Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under en stadgadlagbun» den tryckfrihet skola besia anhängare beständigt ökas, enär brottsliga försök wäl göras akt förwända religionens esprit, men besia försök altid skola mötaS af grundliga och öfwcrtygande motskäl, som ännu mera skola höja religions sanningarnas tvärve. Man har äfwen fruktar, att ett lands sä wäl yttre som inre lugn och sjelfständighet skall sta i sara under cN fri utöfning af tryckfriheten. Jag mäste upriktigt bekänna, att jag ej förstör denna fruktan. Om ett land, med den local som Swerige, will förswara sig, will bibehålla sin existens, sa skall ingen kraft i weridén wara mäktig, ali förstöra den, äfwen om tryckfriheten icke wore lagbunden. En granne, stende eller wän, som will ost ondt eller will werka pä ost, skall altid finna medel dertill, uran att söka dem i nägot obetydligt dagblad. Prerexler för wald eller orättwisa saknas aldrig 7S8 Den 26 Iunir. alarig för . den, som will utöfwa den och en Nation, som katt wisa sa mycken bercdwillighet mot sin Regerings landsnyttiga afsigter, som den Swensta, stall aldrig under en lagbunden frihet, undec en stor och älskad Regems styrelse, någonsin kunna besegras. Regenten är sä wäl kill person som kill hellsten af sin post i samhället altid fredad och läker i en fri Stat med lagbunden tryckfrihet. Orsaken är klar. Han åtnjuter der, om han förtjena, : vet, altid mera aktning och förtroende, och lär tidigare att känna ett nrisinöje. om ett sadant stickle upkomma. Delta mitznöje kan han da förekomma och tilintetgöra, innan dek annu hunnit organisera sig til en för hr.n^ exiilens farlig plan. Förhällandet är twärtom i en stat, der rrycktwang sinnes, och wi behöfwe endast påminna ost wär egen historia för att beirnna rigtigheten häraf. Man har äberopat
Utskotten i tysthet velat erkänna olämpligheten, att åter upptaga ett lagstadgande, som flere generationer efter hvarandra ansett förkastligt och med jordbrukets sanna utveckling oförenligt; hvarför denna reservation kan hända varit öfverflödig för att väcka uppmärksamhet på Utskottens tillstyrkande i denna vigtiga fråga, som djnpt ingriper i jordbruksnäringen. ° h 23 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. Jag vill icke förneka, att, med bibehållande af nu gällande stängsel-grund, jemkningar i den af år 1802 utfärdade Kongl. Stängsel-Förordning äro behöflige. Afdelningarne både i 5 § föreslagit en sådan, som likväl i ocb med principfrågan i Utskotten förföll. Det är derför, som jag bär åter upptager ocb underställer Rikets Ständer detta förslag till ändring i denna § af följande lydelse: 5. 1 ing till åker, De förändringar, skog ocb utmark kunna undergå, genom uppod■' J och planteringar, böra icke verka till annat förhållande uti skyldigheten till hägnads upprättande ocli underhållande, utan värde joi den eller marken, oaktadt sina förbättringar, ansedd efter dess förra beskaffenhet; dock att, om skog och utmark, som gränsar intill åker och äng, •varder på ojvannärunde sätt uppodlad, egaren af densamma skall uti hägnaden emellan åkern och ängen samt den odlade utmarken deltaga ejler järmedladt hemmantal. I denna reservation har Herr Lector IVallman instämt. al JSils Strindlund: ”Emot Högloll. Lagoch Ekonomi-Utskottens pluralitet lattade beslut, i frågan om utfärdandet al en ny förordning om stängseldelning får jag mig reservera. Utskotten hafva beslutat, det grunden för stängseldelning skall blifva i öfverensstämmelse med de Kongl.
Såsom jag nyss nämnde skulle för stadsboen och alla de personer som behöfva köpa säd en sådan tvungen försäljning vara serdeles fördelaktig, ty alla landtmån som icke hade tillräcklig capilalstyrka för alt kunna till följande sommar behålla sin säd, blefve naturligtvis nödsakade att pä hösten eller vintern föra sina produkter till marknaden, hvilken derigenom öfverfylldes till säljarnes förlust. Men det är klart att den fördel, som derigenom skulle uppkomma för den köpande stadsboen m. fl. icke kunde räcka länge, emedan Kronan mäste hafva ersättning för den förlust hon lidit genom myntförsämringen. Medelst bevillning måste då bristen fyllas, emedan inga andra tillgångar funnes. Men den allmänna bevillningen tillitar man icke gerna såsom det redan visat sigvid denna riksdag med krigsrustningskostnaderna. Den allmänna bevillningen drabbar alla; och således, i fall den ifrågavarande ersättningen skulle derigenom anskaffas, finge alla umgälla den fördel ränlegifvarne allena förskaffa sig. Ett stort motstånd skulle följaktligen uppkomma. För att undanrödja det, skulle intet annat förslående medel återstå än alt lägga den nya skatten på tullen. Men för alt fä tullinkomsterne att stiga så starkt som behöfdes, så hade man, enär förbrukningen af främmande varor » H. 3 34 Den 7 September f. m. måste rätta sig efter befolkningens tillvext och förmögenhet, ingen annan utväg än att borttaga förbuden, nedsätta tullarne och medgifva den s. k. frihandeln. Derpå skulle städernes handtverkare och fabrikörer i sin ordning blifva lidande och stadsboerne på det sältet få umgälla den oskäliga vinst, de förut genom den tvungna spanmålshandeln haft pä landtmannens bekostnad. Det farliga i detta förslag är just att det innebär ett premium pä myntförsämring. Om den inträffar så drabbar Kronan en förlust, sorn måste, genom bevillning ersättas. Denna förlust hon lider till fördel för räntegifvaren, få således alla medborgare godtgöra. Men berörde fördel tillfaller endast ögonblickets innehafvare af jorden, ty nästa gång hemmanet säljes, kommer det att betalas så mycket mera än förut, som det capital belöper, hvarå skattenedsältningen motsvarar gångbar ränta.
Han frös till och riste på sig, som om han sutit och verkligen sofvit; och såg sig helt yrvaken omkring, medan de körde fram å bygatan. Hela denna verklighet med mötande menniskor och med ansigten inne bakom fönsterrutorna verkade helt olustigt på honom; och då han plötsligt kom till sig sjelf igen och erinrade sig, hvad ärende han for i och hvad som skulle komma om ett par minuter, greps han af en häftig motvilja: allt i honom stretade emot, som då man väckts ur den bästa, stärkande sömnen till en obehaglig verklighet och ännu vill inbilla sig, att denna senare blott är en ond dröm. Utanför handelsboden å gästgifvaregårdshörnan stod handelsmannen, «den rike vejskytten»2, med magen rätt ut i en spetsig vinkel och en stor fet fläskig labb hängande ned på hvar sin sida om den. Hans rygg var kutig af allt för mycket bockande; och på hans stora feta rödglansiga ansigte sken det uttryckslösa smil, som han under sitt långa krämarlif lett mot sina kunder och som omsider blifvit liggande kvar der nu i hans välmaktsdagar. De små grisögonen plirade emot den förbifarande slugt och slött. Först då redaktören bekant och höfligt helsade – mannen var en af «Landtmannabladets» äldsta och trognaste annonsörer – grep den andre till den smorda, storskärmade mössan, mekaniskt beskäftigt; han log med hela sitt stora ansigte, men redaktören blef inte ens dervid klok på, om de sluga, slöa ögonen också verkligen igenkänt någon. Borta på trappan in till skänkrummen kommo i samma ögonblick några landtmän ut. De blefvo stående bredbenta, stucko händerna ned i fickorna och följde under stumhet och med kritiska blickar det lilla rangliga enspännardonet, som med sin styfbent lunkande åkarekrake framför långsamt skramlade förbi der nere på landsvägen, – generande långsamt, förnam redaktören det och ryckte nervöst till, som om han derigenom skulle kunna en smula skyndsammare hinna undan hän om knuten. Ett dunkelt och svidande groll steg upp i honom.
— N:o 277. i anledning af erhållen återremiss å StatsUtskottets utlåtande N:o 158. XII. B. 325, A. 458. XIV. E. 28 {. — N:o 278. i anledning af erhållen återremiss å StatsUtskottets utlåtande N:o 184. XII. B. 325. A. 456. XIII. E. 473. — N:o 279. i anledning af väckta motioner, rörande disposition af ett efter enkan A. B. Wetterström Kronan tillfallet dana-arf. XII. 13. 325. A458. XIII. E. 47 3* — N:o 280. i anledning af Herr Professor Geijeis motion om uppförande å Allmänna Indrngningsstaten af pension i åt f. d. Statssecreleraren 111. m. Darik wal dt. XII. B. 32 ). A. 458. XIII. 478. Stats - ( ) StalsUtskottets Memorialer, Befänkanden oell Utlåtanden: — N:o 281. i anledning af Fredrik von Ziveigbergks från Skaraborgs Län motion oin contant ersättning till rotehallarne inom Kållands liärad för vägrad utsyning å kronoparken Kåda-ås. XII. B. 326. A. 458. — N:o 282. i anledning af tvänne särskilda utaf Herr Peti e' väckta motioner, angående pensionering af Stadsråds-ledamöter, under vissa förutsatta fall. XII. B. 326. Å. 458. XIV. U. 169.
Wördsamt Memorial. ^ anledning af den §. som i Riksdags-Beflu. tet blifwit föreslagen, rörande Nämndens om. röstning huruwida alla Högsta Domstolens Le. damöter äga Riksens Ständers förtroende, haf. wa 2me Ständ, nemligen: Ridderskapet och Adeln och Preste-Ständet wid de deri anförde uttrycken yrkat förändring, men de sme andra Ständen deremot Lrpeditions-Utsksttets Lörflag Madi. Expe - 192 Den 13 October. Expeditions. Utskottet, som äger ställa sig Riksens Ständers föreskrifter till efterrättelse, fär, när.Riks-Ständens meningar i detta af. seende äro delade, deri förestä en förening ge. nom följande redaktion: "Likaledes har den af Osi, enligt ioz. §. Regerings. Formen utsedde nämnd röstat öfwer den frägan om alla Högsta Domstolens Ledamöter äga Riksens Ständers förtroende och böra wid deras sysilor bibehällas, hwilken med ja blifwit beswarad." Äfwenledes, sedan Riksens Ständer bifallit Stats-Utskottets Betänkande, rörande Riks. gälds. ContoiretS Förwaltning, hwari nägon förändring i Jnsiruction för Riksgälds. Contoi. reis Fullmägtige blifwit föreslagen, lärer det stycke i nästpäföljande §. som rörer Riksgälds. Werket, sälunda böra förändras: "Icmwäl haf. me Wi till följe af Riksdags. Ordningens 66, 67, 68 §- §- walt wära Fullmägtige i Banque» och RikSgälds. Contoiret, och för de förre ut. färdadt Märt i Banque» förwarade Reglemen. te och för de senare, med nägra förändringar fastställt wär wid sistleden Riksdag författade Instruction rc.Hwilket allt Riksens Ständers pröfning Expeditions. Utskottet fär underställa. Orebro den 13 October 1810. pä Expeditions.
Ö r kapitalister, särskildt friiiitiininer, liar det länge varit ett önskningsmål a t t kunna ö f verlämna våriLeii af sina värdepapper ocli skötseln af sina affärer å t nigoii person eller institiition, som ined absolut säkerhet förenade punktlighet och noggrannhet i utförandet af det anförtrodda uppdraget äfvensoin prisbillighet. En sådan institution I r F ~tock11 ' olms Enslrilda Banks Notariatafdelning (ZiCZa ~ V y g a t a m R Y, expeditionstid 10-4), soni under garanti af Stockliolins Eiislrilda h k åtager sig v b d, och förvaltning af enskilda personers ocli kassors värdepapper. Om en person hos Notariatafdelaingen deponerar obligationer, inkasserar Ndtariatafdelningen vid förfallotiderna kuponger och tillhaiidalikller deponenten influtna medel. Vidare efterser Notariatafdelningen utlottningar af obligationer och underrättar deponenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, samt 181iinar förslag till ny placeriiig af det ledigblifna kapitalet. O111 intecltningar deponeras hos Notariatafdelningen underrättar Notariatafdelniiigen giildsn&amp;reii därom a t t räntorna k inteckningarna skola till afdelningen inbetalas, hvarefter de medel, som inflyta, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelningen a t t inteckiiingarne blifva i vederbörlig tid förnyade. Om en hos afdelniiigen deponerad inteckiiiiig genom. underlåten förnyelse skulle förfalla, ersätter Stockliolins Eirskildi~ BIL IL^ därigenom uppkommen skada. Förvaringsafgift: 50 öre för år pr 1,000 kronor af depositionens värde, dock ej under två kronor. Det nyaste på försakringsomr&amp;det är ~llmänna ALFA Försäkringsbolagets Assurans af 1895. medger valfrihet i hög grad.
Mig vill det synas såsom ganska tydligt, hvad Const.Utsk. med ifrågavande förslag menat. I 69 § Reg.F:n, sådan den f. n. lyder, finna vi ett undantagsstadgande i afseende å behandlingen af StatsUtsk:s Utlåt, ronde Statens reglerande och några andra i §:n omförmälda ärenden. Detta undantag från den allmänna regeln för handläggning i RiksSlm af Utsk:s Betänk, eger rum i 2:ne afseenden. För det första är ett RiksStånd f. n. icke berättigadt, att med förändring antaga eller afslå ett från StatsUtsk. första gången inkommet Betänk., utan måste, i fall Betänk, ej anses kunna bifallas, detsamma återremittera. Det andra undantags-förhållandet består deruti, att en Stats-reglerings-fråga icke kan förfalla utan skall, derest 2 Stånd stanna mot 2, till afgörande i förstärkt StatsUtsk. hänvisas. Genom den föreslagna grundlags-ändriflgen är det första af nämnde undantags-förhållanden borttaget. Så snart undantaget icke mera finnes, måste naturligtvis den allmänna regeln till sin fulla kraft och verkan åter inträda. Upsöka vi den 128 Den 8 Mars e. ni. allmänna föreskriften för Ståndens behandling af Utsk:s Betänk;n, finna vi den i 49 § Riksd.Ordn., som lemnar Stånden öppet att ett af Utsk. afgifvet förslag med eller utan förändring antaga eller förkasta, eller, derest frågan anses tarfva närmare utredning, till Utsk. återremittera. Detta stadgande är allmänt och måste således gälla för alla frågor, så framt ej ett serskildt behandlingssätt af någon fråga finnes bestämdt. Af ett bifall till ifrågavande förslag skulle således ej följa, att föreskrift för behandlingen af Stats-reglerings-frågor korame att saknas, hvarföre jag anser Hr von Hartmausdorffs önskan i detta hänseende vara upfylld. Vinsten af förslagets antagande ligger i öppen dag. Vi hafva tillräcklig erfarenhet derutaf, att de ovilkorliga återremisserna till StatsUtsk. sällan leda till något annat än tidsutdrägt.
M. fattar ett beslut, Han också mätte gifva be fallning om dess bringande i verkställighet. Sådant följer till den grad af sig sjelfl, att det icke behöfver önskas, emedan del sker ändå; Ingen kari emedlertid vara säker om, äft ej detta blir R, StiS beslut, och kanske är det så redan,- emedan vi vanligen komma sednare till beslut än de andra Stånden. Jag hemställer derföre vördsamt, alt orden ’’frågor om R. St:s framställningar och önskningar” matte ur 3 morn. i 8 §:n rifga; Gr. Anckarsvärd, Carl II en i-.:' Hr von H.irtmansdorffs anmärkn. i denna del af Const.TJtskts betänk, kan jäg icke för min del så helt och hållet biträda. Const.- Utsk. har i detta hänseende ri(galt från deri åsigt, ätt R. St. såsom Svenska folkets representanter utgjorde en statsmakt, på hvars önskningar till Konungen det afseende i allt borde fästas, som möjligen kunde derå göras. Man hade trött, att delta ingalunda vore med afseende på person, om icke Hr von Hartmansdorff så vill, på ett slags persona moralis, men af den beskaffenhet likväl, alt fråga endast dr om R. St:s till Konungen framställda önskningar Const.- Utsk. hade trott, att det vore både i afseende på sjelfva saken och för den Värdighet, som Utsk. trodde bora lemnäs åt R. Sits delaktighet i lagstiftningen, icke obefogadt, om deras önskningar lingö intaga platsen bland högst vigtiga eller angelägna mål, och ätt Således ett större antal Statsrådsiedämöter, än Som till följe af grundlagens förordnande bör öfvervara alla mål, bör vara närvar, vid afgörandet af sådana frågor, der det ankommer på Konungen att underkänna R. St;s önskningar. Coust.Utsk. luft1 trött det vara af vigt, att icke möjligen något förhästadt underkännande af R.
Med afslag å Utskottets yttranden, beslöt, för sin del, Preste-Ståndet, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest Kongl. Maj:t finner sådant lämpligt, det för ifrågavarande ändamål begärda anslaget måtte beviljas, att af Handelsoch Sjöfarts-fonden utgå: N:o 331, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 300, angående väckt fråga om anslag till Lasarettet i Lund. Ståndet, som ogillade Utskottets i Betänkandet N:o 300 afgifna och här förnyade yttrande, beslöt för sin del, i öfverensstämmelse med Prosten Holmbergs reservation, bevilja till Lunds lasarett med dertill hörande medicinska inrättningar ett anslag af 10,000 R:dr att af Riksgälds-kontorets medel utgå. N:o 332, i anledning af väckta motioner om belöning åt Kapiten-mekanikus Sasse för en af honom uppfunnen vatten-distillerings-apparat. Bifölls. N:o 333, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 273, angående dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i fråga om Statens medverkan för jernvägars anlägg ning, dels väckta motioner rörande sättet för dylika anläggningars åstadkommande. Hvad Utskottet yttrat, beträffande de i Betänkandet N:o 273 förekommande 1, 2 och 3 samt 8 och 9 punkterna, lades till handlingarne; och blef förevarande Utlåtande i öfrige delar af Ståndet bifallet. N:o 334, i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 274, angående väckt* motioner om Statsbidrag för jernvägs-anläggningar. Utskottets främst förekommande yttrande rörande, dels samtlige Riks-Ståndens behandling af Utlåtandet N:o 274, dels särskildt Borgare-Ståndets återremiss af den deri förekommande punkten litt. e. lades till handlingarne, hvaremot Memorialet i öfrige delar bifölls. Från Vällofl. Borgare-Ståndet.
I afseende åter på hvad här blifvit yttradt om 1827 års KomtngaBref, får Den i3 Mars f. m. 223 jag till Herr Friherren hemställa; huruvida icke de sednare KonungaBrefven i samma ämne stå i motsägelse med hvad Herr Friherren påstått hafva emanerat från Konungens Rådgifvare. I ett Girculärbref, som jag vill minnas var af den 8 Maji sistlidet år, åläggas Konungens Befallningshafvande att uppbära och redovisa de medel, sorn influtit genom förnyadt åtagande af Passevolance-afgiften. I samma bref står, att Konungens Befallningshafvande skulle infordra de Rotehållares utlåtande, hvilka uteblifvit eller gifvit nekande svar. Jag varén ibland dem, som protesterat mot Passevolancens utgörande; icke dessmindre blef jag genom Kronbetjeningen tvänne gångor uppmanad att afgifva yttrande i saken. Ett sådant förhållande synes egnadt att förleda de om sina rättigheter mindre kunnige Rotehållare. Vi hafva nyss hört en Regementschef säga sig icke känna KneckteContractets innehåll vid dess eget Regemente och tro, att de fleste Rotehållare äfven voro derom i okunnighet. Friherre af Nordin: Ordalydelsen af det Konungabref, Grefve Horn åberopat, kan jag nu icke påminna mig; men det är visserligen möjligt, att, der tvetydiga svar blifvit lernnade, Kongl. Mäjrts Befallningshafvande blifvit föranlåtne att fråga Rustoch Rotehållare, af hvilken mening de voro, och sådant lärer väl icke kunna anses så« Den T 3 Mars f. m. som origtigt eller emot stadgade former. För öfrigt, och då i det första brefvet tydlige närsagdt, att de, som uteblefvo, skulle anses tillhöra dem, som icke ville ingå på ytterligare Passevolance, torde Herr Grefvens anmärkning kunna förfalla.
Att de varit för många och spridda Dm ij Vtcrmher e. m. 5j *amt ingeri noggrann öfveruppsyn hafts öfver dessas skötsel och förvaltning. 2:0 Har aldrig något ändamålsenligt Reglemente varit utfärdadt att för ett visst ändamål uppdraga Träden samt indela Skogen uti ordenteliga Byggen. 3.0 Hafva täta utsyningar och någon gång stölder bidragit till Skogarnes förstöring. 4:0 Har man aldrig haft plan att odla vi«. sa trädslag som voro nödvändigast, utan låtit slumpen bestämma trädsorterna, samt för det 5tte Har JägeriBetjeningens aysaelsättning hittills mera varit använd till andra föremål än de, som tillhöra skogshushållningen och trädodlingen, hvaruti dessa ej &äilan varit alldeles okunnige. Om ändamålet akall vinna9, böra de hittills begångna felen uDdvikas, och då skogarne fordra om ej en mödosam åtminstone ihärdig och planmässig skötsel, fortsatt i flere mansåldrar, blir det ock högst nödvändigt, att ett strängt och noggrannt Reglemente utarbetas för en sådan förvaltning, men, vore det väl möjligt, att detta Reglemente skulle efterlefvag eller svara emot föremålet, om skogarne på enskilte fördelades? Man talar derom att det enskildt» Inieresset alltid föranleder till bästa vård och hus* Dm 12 December e. m. hållning omen Egendom, men jag frågar: upp; ter ej närvarande tid daglig» exempel på mot-' sstsen häraf och att denna sats, om än i grundnn god, dock ej alltid finne* gällande i verkligheten. Utskotten ha anfördt: att då flere äro ägare af skogen på en Allmänning anse Delägarena denna skog som ingens tillhörighet och misshushålla derföre; om denna tanke vore grundad, så skulle ju af samma skäl aldrig nå^ got Bolag der flere personer finnas kunna existera. Jag anser fastmera Allmänningarne böra betraktas lika med annan egendom, hvilken äges af ett Bolag, som uppdragit skötseln och styrelsen åt en disponent; de öfrige äro blott Actieägare, hvilka äga att hvar på sin lott af denna disponent utbekomma den blifvande utdelningen.
Tsar Ivan den förskräcklige försäkrar DagvardFrey, att denne skall » se » sin herres, härmästarens, förödmjukelse samt LifTlands fall. Dagvard svarar honom, att så icke skall ske. Nu väntar man naturligtvis, att Dagvard skall göra ett försök att rädda sitt fosterland, sin herre, sin älskade. Men långt derifrån! Dagvard vänder sig icke mot Ivan och rys-sarne, utan mot sig sjelf. Han rifver ut sina båda ögon: så skall han ju icke kunna se den gamle härmästaren vid Ivans fötter. Efter denna besynnerliga öfverraskning väntar man dock ännu, att Dagvard Freys sjelfstympning skall medföra någon oväntad hjelp åt härmästaren och liffländarne, hvarigenom Dagvards orakelspråk erhölle en betydelsefull dubbelmening. Men en sådan vändning uteblir helt och hållet. Allt går såsom Ivan den förskräcklige förutsagt. Men Dagvard ser dock icke detta! Det är hjelplöshetens gagnlösa triumf! Det är den dramatiska knuten löst genom en witz, en ordlek, en faral. Två tomma blodiga ögonhålor med intet annat ändamål än att vara tomma och blodiga är på engång upprörande och vidrigt. Det ideal, Dagvard Frey framställer, tillhör icke den sunda skönhetens verld. Det är alltså intet ideal alls. Det är blott en nervskakande teatereffekt. Lyckligtvis för Edvard Bäckström står och faller hans författareära icke med hans Dagvard Frey. £ v. Q,.J. H. G Fredholm: Arbetarelagstiftningen och Fabriksinspektionen i utlandet af H. Äfven till vårt land har arbetarerörelsen omsider träDgt och äfven våra lagstiftande myndigheter hafva funnit sig nödsakade att egna nftgon uppmärksamhet där&amp;t. En stor fråga har emellertid arhetarefrågan icke ännu blifvit hos oss och synnerligen mycket allvar med de föreslagna åtgärderna har det icke häller blifvit. Orsaken härtill är allra hufvudsakligast att söka i den omständigheten, att det råder en nästan fallständig okunnighet om hvad som i arbetarefrågan gjorts i utlandet, de erfarenheter man haft och de resultat till hvilka man kommit.
(Efter en tystnad, då hon sätter sig och söker samla si Theotime! Det är min maka som fört dig hit: 125 dess vördnad för din dygd har öppnat dessa hvalf, der ingen dödlig inträdt sedan min ankomst... Du har ej något val... Som Theotime är Himlen ditt vittne: Han pålägger dig att qväfva din låga, att uppfylla det värf du dig påtagit... Som Belmir, som en ädel och värdig riddersman, talar hedern allena: dess stränga röst föreskrifver dig, att ej missbruka det förtroende du fått; och kärleken äskar af dig att ej mer sönderslita ett hjerta, hvars tillstånd du känner. Fly, lemna mig! Låt mig dö oskyldig! Låt mig lefva okänd! Stör ej mera denna dödens stillhet! Gå Ack! Det är ej en menniska som talar med dessa uttryck. Det är en Gudomlighet, och dess röst öfverväldigar mina sinnen... (Efter en paus) Jag skall visa dig huru högt jag dig dyrkar... jag skall lyda dig... jag skall dig fly. Men om en så stor lydnad är möjlig, om den förtjenar någon erkänsla, så äskar jag den. Hvad då? E LVIRE . B ELMIR . Att du blir lycklig, att du uppoffrar mig, att du gör dig fri. Att jag uppoffrar dig? Nej, aldrig... Denna boning är min graf. Låt mig der sluta min lefnad. Nej, Casano skall blidkas. Ett ord, och du är fri! B ELMIR . E LVIRE . B ELMIR . 126 E LVIRE . Men detta ord uppoffrar dig. Det rättvisar din oskuld, det gör dig fri. Nej, aldrig! E LVIRE . B ELMIR . Gör hvad jag äskar, eller frukta min förtviflan. Lyd mig för sista gången: lemna mig åt mitt B ELMIR . E LVIRE . B ELMIR med ifver. öde! Nej, du är deraf ej mästare mer.