Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yttrade mig härom redan förra gången och ansåg denna orimlighet både kunna och böra undanrödjas; och då Utsk. nu gjort detta, har jag så mycket större skäl att vara nöjd med UtsKts förslag, som Utsk. genom det tillägg i bestämmelsen, att brottet skall begås emot Konungens enskilda person eller gerningar, tydligen lemnat fältet öppet för klander af regeringsåtgärderpa. En ledamot, hvars vackra känsla för friheten jag delar, har likväl, som mig synes, framkommit med denna känsla något opassande, emedan ingen våda för friheten här är i fråga; och jag ville till honom sjelf hemställa, huru han kan anse det stridande emot friheten att åt monarkens personlighet gifva samma skydd, som hvar och en annan äger? Eller huru respecterar man väl majestätets helgd och den monarkiska principen i samhället, om man vill, att intet straff skall följa hvarje gång graden af brottet icke tillåter, utan våldföraude af rättskänsla, att dödsstraffet tillämpas? Jag tillstyrker bifall till Utskts betänk. Den 20 December f. m. Hr von Stahl, Sven Au g.: Jag var hindrad att infinna mig i LagUtsk., den dag Utsk. fattade ifrågavar. betänk. Jag får således ej tillräkna mig någon andel i de förtjenster eller i de brister, betänk, tilläfventyrs må anses äga. Ej dess mindre har jag sökt göra mig reda för ämnet. Hvarje förslag, som framställes till förändrande af någon del i vår gällande strafflag, synes mig påkalla undersökning: först, om det lagstadgande för det uppgifna fallet, man redan äger, är så felaktigt, att förändring deruti bör ske; sedermera, om det förslag till lagförändring, man uppställt, a f h j e 1 p e r bristfälligheterna och bättre uppfyller strafflagens ändamål, och slutligen, om förslaget står i öfverensstämmelse med strafflagens grunder i öfrigt.
Senatens resolution i denna praktiska lösning af kvinnofrågan var att anse såsom ett prejudikat, bindande för hvarje denna fråga berörande framtida eventualitet. Kvinnosaken har uti doktor Rosina Heikel en hofsam, intelligent och taktfull förkämpe. Sedan hon numera bosatt sig i Helsingfors, hvarest hon har vidsträckt praktik såsom en af denna stads distriktsoch fattigläkare, kan hon på ort och ställe taga personlig del uti kvinnofrågans lösning. Vid finska läkaresällskapets sammanträde den 21 april 1888, hvarunder läkaresällskapets utlåtande med anledning af den då på- gående sedlighetspetitionen infordrats, höll doktor Rosina Heikel ett märkligt anförande. H o n var den första kvinna i norden som med vetenskaplig kompetens offentligen yttrade sig om frågan, och hennes sunda, sakrika andragande väckte stor uppmärksamhet. Doktor Rosina Heikel sade bland annat: Rosina Heikel föddes i Kaskö den 17 mars 1 8 4 2. Hennes föräldrar voro lagmannen K. J. Heikel och hans fru K. E. D o b - bin. Den unga Rosina erhöll sina första kunskaper på vidt skilda håll. I Wasa, Borgå och Helsingfors fruntimmersskolor inhämtade hon det konventionela humanistiska underlag, som öfverensstämde med femtiotalets uppfattningssätt af en s. k. bildad kvinna. Men Rosina Heikels sanningstörstande ande nöjde sig icke med detta traditionela kun» Tidsandan låter sig icke undertryckas. skapsmått. Den unga flickan hade ett beOch då allmänheten kränkes i sin sedliga stämdt mål i sikte, och detta mål skulle — åskådning, om än på aldrig så giltiga grunville hon uppnå. För hennes 18-åriga entuder, så måste den dock åtminstone tillerkänsiasm stod vägen klar — hon ämnade blifva nas rätt att hafva ett ord med i laget. Lä- läkare. Hannibal har sagt: » Jag skall finna karens oafvisliga plikt är att genom sin saken väg eller göra en. » En stark vilja förkännedom belysa frågan och så vidt möjligt sätter berg. Rosina Heikel visste, att hon bidraga att gifva den en rättvis och tillfredshade en stark vilja — och hennes tro på ställande lösning. » denna förde henne äfven till målet.
Ledamöter komma i tillfälle att yttra sig, erhållit en, till och med utöfver behofvet fullständig utveckling; likväl och då Höglofliga Ridderskapet och Adeln icke aktat för ringa, att, för denna underordnade angelägenhet, redan uppoffra 2 timmar, utbeder jag mig alt äfven få lägga min röst till den mening Herr Cederschjöld nyss yttrat. Att fordringarna på kunskaper, äfven af dem som taga Student-examen, äro högst obestämda, torde Herr Grefve Gyldenstolpe möjligen sjelf medge, i fall det tillätes mig erinra Herr Grefven om ett, från Herr Grefvcns person icke så aflägset exempel, hvilket inträffade och sedan ofta som anekdot cite - 12 Den 5 F e b r u a r i i f. m. rades under min såkallade Upsala-tid, nemligen af en ung Studiosus, som med mycken utmärkelse tog sin examen, sittande i Professorns knä. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkenhemsUkiåQ, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga den af Utskottet föreslagna 5:te punkten. Ropades Ja och Nej. Hans Excellance hemstälde om Ståndet behagade antaga Herr von Hartmausdorffs i afseende på 5:te punkten framställde förslag. Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence hemställde derefter, om Ståndet behagade antaga Herr Cederschjölds i afseende på samma punkt gjorde förslag. Ropades likaledes Ja och Nej. Herr Lefre'n: Det af Herr Cederschjöld omnämnda vilkor måste följas ehvad föreskrift Ridderskapet och Adeln stadgar, och utesluter således ingalunda hvad jag föreslagit till förbättring af Herr von Hartmansdorffs anmärkning. Herr Cederschjöld: Om min mening bifalles, är det klart, att i betygen måste specificeras huru långt den sökande huli - Den 5 Februari i f. m. 13 nit i hvarje kunskapsgren, då clet sedan beror på Directionen att afgöra hvilken af de sökande som äger företrädet. Herr von Hartmansdorff:
Vårt Stat» Contoir att desse medel, i den mån de inflyta, i Banken för Eder räkning insätta; Så gifve VI Eder sådant härmed i Nåder tillkänna, jemte befallning, ätt T, *å fort och i dpn mån förenämnde Capital af 13°° StatS‘UtskottctS Betänkanden. Etthundrade Tusende Riksdaler Specie eller någon del deraf blifver för Eder räkning i Ranken insatt, derpå beräknen och godtgöien Fem Procents årlig Ränta, hvilken I håfven att, årligen, emot Qvittence, aflemna till Hans Kgh Höghet Hertigen Sjelf, eller den , å Hans vägnar blifver befullmäktigad till samma Räntas uppbärande samt emedlertid nu häröfver och i jemnlikhet härmed en behörigen af Eder underskrefven försäkrings-skrift till Hans Kongl. Höghet Hertigen aflemna. VI befalle Eder Gud Allsmäktig synnerligen Nådeligen. Stockholm» Slott den 18 December 17801 GUSTAF. Ji Liljencrantz., Vidimeras C. Sydvan? Litt. D. Sorn, likmätigt Kiksens Ständers Bi-afsked, dai teradt den 26 Januarii 177g, samt 13 §. i Riksdags^Reslutet af samma dato, Etthundrade Tusende R:dr Specie blifvit, såsom ett stående oförryckt Hemgifts-Capital till Kongl. Majus Nådigste disposition, i underdånighet utsedt och anslagit för Hans Kongl. Höghet, Svea Rikes Arf-Furste Hertig Carl af Södermanland, hvaraf årliga Räntan kommer att till Hans Kongl, Höghet öfverlämnäs; och Kongl. Majit, genom Bref till Dess Riksgälds-Direction under den 18 December 1780 i Nåder befalit och forordnat, Ståts-Utskottets Betänkandeh. *301 a tf förrberörde Capital, i den mån det inflyter och af Kongl. Stats - Contoiret anordnas, må i Banken för denne Kong!. Directionens räkning insättas emot
Lagerbjelke, som yttrade: Sedan Hr von Troil framställt sitt förslag afslår jag från mitt. IIr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr von Troil, som ensam yrkat ovilkorlig! bifall till Utsk:s hemställan, numera sjelf föreslagit den förändring, som nyss blifvit omförmäld, samt hans förslag närmast öfverensstämde med hvad Utsk. hemställt, Hr Landtm, finge hemställa om 15. o. Ad. bifölle Utsk:s ifrågavar:de hemställan med den af Hr von Troil föreslagna förändring. Härvid ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de vid denna punkt gjorde anmärkrur föranleda till äterremiss, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande. 4:o Utsk:s förslag i fråga derom, att ut t. f. Statskommissarien Fredin måtte uppdragas, att samtidigt med upprättande af ofvan omförmälde rikshufvudbok efter ny plan, äfven uppgöra en formulär-hufvudbok med tillhörande specialeller bi-redogörelser för K. statskontorets enskilda rörelse. Hr von Hartmansdorff: I öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. fattat i afseende på nästföregående punkt, anhåller jag, äfven denna punkt måtte blifva återremitterad. R. o. Ad. ansåg ifrägavar:de punkt böra återremitteras i sammanhang med den nästföregående och på grund af de dervid gjorde anmärkn:r. § 2. Bifölls. § 3. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke för min del finna alt den underd. skrifvelse Utsk. här föreslagit är nödvändig. I fall man likväl vill, att en sådan skall afgå, bör den dock vara fullständigare än Utsk:s förslag. Det står nemi.: ”att personer, bosatte uti huf vudstaden och åt hvilka löner, arfvoden eller gratifikationer blifvit anordnade, sjelfve må beloppet uppbära och qvittera”.
Om derföre Häradshöfdingen endast tilkommc at handhafwa den lagliga 'proceduren, och någre fä kunnige practiffe jordbrukare af Ständspersoner ölefwo de egentelige bedömmande Synemän, sa ffulleförmodeligen för Landtbrukets upkomst och förkofran de bästa följder wara at wänta, och i hopp om en rättwis behandling wid afträdandct ingen kostnad sparas för allt hwad som tilhör Ngendomars förbättrande Til Rikets ffogars aftagande bidrager mycket gärdesgärdarnes närwarande behof af en oberäknelig åtgång, oberäknadt det kostsamma arbetet. At afhjelpa det med stenmurar eller jordwallar later i allmänhet intet werksiälla sig, säsom för dyra at med waraktighet anlägga, och uti flere jordmäner hafwa de äfmen wart climat emot sig; do sednare kunna ej eller upfylla ändamälet, sä länge ätffillige kreatur fä utan wallhjon drifwa omkring. Det ffulle ej behöfwas mer an en werksam författning, hwarigenom i synnerhet swinkreatur antingen ringade eller ej, förstods at gä utan upsigt, om ej uti bertil serskilt inrättade hägnader; - Den 8 Julik. ?s hägnader; men straffet, om det stal efterlefwas, borde blifwa, at det saklöst feck fällas. Härigenom skulle en stor myckenhet stängsel ej behöfwas, den erforderliga kunde inrättas med mycken ssogs besparing til en stor winst för Riket och alla Jordbrukare. De wälgörande författningar om stängselskyldigheten och Enffiften, hafwa i en lycklig stund främjat den omtänksamme Jordbrukarens speculativner; han äger witsord sä snart han wil stänga, sa snart han wil stifta sin med andras samfälta mark, han har erhållit en werksammare och kortare wäg bertil. En lika förman förunnad
Direclionens »astra, Inrättningen, i saknad af egen betydlig i».k.inst, icke kan underhällas utan ärligt under. Nöd af ^-taks-Werket, det anser Directionen resto betänkligare som Spannemälen skulle kom. ina. akt qwarligga i Magazinerne, för att, i m.chväxrär utan ränta utborgas till en nöd. sta,o allmänhet och kanske till nägvn del, för bristande tillgäng, flmeligen gä till afskrifning. När alla besia hufwudsakeliga omstandstg. heter med allt hwad Directionen »vid hivar och cist af dem ouiständeligare andragit, och Siitts. Btt-dningen, till undwik.nde af widlyftigbtt r underdäuighet äberopar, öfwerwägas, lärer Eoer Kongl. Maj.t i Räder täckas finna, hivad Stais' Beredningen för desi underdämga del mäste erkänna, tet nemligen: att Magazins. Inrättningens numarande Fond, föga sträcker sig längre, än ull underhäliande af de förräder som erfordras för päkommande wanliga Sjö'Expeditioner: list Staternes Aflöningö. Spannemäl och Brödkorn, 436 Den 13 September. samt till den instränkta Bränwins bränningen; men att Inrättningen deremot af den aflöning, den afgift för Bränwins bränningen och de omkostnader m. rn. som i öfrigt ätfölja densamma, ökade med Pensioner för reducerad Be. tjening till desi den afgär, nödwändigt stall ef. ter hand täras och omsider upplösa sig sjelf, sä framt ej Stats. Werket kan understödja densam. ma med hwad som ärligen brister: och att Stats. Werkets förmäga är dertill otillräcklig, behöf. wer inför Eder Kongl. Mast Stats. Beredningen icke i underdånighet bestrifwa. Stats.
Hur våldsamt mitt hjerta än kunde klappa, då jag var ung och varm, hur ifrigt jag än kunde önska att träffa en manlig motsvarighet till mig sjelf så hände det mig ändå aldrig ett ögonblick att jag trodde d. v. s. blef blind. Det har stannat qvar just så mycket af min ungdoms längtan, att det nu – då jag är gammal – fins dender känslan af, att det möjligen kunde finnas någon lika medveten och tvärsäker som jag, en som genom analysen gjort sig så bekant med menniskosinnets lumpenheter, att vi kunde tala fritt utan att stylta upp oss. Att vi kunna tala fritt derför, att vi båda lärt oss konsten att tiga. Det är en dum tanke, det der. Ty endast två, som med alla sin varelses trådar äro knutna vid hvarandra, kunna ha någon utsigt att så fullkomligt förstå hvarandra. Och här skulle ju fattas det som i de flesta fallen är det vigtigaste: kroppen. D. v. s. »kärleken». Tanken på en nu okänd, som skulle bli min närmaste bekante (jag vill icke säga vän, ty ordet är munväder) är icke tro. Ty hvad skulle det väl kunna finnas, som skulle kunna binda oss två tillhopa? I de starkaste band, som förena lefvande varelser, ingår ju sinligheten. Man gör orätt i att förakta den, i att anse den skamlig. Just genom att betraktas som skamlig, tror jag, att den blir föraktlig. Först då sinligheten får värma upp ett intelligensförhållande, kan detta komma i gång med sin andhemtning och börja ett verkligt lif; och först då intelligensförhållandet med sitt utgrenade nervsystem börjar verka på sinligheten, först då är den mer än det lägsta stadiet af djurisk existens. Nå, min tanke på den, som skulle läsa, är icke någon tro, att han kan finnas. Men ändå kan jag svårligen få bort tanken på honom. Och här kommer den löjliga motsägelsen: jag tänker, att jag kan bli uppriktig emot någon, och just emedan jag tänker detta, är jag stundom rädd för att skrifva uppriktigt. Det är dumt, kära du, skrif bara och behåll stora boken för dig sjelf. Jag talade nyss om ensamhet. Det gifs två slag deraf.
Hr G:n har då icke läst 82 § af Riksg:skont:s nu gällande reglemente der det bland annat i 5 mora. heter, att del åligger Riksg:skont:s Styrelse att tillse, det de statsmedel i behörig ordning till Riksg:skont. ingå, hvilkas återfordrande i följd af uraktlåtet upfyllande af hvad arbetsplan eller kontrakt innehåller, kan af K. M. anbefallas, hvaraf följer, att jemte det bolaget är pligtigt att ställa säkerhet för kontraktets upfyllande, så är likväl den händelse förutsatt, att ett sådant upfyllande icke sker, och då är också bolaget skyldigt att återbetala hvarenda skilling. Hvad åter angår de små utportioneringar som Gr. Mörner begärt icke måtte blifva föremål för R. o. Ad:s beslut, får jag beklaga, att jag icke kan villfara hans begäran i detta fall. Jag anser det nemi. vara min lagliga rätt, att begära bifall på den ena men afslag på den andra punkten, det må blifva huru många små portioner som helst, samt att det är hvarje ledamots rätt att få frågorna så upställda, att det står honom fritt alt säga ja till den ena och nej till den andra punkten; hvarföre jag icke kan afstå från min vördsamma anhållan om förslagets delning. För Gr. Mörner, som icke vill bifalla någondera punkten, kan det vara förmånligt att få dem sammanslagna, men icke för dem som vilja bifalla den ena men afslå den andra. Blir åter förslaget deladt, så kan utgången blifva annorlunda. Den 29 Augusti f. m. 571 Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad hvarefter Hr Gr. o. Ordf:n erinrade att Gr. Lagerbjelke begärt bifall till hela sitt förslag. Gr. Lagerbjelke: Jag har ingenting att invända mot den delning af mitt förslag som Hr Printzensköld har begärt. Ilr Gr. o. Ordf:n yttrade, alt han likväl finge fästa Gr.
Då jag nyss yrkade afslag å denna del af betänkandet, föreställde jag mig, att R. o. Ad. skulle särskildt afgöra hvarje §.; men sedan jag blifvit upplyst, att de endast skola särskildt discuteras och att endast bifall eller återremiss å betänkandet nu kan komma ifråga, får jag förändra min anhållan dertill, att mina anmärkningar må få åtfölja åter rejn issen. Ilr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag anser mig blott böra tillkännagifva, att en motion inom Constit.Utsk. ofelbart blifver gjord om utvägars vidtagande till förekommande af de oformligheter, som StatsUtsk. nu uppgifvit. Frih. Palmstjerna: I anledning af Gr. Horns yttrande får jag erinra, att jag icke nämnt något i afseende på ett sammanträde af StatsUtsk. med Constit.Utsk. Det var endast i anledning af Gr. Cronhjelms förslag, att StatsUtsk. måtte till R. St. afgifva något yttrande om förståndet af grundlagens föreskrift, som jag yttrade, att ett sådant utlåtande icke vore formenlig!. I afseende på anmärkningen, att StatsUtsk. gjort skillnad emellan Konungens Rådgifvare och Föredraganden, tror jag mig förbunden er inra om 3o §. Riksd.- Ordn.; der nämnes uttryckligen Utsk:s skyldighet att på förekommande anledningar göra anmärkning emot contrasignanten, men der finnes icke ett ord om Konungens öfriga Rådgifvare. Derföre har också StatsUtsk., i min tanke, icke rättighet eller skyldighet att äfven hvälfva de anmärkningar, som kunna komma i fråga, på dessa öfriga Rådgifvare; och detta är orsaken, hvarföre endast de föredragande blifvit nämnda i 2 §. af StatsUtsk. betänkande. Frih. Silfverskjöld, Carl: Det har blifvit yttradt af flera ledamöter, att StatsUtsk. skall ingått i en förklaring af grundlagen, som icke skulle tillkomma Utsk. Fråga om rättighet dertill kan icke uppstå, och Utsk. har ej heller gjort en sådan förklaring.
För min del anser jag den omnämnda i 37 §:n lätteligen höra hafva sitt ställe näst efter i33 §:n i gamla förordningen; och anhåller jag derföre, alt denna ordning i föreskrifternas uppställning måtte blifva iakttagen. Hr Printzensköld: Det är visserligen sannt, på sätt Hr von Hartmansdorff anmärkt, att en mot 137 §:n lili gamla förordningen svarande § finnes uti den 11 1 af Ulsk:s förslag; men då R. o. Ad., med ogillande af Bevil ln.Utsk:s nu uppgjorda förslag, vidhlifvit den gamla förordningen i de delar Hr von Hartmansdorff uppgifvit, och något stadgande, motsvarande iii §:n i Utsk:s förslag, icke finnes, utom i 137 §:n i nu gällande förordn.; så blir det nödvändigt att denna § erhåller nödig uppmärksamhet. Det kan vara likgiltigt, om den qvarstår der den nu befinnes i gamla förordn. eller om den uppföres näst efter den af Frill. Nauckhoff omnämnda §, som handlar om Taxer:s-comiteerna; ty det verkar ej på sjelfva saken. Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att han först ville framställa propos. på saken och sedan på redactionen, hemställande alliså, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt i den gamla hevilla.stadgan varit brukligt, en särskild § borde finnas ang:de -insändandet af Taxerts-comitéens protocoller och längder. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. ansåg, att den borde hafva sitt rum i sammanhang med de stadgande», som angå Taxer:s-comite'erna. Ropades ja. Då Landtm, nu skulle låta uppläsa den redaction, som Utsk. föreslagit i den §, som skulle motsvara den ifråga var. anmälte sig Gr. Hamilton och yttrade:
Majit bestämt åtskilige föreskrifter för grufmätningar, och fastställt ett arfvode för de härtill framdeles påkallade Markscheider och Geschvorner, lämpadt efter at betenas art och beskaffenhet, samt anslagit medel till utarbetande af ett sammandrag af alla ännu otryckta Författningar, som röra Bergshandteringen, att inom loppet af ett år utgifvas, och tjena till rättesnöre, intill dess Kongl. Majit kommer i tillfälle, att i sammanhang med den under arbete varande, Nya J-iagen, låta upprätta en ny Bergverks Stadga, sådan som Rikets Ständer önskat. Med afseende å Rikets Ständers underdåniga hemställanden, har Kongl. Majit bifallit, att vissa arfvoden och förmoner blifva Länsmän och Nämndemän tillagde, då de, i enskilda förrättningar, begagnas; äfven som viss förändring vidtagen i Expeditions-Taxan, för lösen å Expeditioner vid Kämnärs-Rätterne, och uti Partemes utlösningsskyldighet af Protokoller och Utslag. Kongl. Majit har genom Cirkulär till sam-; telige Landhöfdingarne förordnat att den förmon, som, genom Kongl. Förordningen den 19 Fe - 84 Konungens Nild. Berättelse. Februarii 1813, blifvit åtskillige hemmansbrukare och personer, hvilka agde fyra minderåriga barn, tillagd, afven efter 1810 års Bevillnings-Förordriing, borde fortfara fot dem af Allmogen och andre, hvilka uppräknas uti 4 Morn. 3 §. af 5 Art. uti 1815 ars .Bevil]nings Förordning, och samma personer således ifrån berörde Mantalspenningar befrias, hvarföre ali iridrifning deraf, i kraft af Kammar-Rättens-särskildta Ltslag hos deni skulle upphöra; äfvensom alla de af Allmogen uti Stora Kopparbergs
Endast i förbigående nämner jag, att jag dels instämmer uti det omdöme, som blifvit yttradt, att grundorsaken till det onda ligger djupare, än Utskotten uppgifvit, dels ibland de t i 11- fällige orsaker, som beredt den allmänna förlä* genheten, näst Filial-Diskonternes för högt uppdrifne Lånerörelse och deras fall, räknaren under korrt tid för mycket utvidgad och sedan åter lika hastigt minskad handelsrörelse på några ■få punkter i Riket. Men egentliga orsaken till nu varande penningebrist och till den allmänna och enskildta Creditens förfall är, efter min tanke, att vi icke äga något mynt med stadgadt värde. Allt sedan tgog har sistnämnde orsak ver - Statsoch Banko-Utskottens Betankanden. 4§5 kat, och verkningarne skola fortfara lika länge med orsaken. Hufvudföremålet vid Regleringen af Penningerörelsen bor således vara, att genom bestämmande af Mynt-representativernas värde återställa Crediten samt i naturlig ordning bereda tillgång på Rörelse-Capital för Jordbruket och Rikets öfriga producerande Näringar. De medel, som Utskotten föreslagit , leda icke bestämdt till detta mål. Den uppgifne planen hänvisar till framtiden och åsyftar en successiv förbättring af Mynt-representativerne, hvilken hvarken lemnar säkerhet åt den skulldsatte eller åt Penninge-ägaren och således icke återställer förtroendet till Mynt - representativernäs värde, hvilket jag, på sätt jag flere gånger haft tillfälle yttra, anser endast genom bestämmandet af deras Silfvervärde och utvexling deraf emot Silfver kunna stadgas och upprätthållas. Jag befarar derföre, att, efter nämnde plan myntvärdet skall blifva lika vacklande och ombytligt, som under den sist förflutna tiden, att som en följd deraf endast de som kunna och förstå att specuiera på denna ombytlighet hämta vinst deraf, men att Rörelse-Capital skall saknas för Jordbrukaren och den inhemska Näringsidkaren. Det hufvudsakliga hindret för beredande af en bättre ordning , som kunde och borde genast taga sin början, ligger uti 1815 års Ständers beslut, hvilka stadga förhållandet med Bankens Låne-rörelse och operationer till ock med 1820. *) *)
Fullmäktige böra, i mån af behof och åtgång af koppar-skiljemynt, sig hos Kongl. Stats-kontoret anmäla till erhållande deraf, på det rörelsen ej må blifva i saknad af dylikt mynt; skolande Banken, utan deltagande i vinst eller förlust å sjelfva präglingen, vid skeende leveranser godtgöra Statsverket kopparmyntets åsätta värde. E. Bankens sedlar och några dermed gemenskap egande föreskrifter. 21:o. Mom. 1. Bankens sedlar utställas tills vidare å Banko-mynt, deruti en Riksdaler, enligt Mynt-bestämnings-lagen den 1 Mars 1830, motsvarar tre åttondedels Riksdaler silfver Specie, efter den, genom Kongl. Förordningen den 25 Juni 1830, förändrade 1664 års mynt-fot. Ii Banko-Ul&kullet* Mexuiriul, A.o SI. 0(h skola dessa sedlar hallas på förhand färdiga, för ätt kunna genast och utan omgång utvexla* till allniiinlieten; börande de sedlar, sorn till Bankep åter ingå. för detta ändamål äfven användas och således icke annullera*, så vida de ej liro förslitna eller i afseende pä utseendet och beskaffenheten för mycket, afvika från de sedlar, sorn, enligt Rikets Ständers beslut, böra från Banken utlemna», a 435 §. »Från Banken utgifva» tills vidare, enligt nu antagna formulär, sedlar, att inlösas med silfver, å följande bestämda summor, nemligen å 32 sk. banko, att inlösas . — 750 Rrdr.rgs. 134 §• “Be större sedlarna eller de. som lyda å valörerne från och med 16