU måtte fattas, få beräfnaD, att Den å ena fiDatt utgör tillrådligt jfpDD emot utlänDjf meDtäflan, odfj att Den, å Den anDra, uttDer möjligen inträff fanDe mijjroäptår eller mittDre gpnfamma (förDar, ej få förDprar fpan* målen, att brifl od) nöD Derigenom uppf omma; IjwarwiD 3Bi tillifa, uti ^örjlaget till £un*£apa, uppgifvit Den infommanDe tull å ©pan* mål, 3Si trott för ett fåDant fpftemål mara Den läntpligafie. Del) Då wiD Denna tullbegämmelfe icfe är affeDt, att inbringa någon (förre infontjf för ©tatö*3Berfet, Ijafwe 3Bi anfett Djj till ^ongl. Diöpofition böra i unDerDånigljet öfwerlemna IjwaD tullen för nfommanDe utlänDff fpanntål inbringar, att cnDajt od) framför att Dra meDel anwänDaö till unDeqlöD t De orter af SanDet, font, bårDajf trpefte af mtjjwäpt, i öfrigt befinnas wara i f>ögfla beljof af uttDfätt* ning; börattbeö IjwaD af Dega meDel Det ena året tcfe anwänDeS, till ett annat år refemraS för enafjanDa befjof. 45 §• 24.
Skulle nu en Lag utfärdas , som ålade lika ansvarighet för öfverlåtande af privata assignationer, som för Växelbref är stadgadt, blefve följden , att ingen , hvarken kunde utgifva , eller ville emottaga dem , emedan rjsquen vore för stor, och ingen ville underkasta sig den. Såle - Den 3 November e. mt 5i des är en dylik stränghet i detta fall icke lämplig , utan allt hvad som kunnat göras är, att , på sätt Utskotten föreslagit, den som ej betalar en invisning, föt densamma skall ansvara med sin egendom och person. Hufvudsakliga orsaken, hvarföre jag förenade mig med Utskottens åsigt, var, att jag förmodade mera ordning i penninge-väsendet vara att hoppas , och att, om enskilda Banker inrättades, man då kunde assignera å dem , på sä«tt nu sker å Riksens Ständers Bank , och då denna assigneringsrätt är medgifven till ett minimum af 20 R:dr, ansåg jag det ej eller vara skäl neka andra, att till enahanda belopp utfärda invisningar å privata personer. Men i den ställning landet nu ar, och då ingen ting blifvit gjordt, som kan återföra ordning , utan Staten sjelf fortfar att vingla i penningeväg och således äfven uppmuntrar enskilde att göra på samma sätt, synes emedlertid förslaget vara betänkligt, och jag fruktar högligen, att sådant endast skulle leda till bedrägerier och förluster för allmänheten , isynnerhet för de lägre classerne och Allmogen. Jag anser derföre det klokaste vara, att Riksens Ständer förblifva vid hvad de för fem år sedan beslöto , hvilket jag äfven vågar tillstyrka Ridderskapet och Adeln att för sin del besluta. Friherre Cederström : Sedan vi hört uppläsas Protocolls-Utdragen , som innefatta trs Stånds beslut i ämnet, hvarigenom Utskottens Betänkande befinnes bifallet, är det visserligen icke för att i detta beslut söka åstadkomma 52 Den 3 November c. m. någon ändring , jag nu går att yttra mig , utan blott för att i Protocollet förvara min enskilda tanka.
St:r göra nådig framställning i ämnet; och då kändt vore, att en sådan undersökning redan kommit å bane, kunde väl Stats-Utsk:t så mycket mindre gå pröfningen af dervid befintliga förhållanden i förväg genom ifrågasättande af något definitivt beslut, som man hade sig bekant, att åtminstone en af bergslagerna förklarat sig hellre vilja bibehålla tackjernstionden än afsäga sig bergslagsfriheterna. På dessa enkla, men, som jag tillförser mig, tillfyilestgörande skäl, yrkar jag bifall till Utskt:s förslag. Frih. von Schulzenheim: Det är med anledning af Gr. Mörners anmärkning mot mitt förslag, jag vågar ånyo taga R. o. Ad:S uppmärksamhet i anspråk. Hr Gr:n har gjort bergslagen orätt, och jag kan derför icke underlåta att upptaga den kastade handsken. Jag får bekänna, att den franska traktaten, som snart kommer under behandling, och som synes ligga många varmt om hjertat, icke tillskyndat jernhandteringen några så synnerligen stora fördelar. Jernhandteringen är emellertid tacksam för det lilla, som kunnat beredas till dess förmån, och jag medger, att Gr. Mörner i någon mån har rätt, ty tullafgiften har blifvit nedsatt från 7 till 6 francs. — Allmänna tanken är, att bergshandteringen blifvit så mycket gynnad och åtnjuter så många förmåner. Ja, må så vara, men den tynges dock af så starka bördor, att den håller på att duka under. Under det man lossat de band, som hämmat andra näringer, och gifvit dem betydande understöd; hvad har man väl gjort för jernhandteringen? Jo, man har beviljat Jernkontoret ett litet lån på några tusen banko till förmån för dess läroverk eller rön och försök; och samtidigt har man på skolor, instituter och andra läroverk för andra yrken uppoffrat millioner. 212 Den 31 Januari f. ra. Jag ber att få påpeka ett förhållande, som ådagalägger det orättvisa i den skatt, jernhandteringen är underkastad. Tiderna hafva medfört stora förändringar i denna handtering, och nya och förbättrade metoder i tillverkningen hafva blifvit uppfunne. Härigenom har svårigheten för det Svenska jernet att på verldsmarknaden konkurrera med utlandets, blifvit allt större.
Säkert skall ingen medgifva dessa utmärkta författare större monopolium att skrifva skräckscener, än en nybörjare; – och månne dessutom den anda af frid och försoning som genomgår slutet af detta stycke, ej skulle kunna ersätta det öfverklagade, och återföra åskådarnas känslor till belåtenhet och lugn? – Att pjesen genom min behandling ej eger något inre Dramatiskt värde, må vara sannt; – men att den är rik på effektscener, torde deremot medgifvas, och det är likväl härvid som vår tid fäster största afseendet. Jag vill ej till eget besvarande upptaga den frågan, huruvida icke, sämre stycken på våra Theatrar någonsin varit gifna; – jag beklagar blott att min goda vilja misslyckats, och att derigenom den theaterälskande publiken gått miste om nöjet, att se karaktererna – uti hvars teckning romanens älskliga författarin­nanedlagthelasittmästerskap–representerade på scenen. Det sannt moraliska som utgör styckets tendens, skulle varit ett värdigt föremål för en mera dramatisk penna än min; – likväl hafva flera här kända, ansedda Litteratörer gifvit arbetet det omdöme: att det förtjente uppmuntran; att, med hufvudrollerna utförda af de utmärkta dramatiska artister, hvaröfver den Svenska Scenen i närvarande stund har alla skäl att vara stolt, det ej borde komma att sakna framgång; samt att det för sitt fosterländska ämne borde väcka någon nyfikenhet att åskådas. Styrkt af dessa omdömen, har jag vågat utsända det från trycket, under den kanske förmätna förhoppningen, att af den välvilliga allmänheten njuta öfverseende för styckets fel och en nybörjares bristande förmåga, hvars obekantskap på den dramatiska banan, torde vara det sannskyldiga hindret for arbetets upptagande på scenen. Stockholm i November 1843. Författaren. Personerne: HÅKAN HARALDSON. BIRGER, ⎱ ANTON, ⎰ hans Söner. GABRIELLA, hans Dotter med sednare giftet. ERIKA. ARVID ARNMAN, Kustbevakare i Skärgården. FRU ARNMAN, hans Mor. PEHR GABRIEL ASKENBERG, f. d. Löjtnant vid Flottan. ANNIKA, Arnmans Piga. En Länsman. En Fångvaktare. Stadstjenare. Folk. Vakt.
Dm 4 April. 155 Med förutsättande af Författningarnes obrottsliga elterlefnad kan jag ej inse billigt, att ofvannämnde sju Häraders allmoge bör underkastas den tidspillan och kär,bara utgift, som erfordras, för att obehindradt och kostnadsfritt afyttia egna tillverkningar, då, mig veterligen, inga andra jordägare vidkännas dessa o* nera, och hvartill hutvudsakligast bör räknas den dryga Bevillning för idkande gårdfarihandel, från 3 till och med 15 R:dr BancoDenna omständighet torde förtjena en allvarsam granskning; ty, antingen bör nämnde Bevillning, såsom otillämplig , alldeles försvinna , e. när den kringvandrande GårdfariBonden ej har annat att sälja, än inhemska eg'na tillverkningar} eller ock misstänkes han för utprångling af otillåtna varor, hvarföre han på sätt och vis i förhand bedömmes att till Staten erlägga en afgift, hvilken, sammanlagd med utgiften för omförmälte bevis, Pass och anteckningar, så betydligen förmindskar den vinst han borde påräkna för Res-rättighetens begagnan-i de, att den ej medförer någon väsendtlig förmån Till bevis härå får jag äran anföra, att, då de uppgifna varors värde beräknas efter högsta försäljnings-pris, så anser jag som maximum, då någon gårdfarihandlande vid resans anträdande medhafvcr angifna egna tillverkningar till ett belopp af 2 å 300 Banco, hvilken summa knappast kan förmodas gilva 12 procents behållen vinst} men om äfven denna, efter min öfvertygelse , högt beräknade fördel antages som säker, så fruktar jag, att nyttan ej ersätter den påtagliga förlust, sorn 156 Den 4 April. gårdsbruket med dertill hörande flera ceconomiska bihaudterirgar, måste vidkännas genom Bondens 2:ne månaders frånvaro. Att kringvandringen i afseende på sederna ej kan vara nyttig, särdeles för de yngre, är lika säkert, som att håg och vana för vanliga gårdbruksarbeten derigenom raindskas.
Med detta yttrande förenade sig till alla delar Riksdagsmannen Anders Nilsson från Jemtland. Ut supra. In fidem Protocolli G. A. Silverstolpe. Bilaga C till Mern. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer om de nya Constitutionella Förhållande!% sorn till följe af Föreningen emellan Sverige och Norrige uppkommit; gifven Stockholms Slott den 12 April 1815. Då Kongl. Maj:t nu går att till Riksens Ständer öfverlemna den af Kongl. Maj:t under den 10 November förlidet år, med förbehåll af Riksens Ständers Constitutionella rätt, antagne och besvurne Norriges Rikes Grundlag, har Kongl. Maj:t, så väl af ämnets vigt som af Dess Konungsliga pligt, ansett Sig högtidligen påkallad att för Riksens Ständer, i en allmän öfversigt, utveckla de särskilda grunder, som vägledt Kongl. Maj:ts beslut, i afseende på Föreningen emellan Sverige och Norrige. Från det första ögonblick, då Kongl. Maj:ts bemödanden rigtades på de tjenligaste medlen att befordra denna förening, var den grundsatsen lika rådande i Konungens hjerta, sorn den säkerligen var allmän i hvarje redlig Svensk Medborgares, att förbundet mellan de tvänne Skandinaviska Folken borde stiftas på viikoren af gemensamma fördelar och en gemensam frihet. Men huru skulle detta syftemål vinnas? Vare sig genom en sammansmältning af båda Rikena under åtnjutande af enahanda rättigheter, eller genom deras styrelse af en Konung, men med bibehållande af särskilda Regeririgslagar. På afgörandet af denna fråga borde naturligtvis bero både sättet, hvarigenom föreningen skulle tillvägabringas, och egenskapen af de vilkor, som skulle den befästa. 774 Riksdagen 1815. Visserligen hade Kongl. Maj:t lika med hvarje fördomsfri man insett, att den Skandinaviska hallon under en Spira och en Lag, åtminstone för första intrycket, lemnade en större borgen på styrka och framtida säkerhet än genom dess delning under tvänne styrelseformer, . som skapade tvänne Folk.
Prenumerationspris pr år: Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., månadsuppl Barngarderoben kr. A l l m. telef. Prenumeration sker å a l l a postanstalter i riket. helgfri Tryckeri Aktiebolag. 10:de å r g. 35 Sre pr nonpareillerad. F ö r » Platssökande » o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 — 3. Lösnummerprli IS öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Redaktionssekr. : J. Nordling. (Iösn:r e n d a s t för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonprad. 2 1897 I D U N Ä k t a kvinnlighet är intet annat än sann mänsklighet. Men förändringar stundade. Regeringsgat a n 36. \ Tora Kjellberg. Pärlbandet En dikt vid årsskiftet. allvarsam satt Tiden, i arbetet •^-s försänkt, och band den ena pärlan vid den andra. Hans panna djupt var fårad af tankar, som han tänkt, och ut i rymden sågs hans öga vandra. Han ville binda samman ett fagert pärleband, och många pärlor sutto på träden i hans hand, Men än det fattades så många, många. Och uti tankfull väntan han såg den pärlans glans, som nu inför hans blickar långsamt danas. Så sällsamt mången skiftning det i den pärlan fanns, fram på dess yta många bilder manas. Liksom af sorg och smärta den skimrar än af natt, än utaf yster glädje, som dit sin strålglans satt, och underbart de sammansmälta båda. Det pärlebandet glänser, som uti hvirfvelns brus den solbelysta vattendroppen glänser. Det blixtrar som juveler i flöden utaf ljus, och dock man vet ej svarta mörkrets gränser. Det är som glädjens solsken på sorgebleka drag, som ljusets första strålar, när natten möts af dag, Det är det enda, sällsamt underbara. Det bildats uti sekler frän Tidens första stund, då på Guds allmakts bud en värld såg dagen, Och första mänskoparet i Edens sköna lund drog djupt de första, fulla andetagen.
Cederström, Jacob: I anledn. af hvad den siste värde talaren yttrat, att anmärkningen skulle blifva framställd såsom Ståndets gemensamma tanke, får jag erinra, alt här ej är fråga om någon gemensam tanke, för att ändra ett grundlagsförslag, utan här är frågan helt enkelt om en återremiss, på grund af en oriktig voter:s-propos.; någon propos. för förklarande af gemensam tanke vore i formen grundlagsvidrig: voter-.s-propos. bör, enl. hvad rätteligen anmärkt blifvit, endast innehålla, att den som vill, att Svenska representationen skall fördelas på två kamrar, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, så skall representationen sammanträda på en kammare. Jag anhåller om propos. till återremiss. Gr. Anckarsvärd: Jag erkänner fullkomligt mitt misstag i afseende derpå att anmärkmn ej bör afgå såsom Ståndets gemensamma tanke. Const.Utsk:s mern. N:o g5 återremitterades. Till pröfning företogs Bevilln.- samt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskrns den 3 och i5 dennes på bordet lagda mern. N:o 12, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning samt afgifierna derför. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas. 2 fj:n. Hr von Rosen, Georg: I en reservation, som åtföljer detta betänk., har jag yttrat min tanke, deruti jag ogillar Utsk:ns förfarande i denna fråga. Utsk:n hafva, efter min åsigt, förqväft två Stånds yttrade mening örn brännvinsbränningen, såsom husbehof betraktad. Inom Utsk:n önskade ganska många, att ärendet skulle så behandlas, att de frågor, som egentligen rörde sjelfva husbehofsbräriningen, först borde framställas till R. o. Ad. och BorgareSt., på det att man måtte få veta deras tankar i detta ämne, emedan de ännu ej i detta afseende hafva fattat något beslut.
Remitterades lill R i d d a r h u -|U ts k o 11 e t 1:0 Herr Cederschjöld?, P. G. elen löden hes på bordet iagde Memorial , om fritt tillträde till de i Riddarhus Arcliivet förvarade äldre Prolocoller och Handlingar, för att sedermera få desamma från trycket utgifva. 2:0 Herr Roos’s, Jonas Emanuel, den 16 dennes på bordet lagde motion , om förhöjning af framdeles blifvande RiddarhusSeci eterares Löne-inkumster. Ut Supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. 10 0111 aftonen. In Fidem Protocölli O. J. Tliorsdagen den 20 November. Plenum klockan (ill g förmiddagen. Företog Ridderskapet oc-li Adeln , enligt 5o Ridd <rhus-Ordningen, val af 7 Ledamöter nli den Direclion, som skall besöija och förvalta Riddarhusets angelägenheter ; Och hefunnos, efter Val-förrättningens slut kl. 334 D«n 20 November f. m* $ till ta f. m., följande Herrar hafva till Riddarhus-Directcurer Llifvit utsedde: N:o 3. Hans Excellence Herr Grefve de la Gardie, Jacob, — i/\2 röster. Friherre Lejonhufvud, Axel Gabriel, — ^3 — N:o 25^. Friherre Klingspor, Fredric Philip, *»— 164 —■ N:o 294* Friherre Boye, Fredrig, • 78 —» N:o 1877. B. Herr Carleson, Carl Fredric, •— 113 — N:o 215o. Herr ron Hohenhausen, Michael, — 72 —1 N:o 2189.
Jonas Janzon. 86 Motioner i P reste-Ståndet 1865. Af Kontraktsprosten JällZOIK Om förändrade lull,bestämmelser för vissa messingsfabrikater. Till de inhemska näringsgrenar, sorn från lagstiftningens sida både påkalla och förtjena ett skydd, torde få räknas den, som innefattar fabrikation af de sammansatta metallerna messing och marinmetall. Den representerar ett i vårt land icke obetydligt, om än sjunkande intresse; dess alster äro oumbärliga för hvarje ordnadt samhälle och med afseende å den inhemska tillgängen på råämnen derför kan denna industrigren anses vara en af de för landet mest naturliga; både koppar och zinkmalm linnas i riklig mängd i landet, ehuru den sednare ännu icke inom riket bearbetas och förädlas till den metallform, som för messingsfabrikationen erfordras. Oaktadt dessa naturliga förmåner har messingstillverkningen i Sverige så aftagit, att af de fem messingsbruk, som funnits, numera endast återstår ett af någon betydenhet, nemligen Skultunä. Ty de två andra ännu befintliga, ©usums och Nyköpings, tillverka numera endast så mycket som erfordras på dessa platser, på det förra stället för en nålfabrik och på det sednare för Nyköpings mekaniska verkstads behof. Messingstillverkningen vid det nyssnämnda större bruket skulle otvifvelaktigt, likasom vid de andra bruken, hafva, i följd af missgynnande konjunkturer, gått under och fabrikation af marinmetall skulle der ej hafva uppkommit om icke delegarne deri, vid betraktande af de stora kapitaler, som redan förut derstädes voro nedlagda i damverk, byggnader och öfriga anläggningar, ansett sig böra uppbjuda all sin förmåga för att täfla med de engelska fabrikerna genom förbättring af tillverkningsmethoderna och användande af alla den nyare tidens upptäckter och uppfinningar i denna näringsgren. Verkstäderna för messingstillverkningen blefvo på 1850-talet ombyggda och inrättade i enlighet med de bästa utländska. En verkmästare införskrefs från England. Brukets verkmästare hade redan förut inhemtat kännedom om messingstillverkningen i de flesta Europeiska länder, der denna näring bedrifves.
Natten gick — nästa m o r g o n släpade sig fram — slutligen efter middagen greps jag af förtviflad beslutsamhet. Emil hade slagit sig ned i en emmastol — (hvad han börjar bli fet! Kinderna nästan hänga ned — en smula slappt. —) — H a n höll tankfullt benen utsträckta framför sig. Börsnoteringar o c h konjunkturer syntes fjärran från hans sinne. nu eller aldrig. Jag vet inte, hur jag k o m fram till hans stol m e d papperslapparna. Sakta s m ö g jag d e m i hans lediga hand, s o m jag drog fram ur fickan på kavajen. — Emil, läs! mumlade jag virrigt o c h sjönk på knä vid stolkarmen. jag darrade så. Han tog cigarren ur m u n o c h såg ytterst förvånad ut. Därpå läste han igenom första sidan — började den andra — o c h satte åter cigarren mellan läpparna efter att ha slagit af askan. Innehållsförteckning. Melanie Warberg; af — n —. (Med porträtt). — Tack; af Hess — Några ord i frågan för dagen; af Hj. Cassel. — Troijänarinnor; reflexioner i tjänstflyttningsliden af Bell. — Kvinnokongressen i Berlin; bref från Iduns korrespondent Augusta Guldbrand. (Forts, och slut). — Missuppfattningar; skiss af Emy. — Mitt hem och jag; af Vivcka I * ang. — Iduns läkarartiklar. X I: Om organismens egna skyddskrafter mot infektion, af d:r E. S. Perman. — Från Iduns läsekrets: En » bufvudfråga »; af — e —. Till Iduns » frågvisa » läsarinnor! — Ur notisboken. — Teater och musik. — A quarante ans; af Hilma Angered Strandberg. (Forts, och slut). — Tidsfördrif. * Sagolik historia. Och den falska gloria, S o m skall dölja anletsdragens brist. Något konstrueradt Och så kombineradt Att ej kraft onödig blir förspilld. Ett gemensamt namn på mina barn. H v a d kan skvallret utaf ondskans garn Oftast upp ett stycke. Går i par m e d tycke. Och hvad dessa göra i en kvarn. Lagens tjänarinna — brottets skräck. Idun
Enligt Magazins-Directionens Berättelse af den 2 Mars 1815 och dermed åtföljande Bilagor, har Vinsten å Brännvins - Bränningen från och med 2800 till och med år 1811 ut' gjordt 1,089,675: 32. 4. Ar 1815 deremot synes af den för samma år utgifne Berättelse och dervid bifogade Vinstoch Förlust - Conto öfver Brännvins - rörelsen, som skulle å denna rörelse, enär i arrende-af' gifter för Brännvins - Bränningen i Götheborg och Carlskrona debiteras 36,475 R:dr och vinsten på det hela endast uppgår till 31,757 R:<ir i« sk. 8 r:st., en Förlust å Brännvins - Bran» Stats-Utskottcts Betänkar.den. 1903 ningen i Stockholm hafva uppstått af 4,717 B:dr 37 sk. 4 r:st. Hätta förhållandet härmed visar den vid 1815 års Hufvud-Bok bilagde General-Räkning öfver värdet af Brännvin, derå vinsten för detta år uppgått till 844 Rulr 17 sk. 8 r:st. Att förutnämnde Vinstoch Förlust-Conto deremot utvisar ett annat förhållande, härrör deraf, att på den så kallade Brännvins-rörelsen i det bela, blifvit lagdt de kostnader, som åtgått till underhållande af Byggnader vid indragne Brännerier, samt Aflöningars, Expectance-Eöners och Pensioners utbetalning, så väl åt Bedogörarne vid desse instäldte Bräm.erier, som åt entledigad eller på Expectance Stat ställd Bränneri-Betjening.
— Hvem var den mannen, Greta? — frågade Lars Skeppare och såg förvånad efter honom. — Åh kors, han lefver än! — svarade gumman, tankspridd. — Det var ju tyske grefvens hofmästare, halte Bertil, vet jag... — Men hur blek min stackars flicka är — återtog hon och vände sig åt andra sidan, der Elsa stod mellan tvänne vaktknektar. — Stackars mitt kära barn, sådan gruflig synd hon tagit på sitt samvete! Lars ärnade fråga mera om hofmästaren, all den stund han var i tjenst hos tyske grefven, men nya händelser drogo bort hans tankar. En skarp qvinnoröst hördes nämligen i det samma gräla med dörrvakten ute i förstugan och strax derefter kom Fingerlisa inspringande, under häftiga åtbörder. Hon var högtidsklädd, i röd kjortel och sidentröja samt hade ett bredt band af gröna glasperlor kring halsen. När hon fick se Elsa stannade hon plötsligt. — Nej se god dag, vackra Elsa! — utropade hon, hånande — så trägne kavaljerer du för med dig! — Det har jag nog dig att tacka för — svarade Elsa lugnt — men de ståta nog ock för dig, fast du ljuger. Fingerlisa såg förvånad på henne. — Ja, se du på mig, du Flumsa! — sade Elsa häftigt. — Nog vet jag att icke heller du är fri från ondt tal. Det lyste till i Fingerlisas ögon och hon rusade rätt emot Elsa. — Det skall du få betala! — skrek hon och ryckte till sig Elsas taftshufva, som hon kastade ut genom fönstret. — Den är ej för dig! Du skall ha en röd, en sådan som de andra... Vaktknektarne lade sig emellan och skilde dem åt. De skulle snart in för höga rätten, sade de och — borde förstå att bättre skicka sig. Förhöret hade emellertid fortgått der inne i salen. Namnen, som vitnena fått i Blåkulla, företedde den underligaste samling smeknamn man gerna kan tänka sig. En hette “trå dig”, en annan “tvy dig”, en “styggetacka”, en annan “fulpiska”. Och dessa namn hade alla antecknats af notarien med stor noggrannhet i protokollet.
Isaz sär anhälla om Ridderstapet och Abelns tillgift ali jag talar om ett ämne som Nyst förewarit, men jag hindrades deraf, att jag ej war pä min bänk, och således ej ansäg mig berättigad att yttra Mig» När frägan är om upprättande af en JnstructioN för BancoRevisorer, torde jag fä påminna oM en sak, som af Herr BancoCoMmlstarien Silverstolpe förut blifwit wäckt, nemligen att besia Revisorer äfwen Mätte fä sig älagdr att revidera alla de Castor svM med StaksContoiret stä i nägon gemenskap, och hwari allmänna Statsmedel inflyta. Detta Understöddes af Friherre LtsLl von kkoUsteittz Lorsttir k.ustvig. Uppå Proposition af Herr Grefwen och LaNdkMarskalken bifölls att detta stadgande äfwen skulle intagas i det ProtoeollsUldrag, som rörande Jnstructionen för Banco, Riksgälds och StatsWerkeis ReVifsrer komme att författas. Gref - 804 Den i8^7ovember. Grefwe kckörnor, ^äolpb 6öran, erindrade i afseende pä Friherre kuäbecks motion att om afsigten dermed more, att förestå en förändring i RegeringsFormens stadgande rörande Bewiltningar, sa borde frägan derom omedelbart wäckas i Consti utions Atskottel. Hwad ater anginge sjelfwa frägan huruwida Bränwins-afgiften borde anses inbegripen un» der den allmänna Bewillningen eller ej, ansag Herr Grefwen den samma icke wara twifwelagtig enär RegeringsFormens 60 §. urtryckeligen nämner den såsom särskild. Härtill ropades Ja.