Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begriper ej, huru Disconten skulle kunna ålägga sina tjenstemän, att icke befatta sig med inlösen af andras lån. Herr Munck af RosensköldEberhard: Äfven jag kan åberopa mig erfarenheten. Jag tror alt man bör fästa mera afseende på cautionistens beqvämlighet, än på låntagarens. Låntagare veta, under hvad datum de fått lånen, men sedan cautionisten tecknat sin borgen, vet han icke, när lånet utfallit. Yi hafva sett af ett Betänkande, och af rapporten från BancoDisconten, att lånansökningar kunnat ligga i flere månader, innan de blifvit beviljade. Cautionisten känner merendels ej, när lånet fallit ut, och således ej heller dess förfallodag. Af den anledning finnér jag billigare, att anmanings-bref icke skickas till låntagarne, men blott till cautionisterne, än tvärtom. Jag instämmer således i hufvudsaken med Herr Cederschjöld, och anhåller, att han måtte framställa till bifall en proposition, sådan som han yrkade i sitt första yttrande. Uppå derefter a f Hans Eaccellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd 35 H. iBo Den 3o J u 1 i i f. m. proposition, blef BancoUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adelil bifallit. Ånyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 2 dennes under N:o 46 afgifne, och den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Rikets mått, mål och vigt. Grefve Frolichj David: Om jag hade trott, att detta ämne i dag skulle förekomma, hade jag skrifteligen sökt framställa min åsigt deröfver; nu måste jag anhålla om Ridderskapets och Adelns undseende med den ofullständighet, som säkerligen kommer att äga rum vid en muntlig framställning.
Bankens tillgång i obligationer utgjordes således den 27 sistlidne Augusti af: Riksgälds-Kontorets för återstoden af Bankens fordran för lån till 1808 och 1809 årens krigskostnader, å 4 procent 2,772,000: —1 Riksgälds-Kontorets för 1860 års jernvägslån å 41 procent, Thaler 1,527,100 Preuss. Kurant, inköpta för 3*827,930: 66. Bankens tillgäng i obli’ gationer. — 8 Transport Skånska Hypotheks-Föreningens, å 5 procent D:o d:o å 4 procent å 10,900 Hamb. Banko, inköpta för Mälare-provinsernas Hypotheks-Förenings, å 4 procent, å 145,000 R dr. inköpta för D:o d:o, ä 4 procent, å 52.500 m$. Hamb. B;inko, inköpta al pari Wermlands Hypotheks-Förenings, å 4 procent, å 126,500 R:dr, inköpta för Smålands och Hallands Hypoth 1 -förenings, å 4 proc., å 167,800 R:dr D:o d:o, å 4 proc., å 231,500 m#. Hamb. Banko, inköpta för Östgötha Hypotheks-Förenings, k 4 procent, å 891,900 R:dr, inköpta för D:o d:o, å 4 proc., å 441,00*1 Hamb. Metalliska, kassan, invexlingen af sedlar, utmyntningen och Bankens sedelstock. 4. Imenterin Efter på förhand upprättade, vederbörligen bestyrkta inventerings-instrumenter, är af uti Bankens kassor och öfriga förvaringsrum inventering den 3 innevarande Oktober af Revisor erne. Revisorerne utan anmärkning verkställd; och befunnos behällningarne i guld, silfver och koppar i Stora och Lilla general-kassan dä uppgå till följande belopp: Guld: 250 stycken fyrdubbla dukater 1,000.
Efter alt i denna fråga hafva i korthet utvecklat min åsigt, återstår det endast att bemöta den anmärkning, som deremot skulle kunna framställas: att om olikheten i fattigvården blefve rättad mellan församlingar af samma län, olikheter länen emellan i alla fall kunde komma att qvarstå. Jag svarar, att detta är ett mycket mindre ondt, och att om ett län eller någon del af Riket befinner sig i ett särskildt betryck, det då bör blifva ett statsbestyr att utfinna anledningen och afhjelpa bristen, antingen genom nedsättande af skatter, der de kunna vara för höga eller ojemnt fördelade, eller genom öppnande af förbättrade communicationer och afsättningstillfällen, der de erfordras, eller genom upphäfvandet af sådana författningar, som menligt inverka på allmänna välmågan. Jag anhåller om remiss af min motion till StatsUtsk. Frih. Cederström, Jacob: Hr Dalman har uppträdt i e. m. plenum med begäran, att K. M:s skrifvelse med öfverlemnande af comiterades betänk, i frågan om fattigvården i Riket, i stället för att upptagas i den ordning grundlagen bjuder, endast af R. o. Ad. skulle läggas till handlingarna, derest icke någon ledamot ville upptaga den som sin enskilda motion, och på detta sätt få den remitterad. Den värde le - Den ii Februari e. m. 389 damoten grundar detta yttrande på 89 §:n Reg.F. och de orden: ”Vill Konungen åt R. St. öfverlemna att gemensamt med "honom något afgöra, som Rikets allmänna styrelse rörer, "då förfares dermed på det sätt, som ang:de lagfrågor är "stadgadt.’’ Nåväl! något som Rikets allmänna styrelse rörer kan väl icke blott vara lagar, det måste kunna vara hvilket annat ärende som helst; men i afseende på det sätt, som om lagfrågor stadgadt är, gäller 3 Stånds beslut och Konungens sanction. I allt fall äga Ständerne önskningsrätt och Konungen kan afslå saken; men här deremot måste contrapropos. äga rum.
Jag tror betydliga svårigheter uppstå deraf, att ConstitutionsUtskottet framkommer med dylika partiella Utlåtanden Öfver anmärkningsanledningar. Det är otvifvelaktigt, såsom Friherre Boije yttrat och jag sjelf äfven, ehuru anmärkare, måste erkänna, att den ifrågavarande åtgärden af Konungens Rådgifvare icke i dess enstaka skick påkallar en så sträng påföljd för Rådgifvarne, som tillämpning af 107 §:n Reger ingsFormen; men i förening med flere andra dylika borde och skulle den medföra ett sådant resultat. Utskottet har derföre ganska väl beräknat den ringa verkan anmärkningarne hafva, om de framställas isolerade, såsom nu äfven skett. Ryckte ur sammanhang med hvarandra, kunna de icke så påtagligt ådagalägga Styrelsens caracler, och förklara den alfvarsamma och stränga verkan, som blefve följden, om de framstäldes i ett helt, uti ett enda Betänkande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde ånyo, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att ConstitutionsUtskottets Memorial finge läggas till liandlingarne. Herr Crusenstolpe: Jag anhåller vördsamt, att Herr Grefven och LandtMarskalken ville meddela något svar på min framställning, Jag hoppas, att erhålla ett sådant. Den 17 Julii e. m. 133 Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken yttrade, att han, lika villig 11a som vid förra Riksdagen, att i allt, hvad på honom ankomme, gå Ridderskapets och Adelns önskan till mötes, likväl ansåg sig höra nämna , att anledningen hvarföre ett ConstitutionsUtskottets
»Sjusofverska,» säger han, i det han stänger dörren efter sig. Men i samma ögonblick jag hör dörren stängas i lås, äro mina ögon öppna, och stirrande omkring mig, reser jag mig upp i bädden. Tyst, ljudlöst och lyssnande efter hvarje ljud, smyger jag mig fram till dörren, lägger sakta på haken, och när jag vet, att ingen kan komma in, sjunker jag i blotta linnet ihop på chäslongen, döljer ansiktet i mina händer, och hela min kropp skakar, som hade jag frossa. Å, hade jag endast ett ensamt sofrum där jag kunde stänga mig inne, när kvällen kom, veta, att intet öga kunde se, intet öra höra mig. Dag och natt skall jag kämpa denna förfärliga kamp, för att icke förråda mina tankar. Dag och natt skall jag vara på vakt mot mig själf. Icke en timmes ensamhet, icke en natts ro. När jag sluter mina ögon till sömn, rycker jag till vid tanken, att jag skall komma att yppa min hemlighet under sömnen, att jag sofvande skall tala ord, hvilka göra hela min kamp, allt hvad jag lidit, om intet. Jag ligger vaken och kämpar mot sömnen, som vill smyga sig öfver mina ögonlock, och jag kan icke blifva denna ångest kvitt. På samma gång vill jag sofva, ty jag behöfver sömn för att icke mina nerver skola svika mig under dagens lopp. Men ångesten släpper mig hvarken sofvande eller vaken, och hvarje morgon är min första tanke: »Hvad har jag sagt, medan jag sof? Har jag talat? Har Pierre hört det? Och hvad tänker han om mig?» En natt väckte Pierre mig, och när jag vaknade, kände jag, att jag gråtit i sömnen. Pierre var ängslig, trodde jag var sjuk, och öfverhopade mig med ömhetsbetygelser. »Hvarför grät du?» sade han. »Jag vet inte,» svarade jag. Jag låg stilla, och jag vet, att jag spelade rollen af en människa, som icke kan hämta sig efter den förskräckelse, hvilken kommer vid det häftiga uppvaknandet efter en ond dröm. Jag höll till och med min ena arm öfver mina ögon som om jag behöft samla mina tankar. »Har du drömt?» sade Pierre åter. Och jag svarade: »Jag minns icke.»
Såsom i sammanhang med förewarande öfwerlaggmngs-nmne, sär jag äfwen ivid detta tillfälle framställa ett förslag, till ändrings minnande i den hittills brukeliga RättegängS-form, sä mycket mera angelägen att widtaga, som allmänna säkerheten, sä rväl som hwarje enskildt rättsökandes daruppa hus» wudsakeligen beror, och anhäller jag derföre att det till Höglofliga Lag.-Ukskotlets granskning mätte remit. terås. Det rörer den rättighet Ordföranden i Harads-Rätterna äger att sjelf föra Protocollen i Rättegångs och andra der förekommande mål och ensam derföre answara. Wid mindsta eftersinnande är latt akt finnas huru litet trygghet och säkerhet ligger förwarad för en part, dä en sjelfgjord wändning af sakens framställande, ett enda sörbytt ord af Witt» nenas utsago, kan förändra hela Saken, kwärtemot desi iverkeliga beskaffenhet och werka ett Utslag twärt emot rättwisa. Om ocksä wid wittnens afhöran de deras utsago för dem blifwer uppläst, och om »cksa Memorial Protocollet, om eljest ett sädant fö« res» 42 Den 2 November. res, för Parterna blifwer Justeradt, huru lätt kan ej sädant ändras wid renskrifningen och fä det skick det bör äga i anseende till Utslaget, och för akt fä det samma med Lag ösiverensstämmande. Det är ej nu tillfälle eller stället att anföra exempel att sädant händt, ehuru del ej skulle tryta bewis, pä denna obehagliga sannings »verklighet. Allt nog, det kan hända, och Lagstiftaren bör utse medel att förekomma fädane händelser. Till ett sädant ändamäl wägar jag derföre föresiä, att i likhet med hwad wid Rådstufwuoch Kämnärs-Rätterna Hittills warit brukeligt, en af Domhafwanden oberoende Person, mätte wid Härads-Ratterne tillförordnas, som förer Protocollet wid alla der förekommande mäl, och derföre answarar, försedd med HLglofliga Kongl.
Prop. om Statsverket. 1853. tillåtit, att tvänne Landtmätare finge, jemte den redan förordnade, för samma ändamål och emot enahanda vilkor anställas, men denna provisoriska anstalt likväl sedermera befunnits hvarken motsvara kostnaderna derför eller det dermed afsedda ändamål, hvadan öfverDirektörs-embetet funnit sig föramåtet i underdånighet hemställa, huruvida icke densamma borde helt och hållet upphöra, så, och efter det Kongl. Maj:t, med anledning af en utaf Öfver-Direktörs-Embetet alternativt gjord underdånig framställning i ämnet, uti nådigt bref den 31 Januari 1851 förklarat, att, då den korta tid, som förflutit sedan de af Kongl. Maj:t gifna föreskrifter för socken-karte-arbetets utförande sattes i verket, icke lemnatrum för ett fullt tillförlitligt omdöme om deras verkan, desamma borde, i den mån skicklige karteritare för General-Landtmäieri-Kontoret vöre att tillgå, än vidare intill den 1 Maj 1852 tjena till efterrättelse, vid hvilken tidpunkt Öiver-Direktörs-embetet egde att, om icke heller derförinnan förmånliga verkningar af ifrågavarande anstalt sig visat, hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå, huru på annat sätt ändamålet lämpligen skulle kunna vinnas, — hade Ofver-Direktörs-embetet, uti en, till följd af denna Nådiga föreskrift, den 11
S. D, Vid förnyad föredragning bifölls Ex-' peditions - Utskottets den 16 sistlidne Augusti aflåtne, samt den 22 derpå följde på bordet lagde Memorial, med hemställan, att Riksens Ständers Beslut öfver Allmänna Besvärsoch Oeconomi*- Utskottets Utlåtande N:o 115 ej må expedieras. Protocolls - Utdrag frän Hogvördiga Presteg Ståndet, den 2 5 Äng. »82 5. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Expeditions-Utskottets Memorial , med hemställan , att Riksens Ständers Be»lut öfver OeconomieUtskottets Utlåtande N;o 1X5 ej må expedieras, Protocolls-Utdrag frånVällofl. Borgare-Ståndet, den 27 Äng. 1825, S. D. Bifölls Expeditions-Utskottets nu å hyo foredragne Memorial af den 16 dennes, med hemställan, att Riksens Ständers Beslut öfver Oeconomie-Utskottets Utlåtande N;a 115, i frågan om skyldigheten att in natura lefverera hö och halm till Kongl. Hof-Stallet i Hufvudsta-! den, ej må expedieras. Protocolls - Utdrag från Hedervärda Bondeståndet, den 27 Äng. 1820. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Expeditions.-Utskottets den 25 dennes på bordet 4«8 Underdåniga Skrifvelseri lagde Memorial , med hemställan; att Riksens Ständers Beslut öfver Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande N:o H5,i fråga om skyldigheten, att in natura lefverera hö och halm till Kongl. Hof-Stallet i Hufvudstaden, ej ml expedieras.
DOMHERREN. Jag vet icke heller hvad Gerhard menar med sitt farligt. GERHARD. Egentligen menade jag ingenting annat än att man hört exempel på att qvarnvingar och skorstenspipor blåst ner och att taktegel och skyltar kommit susande i luften och slagit ihjel folk. JURGEN. Har någon sett ålderman Jacques? Han borde vara här nu innan det blir mörkt; arbetarne ha' redan samlat sig på Kamphofvet. GERHARD. Det är att välja en olämplig tid då man väljer skymningen för sådana här expeditioner! Ringverket kunde inte bli' färdigt förr, och i dag skulle det ske, för öfrigt tyckte ålderman att det skulle ta' sig ut att se Valborgseldarne i sammanhang med tornklockans ringande. DOMHERREN. Det bör bli' en stor verkan. derman. Se der är ål Scen X II. DE FÖRRE. JACQUES i stugudörren talar inåt. Eldsken synes bakom fonden. JACQUES. Nej, Margaretha min hustru, det blåser storm; håll dig derinne hos barnet. Jag är snart åter, och då . God qväll domherre och mästare! Hvad är det? Elden är lös i Vaksala kyrka! DOMHERREN. Åh nej, det är Valborgselden, ålderman, som skrämmer Er. JACQUES. Skrämmer mig? Skammen skrämmer icke Jacques Ålderman, icke ens kalumnianter och bakdantare som tassla i mörkret. Jag vet, att man säger det jag icke vågar gå åstad sjelf och ringa och att jag vill skicka Sten i stället; nåväl, jag skall gå sjelf och ensam ensam som jag alltid gått min väg, omgifven af fiender och afundsmän. Har någon af er lyckönskat mig på min segerdag, på min äras dag? Ingen! Pipor och trummor. Och tacka att I icke gjort det, ty jag skulle ha sparkat er som hundar och kattor de der kyssa den Gillets Hemlighet. 98 hand som för piskan; ty jag har också ett hjerta i bröstet fastän I icke tror det. Framåt! Han fattar banéret. Med Sankt Lars, Sankt Erik och den heliga Jungfrun! Går. GERHARD smyger efter. STEN. Vi ha' gjort honom orätt! Hörden
Icke går det an att, för att ha något att komma med, uppleta gamla, förlegade italienska, spanska, tyska arbeten, som måhända för en historiskt-literärt drifven biblioteks-vän kan vara af ett visst intresse men dermed också punctum. En literatör i en tidning är ju i allmänhetens tjenst, bör icke skatta åt allmänhetens dåliga smak, der den sådan är, men söka uppfostra den, icke med hugg och slag, utan med kärleksfull vishet, hvilket är betydligt svårt, medger jag gerna. Lätt, deremot, lätt ända till nöjsamhet är att schavottera literatörer. Man tager en bok, far se något vidrigt, deraf tar man anstöt och läser genom allt med stegrad förbittring att den ej snart ändar att man må hasta nedsätta sina tankar på papperet. Hr Wirsén får beklagligen denna anstöt, som hindrar honom se annat än det smutsigt fula, stundom redan af titelbladet. Ett blott och bart namn kan förleda honom till ett häftigt anlopp. » Ynglingalöjen äro skarpa », sjunger vår största skaldinna om en anfådd matrona, stånkande med * I förbigående vill jag lindrigt beröra hr W: s märkeliga Bträfhet mot skrifvande damer, som kom en så konservativ tidning som Allehanda ait opponera sig mot honom genom bibliotek, v. Q van ten. Deremot är jag rädd hr Wireén — till egen häpnad och skräck — häruti gillas af — hr Strindberg! !i dansen. Hvem kan derför undra öfver att detta öfver-drifna nit hos ungdomen framalstrar löje, men ock dermed ökad tro på egen förträfflighet och — sorgligt att saga — styrkt misstroende till de goda åsigter, för hvilka hr Wir-sén dymedelst dokumenterar sig vara en af lutter välmening oskicklig banér-förare? De konservativa åsigterna äro för goda att utsättas för hån och spe. Smärtsamt är att se hur en som lifligt deraf besjälas likväl i fåvitsko löper åstad och gifver dem bespottarena till pris.
Jag hade dock icke ämnat att uti denna fråga mig reservera, så framt icke i Betänkandets slutmening det yttrande influtit, att Utskottet icke vore hvarken förpligtadt eller "berättigadt att skrifva styrelsens historia.” Ett sådant yttrande kan jag omöjligen underskrifva. Jag anser tvertom det vara af 107 § Regerings-Formen tydligt, att Conslilulions-Utskoltet åligger att tillkännagifva sitt omdöme, huruvida Stats-Rådets Ledamöter uti deras rådslag örn allmänna mått och 12 Constitut lons-Utsi o t tets Memorial, JSro i 3. steg i allmänhet iagttagit Rikets sannskyldiga nytta — detta åliggande förutsätter Utskottets både pligt och rättighet att ''skrifva styrelsens historia, ’’ så vidt den kan inhemtas utur de för Rikets Ständer i öfrigt förhemligade Stats-Råds-Protocollerna, Jag går så långt, alt, utan detta på historiska upplysningar stödda och af dem vägledda allmänna omdöme, tjenar Constitutions-Utskottets decharge eller Opinions-Betänkande till platt ingenting; det blir då endast ett naket register; en fullkomligt osammanhängande tafla , der endast betydelselösa skuggor ära tillfälligtvis anbragte; icke sakrikt, icke helt, icke syftande till ett mål, eller meddelande ett resultat ensaf Utskottets egen tanka om styrelsen iallmänhet, lag nedlägger således min offentliga protest mot uteslutande från .Betänkandet af ett allmänt tillkännagifvande eller omdöme, huruvida Konungens Rådgifvare i deras rådslag om allmänna mått och steg ia g t-tn s it Rikets sannskyldiga nytta, d, v. s. uppfyllt nationens fordringar och rättmätiga anspråk uppå rättrådighet, kraft, insigter, aktning för lagarne oell upphöjda tänkesätt. ” Johan Jacob Rutberg instämde i denna reservation. Af Grefve Spens: ’’Under anmärkningsmålens behandling inom delta.
Stånd skall vara en Secreterare, sgm der före Protocollen och an”svare för vården af ingifne handlingar; ”hos Ridderskapet och Adeln, Riddarhus”Secreteraren, hos Presteoch BorgareSlån”den de personer, hvarom de sjelfva öfverenskomma; samt hos BondeStåndet en ”skickelig, Lagfaren och i Landlhushållnin”gen kunnig man af ofrälse stånd, den Ko”nungen dertill förordne.” Jag hemställer nu till hvarje Svensk, om något annat ordbegrepp, om någon annan andemening ifrån detta laghud kan hämtas, än att BondeStåndets Secreterare är den ende af dessa Ståndens Tjenstemän, hvilken Grundlagen förbehållit Konungen att tillsätta. — Rörande RiksStåndens betjening finnes uti den åberopade paragraphen icke något annat stadgande, än att de njuta samma säkerhet som Riksdagsmän, samt att de vid Riksdagens slut erhålla en efter göromålens vigt och Den 9 J a n u a r i i. mängd lämpad vedergällning, hvilken af StatsUtskottet, efter öfverläggning med LaudlMarskalken och Talmännen, föresläs och af Riksens Ständer bestämmes. —- Uti samma §. nämnes vidare, att till denna betjening räknas hos Ridderskapet och Adeln fyra Canzlister; i PresteStändet i Notarie och två Canzlister; i BorgareStåndet sammaledes ; och i BondeStåndet 2 Notarier och fyra Canzlister.
Den sak, som nu är i fråga, är den, om några ani. II. 3a Den 8 Augusti f. m. visningar böra äga rum på öfverskotten af statsverkets inkomster. Låtom oss nu se, hvad 49 § Riksd.Ordn. stadgar i afseende på frågors afgörande. Denna § säger i i inom.: ”Då saken från Utsk. återkommit, blifve den efter första uppläsandet liggande på bordet” (det har skett); ”den kan vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning ägt rum eller ej, på flera ledamöters förenade begäran åter hvila;” (det har äfven skett); ”men då saken 3:dje gången förekommer skall den till afgörande företagas.” Detta är ett grundlagsbud, som är så bestämdt som det kan vara. Det hade visserligen varit Ståndets rättighet att, då saken andra gången föredrogs, begära uppskof dermed, huru länge som helst; men då sådant icke skett, och frågan nu 3:dje gången är föredragen, ser jag någon annan grundlagsenlig utväg icke finnas, än att nu afgöra frågan. Här har väl blifvit sagdt att den praxis skulle ägt rum, att vid 3:dje föredragningen betänkm antingen hela och hållna eller till vissa punkter blifvit uppskjutna; men om sådan praxis skulle finnas, det jag icke kan erinra mig, skulle jag likväl tro, att densamma icke bör bibehållas, när vi äro ense om, att den är stridande mot grundlagarna. Gr. Cronhjelm: Om 3o propos:r här hade blifvit gjorda, tillerkänner jag likväl icke Ståndets Landtm., då fråga uppstått om form och sak, att afgöra, hvaröfver propos. först bör framställas. Fonnpropos. bör nemi. först framställas, och sedan propos. i saken. I afseende på hvad Hr v. Troil sagt, får jag tillkännagifva, att, då jag vid riksdagens början yrkade samma sats, det förklarades mig, att betänkm, 3:dje gången föredragna, kunde i sin helhet ytterligare blifva hvilande för att i sammanhang med andra ärender föredragas; och derefter har jag rättat mig.
Genom 9 kap. 1 § Utsöknings-balken är det allmänna stadgande meddeladt, att Konungens befalluingshafvandcs utslag ej må, derest besVär blifvit öfver utslaget anförde, gå i verkställighet, så framt saken stiger öfver tryhundrade daler eller 100 r:dr banko. Härifrån gjordes likväl af 1734 års lagstiftare ett undantag för den händelse att den som hos Konungens befallningshafvande sökes ej möler med svar, utan det oansedt ålägges betalningsskyldighet. Då egde han väl, enligt 2 § i 2 kap. af nämnde balk, alt inom bestämd tid i Hofrätten klaga och der saken återvinna; men den förordnade utmätningen borde, ehvad summan var större eller mindre, försiggå; och skulle godset sattas i taka händer, med rättighet för den fordrande att det emot full borgen lyfta. Delta stadgande blef jemväl bibehållet i den förändrade redaktion, som åt sistberörde lagrum gafs genom Kongl, förordningen den 29 November 1823, jemlikt samma års Ständers beslut. Dessa Ständer ansågo emedlertid omförmäldta undanlag ej böra inskränkas till allenast det fall att någon, ehuru uleblifven, af Konungens befallningshafvande förklarades skyldig alt utmätning undergå.
Sedan jag i förmiddags fick tillfälle afskrifva Herr Hjertås reservation, tog jag mig af uttrycken deri anledning, att nedskrifva några rader, dem jag nu anhåller få uppläsa; och torde Ridderskapet och Adeln förlåta, om de icke innefatta så mycken bevisning, som kunde erfordras; de angå likväl en lucka i de förut afgifne yttranden, hvilken torde böra fyllas. Hvarefter Herr Möllerhjelm uppläste följande: Då Herr Hjerta i dess reservation mot Ridderskapets och Adelns beslut, att inbjuda de öfrige trenne Medstånden till beviljande af ett tillökadt anslag för Arméens materiel, låtit inflyta reflexioner öfver Styrelsens hushållningssätt af så betänklig och sårande egenskap, att desamma omöjligen kunna obesvarade lemnäs, har jag, i dedelav desamma vidröra Kongl. KrigsCollegii med förrådernes förvaltning och medlens användande under sednare år hafda befattning, ansett mig höra de obestyrkte anklagelserne om misshushållning och förskingring tillrättavisa. Herr Hjerta har yttrat, att man genom ifrågavarande inbjudning, ”vill lemna ökade ”bidrag till en Styrelses disposition, som på ”i4 års tid låtit våra dyrbara och fullslän - 252