Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
All den ersättning, som Tractatsmässigt stod alt erhålla, har således blifvit Staten beredd, och då jag bekänner, att jag finnér Utskottets Utlåtande vara med fullständig ordning och redighet uppstäldt, vore enda skälet, hvarföre jag 46 Deri jq Augusti. yrkar dess återremiss, att man, innan den föreslagne Myntbestämningen blifvit afgjord, beslutat disposition af medel, med hvilka man derefter borde hafva fria händer. Herr Cederschjöld , Pehr Gustaf: När man besinnar, att, vid 1826 års början, Folket ännu fortfor att klaga öfver alltför stor Sädesproduction och låga spannmålspris under flere år, inser man, att försäljningen af Magazinslnrättningens spannmålslager då icke kunde utan olägenhet hastigt verkställas. Förmodeligen var det derföre, och för att förekomma en ytterligare nedsättning i priset å säden, som Kongl. Maj:t förordnade, att desse lager af spannmål ej fingo försäljas till lägre pris än 16 sk. under markegången. Men till följe af denna princip, hade man väl bordt söka förskaffa sig den högsta möjliga betalning för säden, och icke utsätta minimipriset, såsom det, hvartill den ovilkorligen skulle säljas. Det är föröfrigt icke utan förundran, jag finner Utskottet i detta afseende yttra sig sålunda: ”Utskottet har i detalj granskat de ”verkställda försäljningarne , och anser sig ”förbundet att deröfver afgifva det om”döme_, att försäljningarne i allmänhet "blifvit verkställda till de å försäljnings”stället, enligt inkomne officiella rappor”ter, för fullgod vara gällande pris” då förhållandet verkligen är helt annorlunda. En värd Talare har redan erin - Den 19 Augusti. 47 drat, att spannmålen i Westmanland och Skåne såldes för vida lägre pris, än det gångbara; men ännu märkligare är förhållandet med försäljningen, i Skaraborgs Län der spannmålen i allmänhet betaltes vi" da högre, än det för Magazins-spannmåleu utsatta minimipris; och likväl såldes den derstädes lill detta lägre pris, med största skyndsamhet.
Storm äktigste, Allernådigste Konung! Efter verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1862, hafva Rikets Ständers Revisorer uti sin den 14 sistlidne Oktober härom afgifna berättelse, i afseende å expensmedelsräkningarne fästat uppmärksamhet derpå, hurusom vid tillämpning af föreskrifterna i nådiga cirkulärbrefvet den 26 November 1858 angående anskaffning af statskalendrar och tidningar vid de embetsverk, för hvilka expensmedel äro anslagne, dessa föreskrifter blifvit af särskilda verk olika uppfattade, samt att, hvad Civil-departementet anginge, 7 stycken statskalendrar och 5 exemplar af Postoch Inrikes Tidningar blifvit inköpte; hvarjemte Revisorerne anmärkt, att å nämnde Departements expensmedelsräkning uppförts 79 Riksdaler 78 öre för två utländska tidningar, af hvilka en illustrerad. Då det åligger mig, som under den tid ifrågavarande revisionsförrättning omfattar, var redogörare för de till Civil-departementets Expedition anordnade expensmedel, att i anledning af hvad rörande dessa sålunda blifvit yttradt afgifva förklaring, får ag i sådant afseende underdånigst anföra: 356 att, beträffande törst statskalendern, till följd af den i ofvanämnde cirkulärbref meddelade nådiga föreskrift, att af berörde kalender för hvarje embetsverk finge inköpas endast så många exemplar, som för begagnande i euibetsrummen voro behöfliga, det antal statskalendrar, sorn för Civil-departementets expensmedei årligen borde inköpas, blifvit af vederbörande bestämdt till sju, eller ett exemplar för ett hvart af de sju embetsrum, som äro afsediie för Herr Stats-rådet och Departements-chefen.
Vidare tror jag, att för kontrollens handhafvande stora svårigheter skulle yppas, derigenom att hundar, som tillhörde annan församling och der vore fria från beskattning, sprungo öfver i en annan församling, der de måste skattbelåggas; ej heller torde det blifva möjligt för polis-myndigheterna att hålla reda på hvilka hundar, som voro beskattade eller ej. Då jag sålunda finner Utsk:ts förslag i alla delar förkastligt, tillstyrker jag afslag å detsamma i sin helhet, men, skulle ej detta mitt yrkande vinna framgång, ber jag att få instämma med Hr v. Ehrenheim deruti, att beskattningen inskränktes endast till städerna. Hr Cederschiöld, Gust.: Man har förebrått vår tid för att vara materialismens tidehvarf. Och i sanning kunna de, som påstå sådant, af den här förda diskussion hemta stöd för sin sats. Man har nemi. här betraktat hundarne från flera olika synpunkter, såsom jagthundar, vallhundar, gårdvardar m. m.; men man har dock förbisett cn ganska väsendtlig egenskap hos hunden, — kanske torde någon klandersjuk vilja anmärka, — emedan af denna egenskap icke åstadkommes något rent materielt nyttigt. För att göra klart det, hvarpå jag syftar, torde det tillåtas mig erinra om en tafla, jag någonstädes sett. Den föreställde våra första föräldrars utdrifvande ur paradiset. De voro dervid åtföljda endast af hunden. Alla andra hade öfvergifvit dem, blott hunden följde dem i landsflykten. Den har ock allt sedan förblifvit trohetens sinnebild. De af R. o. Adis ledamöter, som ega gamla famiijegrafvar, torde icke behöfva påminnas derom, att å grafvården öfver deras föräl drar, hvilar vid desses fotter den trogne hunden. Det är för att fästa upmärksamhet å denna sida af saken, som jag begärt ordet. Jag för min del vill icke bidraga dertill, att den fattiga — den som icke har råd att bestå sig menskliga vänner — beröfvas den ende, som återstår för honom, sedan han blifvit öfvergifven af alla andra. Jag vill icke missunna honom att i sin nöd kunna dela sitt torftiga bröd med den siste, den trognaste vännen.
Då emellertid denna stridighet i lagskipningen, som ej allenast åstadkommer osäkerhet, utan äfven väcker misstroende till domaremakten, eger sin förklaringsgrund i det obestämda och motsägande som, på sätt anmärkt blifvit, förefinnes i denna del af lagstiftningen, har en förändring deraf blifvit påyrkad inom Höglofliga Uidderskapet och Adeln af Herr Dalman, VF. F. A., hvilken, under åberopande af hvad Lagberedningen tillstyrkt härutinnan, föreslagit att 1 mom. af 10 § 10 Kapitlet Handelsbaden måtte utgå, enär det beneficium, som deri medgifves löftesman, derest gäldenär dör, innefattade en motsägelse och ej eller vore erforderligt, men att i öfrigt måtte stadgas att, då löftesman dör, skulden anses förfallen så ■snart borgenär om löftesmäns död erhållit bevislig kunskap; samt att honom derefter åligger att, inom ett år, antingen utkräfva betalningen af löftesmäns arfvingar, om borgen är ingången såsom för egen skuld, samt eljest, inom samma tid lagsöka gäldenären, vid påföljd att arfvingarne i annat fall äro fria. Lag-Utskottet, hvars yttrande häröfver blifvit infordradt, finner äfven, efter pröfning deraf, att den förändring i lagstiftningen, hvarom fråga är, och som behofvet påkallar, lämpligast tillvägabringas, derest den sker i den af Lagberedningen Lag-Utskottets Betänkande JYi 28. 3 anvisade syftning; och det är således i enlighet dermed, som nedanstående förslag till förändrad lydelse af 10 § 10 Kapitlet Handelsbaden blifvit uppgjordt. Då gäldenärens död ej bör kunna förändra eller minska löftesmannens förbindelse mot borgenären, har Utskottet, lika med Lagberedningen, uteslutit det stadgande, som innefattas i 1 momentet af berörde §; och således skulle detta lagrum blott komma att afse det förhållande, att löftesman dör.
V;o 6l. >nli. till §»p> Itt-li. ä»n l ^uni, kl. n /. m. /Lon^/. ^/c//.'/s /Vc?c//A<r K/c^i/y^/css i/// /?//ce/§ K/cc/cc/ec-, ccn^crenc/e/o^o^c/nanc/s/ö^ en ^e^amo/ «/ K/cr/>8 //crc/e/ cr c/e/c r 42 § cc/ /?c/c.8c/c/^.8 // c/crc-c^en cc/^ec/c/a -e/cc/Zn/nA mec/ ////c«c/c-A«^^,eccc/en/ 6n//ven K/oe/c/co/M8 K/c-// c/en 19 4/cc^' 1840. Kongl. I^lgj.t vill lianmscl i l^äilen glkva Kikets 8täniler tillkänna, att Kongl. !VI:ijit köionelnat 8tat8-?»ätlet, Kammariiei nen, -Kiel,iva, ien viel Kongl. I^l:ij:t3 Onlen, kliilclanen ak Kongl. Naj:t8 l^on68tjenne-Oi ilen, liitltlanen ak Kej8enliga kl^8ka 8:t 8tanl8lai-On<len8 2:<lna LIa88 8amt Lornmenileunen ak Kongl. 0elgi8ka Deoj-olil8-Oi ilen ocl, ak Kongl.
Men hvad jag omöjligen kunde förutse, var användandet af en del bland dessa medel till anläggandet af Motala verkstad, eller att Bolaget dertill af sine privilegier kunde åberopa rättighet. 7 §. af Privilegierna lyder sålunda: ”Bolaget skall äga obehindrad ”rätt, alt för Canalens behof, dess byggnad och underhåll, anlägga verkstäder, till ”förfärdigande af gjutgods, smiden, verktyg "och redskap, samt alla nödiga materia"lier &c.” Hvem hade väl kunnat tro, att, denna §. skulle användas, för att få till anläggande af en verkstad tillgripa de medel, Staten anslog till Canalens gräfvande. Privilegierna grundade sig derpå, att Bolaget sjelf skulle lemna medel till Canal-byggnaden och hvad dermed kunde hafva gemenskap, och med förenämnde stadgande kun - Den 26 Mars e. na. 109 de väl icke afses annat, än Bolagets egna medel. Nu hafva likväl de till Canalbyggnaden anslagne medel blifvit använda till en Inrättning, hvartill, om än den må vara nyttig, Rikets Ständer desamma icke anslagit. Detta måtte vara något, som hör väcka uppmärksamhet och farhåga, huruvida de medel, som hädanefter anslås, blifva rätt använda. Det står i 10 §. af Privilegierne: ”Bolaget äger rättighet alt anlägga nya vägar och canaler, till commu”nicationens förökande med denna Hufvud”Canal. Här skulle således rättighet vara Bolaget gifven, att utan Rikets Ständers samtycke använda anslagne medel till nya Canal-anläggningar. Lyckligtvis innehåller den följande meningen, att anmälan först skall göras hos Kongl. Maj:t och Dess beslut afvaktas, och vi torde häruti hafva en garanti för ett möjligt missbruk; men hos Bolaget lärer den ej kunna påräknas. Deremot innehåller 11 ”Så väl Upplags”ställen som Varf må inom Canalens om”råde af Bolaget anläggas;” och här är således ändå utväg till nya företag med Statens medel, likasom med verkstaden inträffat. Jag fäster uppmärksamheten härpå , endast för att visa angelägenheten deraf, att så laga, att när Statens medel anslås, de aldrig kunna användas annorlunda, än efter gifna föreskrifter. Slutligen har jag trott, att sjelfva det förslag, som nu är.
Domstolarne lika tolkade och förstådda, skulle det således åligga vederbörande Domhafvanden, att,i afseende på alla de Concurser, der Banken någon fordran bevakat, öfverlemna den pröfning, hvad rum Banken för sin fordran, i förhållande till öfrige Borgenärer, ega bör, åt Kongl. Svea Hof-Rätt, så vida icke Banken anmält sig vara för sin fordran godtgjord, innan C oncur s-tvisten hunnit i öfrigt af göras vid den Domstol, der saken gjorts anhängig. Men då en sådan åtgärd, nödvändigt ledande till hinder och uppskof för Concursmåls bringande till ändtligt slut, ingalunda kan anses behöflig i afseende på Banken, vid de oftast inträffande fall, då dess gjorda anspråk, att, lill följd af egande inteckningsoch förmons-rätt, njuta full betalning, icke utaf någon Medborgenär blifvit bestridda, har Banco-Utskottet härigenom skolat vördsamt föreslå: Eili. till Riks St. Banco-Vtskotlets Memorial N-o 86. att, på sätt och i den ordning Regerings-Formens 87 §. stadgar, en så beskaffad närmare förklaring öfver de förutnämnde Kongl. Brefven af den 17 Febr. 1742 och d. 26 April 1776 må blifva meddelad; att pröfningen af Bankens fordringar i Concurs-mål, som göras anhängige vid någon annan Domstol, än Kongl. Majrts och Rikets Svea IIof-Rätt, kommer att till välbemälde Kongl. Hof-Rätt öfverlemnas, endast i de händelser, då någon med Bankens fordrings-anspråk gemenskap egande anmärkning elier invändning förekommit; men i annat fall målet i sin helhet behandlas af den Domstol, der bevakningen skett. Och tillstyrker Banco-Utskotlet ' S ■ . .. att, för beredande af en sådan förklaring, detta Memorial må blifva till Rikets Ständers Lag-Utskott remitteradt. Stockholm den 5 STOCKHOLM, tryakt i Ecksteinska Tryckeriet, 1829.
Hr Törnebladh, Carl Ottomar; och bellin* nos hafva blifvit utsedde till Ledamöter: N:o 62 Frih. Mörner, fullm. Gr. Mörner, Carl Göran ; » 313 Frih. v. Platen, Carl Baltzar; » 1,053 Hr Hammarberg, fullm. Gr. Mörner, Carl Robert Stellan; samt lill Suppleant: N:o 1,912 B. Hr Nordenskjöld, Adolf Fredrik. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i särskildta Utsk:t för behandling af Sjölags-lörslaget, efter N:o 1,955 Hr von Oelreich, lullrn. Gr. Lewenhaupt, Mauritz Emil August; och befalis dertill hafva blifvit utsedd N:o 2,308 Ilr af Ström, Carl Ferdinand. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val 2 ledamöter i Riddarh.-1’tsk:f efter N:o 124 Gr. Sandels, Samuel August, och N:o 2,118 B. Hr Lagerheim, Elias, samt en suppleant derstädes efter N:o 2,120 A. Hr Nauckhoff, fulim. Hr Munck af Fulkila, Carl Bror; och befunnos hafva blifvit utsedda till Ledamöter: N:o 2,258 Hr af Georgii, Carl Evert; » 2,259 Hr af Wåhlberg, Göran Didrik; samt till Suppleant: N:o 1,878 Hr Malmerfelt, fullm. Hr Belfrage, Johan Gustaf Willielm. R. 0. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem, O. Brakel. 414 D«n 20 Maj. Onsdagen den 20 Maj 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prot:t för den 14 sistl. Mars f. m. Upplästes ett af Frih. von Platen, Carl, ingifvet mern. af följ:de lydelse:
Om tillstånd för Tidningsutgifvare eller andra personer utom Ståndet, att af Ridderskapets och Adelns justerade Protocoller erhålla del. 2:0 Angående Förslag, huru tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoller må lämpligast och med största skyndsamhet under innevarande Riksdag kunna verkställas. Grefve Spens, Carl Gustaf: I sammanhang med det nu fattade beslutet anhåller jag få göra ett förslag till förkortning af RiksStåndens Protocoller, hvilket torde få remitteras till ExpeditionsUtskottet. Så snart ett stånd fattat ett beslut, införes det med all möjlig specialitet i protocollet för den dag och den stund, då sådant skedde. Sedermera inkommer samma beslut, nära lika utförligt framstäldt, såsom ett justeradt ProtocollsUtdrag. Detta sednare synes mig nästan helt och hållet a6 Den i December. kunna undvikas. Jag erkänner visst nödvändigheten af alla dessa ProtocollsUtdrags justering, och jag erkänner likaledes att Protocollet äfven måste omnämna att, och i hvad ordning de blifvit justerade; men om vid det tillfälle då beslutet togs, en nummer sättes i Protocollets mariginal, för hvarje Talemannens af Ståndet besvarade fråga; och sedermera, i stället för den långa afskriften af ProtocollsUtdragen, anmärktes; ”Justerades Utdrag af Protocollet för ”N. N. dag och besluten under Numeris ”N. N.,” så vore RiksdagsOrdningens föreskrift i 5g §. angående Protocollets fullständighet iakttagen; och åtminstone af Ridderskapets och Ådelns Protocoller skulle minst 20 ark för hela Riksdagen besparas. De i plenum justerade ProtocollsUtdragen blefvo, såsom qvarliggande i Archivet, originalhandlingar för sjelfva expeditionerne, och i det afseendet vore säkerheten alldeles densamma, som nu. Lades på bordet. Vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den 25 sisth November afgifne, och den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde Memorial, innefattande anmälan, att General Majoren, Landshöfdingen öfver Södermanlands Län m. m.
Då skälet, hvarför en stor del af rikets skjutsskyldiga jord för närvarande icke deltager i skjutsnings-besväret, icke är grundadt pä denna jords beskaffenhet, utan är att söka endast uti den tillfälliga omständigheten af dess belägenhet mera afsides frän skjuts-stationerna; då detta förhållande är underkastadt ständiga vexlingar och måste med trafikens förändrade riktning, hvartill särskildt de nu pågående jernvägs-anläggningarne komma att med ali sannolikhet betydligt bidraga, i väsendtlig män förändras, ända derhän, att skjutsningen flerestädes kan varda från nuvarande till nya skjutslag öfverflyttad; — dä tillämpningen af ifrågavarande, på rättvisa och billighet stödda grundsats skulle med lika fördel kunna genomföras ehvad afgiftcrna för skjutsningens uppehållande blefve pä vederbörande öfver hela riket fördelade, eller det ansäges lämpligare att denna fördelning skedde länseller distriktsvis; och då derigenom följaktligen ordnandet af hela den vigtiga angelägenheten och särskildt möjligheten att bereda postföringens förening med anstalterna för resandes befordran skulle hufvudsakligen underlättas; anser Kongl. Maj:t Sig böra föreslå Rikets Ständer, att, ehvad Kommittéens åsigter i öfriga ämnen vinna Rikets Ständers godkännande eller icke, antaga Kommittéens förslag i nyss oinförmälde del och, i sammanhang dermed, jemväl bifalla att, under vilkor, Kommittéen 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse -M 83. föreslagit och i den män sådant tinnes lämpligt, postföringen må från posthemmanen skiljas. Då emellertid på Rikets Ständers beslut härutinnan hufvudsakligen komma att hero de vidare åtgärder, som böra i ärendet vidtagas, och då Kongl. Maj:t jemväl i öfrigt tili ledning härför funnit nödigt att öfver Kommittéens betänkande och förslag, i dess helhet inhemta Rikets Ständers yttrande, vill Kongl. Maj:t, för sådant ändamål, samma betänkande och förslag härmed till Rikets Ständers pröfning öfverlemna.
Alt pä fält Herr Oock förestagit nägon witz tid innom hwilkm sörhällandet med allmänna Brandförsakrings-Werket bör wara regleradk, utstakas och bestämmas, har StatS-Utssotlet anftdt desto angelägnare, som Riksgälds-Contoiret, uti sakens nu »varande skick icke sär disponera de uti Riksgälds-Eontvirek innestäende Brandförsäkringsmedel, ehuru Riksgälds -Contoiret för dem torde komma att betala 5 procents ränta; och will Slalsr Utskottet förmoda cm dä fulla rxe mänader af StalsUtskoktet dliswit sörestagne, en sädan tid skall wara mer än tillräcklig för allmänna Brandförsäkrings Directioneu, alt stadga sikt beslut. I 528 Den lo Januarli. I öfrigt och som, i händelse te nu uti RiksgäldS-Eontoiret innestäende
Då kursen å dem säkerligen komme att blifva högre, än å föreningarnes obligationer, skulle derigenom kunna öppnas en utväg för hypoteksbanken att, medelst försäljning af de nya och inköp af de gamla obligationerna, småningom ur rörelsen indraga de sednare. Huru önskvärdt för det allmänna detta skulle vara, anse Komiterade sig hafva i det föregående tillräckligt ådagalagt. För hypoteksbanken skulle derigenom uppstå en måhända icke obetydlig vinst, ulan något slags risk eller äfventyr, enär, eldigt hvad Komiterade efter noggranna undersökningar utrönt, hvar och en af de nuvarande föreningarne eger tillgångar, som icke blott motsvara, utan öfverstiga skulderna. För att uppehålla kursen å bypotheksbankens obligationer anse Komiterade det böra stadgas, att lån icke få från banken utgifvas i annat än kontanta penningar. Det måste nemligen vara lättare för banken än för de enskilda låntagarne, som ofta äro obekanta med förhållandena på penningemarknaden, att med fördel placera obligationerna. En organisation af hypoteksbanken, bygd på de grunder, Komiterade nu föreslagit, förutsätter naturligtvis, alt de olikheter, som äfven i väsendt - 46 liga punkter nu förefinnas emellan de särskilda föreninga ines reglementen, utjemnas. Detta kan lämpligen åstadkommas derigenom, att en lag stiftas, innehållande de allmänna bestämmelser, under hvilka hvpotheks-föreningar framdeles få bildas och hvilka nuvarande liypotheks-föreningar, när de vilja ingå i hypoteksbanken, måste underkasta sig. Komilerade skola nu i korthet underdånigst redogöra för hvad de särskilda reglementena innehålla i de väsendtligaste punkter, som borde i en sådan lag upptagas, och i sammanhang dermed framställa sina åsigter om hvad som i hvarje fall kan vara lämpligt att stadga. I afseende på det minimum af egendomsvärde, som berättigar till inträde i hypotheks-föreningarne, förefinnes en ganska stor olikhet i olika distrikter.
Jo! att producenten i Skåne ingenting vunnit, utan fått alldeles detsamma som om ingen tull funnits och varan blifvit exporterad, men att konsumenten i Norrland blifvit nödsakad att betala sitt behof dyrare, och att landet gått miste om den vinst, som genom ett öfverskjutande exportvärde eljest kunnat uppstå; hvartill ytterligare kan läggas förlusten af minskad förtjenst tor sjöfarten, som i ena fallet blott haft att besörja en transport, nemligen från Skåne till Norrland, men i andra fallet skulle hafva fått verkställa två resor, nemligen mellan Rysk hamn och Norrland samt emellan Skåne och England. Jag hemställer nu, om det kan vara skäl att genom lagstiftningen framtvinga sådana förhållanden, hvilka i mångfaldiga alseenden kunna medföra olägenheter och förluster. Man anför såsom försvar för de föreslagna åtgärderna, att anspråken äro så måttliga och att en så ringa tull, som 10 å 15 öre för en kubikfot säd eller för ett lisp. mjöl, samt 1, 2 och 3 öre pr skålp. för kött, Iläsk, ost och smör, icke kan verka till ett oskäligt fördyrande af dessa effekter. Men om dessa a Igifter icke anses medföra någon anmärkningsvärd prisstegring, så har man ju också förfelat ändamålet med hela åtgärden, som just går ut på, att till förmån för Iandtmannen höja priset på de ifrågavarande produkterna, och man har då, 378 Den 21 April f. m. icke allenast gagnlöst förbrutit sig emot rättvisans och billighetens fordringar, utan ock åstadkommit en för hela rörelsen — och således äfven för producenterna sjelfva — väsendtlig olägenhet genom den olika behandling dylika varor måste underkastas, om de äro tullpligtige, emot om de äro tullfria. Och då man nu så ifrigt eftersträfvar att äfven genom medel,( som i min tanka, och enligt hvad jag sökt visa, icke kunna med billighet försvaras, förhöja priserna på dessa, äfven för den fattige mest oundgängliga lifsförnödenheter, så frågar jag, om närvarande förhållanden verkligen gifva någon anledning att påyrka en dylik konstlad prisstegring.
Dv:br 38,747:- 23.9., att af [RiliögålbS* gontoiret utbetalas, nemligen: 1:0. ^ill gfeplanteringS^bogarS anlagganbe, intill najfa [RifSbag, i ett för allt 27,000 9v:br, att, i mårt af befjofmef,. titt åvongl.. 9Raj:tS biSpoft# tion utgå. 2:0. $ör upplåtne bpggnabeeS inrebning åt SSeterinaie # inrättningen, 7,000 3R::br. 3:0. ©åforn förlofning i betalningen förgranffningen od) annutterfngen af infomtte förjlitne fmårre (Trebitfebtar, ifrån 1824 årS bör/an, 1,217 £R:be 10 j?. 6 r:fh 4:0. QriU SBanfen, för att jemnabeloppet af befi forbran boS ©fnts# merfet, 1,432 Ov:br 13 fP. 3 r:f!., få att åcerftoben blir 4,400,000 [Ribe 53:co. 7:0. åt författaren af (SmenjPa ftotfetS >f)ifforia unber öxonungarne af 3Bafa#2ttten, Strinnholm, titt unberftöb för famina arbete» fortfåttnmg 7 1000 Dvtbr 35:co. 6:0. grfåttnrng åt öfmerfle#£ieutenanten De Mottoni, för fimab batt, efter upplösningen af [Regementet Royal Svedois, icfe fått uppbara af ben i:fie Safors lön, 700 [R:br, font, tilt lifffet meb fjmab en Officerare af famma grab mib konungens (gget fXÖårfmabe[Regemente innef)aff, blifmit lonont bemiljab, Silfen erfattning förflagSmiS uppföres till 4,700 [Ribe. *9 7:o. ©e ©tdb&mtfFplber ©faben ^oFoping, på grunbaf^ongl. 3)?a/:t$ 5?åbiga jPrifmelfer till 3\ongl. tO?a;':té Q^efallningSbafmanbe, af ben 26'Sttail 1818 ecb ben 12 ©eptember 1822, anfetf» ffafma rättighet att, ifrån år i8r? till år 1824, af bronan uppbära, af ben till SKeftbence*$u$ for£anb6# l)6fbingen berflåbcS mfopta ©tab&genbora, BmilFen erfåtfning, åfmenlebeS outrebb, §år forflag&niS upptagen filf £K:br 400. ©lutefigen fjafroe 3Bi på 9liF3gåIb$#£onfotret anmifat, off ufgå i egen# fPap af Crebitio: 1:0. (?tt forfTott till ben blifmanbe alfmånna 2lccorb£#£a§an6 forfåFran# be om nobige mebel får be§ beflånb, bocf ej utofmer en fumina af 100,000 Dv:br, ernof återbetalningS#fFi;Ibigf)et, i ben mån några mebel till Capan inflyta. 2:0.