Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet också att till sednaste R. St:r uti underd. skrifvelsen af den 5 Dec. 1854 antydts, att boställsinnehafvare under vissa förhållanden skulle få begagna skogen till afsalu; men jag skulle likväl tro, att, såvida man för framtiden vill bevara Sveriges skogar, det vore nödvändigt att icke göra några afvikelser från nyssnämnde grundsats. De skogar, som i detta hänseende kunna ut Ren 7 November e. m. vara att påräkna, äro häradsallmänningar och boställsskogar. Dessa sednare ligga spridda uti hela landet oell böra efter hemmantal utgöra ungefär -j^-del af liela vårt skogförråd; och det vore af ett omätligt värde att göra sig försäkrad om att dessa skogar framdeles må kunna upnä tillräcklig växtlighet eller storlek för att såsom timmer användas. Det husbehof, som tillstädjes indelningshafvare att begagna, är ett mycket elastiskt ord; livad detsamma betyder, igenfinues lätt, då jag kan bestyrka, att en båtsman i Calmartrakten erhåller 15 famnar till husbehof, under det i Halland en person anser sig hafva öfverloppsskog, då han eger vackra plantager på vallarne kring sin åker. I samina mån som skogarne stiga i värde, i samma mån stiger ock husbehofsqvantiteten, och om då boställsinnehafvare!) sjelf får hushålla med skogen, är det att befara, att detta husbehof utvidgas i oändlighet. Jag tror visserligen att då våra embetsoch tjenstemän sjelfva bruka sina boställen, de hafva nog hederskänsla att icke förderfva skogen för efterkommande; men sällan eger detta förhållande rum, utan vanligen bo de aflägse från boställena och finna då sin räkning vid att utarrendera dem; och jag vet specielt att arrendatorerne hufvudsakligen afse att rikta sig genom bortplockande af boställenas skog. Om nu äfven skulle inträffa att en skogsbetjening komme att taga vård och hafva upsigt öfver dessa skogar, anser jag dock omöjligt, att en verklig hushållning dervid kan ega rum, med mindre än att skogarne komma direkte under skogsbetjeningens förvaltning.
Till allmän Löne-Reglering för Bankens-samtlige Afdelningar och Contoir, efter Departementer och Tjenstegrader, på grund af de förhållanden, den nya organisationen ansetts komma att med sig föra, sedan alla surnumerairer antingen i verklig tjenst blifvit använde, eller på annat sätt från innehafvande löne-anslag afgått; och 2:0 Till Ordnings-Stadga för Låne-Cancelliet, i afseende på redovisning, tjenstgöring och personal, hvilka 2:ne sednare Förslag ännu äro på Banco-Fullmägtiges pröfning beroende. Af det sålunda uppgjorda och till sine väsentligaste delar i verkställighet bragte Organisations-förslaget, hafva Revisorerne tagit noga kännedom, och ehuru erfarenheten först kan visa, om, uti en eller annan af Förslagets många särskilde detailler, någon rättelse eller jemkning bör äga rum, hafva Revisorerne dock ansett sig kunna och böra för Rikets Ständer anmäla, det Revisorerne funnit förslaget vara ej allenast i fullkomlig öfverensstämmelse roed de af Rikets Ständer fastställde hufvudgrunder utarbetaclt, utan äfven i öfrigt väl beräknadt.
Som uthlåckes medh thetta ståål Och lyser sedan medh stort pråål: Altså i edher bådhe två Är fördålde liff icke få, Hvilke kärleeken förer fram.” m. m. Vigseltalet slutar med att presten begär som lön ”jus primæ noctis,” hvarpå Regner svarar: ”Thet skal iagh thig förbiuda wist Om tu går icke om medh list.” Och derefter vidtaga lyckönskningar af bröllopsgästerna. Hammarsköld påstår, att Messenii dramers framgång i väsentlig mån berodde deraf, att ”det allmänna tänkesättet fann sig smickradt i anseende till rikets grannar.” Utfall mot danskarna förekomma dock endast i ”Svanhvita.” Der skildras danskarna i allmänhet som falska och fega samt fruktande svenskarnes öfverlägsenhet, ehuru de alltid omtala dem som enfaldiga och lättrogna; det är en list af danska män, som vållar konungens död, och då en af styckets personer säger: ”Min fadher var en Jutsker man, Dock är iagh födt i Svealan,” får han till svar: ”Fast höken hemma upfödd är, Til hönan han dock hatet bär.” Men att Messenius detta oaktadt icke spekulerat i danskhat, synes tydligen af hela stycket, ty detta behandlar ett bland de mest unionsvänliga ämnen, som den gamla sagan har att uppvisa; ja, man kan med skäl undra öfver, att han valt just ett sådant ämne. Efter denna utförliga framställning af det Messeniska dramats egendomligheter, torde det vara öfverflödigt att omständligt redogöra för hvarje särskilt stycke. Vi åtnöja oss derföre med att endast följa tvenne af dem scen efter scen. Disa. Thet är en lustigh Comoedia om then förståndighe och höghberömde Sweriges Drotningh, Fru Disa, Hvilken sanferdelighen på Rim vthsatt, och hållen ähr i Ubsala Marknad, nemligen then 17 och 18 Februarij, Åhr effter Gudz bördh 1611, Aff Johanne Messenio Professore thersammestädes.
Examinerade barnmorskor äro väl på några ställen till finnandes och städerue saknar icke deraf nödigt antal, men på landsbygden äro sådana icke ännu allmänt antagna. Vaccinatörer finnas deremot inom alla orter. Med afseende på husdjuren, är helsovården reglerad på så sätt, att tjenliga hus och byggnader för veterinär-inrättningar finnas både i Wenersborg och Borås, dervid särskilde djurläkare äro anställde och lönas, den i Wenersborg till en del samt den i Borås helt och hållet af Hushållnings-Sällskapets medel. I afseende på kolerafarsotens härjning inom åtskilliga delar af Länet, torde få hänvisas till den derom af trycket särskildt ulgifne berättelse. Här må endast anmärkas att hela antalet insjuknade utgjort 595 och aflidne 290; då deremot under 1834 års kolera-farsot 3,800 insjuknat och 1,479 dödt. Fattigvården är öfverallt ordnad i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 25 Maj 1847. Verkställighet deraf har väl på vissa orter mött svårigheter, men mindre tilläfventyrs än i andra Län, enär de principer, hvarpå densamma är grundad i afseende på fattighjons flyttning och skattskrifning, i tillämpningen gjort sig långt tillförene härstädes gällande. Länets båda Hushållnings-sällskaper fortfara hvar inom sitt distrikt alt utöfva det helsosamma inflytande som i förra berätlelserne blifvit omförmäld t. Norra afdelningen har jemväl sökt uppmuntra Lill förbättrad kreatursafvel genom utdelande af premier, hvartill medel blifvit samlade genom subskription; och verkställdes sådan prisutdelning vid exposition här i staden första gången den 11 Juni 1849 med 40 R:dr specie lill 14 särskilda personer samt likaledes påföljde år med 46J R:dr specie lill 17 pristagare; kommande denna anstalt att framgent fortfara. 30 Socken-magasiner fumios vid 1850 års utgång 50 uti 49 socknar, men endast 40 hafva fastställda reglementen. Under ifrågavarande tidrymd har icke något nytt magasin tillkommit, men 4 af ofvannämnda reglementen blifvit fastställda.
Rikets Ständer hafva till pröfning förehaft denna Eders Kongl. Maj:ts nådiga framställning, men, ehuru det må anses ådagalagdt, att väsendtliga svårigheter möta för tillämpningen af den anordning, dertill Rikets sist församlade Ständer anvisat medel, och att samma anordning är olämplig, torde dock deraf icke följa, att Statsverkets uppoffringar till förmån för boställsinnehafvare böra utsträckas utöfver hvad Rikets Ständer ansett lämpligt. Aflöningen medelst boställe har såväl för tjenstemannen som för Statsverket både olägenheter och fördelar; men att den fördelning af dessa, som sedan lång tid tillbaka funnits ändamålsenlig, skulle vara orättvist betungande för boställsinnehafvaren, kan icke afgöras utan i sammanhang med en fullständig och omfattande undersökning och derpå grundad pröfning af samtliga dessa olägenheter och fördelar. Det synes emellertid icke kunna anses mera obilligt, att boställsinnehafvaren får vidkännas kostnaden för skifte af boställets jord, än att han har skyldighet bygga och underhålla de laga husen å bostället. Den omedelbara fördelen af skiftet tillkommer honom ensam, och det lärer icke kunna betviflas, att kostnaderna till fullo godtgöras genom boställets ökade afkastning under de tjugu år, på hvilka skifteskostnaden, enligt gällande stadgar, fördelas. Enligt hvad den nådiga Propositionen innehåller, skola de flesta i skifteslag med andra hemman liggande boställen redan undergått enskifte eller laga skifte, i följd hvaraf antalet icke bör vara betydligt af de boställen, för hvilka skifteskostnaderna skulle af Staten eller kommunerna bekostas. Då likväl all utredning derom saknas, hafva Rikets Ständer icke kunnat uppgöra någon beräkning af de kostnader, som af det föreslagna stadgandet skulle för Statsverket eller för vederbörande församlingar förorsakas. Men dessutom har förslaget hos Rikets 30 Expeditions-fctslioUets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, N:o 78.
Nov. P, 444» 455, 5qo. Dec. P. 621, 728, 808. — i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande, rörande nedsättning af Lots-och Båkafgifterne för Ångfartyg i allmänhet, samt andre inrikes orter emellan seglande fartyg under 6 fots djupgående. Nov. P. 585. Nov. 2 A. P. in, i3q. Dec. 2 A. P. 182. 581 Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: i anledning af Konungens Proposition, rörande dels inrättande af ett allmänt Arbetsoch Correctionshus här i Staden, dels anslag af löner och arfvoden för FångPredikanter och Vaktbetjente. Nov. P. 585. Dec. 2 A. P. i6r. *— om öfverseende af de, angående Markegångssättningarne, utfärdade Författningar. Nov. 2 A. P. 322, 3gp, 4o8. — i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande i fråga om återläggande af Jemtland till WesterNorrlands samt Herjeådalen till Gefleborgs Län. Nov. 2 A. P. 458, 638, 676, Dec. 2 A. P. i63. — i anledning af återremiss å Utskottens Betänkande, i fråga om dispositionen af BecognitionsSkogarne. Nov. 2 A. P. 600. <— rörande nedsättning af den inom skärs Skeppare ålagde Lotsoch Båk-afgift. Dec. 2 A. P. 5, 3i, 181. — rörande Rustningsskyldighetens utgörande under Krigstid. Dec. 2 A. P. i3. *— i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande, i frågan om ett årligt understöd för Dykeri-Commissarien Westbeck.
Här är hvarken upgifvet eller styrkt, att någon brist på salt har inträffat, men det är en sanning att priset blifvit stegradt, och en nedsättning häruti vill man åstadkomma genom återuplifvande af saltnplagen. Jag kan likväl icke föreställa mig, att ändamålet härigenom skulle vinnas. Våra handlande skulle vara föga beräknande, om, när mindre tillgång på salt upstår, de, endast för att sänka prisen, realiserade saltnplagen förr än sänkning i varans pris i alla fall vore att motse. Hvarföre jag egentligen begärde ordet, var att få uplysa något, som jag har mig serskildt bekant, nemi. att när Stockholms stad befriades från skyldigheten att hålla saltuplag, så befanns det, att saltet legat så länge, att man icke kände, hvem som var egare till en del af uplaget, hvilket torde bevisa, att nplagen icke varit behöflige, då de under en så lång följd af är icke varit anlitade. De missförhållanden, som i detta och dylika fall inträffa, afhjelpas bäst genom lättade kommunikationer, och derföre tror jag det vara bättre att lemna mera upmärksamhet åt sådane stora intressen än dem, som äro af mindre vigt och hvartill jag räknar förevar:de ämne. Vill man afhjelpa del öfverklagade onda, bör det ske genom lullnedsättning, som äfven ägt rum, och snart nog få vi se önskade resultater deraf. Jag yrkar afslag å Betänk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Innan man vidtager en så ovanlig åtgärd, som den af Utsk. föreslagna, nemi. att åter införa ett stadgande, sorn för icke mindre än 13 år sedan befunnits mindre lämpligt och derföre blifvit uphäft, bör man väl vara fullkomligt öfvertygad om behofvet af denna åtgärd. Detta behof skall naturligt hafva visat sig derigenom att, sedan skyldigheten för vissa stapelstäder att hålla uplag blifvit borttagen, inom landet inträffat saltbrist, eller åtminstone något dertill gränsande och i följd deraf ovanligt höga priser.
Det är nog icke alla, som ega förmåga att på egen hand tänka så långt, som att det i »Jäsningstiden» förekommande »gamla legationsrådet X» – »ett gammalt svin» enligt den Strindbergska sjelfbiografiens orlofssedel – omöjligen kan ursäktas med att »i brist på naturligt könsumgänge» söka få den »naturliga driften» tillfredsstäld med unga studenter i stället för med prostituerade qvinnor. Detsamma gäller också om den bedröfliga öfverliggarefiguren »Is». Med dessa »karakterer» har hr Strindberg slagit sig sjelf på fingrarne ganska bastant. – Nej, hr Strindberg, sådana der fukter lyckas icke! Slafveriet under dylik onaturlig väliust är den mogna frukten af Edra reformationsteoriers tillämpning. Ställer menniskan sig i teoretisk och praktisk uppfattning af könsdriften i paritet med djuren, så slutar hon också med att i det stycket blifva sämre än ett djur. Och börjar menniskan med att i denna punkt ställa sig lägre än djuret, såsom Ni råder henne att göra (ty djuret parar sig icke förr än det är fullvuxet), så slutar hon ännu säkrare i en sådan förnedring. Med den del af Strindbergslitteraturen, d. v. s. egentligen då af sjelfbiografilitteraturen, som icke rör sig omkring könsförhållanden, sysselsätta vi oss nu icke mycket, emedan den till största delen föga har något att göra med vårt ämne och vår uppgift. Den är för öfrigt att betrakta såsom infattningen, ramen för det egentliga innehållet, könsfrågan, och såsom en fyllning, hvarigenom böckerna blifva tjockare och dyrare.
FinanceReredningen sökt förekomma införandet af StatsQhligations-systemet. Jag har ansett detsamma böra hvila på en säker grund , ett urdnadt myntväsende, och att vi fej borde kasta oss in deruti, innan beräkniogs-grunden för afla värden är säker. Jag ansåg att nu införda Stats» Obligationer skulle utgifvas vid ett ganska ringa myntvärde, för hvilka vi likväl i framtiden kunde komma att erlägga högst känhara räntor Jag lrar trott, om jag skulle öfvergå till den sats, att Stats-Obligationer nödvändigt höra användas uti ett Constitutionelt Hand, förden Constitutionella utbildningen, att vilkoren föp deras införande borde vara ett bestämdt mynt, och en Styrelse, sorn princip-enligt behandlar deras utgifvande ; men sådant kan icke väntas hos oss, §å långe Finan^r?^ bero af National-. Deri kj Julii f. nii 935' Representationen, och denna är i det skick den nu befinnes. Jag har således i det längsta kämpat emot införandet af detta system ; men då jag slutligen fann att det måste tillgripas, ansåg jag, just som en värd Talare yttrat, planens storlek böra bestämma sättet för dess utförande. Då frågan derföre nu endast var, att arrangera något låne-system för fem år, trodde jag ej att man hvarken borde börja med ett rigtigt inscriptions-system, eller att utgifva StatsObligationer på annuiteter , som sällan sluta utan fortgå evinnerligen till efterkommandes tunga, och ofta till olyckliga följder för samhällsskicket och efterverlden. Derföre ansåg jag att man borde antaga ett system , sorn ej kunde utsträckas öfver hvad man nu behöfde. Ett sådant ändamål vinnes genom Treprocents. Obligationerne. Summan som erfordras för alla begärda anslag till Canal-anläggningar, StrömrensningEr med mera, utgör 3,080,000 R:dr Banco; men af detta belopp hafva Utskotten föreslagit, att a,160,000 R:dr skulle tågås af Bankens vinst, så att summan, hvilken bör medelst StatsObligationer fyllas , blifver 1,920,000 R:dr.
Men kan bror inte en gång säga mig, huru det kommit till, att bror alltid velat lefva som ungkarl? Mig har synts, som bror alltid varit så hemlighetsfull, hvarje gång vi börjat tala i detta ämne. Jag är annars just inte nyfiken, men vet bror, att någonting om brors ungdom, skulle sannerligen intressera mig att få veta. Askenberg. Det kunde vara mycket att tala om, i den saken, men det kan också ske i korthet, och ehuru jag sällan vidrör detta ämne, vill jag likväl gå fru systers önskan till mötes, och i afton, medan vi vänta på bror Arnman, berätta en liten, men minnesvärd episod ur min lefnad. Fru Arnman (med en blick på klockan). Herre Gud! klockan skrider till tolf, allt hvad hon hinner men jag vill ändå förtrösta på försynens nåd, och ännu en stund ge mig tålamod; – Jag tackar bror således för förtroendet. Askenberg. Det finns ett gammalt ordspråk som säger, att man aldrig är för gammal att begå en dårskap, och sanningen häraf känner ingen bättre än jag. I mina ynglingaår, bevarade Gud mig från hvarje öfverilning, och aldrig gjorde jag mig då skyldig till någon handling, hvars följder sedermera kunde blifva menliga för mitt lugn. Ströfvande omkring på hafven, från den ena orten till den andra, var jag endast tillgifven mitt yrke, och fann blott nöje i mina pligters uppfyllande. Men vid några och trettio års ålder, lärde jag i Götheborg känna en flicka, vid hvilken jag serdeles fästade mig, och denna händelse, rubbade till ingen liten grad, det lyckliga själstillstånd, hvaruti jag dittills lefvat. Det var en god och ädel qvinna, hvars själ och hjerta var vida höjdt öfver hennes stånd; och fastän af ringa härkomst, tillhörande den tjenande klassen, samt utan hvad man kallar, någon finare uppfostran, fann jag snart att hennes anspråkslösa och ädla väsen, på mig gjort ett varaktigare intryck, än jag i början förmodat, hvilket, till ännu högre grad, var förhållandet med henne, den arma Maria Granqvist. Fru Arnman. Kors, bror, en sådan nyhet jag i afton får höra! och jag som alltid trott att bror Askenberg. (infallande).
Före 1818 års K. förordning skedde 2:ne allmänna väglagningar om året, nemi. höst och vår; sedermera inskränktes den egentliga väglagningen till endast en gång om året, då den bör ske med ett synnerligt afseende på dess bestånd; men sjelfva tiden för dess Verkställande motverkar och tillintetgör just detta syfte. — Första vägsynerna skola, enl. nämnda förordnings ske i början af Juli månad; med få undantag göres ingenting till vägens förbättrande före denna syn, utan afvaktas syneförrättningens föreskrifter om hvad som skall göras; dessa syner pågå vanligen i i4 dagar; derefter uppläses syningsprotocollet i kyrkorna, och utsattes den 2:dra synen till 14 dagar efter kungörandet, och ägerkronobetjeningen att efter densamma det bristfälliga emot lega bättra. Sådan är den vanliga och lagenliga ordningen, och genom öfverenskommelse!' och gamla bibehållna bruk sker väglagningen på vissa orter om hösten eller straxt om våren, men sådant hörer till undantagen. — Häraf synes att vägarnas lagning egentligen verkställes under sjelfva högsommaren; att under den årstiden då de borde vara bäst, äro de, såsom nyss lagadé, tunga och svåra att befara, och det i torka och under värmen påförda vägfyllningsärnnet blandar sig icke med den hårda vägen, utan sönderköres till lin, otjenlig sand, eller bortblåser som damm; äfvensom de gropar och backar, som finnas på vägen, äro denna tiden för härda för att kunna jernnäs. Resultatet af denna tidens väglagning blir — dåliga vägar, och förspillt arbete. Förr ålåg det väghållarena att, före tiden till väglagningen, hafva framskaffat nödigt grus och vägfyllning: —• älven denna föreskrift, som nödgade de mindre omtänksamme att iakttaga läglig tid för att bereda sig till vägens lagning, finnes icke 1111 mer, och hvarigenom sjelfva väglagningen försvåras och hindras.
Hvad åter beträffar, att massan af nationen äfven skulle instämma i dessa rop, så, om jag med massan af nationen får förstå de ^§:delar, som, enligt Forsells statistik, utgöra allmogen, massan af folket, får Frih. Rantzou den starkaste dementi; ty dessa ||:delar förstå icke ens ropen. Hvarifrån komma väl dessa rop? Jo, från personer, som icke lärt sig begripa, hvad till den monarkiska formen af ett statsskick erfordras. Jag känner icke, om underskrifterna på de omtalade petitionerna utgöra 2000 eller jroo, såsom de af andra uppgifvas; men fullkomligt öfvertygad är jag, att icke tio finnas deribland, som gjort sig reda för de elementer, hvaraf representationen i en monarkisk stat bör bestå. Jag får dessutom erinra, att detta rop utgör blott en inledning, alltför otillräcklig att i sjelfva verket tillvägabringa en förändring, så länge det icke är åtföljdt af något förslag om sättet för förändringens verkställande. Vi hafva väl hört åtskilliga variationer af det stora thema; deri popularitels-jägarens ständiga rop på förändringar före - Den 4 Juli. lomma; men dessa hafva ingenstädes varit åtföljda af något grundligt förslag, ty alla de förslag till representationsförändring, som vi hittills sett, det af Gr. Spens inberäknadt, vittna samfäldt, att författarne icke förstått sitt ämne, då de uppgjort förslagen ulan behörig afvägning af de särskilda krafterna i samhället. Jag har nämnt Gr. Spens’s representationsförslag. Nå väl! såsom ett prof, att icke heller han förstått sitt ämne, vill jag blott nämna, att han indelat folket i 7 classer, af hvilka 4 tillhöra det democratiska elementet, och blott 3 det monarkiska; bland hvilka sistnämnda dock äro inberäknade embetsmännen, som likaväl tillhöra ett republikanskt som ett monarkiskt statsskick. Först när man visar mig ett förslag, der det monarkiska elementet är lika väl bevaradt som det democratiska, skall jag antaga deras mening, som ropa på förändring, men derförinnan icke; ty jag föraktar popularitets-jagten och förklarar högt, alt ropet icke förtjena!’ något afseende.
Derigenom kunde ock hända, att förhållandet blefve motsatt i framtiden, och att den klagan upphörde, att Bancosedelns värde förminskas, och att de, som behöfva lån, blifva 692 Deri 13 September e, m. strandsatte. Det ar en gifven sak, att hvar Landtbrukare hellre begagnar fastighetslån, än sådane som kunna uppsägas. Alla andra näringar kunna med de senare vara belåtne, men ej jordbruket, ty hvar landtman, som lånar mot ■uppsägning, undergräfver sig sjelf. Man kan sägaj att detta project är så nytt och framställdt så mot slutet af Riksdagen, att det blifver omöjligt att verkställa, men jag vet med säkerhet, att underrättelser här finnas, huru i andra länder sådane Banker äro formerade. När man ej kan tillstyrka BondeStåndets förslag, så bör man åtminstone ej spara mödan att undersöka en sak, sådan som den jag framställt. Hrer von Ideijnei Jåg anhåller få besvara något af hvad Herr Munck af Rosenskjöld anfört. Det har visserligen en och annsn gång blifvit taldt om återgångs-principen, äfven af mig, men dermed har jag åtminstone menat Statens upphörande att inblanda sig i enskiltas företag, ingalunda en förminskad sedelmassa. Äfven jag önskar att rörelsecapitalet må kunna ökas, men att detta må ske i naturlig väg och på sätt Utskotten föreslagit, genom insättning af silfver i Banken. En sådan förökning kan likväl ej äga rum, innan productionen blifvit uppdrifven till sådan höjd, att den lemnar öfverskott till export. Herr Tham yttrade, att de som voro de första att omtala silfverränta, nu icke understödja förslaget. Jag var den förste, som yrkade denna tanka inom Utskotten.