Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans hjerta, som plötsligen väckts, lärde honom tusen små omvårdnader, som gjorde henne godt, och han slösade på henne en ömhet, som hon aldrig förr anat att det fans inom honom, lika litet som han sjelf. Han kysste henne ömt och betraktade med blickar fulla af ångerfull ömhet hennes feberglödande ansigte. Ändtligen dagades det. Julmorgonens uppgående sol färgade hafvet alldeles blodrödt, båken långt ute på isen sken som en eldbrand mot den hvita, rödflammande snön. Den finska hufvudstadens alla kyrkklockor ringde; på de små gatorna omkring det hus der Eva bodde i den halfbebygda stadsdel, som kallas Rödbergen, hördes bjellerklang och röster, det var helgdagsstämning och juldagsfrid, det var hvitt af snön, lugn och solsken. Små sparfvar flögo omkring på drifvorna, qvittrande och ruggiga. Här och der i portgångarne tittade barn ut och helsade hvarandra med en snöboll och kröpo så undan igen af fruktan att känbart få helsningen tillbaka. Qvinnor och barn begåfvo sig i julottan med psalmböcker inlindade i sina näsdukar, halfmorgnade figurer syntes här och der i fönstren med sina pipor i munnen; det var juldag, man hade god tid på sig att röka och dra sig till efter gudstjensten, då inre vägen till en och annan välvillig utskänkningslokal alltid stod öppen. Ett par karlar och långa Fabriks-Liisa gingo och slogo utanför det grå huset, der hon och Erik samtalat i går. Liisa var lika slarfvigt klädd som qvällen förut, den utlofvade paletån syntes icke till. Hennes ansigte tycktes, oaktadt blidvädret, vara blåfruset, och den skrynkliga svarta sidenduken dolde illa hennes krusiga oordnade röda hår. Få se, om man får honom med sig yttrade Liisa han var så ond i går, så att jag aldrig sett honom värre... Gå nu in, Janne, så stanna vi andra här så länge och vänta. Om inte hustrun hans har fått penningarne af honom, så vill jag vara en nors förklarade Janne och stödde sig mot porten.
Huru sann motparternes tillvitelse var om bemödandet, att emot dem rigta Regeringens arm väpnad med den borgerliga lagens bila, bekräftas här tillräckligt; både genom de häftiga slutstropherna och den anmärkning, som vill rättfärdiga deras häftighet. ”Dessa drömmare”, heter det, ”hafva gått för långt, hafva missbrukat det förakt som skänker dem lugnet, då de oförsynt, offentligen, genom skrift och tryck vågat utprångla sina dårskaper till uppenbart trots emot lagar och förordningar, uppenbar blygd för religion och anständighet”. Nitälskarne för tolerans och upplysningens frihet aktade icke för rof, att sålunda, gång efter gång, ropa om vådan att ”tåla anfall mot den antagna och besvurna Religionen”, den ”rena Lutherska läran” o. s. v. Detta stridsgrepp, att oupphörligt åkalla Regeringen och Lagarne, blef ej utan frukt. Presterne bragtes i allarm. Snart (N:o 285) underrättades allmänheten, att ett hos Nordström tryckt arbete, vid namn ”Samlingar för Philanthroper”, vore belagdt med seqvester och finge ej säljas, tills intyg kunde företes från ”vederbörande Consistorium, att ej något deruti förekommer, som strider mot vår antagna rena evangeliska lära”. Boken var nämligen Swedenborgiansk. – Å sin sida steg, naturligtvis, de förföljdes bitterhet. De inskickade till Sällskapet en liten mustig förmaning (N:o 251), som, bland annat, innehåller: ”Edra hufvudmän hafva blifvit metamorphoserade till sekteriska Communister Hvartill tjena edra löjliga och egoistiska häftigheter? Har icke den svagsinnade, som alltid är intolerant, i alla tider skrikit mot sekter? – Om det är stora själars lott, att vara ädelmodige i utlåtelser, starke i uttryck, utan vrede, utan bitterhet: så hafven J felat. En förnuftig menniska borde ju alltid påminna sig dessa Senecas ord: Ira celerior ad insaniam nulla via est.
Utgifter fö“kommä årlige löner oell kostnader i afseende “på Saltpetter-Alstrings-försök, discretioner, Gen“tonal-afgifter med flere mindre betydliga, sä att StatsUtskottets JBetänkanden “arliga ulgifterne i aflöningar m. m, uppgår minst “lill r 8,000, kanske närmare 20,000 R:d blott för “att hafva tillsyn vid beredande af en product “till värdet af omkring 100,ooo R.d: utom de “enskildte kostnader som vödvändigheten af “sjudnings-bolag jordbrukaren aftvingar. Vid så“dant förhållande frågas med skäl om en så kost“sam inrättning, för ett så inskränkt tillverk“nings. behof , bör oförändrad bibehållas, och tve-* “kan derom hos jordbrukaren bör så mycket ine“ra vara att vänta, som det är genom dess par“tielle tillskott, förenämnde utgifter bestridas, f'och hvilket förhållande jag närmare får utre“da.
Det är Brahesholm i diamanter! Det är hela den stackars lilla Kristianes arf, som hänger utanpå honom. Turken är Holck. – Nu kysser han lady Esthers hand; men kungen slår honom på axeln: – Allah är stor och Mohammed är hans profet! Känner du fabeln om lejonet och tjuren? – Nej, Ers M:t. – Lejonet mötte tjuren, då han var stadd på förbjudna vägar, och tjuren sade till lejonet: Jag orkar mera än Ers M:t. Men en vecka senare hade tjuren blifvit en stut Konungens lifläkare ler i mjugg under masken. — Slupen länsar undan för refvade segel, vräkes af vreda vågor mot en främmande strand. Detta land är Frankrike och staden heter Calais. Vagnarna rulla fram öfver regnuppmjukade vägar. Där slingrar en flod fram genom ett landskap, som liknar en trädgård i höst under drifvande moln. De spridda husen samla sig och tätna, vägarna bli till gator, detta är Paris. Men hvar är konungen, Louis, den mycket älskade? Tuilerierna äro öde, Versailles är öde. Den mycket älskade bär sorg efter den kvinna, som älskat honom mest, Frankrikes legitima drottning, Maria Leszczinska. Det är därför han dragit sig tillbaka till Fontainebleau. Grefven af Gottorp bör väl förstå en så naturlig känsla. Han är ju själf konung af Danmark, och hemma i hans land sitter en ung drottning, som ammar sin förstfödde! Återigen rulla vagnarna, och gula skogar flyga förbi. Detta är slottet, där den mycket älskade gömmer sin sorg. Huldrikt småleende träder han sin gäst till mötes, och med nyfiket intresse betraktar han detta lilla majestät, hvars högsta nöje består i att slå sönder stolar och bord, om man får tro, hvad ryktet berättar. – Så ung ni är! Jag tror nästan, att jag kunde vara er farfar! – Det är det enda, som fattas i min lycka! De båda monarkerna omfamna hvarandra ömt och kyssa hvarandra kärligt på kinden. Men hvar äro skönheterna vid kung Louis’ hof? Markisinnan Pompadour, född Poisson, är icke mer.
Minst äro dock sådane att vänta af de unga män, hvilka gemenligen i landets underdomstolar aflägga sina första lärospån i den nyförvärfvade konsten att skipa lag, men hvilka genom sina egenskaper äro föga egnade att vid ledningen af en menighets allmänna hushållningsmål utöfva den kraftiga medverkan, som man endast af en med landtekonomien mera förtrogen och i dess handläggning mera mognad erfarenhet har skäl att påräkna. I alla händelser saknar den närvarande häradsförvaltningen, hvad som för hvarje ekonomisk förvaltning är af den väsendtligaste vigt, — en fortgående ledning och en ständig tillsyn. För att i någon mån afhjelpa behofvet af en kommunalstyrelse för häradet hafva derföre på några orter häradsvis bildat sig fria föreningar till förvaltande af gemensamma angelägenheter eller utförande af samfälda åligganden; men dessa hafva, i löljd af sakförhållandet, måst inskränka sin verksamhet till endast vissa ärenden eller vissa fall och följaktligen varit mer eller mindre tillfälliga och öfvergående, hvarigenom det vigtigaste ändamålet af förvaltningens fasthet och jemngång blifvit förfeladt. En styrelseform, hvilken saknar bestämning i lag och derigenom är beröfvad stödet för sin befogenhet, äfventyrar vanmagtcns fall vid första sammanstötning antingen med det rätt eller orätt förstådda tjenstemannanitet å den ena sidan eller med den enskilde medborgarens ovillighet och protester å den andra. De skäl, som blifvit anförde mot införandet af kommuualstyrelse för härader eller tingslag, äro ej flere än att de väsendtligaste kunna här upptagas, oell synas ej heller vara så fast grundade, att de ej kunna vederläggas.
För min del har jag visserligen ansett ifrågavarande motion vara af beskaffenhet, att icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda-, men då Utskottets majoritet funnit en utredning af frågan i ofvan först omnämnda hänseenden kunna vara af intresse, och jäg>..ehuru öfvertygad, att det önskade resultatet dermed ej ernås, icke anser mig böra en sådan utredning mig motsätta, så vidt den utan någon betungande kostnad kan vinnas, får jag, efter inhemtande af de upplysningar, den inom Utskottet hällne diskussion gifvil vid handen, för min del tillstyrka, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes uppdraga åt vederbörande embetsmyndighet att, efter infordrande af magistraternes yttrande i ämnet, på lämpligt sätt sch med möjligen ringaste kostnad verkställa den afsedda utredningen, hvars resultater derefter torde för Rikets härnäst sammanträdande Ständer framläggas.” Häruti instämde Herrar A. V. Lundh och P. E. Winge. 6:0 af Herr C. G. Gustafsson: "Att ingå uti en detaljerad vederläggning af Riksdagsmannen Nils Strindlunds, påtagligen under en längre tid bearbetade, motion, om hvars hufvudsakliga syfte att utså misstänksamhetens, alvundsjukans och oenighetens frö emellan Bondeoch Borgarestånden, numera ingen misstager sig, likasom man ej behöfver stadna i Bih. till B. St.
Om en sådan oinskränkt frihet, som af Utsk. blifvit föreslagen, att leda och verkställa byggnadsföretag, lemnades åt hvilken icke vanfrejdad person, som anmälde sig till denna frihets begagnande, utan att han på något sätt förut aflagt prof på sin skicklighet och erfarenhet att utföra, som D e fl i Juni e. m. 83 sig bör, hvad han möjligen uppgjort uti ritning, skulle det allmänna snart röna de menligaste följder af del obetänkta Jiberalitetssystemets införande. Muroch byggmästareliandtverkens utöfning är redan så fri, att hvar och en, som i Politie-, Ernbetsoch ByggnadsColhm härstädes söker vinna burskap såsom muroch byggmästare, dertill erhåller tillstånd, blott han afiägger prof på sin practiska skicklighet, utan att han någonsin behöft vara lärling och gesäll. Det är således blott profvet på skicklighet, man viii borttaga. Detta synes mig alldeles oförklarligt, så vida man icke vill gynna sjelfva okunnigheten. Den, som verkligen är skicklig, fruktar icke att aflägga prof derpå; den som ej vågar eller vill göra delta, måste anses såsom oskicklig. Att åt okunniga och oerfarna, men tilltagsna äfventyrare och fuskare öfverlemna rättigheten att utföra så vigtiga företag, som byggnader merendels äro, skulle medföra de största vådor såväl för den enskilde som för det allmänna. Det fordras ej mycken skarpsinnighet för att inse vigten deraf, att brandmurar och eldstäder så uppföras, att dc trygga mot eldsvådor; att grundvalar så läggas, att murarna icke remna, sänka sig och genom sättning äfven skada grannars egendomar; att murar så uppföras, att huset icke ramlar och att det hela af byggnaden så eonstrueras, att det åsyftade ändamålet i alla afseenden vinnes. För att med säkerhet ku nna ernå detta ändamål, fordras en garanti, och denna är och kan icke vara någon annan, än det aflagda profvet på skicklighet.
N:o igj, med förslag till sammanjemknitig eller votering i följd af skiljaktiga beslut i anledn. af betänk. N:o 89 och utlåt. N:o 162, blef den föreslagna voter;s-propos:n af R. o. Ad. godkänd. Då nu ånyo föredrogs Bevilln.- samt Allm. Besvärs-och Ekon.Utsk:ns den 11 och 12 dennes på bordet lagda ytterligare mern. N:o 16, i anledn. af R. St:s i vissa delar fattade beslut, ang:de grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför, blefvo vid punktens föredragning de af Utsk:n föreslagna redactioner äfvensom Utsktns pag. 4 gjorda slutliga anmälan af R. o. Ad. godkända. Vid förnyad föredragning af Consl.Ulskts den 12 dennes på bordet lagda mern. N:o 106, med ytterligare utlåt, i anledn. af de af RiksSttn emot Const.Utskts mern. N:o 5^ gjorda, och såsom gemensamma tankar till Utsk. hänvisade an - Den i5 M a j f. ra. 155 roärkn:r, antog R. o. Ad. det af Utsk. framställda förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Föredrogs ånyo Const.Utsk.vs den ra dennes på bordet lagda mern. N:o 107, i anledn. af återremiss å Const.Utsk-.s mein. Hr von Hartmansdorff, Au g.: I sjelfva saken an ser jag Const.Utsk. hafva haft rätt att tillstyrka, det ett bestämdt stadgande i förevar, hänseende måtte äga rum, äfvensom att hos Konungen anhålla det framställning måtte göras gemensamt till Sveriges Ständer och till Norriges Storting, emedan saken angår begge rikena. Utsk. har i det fallet likväl framställt alternativa förslag. Jag påminner mig icke säkert, men tror, att då denna sak förra gängen här förevar, gjorde jag anmärkn. vid dessa alternativer.
Juni afgifna Betänkande öfver Kongl. Maj ts Nådiga Proposition af den J9 April, om Allmänna Arbetsoch Correctionslms m. m, des sas inrättande bifallit, men om det af Kong!. M-ij:t i samma Proposition såsom härtill ncdiga befunna anslag någon anstalt ännu icke af Riksens Ständer blifvit fogad; beslöt Ridderskapet och Adeln, att Kongl. Maj:is berörda Proposition, så väl sorn LagUtskottets Memorial, lill StatsUt - 732 Den 16 Juli f. nu skottet, i afseende på ett sådant anslag, re* mittera. Ut Supra, Häglof!. Ridderskapet och Adeln afta* gade till RiksSalen klockan till 2, hvarefter Hans Majit behagade i Nåder, i Plenum Plenorum, meddela Rikseus Ständer Sina Yttranden öfver de sednaste beslutna förändringarna i Grundlagen och i Allmänna Lagen. Ridderskapet och Adeln åtskildes vid RiksSalen klockan 3, j Jn fidem Protocolli A. G. Silverstolpe. Söndagen den 16 Juli. Plenum klockan 8 f. m. Upplästes Högvördiga PrestStåndets ProtocollsUtdrag af den 11 dennes, hvaruti anföres, att sedan Ståndet, uppå de grunder att Rikets Academier, enligt deras constitutioner och grundförfattningar, som århundraden igenom bibehållits orubbade, alltid varit och ännu äro oberoende af både Sen 16 Juli. f. m. m Landshöfding** och Magistrat, att de i alla af°eenden hafva sina esna jurisdictioner, eller egna domstolar och Exsecutorer, samt att Taxeringar, af alla under den Aca<3 em i s ka jurisdictionen lydande personer, i alla tider blifvit förrättade under deras Reetorers anförande, icke kunna antaga BevillningsUtskottets ulf 4 Art. 4 §•
Hvar finnes den Stat, der en sådan princip Blifvit uppstäld? hvar finnes den Regering, som vågat uttala de ord? denna sedel bör erkännas för klingande mynt. Är det på detta sätt, som Rikets Ständer vilja Begagna sin rätt att ensamme utöfva den financiella lagstiftningen, och med detsamma gifva Regeringen Creditiv på grundsatser, af enahanda art, att inom sin krets tillämpa? Enligt §. 5 skall dock StatsBanken vara skyldig, ”i händelse allmänheten skulle ”finna sig mera belåten med skiljemynt af ”Silfver, än med de nu brukliga småsedlar, att tillhanda hålla sådant mynt, i och ”för utvexling mot de lägre valeurerna.” Den i December. 59 Men hvem skall i sådan händelse föra allmänhetens talan? genom hvilken Canal skola vederbörande, af hvilka det heror att göra allmänheten belåten, derom underrättas? Jag skulle tro, att det tillhör Lagstiftaren, att förutse hvad allmänheten kan vara obelåten, eller belåten med. Sedan i §. 8, genom ett enda penndrag Statens skuld till Banken blifvit afskrifven — och lyckligt är att detta står i en lag författad för kommande tider, så att desse tider må veta, att taga sig till vara, •— beviljas Banken en ny fond af3 millioner i RiksgäldsContoirets obligationer. Ar i835 skall denna fond nedsättas till en million, om erfarenheten emedlertid visar, att den för Bankens säkerhet icke behöfves. Men hvar finnes säkerheten, att hvad som före År i835 icke inträffat, ej må inträffa efter nämnde år. Jag kan ej dolja min förundran, alt Motionären genom 37:de §. velat öpna åt Bankens debitorer för lån mot pant af fastighet nya 28 år, räknade från år 1824, alt löpa på, innan de blifva slutbetaldte. En del fastighetslån datera sig från perioden emellan åren 1 ^42 oc^ I770, ^e" re gånger hafva terminer blifvit satte för desse debitorer, inom hvilka lånen skulle 6a J3 e ii i December. liqvideras. Alla i detta afseende gifna stadganden hafva blifvit eluderade.
RegeringsFormen förvarade magt mellankommer, pålagt Borgare-Ståndet, ohördt, ansvarsförbindelser , möjligen ledande till framtida skatt och tunga eller, sorn är detsamma, till efterlefnad påtrugat Borgare-Ståndet sina beslut i en fråga, hvaröfver Borgare-Ståndet, enär densamma icke i den uti Grundlagen föreskrifne ordning uppkommit och utgjort föremål för vederbörande Utskotts Utlåtande, hvarken kunnat eller bort något yttrande meddela. Då nu Stats-Utskottet erhållit remiss af nyssnämnde beslut, jemte en anmodan ifrån Friherre af Nordin_, att, i anledning deraf, vidtaga vissa för verkställigheten erforderlige åtgärder, har Motionairen, under yttrad öfvertygelse derom, att samma beslut, såsom innefattande det mest uppenbara misstag, bör blifva nullite, ansett att, på grund af 69 §. Regerings-Formcn, hvilken ibland annat handlar om hvad till Riksgälds-Conlorets utgifter och inkomster hörer, Stats-Utskottet, hvars pligt det är, att icke frånvika sitt i statslånefrågan tvänne gånger redan afgifne yttrande eller instämma uti Irenne Riks-Slånds i detta afseende ii riga tankar, måtte anmodas utnämna Stats-Utslcottets Utlåtande IV:o /f23. 7 Deputerade, för att, med den i nyssomförmälda Grundlags-§§. Stats-Utskottet tillagde rått, hos Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden företräda och närmare upplysa förhållandet uti denna ingalunda likgiltiga fråga.’’
Lika varaktigt bibehåller sig de skapelser, åt hvilka De Geer inom industriens fält gaf lif. Städerna Norrköping och Askersund, Finspongsoch Dannemora-verken hafva sedan hans tid, i snart tvänne århundraden , ieninat oss hela det arf, som en organiskt utvecklad cultur kan skänka genom konstfärdighet i förening med folkbildning. Dessa Uro således de trogna vårdar af den längesedan hädangångnes minne: länder eröfrade till värn för fosterlandet; rikedom utvecklad inom det sålunda beskyddade; städer nydanade med nydanad välmåga; orter befolkade med idoga samhällsmenniskor, — orter, som förut i sina skogar och malmer endast röjde möjligheten för bearbetning. Oförgängliga som dessa, voro de vårdar han reste åt-sitt eget minne! Han behöfver icke mer; men en tacksam efterverld behöfver mer. Länge var för den största mängden af oss den kraftfulle mannens verksamhet okänd. En sednare häfdatecknare har åter upprullat historiens blad för oss och Den 7 Mars e. m. der framvisat de strålande dragen af Ludvig De Geers ärofulla namn. Det har i tacksamma Svenska hjerton uppkallat ett behof alt för kommande slägten Aler upprepa della ljud, och Ludvig De Geers namn skall — sä manar oss fosterlandskänslan — åter fästas på någon ny vård, som, fortsättande åtminstone en gren af hans skapelser, med lefvande utveckling och sjelfbestånd kan mångdubbla minnet af hans oförgätliga lefnad. Det är icke från de i stenen huggna monumenter efterverlden utfinner det upphöjda och stora i lifvet hos en hedrad bortgången. Må vi derföre söka oss ett äreminne, der handlingen sjelf, begynd af den förevigade, kan stå i nya fortgående skapelser. Två flottor hembjöd han fordom åt sitt nya fädernesland, när dettas utblottade tillstånd ej tiilät det, att af egen kraft åstadkomma dessa rustningar, hvilka blefvo grunder för den ärorika freden i Brömsebro. Sveriges rike har aldrin O _ O ersalt dt* millioner, som dertill användes af den idogés enskilda tillgångar.
Lucy, Lucy, du gäckas med mig! var allt hvad den sjuke tid efter annan förmådde frambringa. Men Lucy var ej den som ville lemna ett halfgjordt verk ofulländadt; hon svarade intet på fadrens utrop, utan förmådde honom blott att stiga upp och följa henne. Snart såg man den unga flickan, med den bestämda klara blicken och det milda ansigtet, stödjande sin fader gå genom den stora salen, der Anders, som följt samtalets gång, med en ljustake i handen lyste vägen för dem. Lord Suffridge gjorde ej längre något motstånd, tvärtom tycktes han påskynda sina steg, ty en nervös öfverspänning förlänade honom krafter. Slutligen kommo de till den dörr, som ledde till Lucys våning; ett barnskri hördes. Lord Suffridge betraktade sin dotter med en vild frågande blick. Kom min fader, sade hon, betraktande med sina milda leende ögon den gamles bäfvande ansigte. Lord Graham! kasta dig på knä emellan din dotters och din sons vagga! Nu följde ett uppträde på hvars möjlighet mången kan komma att tvifla, ty lugna, sjelfbeherrskande naturer kunna ej fatta uttrycken af vilda passionerade lynnen, som ej kunna lägga band på sig, eller sätta en damm för sina öfversvallande känslor. Han öppnade dörren på glänt, lade sitt öra till, och, med återhållen andedrägt, med händerna sammanpressade emot hjertat för att tysta dess slag, med ögonen stirrande utan mål, stod han der och lyssnade. Några ögonblick förgingo sålunda. Lucy och Anders vexlade oroliga blickar; den gamle tjenaren darrade, ty han mindes en annan gång, då lorden äfvenledes stod bakom en dörr och lyssnade, samt det hemska uppträde som derpå följde. Lucy åter betraktade fadren med förvåning; hon förstod måhända den känsla som beherrskade honom, men ett var henne oklart, obegripligt och det var orsaken till allt detta. Sedan länge visste hon att han önskat sig en son, men att det för honom kunde vara en sådan lifsfråga, det kunde hennes förstånd ej fatta, men hon dömde honom icke. Uti hennes nuvarande känslor för fadren, intog medlidandet ett framstående rum, hon kände för honom liksom ett slags moderlig ömhet.
Utsk. har då ansett nödigt att tydligt uttrycka gränsorna för valrätten, och detta har Utsk. trott sig ernå genom den föreslagna redactionen. Vill man jemväl innesluta docenterna bland de valberättigade, så har jag icke något deremot, blott föreskriften blir klar. Den talare, som gjort anmärkn., har sjelf medgifvit, att utsträckningen icke bär omfatta alla lärarne; men gränsen är icke så lätt att utfästa. Mig har det rätta synts träffadt uti den uppgift, Utsk. gjort, och jag kan således icke finna den nuvarande redactionen bättre; men vill man, som sagdt är, utvidga valrätten äfven till docenter, så har jag icke något deremot. Frih. Cederström: Anledn., hvarföre jag till en del instämde med Hr Dalman, var den, att jag kände, att PresteSt. stadnat i enahanda anmärkn. Jag ber att få uppläsa prot.utdr. deröfver och förmodar, att Hr Dalman är nöjd med innehållet deraf, såsom norm för det beslut, han hos oss önskar. Frih. Cederström uppläste derefter det åberopade prot.utdr. Hr Dalman: Jag får förklara, att jag är nöjd med den redaction, PresteSt:s prot.utdr. upptager, samt anhåller om propos. till antagande af enahanda anmärkn. hos R. o. Ad. Hr von Hartmansdorff: Vid den i PresteSt. antagna redaction anhåller jag att få anmärka, att docenter, enligt densamma, jemväl äro upptagna bland de valberättigade; men de hafva ingen lön på stat. Likväl skulle de, om ett universitet sänder u:ne riksdagsmän, komma att deltaga i kostnaden derför af egna medel. Sådant torde de ej vilja underkasta sig och hellre försaka valrätten. Huru ginge det då med den föreslagna redactjonens verkställighet. Jag anser följaktligen endast dem, som hafva löner, böra få välja, emedan de verkligen äro fästade vid universiteten. Jag yttrade detta såsom en reservation mot det trassel, jag föreser komma att blifva en följd af en så beskaffad förändring..