Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För hvarje lidande ryser han tillbaka med mer än mensklig afsky och om hans eget lif eller blott välbefinnande äro hotade, vaknar sjelfuppehållelsedriften med djurisk vildhet och hans spänstighet och energi vid sjelfförsva-ret äro ett såradt rofdjurs. Det enda mer ihärdiga sträfvande som sysselsätter honom är att förlänga lifvet med dess njutningar och för att nå detta mål intrigerar och verkar han med stor konseqvens och slughet — under det han är i full saknad af den högre egenskap som kallas klokhet. Och han går der-vid tillväga med naiv hänsynslöshet — mördar det ena ögonblicket och är i det nästa lika oskyldigt lekfull och obekymrad som en ung tiger, sedan han öfverfallit och uppätit ett indiskt postbud. Af f. d. Charles Grayles moraliska känslighet återstår intet spår, lika litet som af dennes andliga öfverlägsenhet. &gt;A stränge story » i sanningI Men Zolas historia är knappast mindre sällsam. Hans Severine är nästan fullständigt den kvinliga motbilden till Margrave. Äfven hon har ingen annanuppgift fin att må vSl i sinnlig betydelse och att förl&amp;nga njut-ningen sä långt som möjligt. Älskvärd, smeksam och tilldragande som hon är, lider hennes karaktär, ifall hon kan sägas besitta en sådan, intet men af utsvfifningar och brott. Hon är lika kysk och oskyldig som förut, ^restée vierge malgré toui * t — hon, menniskohonan, som blott följer sina instinkter och lika litet kan anses ansvarig för sina gerningar, som en vacker smeksam kattunge, hvilken stjäl i skafferiet och rifver ihjäl småfoglar. Det faller sig lika naturligt och hvardagligt för henne att göra upp en mordplan som att besluta en resa till Paris eller Doinville. Och liksom Margrave eger hon ingen annan intellektuel begåfning än den art af slughet, hvilken är tillräcklig att afvärja de faror, som hota hennes existens, och understödja henne, när hon sträfvar att göra den njutningsrik äfven för framtiden. Zola såsom materialist behöfde naturligtvis icke taga sin tillflygt till en magisk amputation.
Hvem skall förskjuta denna ersättning? Skall Kronobetjent vara skyldig vänta på sin ersättning, tills den uteblifne Förmyndaren fått sig förklara? Om Förmyndaren då visar sig haft laga förfall för redogörelsens afgifvande å rättan tid, bör han rättvisligen frikännas för all påföljd för uteblifvandet, och Kronobetjenten har gjort flera mils resa, utan att derför kunna få någon ersättning. Lika orättvist vore, om denna kostnad skulle drabba de omyndige, hvilkas oftast ringa arfsmedel genom dylika omkostnader skulle slutligen helt och hållet medtagas. Är åter Förmyndaren flyttad till annat Härad eller annat Län, utan att hans vistelseort är känd, stannar Domaren i större förlägenhet hvart han skall vända sig, för att erhålla handräckning till beslutets kungörande. 12 Lag-Utskottets Utlåtande N:o tog. 3:o Frågan visar sig åter i ett annat skick, nemligen Förmyndare inkommer i rätter tid till Domstolen med redogörelse, men deraf följer icke, att han till den omyndiges flander aflemnat lika lydande exemplar, hvilket lagbudet honom dock ålägger. Han är ickejtaeller skyldig styrka, att han sådant fullgjort, emedan sådant i Lagen icke är honom ålagdt. Domaren har icke heller af Lagen hvarken anledning eller skyldighet att förelägga Förmyndaren en slik bevisning, förr än fränderne derom göra anmärkning. Desse kunna således en längre tid hållas i okunnighet om egendoms-förvaltningen och redogörelsen, helst de genom Utskottets Lagförslag äro helt och hållet uteslutne ifrån granskning af redogörelsen. 4:o Vidare kan jag icke gilla den åsigt Utskottet uttryckt, att nemligen Domaren skulle ega förordna annan Förmyndare, endast för att föra talan emot den felaktige Förmyndaren, emedan slikt förordnande skulle föranleda derhän, att flera dylika förordnanden torde behöfvas, innan någon ny Förmyndare påträffades, sorn kunde uppfylla vilkoret: den felaktiges tilltalande.
Då den ort, hvarest en Skrift försa!jes eller utsprides, måste bestämma, hvilken executiv myndighet med dess qvarsättande må befatta sig, samt, i händelse uplagan finnes på landet, Konungens Befallningshafvande i ty fall är executor, eller, derest den finnes Inom Universitetens jurisdiction, Rectors-Embetet derstädes tillkommer den verkställande åtgärden; så torde det vara lämpligast, alt icke de i momentet omnämnde myndigheter up« räknas, såsom icke de enda, hvilka om qvarstaden kunna besörja, utan lärer det i allmänhet bora förordnas, att den executiva myndighet, inom hvilkens verkningskrets deri person är bosatt, hos hvilken Skrift försäljer eller utsprides, må iaktiaga hvad som i momentet föreskrifves vissa Auctoriteter. För Bih, till Riki-St. Fröt. 1S*8 och 1819» J Sami, f 2 ftdra II: t, 66 Bil. till Constlt. TJtsi:s Memorial N:6 5i. att vinna öfverensstämmelse borde de jemkningar längre fram i momentet göras, hvartill en sådan rättelse skulle föranleda. §. 18, 3 Mom. Mig synes, att den tilltalade icke ovilkorligen borde besväras, att inför Domstolen personligen inställa sig. Det torde böra bero af särskild pröfning och kallelse. Ofta skulle derigenom en onödig kostnad och tidspillan för den svarande parten undvikas. Förbrytelser mot Tryckfrihetsförordningen torde ej vid alla tillfällen kunna komma i den jemförelse med vanliga brottmål, alt allmänna Lagens stadgande i u Cap. 10 RättegångsBalken å dem bör tillämpas. Af ContractsProsten Hallstrom: I specielt hänseende till nu upprättade förslag får jag förklara mig ogilla : 1:0. Den i a §. 4 Mom. intagna definit tipn af Periodisk Skrift. 2:0. Den i 4 <$. 5 Mom. utan inskränkning till vissa år fastställda förlagsrätt till af trycket utgifven Skrift. Bil. till Constit. Utsk-s Memorial jV:e 51; 67 3:0
Vid denna frågas besvarande måste man taga denna den nyare tidens lefnadsbehof i öfvervägande, och hvilka uppdrilvit arbetet till den höjd, att då man tillförene aflönade en dräng med värdet af högst 3 tunnor säd, så fordras nu värdet af tl eller 12 tunnor; och tjenstepigans lön i samma proportion, och hvilket i förening med grundskatten och mångfaldiga andra onera, måste utpressas ur den sedan långliga tider hårdt ansträngda och sugna kronoskatte-jorden innan någon möjlighet blir att tänka på föda åt dessa arbetare i förening med skatte-innehafvaren, dess hustru och barn. Denna förhöjning sammanräknadt öfver hela landets kronoskattehemman skall säkerligen uppgå till ett vida större belopp än sjelfva grundskatten, och arbetarens fordringar lära icke nedsättas hvad de icke komma att stiga. Då grundräntan upphör så blir detta ingen egentlig inkomst eller gåfva för nuvarande räntegifvare af kronoskatte-hemman, emedan samma valuta i alla fall mäste utgifvas såsom förhöjda löner åt nutidens arbetare, och hvilket förhöjda lönebelopp föregående äldre tiders skatte-egare fått behålla, och således lättare kunnat uthärda grundskattens albördande. Det blifver så mycket mindre en gåfva eller inkomst på bekostnad af frälse-innehafvarens rätt, som kronoskatte-jorden sedan förflutna tider ända intill nu måst utsugas till det yttersta, för att kunna utgöra den tryckande grundskatten. Frälsejorden har deremot sedan förflutna tider sin kraft och friska bördighet till godo, och dess innehafvare, fortfarande i sin goda rätt, kan väl icke missunna den förut hårdt tryckta skatte-innehafvaren, ifall Staten efterskänkte grundskatten och ställde skattejords-innehafvaren i samma fördelaktiga ställning, som han sjelf. Huru tryckande grundskatten är, kan äfven ses deraf att det gifves landsorter med en svagare natur, der hela sträckor fordom bördig odalåker befunnits så utsugen att den af skatteman blifvit öfvergifven, såsom icke mera lönande att besås. Men skatten måste dock ut, och de återstående bättre delarne af skattehemmanet, ytterligare prässade, lemna intet öfrigt till innehafvarens aldra nödtorftigaste föda.
Då Grundlagen, eller Riksdagsordningens 56 §. tillåter, att sådana frågor måge, oaktadt den stadgade Motionstiden af en Månad ifrån Riksdagens början enligt 27 §. tilländalupit, väckas, hvilka af redan fattade beslut, eller redan upptagne ärenden, eller under Riksdagen inträffande händelser omedelbarligen föranledas } får jag med begagnande af denna lämnade frihet, vördsammeligen göra nedanstående hemställning. Hos de Respective RiksStånden har förevarit öfverläggning om Höglofl. LagUtskottets i anledning af derom väckt Motion affattade Betänkande, angående tiden då till vederbörande Authoriteter böra insändas Domböcker jemte så kallade SmåProtocoller, eller Protocoller öfver Inteckningar, Ägtenskapsförord, Lagfarter och Förmyndaremål, och om det ansvar Domaren ådrager sig, som icke inom föreskrifven tid denna sin ovilkorlig» skyldighet fullgör.
Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i Taxan upptagna bestämmelser. Uti Borgare-Ständet: att denna rubrik, såsom endast föranledande till missbruk, borde utgå. Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N\o 30. 41 i Och har slutligen i Borgare-Ståndet: af Herr Halling, såsom hans serskilda lanka, blifvit påyrkadt antagandet af Malmö Handels-Societels lill Tull-ComiUen afgifne Förslag lill Tull-Taxa. I anledning af hvad sålunda mot detalj-bestämmelserna i det af Utskottet upprättade Taxe-Förslag blifvit anmärkt samt i öfrigt, vid den till följd deraf företagna förnyade granskning af Tull-tariffen, inom Utskottet förekommit, har Utskottet ansett sig böra i samma Tariff föreslå följande ändringar, nemligen: vid Apolhcks varor: alt lull borde desamma, på sätt yrkadt blifvit, åsätlas och rubriken få följande lydelse: ”Apolheksvaror, i denna Taxa ej specificerade, till inför”sel af Apothekare eller dem, som erhållit Sundhets-Collegii ”tillstånd att med sådane varor idka handel; ”enkla Medicinalier: 100 R:dr v., io R:dr tull vid inoch i R:dr vid utförsel; ”sammansätta: 100 R:dr v., 20 R:dr tull vid inoch fria vid utförsel.” Athur och Dosor af sammansatta, eller susom arbetade ej specificerade ämnen: att denna, äfvensom alla de öfrige Slöjde-artiklar, hvilka, uti nu gällande Taxa serskildt specificerade, blifvit i Utskottets förra förslag hänförde under den gemensamma rubriken S/öjderaror, böra specificeras och å deras ställen i Taxan införas med de värdesoch tull-belopp, som, på sätt här nedan i den ordning, de förekomma, förmäles, Utskottet pröfvat lämpligt bestämma; och har Utskottet, i afseende å nu förevarande artikel, ansett bestämmelserna i 1835 år Taxa böra bibehållas.
Efter hvad sålunda upplyst blifvit, torde det icke kunna bestridas, att allmogen eller hemmans-egarne å Gottland af de landthamnarne derstädes beviljade serskilda handelsfriheter hafva direct nytta, genom tillfället att på nära håll få afyttra egna producter och' förskaffa sig sina förnödenheter; och då någon till inskränkning af dessa förmoner ledande åtgärd, Utskotten veterligen, icke vidtagits, sedan Kongl. Maj:t år 1839 meddelade afslag å sökt befrielse för allmogen från strandridare-boställenas underhållande, anse Utskotten icke skäl vara för hand, att Rikets Ständer skulle om en sådan befrielse göra underdånig framställning. I följd häraf få Utskotten förklara, att de vidblifva sitt i detta ämne förut afgifna och af 2:ne Riks-Stånd redan gillade Utlåtande. Slockholm den 4 Mars j845. lith. till R. St. Statitamt Allm. Besv.- och kkon.-Utskottens Utlåtande, IV.o 83. i N:o 83. Ank. till Exp.-Utsk. d. ao Mars, kl. 8 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta frågor, dels om Biskops-Embetenas indragning och dels om reglering af de utaj Biskoparne innehafvande loneförmoner, m. m.
Pä det jag må blifva öfvertygad om, huruvida det är Ståndets afsigt att få denna fråga utredd eller icke, anhåller jag om propos. på den hemställan, jag gjort, innefattande, att R. o. Ad. måtte anmoda StatsUtsk. att, utan afseende på det oafgjorda skick, hvaruti utlåt. N:o 3g3 sig befinner, inkomma med utlåt, öfver H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade fatta ett sådant beslut, som Gr. Gyldenstolpe föreslagit. Ropades starka nej, blandade med ja. Gr. von Fersen, Hans: Då H. R. o. Ad., efter fattandet af dess beslut med anledn. af StatsUtsk:s betänk. N:o 4r7, endast inbjudit Högv. PresteSt. att sig med R. o. Ad. förena , och V. Borgareoch Hederv. BondeStin numera afgjort ofvannämnde StatsUtsk:s betänk, och dervid uti åtskilliga delar stadnat i ett olika beslut med hvad R. o. Ad:s innehåller, vågar jag vördsammast föreslå, att R. o. Ad. a44 Den 14 Mars. äfven mätte inbjuda V. BorgareSt. och Hederv. BondeSt. att instämma i det beslut, R. o. Ad. i nämnde fråga fattat; hvarom jag hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anhåller att propos. måtte framställas. Hr Hjärne, Harald: Då-det blifvit en vana att inbjuda Medstånden till deltagande uti fattade beslut, vill jag icke i principen bestrida den af Gr. v.
N:o 74, emedan eljest voteringen i förstärkta Constit.Utsk. om Statsrådets organisation ej skulle kunna äga rum, innan R. o. Ad. fattat sitt beslut ang:de juryn och indragningsmagten, hvilket icke lärer vara Hr Gr:s mening. Gr. von Fersen, Hans: Nyss uppkommen, har jag ej varit nog lycklig att kunna från början deltaga i denna discussion; men jag tror mig likväl kunna rätt uppfatta dess ändamål, sedan jag hört en värd talare omnämna det förslag, Gr. Horn gjort, och ber att få tillkännagifva, att jag instämmer i detta förslag. För min del ämnade jag framställa ett likartadt förslag med det, Gr. Horn, enligt Gr. Gyldenstolpes yttrande, redan framlagt; och jag kan icke annat än anhålla att nu få detsamma till R. o Ad:s ompröfvande föredraget. Det utgår från den princip, att de mål, som äga gemenskap med hvarandra, böra blifva föredragna under samma tidrymd, på det att, sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut i en principfråga, ett stridigt beslut icke några timmar eller dagar derefter må blifva fattadt. Det är derföre jag ansett nödigt, att Coustit.Utskls betänk:n, sorn stå i sammanhang med hvarandx-a, må i den ordning företagas, att åtminstone de, hvilka hvila på samma princip, må blifva Den 39 Januari e. m. lika behandlade. Vi hafva nyligen erfarit, huru R. o. Ad., till följd af några timmars uppehåll emellan 2:ne frågors afgöYande, i den sednare frågan stadnat i ett beslut, som stod i motsats till beslutet rör:de första frågan; och på sådan grund anhåller jag, att R. o. Ad. måtte fästa någon uppmärksamhet på min begäran, då jag föreslår: att Constit.- Utsk:s nu på föredragningslistan uppförda memor. och utlåt:n hvila, tilldess från Constit.Utsk. till R.
Ulsktn hafva helt knapphändigt afviltrat ifrån sig de emot det förra belänk. så väl inom detta Hus som hos BondeSt. gjorda anmärkn:r, och TJtsktn hafva i sitt första betänk, lika summariskt behandlat frågan. Utsktn hafva likväl uppfattat en annan sak, nemi. rättigheten att uppgöra accorder med landtmätare för deras förrättningar. Denna rättighet kunde vara nyttig i den händelse, att icke skiftesstadgan tvang hela sämfälligheter att underkasta sig skifte, om den minsta lägenhet i en samfällighet det yrkar. Om, säger jag, detta vöre borta, och den som skifta ville ägde vitsord för att få sin del utbruten, så skulle jag icke hafva något emot accorder; men i det skick, hvaruti skiftesstadgan sig nu befinner, kan jag ej annat än afstyrka detsamma, äfvensom jag ej kan annat än underkänna livad som yttras om obelåtenheten, hvarför jag anhåller om afslag å Ulsk:ns begge betänkanden. Hr Lagerstråle, Gustaf Ludolph: Om jag erkänner, att det ligger någonting oegentligt i uttrycket alt obelålenheten vore allmänt erkänd, utan alt tillika uppgifves hvilka stadganden, som dermed afses, anser jag likväl det gjorda förslaget att accorderna må få blifva fria vara både lämpligt och nyttigt. För närvarande är rättigheten att afstilla accorder inskränkt på två sätt, nemi. att accordet icke får öfverskrida taxan, oell att accordet skall uppgöras efter de grunder, hvarpå sjelfva landtmäteritaxan livi lar. Sknla accorder kunna blifva nyttiga, så är det nödvändigt, alt de som accordera, må äga rätt att derför nyttja så enkla grunder alt de sjelfva lätt kunna controllera arfvodels uträknande efter dem. Huruvida åter ett förbud i detta afseende vore nyttigt, synes bero på jordägnrnes i allmänhet insigt alt bedömma ett accords förmånlighet eller icke. Utsk:n hafva föreslagit en controll, nemi. den att landtmätare ska II vara pligtig att redogöra för grunderna och uppgifva i runda summor huru arfvodet efter taxans högsta neli lägsta beräkning skulle utfalla.
Jag ser så lugn ut, jag skränar aldrig om frihet och socialism, men i alla mina personliga förhållanden är jag den värsta frihetsfanatiker man kan tänka sig. Jag har också känt mig hemma på främmande stolar och mellan hotellrummens väggar. — Mina husgudar äro flyttbara, de äro mer än det, de älska omvexling och nya ställen. Hade jag bara pengar, så reste jag utan saknad bort från min kula. Jag kan skapa mig ett hem hvar som helst; jag har hemtrefnaden i mina fingerspetsar. Helst ville jag långt, långt bort till nya betesmarker. I längden är icke ensamheten mig nog; jag behöfver menniskor, och nya menniskor. » En annan gäng (1886) heter det: » Jag känner mig alltid, som om det fattades mig plats att röra mig. Jag ville känna mig fri från all kälkborgerligheten. När jag arbetar är det alltid i det hemliga hoppet att kunna slå mig fri, kunna komma ut och få andas. Jag skall då och då taga mig en liten tur till ett fiskläge eller alla dessa kostliga små samhällen, som vi ha så godt om i Skåne, och der det vimlar af typer. Man måste friska upp sig med något, och jag har ett oeftergifligt behof af att se nya ansigten. Det är min andliga föda. » Och hon sänder i sammanhang härmed följande råd till sina vänner: • — » Stoppa så pengarne i börsen, tag er en dags titt ut med någon jernvägslinie eller ännu hellre i en båt och drif, bara drif der det fins folk — jag menar inte folk af vår klass, man blir sjuk af att icke se andra än dem. Nej, bönder och fiskare — oförfalskad vara. Och så lär man sig att skratta åt sina dumma små lyxhehof, som inte ä ' likt menskliga ting alls, utan bara aperi. Man blir en slaf och en stackare af sådant der. Man skall trängas med sina dumma vanor på ena sidan (' det brukas ') oeh sin nästa på andra sidan. Det är så, det menskliga lifvet! Men dugtiga armbågar och ett godt humör. så går det! Inte får man vara » lassen! » Jag våndas, jag leds, jag illfänas — men jag ger mig inte ».
»På grund af denna dag förrättadt riksdagsmannaval uti N. N. valdistrikt be fullmäktigas härmed N. N. att vara riksdagsman i Riksförsamlingens Andra Kammare för den lagtima (urtima) riksdag, som tager sin början den Hvarå detta länder till bevis och fullmakt.» Ort, dag, år. Dessa fullmakter skola af valförrättaren underskrifvas och derjemte, för riksdagsmän inom femte afdelningen, af tvänne närvarande valberättigade. Om valbarheten. § 41. Valbar till elektor är hvarje valberättigad, som uppnått 25 års ålder, tillhör valafdelningen och är bosatt inom det valdistrikt, för hvilket val till riksdagsman skall ske. 16 Konstitutions-Utshottels Memorial, N:o 12. § 42. Valbar till riksdagsman i Andra Kammaren är, utan afseende på den valafdelning, lian må tillhöra, hvarje valberättigad man, som bekänner den evangelisk-lutherska eller reformerta läran, och är bosatt inom valdistriktet. § 43. Till riksdagsman i Första Kammaren är den valbar, som innehar de egenskaper, hvilka för valbarhet lill Andra Kammaren erfordras, och uppnått 35 års ålder, eller ock såsom riksdagsman tvänne riksdagar tillförene bevistat. § 44. Ledamöter af Statsrådet eller Högsta Domstolen kunna till riksdagsmän ej in väljas; ej heller omyndig Konungs förmyndare. § 45. Hvar, som till Första Kammaren är invald, må, under tiden, till Andra Kammaren ej inväljas. Riksdagsman, som, enligt hvad i 3 § är sagdt, från Första Kammaren afgår, kan å nyo inväljas, så vidt han då i öfrigt valbar är. § 46. Riksdagsman i Första Kammaren må med sitt riksdagsmannakall för hela den tid, för hvilken han vald är, fortfara, ändå att i grunderna för hans valbarhet än dring efter valet inträffat. Har han enligt 9 eller 10 § valrätt förlorat; vare då sitt riksdagsmannakall förlustig. Serskildta stadganden, rörande valet. § 47. Riksdagsmannaval för lagtima riksdag skall förrättas uti Augusti månad det år, riksdag ingår.
Bih. till K. St. Prot. 1865—1866. 1 Sami., 1 Afd. I 2 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. b) Värdet å de för Landshöfdingebeställningen i Westernorrlands län under Sjette Hufvudtitelns anslag till Landsstaterna i länen uppförda indelade räntor, hvilka, tillika med den i lönen för samma befattning indelade spanmål, numera till följd af Kongl. Brefvet den 21 September 1860 ingå till statsverket R:dr 3,197:.8J. c) Ett belopp af 10 R:dr 50 öre, som, utgörande s. k. limstenspenningar för åtskilliga hyttor i Filipstads bergslag, förekommer bland de under Sjette Hufvudtitelns anslag för befrämjande i allmänhet af bergsbruket uppförda indelade räntor, men numera jemlikt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Wermlands län, af Kammar-kollegium fastställda, Utslag den 30 April 1857, skall till Kronan ingå 10: 50. d) Värdet af åtskilliga under Sjunde Hufvudtitelns anslag till Jägeristaten uppförda indelningar, som i följd af jägeritjenstemäns och betjentes afgång från sina platser blifvit indragna 1,119: — e) Då Kongl. Maj:t härnedan vid Fjerde Hufvudtiteln föreslår Rikets Ständer, att de till Chefslönen vid f. d. Adelsfane-regernentet hörande indelade räntor skola till Statsverket indragas, anser Kongl. Maj:t ock, att vid beräknandet af den indelade ordinarie räntan bör afdragas det belopp, hvartill nyssberörda räntor på de senare åren i medeltal utgått eller i rund summa 10,500: — 16,132: 30- Och uppföres således den indelade ordinarie räntan nu i jemnadt tal till allenast R:mt R:dr 2,693,200:
Efter Valeqtioes med skäl applåderade sortie, kom ett hvitt spöke nt or kapellet, gjorde en ful nigning för parkett, och försvann derpå . Var det kgl. teaterspöket, eller, gudar! — var det S: t Claræ nunna? Frk. 0: s minspel i finalen var ganska lyckad, äfveoså uoder sammaogaddoingeo i fjerde. Hela henoes uppträdande i aktens första hälft var s&amp; till såog som spel förträffligt och af ytterst lofvande art. Detta löfte sveks dock. Vi skulle helst vilja aotaga, att någon hastig indisposition åstadkom denna tråkiga förändring. En så energisk artist bör 9 rygg * tillbaka för rolens höjdpunkt. Detta gjorde emellertid frk. O. ocb släppte alldeles bort sin Valentine. En klok skådespelerska utför denna scen med vissa gradationor. Nyss kommen från sio ädle, beundrade om ook ej älskade makes armar, bör Valentine i duons början ännu vara litet skygg, tillbakadragen, det onda samvetet bör ännu tala. Först vid » non partir » bör effekten bli starkare, ehuru ej ännu glödande, ty det första allegrot: Se mi abbandoni certa é tua morte, andas ännu blott rlddsla ooh bedröfvelse. Först mot styckets slut bör detta in-trtffia, då det onda samvetet talar för sista gåogen i ett nervöst recitativ: E se Vascallo nol sono alt hvarpå det stora orecendat börjar, som slutar i det passiooeradt praktfulla utropet: Odi io Vamo. Fröken O. förderfvade verkan af detta ställe genom att alltför fort taga fatt på Valentioes stora passioo, och ej i det föregåeode skickligt manövrera stegriogeo. Så ock i rent yttre häoseende. Redan från början uttömde hon sina ickesynnerligt rika plastiska resurser, tog redan i de första takterna fatt p&amp; Raoul, sprang till dörren och sträckte ut armarne o. a. v. På det viset försvagade hon sjelf fortsättningen af sin framställning, hvars energi ej fick behörig relief genom en mildare början som bakgrund.