Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, i sammanhang dermed, bordt hafva gjort det förbehåll, att någon bevillning för brännvinsbränning icke jorden eller hemmanen åläggas kunde. Det obilliga i brännvins brännings-bevillningen visar sig i en starkare dag, då man granskar det olika förhållande till deltagande deri, som sig företer, emellan städer och landet och hemmansägare sinsemellan. Eli ägare af ett hemman af 6coo R:drs värde betalar 3 R.drs brännv'nsbevillning för sin husbehofsbränning, då i städerna hvarje person i motsvarig bevillning erlägger blott t sk. 6 rsf, och således 96 personer fordras att utgöra en motsvarande bevillning af 3 R:dr; men ännu större blir skiljaktigheten emot de större egendomarna till de sistnämnda ägares förlust; till upplysande deraf, har jag vid Riksdagen i Örebro 1812 den 3 Augusti till Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll anmärkt, att då 3 åboer pä hvar sitt mantal eller tillsammans ett åttondedels mantal kunna bränna brännvin med tillsammans 150 kannors pannerymd och derföre betala hvardera 5 R:dr 12 sk. panneafgift och 12 skhemmansafgift, mäste ägaren af egendom till 22,000 R:drs värde för samma pan - 320 Den 15 Juni. nerymd i: pannor, ej allenast b .'tala 90 R.df, utan äfven 1 1 R.dr hemmansafgift särskildt , ehvad han brännvinsbränning något eller in* tet begagnar. Detta förhållande har ock dertill föranledt, att vid 1S12 års Riksdag, OeconomieUtskottet i dess sednare Betänkande gjort det förbehåll, att brännvins-bevillning icke skulle hemmanen påföras, hvilket af alla RiksStånden gillades, men som BondeStändet, förmodligen på vederbörligt tillstyrkande, se* dermera frånirädde och som gaf dertill anled* ning, att af BevillningsUtskottet nu varande brännvinsbevillning hemmanen blefpåförd.
Hvad nu angår den frågan om nödvändigheten för närvar., såsom flere ledamöter, bland andra Frih. Spengtporten, hafva antydt, alt förstärka banken, så synes det mig af BancoUlskts redogörelse vara klart, att då realisationen verkställdes och beslöts, utgjorde bankens sedelstock 27,269,695 r:dr btco och metalliska cassan 17,576,957 rtdr b:co. Den 26 Sept. innevar. år utgjorde bankens sedelstock endast 26,5^6,4'4 rtdr och deremot metalliska cassan 18,1 31,549 '.'dr. Då sålunda sedelstocken blifvit minskad och metalliska cassan förökad sedan realisationen beslöts år i8j5, och då i närvar, ögonblick nära 5 millioner befinnas utöfver den af R. St. vid realisationens grundläggande beslutade proportion af 2 till 5 emellan metallisk valuta och sedelmynt; så finner jag alldeles icke för närvar, ögonblick någon orsak att besluta en särskild reservfond. Obestridligt är hvad Hr Stuart nämnde, att R. St. icke vid 1835 års riksdag något beslutade om bankens räntevinsts användande, och säkerligen måste den, i händelse af behof, användas af banken till silfverköp; men att nu, då behofvet det icke påkallar, vidtaga en sådan åtgärd, det skulle verkligen vara att injaga hos folket ett onödigt misstroende till bankens soliditet, i följd hvaraf jag vidhåller det yrkande jag har gjort om afslag på betänk, om en reservfond för banken, och bancovinstens användande till allmänt nyttiga företag, i hvilket afseende jag helt och hål - 2lG Den 2i November f. ni. let förenar mig med Hr Nordenanckar yttrande , att industriens understödjande utgör den säkraste soliditet för banken, likasom för Riket i allmänhet. Hr Mannerskantz:
Vill något sitt innehaf-f vandelån, eller någon del1 deraf, sorn dock bör vara i jemna hundra eller femtiotal, inbetala, lemnäs honom tillstånd dertill, dock så, att om han åstundar inbetala hela lånet, ellet någon större summa, som Öfverstiger hälften, bör han derom 3 månader förut uti Directioa tillsäga» !Ö. §< Allt hvad Cassaa till €apitalers och Ifti '324 Den 20 Junti. teressens infordrande, äfvensom till Inteckning gars och Brandförsäkringar förnyande, samt lånens bevakande, i hvad måtto det vara må, nödgas förskjuta, kommer Låntagaren till last, och skall af honom, jemte årliga räntan, elier på derom skeende tillsägelse, ovägerligen återbetalas. 11. §. Så länge Låntagaren i rätt tid arlägger räntan, och i öfrigt fullgör sina skyldigheter, samt ängen anledning tili osäkerhet för Cassan förekommer, må länet, om Cassan icke är i behof af sine penningar, eller Direction annorlunda för godt finner, hos honom in-i nesta. RiddarhusFiscalen bör göra sig underrättad i Brandförsäkringsverket!, örn något i endera Cassan pantsatt hus i Städerne skulle försämras, och Brandförsäkrings-suroman nedsättas, på det Direction då må kunna Uneé uppsäga. 12. §■ Brister Låntagarea ut? fullgörandet af de honom åliggande skyldigheter vid utsatt tid, anses lånet lör uppsagt, och bör, sedan en månad derefter under lika försummelse förflutit, genast till RiddarhusFiscalens åtgärd öfverlemnäs, att om utfordrandet af räntan, samt hvad afbetalas och ersättas bordt, draga försorg; mea derest betalningen deraf inom ett Den 20 Junii. 325 halft år efter förfallotiden ännu icke är verk» ställd, och hvad då ytterligare betalas bör, äfven uteblifver, skall Cassan om pantens försäljning i laglig ordning besörja. 13 §• När någon till Cassans säkerhet intecknad
Det Kongl, underhålls-reglementet af den 20 Januari 1832 bifogade formulär till entreprenadkontrakter stadgar i 7:de punkten, att, om utsatt regementsmöte, efter det den dertill utsatta tid blifvit entreprenören till efterrättelse meddelad, skulle inhiberas, vill Eders Kongl. Maj:t och Kronan hålla entreprenören skadeslös för de utgifter, han verkligen i och för detsamma redan haft, sålunda, “att han, i sådan “händelse, får ersättning för hvad han lagligen styrker redan vara upphandladt eller “af honom sjelf å mötesplatsen för påräknade behof är magasineradt", hvilket af Eders Kongl. Majit och Kronan öfvertages och disponeras. Den af Revisorerne omförmälda besigtning af provianten, hvilken förrättning enligt hvad 3:dje punkten af formulärkontraktet bestämmer, skall ske pä sjelfva mötesplatsen och kan således blott gälla den proviant, sorn blifvit derstädes magasinerad och ej den, — 278 — som entreprenören i öfrigt “lagligen styrker vara upphandlad", hvilken vid mötets inställande ännu kan finnas i entreprenörens eller hans underlefverantörers förvar; men äfven denna proviant skall, i händelse mötet inställes, enligt nyssberörde 7:de punkt, af Kronan öfvertagas och disponeras, hvarföre besigtningen icke, på sätt Revisorerne synas förutsätta, utgör något vilkor för entreprenörens rättighet till skadestånd. Att för öfrigt besigtning af regementenas mötesfornödenheter, om icke vid alla de regementen, som ar 1848 uppbröto för att afgå till Skåne och Fyen, åtminstone eljest under vanliga förhållanden sker, adagalägges bäst deraf, att något klagomål af manskapet öfver proviantens beskaffenhet under en mängd af år icke försports, och att antalet af proviantportioner, sorn under hvarje provianteringstermin utlefvererats, blifvit redovisadt. Beträffande
Ett moln af stinkande rök från cigarrer, hvilkas blad vuxit på skånska slätten, kommer seglande fram och berör oangenämt hans bättre vanda näsa. Han räcker hufvudet utom fönstret. Ideligen samma syn: slätten i solbelysning, en ofantlig vidd, tyst, stämningsfull, men en smula enformig. Intet att fästa uppmärksamheten vid, ej en enda hvilopunkt för blicken. Öfver gränsen för ögats synkrets sväfva tankarne till andra nejder och så kommer den igen, den gamla drömmen “Ska’ de’ va’?“ En sträf hand snuddar vid hans. Han vänder sig inåt och ser vid sin sida en bonde med ett intagande, vänligt ansikte och ett par plirande ögon, som uttrycka den mest välvilliga gemytlighet. Den grofva handen, hvars skinn verkade som ett rifjärn på kandidatens, håller, tydligen med de bästa afsikter, en näfversnusdosa framför honom. Men kandidaten är vid dåligt lynne. Han besvarar gubbens välmening med ett kärft “nej tack“, och denne vänder sig misslynt till sin vänstra granne, en ung arbetare, som håller till godo och först lägger en nypa i munnen och sedan en i näsan. Bonden mumlar något om “höjfäria harra“ och får därvid en förtroligt medgifvande nick af sin granne. Kandidatens blick irrar på måfå framåt och träffar på ett par ögon, som betrakta honom med ett egendomligt uttryck. Det föreföll honom, som gjorde de sig löjliga öfver honom och hans öfverdrifna finkänslighet. Ögonen tillhörde den ena af flickorna, som han just nyss observerat. Nu betraktade han henne nogare. Ett blekt ansikte, hatten käckt på nacken, under dess brätten det kortklippta håret framvågande i en själfsvåldig, yfvig, tagelsvart lugg. Och midt i denna omgifning de där ögonen, stålblå, kalla, metalliskt glänsande. — Omkring munnen ett vackert drag af fasthet, för närvarande mildradt af en nästan omärklig strimma satir. Ingenting af kvinlig vekhet i dragen — endast ungdom, friskhet och en viss själfmedvetenhet. Han kom att tänka på Boströms: “Lif är själfmedvetande“.
Ridderskapet och Adeln motion blifvit väckt angående offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar; och RiddarhusUtskottet, efter erhållen remiss af berörde motion, uti deröfver afgifvit utlåtande, tillstyrkt, att offentlighet vid nämnde öfverläggningar må kunna äga rum, men ansett några andra bestämmelser eller vilkor i afseende å tillåtelsen för främmande personers tillträde såsom åhörare vid dessa öfverläggningar för närvarande icke vara nödige, än sådane, som, enligt 46 §. RiddarhusOrdningen, lämpligen tillhörde Ridderskapets och Adelns OrdningsStadga, hvaraf följde, att RiddarhusUtskottet funnit något stadgande, i afseende å offentligheten, icke böra i RiddarhusOrdningen intagas; samt Herr Grefve Brahe, Magnus, såsom Ridderskapets och Adelns för tillfället varande Ordförande förklarat, att enär frågan om offentlighet vid Ståndets öfverläggningar efter Herr Grefvens omdöme åsyftade uti 17 och 18 §§. RiddarhusOrdningen, ändringar och tillägg, hvilka icke kunde på annat än det i 5i §. RiddarhusOrdningen stadgade sätt, lagligen i8i Den 6 Februari i f, m. tillvägabringas; och den uti 23 §. Riksdagsordningen omförmälte af nuvarande LandtMarskalk inför Kbngl. Maj:t aflagde LandtMarskalksEd, hvilken enligt samma §. äfven gällde för Herr Grefven och Ordföranden, som företrädde LandtMarskalkens ställe, innehöll bland annat, att Ordföranden borde ställa sig till ovilkorlig efterlefnad den antagne RiddarliusOrdningen, samt 45 §.
Vagnens häftiga skakning och morgonens friskhet gjorde mig godt. Jag var glad att fortare än jag kunnat hoppas hinna gränsen af Cornwall, och glömmande mina sorger för några ögonblick, deltog jag godmodigt i min reskamrats muntra prat och anmärkningar. O, att man egde förmåga att i lifvet, som i romanen, stryka ett streck och skrifva ordet ”slut”, och sedan börja en ny rad af en ny historia; men om också händelsernas tråd kunna afklippas och allt sammanhang försvinna mellan det förflutna och framtiden, så kunna vi icke utplåna minnets eldskrift i vår själ, förrän dess ständigt brinnande lågor förtärt vår varelse. Huru ljuft skulle jag icke funnit det, att verkligen vara hvad jag utgaf mig för, att börja ett lif af fattigdom och arbete, men lyckligt af verklig kärlek och frid. Kärlek och frid, jag känner er icke, jag har aldrig egt er, men mitt hjerta har likväl ständigt trånat efter dessa himmelska gåfvor för de utvalda i verlden. Vi hade åkt hela förmiddagen och vid middagstiden, då Ned rastade för att fodra sina hästar, delade jag hans matsäck och beundrade sedan hans djupa sömn i solskenet, under det jag, sittande bredvid i gräset, tanklöst beskådade de allt imellanåt på vägen förbifarande, som kommo ifrån Launceston, der det varit marknad. Ändtligen klockan sex på qvällen kommo vi till ”Petters krog”, en ruskig tegelstensbygnad, fläckvis öfversmetad med kalk och för tillfället uppfyld af högljudda, halfrusiga bönder och marknadsresande. Ned höll stilla på den lilla planen framför huset, der tomma vagnar och betande hästar stodo, till största delen lemnade af sina egare, som förfriskade sig inne på krogen.
Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 245 vida den anklagade är brottslig eller ej.» 1 5 :o. I anledning deraf skall, efter inhemtad (anledning) underrättelse om Nämndens åtgärd, Domstolen ofördröjeligen för Parterna afkunna Utslag med tillägg antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den uprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses. 6 :o. Förbrytelser emot denna lag &C såsom i Utskottets hvilande Betänkande, pag. 58.2 7 :o. Finner Hofcanzlern eller dess Ombud & C såsom i sista Const. Utskottets förslag, endast Altern:4 att pag. 60 förändras SveaHof Rätt till HofRätten.3 Vid underrätt pröfve och af8 :o. Sedan Nämndens utlå göre Domaren saken men untande således blifvit inhemtadt, derställe sitt Utslag5 pröfve och afgöre Domaren sa ken, och underställe sitt Utslag Hof Rättens pröfning på sätt 25 Capl. 5 § Rättegångs Balken bjuder; men i alla fall skola handlingarne uti Tryckfrihetsmål underställningswis af UnderRätt till (Svea) Hofrätten insändas. 9. Är åklagad skrift efter åklagarens påstående af så brottslig beskaffenhet att urbota bestraffning derå följa bör, och skriftens författare hörer till det Stånd att efter lag och författningar, han endast i HofRätt för dylikt brott dömas kan, förvise 1 Citationstecknet förekommer i protokollstexten. 2 Härmed åsvftas utskottets betänkande av den 10 okt. 1810; jfr C. V. M. 1810—1815, sid. 70! 3 Jfr C. V. M. 1810—1815, sid. 71! * Marginalanteckning med Mörners stil: ehuru placerad i margin, vid mom. 7, är den att betrakta såsom rubrik till anteckningen vid mom. 8. 5 Marginalanteckningen, som genom en linje inpassats i texten, härrör frän Mörner.
Man var der befriad ifrån de otaliga engelsmännen; och de eviga röda resehandböckerna, som nu stimma på alla vägar och hoteller, voro då ännu ofödda; det var derför med öfverraskning de båda resandena hörde af uppassaren, att Marienquelle vid Langenau, en timmes väg derifrån, detta år var så besökt, att flera brunnsgäster bodde här i hotellet och hvarje morgon åkte eller gingo ut till Langenau. Detta tycktes imellertid mera vara ett skryt än en verklighet, ty utom en gammal engelsk lady med sin betjening, en fransk kapten och en rysk familj, efter hvad uppassaren trodde, så funnos icke andra än ett par tillfälliga resande i hotellet. Malkolm hade oaktadt Alfs protester medtagit en hop gamla böcker, hvilkas uråldriga och mögliga dumhet enligt Alfs förmenande endast skulle öka den mjeltsjuka stämningen i hans väns lynne, men Malkolm var envis som alla hypokondrister och tycktes just hafva utvalt det ensliga Kranach till sin vistelseort, för att rätt kunna nedsjunka i sina grubblerier. Alf fann snart, att allt direkt motstånd emot hans vilja var både omöjligt och otjenligt, han nöjde sig derför att helt ensam göra sig hemmastadd med sin omgifning, för att sedan möjligen deri finna någon anledning till förströelse för sin patient. De mörkt panelade väggarne i deras rum, de solheta gatorna utanför, der de ständigt stickande och öldrickande fruntimren sutto utanför sina hus, och den eviga klockringningen syntes honom imeltid i början ingenting mindre än lifvande. Alf hade imellertid ett sinne mjukt som vax, han var en af dessa lyckliga naturer, som kunna finna sig öfverallt och uppsöka glädjens små guldkorn äfven bland gruset af sina käraste förhoppningar.
Regeringens fosterländska och välvilliga afsigter framlysa ännu tydligare i de yttranden, Gr:ne Sparre och Mörner i dagafgifvit. Afven jag är en hatare af täta vexlingar i tull-lagstiftningen, och anser dem vara serdeles skadliga. Men jag anser det vara af icke mindre vigt, att det stöd, man sifver denna sats, må vara verkligt och icke illusoriskt, ty allenast ett sken till hjelp försvagar ofta mera än det stärker, en god sak. Då R. St:r enl. det afgifna Nådiga förslaget, skulle icke ega att nedsätta, men väl att höja tullsatserna, och Konungen skulle, på sätt förelaget lemnar obeslridt, bibehålla Sin makt att göra förändringar i tull-stadganderna, så hemställer jag, med stöd af erfarenheten, huruvida någon verklig garanti för näringarne genom antagandet af detta förslag må anses vara vunnen. Hör har blifvit åberopadt 1847 års af K. M. afgifna förslag om betydliga nedsätlningar i tullsatserne, och Hr von Hartmansdorff har anmärkt att Regeringen inom en kort tid, ännu under samma Riksdag, uphörde att intressera sig för detta förslag; men vi böra dock icke förgäta, Mine Hrr, att 184S års revolutions-år hade under tiden inträdt. Bör eller kan man väl föreställa sig att sådana utomordentliga omständigheter skola oftare inträffa och på Regeringens åsigter inverka? Jag påstår således att den förflutna tidens erfarenhet icke lemnar den garanti, som vore önskvärd, och om man än med skäl skulle kunna säga att vi, uti Regeringens denna Riksdag tillkännagifna åsigter angule tullsatserna, för ögonblicket ega denna garanti, sä är dock nu mindre fråga om närvande tid, än om framtiden, och denna begränsad till ett antal af icke blott 10, men 13 är härefter, ty det föreslagna grundlags-stadgandet, om det nu till hvilande antages, blefve ej lag förrän 3 år härefter, derest det dä godkändes, och sattes i tillämpning för de derpå följande 10 åren. Gr. Mörner har åberopat
Om återigen man nu får börja med att äta sig in i reserv-fonden, så kan det åtminstone vara sannolikt, att både den nu anvisade summan stryker med och jemväl, såsom förut, anvisningar ändå komma att ske på besparingarna; ty man bör komma ihåg, att det ligger hos hvarje Regering en naturlig riktning till verksamhet, och följaktligen äfven en åstundan att röra sig med så mycket medel för denna verksamhet som möjligt. På dessa grunder skulle jag önska, att inga sådana anvisningar må göras, utan att Regeringen må blifva förpligtad att, genom besparingar under första året, sjelf sätta sig i tillfälle att lefva derpå under det följande. Äfen om också någon anvisning anses böra ske, tror jag, att ett år skulle vara tillräckligt, och önskar, att Utsk. ej måtte sträcka dem derutöfver. Man skall måhända invända, att Staten skulle blifva lidande genom en sådan förknappning, men jag tager för gifvet, att detta lidande skulle vara högst obetydligt, då Statens ordin, behof besörjes genom bestämda anslag af Ständerna, och det egentligen är Styrelsens pligt att rätta sig efter de erhållna tillgångarna; och jag hemställer vördsamt, hvilkendera skadan i olla fall i moraliskt afseende vore större, antingen att några små bihjul — 0111 jag så får säga, — i statsmachineriet för någon tid saktades i deras fart, eller att Ständerne skulle lemna exempel derpå, att, ehvad öfverträdelse af sina rättigheter Styrelsen må begå, någon utväg till rättelse deri icke funnes, ulan Ständerne slutligen nödgades erkänna deni såsom för sig förbindande samt sätta Styrelsen i tillfälle att göra flera sådana öfverträdelse!-. Jag förenar mig således med Hr Dalman i anhållan om återremiss. Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren har yttrat, att del väl ej kunde vara så skadligt, om Staten finge lefva ett år på förknappning. Jag inser ej annat, än att denna förknappning skulle så tillgå, alt embelsverken blefvo utan det biträde af tjenstemän, de hittills haft föranslag på besparingarna.
Un - Ben 19 julli e. m. 4i5 der påstående Riksdag är han tillika Secreterare i Riddarhusutskott, och besörjer så väl Protocollet som alla de Expeditioner, hvilka ifrån detta Utskott utfärdas, 30 §• Andra Canrlisten är SeSvarar mot 32 §. creterare vid Föredragningen af Adeliga JungfruStifts ärenderne, samt ansvarig lör alla dithörande Handlingar. Under Riksdagarne är han, näst RiddarhusSecreteraren närmaste Föreståndaren för St&ndet9 Canzli, och skola ej mindre de vid slike, än Vid andre tillfällen antagne Extra RiddarhusCanzlister, under hans tillsyn förrätta deras arbeten. 1817 års RiddarRiddarlmsDirectiohusUtskotts Pronens förslag till ject till InstruInstruction, ettori, hvarefter Riddarhushvarefter RiddarhusDiDirection , jemlikt 50 rection,jemlikt 50 §, i §. i RiddarhusOrdninRiddarhusOrdningen, egen, har sig att rätta, 4i*> Bon 19 Julii e, frii imilan Rihdagarne har sig att hädanefter rätts, och hvaruti äfven de der under anställde Embetsed! Tjenstemäns göromål och skyldigheter äro utstakade; stadfästad af Ridderskapet och Adeln vid Riksdagen i Stockholm den 1818. 1. Artikeln, Om Directioiiens fanmanfättning och åligganden, 1 §• RiddarhusDirection, hvilken ej allenast beVakar Höglofl. Ridderskapets och Adelns lätt och enskildta fördelar, utan äfven efter föreskrift verkställer Ridderskapets och Adelns fattade Beslut, väljes af Ridderskapet och Adeln vid slutet ftf hvarje Riksmöte, enligt 50 §. i Riddarhus - och hvaruti äfveö de derstädes anställde Embetsoch Tjenstemäns göromål och skyldigheter äro utstakade. 1 Artikeln, Om Directionenrfanman
I Wisby finnes ett hospital, för mottagande af dårar och personer behäftade med vederstyggliga eller obotliga sjukdomar, h vilket har 12 platser för Berättelse öfver Gottlands Län för åren 1843—1847. 4 26 hospitalshjon; ett lazarett med 12 sjuksängar, samt ett kurhus för veneriska patienter med 30 platser. Antalet platser på hospitalet har befunnits nog inskränkt emot härvarande behof, hvaremot sängrummen vid lazarettet, oaktadt ett stort antal patienter der blifvit vårdade, likväl, utom någon gång tillfälligtvis, hitintills varit tillräckliga. Ett lika förhållande har ägt rum vid kurhuset, der patienterne betydligt längre qvarblifva; sällan är deras antal mindre än 20. Under de sista fem åren hafva patienter intagits A: Lazarettet. Den mängd sjömän, som finnes i provinsen, i förening med flitiga besök vid öns hamnar af främmande sjöfarande, är troligen orsaken till det emot folkmängden betydliga antal veneriska sjukdomsfall, som här förekomma. Man har ock varit nödsakad att föröka skattebidraget för kurhuset till det maximi-belopp, som af Rikets Ständer blifvit bestämdt. Lazareltets inkomster, bestående i frivilliga gåfvor vid bröllop och barndop, samt eu årlig kollekt i stiftets kyrkor, uppgående tillsammans, per medium till 220 R:dr, hafva icke varit tillräckliga till lazarettets underhåll, hvarför ock Kong]. Maj:t, genom nådigt bref af den 7 December 1828, täckts dertill anslå af allmänna hospitalsmedlen ett årligt bidrag af 400 R:dr, hvilka medel i förening med den afgift patienter erlägga, nämligen per dag 12 sk. banko af alla som icke äro uti armod och 8 sk. banko af faltigförsörjningarna för fattiga, hafva hitintills varit tillräckliga, att på ett ändamålsenligt sätt underhålla de sjuka, då härtill jemväl under några år tillskott erhållits från kurhusmédlen.
Grefve Anckarsvärd, Michael, önskade att ehuru på sätt Friherre af Wetterstedt riktigt upplyst, Grefven ick? till Frotocollet för sista Plenum yttrat sina tankar, förr äa efter det Den s December. Friherre Stael von Hoisteins Tillägg redan blifvit af Riddersk iprt och Adeln bifallit, Grefvens i samma fråga dä aigifne yttrande likväl na först matte utur Protoco et uppläsas, innan Ridderskapet och Adeln fattade sitt beslut. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, anhöll äfven, att Grefve Anckarsvärds yttrande måtte uppläsas. Friherre af Wetterstedt medgaf, att för upplysnings skull samma yttrande måtte uppläsas, likväl under förbehåll, att närvarande öfverläggning endast måtte inskränka sig till pröfning af Friherre Stael v Hoisteins ifrågavarande Tillägg/ Herr Grefven och Lan dt Mar skalk en hemstälde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att under det af Friherre af Wetterstedt gjorde förbehåll, Grefve Anckarsvärds ifrågavarande yttrande finge utur Protocollet för d. 29 sisth November uppläsas j hvilket bifölls. Då undertecknad härefter började uppläsning af Grefve Anckarsvärds berörde yttrande , anmärkte Friherre Cederström, Jacob, att som Hans Excellence Herr Grefve von Engeström för en stund sedan erhållit ordet, och anmält till uppläsning ett af honom ingilvit Memorial, detsamma alltså nu borde före Grefve Anckarsvärds yttrande uppläsas; Och :;om Ridderskapet och Adeln gillade denna Friherne Cederströms an - 9° Den s December. märkning, upplästes Hans Excellcnce Herr Grefve von Engströms Memorial, så lydande: Då de göromål, som äro oskiljaktige från det Embete Kongl. Maj:t täckts uppdraga mig, hindrade mig att öfvervara Höglofl.