Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsRådet Herr Friherre Gyllenhaal och Herr ExpeditionsSekreteraren Ribens personliga närvaro i dag icke erfordras; och då Herr Justitieombudsmannen egde sig bekant verkligheten af de för 209 Herr Presidenten Skogman och Herr ExpeditionsChefen Munthe uppgifna förfall, desse Svarandes frånvaro vid detta rättegångstillfälle icke föranledde till någon anmärkning å Herr JustitieOmbudsmannens sida. Sedan Herr f. d. StatsSekreteraren Hartmansdorff, på derom gjord begäran och efter Herr JustitieOmbudsmannens medgifvande, fått bortgå, lät RiksRätten, på enahanda sätt, som vid föregående tillfällen, upprop ske af l:o. Herr JustitieOmbudsmannens ansökning Lit. A., hvarefter Herr Justitieombudsmannen uppläste och tväfaldt ingaf slutpåståenden i hithörande ämnen. 2:o. Ansökningen Lit. B., dertill Herr Justitieombudsmannen jemväl författat ett nu uppläst och ingifvet slutpåstående. 3:o. Ansökningen Lit. C. Likaledes i afseende härå uppläste och ingaf Herr Justitieombudsmannen skriftligt slutpåstående. 4:o. Ansökningen Lit. D. Herr Justitieombudsmannen uppläste och aflemnade skriftligt slutpåstående tillika med deruti, såsom bilaga, åberopadt underdånigt utlåtande, afgifvet den 15 September 1837 af serskilde kommitterade angående Stockholms Stads Drätselverks inkomstoch utgiftsstater. 5:o. Ansökningen Lit. E. Herr Justitieombudsmannen uppläste härvid en skrift, deruti han af andragne orsaker anhöll om ytterligare anstånd till någon framdeles utsättande dag med afgifvande af hufvudsakligt yttrande i denna del.
Jag ämnade uppgifva en Kungsgård, hvilken jag ansåg dertill lämpligast, nemligen det gamla DelaGardiska godset Höjentorp i Skaraborgs Län. Det gifver nu åt Staten icke mera än 120 tunnor spannmål i årligt arrende, men är likväl ett betydligt gods, har en förtjusande belägenhet, är val bygdt, ligger i en förträfflig jordmån, bör rendera omkring 6ooo R:dr B:co, och har en historisk märkvärdighet, derigenom, att Konung Carl XI begagnat det såsom Lustslott. Arrendet Sr äfven om i år slut, så att egendomen då kan vara till fri disposition. Det skulle hafva blifvit en faddergåfva , om icke åt Konungasonen, åtminstone åt Gudsonen, och skulle ej hafva medfört någon betydlig kostnad, enär det ej fordrade mera, än afskrifning ur RiksIIufvudBoken af de 120 tunnor spannmål, som della gods nu gifver i arrende. I afseende på remissen får jag nämna, att flere upplyste Ledamöter af detta Stånd, för hvilka jag uppläste min motion, gjort mig uppmärksam derpå, att jag först borde utforska, om förslaget vore enligt med Konungahusets önskan. Jag svarade då hvad som ännu är min öfvertygelse, att det icke vore med min pligt såsom representant enligt, att vara organ för något annat, än min egen vilja, känsla oeh öfvertygelse; endast deraf var min motion ett uttryck. Det vore ej mig til Ista n - digt, såsom Riksdagsman, att taga intryck från något annat håll eller af någon annan; och på dessa grunder var det, jag ej sökt få veta, hvad Konungahuset tänkte om den tillämnade motionen. Men nu, sedan motionen är gjord, och Konungen, på den unge jFurslens vägnar, gifvit tillkänna sin vilja, att icke niottaga den lilla gåfva jag föreslagit, anser jag mig icke vidare böra yrka den i Grundlagen mig förvarade rättighet, att få motionen remitterad, ulan finner mig böra derifrån afstå, om Ridderskapet och Adeln dertill enhälligt samtycker.
Och då dessutom för de fall motionären synes afse, att kapellförsamling icke innehåller i mantal satt eller särskildt värde åsatt jord, innevånarne i stamsocknen till förekommande deraf, att fjerdingsmannabestyret kunde falla för tungt på dem i jemförelse med innevånarne i 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfå 70. kapell-laget, hafva den utväg öppen att antaga viss, med lön försedd fjerdingsman, i hvars aflönande kapell-lagets innevånare alltid måste komma att deltaga, helst om kommunens samtliga skattskyldiga, i enlighet med nyssnämnda Kongl. Proposition, åläggas att sådan aflöning bestrida, samt hinder icke möter att indela kapellförsamling till ett särskildt fjerdingsmannadistrikt, finnér Utskottet icke skäl att understödja motionen, utan hemställer, att densamma matte lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 9 Mars 1866. Arik. tiil Exp.-Utsk. den 10 Mars 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillåtelse för åboer å hemman, sora bergverken fått af Kronan skatteköpa, att till sig lösa skatterätten.
Så för förra qöinqoennium, eder från ocp meP 1821 tid ocp meP 1825, folfmängPen öfat fig meP 186,502 perfotter, eder för pmarje år per mePiunt ungefär 37,312, utgjorPe tidöfningen för Pet på» följanPe qpinqoennium Plott n6,83o, eder 23,366 per mePiunt för pmarje år. Orfafen tid Petta förpådanPe Pör tidffrifmaé ej adenaff en i Pe jTefte Stifeté ^rooinfer unPer Pepa år inträffaP (förre PöPligpet, utan ocf Pen år 1826 Pe ftejfe lanPéorter öf» mergångtte, PetpPliga mipmäpt.
Ifrån chartae—sigillatee-afgift befrias dock: a) Testamenten till maka och skyldeman i rätt uppoch nedstigande led samt syskon och deras afkotnlingar; b) de te - ft:dr. öre. — 75. — 20. 7: 50. 15: — 22: 50. — 20. stamen - Bil. lill B erilin.-Utskott els Betänkande JU 8. !) slamentariska dispositioner, hvilka i kontant eller värde icke uppgå till 450 R:dr; samt c) de, hvilka göras till Allmänna Undervisningsoch Skole-inrättningar, Kyrkor, Stipendii-fonder, Pensions-inrällningar, Arbetshus, Hospitaler, Fatligförsörjnings—anstalter och i allmänhet fromma Stiftelser, äfvensom Konstoch Vetenskapliga Samlingar; oell iakltages för öfrigt, att stämplade papperet å Testamente eiler Gåfvobref till lagliga arfvingar beräknas endast å det belopp, som öfverstiger arfvingens egen arfsdel. Aktenskaps-förord § *• Chartering af öppna Bref, Fullmakter, Constitulorialer, Afsked m. m. Maj.ts Canzli, i hvilken chartering den fordna Canzli-gebuhren och inom Canzliet samt Sigi/lpenningarne äro inbegripne. Adelsbref (inbegr. Canzli-gebiihr ä 36: 23. och afgift (ill Wad' stena Krigsmanshus 20 R:dr) Friherrebref (inbegr. Canzli-gebiihr å 112: 50, och afgift till Wadstena Krigsmanshus 73: —) Grefvebref (inbegr. Canzli-gebiihr ä 225, och afgift till Wadstena Krigsmanshus 150: —) Öppna bref, hvarigenom någon i Nåder tillägges de förmåner, hederstitlar och företrädes—rättigheter framför andre undersåter, som Herrar
Men kanske begär jag för mycket; jag har aldrig förr varit i beroende ställning och förstår kanske icke huru det plägar vara. Hennes syster, fröken Dorothée, är väl sina tio år äldre än Hofrättsrådinnan (som blott är trettio år); det oaktadt vore orätt att säga det den »gamla flickan« hos henne skymtar fram. Dertill är hon altför afmätt och stel en följd dels deraf, att systrarna äro af högadelig blod, dels emedan hon i sina dar varit guvernant. Ty du vet, att det ganska väl går an att vara af hög börd, fast man är fattig. När det rika och snåla hofrättsrådet dog, upphörde fröken Dorothées träldomstillstånd, »ithy« att hofrättsrådinnan då med nöje upptog systren till sällskap och hjelp i sitt hus. Gamla fröken uppfyller äfven sin plats ganska väl, samt uträtta i allmänhet mycket mer än hennes syster, som mest tänker på sina klädningar och sina nöjen. (Månne min bror nu tycker att jag är elak?) Fröken Dorothée Rosenstängel tyckes ha mycket goda principer, men jag är alltid så generad i hennes sällskap. Det ser ut som om hon, som sjelf varit guvernant, skulle vilja utforska hvad jag går och gäller för »så i lära som lefverne«. Jag tar mig aldrig så illa ut, som då hon är närvarande; En gång kom hon för att åhöra vår lektion i geografi. Jag frågade de små, hvad näs var. De kunde icke svara. Jag måste naturligtvis förklara saken för dem, men se, det kunde jag icke; ty jag blef i en hast så förlägen och förvirrad, jag rodnade, och det värsta af allt var att jag började gråta. Men då var ändå gamla fröken god emot mig; hon klappade mig på hufvudet och bad mig på franska, att ingalunda vara förlägen för henne, utan modig som en björn. Hon kallade mig då också »ma petite.« Det tyckte jag om och kom mig lyckligtvis åter före, men nog lär hon ändå anse mig för ett pjåk, och hvad hon tycker, tycker äfven hofrättsrådinnan.
Och nu skulle hon icke grubbla längre på detta utan endast tacka och lofva för den nåd, som vederfarits henne, och icke förbittra och förspilla dess sötma genom onödiga sjelfplågerier. Men ju mera och ju längre Henrika talade om detta, desto oroligare blef Ingrid; hon skrufvade sig af och an på stolen, vred händerna, så att det knakade i dem • — de stackars blå- hvita händerna, som blifvit så genomskinligt magra — och till sist rusade hon alltid upp och flydde in i sitt rum. Henrika skakade på D i l Kl IN Annonser mottagas endast mot kontant liqvid i förskott af 2 5 Öre pr 4 - spalt, petitrad ( Ingen annons införes under I krona. hufvudet och suckade; här var mensklig hjelp fruktlös, det ville en högre till. Aldrig hade hon väl bedt med så glödande nitälskan, som hon nu bad för Ingrid under nätternas långa timmar. Herre, hjelp henne, hjelp henne! Förlossa henne från tviflet, och om det ej kan ske på annat sätt, så stig ner till henne ännu en gång, upprepa miraklet, gör ett undantag för hennes skull, hon är värd det! — Hon tyckte, att hennes böner hade en. så vild, stormande kraft, att de borde kunnat rycka ner hela himlen. Men på Ingrid såg hon ingen verkan deraf. Då tog hon henne in till sig och försökte att genom lättare, hjertestillande läsning vagga det sjuka sinnet till ro. Hon undvek allt, som kunde verka upprörande, hon läste endast om den outgrundliga frid och sällhet, som kommer Guds barn till del redan här på jorden, för att visa Ingrid hvad det var hon genom sin egen envishet gick miste om; hon läste de mest upplyftande och rörande historier, om helgonen, för att väcka hennes handlingslust och få henne att tänka på, hvad en from menniska förmår uträtta till sina likars bästa; men äfven den strängen, som förr klingat så kraftigt, tycktes vara förslappad. Ingrid satt tyst oeh liknöjd; hennes tankar tycktes sofva, fast än hennes ögon voro öppna.
1 anseende till de stridigheter som uppkommit vid bestämmande af Jordersättningarne i Åkers Socken, för den derstädes tili Garnsvikens förening med Saltsjön tilltänkte Canal, hade någon början dermed år 1820 icke kunnat göras, men Cominitterade trodde att dessa hinder skulle blifva undanröjde, så att arbetet kunde det följande året företagas och hade derföre vidtagit dertill förberedande anstalter. Den redan år 1819 började odling af Skede Mossa på Öland hade under loppet af år 1820 blifvit fullbordad; och ehuru det dertill beviljade anslag af 5ooo R:dr måst med 7000 R:dr öfverskridas, skulle, enligt Landshöfding gens anmälan, detta tillskott kunna betäckas medelst försäljning af den på Mossen år 1820 inbergade gröda och Committerades Fond således dertill icke anlitas; medförande denna odling i Committerades tanka, ej blott den nytta som af en ökad production uppkommer, utan äfven den fördel, att Ölands innevånare genom detta företag blifvit öfvertygade om gagneligheten af ett för dem förut okändt åkerredskap, Revisorers Berättelse* redskap, Plogen, som i denna landsort, syntes höra hafva en fördelaktig inflytelse. Under f. d. vice Talmannen Jon Jonssons inseende amnältes det rensningsarhete vara utfördt, som Kongl. Majrt i Nåder tillåtit, att igenom Bräkne-ån öppna en flottled ifrån Skogarnc i Småland, genom Blekinge, till Hafvet. Mer än hälften af arbetet hade blifvit verkstäldt, och genom Communications öppnande med en ofvanföre varande Insjö kallad Husörcn, vore säkerhet vunnen för nödig vattentillgång håde för Flottningen och de i Strömmen belägne vattenverk, och hade detta arbete kostat vida mindre än hvartill det varit beräknadt, af orsak dels att en Arbetscommendering af Båtsmän fått begagnas, dels af den ordning och flit Befälhafvaren vetat att hos Commenderingen bibehålla, samt genom vice Talmannen Jon Jonssons dervid ådagalagde nit och omtanka.
I anledning af flere från de réspective Ständen till Banko-Utskottet remitterade Motioner, angående understöd för Jernhandteringen och Bergslags-röi elsen, får Banko-Utskottet, efter Herrar Banko Fullmägtiges och Comrmssariatets hörande, härigenom till Rikets Höglofl. Ständer afgifva dess vördsamma Utlåtande. Herr Kammarherren J• Steuch och Herr Brukspatron B. Hejkenscliöld, hafva, under åberopande af den för hela Riket vigtiga Jernhand-’ teringens nuvarande betryckta tillstånd, hos Högloft. Ridderskapet och Adeln framstält nödvändigheten för dess framtida upprätthållande, att en högre beläning på Bruks-Elfecter måtte af Banken beviljas, än som de sednare åren fått äga rum. Med tillstyrkan af Herr Hejkenscliöld, att kronans priser på Hammars-Skatts-Jernet härvid måtte få tjena till grund, sålunda, att ett medium af alla Hammar-Skattspriserne och | delar af deras belopp fastställdes såsom bestämd beläningssumma, den Herrar Banko-Fullrnägtige aldrig sk 1 le äga rätt, att minska eller öka, mera, än sorn fordrades för alt undvika runstycken uti Räkningarne, men att belänings-värdet å andre elfecter, såsom Koppar, Jernplåtar och annan gröfre Jern Manufactur, för hvilka några så bestämda grunder ej äro att tillgå, finge hädanefter som hittills bero al Banko-Styrelsens 3o2 Banko-Utsiottets Betariltanden. pröfning, likväl med förbehåll att beläningsSumman å sådane Effecler skulle bestämmas i förhållande till hvad å Stång-Jernet utlånades.
Mäster Wolf tänkte också, att Franz plötsligt mistat förståndet och sade för den skull, sedan han försigtigtvis försett sig med en af sina största släggor: "Beskedlige Franz Gründler, hur är det med dig? Är du sjuk, min stackars gosse?" Dessa välmenande ord verkade som en iskall dusch på Franz Gründlers upphetsade sinne. Det såg alldeles ut som om han tillförne alls icke varseblifvit mäster Wolf, ty vid dennes ord hoppade han ordentligt till och släppte i förskräckelsen knifven. Mäster Wolf böjde sig skyndsamt ned, upptog den och lade den varsamt bredvid sig under det han på nytt sade: "Hvad i Herrans namn går åt dig, beskedlige Franz Gründler? Har den lede fått magt med dig, så att du blifvit rent af förgjord, eller..." Mäster Wolf talade ej till punkt och orsaken till att han sjelf afbröt sina ord var åsynen af den stackars Franz Gründlers ömkliga ställning, i det närmaste liknande den han innehade, när fadren lemnade honom på gångstigen till hemmet. Nu skämdes dock Franz icke så litet. Han vågade till en början ej upplyfta hufvudet för att se mäster Wolf i ansigtet. Men sedan denne ännu en gång vänligt tilltalat honom, tog ändtligen Franz mod till sig, rätade på sig en smula och stammade under låga snyftningar: "Jag är så olycklig så!" "Du, Franz, olycklig", utbrast den gamle pistolsmeden hycklande, ty han visste nog hvad som fattades Mathias Gründlers pojke, "hur ska' jag förstå det?" Franz Gründler gömde för några ögonblick hufvudet i handen och, vi måste öppet tillstå det, grät bitterliga. Allt hans förra mod var totalt bortblåst; han hade icke så mycket som ett uns qvar deraf. När mäster Wolf såg detta gick han sakta bort till verkstadsbordet, tog försigtigt Franz Gründlers knif och gömde den på en hylla. Han trodde icke pojken mer än nätt och jemt efter de galenskaper han redan sett af honom. Derpå trädde han åter fram till den älskogskranke gossen, lade sin hand på hans axel och sporde: "Hur mår din far, Franz?" Mäster
Der borta vid buffetbordet hafva emellertid gossarne blifvit herrar på täppan. Tonen har varit högstämd hela aftonen, man är ju borta och skall ha roligt. Icke har man skäl att antaga, det den stegrade munterheten kan ha någon sårskild orsak. Nej, för all del, litet vin hör ju till, och det vore simpelt att tycka, det en och annan varit litet för ifrig på det goda. Å nej, barnen få endast ha litet frihet, de måste vänja sig, en gång skola de ju blifva salongens hjeltar — och hvad som skall blifva krokigt måste böjas i tid. Det är tråkigt att vara kritiskt anlagd, man blir så lätt pessimist. Man får så svårt att fatta betydelsen af uttrycken » roligt » och » nöje ». Det förefaller en, som om det icke funnes nöje ens på — barnbjudningar. Det är uppfriskande att se barn leka, höra dem skratta ystra, sjelfsvåldiga skratt, att se dem tumla om i långdanser och ringlekar, att behöfva hejda dem i deras yra och till och med att se dem en smula — olydiga. Det är ändå barn, som äro allt detta. Men det är förödmjukande att se oss sjelfva karrikerade. Eller hvad vill all denna löjeväckande sjelfsvåldiga lyx säga? Hvarför behandlas ej barnen, som vore de barn och icke små lillgamla personer, hvilka så att säga representera en ny klass i samhället? Hvarför kläder man ut dem som små marionettdockor och skickar dem till den ena familjen efter den andra utan att veta, om de under lekarne få erforderlig tillsyn eller ej? Hvarför välja icke mödrarna sjelfva sällskap åt sina barn. Hvarför skall redan under barnaåren gossens och flickans umgängesvänner vara främlingar för modern, och hur kan hon sedermera förvissa sig om sin unge sons eller dotters förmåga att välja sällskap? Är det icke ett stort fel i en mors uppfattning af sina pligter, detta, att så der godvilligt taga emot » balgäster », hvilka hon aldrig sett förut, och om hvilka hon endast vet, att de hafva ett godt namn.
För liqvid af ränta å stats-lånet måste betydliga summor från rörelsen indragas och nödvändigheten att, i och för uttag af de å uppoch afskrifningsräkning vid Banko-diskont-verket härstädes insatta medel, bålla stor kassa, bidrog i ej ringa mån att minska sedelstocken. Fullmägtige än vidare utsträckt indragningen af sedlar, så är det väl möjligt att silfver-uttagen något minskats, men deraf bade ock sannolikt följt, att den till nästlidne September månad förestående och då äfven verkställda inbetalning å stats-lånet, i kapital och ränta tillhopa utgörande 3,300,000 R:dr, måst försiggå fastän motsvarande belopp af de från stats-låne-fonden utlånade medel ej inbetalts. Dessutom torde de Fullmägtige till buds varande åtgärderne för att afböja tryckningen på metalliska kassan böra med största varsamhet begagnas, på det att inbetalningarne till Banken och dess Diskont-verk ej må alldeles afstadna. Imellertid var det begagnade medlet för att afböja metalliska kassans nedsjunkande till sitt minimum destohellre af omständigheterne betingadt, som någon ändamålsenlig utväg att förstärka kassan icke förr än under den närmaste tiden sig erbjudit. Skälen dertill äro i det föregående framlagda och torde väl svårligen kunna jäfvas; ty köp af vexlar eller af silfver kan ej leda till metalliska kassans bibehållande eller förstärkning, då, för tillfredsställande af vexelbehofvet, annat sätt icke finnes, än uttag af silfver från Banken, och upptagandet af lån eller beredandet af kreditiv-rätt å utrikes ort, tor Bankens räkning, rättfärdigades icke af förhandenvarande för - hållanden. Visserligen skulle Banken, genom försäljning å utrikes ort af ägande, i utländskt mynt ställda, Hypotheks-förenings-obligationer, uppgående dock endast till det jemförelsevis obetydliga beloppet af omkring 700,000 mark Hamb. B:ko, och således genom en medelbar upplåning kunnat förskaffa sig någon förstärkning af metalliska kassan; men utom det att en sådan åtgärd skadat Bankens kredit och för Banken medfört uppoffringar, vida öfyerstigande fördelen, skulle otvifvelaktig!
Då lillämnadt vore, alt under innevarande år gaslysningen inom hufvudstaden skulle kommu alt utsträckas äfven till Kungsholmen och ledas långsåt både Handtverkaregatan och Glasbruksgränden, hvilk a hvar på sin sida begränsa Mynt-tomten, har Öfvcr-Direklören, enär den nuvarande belysningen i Mynt-Verkets verksläder medelst oljelampor och der sådana äro olämpliga, medelst talgljus, vore pä en gång svag, osnygg och ganska dyr, helst oljan till slör del förspilldes och tilläfventyrs likasom händelsen vore med talgljusen, i icke ringa mån försnillades, utan möjlighet att förhindra detsamma, ansett anbringandet af gaslysning i Myntverkstäderna otvifvelaktig! komma att medföra håde besparing och bättre belysning, hvarjemte i Kontroll-Verkets laboratorier gas, i stället för den nu behöfliga dyra spriten ansetts kunna med slör fördel användas, vid proberingen, till en mängd smärre upphettningar ; och har Öfver-Direkiören i sådant afseende låtit, af sakkunnig person uppgöra koslnads-förslag lill rörledning för gas från Handtverkaregatan så väl til! alla Myntverkstäderna, upptagande 70 lågor (gårdslyktorna inbegripna), som till KontrollVerkets laboratorier, upptagande 18 ljuslågor och 6 stycken kok-apparater. Delta koslnads-förslag uppgår till en summa af B:ko R:dr 3,346. 5:o Anskaffande och uppsättning af en ny kraftigare ångmachin samt ombyggnad af utvexlingsverk och axelsträckning.
Jag delar icke denna fruktan, ty min öfvertygelse är, att Sveriges presterskap, som äro satte till väcktare öfver folkskolan, skola nitälska för denna skolas framgång, och jag tror, att, i samma mån skolan erhåller mera bildade lärare, desse i samma mån skola bättre vårda skolan. Jag förnyar min anhållan om bifall till Utsk:s betänk. Gr. Lagerbjelke har visserligen yrkat återremiss, den jag icke vill motsätta mig, emedan jag återfinner frågan då, i det Utsk. hvarest jag sjelf är invald ledamot och skall upbjuda hela min förmåga alt, i händelse af bifall till Gr:s anhållan, betänk, skall återkomma i dess nuvar skick. Gr. Sparre: Med alla de talare, hvilka yttrat sig i detta ämne, instämmer jag deruti, att religionen bör vara det hufvudsakligaste undervisningsämnet i folkskolan, och jag kan icke begripa, huru mitt yttrande, att jag önskade mera bildning hos lärarne, kunnat tolkas så, som Frih. Cederström gjort. Det låter på den värde talaren, som skulle en högre bildning utesluta möjligheten af en religös bildning. Enl. min åsigt fordras en högre grad af bildning, såvida läraren skall kunna bibringa sina lärjungar en rätt religions-undervisning, hvaraf äfven följer, att den mera bildade läraren måste meddela en bättre undervisning än den mindre bildade. Jag har talat om halfbildning. Jag har icke 542 Den 21 Juli. afselt, att en folkskolelärare skall erhålla en hög grad af hildning, att han skall blifva magister, men deremot afser jag, att han skall erhålla åtminstone så mycken bildning, att han inser, att han kan intet, och att något öfvermod hos honom icke blir rådande. Jag vill önska, att seminarierne kunna bibringa honom de egenskaper, som företrädesvis här behöfves, men sådane dessa seminarier nu äro, tror jag icke att med de dertill beviljade ringare anslagen, detta kan vinnas Detta har jag yttrat, och derföre har jag önskat, att seminarierne mätte koncentreras, på det att de derifrån utgående lärarne må blifva mogne för sitt kall men alldeles icke för att de skola bibringa allmogens barn kunskaper, hvaraf dessa icke hafva behof.
Jag tror således att Betänk, bör i denna del bifallas, men för öfrigt återremitteras. I afs. å hvad Frih. Tersme den anmärkt rörande Riksg:sKont:s mindre fördelaktiga ställning, ber jag att få uplysa, att denna härleder sig från utbetalning af förskotter till jernvägarne, som enligt R. St:rs beslut torde komma att Kontoret ersättas. Hr Brakel: I anledn. af den siste värde talarens yttrande anhåller jag att få återtaga mitt särskilda förslag, och förena mig med honom. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom bifall blifvit yrkadt endast å den del af förevrde Utlåt., hvari Utsk. tillstyrkt, »att R. St:r å RiksgrsKont. anvisa och till K. M:s disposition ställa dels en summa af 118,170 Rdr 45 öre att efter i Utlåt, angifven grund, såsom gratifikationer tilldelas i tjenst varande Underofficerare och deras vederlikar vid GarnisonsReg:tena, vid Artilleriets tygoch handtverksstater samt vid Flottan och MarinReg:tet, dels en summa af 63,000 Rdr att likaledes gratifikationsvis för detta år fördelas mellan nuv:de personalen vid Flottans handtverks-, timmermansoch machinist-stat; äfvensom att R. St:r medgifva, att ett belopp af 513 Rdr, allt Rmt, må få på enahanda sätt till underbefäl m. fl. vid ArtilleriBatteriet i Norrland utgå af Norrbottens Hästjägaresqvadronsfond», blef Utsk:s Utlåt, i denna del, uppå derom särskildt framställd propos., af R. o. Ad. bifallet. Beträffande sedan återstående delen af Utskrs Utlåt., framställdes propos. först till bifall, hvarvid ropades Nej, och derefter till återremiss, hvilken sednare propos. besvarades med Ja. Uplästes ett af Hr af Wirsén, Carl Thure, inlemnadt så lydande Mern.: