Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Kom, kom, farkär, och säg nu att det är bara skräp med vårt arbete. Se huru vackert det blir. Det är visst och säkert, att Johan blir glad, när han får se huru vi tänkt på honom och hur flitigt vi arbetat, för att göra honom en glädje. Och när Siri syr med, så få vi det nog färdigt till sagdan dag." Herr Klas log, lyfte opp sin dotter, satte henne som ett litet barn på sin arm och spatserade så ett hvarf omkring rummet med henne. Derpå ställde han ned henne vid sybågen och sade: "ser du inte, yrhätta, att jag hemtade fremmande med mig." Hebla vände sig hastigt om och varsnade nere vid dörren en person, som, med en besynnerlig blick, stod och stirrade inåt rummet. Han var ytterligt blek och tittade underligt fram under luggen, som låg honom i ögonen. Kläderna, af ytterst gammaldags fason, voro svarta, och kåpan utmärkte en magister eller annan lärd man. "Se här, min Ebba, hemtar jag dig en lärd gäst", sade nu herr Klas. "Det är mäster Sigfrid Aronson Forsius. Så väl du, som flickorna, hafva ju stundom bedt Daniel Hjort hemta honom med sig på besök. Nu, då jag träffade honom nära slottet i djupsinniga funderingar, bad jag sjelf honom göra mig sällskap opp." Fru Ebba helsade nu vänligt, och inbjöd mäster Sigfrid att stiga fram och sätta sig; men häpen öfver att så oförmodadt hafva kommit i fremmande, förnämt sällskap, utan att alls vara beredd derpå, stod han qvar vid dörren, bockade gång efter annan, och såg förvirrad ut. "Nu måste jag lemna eder på en stund", sade herr Klas, "tjenst och arbete få ej svikas. Snart kommer jag åter. Underhållen nu emellertid vår lärde gäst." Herr Klas gick bort, och den ovanlige gästen fortfor att stå tyst vid dörren. Tidens sed fordrade väl just icke mycken uppmärksamhet för en ofrälse, men mäster Sigfrid var dock införd som gäst, och fru Ebba var dessutom alltid vänlig mot hvar och en.
att öfver Collegii beslut till Kongl. Maj:t stälde underdåniga besvär få ingifvas inom femton dagar 119 af Collegii AdvokatFiskaf och Förvaltande Embetsmyndigheter inom hufvudstaden till Collegium och af annan part till Konungens Befallningshafvande, för att vidare befordras; samt att beslut i markegångsmål gälla till efterrättelse för alla och således äfven för dem, som icke sökt ändring. Varande berörde förslag, på sätt förut omförmäles, bland de till Comiterade öfverlemnade handlingar. Vid sistförflutne Riksdag förekom åter detta ämne, hvarvid Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 18 April 1845 anmälte följande af dem fattade beslut, nemligen: l:o att den KammarCollegium tillhörande befattning med markegången hädanefter bör af detta Collegium och StatsContoret gemensamt utöfvas; 2:o att, med ändring af 6 §. i Kongl. Förordningen den 22 Juli 1803, förhöjning af en utaf deputerade vidtagen prisbestämmelse, der sådan kan ifrågakomma, bör grundas på verkstäld jemförelse emellan priserna så väl inom Länet, som uti nästgränsande Län; 3:o att de förändringar, som uti markegångstaxan slutligen fastställas, skola gälla för så väl kronan som samtlige räntetagare och räntegifvare inom samma mar kegångsdistrikt; 4:o att det i Kongl. Kungörelsen den 22 November 1834 såsom vilkor för räntespanmåls afradsgilda beskaffenhet meddelade stadgande, att nämnde spanmål bör vara väl rensad och strid, må utbytas mot den föreskrift, att dylik spanmål bör vara väl rensad och efter årsvextens beskaffenhet strid; och 5:o att vid de årlige markegångssättningarne deputerade skola till räntegifvares och räntetagares ömsesidiga efterrättelse bestämma den minimivigt, som hvarje sädesslag mäste hålla för att vara afradsgildt, och hvilken i taxorna utsättes, i afseende å verkställigheten hvaraf vidare speciella föreskrifter blifvit af Rikets Ständer föreslagne.
«Från, – ja från Danmark.» «Ahså, från Danmark.» Gumman hade ännu något på hjertat, det märkte Truls: hon satt och skulle till att säga något, men kunde icke rigtigt komma sig för. Hon satt hela tiden och såg än på Truls, än på hans följeslagarinna, öfver från den ene till den andra. «Och,» slapp det ändtligen ut, «ni är väl gifta folk, kan jag tro?» Gummans ögon hade säkerligen upptäckt, att det icke fans några ringar på fingrarne; men hon såg med nyfiket välbehag på de unga menniskorna. Truls blickade snedt öfver till Louise: hon satt och var röd. «Ja, naturligtvis,» sade han leende. «Ja, ja, det kunde jag väl tro,» tillade gumman tillfreds och liksom ville hon urskulda sin närgångenhet i denna sak, hvilken ju för resten vore sjelfklar. I detsamma stötte båten mot land, tåget kom allaredan pipande, och de hunno i lagom tid fram till att komma med. Efter kvällsmaten gingo de ut. Det var det härligaste månsken; vägen låg alldeles hvit, och på sluttningen hinsides Glommen kunde man tydligt särskilja alla föremål från hvarandra, som vore det midt på ljusa dagen. Emellanåt mötte de ett ensamt par, hvilket gick såsom de, tyst eller hviskande; och här och hvar skönjde de genom fönsterna en familj kring aftonlampan. Icke ett ljud, förutom de ensliga, dämpade stegen. Hon gick med tårade ögon och ett stelnadt leende på läpparne, som han fann smärtsamt, bekymmersamt eller hvad det kunde vara, pinsamt osäkert, samt blickade rakt ut för sig i den ljusa natten. «Hvad tänker du på?» sporde han sakta och ömt och tryckte hennes arm fastare i sin. «Jag tänker på första kvällen, vi möttes, hos Dönnergaards,» svarade hon tankfullt, med blicken såsom förut rigtad rakt ut framför sig. «Hvad du dock var underlig,» tillade hon efter en paus. «Vet du, den blicken du gaf mig, – jag hade aldrig sett en sådan blick i hela mitt lif, och man ger aldrig en sådan blick i sällskapet.
Revisionen icke hade någon annan anledning att finna för de vidsträckta upplysningar, som begärdes, än den, som vore att hemta af stadgandet i 7 § 2 mom. af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer, i hvad som rörer deras befattning med statsverket, kunde formulerandet af sjelfva framställningen icke annat blifva än med vissa svårigheter förenadt. Dessa löstes dock så vida, att pluraliteten af Revisionen omsider förenade sig i beslutet, att »begära de uppgifter, som skulle sätta Revisionen i tillfälle att bilda sig ett tillförlitligt omdöme om och i hvad mån den till landtoch sjöförsvaret hörande materiel af särskilda vapen, beklädnad, trossoch sjukvårdspersedlar m. m. befinnes, så till beskaffenhet som antal, motsvara tidens fordringar och landets behof».
Yr af detta larm, drog jag mig undan åt stranden, för att öfverlägga huru jag fördelaktigast skulle föryttra min skatt, hvilken vid alla andra tillfällen skulle varit mig temligen likgiltig. Snart erfor jag alla girighetens qval: då jag icke kände perlans värde, förutsåg jag att man, oaktadt all min försigtighet, ändock skulle mer eller mindre narra mig; men jag, som fordom strött högar af guld omkring mig, ville nu icke förlora ett kopparmynt. Sedan jag, efter långt bryderi, trodde mig hafva upptänkt ett medel att till högsta pris sälja min vara, föll det mig in, att ingen vore värdig att bära denna juvel utom min Fanny, om hvara återfinnande jag aldrig uppgaf hoppet. Och denna tanke syntes mig så förnuftig, att det förekom mig underligt, att jag ej förr tänkt derpå. Väl visste jag ej, hvar jag denna natt skulle finna tak; och redan började hungern anmäla sig, men det syntes mig ljuft att lida för Fanny. Hellre, sade jag till mig sjelf, bortbyter du din turban mot en simpel musslinsduk, och hjelper dig genom mellangiften fram den korta vägen. Under tiden hade en liflig aftonvind uppstigit och de sqvalpande vågorna kastade flera musslor och andra lösryckta hafskräk på stranden. – Hvem vet, om du ej i endera af dessa musslor finner några mindre perlor, som du kan använda att bestrida resekostnaderna, – tänkte jag vid mig sjelf och öppnade den ena snäckan efter den andra, utan att träffa en enda perla. Ibland dessa skaldjur såg jag en af besynnerlig, vriden art. Jag upptog den af nyfikenhet och ämnade åter bortkasta den, sedan jag en stund betraktat mitt fynd, då det föll mig in att denna raritet för sin egenhet skull åtminstone torde äga något värde. Denna fråga ställde jag till en jude. Han tog emot den och beskådade den med uppmärksamhet.
Domstolen denna grundsats i synnerhet ega tillämpning å frågan om ansvar för för - 90 Äng, upphäfvande af 8 § i I Cap. Uts. B. m m* skildring af medel, som i och för Ämbete eller Tjenst äro emottagne, heldst de mångfaldiga olikheter i brottets beskaffenhet, sorn kunna uppkomma, dels af olikartade Tjenstebefattningar, dels af olika sätt för brottets utöfvande, samt dels af det förskingrades större eller mindre belopp , icke borde sakna motsvarande gradationer i straffet ; och som Högste Domstolen i öfrigt ansåg Lag-Committéns förslag vara väl grundadt, tillstyrkte Högste Domstolen, att detsamma måtte af Kongl. Maj:t, till Rikets Ständers antagande, i Nåder föreslås. Under öfverläggningarne utbad sig Hans Excellence Herr Grefven och Justitiae-StatsMinistern, att härvid i underdånighet få anföra, att det visserligen icke undfallit LagCommittén , att ett närmare bestämmande af flere gradationer i bestraffningen vore nyttigt , men flere svårigheter hade dervid uppstått , och af de skäl Högsta Domstolen i dess utlåtande upptagit , hade Commitfén , understödd af hvad man jemväl funnit antaget i nyare tiders Lagstiftning, och deribland den Franska, trott sig kunna upplåta åt Domaren en pröfningsrätt efter omständigheterna, som jemväl bill vit i Sveriges gamla Lag , vid flere tillfällen honom gifven ; skulle dock Kongl. Majjt sjelf finna betänkligt att gilla förslaget, ansåg Hans Excellence Lag-Committén tillkomma att försöka, så vidt möjligt är, genom utarbetande af ett nytt förslag, gå Kongl. Majus Nådiga afsigter till mötes, Kongl.
Blinda och Döfstumma, Institutet derför, anslaget ang:de 248. Boktryckare-Präss, Cylindrisk, om medel till en sådans anskaffande 170. Borgare-Bref, ang:de deras charterande 267. Borgen för TestamentsBevillning, angtde 67. Borgås Sund, angrde Brobyggnad deröfver . 34^- Borås Stad, om understöd för densamma . 62. fördelningen af det beviljade Lånet dertill 4*8* Boställen för Häradsskrifvaren i Tunaläns, SÉjfvedahls Härad . Häradshöfdingar 206. —? utarrendering af sådane som innehafvas af i Landtbruket oerfarne personer 73. Boställs-innehafvares ersättn. för arrendebrister 270. — d:o för Skifteskostnader 322, Brist i tillgångarne för beviljade anslag, utvägar till dess betäckande 387. Brobyggnad öfver Tranarps Å, om Ian dertill 53, 3y3. Brottslingars gripande, ersättning derför 143- Rrudgåfvo-Fonden, rörande Revisorernes an piärkningar dervid, qi. m , . 62. 7 Bet. N:o Bränvinsbrännings-rättighetcns beskattning, grunderne derför, angtde » , 363. Byggnader och Reparationer i Stockholm, an slags-summan derför , , , , 14/> 25o. i Landsorterne d:o d:o , , „ Bytesbrister, om eftergift af Kronans fordringar hos enskilde derför , » 120. Råkoch Lots-Inrältningen, medels anslående dertill ,,,, i5r, 203. Båk-afgifler, ang:de deras användande Litt.F. 54> 123. Båtpass, Färjemans-Bolagets i Helsingborg, rörande Chartering deraf , , . , 20. Böcker för fattigare folkclasserne, anslag dertill 140, a44- Bötesmedlen, angående deras uteslutande från StatsVerkets inkomster , , , Litt. B. 54- Bötesmedel, ang:de Allm.
Theatern, som ock afståndet emellan bänkarne liksom derstädes, sä erhåller man 486 platser •—- utan att göra någon förändring i Riddarh.-salens nuvande disposition i afseende på gångarnes bredd och läge —, hvilket torde vara det ändamålsenligaste. Hvar och en af eder mine Hrr! torde känna att man numera har å Öfre Amphitheatern ganska beqväma sittplatser — de hästa i hela salen — och att afståndet emellan bänkarne är för utoch ingående herrar mer än tillräckligt, fast det för damer kan falla sig något för inskränkt. Anser man deremot att antalet 486 platser är för litet pä Riddarhuset — synnerligast i och för Ståndens gemensamma sammanträden •— hvilka förmodligen komma att hållas här — och vill, för att bereda än flera platser, inskränka afståndet emellan bänkarne från 18 tum — sorn det är å Öfre Amphitheatern — till 15 tum (hvilket i alla fall är 3 turn mer än som, efter Prof. Scholanders ritning, skulle vara emellan pulpeterna och bänkarne, och öfver 3 tum mera än för närvande emellan bänkarne), så erhåller man 556 platser — hvilket torde vara fullt tillräckligt för R. o. Arns behof, äfven vid de gemensamma sammanträdena. Dä denna fråga hvilar på ett af R. o. Ad. vid förra Riksdagen fattadt beslut, vågar jag uttala den min öfvertygelse, att man hade haft anspråk att fordra, det Riddarh.-Direkt, sålunda utredt frågan som jag nu haft äran göra, och ej utgifvit 100 R:dr B:co till Prof. Scholander för en ritning, som är oanvändbar för det ringa antal platser den bereder — och ej urskulda sig blott dermed att Direkt, vändt sig till »erkändt skicklige och sakkunnige personer.» Jag bestrider ej delta omdöme öfver dem: tvärtom, jag deltager deri helt och hållet —; men jag skulle tro att R. D. ej tillräckligt tydligt förelagt dem den dubbla uppgiften att på en gång bereda större beqvämlighet och plats för omkring 500 personer; och jag tror att Direkt, sjelf ej gjort sig någon möda för att lösa denna uppgift.
Directionen fattas, någon ätzärd widtagas eller befallning ät Betjeningen gifwas, utan wid Directionens sammanträden och inför deröfwer hället Protocoll. Men dä Mane frägor, som erfordra tystnad, förekomma, föres Protocoll af en Ledamot och förwaras af Ordföranden till desi mädan assakenö yppande ar förbi, eller intill nästa Revision. 954 Den 25 April. * Sä längt fonden medgifwer, böra, till förekomman, de af Spannemäls prisets omattliga kallande eller stigande, uphandlingar innom Riket göras i goda är samt Spannemä! ivid särdeles läga pris och förmänlig^ Cours införffrifwas frän Utrikes orter, pä det Werter wid inträffande mifiwaxt eller i fall af ett krig mätte kunna sä mycket möjligt ä^ bispringa Landet med brödföda och utsäde, samt i begge fallen förekomma för högt upjagade Spannemäls-pris; Åliggande det Dircctionen att mänateli, gen lata frän Predikstolarne kungöra om och till hwad pris den will up han ela Spannemäl, Kronans högre och lägre Embetsmän, som med Upbörds-Werket äga befattning, fä ej ätaga sig Spannemäls lefwerering för Allmogen; men den Rantcgifware, som till Kongl. Majit och Kronan betalar sin ränta in natura, mä altid fä lemna den wid närmaste intill hans skattffyldige Hemman belägne Krono-Magazin och förblifwer i öfrigt i anseeende till Räntegifwarcs ffyldigheter wid hwad För, fatlningarne förestrifwa; samt Att het mä wara Magazins-Förwaltare strängeligen förblivet, akt i Kronans Magaziner förwara dem enskildt tillhörig Spannemäl, samt att om wid Znwenteringar mera Spannemäl än Kronans skulle i Magazinen finnas, deysamma säsom Kronan tillhörig bör anses, likwal med undantag af hwad för Förwaltarcns intorknings-kappar
N:a lo5, öfver motioner om ändring i åtskilliga delar af rättegångsordningen lii. m.; Bifölls. och N:o i of i, öfver motion, cm åliggande för uteblifven svarande part, all å den lid, hvartill uppskjutet mål utsläJJes, ulan serskild underrättelse sig infinna m. m.r 'r,c>s S D. Foredrogos ånyo Allmänna Besväroch Oeconomie-Utskof« tets Utlåtanden: K:o p5, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 6i, om åtgärders vidtagande, lör alt uppmuntra byggnadsföretag i Rikets stöl re städer och företrädesvis i Hulvudsladenj Lades lill handlin» garm*. N:o f)6, i anledning af väckt motion, angående lösen af den spanjnålsränla, sorn utaf Lunds Domkyrkohemman utgår; Bifölls. N:° C)j, i anledning af anmälkniiiear vid Ulskollels Betänkande N:o Qj, angående livi t ares', Soldaters och Båtsmäns dagsverksskyldighet 1*11 forsam liiigitrnes Pastorer. Med vidhlifvande af det förut, fattade beslutet, biföll Ståndet det i Utlåtandet Nio f)J föreslagna tillägg. N:o gg, i anledning af väck t fråga, om beredande af vissa förändringar i beiäkningssätlet af lull å eli del varor, som ifrån Sverige lill Norrige införas; Bifölls. och JV;o ioo, ytterligare, i frågan ora nedsättning af de afgifter, som Prof. Vt Jr. cl. 3 o Julii 1814 83 Svenska oell Norrska Consulerne cga alt af Svenska fartyg uppbära; Lädes lill liandliugarne. Från Hedervärda Bonde-Ståsdet.
Uddevalla stads hamn, i sednare åren djupt och rymligt utvidgad, erbjuder också, likasom den tillstötande Byfjorden med sina goda och rymliga ankarplatser ett säkert skydd mot stormar, och Uddevalla stad är således såsom export-ort förtjent af uppmärksamhet. Afven för Wenersborg, en stad, hvars folkmängd, enligt sednaste femårsberättelse, under loppet af 4 år, från 1856 till 1860, ökats från 3,358 till 4,076 personer, eller med nära £:del, är en förbättrad kommunikation med vesterhafvet af högsta behof. Under dessa år har staden, efter att hafva vunnit stapelstadsrätt, börjat att bedrifva en handelsrörelse och spannmåls-export, som redan vunnit betydenhet. Dessa begge, på ett afstånd af mil från hvarandra belägna städer skulle, genom Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 459 en jernväg förenade, inom kort uppnå rangen af Sveriges betydligare export-orter. Deras läge, den omgifvande landsortens utomordentliga bördighet och folkrikhet, grannskapet af sjön Wenern, öfver hvilken Wermlands, Dalslands och Nerikes bergsoch skogsprodukter, samt den väsendtligaste delen af Westergötlands och jemväl aflägsnare orters spannmål och andra produkter föras till vesterhafvet, berättiga till antagande deraf; och synas oeftergitligen fordra, att från Wenersborg, der endast 2jj:dels mils väg stänger varorna från nämnda haf, en utväg dit beredes i stället för den, 8 mil långa, af motiga vindar och Göta elfs flöden eller uppgrundningar försvårade, genom afgifterna å Trollhätte kanal högst betydligt fördyrade vägen till Göteborg. Redan för längre tider tillbaka har också fråga varit å bane om anläggande af en kanal från Weuerns ändpunkt vid Wenersborg till Uddevalla; och sedan Trollhätte kanal öppnades, har den alltmera tilltagande trafiken, på det mest ovedersägliga sätt ådagalagt behofvet af en bättre kommunikation.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsks d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utiåt:n: N:o 25y. i anledn. af väckt fråga om ersättning till Kronofogden Dahlgren för bestridda utgifter, dels vid ett öfninasläger å Ödskjöldsmoar, dels ock vid en väganläggning i Toftedalen; • N:o 2Ög. i anledn. af väckt fråga att de statistiska tabeller, som äro bifogade K. M:s Bef:h:des femårs-berättelser, ej vidare måtte på statens bekostnad till trycket befordras; N:o 261. i fråga örn jordeböckernas granskning. Till DenaoOctobtre. m. a33 Till pröfning företogs StatsUtskrs d. 2 dennes e. m. på Jjordet Ingda utlåt. N:o 258 i anledn. af erhållen återreiniss A betänk. N:o 128, rör:de väckt fråga, att Kronan mätte bekosta harfdtlangning vid kronokemmans och nybyggens afvittring. I sammanhang härmed föredrogs BondeStts prot.-utdr, af d. 9 dennes, innehållande inbjudning till MedSttn att instämma i BondeStts beslut, det II. St. borde hos K. M. anhålla, att K. M. i nåder täcktes meddela den förklaring eller det tillägg i 16 § af stadgan d. 10 Febr. 1824» rörtde afvittringsverket i WesterNorrlands, Westerbottens oéh Norrbottens län, att handtlangning vid afvittring af kronolägenheter, hvilkas åboer sakna förmåga att den utgöra, må af de till afvittringens befrämjande redan bestämda medel bekostas i den mån vederbörande landshÖfdingar, med fästadt afseende äfven på afvittringsverkets snara befordrande till slut, kunna pröfva billigt och erforderligt. R. o. Ad. biföll StatsUtsk:s utlåt. N:o 258 utan någon förändring. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskts d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Frihtn hade samma åsigter, som då denna fråga bordlädes, och således torde jag icke behöfva derom yttra mig, enär Hr Frih:n i ett sednare yttrande synes hafva frän t rädt yrkandet om propos. derå; men då den mening mest gjort sig gällande, som står i öfverensstämmelse med Hr Cederschjölds reservation, att nemi. icke mer än 3:ne Stånds beslut skulle erfordras, för att åstadkomma förlängning i riksdagarna på bestämd tid, så och dä ett antagande af denna Hr Cederschjölds mening betydligt skulle underlätta möjligheten 334 Den S Juli f. 111. att uttänja riksdagarna, och icke vara behöflig! med mindre man förutsatte, att ett af Stånden skulle motsätta sig de öfrigas önskan att fortfara med liksdags-arbetet, så måste jag motsätta mig denna förändring i hvad Const.Utsk. föreslagit, helst det icke är att förmoda, att eli RiksSt. skulle vara så förgätet af sin pligt att vägra instämma med de öfriga om riksdagens förlängning, om lör Riket vigtiga angelägenheter ännu återstodo alt handlägga och fordrade skyndsamma åtgärder. Jag tillstyrker sålunda vidblifvande af förslaget. Beträffande slutligen orden ’’bestämd tid,” instämmer jag med de talare, som yrka att detta uttryck måtte qvarstå , till förekommande deraf att riksdagen må kunna förlängas den ena gången efter den andra. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Den siste värde talaren tyckes hafva grundat sitt bifall till Utsk:s betänk, på den förutsättning, att icke något Stånd skulle motsätta sig dc öfriga Ståndens begäran om riksdagens förlängning utöfver 6 månader. Men jag tror att det tillhör lagstiftaren att icke räkna på beskedligheten hos dem, som skola Jyda lagarna, utan fastmera alltid föreställa sig det värsta. Det kari nemi. mycket lätt hända, och är ganska tänkbart, att en fråga kan förekomma, som strider mot ett visst Stånds intresse, och alt detta Stånd sii t ter sig emot riksdagens förlängning, just på det att denna fråga icke må blifva afgjord.
Nationerna antaga numera ingenting, utan att veta skälen dertill; de afväga noga rättigheter och skyldigheter, samt erkänna inga andra myndigheter, än deras, som uppvisat sina diploroer och fått dem undersökta och sanclionerade Denna nyare tidens anda har lossat alla den fordna samhällsbyggnadens fogningar, den har skapat belt nya samhällsförhållanden, hvilka borde inses och erkännas af alla. Olyckligtvis hafva styrelserna, särdeles regenterne , icke rätt insett detta Regenterne tro sig kunna bibehålla sin fordna upphöjda ställning, de förbise, att de bidragit att undanrycka fotfästet dertill, då de, ledde af en slags Österländsk instinct, sjelfve fört jemlikhetens talan; de bländas fortfarande af förhoppningarna att kunna återföra den royalistiska hänförelsens gylldene tider; de inse icke, att det, som förr var en ridderlig och oegennyttig känsla, nu endast bluen låghetens och beräkningens handling , som måste köpas och underhållas med guldvigt. Utan att vinna sitt ändamål 9 H. 16 IM Den i Juli e. m. utså regenterne endast derigenom ett demoralisationsfrö bland de högre classerna, som betaga dessa all moralisk kraft, all inflytelse, all förmåga att försvara sig sjelfva och andra. Dessa fortfarande illusioner afhålla regenterna från att ärligt antaga det under närvar, samhällsförhållanden enda möjliga statsskicket, det monarkiskt-constitutionella, hvilket, sorn eri känd tänkare och författare yttrar, befinner sig midt emellan de begge ytterliga tendenserna, som arbeta ali draga samhället antingen baklänges eller för brådstörtande framåt Det constitutionella statsskicket skulle länge kunna uppfylla sin bestämmelse, om regenterne, lika ärligt som folken , underkastade sig dess villkor; men tjuste af en forntids smickrande och behagliga drömmar, sträfva regenterne att med ena handen återtaga det de gifvit med den andra; de inse icke, att det constitutionella statsskicket sätter dem i den aldra angenämaste ställning, då de få uppbära förtjensten för det goda, det nyttiga som sker, och tadlet deremot uppbäres af andra.