Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gör någon uppsåtligen annan misshandel å skyldeman i rätt uppstigande led; då må straffet ej sättas längre än två månaders straffarbete: äro omständigheterna försvårande, må straffarbetet förhöjas till sådant arbete på lifstid, om högsta strafftiden är i allmänhet bestämd till tio år och i annat fall till två år utöfver den i allmänhet bestämda högsta strafftiden. Sker sådan misshandel å annan af de personer, sora i 37 § äro nämnda; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd, och må ej till lindrigare straff än fängelse dömas. 39 §. Förbryter man sig, såsom i 16 § sägs, mot någon af de personer, som i 37 § äro nämnda; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med fängelse i högst sex månader. 79 40 §. Hafva tvänne, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen till straffarbete från och med sex till och med tio år. Yar det aftal gjordt, att enviget ej skulle utan enderas död slutas, och kommer död deraf; dömes till straffarbete på lifstid. Får någon i envig svår kroppsskada; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från och med två till och med sex år: skedde ringare eller ingen skada; dömes till fängelse från och med sex månader till och med två år. 41 §. Den, som utmanar annan till envig, eller slik utmaning antager, skall, ändå att enviget ej kommer till verkställighet, straffas med fängelse från och med sex månader till och med två år. 42 §. Förfar någon vid envig svikligen, och får den andre död deraf; vare lag, som om mord i 1 § sägs. Blef genom den enes svikliga förfarande svår kroppsskada den an dre tillfogad; dömes gerningsmannen till straffarbete från och med sex till och med tio år. Kom deraf ringare skada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 43 §. Låter någon bruka sig till biträde vid uppgörande af aftal om envig, eller till vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse från och med sex månader till och med två år. 44 §.
Herr Grefven och Landt - Marskalken förklarade, det han , i anledning af flere Ledamöters begäran , att de i Utskottens Betänkande förekommande 2:ne frågor, hvaraf den ena vore oeconömisk och den andre juridisk, måtte hvar för sig serskilt afgöras, ansett sig böra framställa den af Herr Landt Marskalken sist gjorde proposition; och finge Herr LandtMarskalken nu , i anledning af hvad Grefve Posse yrkat, fråga om Ridderskapet och Adeln önskade, att der af Herr von Hartmansdorff föreslagne tillagg borde utur nyssberörde proposifiOD utgå. Ropades Den 15 December f. tn. Ropades Ja och Nej. Herr vnn Hartmansdorff': Om, i händelse af votering, man icke i den ena Propositionen tillika uttrycker, att Ridderskapet och Adeln afslår Lag-förändringarne, såser jag icke, hvartill voteringen skulle tjena. Jag tror derföre, att, till undvikande af flere voteringar, man borde ställa Propositionerne så, att bägge meningarne kunna i voteringen uttrycka sig, den ena i Ja-, och den andra i Nej.propositionen. Det tillägg jag gjort, rörande förbudets handhafvandc mot .Spel på utländska Lotterier , är af mindre vigt; och jag skall gerni medgifva, att fråga derom må ur propositionen uteslutas^ Deremot tror jag, att man bör bestämdt gifva rum för deras mening, som yrka afslag å Lagförändringarne. Grefve Posse : Jag är ej lika säker, som Herr von Hartmansdorff, att målet skall kunna afgöras genom en votering, jag anhåller derföre , att Herr Grefven och Landt-Marskalken måtte i Propositionen åtskilja de begge särskildta frågorna. Herr Lagerhjelm: Jag vågar vördsamt föreslå proposition till bifall å Utskottens Betänkande i hufvudsaken , med det tillägg , att deraf äfven bör följa afslag å Lag-förslag t Ett bifall till Lag-förslaget, jemte afslag å hufvudfrågan , tyckes mig innebära en så rak contradiction , att jag måste fordra deras åtskiljande.
Det är, med fästad t afseende derå, och på den grund, att hvarken den öfning, allmänna beväringen nu erhåller, motsvarar den dermed förenade kostnad, eller att beväringsinrät.tningen, såsom den för närvarande är ordnad, tillfredsställer i farans stund vårt behof af försvar, som jag röstat bifall till den föreslagna ändringen, hvarigenom påbjudes en längre värnepligt. och en fullständigare öfning för den fjerdedel af beväringsmanskapet, som skall i fredstid öfvas. För att erhålla denna del, ifall frivillige icke till fulla antalet sig dertill anmäla, och hvilket man sökt befordra genom att tillägga hvarje frivillig beväringssoldat aflöning med en Riksdaler för hvarje vapenöfningsdag, förutom möteskostnaden, måste dock något sätt bestämmas, och såsom sådant har Kongl. Maj:t nådigst föreslagit samt Utskottet antagit den visserligen här okända och, jag erkänner det, motbjudande lottningen, hvilken dock begagnas i flera civiliserade länder, ja äfven i Norge, der den införts, i stället för det förr brukliga sättet, ätt uttaga det erforderliga manskapet efter födelsedagen. Lottningen är således icke ovilkorlig! nödvändig för den föreslagna förändringen, blott något annat sätt bestämmes för uttagning af beväringssoldaten i händelse af behof, och det torde väl kunna antagas att vid den riksdag, der den nya lagen skall afgöra», något rättvist och tillfredsställande sätt för detta ändamål skall utfinnas.*-' samt af Riksdagsfullmägtige Sven Rosenberg från Christianstads län, Johan Bergström, från Stora Kopparbergs län, Bälter Sven Ersson från samma län och Anders Jonsson från Wermlands län: "‘Under handläggning af de i förestående betänkande förekommande frågor hafva vi på behöriga ställen reserverat oss emot majoritetens inom Utskottet beslut, och anhålla nu att i ett sammanhang få anföra skälen för de bufvudsakligaste af våra från pluralitetens skiljaktiga åsigter.
I dl odlingsföretag, myrors, mossors och sjöars utdikning och aftappning m. m., men deremot iclu* egnade den väsendtlig;! omsorg åt skogshushållningen, som densamma erfordrade, hemställt, att, enär inom provinsen Westergöthland funnes en på flere hemman fördelad för detta krono-allinänning benämnd ”Edsmören” jemte flera hedar, hvaribland den så kallade Sora och Lilia Svältan samt Hvita, Heden, hvilka alla voro af den beskaffenhet, att derå för närvarande icke växte annat än ljung, men i hvars ställe iöloch barr skog kunde uppväxa, derest marken, utgörande flere tusen tunland, blefve inhägnad och vårdad löp kreaturs betande, del malle en summa al 30.000 r:dr frän skogsplanterings kassans fond ställas under Kongl. Majlis nådiga disposition, ali utgå under 3 år till den eller dem af egarne, som infredade så - 8 Slats-UlskotteU Utlåtande, N:o 115. dan mark och ställde säkerhet för densamrnas framtida vårdande, hvarjemte premier eller andre uppmuntringar borde bestämmas för dem, som om skogars vård och hägn gjorde sig väl förtjenle. Utskottet har tagit delta ärende i öfvervägande; och ehuru Utskottet erkänner den både allmänna och enskilda nyttan deraf, att de af motionärer ne omförmälde marker bringas i fruktbärande skick, samt Utskottet äfven uti serskildt afgifvet, utaf samtlige Riks-stånden bifallet utlåtande N:o 42 afstvrkt Kongl.
Län motion om tullfrihet eller nedsättning i tullafgifterne för Svenska och Norrska landtmanna-produeter, då de föras från det ena Riket tili det andra; 2:o Sven Isacssons från Calmar Län motion, om befrielse för kr nr nobetjening från erläggande af bevillning å dem tillfallande bötes-andelar; 3:o Mathias Iljorts från Götheborgs och Röhus Län motion örn förhöjning i tullafgifterne för åtskillig slags lisk, sorn från utrikes ort i Riket införes; 4:o Anders Johun Sundstedts från Jönköpings Län motion om förhöjning af införseltullen å victualievaror och boskapskreatur; 5:o Anders Anderssons från Skaraborgs Län motion om förtydligande af nu gällande Beviilnings-Förordning i hvad den rover hevillningsafgift lör qvarnar och sågar; 6:0 Lus Magnus Knutssons från Östergöthlands Län motion örn. förändring uti den i nu gällande författningar stadgade tid för uppbördsslä minor; 7:o Johan Olssons från Stockholms Län motion om ändring i nu »gällande Kongl. Förordning, angående villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin; 8:0 Niis Perssons från Kronobergs Län motion om förändring af 62 § af nu gällande Beviilnings-Förordning; 9:0 Anders Jonssons från Westerås: Län motion, att bevillning,s-afgiften för masugnar må upphöra; 10 :o Johan Petter Anderssons från Elfsborgs Län motion örn förhöjd skyddstull å slät och fasonerad halfylle-väfnad m. m ; lito Nils Perssons från Kronobergs Län motion, att den nu stad - Prot.-UtJragj den 24 Augusti 1844- 99 gade skyddsafgiflen eller så stor del deraf, som kan undvaras bland statsinkomsterna, må användas lill blifvande arbetsinrättningar. S. I). Remitterades till Banco-Utskottet: l:o Mans Pehrssoris från Malmöhus Län motion om förändrad styrelse öfver Bancosamt Handelsoch Nä riugs-Discon terne samt inrättande af lieie låne-contor i landsorterne 111. m ; 2:o Per Perssons från Örebro
Salpeter tillverkas årligen uti Länet, icke allenast till det för leveransen af Länets till och med år 183o utgående gärd, som var 225 lispund 3 skålpund 12I lod årligen, erforderliga belopp, utan äfven omkring 3oo lispund derutöfver. Uti de omkring storsjön uti Gestrikland belägne socknar bär allmogen någon förtjenst på försäljning af qvarnstenar och tillverkning af kalk, som likväl icke kan till bestämdt belopp uppgifvas. Ylleoch Bomullsväf noder tillverkas af allmogen för dess husbehof, men icke derutöfver. Tillverkningen af linneväfnader är förut beskrifven. Allmogen inom detta Län är i allmänhet icke okunnig uti handaslöjder, men sysselsätter sig dermed nästan endast till eget behof Handel idkas å landet med säd och viktualievaror i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 10 Maj 1790, och Kongl. Kun - görelsen den 3i Aug. 1815; hvarförutan allmogen på marknads^ platser och uti de närmaste städerna försäljer väfnader', lin, garn, smör och fogel, samt uppköper sina hushållsbehof af främmande varu-artiklar. De betydligaste afsättnings-orterna för Länets produkter äro7 utom Länets trenne städer, hvarest största delen af väfnaderna af-, yttras, Stockholm, Upsala, Hedemora och Sala, hvilka ställen årligen besökes af Helsingar, som utbjuda ofvannämde varor.
Sedan Jag häröfver inhemtat Min Högsta Domstols och Mitt Stats-Råds underdåniga yttrande, har Jag funnit godt att lemna Mitt Nådiga bifall å Edert i fråga 858 Riksdagen 1815. varande beslut, i den öfvertygelse, att I föresett, det granskningen af Justitise-Ombudsmannens Embetshandlingar och det deraf följande omdömet öfver hans förvaltning icke lärer i en framtid öppna sådana tillfällen till afvikelser, som Regerings-Formcn, enligt dess visa afsigter i allmänhet och enligt dess anvisning för särskildta fall, såsom i 90, 104 och 107 §§, velat tillstänga; men sorn detta Edert beslut icke blott innefattar en ny förbindelse för Justitise-Ombudsmannen, utan äfven nya åtgärder för Constitutions-Utskottet, så väl i afseende på granskningen af bans Embetshandlingar som på det yttrande, hvarmed Utskottet vid hvarje Riksdag, inom utsatt tid, bör till Riksens Ständer inkomma, och föreskriften af dessa åtgärder, som göra ett tillägg, förändring eller förbättring i Grundlagarne, icke lärer kunna tinna sitt rum annorstädes än i dem, eller i särskilda handlingar af samma helgd som Grundlagarne; så har Jag i Nåder velat erinra Eder, Gode Herrar och Svenske Män, om nödvändigheten att i de paragrafer af Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, som angå Constitutions-Utskottets göromål och Justitise-Ombudsmannens val, föreslå och underställa så beskaffade rättelser, som af det beslutna tillägget i Justitise-Ombudsmannens Instruction synes vara ovilkorligen föranledda; och sedan I, Gode Herrar och Svenske Män, meddelat Edert underdåniga yttrande om de jemkningar, som blifvit en följd af det beslutna tillägget i Instructionen för Justitise-Ombudsmannen, vill Jag låta Författning derom utfärda. Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. CAHL. Bilaga B till Mern. N:o 10.
Jag tror nemligen, att man icke utan betydlig rubbning i nuvar. förhållanden kan i fiscalisk väg åtkomma brännvinsconsumtionen annorlunda, än genom en i de större städerna pålagd landt - tullsafgift, hvilken blifver så mycket mindre känbar, som på dessa ställen vanligen redan finnes samma bevakningspersonal, somför denna uppbörd skulle erfordras, så att den enda förändringen blefve, att afgiften erlades till de personer, som i alla fall måste hafva tillsyn äfven öfver importen. Den andra stora principen, som förmådde mig att understödja denna motion, fastän jag icke ägt tillfälle utveckla den så full - Den 24 April. 235 ständigt, som jag hade önskat, var, att då jag å ena sidan icke kunnat undgå att finna, huru tryckande tolagsafgifterna varit i vissa städer, såväl för deras egen rörelse som för deras afnämare, och å den andra sidan insett, atti flera städer, t. ex. Norrköping, tolagsinkomsten svårligen skulle kunna umbäras utan ersättning från annat håll (ty der inträffar icke samma förhållande som i Stockholm, att borgerskapet. verkligen kunde göra större ansträngningar för sina communal-behof); så har jag ansett ifrågavar. förslag lemna tillfälle till en ganska nödig framtida förminskning af tolagsuingälderna och deras förbytande till ändamålsenliga accisafgifter. Det var dessa omständigheteter, som föranledde mig att understödja motionen; och då jag icke finnér något i Utsk:s betänk., som kan förmå mig att frångå mina förut yttrade åsigter i ämnet, får jag anhålla om återremiss å detta betänkande. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Då betänk, redan lärer hafva blifva bifallet af 2:ne Stånd, tjenar återremiss till intet, och det är således icke i sjelfva saken , som jag vill yttra mig. Jag vill blott fästa uppmärksamhet på en princip, som en och annan värd talare nu velat göra gällande, nemi. att det vore så väl att komma in på den vägen att genom accisafgifter fylla statens behof. Jag har vistats i städer, der accis funnits, och sett, huru stora olägenheter och stort missnöje derigenom uppkommit.
Frukosten intogs under tryckt stämning; hvar och en satt med förnimmelsen af, att något oväntadt förestode. «Jag måste resa,» sade Truls till Clara, då de efter måltiden stodo ensamma på verandan. «Till Malmö.» «Men ?» «Ja, fröken Clara, der hjelper ingenting. Det är absolut nödvändigt.» «Jag visste det redan. Jag såg det på er, när ni läste brefvet.» «Ja, det var brefvet.» Paus. «Men – det har ju varit så kort. Vi väntade så säkert, att ni skulle stanna här ännu en hel lång tid. Ni hade ju lofvat att bli här riktigt hyggligt länge. Och så far ni allaredan er väg, det är inte snällt af er. Åh, blif här ännu några dagar.» «Det går inte.» «Men hvarför?» Truls såg villrådig ut. «Affärer,» sade han leende. «Hvad är det för något?« Truls såg ännu mer handfallen ut. «Kamratsaker,» sade han på måfå. Clara förstod tydligtvis ingenting; hon gick in i huset, och Truls hörde henne utropa inne i moderns boudoir: «Tänk mamma, Truls Andersson reser.» På eftermiddagen åkte Truls till Stehag i enkefru Hjorts vagn. De båda flickorna följde honom på väg. Han bar i knapphålet en liten bukett af röda nejlikor och en sorts grönludna blad, som Ebba plockat i sin egen täppa, samt i handen Claras rosor. «Icke sant, ni kommer igen,» sade Clara, när tåget brusade in på stationen, och tog Truls i hand till afsked. «Det lofvar ni mig ju?» «Och snart,» tillade fröken Ebba. «Så att det inte dröjer, tills jag är borta.» Truls lofvade allt, sprang in i kupén, helsade ännu en gång genom fönstret och for åstad söderut. Han gjorde det rigtigt hyggligt åt sig i kupén, tände sig en cigarr och kände sig till mods alldeles såsom förr jultiden, när han satt i vagnen och reste till bals med en eller annan ljuf förväntning. Han var nervöst glad, glad i spänning, som om han egde en hemlig lycka inombords och fore emot något oändligt möjlighetsrikt.
Utsk;ts förslag synes mig således så litet finaneielt, att jag icke Den 28 November. 348 kan tro att vi efter sä många års konstitutionel styrelse kunna vara okunniga nog att antaga detsamma. För öfrigt har jag, som sagdt, fått en tillrättavisning för att jag upptagit inbillade tillgångar; men jag tror att de sifferuppgifter, jag här har i min hand, mäkta tillbakavisa denna beskyllning. Frih. af Ugglas: Jag är först skyldig Hr Cederschjöld en förklaring i afseende på hans beskyllning att Stats-Utsk:t förfarit grundlagsvidrigt. Henna anmärkning skulle väl drabba Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 239, som tillstyrker summans beviljande. Rörande sättet för penningarnes anskaffande yttrades ingenting vid remissen. Men hvad det förra beträffar, ber jag att få nämna, att, då remiss utan någon diskussion anländt från 3:ne Stånd, Utsk:t ansett sig böra genast upptaga ärendet til! behandling, utan att invänta de uti 4:de Ståndet fällde yttranden, då icke någon Utsk:s-ledamot sådant yrkat. I motsats mot Frih. Gripenstedt, kan jag icke anse att något betydligare öfverskott skall kunna uppstå å jernvägsmedlen, och dessutom måste jag, i hvad på mig kan bero, motsätta mig all sammanblandning af jernvägsmedel och andra statsutgifter, såsom ledande till mycken oreda. J)et har hitintills varit vår lycka att vi icke behöft låna upp penningar för andra än produktiva ändamål. För öfrigt tror jag för min del icke att man un bör göra sig beräkningar på möjligen blifvande öfverskott, utan öfverlemna detta åt kommande Ständer. Sådana beräkningar af någon tillförlitlighet äro dessutom nästan omöjliga att göra, ty de bero h. o. h. af tidsförhållanderne; ett krig t. ex. skall ganska säkert förorsaka en betydlig minskning i tullmedlen. Hvad de upplysningar beträffa, som Gr.
Utskottet af trädde på Af delningar. in fidem G A Silverstolpe. 1 Stycket fr. o. m. orden Herr Biskoppen t. o. m. orden stadga dess mening återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 823. Bilaga till protokollet den 26 Maj 1815 591 Anders Åbergs memorial. N :o 1. den 26 Maji. Ödmjukt Memorial.1 Ehuru öfvertygad derom, att Anders Nilsson från Jemt-land, med det Memorial han vid sista Plenum till höglofl. Utskottet ingaf, har haft afseende på allmänt väl, af egen öfvertygelse dertill ledd; så måste jag likväl, en ledamot af samma Stånd med honom, helt och hållit bestrida de för [e] slagna 2 :ne frågor till förändring af grundlagen. Den förra frågan var, att vid Urtima Riksdagar, blott Konn [n] gens propositioner skulle afgjöras, men all motions rätt för Riksens Ständer vara betagen, likväl, som jag af Memorialet fattade, skulle Lagtima Riksdag hvart 5 :te år ovilkorligen hållas. Och härvid får jag anmärka att, då man för en gifven sak bör taga, det Kongl. Majs :t hitintills icke kallat Ständer till de 3 :ne nu tätt efter hvar andra Urtima Riks Möten utan nödvändighet, så kan hända att samma omständigheter hädan efter också inträffa, hvaraf skulle följa att sällan någon Lagtima Riksdag [skulle] upkomma i den ordning, som nödvändigheten fordrade, och då skulle man antingen vara från all rätt till frågors väckande, eller ock, om Urtima Riksdag på h :de året inföll, det 5 :te året då blifva ett tvång att Ständer till Lagtima Riksdag samman kalla, en kostnad utan ändamål.
M. och kronan ingångna kontrakt, om arrendet af indragna kornettsbostället Boda, må, så framt arrendatorn sådant åslundar, upphöra att vara gällande vid midfastan 1849, samt med boställets utarrendering under de återstående arrendeåren förfaras i enlighet med bestämmelserne uti K. kungörelsen, ang:de åtskillige förändrade föreskrifter till iaktagande vid utarrendering af Kungsoch kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till Statsverket ingå, af d. 17 Juli 1847, hvaruti stadgas, bland annat, att ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver arrendet ej får gå, skall bestämmas, äfvensom att lägenhetens förre innehafvare, såvidt han desamme väl brukat, äger att, emot erläggande af den fast - Den 28 Juni e. m. 309 ställda maximisumman och öfrige vilkor, enl. författningarna, arrenderätten bibehålla”. Här har visserligen, då frågan sista gången förevar hos R. o. Ad., framkastats anmärkmr mot Utsk:s tillstyrkande, alt midfastan år 1849 skulle bestämmas såsom den tid, från hvilken boställets ånyo förarrenderande borde räknas, emedan man påstod, att intill denna tid boställets utarrenderande icke medhunnes. Då det emedlertid är att förmoda, att blifvande arrendatorn erbjuder det maximibelopp, K. M. kan finna skäligt, att för bostället bestämma, skulle jag tro, alt, om boställets tillträdande utsättes till midfastan år 1850 arrendatorn går miste om den ytterligare lindring som kan pä det året belöpa och pä grund häraf tillstyrker jag antagandet af de bestämmelser Hr Norins reservation innehåller. Hr von Hartmansdorff, Au g.: lag förenar mig med Hr von Troil nu som förra gången. Men jag erinrar mig, att någon ledamot af Ståndet framställde anmärkn. mot olämpligheten deraf, att vidtaga förändringen så hastigt som 1849, och att samma ledamot föreslog, att det först måste ske år 1850.
Så länge minister-styrelse icke finnes i Sverige införd, vilja kommitterade icke tänka sig någon ministeriel inflytelse utöfvad på den, med personlig ansvarighet för sina handlingar tillsatte embetsmannen. Presidenterne i krigskollegium hafva snart i 30 år varit tillförordnade, således lika mycket beroende af »ministerielt godtfinnande», om man så vill kalla Konungens i statsrådet u[öfvade alsätt - 48 ningsrätt, som cheferne för de fristående afdelningarne. Ett embetsverks värdighet eller anseende nedsättes icke inför konungen och nationen genom en förändrad benämning, allenast nit, ordning, drift, oväld och sakkännedom förefinnas, hvilka egenskaper kommitterade föreställa sig icke komma att försvinna inom ett verk endast genom dess ombildning. Likaså antaga kommitterade att den nya förvaltningen icke skall blifva för regeringen ett svagare stöd, än det som krigskollegium hittills lemnat. Att från regeringen afleda klander, synes det nya verket vara ännu lämpligare än det nuvarande, emedan klandret, i de flesta fall riktadt mot en beslutande, blir mycket verksammare än mot flera med deladt ansvar. Frågor, med inflytande å medborgerlig frihet och rättssäkerhet, måtte ganska sällan komma att beröras af ett förvaltande verk, hvars aldra flesta mål utgöras af medelsanordningar efter fastställda stater samt persedelvård efter fastställda reglementen, så att föga tillfälle här kan beredas för det konstitutionella statsskickets utveckling. Egentliga rättsfrågors behandling kan endast undantagsvis tillkomma ett förvaltande verk, sedan genom Kongl, förordningen den 17 April 1828 dylika frågor i allmänhet upptagas af domstolarne. Att enmannaväldet i beslutskall medföra större skyndsamhet i ärendenas afgörande, än fleres beslutanderätt, synes kommitterade vara otvifvelaktigt och af all erfarenhet bekräftadt, liksom att vådan af enrådiga beslut förekommes genom lagligt förbindande samråd med flere före beslutets fattande.