Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfverensstämmelse med de af Utskottet nu yttrade åsigter , bar Utskottet alltså visserligen funnit sig böra erkänna giltigheten af det skäl , hvarpå den för Riksgälds-Contoirets tjenstemanna-personal föreslagna löneförhöjning grundar sig; men då göromålen vid detta Verk, under senare tider, icke kunna anses ökade, utan tvertom i några hänseenden blifvit minskade, så och ehuru en mängd tjenster derstädes tid efter annan indragits, har Utskottet, sorn äfven i afseende på denna löneregleringsfråga trott den vid dylika frågors behandling under innevarande Riksdag ådagalagda sparsamhet böra iagttagas, likväl föreställt sig, alt omförmälde, af billighet och rättvisa påkallade, löneförbättring under nuvarande förhållanden bör och kan tillvägabringas, utan att öka den nya ordinarie aflönings-staten för RiksgäldsContoiret utöfver det belopp, hvartill aflöningen derstädes nu uppgår. För vinnande af detta ändamål, har hos Utskottet, sedan Fullmäglige serskildt upplyst, alt ytterligare indragning af någondera utaf Corn missa rie-beställningarne vid Verket, hvilkas antal redan blifvit minskadt från 5 till 3 , ej vore verkställbar, utan i förening med en mera genomgripande förändring i Verkets förvaltningssätt, fråga förekommit, huruvida icke åt Commissarierne numera skulle lämpligen kunna uppdragas åligganden, som för närvarande tillhöra andra tjenster, hvilka således hädanefter kunde blifva antingen fullkomligt umbärlige eller åtminstone mindre ansvarsfulla och magtpåliggande, än hitintills. Sålunda har Utskottet ansett, att de Cassören vid Riksgälds-Contoiret nu åliggande göromål att i stadgad ordning emottaga och qvittera Contoirets inkomster samt verkställa pröfvade och beviljade utbetalningar, skulle kunna, utan någon olägenhet eller minskning i föreskrifna controller, af Commissarierne omedelbart besörjas, äfvensom att den med Cassörs-tjensten nu förenade räkenskapsföring kunde uppdragas åt en Bokhållare, hvilken derjemte borde öfvertaga de göremål, som för närvarande åligga den till Cassörens biträde anställde Contoirs-skrifvare.
Hastigt satte hon sig upp — hon hörde bjellror på gården. Monne han nu ändå åkte ut? Jo — hon hörde hans steg i förstugan. Hon gick till fönstret och såg ut. Der stod den ystra rödfuxen och klipte med öronen. Då hans herre skulle sätta sig^i släden, ville hästen ej stå still, utan kastade och hoppade åt sidan. Förmodligen ännu uppbragt af samtalet med sin hustru, gaf kaptenen hästen Tidningen utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast t krona, postarvodet inberäknadt. — Sista numret 1 ett väldigt piskrapp med den följd, att fuxen i ett nu stod rak som ett ljus och fäktade i luften med frambenen. Ett ögonblick såg det farligt ut, men ett kraftigt ryck i tömmarne och ett nytt piskrapp bragfe ned hästen, och i nästa sekund jagade det lätta fordonet med rasande fart derifrån. Som en röd ljungeld flög det uppskrämda djuret nedåt allén, utför » vattenvägen » och ut på den isbelagda sjön. Några ögonblick ännu, och både häst och släde voro ur sigte. Den unga frun stod qvar vid fönstret, blek och nästan andlös. Gud i himmelen! Hur skulle detta sluta? Skenade hästen, eller En nätt jungfru kom genom dörren till ett inre rum med famnen full af spetsar och flanell, tycktes, det, men vid närmare påseende befans det, att ett litet täckt barnansigte tittade fram bland spetsarne. » Lillan är nyss vaken och kommer och vill helsa på sin mamma, » sade jungfrun. Mamma vände sig hastigt om och ryckte barnet till sig så häftigt, att sköterskan icke kunde återhålla ett litet utrop af förundran. » Kära Mari, bed Janson strax komma hit, » bad matmodern med upprörd sLämma. Några ögonblick senare stod kusken i salongen. » Hur var det med hästen? » frågade den unga frun med så mycket lugn, som hon möjligen kunde Ulltvinga sig. » Han skenade väl inte? » » Jo, nog durkade han, allLid, » svarade Janson och såg litet betänksam ut, » men yT ska ' väl tro, att kapten får håll på honom, när han fått springa yran af sig.
Jag nekar ej, att jag ser vådor i påföljderna af nuvar. bankinrättningar, men jag ser dem egentligen ej i något annat, än i verkan af så många bankinrättningars uppstigande, att de redan varande bankernes säkerhet derigenom äfventyras. Deruti ligger den enda våda jag ser, men alldeles icke inser jag någon annan. Jag medgifver alltför gerna, att de omständigheter, sorn Hr Stråle framställt, kunna sätta mig i någon villrådighet, men aldrig någonsin kunna de rubba den säkerhet, som jag anser ligga i den nuvar. lagen. I fråga om Östgölha-bankbolag har ett stort och högst anmärkningsvärd! misstag i omdömet här ägt rum. Öslgötha-bankholags fundation är fullt ut så laglig, som någon af de öfriges. Det är sannt, att dess octroj ej tillförbinder delägarne att ansvara, en för alla och alla för en, men detta står i deras bolagsreglor. När nu i 1734 å''s lag rättigheten för K. M. att utfärda sådana privilegier ej är vidfästad något annat villkor, än att de stå i öfverensstämmelse med allmänna lagar och författningar, och när man nu går till allmänna Ingen, och finner, att densamma i fråga om bolag uttryckligen bjuder, alt hvarje bolagsmans förbindelse skall rätta sig efter bolagets öfverenskommelse, så är ju säkerheten i Öslgötha-bank lika stor som i de andra, och om de värde talare, som utsagt förkastelsedomen öfver Östgötha banklag, bade gjort sig mödan alt taga kännedom af sjelfva bolagsreglorna, hvilka enligt allmänna lagen skola tjena till grund för förbindelserna, så hade de måhända sparat sig allt oblidt omdöme öfver Östgöthn-bankbolag. Jag förenar mig med Hr Rosenblad i den anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes tillåta, att den första propostn blir denna: Är en ny lag af be hofve t påkallad eller ej, — och hoppas att denna blifver med nej besvarad. Skulle likväl denna propos. besvaras med ja, så vill jag sedermera söka att bevisa, att den af Utskm föreslagna lag är aldraminst den, som skulle kunna antagas, åtminstone af mig. D e n 18 Februari f. m.
Och ropar: » Pojkar, ä ' båten klar ?- » Och boken slänger herr kandidaten, Och mamma packar i korgar maten, Och ungdomsflocken till stranden drar. Nu har del blifvit en gammal regel, Att gamla fruar och fyllda segel Ej passa samman så bra precis, Och far hörs brumma, och stött blir gossen, När mamma rädd hugger tag i trossen, Så fort det kommer en liten bris. Äldre personer minnas nogsamt, hvilka blandade känslor af harm, vedervilja och löje, som de först synliga svenska giftermålsannonserna uppväckte hos bildade människor, oeh man ville för ingen del tro, att de voro något mera, eller rättare sagdt sämre, än ett nytt slags dåligt skämt. Men dessa annonser blefvo allt mer och mer vanliga, och man nödgades inse, att där fanns något allvar i saken. Man ryckte då på axlarna eller uttryckte sin fasa för mannens krassa materialism och nutidskvinnans oblyghet samt aktade sig att se, hurusom giftermålsannonsen uppvuxit ur en gammal odlad och väl tillberedd jordmån; att det var en gammal affär, som framträdde i en ny dräkt. Det är nämligen föga annan skillnad på vår tids giftermålsannonser och äldre dagars giftermålsmäklare, än att de förra öppet oeh utan alla omsvep spörja kring land och rike efter » föremålet », och att de senare icke sträckte (DUN 1892 t sina förfrågningar utom ett visst begränsadt område samt handlade i tysthet och under åtskilliga förevändningar med sina varor. Ty affärer, rent af köp, drefvo dessa manliga och kvinnliga mäklare, och hvem vet, om icke dylikt affärsfolk ännu finnes till? Hur har det ohyggliga ordet äktenskapsmarknad uppkommit? Helt säkert är det äldre än giftermålsannonsen, och jag tror, att denna senare just är född och fostrad af den förra, af giftermålsmarknaden nämligen. Hade det icke länge varit sed, att mödrar » förde ut » sina döttrar till benäget påseende och vid gifna tillfällen så lindrigt påklädda, som det gärna är möjligt bland icke vildar, så är det föga troligt, att en s. k. bildad flicka nu blottställde sig så, att hon, med tillhjälp af sitt fotografiporträtt, bjöd ut sig till en obekant man.
M:s och folkets böner och tacksamheter, med ökad anledning i de späda telningarne af 3* 36 Dun 26 Sovcm lier. Sveriges vördade Konungastam, gjöt sig mildrande i såret af den lidna gemensamma förlusten, öfver hvilken gemensam saknad blifvit ett nytt föreningsband emellan E. M. och det folk, som aldrig skall uphöra att öfver E. M. nedkalla den Högstes välsignelse. Med dessa tänkesätt anhåller R. o. Ad. underd:st, att i E. M:s nåd och bevågenhet få vara innesluten. Drottningens svar: Mina Hrr! Med tacksamhet och djup rörelse emottager Jag R. o. Ad:s helsning. De känslor, Jag dervid erfar, kunna lättare upfattas än tolkas. Jag har sökt fullgöra Mina pligter, hvarje maka, hvarje moder hade gjort detsamma. Upfyllandet deraf blef Mig lätt genom de innerliga band af kärlek och tillgifvenhet, som förena Mig med Min ädle Gemål och en älskad dotter. Många smärtsamma, ömma förluster har Jag erfarit; sorgen kändes djupt, — kännes ännu! Men Den, som tog, Han äfven gaf och ätergaf Mitt hjerta mycket! Dagligen glädes Jag vid åsynen af Mina barnbarn, och aldrig kan Jag nog tacksamt ihågkomma, att den Allsmäktige åt Mig, likasom ät Svenska folket, bevarade en god, mild och älskad Konung, samt tillåtit Honom åter få verka för Sitt Folks lycka. Jag beder R. o. Ad. räkna på Milt fortfarande deltagande och vara försäkrade om Min ynnest och välvilja. Till II. Enke-Drottningen! Inför E. K. Maj:t anhåller R. o. Ad. att få nedlägga försäkran om sin underd. vördnad och tillgifvenhet. Dea lid, som förflutit, sedan R. o. Ad. hade tillfälle att uttrycka dessa sina tänkesätt, har blott varit egnad alt ytterligare befästa dem, då R. o. Ad. under densamma med E. M. delat sorgen öfver en smärtsam förlust, tacksamheten mot Försynen, som afvändt en del af de olyckor, af hvilka Fäderneslandet varit hotadt, och glädjen att se E.
Likaledes hafva 3:ne Riks-Stånd bifallit samt Bonde-Ståndet låtit hero vid Utskottets hemställan i 14:de punkten, angående den väckta frågan om bidrag till räntebetalning å det på anläggningen af Statens banor nedlagda kapital, genom särskilda afgifter af dem, som voro på vissa afstånd från jernvägs-stationerna boende. Stånds sammanstämmande beslut hafva jemväl tredje, femte, åttonde, femtonde och sextonde punkterna blifvit af Rikets Ständer godkända; i följd hvaraf Ridderskapets och Adelns beslutade återremiss, i afseende å den i 5:te punkten tillstyrkta anslagssumman för södra stambanans nordliga del emellan Falköping och Jönköping, icke kan till vidare åtgärd föranleda. Det i fjerde punkten framställda förslaget om medels beviljande för södra stambanans fortsättning från Finjasjön mot Ljungby utofter Lagaådalen öfver Götaström och Tenhult till Jönköping, har bifallits endast af Bonde-Ståndet; hvaremot öfrige Riks-Stånden, med afslag å nämnde punkt, sammanstämmande beslutat att, för södra stambanans fortsättning från Finjasjön förbi och i närheten af Bih. till II. St. 7 Häft. 1 2 >Sta/s-Utskottets Memorial N:o 109. sjön Salen åt Nässjö oell vidare öfver Tenhult till Jönköping, Rikets Ständer skulle bevilja och till utgående från Riksgäldskontoret anvisa en summa af 6,000,000 R:dr Ruut. Uti elfte punkten hade Utskottet hemställt att Rikets Ständer måtte förklara det Rikets Ständer hnna ändamålsenligt att, för verkställandet af arbeten å Statens Jernvägsbyggnader, kommenderingar ur indelta Arméen äfven framgent användas, under de i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 16 September 1857 upptagna vilkor.
Näs kungsgårds reparationsmedel, är inom Ridderskapet och Adeln anmärkt, att, då, enligt hvad komiterade sjelfve erkänt, förenämnde afgift utgjorde en skatt, som ovilkorligen måste af de uppgifne fögderierne erläggas, samt något annat skäl för den föreslagne eftergiften icke åberopats än att sådant skulle leda till förenkling af räkenskaperna, och afgiften vore af beskaffenhet att innefatta undantag från det inom länet i allmänhet gällande beskattningssätt, omförmälde eftergift desto mindre borde bifallas, som, till fyllande af den härigenom förorsakade brist i statens inkomster skulle erfordras förböjd bevillning och utskylden således komme att drabba andra skattdragande, som ej vore pligtige att densamma vidkännas; samt att, om deremot, såsom Utskottet föreslagit, boställs - Stats-Ulskollets Utlåtande, N:o 312. J3 innehafvaren skulle blifva utan ersättning för den bortgående afgiften, blefve följden, att boställets underhåll komme att betunga militie—boställskassan, som redan vore oförmögen att sina förra åligganden fullgöra. Då förberörde 8:de punkt blifvit af Presle-ståndet lemnad utan anmärkning samt af Borgareoch Bonde-stånden bifallen, får Utskottet förnya sin deruti gjorda hemställan. Utskottets hemställan uti 9:de punkten, angående de i hemmansräntorna inbegripna dagsverkens förvandling till bestämd penningeränta, har inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet framkallats den anmärkning, att, på sätt i herrar von Troil.i och af Sillens reservationer blifvit föreslaget, dagsverken borde såsom ränta bibehållas; varande i sådant afseende å ena sidan anfördt, att, efter hvad erfarenheten utvisade, dagsverkena mindre än andra räntor vore underkastade fluktuation i pris, och å den andra, att, då stigande och fallande i priser å förnödenhetsarliklar ulöfvade på dagsverkspriserna en, om också mindre märkbar, inflytelse till minskning eller stegring, denna räntepersedel värde således utgjorde den säkraste regulator vid de öfriga persedlarnes förvandling efter markegång.
Hvad sålunda, och i öfrigt till stöd för återremissen, blifvit anfördt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och tillstyrka, att Rikets Ständer, med föranledande af herr Stjernsvärds motion, såvidt den afser förslaget N:o 2, besluta en underdånig skrifvelse, med anhållan, att Kongl. Maj:t i nåder behagade, för ordnande af rikets landtförsvar, låta genom vederbörande utarbeta ett, efter öfvervägande af landets behof och tillgångar, affattadt förslag, att föreläggas Rikets kommande Ständer. Stockholm den 12 Augusti 1851. Från detta Utlåtande reserverade sig: Herr friherre Palmstjerna, som tili sin reservation upptog 'afdelningen: förslag, så lydande: ”Hvad sålunda, och i öfrigt till stöd för återremissen blifvit anfördt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; men enär Utskotten ej deraf funnit de hufvudsakliga anmärkningar och betänkligheter, som Utskotten mot förslaget framställt, vara i någon mån vederlagda, och Utskotten fortfarande anse förslagets sättande i verket hvarken medföra någon minskning i de allmänna utgifterna för landtförsvaret, eller någon öfvervägande fördel för rikets försvars-verk i allmänhet, få Utskotten, hvilkas öfvertygelse delats af de tvenne Riks-stånd, hvilka bifallit Utskottens Betänkande i dess helhet, vidhålla sitt uti förevarande 2:dra punkt af samma Betänkande afgifna yttrande.” samt herr Grefve Mörner, herr Friherre Klinckowström, herr Friherre D’ Albedyhl, herr Rappe, herr Rehnberg, herr Biskop Heurlin, Prosten Schram, Kontrakts-prosten Forssell, Lector Wallman, Doktorerna Stenhammar, Gumcelius, Björling och Annerstedt samt Prostarne Berlin och Tellbom, Slalsoch Banko-Utskottens Memorial N:is 50 & 5i. o N:0 SO. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Aug. 1851, kl. 7 e. m.
Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och som någon orsak icke kunnat upptäckas till den befrielse från erläg - Expedilions-UtskoUcls Förslag till und. Skrifvelse N.-o 216. 399 gandet af sterbhusafgiften, sona städcrne Stockholm och Götheborg hittills åtnjutit, samt den afgift, hvilken Stockholms invånare af serskilde anledningar atagit sig lill Stockholms Stora Barnhus, icke bör inverka på den till Stads-Cassan ingående sterbhusafgiften, hvilken utgör en af Rikets invånare åtagen allmän beskattning, som således bör efter enahanda grund utgå, och något undantag derifrån icke ega rum, utan såvida gällande skäl dertill förefinnas; alltså hafva Rikets Ständer, till beredande af en för hela Riket lika tillämpning af ett från äldre tider gällande beslut i beskattningsväg, funnit skäligt förklara invånarne i Stockholm och Götheborg pligtige, att hädanefter till Stats-Verket erlägga sterbhusafgift efter enahanda grund, som densamma af landet och öfrige städer utgöres, hvaremot Rikets Sländer ansett den i nämnde 2:ne städer hittills utgående matlags-afgiften böra upphöra och ur räkenskapen försvinna. Hvilket Rikets Ständer härmed få i underd. hos E. K. M. anmäla med underd. anhållan, det E. K. M. om detta Rikets Ständers beslut täcktes i Nåder låta vederbörande förständiga. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 December i834. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Dec. i83i{- Preste-Ståndet den 1 Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om lån af allmänna medel, till segelfartens skyndsamma förbättrande å Götha Elf och en hamnanläggning vid Götheborg. (Stats-Utsk. N:o 3i3). S. A. K.
Jag känner visserligen icke motivet lill Utskottets afstyrkande af löner för LänsNotarierne. Man bar väl sagt, att LandsSecreterarne kunna sjelfva hålla dem, då de äro så väl lönte; visserligen äro LandsSecreterarne väl lönte, men då LänsNotarierne, för ätt möjligen förekomma enskildtes förluster, behöfvas lill controll på LandsSecreterarne, likasom LänsBokhållarne på Landsliamererarne, så hemställer jag, om man bör sätta LänsNotarierna helt och hållet i beroende af LandsSecreterarne. Jag anhåller derföra, att proposition måtte blifva, såsom Herr Hjerta föreslagit, med tillägg i Ja-propositionen af 100 R:drs lön för LänsNotarierne. I afseende på den af Herr Rosenblad begärda upplysning får jag nämna, att Presteoch BorgareStånden gillat Utskottets Utlåtande, samt att BondeStåndet ännu icke af - Den 29 September. i^5 afgjort saken, hvarigenom frågan torde kunna komma lill Nämnd. Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att StatsUtskottet väl tillstyrkt, att för närvarande må uppskjutas med en allmän Lönereglering för Landsstaterne, men dock hemställt, att Rikets Ständer måtte, utan afseende på uppskofvet med regleringen af det hela, nu taga i öfvervägande de särskilta tillstyrkanden Utskottet, rörande Landsstaternes reglering, framställt. Herr Hjerta hade yrkat att Ridderskapet och Adeln först måtte afgöra, huruvida någon slags tillökning i Landsstaternes löneinkomster borde beviljas, eller icke, och först derefter, i händelse någon tillökning skulle medgifvas, bestämma, huru och hvar den borde äga rum. Friherre Ridderstolpe: Jag instämmer med Friherre Cederström i den önskan, att löner måtte bestämmas åt LänsNotarierne. Jag kan dock icke förena mig med honom deruti, att dessa tjenstemän behöfvas, för att controllera LandsSecreterarne, ty sådant skall Landshöfdingen sjelf göra.
Han var också en för detta krigsman, som deltagit i minnesvärda strider så väl i Tyskland som i Norge. Anstäld 1813 vid pommerska landtvärnet, sedan vid Skaraborgs regemente, steg han till löjtnant. När han sedan till följd af sjuklighet inlade om afsked, erhöll han, såsom erkännande af sitt välförhållande, kaptens titel, heder och värdighet. Men under så lång tid jag kände honom, det vill säga från 1839, vidrörde han aldrig, i likhet med andra gamla militärer, sitt fältlif, som han dock lärer varit tillgifven. Han hyste likväl ännu långt varmare tillgifvenhet för ett lif vidt skildt från den krigskonst han hittills hyllat, ehuru det nog fans krig och svåra skärmytslingar att bestå der också. I den brefvexling han med mig förde nämnda år (det var nyss före min flyttning till Stockholm), skildrar han sig sjelf både till sin yttre och inre karakter och personlighet. Och ehuru han blifvit beskyld för egenkärlek, är det säkert, att ingen man med sådana öden, hvilken varit det beundrade föremålet för så mycken oro och intresse inom sitt fädernesland, kunde vara det i ringare grad. Han var stolt, men skröt ej med sina triumfer. Dessutom torde ingen mindre än han kunnat göra räkning på att få anses fritagen från mensklig svaghet; när ej de stora förhållandena höjde honom i jembredd med dessa – då blef han stor, ja, han växte ut till proportionerna af en verklig hjeltesjäl. Det är nu visserligen mer än fyra tiotal passerade sedan Lindebergs ryktbara process utagerades, och mycket troligt är att denna, för det uppväxande slägtet, i det närmaste, har hela likgiltighetens beqvämlighet och behag. Men det skulle väl ändå våga antagas att inom någon gren af skollitteraturens läroböcker de unga råkat träffa på detta namn, och de ha då funnit att han, såväl i egenskap af författare till märkliga politiska skrifter, som framför allt i egenskap af en man, entusiastiskt tillgifven den idén att i hufvudstaden grundlägga en enskild teater, blifvit den vigtige hjelten i en dram, hvilken lätt kunnat stanna vid tragedien.
Dernäst, hvad angår sjelfva uppmaningen till mig att säga huru jag förstår den omnämnda §:n, att Statsrådets ledamöter skola bestå af ett visst antal, får jag lemna det svar, att denna §, efter min öfvertygelse, och jag förmodar efter de flestes, som läst densamma, är helt och hållet ämnad för successiva afgången bland Statsrådets ledamöter och för vanliga händelser, men visst icke afser en sådan utomordentlig ställning, hvaruti vi vid denna riksdag för första gången kommit, sedan år 180g, derigenom att tvänne starka politiska meningsnuancer uppstått, hvilka stå rustade såsom kämpar, för Konungens eller för Ständernes makt, med önskan att bihehålla hvar och en sitt område, och måhända hos den ena sidan äfven att inkräkta på den andras. Jag vill likväl derom ingen förmodan yttra, men möjligheten har fallit mig före. För öfrigt, hvad angår den lättheten som talaren tror vara för completterandet af en helt och hållet ombytt, eller åtminstone till det mesta ombytt rådgifvarepersonal, så hafva vi dagligen för ögonen de Europeiska länder, der det prisade constitutionella lifvet är fullkomligen ulbildadt, och man skulle till och med kunna säga öfverbildadt med deras exempel på den oändliga svårigheten och stundom omöjligheten att i hast kunna tillsätta och åstadkomma ministerer. Jag skulle visst icke önska att vi hit såsom en importerad modevara införde det Fransyska mönstret, att ministerstyrelserna räknas från dalum eller högst från månader. Hvarken Spanien eller Frankrike lemna för oss afundsvärda exempel att derutinnan följa. Hvad talarens önskan att befordra det constitutionella samhällsskicket till en sanning, angår, så är delta visserligen också min önskan, nemi. vårt eget con;titutionella skick, icke det Fransyska eller Spanska. Jag önskar och hoppas med visshet fjerde och sextonde §§:na af vår Reg.F. genom det beslut Ståndet nu går att fatta bragta till en fullkomlig sanning, och det förmodar jag att talaran äfven billigar.