Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nyare tidens historia ådagalägger nogsamt det brottsliga lättsinne hvarmed man inkastat Sverige i krig; ty faktiskt är att alla de krig hvaruti Sverige under de sist förflutna 170 åren varit inveckladt, hafva varit anfallskrig från vår sida, tillstälda af de för tillfället styrande på de lump-naste och orimligaste anledningar och genom påtryckningar och bearbetningar från utlandet; hvilka krig kostat strömmar af blod, och hvarigenom vi utsatts för nesa och förödmjukelser, och lidit oerhörda förluster. Alla dessa olyckliga krig hade emellertid, som historien tydligen visar, otvifvelaktigt kunnat undvikas, om man ej onödigtvis blandat sig i leken. I betraktande af vårt lyckliga insulära läge, genom haf skilda från de slagfält, der Europas öden afgjorts i föregående krig och äfven framdeles komma att afgöras, och på grund af historiens omutliga vittnesbörd torde således de af — er — framhållna farhågorna för Ryssland något lugnas, och befinnas icke vara så öfverhängande som mången med honom tilläfventyrs föreställer sig, blott vi icke uppträda utmanande eller anfallande. Men oförsigtiga löften och ingångna förbindelser med främmande makter kunna förleda till samma olyckliga resultat och då så är förhållandet, borde väl de förenade folkens representanter, Sveriges riksdag och Norges storting anse som sin oafvisliga pligt att just hafva ögonen öppna för den politiska ställningen till utlandet, och så långt riksdagens och Stortingets makt sträcka sig verka i första rummet för häfdandet af de förenade rikenas anseende och traktatsenliga rättigheter i utlandet, men på samma gångmotarbetat allt som kan störa det vänskapliga förhållandet till främmande makter, men inlägga ett absolut veto mot hvarje åtgärd som onödigtvis kan inveckla landet i krig. Genom undertryckandet af en nyligen väckt interpel-lation, vill det emellertid förefalla den utanför stående, som om majoriteten i riksdagens andra kammare velat slå döf-örat till för de upplysningar rörande Sveriges utrikespolitik, herr utrikesministern behagat lemna, och (om interpellatio-nens anda och mening beaktas) derigenom åtminstone indirekt kan sägas hafva inbjudit till och gillat en politik, mot hvilken landet och riksdagen förut alltid bestämdt uttalat sig.
Prop. M i, om Statsverket 1856. ock afse detaljer af en alltför stor omfattning för den enskildes inskränkta krafter; att då, beträffande den förra delen af frågan, eller om uppgörandet af en allmän afdikningsplan, angeläget vöre. att taga i betraktande, att inom Sveriges särskilda landskap betydliga skiljaktigheter förekomma i så väl topografiskt som hydrografiskt hänseende, Akademien funne det derföre vara rättast, att landet indelas i sina särskilda flodområden; att inom hvarje sådant område anställas hydrografiska undersökningar och nödiga afvägningar, för att bestämma hvar de vattensamlingar finnas, som utöfva det största inflytandet till de nedanföre belägna, odlingsbara trakternas skada, samt huru dessa vattensamlingar kunna på lämpligaste sätt förekommas, minskas eiler afledas; att vid de åtgärder, som i ena eller andra fallet kunde komma att vidtagas, nödigt afseende fästes på vattnets begagnande såsom drifkraft för nedanföre anlagda vigtigare verk; att undersökningarne uteslutande omfatta hvad af Staten borde vidgöras till förberedande och underlättande af den enskilda företagsamheten; att, så vidt möjligt vore, kartor och, i hvarje fall, beskrifningar upprättas öfver de undersökta områdena, med angifvande af den plan, som vid utförandet borde följas till ändamålets vinnande för möjligaste största landvidd; samt att, till framtida efterrättelse, säkra och varaktiga afvägningsmärken på lämpliga ställen anbringas. Vidkommande verkställigheten af dessa undersökningar, vore det i Akademiens tanke angeläget, att densamma öfverlemnas åt ett så stort antal sakkunnige personer, att den inom några få år kunde hinna atslutas. God tillgång på dylike personer funnes bland officerare inom indelta arméen, af hvilka många deltagit i Topografiska corpsens arbeten under flera års tid och följaktligen kunde antagas besitta erforderlig sakkunskap i fältmätning och afvägning, samt, jemte topografisk och hydrografisk omdömesförmåga, gemenligen ega åtminstone någon insigt i de iörhållanden, som röra landtbruket, hvar inom sin ort. Arbetets ledning borde anförtros åt officerare vid Topografiska korpsen under styrelse af en chef, på hvars ansvar det skulle l'gga> a^t arbetet i sin helhet utfördes efter en förut uppgjord och godkänd allmän plau .
Till Utskottets behandling har Hedervärda Bonde-Ståndet, enligt protocolls-utdrag af den 9 sistlidne Mars, remitterat en af Riksdags-fullmägtigen 4 Banco-Vtskotlets Betänkande, N.o 82. G. B. Apelqvist från Blekinge Län väckt motion, uti hvilken förmäles, att icke uti något land inom hela Europa räntan å penninge-försträckningar är så högt uppjagad som i Sverige, och till afböjande af den högljudda klagan', som öfver detta missförhållande skall ega rum, föreslås, att räntan å alla lån från Banken, och de derunder lydande Låne-Contoiren, måtte nedsättas en procent under dess nuvarande belopp, och att, i förening härmed, Bankens låne-rörelse måtte vinna en efter hvarje orts behof lämpad utvidgning; hvarförutan motionären hemställt, aLt, till lindring i de med omsättningar af lån från Låne-Contoiren förenade kostnader, omsättnings-tiden måtte utsträckas från halft till ett helt år samt, i följd deraf, tiden för lånets begagnande fördubblas. Utskottet vill visserligen icke bestrida, att den allmänna räntefoten i Sverige, jemförelsevis till andra länder, med ett ordnadt penninge-väsende, håller sig hög, men Utskottet hoppas och förmodar, att den tid icke skall vara långt aflägsen, då penninge-räntan äfven här, under en fortfarande utveckling af våra credit-förhållanden, äf sig sjelf skall nedgå. Att under tiden, genom konstlade medel och allmänna uppoffringar, försöka att nedtvinga och Bestämma räntefoten till ett visst belopp, torde dock vara lika ändamålslöst, som i stats-ekonomiskt hänseende origtigt; och, enligt hvad erfarenheten vid mångfalldiga serskilda förhållanden ådagalagt, hafva vanligtvis, för detta ändamål vidtagna åtgärder ledt till motsattsen af det dermed åsyftade resultat, enär desamma i sjelfva verket genom enskilda penninge-tillgångarnes dragande ur låne-rörelsen förorsakat ökade svårigheter och kostnader för de låne-behöfvande att erhålla sina penningebehof uppfyllda.
N:o 104. e) att i 25 år, från och med år 1838 till och med år 1862, af Handelsoch Sjöfarts-fonden erhålla ett årligt bidrag af 60,000 R:dr Banko; hvarförutan i ofvannämnde bolagsreglor förordnades, bland annat, i 1 §, att kanalbolaget vore sammansatt af egare till aktier ställde till innehafvaren, hvarje aktie på 500 R:dr Banko; att aktiornes antal utgjorde 1,500, svarande alltså mot ett kapital al 750,000 R:dr Banko, hvilket, om bolaget så pröfvade lämpligt, kunde ökas med ytterligai-e 500 aktier å 500 R:dr Banko, så att hela aktiekapitalet då blefve 1,000,000 R:dr Banko; och i §, att hvarje aktiebref skulle åtlöljas under lika nummer af aktieutdelningskuponer å 5 procent, hvilka komme att utfärdas för 5 år i sender; dock blef det stadgande att, i öfverensstämmelse med 9 § i bolagets privilegium, högre årlig utdelning än 5 procent på det tillskjutna bolagskapitalet icke finge utbetalas, förr än 25 år förflutit från arbetets påbörjande d. v. s. från och med år 1863, ändradt genom Kongl. Brefvet den 19 November 1845 derhän, att beloppet af utdelningen för hvarje särskildt år egde bolaget att bestämma vid ordinarie eller extra bolagsstämma.
Häruti bör nu göras rättelse, då man beslutar om räntornas förenkling, ty utom det, att ett jemnare förhållande bör äga rum emellan räntegifvare, pä det deras skattebördor ej må för ojemnt trycka, finnes ingen annan utväg för att förekomma en större fluetuation, d. v. s. förekomma att genom tidernas förändring bördorna för en del räntegifvare uppstegras till en nu okänd böjd, hvilket likväl kan inträffa, derest man bestämmer större delen af räntan i sådana persedlar, som äro underkastade de största förändringar. Dessutom finnes intet gällande binder emot antagandet af det stadgande, som jag bär påyrkar, i afseende på penningeräntan, sedan vi nu återfått ett stadgadt mynt, som, vill Gud, skall bibehållas. Sedan sålunda räntorna blifvit till en viss del bestämda i penningar, anser jag en uträkning böra göras på all den spannmål, som för staten erfordras, inberäknad den ^ af lönen, som alla löntagare böra erhålla in natura. Detta behof fördelas lika på alla räntegifvare och antages af mig suppositionsvis till ^ af liela räntan, hvilken ovilkorligen bör årligen i Kronans magasin levereras, så framt ej räntegifvaren på blifvande kronoauetioner inropar motsvarande belopp och dermed qvittar. Resten af räntan skall alltid liqvideras efter markegång. Detta förslag tror jag lemnar staten medel till alt aflöna sina tjenstemän med enahanda förmåner som hitintills och bereder derjemte en stor lättnad för räntegifvare genom bördornas lika fördelning. Vid 7tde punkten af Utskts förslag har jag ej något att anmärka. Jag önskar och hoppas, att Utsk. vill pröfva och åtminstone till någon del besvara dessa anmärkningar; hvadan jag vördsamt anhåller, att de få åtfölja återremissen af StatsUtsk:s utlåt. N:o Den 7 N • y e m I> e r. 107 Hr Hjärne, Harald:
Med den nya linien menas den löpgraf, som påbörjades aftonen den 30 november och på planritningen är utmärkt med nummer 7. Enligt Carlbergs berättelse stod konungen, då han träffades af skottet, i den gamla approchen (n:o 6 på planritningen) 6 eller 8 steg från det ställe der den nya under arbete varande linien (n:o 7 på planritningen) utgick »från den gamla approchen». Detta ställe är utmärkt med bokstafven m å planritningen. De la Motraye, hvilken vistades i Sverige åren 1719 och 1720, har i sin förutnämnda resebeskrifning (Svederi öfversättning af Paludan Müllers skrift, s. 86) yttrat: »deraf slöt man, att det varit en falkonettkula, samt af den ställning, hvari han stod, att skottet kommit från Overbjerget, som underhöll en fruktansvärd eld och hvars skott förnämligast riktades på den punkt der konungen stod». [Illustration: M Att de la Motraye fått oriktig underrättelse, att det den ifrågavarande aftonen sköts från Overbjerget, skall nedan visas, men anmärkningsvärdt är hvad han förmäler, att man af den ställning, hvari konungen stod, slöt, att skottet kom från Overbjerget. Såsom planritningen visar, ligger Overbjerget rakt i vester från den punkt, der konungen stod då han träffades af skottet. Enligt detta antagande har alltså skottet gått in på venstra sidan, hvilket bekräftas af 1859 års undersökning, och om konungen blef lönnmördad, skall mördaren ha stått så, att skottet kunde förmodas ha kommit från Overbjerget. I Carlbergs berättelse uppgifves ock, att skottet träffade utanifrån tranchéen »inpå venstra sidan genom H. Deremot berättar Voltaire, hvilkens »l’histoire de Charles XII» utkom år 1731 och således efter Sicres återkomst till Frankrike, att kulan träffade den högra tinningen. Då Voltaires sagesman troligen är Sicre, synes denna uppgift ha tillkommit för att vilseleda.
Jag tillstyrker derföre ^ att icke allenast tiden för Revisorerneä granskningsrätt må inskränkas till de i Grundlagen stadgade 2tne år, utan äfven att alla de förklaringar} som i anledning af Revisorernes anmärkningar afgifva?, må på samma gång söm deras Berättelse, tryckas och offentliggöras. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt har yttrat sig för dess enskilda del vara öfvertygad, att den Strid som uppstått, skulle nå sitt slut, i händelse Riksens Ständer gingo Kongl. Majrts Önskan till mötes i detta afseende. Hans Excellence hat således icke otydligt gifvit tillkänna^ hvil ket, sätt mari härvid borde följa; och om man deraf ville draga någon slutsatts, skulle den behandling, Friherre af Nordin föreslagit, lättast leda till målet, och den befarade slitningen helt och hållet upphöra^ hvilken, om den förlänges, endast befordrar motSattsen af hvad man önskar befrämja. Herr Grefven och Landt Mar falken tillkänhagaf, att Plenum komme klockan 5 i eftermiddag att fortsättas. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Då jag nu gar att till besvarande upptaga åtskilliga mot försTäget till lastruetion för Riksens StänderS Revisorer Den 29 October f, m, 497 Revisorer gjorda anmärkningar , får jag till en början förklara , a't jag anser af ali strid, den emot Grundlagen vara dan äfventyrligaste , och af ali brytning , Grundlagens sönderbrytning för den vådligaste. Dat är derföre jag alltid tror , aft man hellre bör halla sig till Grundlagens bokstafliga föreskrift, än till hvad hvar och en efter sitt omdöme anser vara dess anda och syftning. Grundlagen stadgar i 68 §• Riksdags ordningen , att Revisorerne böra meitan RiVsdagarne sammanträda så ofta , att hvarje Revision må omfatta 2 års afslutade Räkenskaper. Der finnes alldeles icke förbudet , att de ju må kunna sträcka sig längre; utan föreskrilten gäller endast att de skola omfatta Räkenskaperna för minst 2 år. Det synes således tydligt , att ordet minst här blifvit utelemnad!. Sådant är alldeles icke ovanligt i vära Grundlagar.
Medgifvas måste dock, att bäst är för samhället då lagen talar och nåden tiger. Att således kunna göra lagen sådan, att den alltid blifver en sanning, och benådningsrätten så litet som möjligt kommer att användas, det är det mål, hvartill man i ett konstitutionelt samhälle bör sträfva. Jag är långt ifrån att påstå, det icke fall kunna inträffa, då benådning bör ega rum, men jag vill hafva lagen till regel och icke till undantag. Jag påstår, att om dödsstraffet för mord står absolut qvar, så kommer detta straff att blifva undantag och icke regel, och detta anser jag vara det skadligaste af allt. Ehvad man må säga om dödsstraffets nödvändighet, så är ovedersägligt, att en tendens går genom tidell varfvet att så mycket som möjligt inskränka detta straff. I Sverige tillämpas dödsstraff för närv:de endast för vissa mord, vanligtvis med någon tillsats, såsom giftmord, föräldramord, och likväl är alldeles icke sällsynt att benådning äfven i dessa gröfre brott mellankommer. Likväl kan man såsom regel för närv.de antaga att dödsstraff qvarstår för mord. Men begreppet om mord är betydligt utvidgadt genom nu förev:de förslag. Enligt nu gällande lag menas med mord ett dråp, som skett försåtligen och i löndom. Ingendera af dessa omständigheter erfordras för begreppet »mord» efter detta förslag. Mordet betecknas sålunda, att man med berådt mod och i afsigt att döda, beröfvat någon lifvet. Således innefattar förslaget en bestämd utvidgning af begreppet mord, och då, såsom jag nämnt, dödsstraffet redan icke tillämpas ens för mord, utan merändels endast på vissa s. k. qvalificerade mord, så vore det ett bestämdt steg tillbaka att stadga dödsstraff såsom absolut straff. Ty huru vill man i detta fall bestraffa dessa qvalificerade brott, banditmord, J80 D«n j8 3 nII f. m. giftmord m. fl.? Man har mycket tält om att. man icke vill öfverlemna åt domstolen att. utöfva benådningsrätlen. Det kommer an på hvad man menar med benådningsrätt.
För öfrigt har hon fyra stora kistor fulla med linne, duktyg, sängkläder — allt hvad hon behöfver i fall hon gifter sig, så hon saklöst kan drifva bort sin tid. » » Nu gör ju lilla mamma sin nyss så brokiga mosaik om till en helt svart yta. Jag tror, att Karin fortares af verksamhetsbegär; hon har ju ända till sitt tjuguandra år fört ett arbetsamt lif tillsammans med en rask, driftig mor, och nu —. » » Nu gitter hon ej ens på bykdagar sjelf städa sitt rum, ännu mindre på annat sätt hjelpa Stina, » högg hans mor in. » Du skulle kanske ej försökt att göra henne Lill er tjenarinna. » » Just det, tant, » inföll Robert lifiigt. » Hon märkte afsigten och blef förstämd, ty der ligger något friboret i hela hennes väsen, fast än hon är så fången i misstroende mot andra och af tankar på sig sjelf. — Nå, nu öppnas paradisets portar! Bordet är dukadt! » » Tack, tack, Karin! Du förstår då att ordna ett festbord lika så bra som du dansar! » sade han med uppriktig beundran, under det han följde henne till baka in i matsalerr för att beskåda bordet. Han var glad öfver att på detta sätt slippa från att höra moderns skarpa omdöme öfver en person, som, genom att välja sitt hem hos dem, så frikostigt bidrog till familjens underhåll. » Ja, är det icke vackert? Och det är Karins förtjenst; hon har både anskaffat blommorna, ordnat dem i skålarne och bestält de utsökt vackra tårtorna. » Ina var glädjestrålande, när hon berättade brodern detta. » Ja, Karin, det är, som jag trott, du borde bli —. » » Hushållerska, tycker du väl? » afbröt hon med en uppsvallning af sitt gamla misstroende. » Jag tror att du också skulle duga till en sådan vigtig befattning, » svarade han lugnt och sökte fånga hennes blick, som undvek att möta hans. » Men det var egentligen ändå något mera, jag tänkte på. Du skulle säkert bli en förträfflig hustru. » Han sade detta helt enkelt och allvarsamt med blicken allt jemt fästad på hennes ansigte. Hon spratt lindrigt till, såg hastigt upp och mötte hans forskande öga.
Om också några af öfriga kartor, såsom upprättade tidigare än allmänna grunder för sådana arbetens form och innehåll blifvit stadgade, icke kunna tillfredsställa alla förväntningar af ett dylikt karteverk, enligt nyare fordringar, är det emellertid ett lika lyckligt som anmärkningsvärdt förhållande, att Jemtlands aflägsna och vidsträckta län, der afvittringsverket knappast kan sägas vara fullkomligt afslutadt och en betydlig del af jorden icke heller undergått laga skifte, likväl redan är i besittning af ett fullständigare ekonomiskt karteverk, än måhända något annat län i riket. Länets judiciela, administrativa, medicinska och militära indelning har icke under femårsperioden undergått någon förändring. I kyrkligt hänseende deremot hafva följande nya regleringar under samma tid dels inträdt, dels blifvit beslutade. Enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 2 Februari 1856 är f. d. Offerdals pastorat, som utgjordes af Offerdals, Alsens och Mattmars socknar, deladt i 2:ne, af hvilka den förra moderförsamlingen utgör det ena samt Alsens och Mattmars socknar, med Alsen till moderförsamling, det andra. På grund af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 27 Juni 1856 är bildadt Näs pastorat af Näs socken, som frånskiljdes Brunflo pastorat, och Hackås socken, sorn förut tillhörde Ovikens pastorat. Efter inträffad kyrkoherdeledighet i Föllinge pastorat, afskiljdes derifrån år 1860 Frostvikens kapellförsamling och blef eget lappmarkspastorat, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 20 April 1849.
Den hemska syn, som hafvet plötsligt uppenbarat honom, stod för hans ögon med fördubblad klarhet, sedan han lemnat Hermione och hennes glädtiga väninnor, och qvällens skymning bredde sin slöja öfver allt, som kunde gifvit hans ögon och tankar en förströelse. Sysselsatt med denna obehagliga bild kom hans blick att falla på likhuset, utanför hvilket en hartsfackla spred sitt sken och genom hvars öppna dörr man såg de nyfikne, som betraktade de döde. Karmides kände en rysning genomila sina lemmar. Var det bleka ansigte, som uppsteg ur hafvet och som ännu stirrade mot honom, ett foster af hans inbillningskraft eller var det kanske en verklighet? Likhusets svarta bänkar skulle måhända kunna besvara denna fråga. Karmides stannade ett ögonblick och riktade derefter sina steg till det sorgliga stället. Det var icke nyfikenhet, som dref honom; det var en hemsk aning, som han ville nedtysta, det var hans samvete, som med tvingande magt förde honom dit. Han inträdde, men stannade vid tröskeln, ty det första, som mötte hans ögon, voro de på en af bänkarne nedlagda liken af Rakel och hennes barn. Var det ånyo en bedräglig synvilla? Var det fantasien, som föregycklade honom denna skepnad med Rakels anletsdrag och mörka lockar – med armarne krampaktigt knutna kring en späd varelse, hvars blåbleka ansigte låg tryckt till hennes bröst? – Det är Rakel, Baruks dotter, hörde han yttras bland de närmaste åskådarne. Orden ljödo i hans öra som en anklagelse för mord, och hans dystra ansigte, hans hemska blick förklarade honom skyldig. I detta ögonblick anlände Myro med rabbi Jonas och dem, som beledsagat henne, när hon gick att uppsöka Baruk. Karmides måste gifva dem plats och aflägsna sig från dörren, när de inträdde. Rabbi Jonas nalkades liken. Hans utseende var lugnt; endast en ryckning i läpparne antydde rörelsen i hans själ. – Det är Baruks dotter, sade han. – Hvar är föreståndaren, att jag må tala med honom om den dödas och hennes barns begrafning? Föreståndaren för likhuset var tillstädes.
Den 7 September f. m. icke ger en viss douceur till den tjensteman, som skall hans skatteköpsansökning emottaga. Men då genom kamm.collegii kungörelse af d. 29 Oktober 1793, och således för mer än 50 år tillbaka, skaltevärderingarne blifvit allyste och utbytta emot ett bestämdt lösniugspris af 10 års kronovärderingsräntor, utom i det fall, att ä ena sidan landshöhdn kunde finna en eller annan lägenhet vara mera värd, då han egde att å den låta anställa värdering till bevakande af Kronans rätt och å den andra, skatteköpssökanden kunde anse det stadgade lösningspriset vara för dyrt, då det var honom obetaget, alt pä det förr vanliga sätt igenom värdering skatterältigheten sig förvärfva; så frågar jag eder, mine Hrr, om man med fog och med anspråk på trovärdighet kan tala om prejerier och omgång vid nu gällande ordning för skatteköpsärendernas behandling. Skulle tilläfventyrs en kronofogde eller häradsskrifvare vara nog egennyttig att försöka något prejeri emot den skatteköpssökande, så eger ju denne sednare rätt att med sin ansökning vända sig direkte till landskontoret, hvars föreståndare man väl icke gerna kan misstänka för egennytta. Landshöfdingen, äfven om han icke medhinner att pröfva hvarje skalleköpsfråga, kan i allt fall tillse alt hans landskamererare icke understår sig att belasta sökanden med andra utgifter än som författningarne medgifva.
Af alla landsstats-tjenstemännen äro Häradsskrifv:ne mest betungade med arbete och det ringa tillskott Utsk. i deras löner föreslagit är endast en ringa ersättning för deras tunga möda vid riebetsedlarnes utfärdande. Jag hemställer till enhvar, om den af Utsk. föreslagna lösen kan på något sätt anses betungande. Jag anhåller om bifall till Utslcs tillstyrkande. Hr Palmcrantz: Jag vill tillägga, att genom bifall till Utsk:s förslag blifva Häradsskrifv^ löner betydligt ökade. Jag kan icke förstå hvarföre de skola hafva serskild betalning för allt hvad de göra. De skola väl göra något för deras löner. Frih. Stael von Holstein, F a b. Wilh.: Jag anhåller att få instämma i hvad Hr Palmcrantz yrkat. Propos. till bifall å Utslcs förevar:de hemställan, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Sedermera förekom och bifölls Utslcs i förevar:de punkt afgifna tillstyrkande, i fråga om rättighet för skattskyldig alt emot lösen undlå särskild debetsedel för hvarje å hans förteckning uptaget tjenstehjon. 38:de punkten, ang:de § -134; och 39:de punkten, angtdt § Hl. R. o. Ad. biföll hvad Ut9k. i dessa punkter hemställt. 40:de punkten, ang;de § 142. Gr. af Ugglas: Då delta Utsk:s tillstyrkande öfverenssläm mer med motiveringen af beslutet om 2 <§:n, nemi., att 500 Rdr skall vara minimum af den inkomst, hvarefter bevillningen skall utgå, och då R. o. Ad. ogillat detta beslut samt fastställt minimum till 300 Rdr, torde i öfverensstämmelse härmed en förändring böra göras.