Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med de i sig sjelf ganska vigtiga och magtpåliggande befattningar, som innehafvas af Notarii Publici eger det egna förhållandet rum, att de icke äro för - 184 Motioner i Presle-Ståndet 1865. N:o 82. sedda med någon ordinarie lön. Yäl tillsättas de af magistraten, men de räknas dock ej till stadens tjenstemän, äro icke uppförda å någon dess stat, samt ega följaktligen derå icke heller någon pensionsrätt. Annu mindre tillkommer dem en sådan rätt å rikets stat. Det torde emellertid icke kunna utan obillighet förnekas, att en Notarius Publicus, sedan han slitit ut sig i sin tjenst, bör vara lika mycket som någon annan innehafvare af allmän syssla förtjent och berättigad att undfå pension, till underhåll och skydd emot armod eller brist på gamla dagar; och inseende rättvisan häraf funno hufvudstadens Stadsfullmägtige sig jemväl föranlåtna att, när Callerholm, i följd af förlorad synförmåga, nödsakades att taga afsked, tillägga honom af stadens medel en ärlig pension af Sexhundra Riksdaler Riksmynt. Otillräckligheten häraf för äfven de anspråkslösaste lefnadsvilkor torde dock lätteligen inses, då genom omöjligheten af allt arbete, som kräfver ögonens bruk, Callerholm är alldeles ur stånd att till sitt lifs uppehälle något förvärfva, samt han under sin verksamma tid, oaktadt sträng hushållning i förening med den berömvärdaste flit, likväl icke kunnat samla något för sin ålderdom. Men ifrån styrelsen för hufvudstadens drätsel står ingenting vidare att erhålla, helst det redan undfångna kan betraktas såsom en utöfver den obligatoriska förpligtelsen tilldelad nådegåfva. Det återstår således ingen annan utväg, än att taga sin tillflykt till Rikets Ständers frikostighet, för att åt Callerholm söka vinna en nödtorftig fyllnad i lefnadsbehofven; för beviljandet af ett sådant understöd, vågar jag dessutom tro, att uti Callerholm» litterära verksamhet, samt pä detta fält inlagda förtjenster om det allmänna, äfven gifves ett skäl, hvilket i Rikets Ständers ögon är kraftigt talande.
Programmet, s o m uteslutande upptog här förut utförda k o m - positioner, inleddes m e d H a y d n s af skönheter flödande symfoni i b-dur, s o m erhöll ett alltigenom förträffligt utförande. Den andra symfonien å programmet och tiliika aftonens hufvudn u m m e r utgjordes af Schuberts • c-dur-symfoni, nu gifven för att fira hundraårsdagen af den genialiske tonsättarens födelse. Den af glödande inspiration o c h fantasi uppburna tonskapelsen åhördes m e d det lifligaste intresse o c h framkallade starkt bifall. Programmet utfylldes m e d A. Eubensons symfoniska intermezzo (n:r 2, a-dur), hvars andra sats, det lifliga vivacet, verkade särskildt anslående, samt Svendsens spirituella » Karneval i Paris ». Konsertens alla n u m m e r gingo särdeles förtjänstfullt, o c h hr Nordqvist fick efter hvart o c h ett mottaga den talrika publikens hyllning. K. Dramatiska teaterns stora nyhet, Francois Coppées femaktsskådespel på vers » För kronan », gjorde på premieren en framgång, som d o c k svårligen kan betecknas högre än s o m en rätt varm succés d ' estime • — ej minst betingad af den svenske skaldens, grefve Carl Snoilskys, formfulländadt sköna tolkning. Komantikens prakt o c h stora stil hvila glänsande öfver skaldeverket, men romantikens brist på realitet o c h äkta tidsfärg låda det ock vid, o c h man sitter där därför ganska kall o c h ogripen inför de klingande känsloutgjutelserna. Handlingen spelar i Balkanbergen på 1400-talet under k a m p e n m o t den turkiska öf versvämningen. Här en resumé i yttersta korth e t: Furst Mikael, s o m hjältemodigt försvarat Balkanlandet, känner sig ursinnig öfver att ha förbigåtts vid kungavalet och låter sig af sin illsluga grekiska gemål förledas att gå i komplott m e d turkarna, s o m lofva h o n o m kronan.
D e sade att, jag var så latt. ocli det tror jag nog. J a g liar » tagit » mig mycket och ser nu alls icke sjiili lit - bara jag knnde gå!!! - llraliiiö, 4 febr. Hjiirtligt tack för brefvet, livilket gladde mig inycltet, men soiii jag ej koniiner a t t besvara så lirigt soni jag ville, ty jag liar så mycket skrifarbete nii om dagarne, a t t jag iniste spara mig så mycket soin möjligt. Jag wplågasw visst icke livad benet betriiffar, ty det gör ej mycket ondt, - för tillfället alls inte - men det a r mycket enformigt att ligga och enformiglieteii föder lätt ledsnad, jag gör allt livad jag kan för att fördrifva de enformiga, långa dagarne och skaffa mig sh mycken omväxling som kan stadk ko in in as då ens iitsikt begrlinsas af fyra trånga väggar. J a g skrifver så mycket jag kan orka, nien skrifver 1Biigsaint. S i tager jag livarje dag lektioner i engelska af en skotsk fru, det kostar många pengar, men så kaqz jag sprkket när jag slutar. Mitt uttal iir redaii ganska goclt. I: förra veckan började jag med italienska på egen Band, emellanåt understödd af en eller annan vink af L. P., ty han har tagit lektioner samt last en del, så han kan tämligen. Men tiden blir niig likväl l i n g ocli enformig. Din wkarlek till ensrtinliet~ kommer icke af egoism utan är endast sjaleils beliof af Iivila och försjunkande i sig sjalf. E n sådan ensamliet iir nyttig och nödvändig för införandet af reda, ordniiig och frainför allt jämnvikt i tankearbetet. Om jag bara orkade skrifva ocli ej blefve så försoffad af enforinigiieten skulle dar nog » blive noget av, likväl, ty jag känner a t t jag skulle äga förinaga om ej de yttre oinstandiglieterna verkade s % nedtryckande och förslöande.
St. Tidpunkten för uppmuntrande af landtbruket och dess förkofran synes mig visserligen icke nu vara förtidig; länge har denna vigtiga näring, hvarpå fäderneslandets ekonomiska ställning hufvudsakligast är grundad, varit i behof af deji omtanka, det understöd å statens sida, som, på ett obegripligt sätt, varit, snart sagdt, helt och hållet åsidosatt, och som den således icke ens fått åtnjuta i bredd med landets öfriga näringar. — Nationen synes lifvad af förhoppningen, att Rikets nu församlade Ständer, med omtanka och välvilja, behjerta detta vigtiga ämne, som icke heller af Konungen blifvit förbisedt, hvilket synes af den K. proposm om statsverkets tillstånd och behof, då man genomläser nionde hufvudtiteln. Ense derom, att landtbruks-instituter i en betydande mån skola bidraga till ändamålets vinnande, anser jag mig böra yrka deras anläggande, så fort som möjligt. Tagande för afgjordt, att Ulltuna instituts organiserande uppdrages åt Upsala Läns K. Landthushållnings-sällskaps förval tnings-utskott, linner jag äfven häri ett vigtigt skäl att icke fördröja med detta instituts etablerande; detta utskotts ordför:de och ledamöter utgöras för närvar, af personer, som, med skicklighet och klokhet i beräkning, nitälska för detta ämne; som, genom skötseln afsina egna landtbruk, gifvit en aktningsvärd gärd åt yrket; som lemnat många prisvärda exempel att efterfölja, och som till den grad varit lifvade för landtbrukets upphjelpande, att de icke skytt enskilda betydliga pecuniära uppoffringar till allmogens uppmuntrande.
Hon tior, a t t Iiisningen af denna bok skall hos ungdomen väcka afsky för krig och göra dem till freds vänner. Det är just hos ungdomen fredstsnkens adla frö s k d l iitsas för a t t bära önskad frukt. Med allt erkännande af det iiiila serlfvande, soin drifrit fröken Topelius, tro vi dock, a t t Iion begatt ett: riiss&amp;ag, da hon gjort boken till en ungdomsbok. För det fössta iiro rK1 de flesta, soin liist boken i dess ursprungliga skick, ense oin, att dess %brriiimsta betydelse iir just den a t t vara en ~tendeiisbok: &gt;, a t t den i det till tanderiia räpnade Tyskland slagit ett väldigt slag för fredssaken, och vidare, a t t dess litteriira varde ej kan sagas vara synnerligen stort - men siidana böcker böra icke bjudas å t ungdom. Reriittelsens rang, sjalfva handelserna blifva alltid för de unga hiafviadsakemi i en bok, men vi tro icke, a t t den massa skildringar, omväxlande krigiska och erotiska, som har äro hopade och endast afbrutna af mer eller mindre djupsinniga reflexioner, skola hos barii och nngdom viicka något djupare intresse. För öfrigt tro vi, a t t klargörandet i9 shdana svislöste problem .- som krig och fred, afväpning och försvar skall för ungdom ske på ett helt annat sätt än genom läsningen af en tendensroman, som till på köpet icke är skrifven för ungdom. Det är att handskas allt för .lätt med allvarliga frågor. Man behöfver dessutom icke hos ungdomen vacka någon » stark förkärlek för krigiska bedrifter *, äfven om man icke för denna ungdom predikar laran om aallniän afväpninga, åtniinstolie är det icke de små nationerna, som i detta tidsskede kunna taga första steget Iiärutinnan. Fred ar.
Oxenstierna. Pä Den is Februarii. 479 Pä Högwördiga Preste-Ständets Ledamöters magnar Nicolaus 6aräoU. NaZ". LtaAnelius. Pä Wällofl. Borgare-Ständets Ledamöters wägnar ^nst. krestin. LLcbönkerr. Pä Hederwärda.Bonde-Ständets Ledamöters wägnar ^olr^laZnVVessinZ. InZman. Wördsamk Memorial! Det förändrade stick hwaruti de fleste Riks-sam, hällen i Europa blifwit igenom nuwarande krig försatte, föranläier ofelbart -vid ett allmänt fredsslut olika förbindelser i anseende till handel och sjöfart, än förut ägt rum. Häraf blifwer en nödwändighet att en Stat, som . will inga i sädane handels relationer med en annan, hwilka anses fördelaktige mäste foga sig ester för hand -varande nya omständigheter och således kan bli-wa föranläten, alt i wifla fall minsta eller höja de afgifter, som wid -varors in-och Utförsel fran och till främmande orter förut warit faststälde, om någon handelsgemenstap stall kunna äga rum, särdeles i när-varande tid, dä uplysningen om werkeliga Stats - Intretzet i denna del blifwit mera allmän, sä att förmäner häruti ej gerna nu. mera kunna winnås utan reciprocite. Det - 48o Den 12 Zebruarii. Detta förutsätter/ att de afgifter, som hwarje oafhängig Stat äger rättighet att inom sig fastställa pä waror, som införas frän etter utskeppas till utrikes orter med egne eller främmande skepp fordra wid sina tillfällen för bäde Politiske och Occonomiske considerationer nödig jemkning antingen till förhöjning eller förminskning och således efter sin natur och beskaffenhet aro mera sörändelighet underkastade än andre Oeconomifke Författningar, som endast angä den Staten sjelf, som oem widtagik.
Jag har derföre alltid föreställt mig, den känsla af aktning och förtroende, sonjskulle väckas i hvarje Svensk åhörares bröst, vid åsynen af den helgd, som stämplar våra öfverläggningar, och jag föreställer mig, i följd deraf, de intryck, som af våra landsman skulle erfaras, om de afhörde, Konungens och Folkets förenade intressen, behjertas af ett samfund, sorn äran stiftat, och 6om äran vidmagthåller. Herr von Becker, Carl Joham Då nu Höglofl. RiddarhusUtskottets Betänkande, öfver frågan om allmänhetens till-, träde vid våra öfverläggningar, kommer att pröfvas, dristar jag att göra Höglofl. Ridderskapet och Adeln uppmärksam på den grundlighet, hvarmed Utskottet efter min tanka vederlagt allt, hvad som skulle kunna sägas emot denna offentlighet. Jag dristar vördsamt erinra Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att Sverige ännu saknar denna länk i de constitutionella formernas kedja, en länk likväl så vanlig i andra representativa Statsförfattningar. Hvarföre skulle de fria Svear och Göther, med deras öppna sinne, deras oförstälda väsende, härutinnan stå efter något annat folk? hvarföre skulle icke äfven vi framskrida på banan, i bredd med tidsandan och dess kraf? Mod ena 796 Den 17 Mur t ii. sidan 6todd vid fordna dagars ära, vid dessa fäders odödliga minnen, hvilka först fästade, sina vapen på detta rum, må vi till den andra sluta samtiden och våra medborgare, för att omgifne, på en gång, af det förflutna och det närvarande, värdigt lemna åt det tillkommande resultaten af bådas fordringar. Med dessa tänketätt, hvarföre skulle vi sluta våra dörrar? Sanningen och det goda söker ljuset. Hvarje planta i naturen, hvarje ädel känsla i menniskans bröst utvecklas i dagen, och fredas af dess strålar. Den långa natten tyckes vara förliden. Morgonväckten är ropad. Det är tid att öppna för Seklets ljus. Det beglänser redan Staternes politik och cabinetternas planer, må det då gerna skaka 6in fackla öfver våra rådslag.
Domar under 2000 Rdr samt sådåne, der intet qvantum utnämnes, likasom för Resolutioner i allmänhet, eller -• Lejdeoch Pardonsbref -»-■ <. Deductions-afgift vid ingifvande af Deductioner och Contra-deduclioner i Revisionssaker Kongl, Majrts Pass för resa till utrikes ort - Siats-Ministerns för Utrikes-Ärendena Pass för utländska resande att i Riket inkomma Kongl. Maj:ts Pass för skepp med lastning till BarbareskSlalerne eller andra utrikes orter - Bevis från HofCancellers-Embelet på anmälan omutgifva nde af Tidningar Och bör dessutom å förenämnde från Kongl, Cancelliet utgående Expeditioner, i stället för de såkallade Sigillpenningarne, stämplade papperet ytterligare ökasj Å Adels-, Friherreoch Grefvebref med 9 Rdr. Å alla öfrige från Kongl. Maj:t utgående Expeditioner med En Rdr; samt Å Justitiai-Cancelierens Fullmagter för Landsdch StadsFR - Bevillnings Utskottets Betänkande N;o 2G - scaler samt Hof-Cancellers-Expeditionens meddelande Levis för Tidningars ulgifvande med 12 sk.
Reservationer: af Herr Mannerskantz, C. A.: ”Jag reserverar mig emot Utskottets beslut att föreslå en tillökning för fastighetsbelåningsfonden af 500.000 r:dr banko och för manufakturdiskont-kreditivet af 300.000 r:dr banko. Jag anser det nemligen vara ett fortsatt och vådligt återgående ifrån de vid 1834 års realisation för myntvärdets upprätthållande lagda grunder, då man riksdag ifrån riksdag ständigt förökar de lånegrenar inom Banken, derifrån de till utlåningar anvisade medel, såsom för längre tid fästade, icke kunna så flätt och så hastigt disponeras, som någon gång i behofvets stund för Bankens säkerhet ovilkorligen erfordras. Och då den svenska riksbankens förnämsta hufvudändamål är och skall vara att upprätthålla stadga i myntvärdet, måste jag bestrida hvarje derifrån förande afsteg, och följaktligen så mycket heldre äfven den af Utskottet nu föreslagna åtgärd, som jag aldrig kan godkänna, att enskilda, om än så mäktiga och väl förbundna, intressen få göra sig gällande på den allmänna nyttans bekostnad. En bevekande omständighet har visserligen blifvit anförd för tillökning i fonden för belåning af fastighet å landet, då man inom Utskottet har sagt, att, sedan de större jordegarne, genom inrättande af privat-banker och hypotheks-föreningar, kunnat åstadkomma en relativ förhöjning af de - 48 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. ras egendomars värde, så måste man, för att jemna detta missförhållande genom den föreslagna ökningen, försöka att bereda de mindre jordegarne någon motsvarande fördel. Men detta skäl — som dessutom ej eger den ringaste tillämpning å den äfven beslutade förhöjningen af fonden för belåning af fastighet i stad — huru vigtigt det än må synas, måste dock vika för Bankens trygghet och det allmänna bästa, som fordrar orubblig konseqvent tillämpning af de erkändt riktiga grundsatser, hvarefter hvarje Bank bör styras och förvaltas.
Aätt till sitt ändamål, enär släder gäl vos, I,villig dels inc^varterings-tolag, utan kitt vara af in kvartering besvärade, dels bade större tolagsuppbörd an det belos)ji, bvartill deras inkvarterings kostnad u^jvginge; sned anle>lning I, varas, oell dä 'tering tolag 8 nn> lilo blifvit städerna förunnad till lindring i inesvarteringsbesväret, lllikets 8tä,xte, i uuderdanigbet anbällit, att sädana undersökningsatgär-ler mätte vi<!ti,gas, livarigenom dels utreddes in^varterings-tolagens l!6l,^)^>, serskildt trän (lex öfring tolagen, lör gllg stäcler, der sadan 099- bäres, dkls v>,nne8 belrörig controll öfver ujojabörden deraf, sä gtt gil In^vinterings-tolag bletve använd till clen de, ined afsedda bestäminelse, eller iu^varterings-utgifternas bestridande, livarvid Ilikets 8tänd«r, 8orn funnit Ktats-Lontoret börg bandbakva veikställigbeten, i uuderdanigbet föreslagit sältet tor förfarandet bärvid, samt gtt regleringens tillämpning redan är ,835 mätte lä vidtaga, sedan författningen i ämnet kommit till 8tädernes kunskap,oeb llikets 8tänder S nästa Iliksdag, dä den n^a Inc^va, teringsOrdningen jemväl torde balva bunnit tillämpas, erbällg uppgilt om buru jemkningen utfallit, för att dä blifva i tillfälle gtt bereda utvägar tillden vtterligare lindring.
Den enda tvätydighet, sorn äger rum, är, i afseende på räntan under byggnadsåren, I skrifvelsen om Götha Canal Disconts öfvertagande af Staten, står nemligen, att skulden till arbetscasSan skulle afskrifvas, mot det att allt anspråk på ränta efter Byggnadsåren försvunnit. Af detta uttryck skulle den slutsats kunna dragas, att Staten icke afskuddat sig åliggandet att ärlägga ränta under Byggnadsåren. Men om man närmare betraktar saken, finner man, att der äfven står, det räntan skalf utgå af Bolagets egna medel. Då nu icke Bolaget äger andra sådana än inkomsten af Canalen,’ följer ock deraf, att endast denna kan till förenämnde ändamål användas. Jag reserverade mig dock mot detta beslut, derföre att Actiepapperens värde derigenom skulle försvinna, emedan detta beror på vinsten af företaget, hvilket ej blir färdigt för än år i8äS , hvarigenom Actieägarna således under 3 år skulle komma att sakna all 35° B en 15 Octoler f, fn. inkomst. Derföre har jag ansett riktigast, att lemna Actieägarne rättighet att lägga denna ränta till Capitalet, så att detta år 1828 utgjorde 120 procent. Jag medger, att denna begäran synes hafva till ändamål framtida ränteersättningar; men förhållandet är dock icke sådant, och hade ej heller misstänkts vara det; öm Bolaget i stället begärt att få beräkna ända till 6 procent af Canalvinsten, innan Staten fordrar återbetalning; hvilket, till sin följd, Varit detsamma, som capitalets ökande till 120 procent. Hvad den ifrågavarande punkten angår, vågar jag i öfrigt försäkra; att den efter noga granskning blifvit af Utskotten föreslagen, sådan den nu befinnes. De hafva åByftat att Riksens Ständer år 1828 måtte komma ifrån Götha Canal, och de anslag, sorn hitintills för detta ändamål blifvit använde: anslag; som ehuru de, efter min åsigt, icke äro så utomordentligt kännbara, jag likväl önskar måtte upphöra, emedan de alltid utgöra ett trätofrö innom National Representationen och öka striden emellan d« skiljagtige orts-intressena. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus:
STOCKHOLM, Kongl. Oiujess-Böktryckerlet, i834* B evilla.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk, Utlåtande N:0 S. t N:o 5. Ankom till Exp.-Utsk. den i3 Sept. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande JV:o 3, angående grunderne för förändrade föreskrifter om bränvin sbränningen och hvad dermed har gemenskap. Enligt ankomne Protocolls-Uldrag från Högloft. Ridderskapet och Adeln af den 7, från Högvördige Preste-Slåndet af den 1, från Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet af den 4 sistl. Julii, har Utskottens ofvanberörde Betänkande N:o 3 blifvit från samtlige Riks-Stånden återremittera dt, på grund af dervid gjorde anmärkningar af nedannämnde Ledamöter inom Högloft.
Läsaren gör, som vi hoppas, en intressant bekantskap. En klar morgon i början af April, voro Rönnbackas innevånare samlade omkring frukostbordet; det var en af dessa vackra dagar, denna månad ofta skänker oss nordboer, när den af poeter och skalder så högt beprisade, «blomsterprydda Maj» merendels visar oss ett mulet anlete. Den föregående skarpa kölden hade vikit för en något blidare väderlek. Solens strålar pröfvade sina på nytt födda krafter, för att smälta upp de stora drifvor och ismassor, som betäckte kärr och lågländta ställen: de högre visade redan stora fläckar, fria från snö. Men som isarne ännu voro starka på insjöar och träsk, ehuru stråkar syntes här och der i saltsjön, begagnades ännu slädar, fastän allmänna landsvägen var miserabel; der halkade medarne öfver snö, här skrapades mot klapperstenarna; på andra ställen nedsjönk åkdonet i de djupa fåror, som vattnet skurit ut. Landsvägs-förordningar funnos visst, men efterlefdes föga, och kunde kanske som knappast i allo efterlefvas. Hvad solen tinade upp om dagen, betäckte nattens köld med en isskorpa, som gjorde morgonstunden till den bästa tid för en promenad. Ludvig, som lik alla sjöfarande intresserade sig för väder och vind, astronomiska observationer och dylikt, vandrade ofta till ett högt berg beläget ungefär två verst från hans boning, för att derifrån iakttaga de af honom kända tecken för islossningen. I dag hade han begärt frukosten tidigare än vanligt, och frågade under den flickorna, om de ville göra honom sällskap. De voro genast färdiga. Fru Palman varnade dem för den skarpa morgonluften på berget, och trugade på dem en flaska med liljekonvalje-vin, såsom medel deremot. Ludvig ville ej motsäga den välmenande gumman, och stoppade flaskan jemte ett litet glas i rockfickan.
Det medel, hvars begagnande motionären hufvudsakligen gjort till vilkor för eu förbättrad fattigvård, eller att församlingen, som redan är pligtig att vårda sina fattige, äfven skulle öfver dem erhålla husbondeelier målsmans-rätt, finnes ock i viss mon antaget i det förslag till stadga om Fattigvården i Riket, som gunder sisllidne Riksdag till Kongl. Maj:t från RiketsJ Ständer iim gick. Samma förslag innehåller jemväl stadganden om communens skyldighet att föiskaffa arbete åt fattige, som äro arbetsföre, och försörjning oell uppfostran åt barn, hvilka af annan vård och tillsyn äro i saknad. Deremot kunna Utskotten icke dela andra af motionären uttryckta åsigter, såsom att Rikets Ständer skulle besluta oro frivilliga gåfvors insamlande till fonder för beredande af arbetsförtjenst och förekommande af tiggeri, enär en sådan fiåga synes ligga belt och hållet utom Rikets Ständers åtgärd, eller att vissa församlingar, som ausåges sjelfve icke förmå att försörja sina fattige eller forse dem med arbete, skulle erhålla bidrag dertill af Staten, hvilket möjligen korame att tillintetgöra verkan af communernes pligt i i6 Statssamt Allm. Be sv - och Ekon -Utskottens Utlåtande, N.-o Qi. detta hänseende och medföra en tilläfventyrs dryg kostnad för Stals-Verket. Emedlertid och utan att närmare yttra sig om de möjliga fördelarne eller bristerne i motionärens förslag, anse Utskotten det icke vara lämpligt, att Rikets Ständer för närvarande ingå i pröfning om partiella förändringar i nu bestående fattigvårds-iagsdftning, under det att deras vid sista Riksdag uppgjorda och i underdånig skrifvelse af den 12 Juni 1841 till Kongl. Maj:t öfverlemnade förslag till fattigvårds-stadga är under handläggning, och det således torde få antagas, att en allmän författning i ämnet, med afseende å vigten deraf, snart är att förvänta. Af sådan anledning finna Utskotten sig böra tillstyrka, att Herr Comminister Janzons motion icke matte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Mars 1845.
5 rattegingsbalken:,) de, son1 for andre~ m i tala och svara., slcola vara obeiylrtsde, redlige oeh forsthdige, miin&gt; - att hinder ej m&amp;tte i lagens ordalydelse finnas diirfor, att jamvd. kvinna, som besute de i lagrummet omfijnniilde egenskaper, kunde for andra tala och svara. Lagutskottet afstyrkte nlotionen pb den, grund, ntt foriindringen vore onodig! eniir har liksom pB flera andra stallen i 1734 Bi-s lag ordet miin, uppenbart vore 1i.ktydigt rued personer, hvadan 1rvi.nnor oc1csB af flera domstolar tillitits att fora andras talan infor ratta. Lagutskottets afstyrlcande inening bitraddes af Fijrsta kammnren., dB d&amp;ernot Andra kanimaren bifoll forslaget. I Ar hade emellertid lir 0. Persson, i Billebdckstolp sfor vinnande 21.f enighet i. rattskipningenl a ~ h i syfte. atit bereda akvinnor ovillliorlig behorighet att infor domstiol. uppti$da: s8som ratteg8ngsfullmiiktig~ Anyo fra~nlagt sitt forslag, att genorn borttagande af ordet man. De, soin for andra in&amp; tala och svara, skolq varn oberyktade, &amp; lige, redlige och forstBndige. ' Lagutskottet, soin ej fnnnit slciil att frhgH sin foregbende br uttalade iisikt, att. intet hinder enligt gUande l a g forefnnnes mot kvinnas upptrlid~nde sBsom r$ittegBn.gsombud, tillstyrkte dock i br niotioniirens forsla~,. s e d b utsliottet erfarit, att donistolarnes praxis hihidlag vore vacklande, hvarigeqom kvinni verkligen piigon gang forviigrats.