Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hafva blifvit, jemte åtskilliga andra belopp, som ej äro stats-medel, men hvilka tillkomma tjenstemän i Ilof-rätten, utdelade qvartaliter af Hof-rätten, dervid fördelningen hvarje gång är vorden intagen i protokollet, i enlighet hvarmed utbetalning derefter verkställts af Hof-rättens Advokat-fiskal. Han förvarar qvittens-listorna och håller dem tillgängliga till granskning; hade någon önskan derom blifvit framställd, skulle de visserligen blifvit till Revisorernes skärskådande öfverlemnade. Med djupaste undergifvenhet, nit och trohet framhärdar, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåte och tjenare, V,. A. SPARRE. Stockholm den 14 Januari 1861. Styrelsens öfver fängelser oell arbetsinrättningar i riket underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid 1858 års räkenskaper angående fångvården. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Genom nådig remiss den 23 November nästlidna år,-har Eders Kongl. Maj:t behagat infordra Fångvårds-styrelsens underdåniga utlåtande, i anledning af bifogadt transsumt af Pikets Ständers Revisorers den 15 Oktober samma år afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858; enligt hvilket transsumt i afseende å fångvårdens räkenskaper blifvit anmäldt, dels, enligt § 12, att uti räkenskapen för. straffoch arbets-fängelset på Långholmen balanseras fordringar hos M. Stangenberg, J. A. Wallinder, cellfängelserna i Carlstad och Luleå, Stockholms stads Drätsel-kommission och W.
Af motionärerne har hufvudsakligen blifvit anfördt: att det väl icke kunde bestridas, att den tillförene i Dalarne öfliga och i de icke storskiftade socknarne till någon del ännu brukliga jordstyckningen motverkat provinsens uppkomst, och att sammandragningen af jordegarnes serskilde possessioner, äfvensom besutenhetsindelningen medfört stor nytta, men att, bland stadgandena uti ifrågavarande afseende förhuden, ej mindre mot försäljning af obesutenhet till annan, än den, som förut eger jord, eller, sedan storskifte blifvit verkstäldt, till annan, än den, som eger jord i samma nummer, än äfven mot meddelande af lagfart och fasta å köp af obesutne delar, betoge obesutenhets-egaren tillfället att genom nödige medels anskaffande uppodla sin mindre jordlott, äfvensom ali säkerhet i besittningen af egendomen. Kongl. Förordningen den 30 Juni 1747 innehöll, att hvad som blifvit stadgadt angående hemmansklyfning icke hindrade bördsoch andre tvister i deras förra, vanliga, Lag och Förordningar likmätiga, gång; hvarföre, enär uppbud och fasta väl utestängde från börd, men icke hindrade, att en lägenhet, hvarå fasta meddelats, kunde lösas såsom obesutenhet, förbudet emot uppbud och fasta å sådane lägenheter lika litet medverkade till, som detsamma hindrade obesulenheters sammandragning till fulla besutenheter, hvilket ändamål kuude vinnas, äfven utan alt innehafvaren förhindrades att, på sätt honom bäst synes, använda sin egendom.
Ståndets verkliga tankar. Jag skulle på grund häraf helst önska afslag å Utsk:s betänk, i denna del, emedan jag icke inser någon nytta af återremiss; men jag skall dock icke lägga mig emot denna sednare, i fall man fortfar att yrka den. Frih. Boye: Trenne ledamöter hafva bemödat sig att Den 1a Juni. 2^3 vederlägga min föregående framställning i ämnet, oell jag anhåller alt få besvara dem. Gr. Cronhjelm har härvid börjat på ett sätt, som jag med tillfredsställelse skulle vilja antaga. Han har försäkrat oss, att hans motion icke åsyftat några partiåsigter; men jag är ledsen att behöfva fästa bans uppmärksamhet derpå, att sedan han gjort sig fri från partiåsigter, har han förutsatt ett förhållande, som just innebär en sådan åsigt, att nemi. alla, som votera vid andra uppropet, blott äro machiner, som votera efter föreskrift. Jag frågar, och jag stödjer mig härvid på den urskilning hos It. o. Ad., som jag aldrig fåfängt påkallat, — jag frågar, huruvida det kan anses såsom synonymt att säga:j i morgon skall ett ämne af vigt förekomma, låt mig få ett bud när det förekommer, eller att votera efter andras öfvertygelse? Den värde ledamoten har vidare sagt sig icke kunna uppfatta möjligheten af de större missbruk, som skulle blifva en följd af andra uppropets borttagande. Nå väl! för att göra saken fattligare, må vi antaga, och såsom möjlighet måste vi antaga, att partisinne styrde de voterande, samt att cn chef med presence d’esprit, som såg sig omkring på bänkarna och fann sig för ögonblicket öfverlägsen, i detta ögonblick begärde votering. Månne icke blotta möjligheten häraf är tillräcklig för att inse nödvändigheten att vid lagstiftningen bevara från en sådan öfverräskning? Samme talare har åberopat föredragningslistan. Å ja! men om jag icke haft tillfälle att taga kännedom om föredragningslistan, eller icke liar tillfälle att här afbida föredragningen af ett mål, för hvilket jag interesserar mig, hvad ondt ligger väl deri, att jag får ett bud, när detta mål skall genom votering afgöras?
Dito af bergseffekter Utlånta medel Utestående krouo-uppbörd: Levererad inom den 31 Augusti 1859 Resterande den 1 September samma år Förskotter Anmärkta poster Proprie-balansex-' i Fordringar S:r Krono-uppbörd för år 1859 \ Uppbörd för extra stats-regleringen Leverenngar Utgående balans: Qfverlevereringar Återstående utgifter Skulder Stafsoell Riks« gälds-medel. Ingående balans: Qfverlevereringar 6] Återstående utgifter 7! Diverse medel. Dito af bergseffekter Utlånta medel Utestående krono-uppbörd: ^ Levererad inom den 31 Augusti 1860 Resterande den 1 September samma år Förskotter Anmärkta poster ; Proprie-balanser ! Litt. B. till 1861 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 5. Stats-verkets grund Debet. Ingående balans: Fondens behållning vid 1859 års början, bestående af: Behållning af spanmål och proviant 90,442: 70. Dito af bergseffekter 860,400: 70. Utestående krono-uppbörd den 31 December 1858: Fordringar: Hos riksgälds-verkets fond: Återstoden af 1842 års statsfyllnadssumma 675: Efter afdrag af: Återstående utgifter, enligt riks-stat 680,428: 28. Skulder: Till ordinarie statsregleringsfonden: Reservationer å riksstats-anslagen 9,943,160: 2. Odisponibla uppbördsmedel: Till extra statsregleringsfonden: Reservationer å extra statsanslag 1,336,012: 90. Till riksgälds-verkets fond: 1858 års bidrag till bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade utgifter 966,200: — Andel i öfverskott och besparingar: Credit. Utgående balans: Fondens behållning vid 1859 års slut, bestående af: Kontanta behållningar g ggg. Utestående krono-uppbörd den 31 December 1859:
Ofta, mellan dessa tårar öfver förgängelsen, öfver det lilla Menskliga Stora, som är vårt Allt (dessa tårar, som äro det heliga pathos och – förklara det! – sötman af mitt lif), måste jag tänka något dystert vid att vara född i detta landet, och hafva förlorat så vackra dagar ocb så mycken gudomlig ära! – Lycklig och olycklig den, som förälskat sig i Menskliga Lycksaligheten! Han kan icke finna allting ”godt nog”; icke finna fröjd och hvila i hvart litet personligt prål. Utan Gud, utan Odödlighet (i hopens mening), har jag denna gudomsbild qvar. Hon är min Skönhet, min Heroine; för henne är jag en Vandrande Riddare. Jag måste vinna ett land åt henne; eller skapa ett nytt; eller förgås. O min vän! Skrif till mig hvar ljuflig och melankolisk tanke du har. Det är ändå en flägt på min själs eld. Den har så länge flämtat; men kan icke slockna. Till Tham. Upsala den 18 Juni 1787. — Jag är här, för att bli Juris Doctor. Den betraktelsen, att kunna i god ro göra ifrån mig allt Svenskt, och ej behöfva segla inpå sena hösten; samt vigten af ett visst ädelt försök på H. M. Konungens själ (hvarom mera längre fram), för att kunna resa med allt det inre bifall som förstånd och redlighet fordra, – den har förmått mig att utdraga mitt vistande här till nästa vår. Då först kan jag, enligt planen att gå ut från Göteborg, hafva den lyckan att se M. N. H. Lärdomen här, är i ännu större förfall, än Patriotismen i Stockholm. Intet tecken af samhälligt lif; ingen gnista af Ärans heliga eld! Allt är – en Vana, en Nöd! Det gudomligt Stora har blifvit ett kallt, ett lågt sätt att föda sig igenom. En sanning angår ingen. Det, som gjort verldens ära i så många tider, som gjort dess glans i så många odödliga snillen, rör ingen. Desse Lärde, som just skulle uppehålla Nationens förstånd och höga mod; inför hvilkas ögon Konungar icke borde träda utan med en bäfvande vördnad: de krypa lägre, än Trälar!
Deli enkla framställning jag gjort genom deras närmare hopfogande, torde vara tillräckligt för mitt ändamål, som endast är att visa, det grunderne icke varit lättsinnige eller alldeles obetänkte, för hvad jag i förberörde ämne yttrat till Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll. Min utmärkt* aktning för Herr Landshöfdingen Grefve Roséns person, och min öfvertygelse om dess välmenta afsigt, förbjuda mig att vidare utbreda mina anmärkningar, hvartill jag sannerliga^» har ömniga ämnen vid denna del af det försök, till vederläggning , sorn Herr Landshöfdingen Grefve Rosen begynt emot mitt afgifna yttrande. Lurendrägeri och Tullförsnillning, ett örat ämne i detta Land att vidröra, likasom fordom Phariceernas och de Skriftlärdas Sedolära, som var konstigt utarbetad till sina reglor, med sorgfälligt och oförmärkt lemnade undflykter från reglornas uppfyllande: Lurendrägeri och Tullförsnillning, säger jag, uppenbart fördömde af alla, men hemliga medel för många till rikedom och det slags anseende;, som följer dermed, skola efter Herr Landshöfdingen Grefve Roséns uppgift alldeles icke hafva inträffat vid Reexportationen af Nederlagsvaror i (löthaborg, och Herr Grefven och Landshöfdingen tili och med tviflar, att någon gång ett obetydligt missbruk dervid förefallit. Vid detta tillfälle nödgas jag fästa ett mindre säkert förtroende till den loenia kännedom Herr Grefven och Landshöfdingen åberopar, såsom dess anledning att gifva Ridderskapet och Adeln upplysningar öfver de ämnen han behandlat. Jag hänvisar till de tid efter annan inkomna Rapporter till högsta Tullstyrelsen, och till handlingarne af mångfaldiga Rättegångar, i anledning af dels upptäckta, dels på högsta sannolikhet förmodade missbruk vid reexportationen af Nederlagsvaror, fastän så fulla skäl, som Lagarne bestämma, icke kunnat bringas i dagen till de anklagades fällande till straff.
I den händelsen åligger ovillkorligen Const.lJtsk. att genast ställa sig till efterrättelse hvad som i bihanget eller den serskilda artikeln i det hvilande grundlagsförslaget finnes föreskrifvet, hvarigenom Const.Utsk. erhöll ett ganska betydligt arbete. Det var då naturligt, att ju förr Utsk. sattes i tillfälle att börja ett sådant arbete, desto förr kunde också Utsk. framlägga sitt förslag och resultatet af sina bemödanden till Ständernes bepröfvande, samt riksdagen afslutas. Dä man åter ser från den synpunkten, att det hvilande förslaget skall afslås, hvad är då naturligare, än att det åligger Const.- Utsk. att upgöra ett nytt förslag och söka framlägga ett sådant, 110 Den 11 December. sorn har utsigten för sig att kunna antagas. Utsk. saknar i det fallet icke ledning af förflutna händelser. I sådant fall, vore del icke önskligt för Const.Ulsk. och likaledes för Ständerne, måhända för hela riket, att ett sådant förslag ju förr desto heldre kunde framkallas? Visserligen Mine Hrr! Således äfven från den händelsen ett skäl, att icke upskjuta det afgörande ögonblicket. Visserligen finnas skäl, som tala äfven för en sådan åsigt, men formen synes, efter mitt sätt att läsa grundlagen, vara alldeles mot densamma. Den siste värde talaren har redan antydl hvilken kedja af tidsutdrägt det skulle medföra i fall ett sådant sätt att behandla frågor skulle antagas och följas som det hvartill vi nu äro färdige att inlåta oss. Den ifrågavar. motionen kan visserligen remitteras till ett Utskott, men följden deraf kan ingalunda bli att uppehålla R. o. Ad:s beslut i öfrigt beträffande hufvndfrågan, och hvart tager då vägen med sjelfva remissen? — Den förfaller ju till sin verkan. Hade man velat åstadkomma och kunnat frambringa fullkomligt giltiga skäl för det uppehåll hvarom fråga är, så är det naturligt, all sådant kunnat ske vid riksdagens början.
Jag uppstår endast för att tillkännagifva, att jag anser närvar, tillfälle icke vara lämpligt till besvarande af de inkast, som blifvit gjorda emot hvad jag förra gången yttrade. Det skulle leda alltför långt och för mycket utsträcka discussionen, om, i anseende till de anmärkntr jag gjort emot Utsk:ns betänk., jag äfven skulle framlägga sättet, huru ett annat förslag till lag borde uppställas. Likväl, på det jag ej må anses hafva framkastat anmärkntr emot det förevar, förslaget, utan att hafva varit betänkt på ett annat, anhåller jag att, när målet blir färdigt till ålerremissens expedierande, få skriftligen litet närmare framställa min mening. Hr Ribbing, Bengt: Jag skall vara kort och anhåller att blott få göra några få anmärkntr. I afseende på i §:n önskar jag den förändring, att man ej må vara inskränkt till att blott inom pastoratet få förena sig till större fattigvårds-samhällen. I fråga om 4 §:n synes mig, att man så vidt möjligt är bör söka i hvarje samhälle bibehålla den moraliska pligtkänslan framför den kalla lagbokstafven, så länge ske kan. Jag kan icke tro, att moraliteten i vårt land ännu har sjunkit så lågt, alt icke i allmänhet föräldrar, barn och syskon skulle känna sig skyldige att vårda sina nära slägtingar. Jag tror, att man bör åtminstone ännu 5 år uppskjuta med en sådan lagstiftning, som 4 §:n innehåller. Det synes mig bättre, att lita på moraliteten, än alt döda den helt och hullet genom en dylik lagstiftning, och önskar jag således 2^o Den g September?, m. att 4 §:n mätte 1»e11 och hållet utgå; skulle den dock, emot min önskan, anses höra qvarstå, tror jag det icke vore försigtigt, all lemna sockennämnden enväldig rätt att hedömma hvad som, i mån af behof å ena och förmåga å andra sidan, hör ntgifvas, utan hör i sådant fall äfven tillfälle lemnäs, att hos Konungens Bef:h:de söka rättelse i nämndens beslut. 1 5 §:n finnes ett stadgande, som jag tror ofta ej kunna sältas i verkställighet, och jemväl vid manga tillfällen vara obilligt och öfverilödigt.
På säll Utskottet i sitt förra betänkande yttrat, torde dock den rätt, hvarom fråga är, i sjelfva verket ej kunna kallas annat, än arfsrätt. Dä någon, på grund af skyldskap, vid en persons död, tillträder all dennes efterlerunade egendom, så lager han i och dermed ari'; och i lag bör företrädesvis ät begreppen gifvas rätt uttryck. De förhållanden, som tvingade sednaste Ständer, att gifva oäkta barn en rätt i afliden moders egendom, utan att deråt gifva benämning af arfsrätt, torde jemväl nu mera kunna anses undanröjda. 1 lagstiftningen qvarslod då ännu det uråldriga arfvejords systemet, enligt hvilket den ärfda jorden kunde anses förbehållen slägtens medlemmar, antingen de voro i närmare eller fjermare skyldskap till innehafvare!!. Vinner deremot närvarande Ständers beslut angående lestaments-rätten Kongl. Maj:(s sanktion, är berörde system brutet, ja nära nog utplånadt ur lagstiftningen; och dermed har behofvet att omkläda begreppet bortfallit. Oäkta barns arfsrätt skulle ej inträda i annat fall, än alt modren allider, utan alt efterlemna äkta barn och bröslarfvingar; och i detta läll är, enligt nyssnämnde beslut, hennes testaments-rätt oinskränkt. Begagnar hon den ej, sä tillfaller hvad hon lemnar efter sig hennes oäkta barn jemlikt lag; men då täger ock delta barn a rf. Att denna arfsrätt är underordnad äkta bröstarfvingars förändrar icke sakens natur. Det är blodsbandet, som i båda fallen gör sig gällande. Och derför anser sig ej Utskottet böra frånträda den grundsats, som Utskottet härutinnan antagit. Att några oöfvervinneliga svårigheter vid tillämpning deraf skulle i anmärkta hänseenden uppsta, kati Utskottet ej eller inse. De förhållanden, på hvilka man häntydt, synes kunna af domaren lösas, ulan annan ledning än den som linnes i redan gifua bestämmelser. Vidare har man anmärkt, att
N:o 472 i anledn. af fullmägtiges i Riksg - cont. skrifvelse, med hemställan, att hvad som vid innevar. riksdag blifvit stadgadt i afseende på Bankens tjenstemän, hvilka, när de befordras, innehafva tjenster utom Bancoverket, måtte få gälla och tillämpas för Riksg.cont. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag lyckönskar fullmägtige i Riksg.cont., att StatsUtsk. gör dem den rättvisa, att underställa deras principaler de beslut, Utsk. fattar i anledn. af fullmägtiges hemställningar, och jag hoppas, att BancoUtsk. må låta BancofuIImägtige vederfaras enahanda förmån, så att icke af dem väckta frågor må förfalla tili följd af möjligen en rösts pluralitet inom Utsk. Hvad Utsk:s tillstyrkande beträffar, kan jag ej annat än ogilla Utsk:s, utan anförande af något skäl, dictatoriskt förklarade ogillande af fullmägtiges hemställan, hvilken jag för min del finnér fullkomligt billig; hvadan jag ock anhåller om återremiss, på det Utsk. må tillstyrka den väckta frågan. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Jag förenar mig med Hr Rosenblad. Då fullmägtige hemställt att tjenster från och öfver kamereraregraden inom Riksg.cont. må kunna förenas med innehafvande af tjenst i annat verk, så vida Riksg.cont:s göromål deraf icke ledo men, och tillsynen öfver sistnämnde förhållande ankomme på fullmägtige, så tror jag icke, att Riksg:scont:s tjenst komme att pericliteras genom bifall till hvad fullmägtige föreslagit, då det deremot synes mig hardt att neka en person använda sin tid till förtjenst på annat håll, då ingen skada deraf uppkommer för hans i Den 16 Maj. Riksg.cont. innehafvande befattning. Jag begär på dessa grunder återremiss. StatsUtsk:s utlåt.
5m lindem sökningars anställande äfven Vid de nu inrättade Vattenverken * Samt deras förstöring, som göra jordbruket skada och förfång, så får Utskottet, i afseende på detta ämne, nämna au ett stadgande härom ofelbart vore af synnerlig Vigt; meh Utskottet har sig bekant, att sedan Riksens Ständers Ihågoch Oeconoiriie-Utskott samfäldt* vid Riksdagen i Örebro ibi2, föreslagit en Uag, som utstakade Vilkoren samt grunderna och ordningen, hvarefter* då agot skadas eller till odling eller förbättring äro onyttiga genom Vattenverk, som derå uppdämning förorsaka, Vattenverkets ägare borde desamma antingen flytta, förändra eller bort 4 de B. Den 2 2 Juni, borttaga; samt Utskottens salunda afgifne förslag blifvit af Eiksens Högloft Ständer'_ till Kong}. Majus höga välbehag ö.fverlemnadt; sä har LagComitéen redan utarbetat ett Project i detta afseende, hvilket Kongl. Maj:t lärer, under denna ^Riksdag, låta till Riksens Ständer aflemna; och hvad i öfrigt angår frågan, om undersökning skulle kunna behöfva anställas, till utrönande af huruvida ägarjue till itu varande Vattenverk olofligen höjt Dammarna, eller eljest några obehöriga uppdämningar företagit; så synes pröfningen häraf endast tillkomma vederbörande Embetsman, och blott kunna äga rum vid de tillfällen, då ilagan i detta afseende lagligen föres; Blifvande. s detta Utlåtande Riksens Höglofl. Ständers närmare ompröfvande vördsamligen understäldt. Stockholm den 21 Juni 1815. På Höglofl. Ridd. och Adelns .Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. På Högvördiga PrestStåndets Ledamöters vägnar Bryn. Hesselgren. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar A. Fredin, J?å Hedervärda BondeSiandets Ledamöters vägnar Bils Mänsson. M, Fl, Rosbeck. Upp-, Den 32 Juni. 1*187.
Gå vi härefter till Kyrkostaten, till det gamla Rom, till det folk, som fordom beherrskade verlden, så finna vi alla de gräsligheter, som prestvälde och jesuitism hand i hand kunna framalstra. Gå vi vidare än högre up mot norden, så hafva vi uti en Hertig af Modena sett en värdig pendant till Neapels Konung. I Parma åter hafva Hen 28 U eceWb et. hafva vi sett det lör ett tolk ärekränkande förhållande, att styras af en qvinna, såsom Marie Ixruise. Denna qvinna, som, enl. min upfaltning, i lumpenhet står högst ibland hela sitt kön. Denna qvinna, sora på den i utbyte mot verldens härligaste kejsarthron erhållna furstliga stolen, derhän kunde glömma den iira, som henne vederfors såsom gemål åt Napoleon ■den Store och moder till dess son, Konungen af Kom, att hon gjorde sig till konkubin åt en österrikisk officer, och som sådan dagligen å harmas gator exponerade bevisen fi sin skam, allt under del hennes man, verldens störste personlighet, gefiom ett brott emot så väl menniskosom folkrätt fastkedjades vid en af oceanens klippor, för att gå en långsamt marterande död till mötes, under det hon lät sin san, skiljd ifrån sig, underkastas den heliga alliansens dietiska föreskrifter, och som hade till påföljd, hvad oss allom är bekant — en förtidig död. Gå vi slutligen till Lombardiet, så ar den Österrikiska ProKonsuln Itadetzkis framfart i allt för friskt minne, för att af mig här behöfva uprepas. Hvad jag anfört, är dock i allo tillfyllestgörande för att rättvisliga de bemödanden, som Italiens folk, upvaknade från det försoffningstillstånd. hvaruti seklers förtryck dem försänkt, nu göra för att, tilltvinga sig sina med folkoch menniskorätt öfverensstämmande rättigheter
Capital-Räkningen graverande Utgifter hafva varit lyftning på det vid 1S18 års Riksdag på Riksgålds-Contoiret utståide så kallade mindre Creditivet - ______ 100,000. Aflöning och omkostnads-Råkningen - 63,197:33. 1. Påförde Interessen utöfver de godtgjorde i3o,3i2:20. 8. Afskriften förlust för bedrifvandet af General-Assistance-Contoirets Summa Utgifter R:d. 333,i5g: 3g. 7. Fonder dertill: Behållning af Bevillning sedan derå anviste Anslag blifvit bestridde, har utgjort _ R:d. 172,518: 4. 7. Skatterätts medel _ _ 5,994: 12. 4- Observations d:o 4>538:2i. 9. Licent d:o 45,000: Lönoch Betalningsafgift o samt Krigsgård 14: iC. II. Återfordrad hos vederbö rande Låne-Forvaltare innestående Fond tili Capital ochRånte-bctalning får Svenska Stats _ Lånen i Holland, nu mera icke erforderlig till sådant behof sedan Kongl. Maj:t i Häder behagat åtaga sig den Utländske Skuldens Liqviderande _ 3,938: 6. — Diverse smärre Iukomster i52:45. 5. Summa Inkomster R:d.232,i56: rt. 1— Summa Skuld-tillokning 1819 R:d. .— 101,003:28. 7. hvarigenom Riksgälden vid det årets sint uppstigit till 6,474>548: 23. n. Ål' 1820. Capital-Räkningen graverande Utgifter: Aflöning och omkostnader 73,426: 24.10. Fonder härtill • Bevillningen, efter dermed bestridde anslag, lemnat en behållning af 220,991: 2. 3.
Af Herr Eklund: ”Under åberopande af de skal, som för upphäfvande af Kämners-, Lagmansoch Riddare-Syne-Rätter af Rikets Ständer uti deras vid sistlidne Riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse(Se Exp.-Utsk. Förslag N:q 114) blifvit anförde, förenar jag mig uti Herr Friherre Stjernstedts tillstyrkande om nämnde domstolars indragning, äfvensom j/g i„_ stämmer uti förestående förslag till ändring i lagens åtskillige mm.” ° STOCKHOLM, ecksteisska boktryckeriet, 1845. Lag-Utskottets Betänkande j N:o 53, 1 N:o 55. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Dec. , kl. i e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion angående fullgörande af Under-Rätts dom, såsom vilkor för rättighet till fullföljd af talan deremot. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingiFvet memorial, har Riksdagsfullmäkligen Johan Petter Andersson från Elfsborgs Län yrkat, att, enär det ofta händt.att den, som vid Under-Rätt blifvit ålagd betalningsskyldighet, men emot beslutet fullföljt talan i högre Domstol, innan saken blifvit af denna Domstol pröfvad, förskingrat alla sina tillgångar, så att, när slutlig dom ändtligen fallit, icke det ringaste återstått till godtgörande af den domfäste fordringen, det måtte alltid stadgas: att den, som af Under-Rätt ålägges betalningsskyldighet, men vill draga saken under högre Rätts pröfning, ovilkorligen bör nedsätta hvad som dömdt är, eller ock derför ställa antaglig borgen. Denna af Ephraim Larsson från Elfsborgs