Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad bördeskillingen beträffar, så kan jag vitsorda, alt besväret att emottaga 100 sedlar på mindre valör är föga större än besväret alt emottaga 50 sedlar pä större valör. Vidkommande åter kronouppbörden, så emottagas merändels privatbankssedlarne vid uppbörden inom det län, hvarest banken har sitt säte. Min oförgripliga mening är, att Privalbankerna verkat mycket godt i landet. Inom alla de orter, der sådana inrättningar upstålt, har landtbruket gått betydligt framåt. Det onda de skola hafva åstadkommit, kan jag deremot ej uppgifva. I öfverensstämmelse med denna min åsigt, anhåller jag, att 9 §:s 1 mom. måtte undergå den förändring, alt minimivalören å Privatbankernas sedlar nedsättes till 3 R:dr 16 sk. b:ko, motsvarande 1 R:dr 12 sk. silfver. Hr Arnell: Då jag inlåter mig i denna diskussion, afser jag, att denna lag icke skall antagas såsom civillag, ty bestämmelserna ang:de sedelvalören tillböra ovedersägligen den ekonomiska lagstiftningen, som tillkommer K. M. ensam. Men äfven under förutsättning, att förslaget icke får civil-lags natur, anser jag det vara skål för R. St. att uttrycka den opinionen, alt privatbankerne böra få utgifva sedlar, lydande å mindre belopp än 6 R:dr 32 sk. Jag behöfver ej utveckla skälen härför, enär föregående talare redan dem anfört, men ber endast att få upläsa ett stycke af den reservation, Riksarkivarien Nordström i-delta ämne afgifvit: ”Det är uppenbart, att de kurserande sedelvalörerna i väsendtlig mån borde rätta sig efter de genom de allmännast förefallande omsällningarne bestämda behofven af lämpliga värdenämnare, med afräkning af de myntvalörer, som bestå af silfver. Erfarenheten har visat, att Privatbankernas nuvarande minimi-sedelvalörer på 3 R:dr 16 sjs. b;co äro för nämnde ändamål synnerligen behöfliga. S ep t ernber f. m. hvilken giltig grund skola de då afskaffas?
Borgare-Ståndet, med åberopadt stöd af 56 §. Riksdags-Ordningen väckt och till Beviiinings-Utskottet remitterad motion, liar vice Talmannen Herr Halling anfört: att sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten vid behandling af frågan om bränvins-bränningen och hvad dermed bär gemenskap, beslutadt-föreslå Rikets Ständer, att tillåta bränvins-bränning med hvad redskap sorn helst, emot beskattning af 4 sk. för hvarje kanna bränvin, som ansåges kunna nied hvarje slag af redskap tillverkas^ att, i händelse denna beskattning blefve antagen, deraf, äfven om bruket af bränvin skulle något inskränkas, borde kunna påräknas en årlig inkomst af 1,000,000 R:dr, serdeles om dertill lades afgiften för bränvins-minuteringen, som icke uti allmänna beviliningen inginge; att Stals-Utskottet icke beräknat bränvinsbevillningen högre än ^So.ooo R:dr, och att, med antagande alt berörde bevillning blott för sjelfva bränvins-tillverkningen efter 4 skkannan, måste uppgå till minst En million R:dr, sålunda ett årligt öfverskott al abo.ooo R:dr, utgörande på Rikets hela folkmängd, i rundt tal b millioner personer, 4 sk. för hvarje, uppkomme; att, om detta öfverskott utdelades på Communerne, för att användas till fattigvårdens och dermed förenade arbets-inrättningars befordran, ett stort steg vore gjordt för framgången af det så högt beprisade Municipaloch Communal-väsendet, hvars största hinder alltid blefve brist på medel; att ett annat, lika vigtigt ämne härvid icke borde förbises., det nemligen, att bereda den, som exporterar bränvin till andra verldsdelar, återbäring af tillverknings-afgiften, såsom egentligen stadgad för att fördyra den inhemska förbrukningen, helst under annat vilkor, det vore för Svensk man omöjligt att kunna verkställa export af bränvin; och har motionären, på dessa skäl, velat föreslå Rikets Ständer att besluta, det allt hvad bränvins-beskattningen, vare sig för tillverkning eller minutering, årligen komme att öfverstiga de deraf för Statens behof anslagne 750,000 R:dr, blifver, sedan af ett sådant öf Bih. till R.
Detta Den 2 3 Juni> Defta varder dork Riksens Höglofl. Ständers vidare profning vördsamt underr.täldt. Stockholm d. 25 Maj l b i 5, Pä Höglofl, Ridd. och Pä Hög värdiga PrestAdelps ledamöters Ståndets Ledamöters vägoar H. F Strömfelt, vägnar Joh. Olof Wallin. Pä Vällofl, BorgareStåndets Ledamöters vägnar D. G. Holm. På Hedervärda Ronde» ■C Ståndets Ledamöters vägnar Petter Jernström, A, J. Wahhtjerna, Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 28 Juns. — Hogvörd. Prest Ståndet d. 2 Juli. — Vällofl, Borgare-Ståndet d. 28 Juni. Heder v. Bonde-Ståndet d. 28 — Vördsamt Memorial! X-Iti nådig Proposition af den 19 nästlidne April till Riksens Höglofl. Ständer, är at Kongl. Majst i Nåder ullkännagifvet, att sedan Kongl.
Den rusthålls - Den 13 Maj. 539 stara, sora vid indelningsverkets införande räntade mera, erhöll en lägre ränta, och den rusthålisstam, som gaf mindre erhöll en så mycket större augmentsränta, och delta af det skäl att rustningsbesväret betaltes af Kronan till ett visst belopp med räntor, dels inbegripna i rusthållsstammen och dels under namn af augment tilldelade från andra kronans hemman. Således betyder det mindre om i Åkerbo härad, som den tiden var mera odladt än de andra, räntan var lägre eller lika med den på de öfriga rustningsstammarne inom lif-regementet. Hela frågan är nu: har vid augmentsräntornas beräknande man deruti inbegripit dessa dagsverken eller icke? Då visar det sig, att augmentsräntorna just blifvit tilltagna större, än de eljest skulle blifvit derföre att nämnde dagsverken fortfarande utgingo ifrån rusthållet! och icke blefvo, likasom öfriga rånlepersedlar, rusthållsstammen besparade. Gr. Sparre har äfven förklarat, att autoriteterna på sednare år blifvit vida bättre upplysta om rälta förhållandet, än de voro 1815 och 16. Jag vill icke bestrida det, men åtminstone hafva de autoriteter, som i sednare tider handlagt frågan icke varit måne att meddela sina upplysningar i ämnet, ty den afd. af StatsUlsk. som handlagt frågan, har haft särdeles svårt att af kammar-coll. erhålla de dokumenter, som hörde till frågans utredning, och kunde oaktadt flerfaldiga påminnelser, från kammarcolbm icke utbekomma K:s bef:des i Westmanlands län utlåt, af år 1815, utan måste genom särskilt skrifvelse lill nuvar. K:s bef:de i Westerås län anskaffa delta dokument, hvilket innehöll så vigtiga skäl, att afd:n blef fullt öfvertygad, att det enda rätta sättet att behandla frågan var det, som reservanterna upptagit. Afd:ns ordförande, Frih. Kraemer, var icke vid öfverläggningen inom Utsk. närvar., hvarigenom Utsk. var i saknad af alla de upplysningar, som han kunnat meddela.
SD. ^tats, Utssottets den 1 innewarandc manad pä Bordet lagde Utlåtande, angående Bihangct till Riks» Standens Prvtocoller wid sist hällne Riksdag, samt ConsiiturionS, Utskottets da afgifne Betänkande, Den z Junik. 4;; tande, öfwer förestagne ändringar i Grund, Lagarne, blef ml. ater uppläst, och, ester stedd proposition, till alla delar bifallit; derom sa wäl Nespecrive MedStanden, som Statsoch Expeditions-Ukstotten stola wördsamk och wanligen underrättas. Or supra. Lx krstocollo, 6- Brinkman. Utdrag af prstocollet, hältet hos Hederwärda Bonde-Ständer, wid Urtima Riksdagen i Örebro den z Junii 1812. S. D. 2)onde-Ständer har ansett all öfwerlägguing om Allmänna Befwärsoch Ekonomie-Utstottrts Betänkande, angående Korkoherdarnes ffyldiahet till Prestegärdsbyggnad, döra hwila, intill desi de öfrige Standen sig ullätit öfwer Bende-Stan, dets Motion om ett särstilt Utstött, till utredande af de emellan Bonde-Standet och de öfrige Standen uppkomne twistigheter, i den wördsamma och wänliga förmodan, att något hinder genom ett förtida bestut öfwer detta särstiita ämne icke lägges för det härmed aststade goda ändamål. supra. Lx krotocollo, 6. Brinkman. Utdrag af prstocsllet, hältet hos Hägn. särest-S.äirdct, wid Urtima Riksdagen r Orebro den 4 Junii 1812. SDOäcedrogS a nyo och bifölls Allmänna Befwärsoch Ekonomre-Utstottcts pa bordet hwilan de - 454 Den 4 Junii. de Betänkande, angående Vacance-rättighet för de mindre Bätsmanshallen. Vt supra. klx krotorollo, ch V.iä. lin quist.
det z1ef jag sannt och visst A r ej den mitzsta hati laget. Jag skamtar gernn, f k s t som sist, Och ofta med det egtza jaget. J ug sje Zf Fast ansprdkslös jag 7zog se7 ut Jag planer h r son2 sky / rögt s&amp;a. Det ur val biist att sjunga ut Och kär för dtg min svaghet bt !gta. Jo! jag vill gena land och stat! Y&amp; Candihg endast rättvist vuge Och jag blir riksdagskandzitat Kanske f&amp; tokame i Telge! M i n skulle med din skärpta blick Dc / mri ' rkn våra qvinnohister, SR tibzk: fast solen flckav $ck Hon dock sin höga glam ej zmkter. Kanhända ont vi kvarje dag Ur visdomsbrzmnera flitigt ösa yl fika icpp ett zzytt behag: Yi blqaa mindre pvetetztiiisa! Jag hoppas, kärn Bete, prtc Du nytta haft zctaf z~isitert, fllen kanske tunker också du: StC stora vi! L o k d n s&amp; liten! Om hizr i detta lärtlin os D u prosans rena lzq? behifwr " % i Hkhd / lsskolans kök styr kos Och sc - om » slisen f r i i s e r ofvers! Farmors förlofning. En tidsbild af H. E. ofta hör man icke gamla personer med förkärlek tala om flydda tider! » Annat var det i min ungdom, heter det, » annorlunda gick clet till förr i verldens! o. s. v. Och de hafva ratt, det gick verkligen annorlunda till i m %nga hänseenden, Nedanstående lilla skizz, egentligen tecknad af min gamla farmor, vill gifva ett bland m %nga exempel derpå. Denna min gamla farmor bodde under nifinga år hos minn föräldrar, och jag tror mig kunna säga, att ingen i huset stod henne närmare an jag.
Då både bryn-, oljeoch Slipstenar äro så beskaffade materialier för flere näringar, att de skäligen böra från all tullsats befrias, samt den inkomst som, serdeles om slipstenar skulle komma att behandlas lika med brynoch olje-stenar, kunde Statsverket beredas, blefve så obetydlig, att den icke uppginge till mer än några få riksdaler, föreslår Utskottet, att Bryn-, Oljeoch Slip-stenar må lemnäs fullkomlig tull-frihet. Lika med hvad i Norska och Danska tull-taxorne är för arbetad sten stadgadt, anser ock Utskottet den för rubriken »al! annan Sten, ej specificerad, arbetad», nu stadgade värde-förtullning böra, emot förtullning efter vigt, utbytas, och föreslår, alt, med rubrikens förändring lill Sten, arbetad, ej specificerad., derå må bestämmas en införsels-tull af 6 rst. pr skålp. För beredande af en enklare och i förhållande till de olika slagens värden rikstrumpor. tigare indelning och förtullning af de under hufvud-rubrikcn »Strumpor» upptagne artiklar, förnyar Utskottet det af BevillningsUtskottet vid sistlidne riksdag gjorda förslag, att »Strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten» må indelaé i: helsiden med 3 R:dr halfsiden med 2' „ och andra slag med 1 „ införsels-tull pr skålp. Å Strumpstickor har Herr Hjerta föreslagit nedsättning i införselsAullen^från> Strumpa ti*- 30 sk. till 16 sk. pr skålp. kor• Strängar, Stål. Slå/arbeten. Sågblad. 54 Bevillnings-tJlskotlets Betänkande, A’.o 3.
Utskottet, sorn jemväl erhållit del af de yttranden, som åtskilige ledamöter inom Presteståndet, med anledning af förenämnde förslag, afgifvit, har deraf inhemtat att, om än några ansett sig ej kunna biträda motionärens åsigt, densamma likväl blifvit af flera understödd; oeh med dessa sistnämnde instämmer äfven Utskottet, efter en omsorgsfull pröfning af ämnet. Oftanäundo författning, den der, efter hvad h:r prosten Forsell inom nämnde Stånd upplyst, skulle vara föranledd af de pietestiska Törelser, som här i landet ägde rum i slutet af I7:de och början af 18:de seklet, synes nemligen, under Svenska kyrkans nu varande förhållanden, vera obilligt inskränkande, samt dessutom innefatta olämpliga föreskrifter. Densamma tillåter väl, på sätt motionären anmärkt, husandakt; men den stämplar deremot den sammankomst, då i enskildt hus flere, än de som tillhöra husets folk och familjen, Gamlas för andaktsöfning, såsom oloflig och brottslig, samt belägger den som håller och tillåter dylika sammankomster med strafF af 200 dalers böter, eller 14 dagars fängelse vid vatten ock bröd, första gången, af dubbla beloppet, eller tre veckors dylikt fängelse andra gången, samt af landsförvisning under 2 år, tredje gången; somt hvar och en sorn i sammankomsten deltager med böter af 40 mark första gången, dubbelt andra gången och fyradubbelt tredje gången. Om denn» inskränkning i friheten för enskilde, att uti omförmälte hänseende sammankomma, tillförene varit nödig, så torde densamma doek numera ej kunna tydas annorlunda, än såsom obillig, och olämplig. Det kan nemligen ej förnekas att då medborgare, utan inskränkning, få i verldsliga angelägenheter sammankomma, skäl ej eller förefinnes att betaga dem att samlas för nu ifrågavarande ändamål; och derföre visar dagliga erfarenheten hurusom konventiklar hållas, ulan att man deremot vågar lägga hinder. Så går det alltjemt då en lag blir föråldrad, då den ej Eag-Utskoltets Betänkande, N:w SS’. 5 vidare passar för tiden.
Då dessa anbud den 5 November kommo under pröfning, uttalades af Fullmäktige den åsigt, att bestämda anbud å öfvertagandet af hela eller någon viss del af lånet, särdeles under de invecklade politiska och finansiella förhållanden, som då vore för handen, syntes böra ega företräde framför sådana erbjudanden, som afsågo att mot provision söka å utrikes ort anskaffa samma lån, och med tillämpning af denna åsigt trodde Fullmäktige sig böra företrädesvis taga i betraktande de anbud, som blifvit gjorda af Stockholms Enskilda Bank samt af Generalkonsul Heinemann. Med dessa tvenne anbudsgifvare beslöto derföre Fullmäktige att ingå i närmare underhandlingar. Dessa underhandlingar ledde derhän, att, då det af Generalkonsul Heinemann gjorda anbudet, med en erbjuden kurs af 92 procent, i sjelfva verket, på grund af den förbehållna jouissancen jemte öfriga betingade fördelar, enligt Fullmäktiges beräkning, reducerade sig till 90 procent, berörde anbud vid sammankomsten den 12 November 57 — förklarades icke kunna antagas.
Och genom dessa grofljud skar tidningspojkarnes, utbjudarnes af allt mellan himmel och jord, de i stora ryggoch magplakat klädda lefvande annonsskyltarnes gälla rop, ballongmännens skarpa hvin, de många smattrande och hväsande lätena från förevisade patentartiklar. Trottoarerna voro besatta med stånd, tillhöriga samtliga bodlokaler, som här bredde ut sina varor, det härskade en blandning af dunster från rå fisk, nyklufven hummer, persikor, meloner, skämd lök, härsket smör, i afskyvärdt flott gräddade våfflor och från de tarfliga restaurationernas stekta ostron och halstrade biffar. Ingen gick, alla sprungo eller flögo gator och banlinietrapper upp och ned. Trängseln var oerhörd, tvetydiga och otvetydiga fysionomier, hvilkas ursprung ingen del af jordklotet var utan ansvar för, klängde sig upp mot husväggarna, smögo lurande omkring ekiperingsmagasinens hemska, tarfliga mannekänger, utställda på gatan, eller armbågade sig fram bland strömmen, fixerande folk, spanande, utan mål, utan rast, färdiga för hvarje möjlighet, till hvarje kupp. – Tag mig bort – för Guds skull, snyftade Louise och gaf sig nerverna i våld. Hon fick skrika för att höras. Tore, som på yankeemaner höll sin arm stadigt under hennes, slank in på första snyggare matsalong med glasväggar till fönster. Klockan var öfver tolf och lunchtiden just börjad. Han insåg, att han begått ett misstag, men här vore dock bättre än på gatan och i trots af brådskan observerades de genast af öfverkyparens falkögon och bogserades fram till ett bord. Den enormt långa salen var packad till sista plats af nästan uteslutande män, det rådde ett lif, ett jäkt, ett flygande och farande utan minsta like. Gästerna sutto på höga skrufstolar längs en disk, som bildade en nolla, och inuti den reste sig en buffet och rörde sig serveringsflickor sagolikt snabbt.
Den Grundlag för Konungariket Norrige som, till följe af förbemälte Underhandling, blef öfverenskomn-. en och stadfästad, antogs å Kongl. Majits Commissariers sida, med förbehåll af Sveriges Ri. ltes Ständers Constitutionela rätt, i de delar, sorn medföra förändring eller jemkning i Sveriges Rikes Regeringsform; och blef, under den 10 No, vember, af Kongl. Majit, med lika förbehåll» bekräftad och besvuren. Kongl. Majit ämnar, innan kort, till Rikets Ständer öfverlemna Dess nådiga Proposition i detta afseende, och det är med liflig känsla af Försynens nåd, som vakat öfver detta urgamla 1 ^ ^ KU n6 JDen 7 Mars. Elke, och, efter pröfningarnas och olyckornas tid, låtit en ny dag uppgå öfver Norden, sorn Kongl. Majit gör sig förvissad, att den förening, som nu lyckligen blifvit stiftad emellan Scandinaviens båda Riken, skall, af inbördes kärlek, och inbör fertroende, emot alla tidens och lyckans skif. t an bt fästas. Det gifves ej mer, på Scandinaviens O någon lager, värdig att pryda krigarens hjessa, än den sorn vinnes mot fiender, som vilja beträda vår strand. Nyttan af Rikenas förening, den småningom bibringade öfvertygelsen om Folkens värde, skall en dag utplåna minnet af det blod som flutit i inhemska strider Må det blifva ett försoningsoffer för det långa hundraåriga hat, som söndrat Nordens tvenne folk. slag; och på det fält, der krigets åskor dånat, fridsamma bröder, med uppfyllda förhoppningar, mötas! Kongl. Majit går nu att, ifrån vigtiga händelser och yttre förhållanden, kalla Rikets Ständers uppmärksamhet på Kongl. Maj:ts åtgärder, i afseende på Rikets inre styrelse.
Om kan göra honom osedlig — ja, då är det man då råkar att säga ett ord för mycket inte mycket me ' n, och anbelangandes Keyan, eller ett ord för litet, finner åtminstone inte så — » jag det så besynnerligt. Och rara ögon har (Nu såg jag, att hon fläktade med näshon, det är visst. » Men det skulle jag alduken, borgmästarinnan förstås!) drig ha sagt. Rara ögon, hon! Nu blef jag » Så ska rätt vara rätt, » sa jag stadigt. omoralisk med, så omoralisk, att när en » Människan hann ju aldrig förklara sig, karl, som jag aldrig sett, rymde med en vet jag. » flicka, som jag inte kände, så blef felet » Åh, jag tycker hon förklarade sig tydligt mitt. nog, jag. » (Fortfarande borgmästarinnan, J a g begärde inte bättre än att hvarenda förstås!) gift karl i stan skulle rymma med hvar» Ja, men bara en gång, » sa jag. » Och enda ogift flicka h a n fick tag i (hörde nu a t t hon behöfver förklara sig tio, det tror det där till festtalet! ), och hvad det angick jag vi vet! — Ett allvarsord ska jag säga att gossar och flickor kysstes vid brunnen er: folk, som bär på tankar, ska man låta (vår brunn), när de hämtade vatten i skymvara i fred, äfven om m a n inte förstår dem ningen, något som de gjort allt sedan brunoch de tycks gå underliga vägar. Det är nen blef till — så var det min högsta fröjd, nog Gud ändå som sätter äfven dem till äm— min och Keyans! Min högsta fröjd!! betet. Och nu bryr jag mig inte ett dugg J a g som afskyr alla kyssar, som jag inte om fröken Key vidare, en sådan kapacitet får själf! reder sig nog — värre är det med oss som Om dagarna satt jag kapprak vid fönstret äro så långt komna i fördärf, att vi inte och stickade och log och agerade emot tomblygs att smutsa våra egna barnbarns rena ma rummet, när någon gick förbi, allt för öron. När folk hunnit så långt nedför det att såvera apparangserna. Men om nätterna!
Nu är det likväl sannolikt, att Hr Åkermans förslag, under den form sorn det fått, icke skulle hafva blifvit sådant, örn det icke gifvit sig ut för alt vara grundadt på ett yttrande, sorn här blifvit fäldt af en af Regeringens medlemmar. Jag ser, alt liden lider och R. 0. Ad. säkert önskar att jag mätte vara kort, hvadan jag icke anser mig böra ingå i någon analys af de satser, eller de ordalag, som innefattas i hans yttrande. Jag var eljest beredd dertill; icke derföre att jag ville framstå såsom en tadlare af delta Hr Silfverstolpes anförande, utan emedan, i samma män som jag tyckte mig finna, alt R. o. Ad. var benägen all likasom taga affär på detsamma och dervid stödja sig, jag ansåg såsom en skyldighet för hvarje representant, att, såvidt han förmådde, söka förstå detta yttrande, så alt han kunde säga : jag ser hvarthän det v.isar. Om jag icke hade haft denna känsla af min skyldighet, så skulle jag säkerligen hafva fåll den genom Hr Mannerskantz varma och uppriktiga uppmaning till R. 0. Ad. alt söka sig en ledning, för att komma till ett godt slut, hvilket han trodde skulle kunna ske, genom att jemka framför allt sina egne meningar tillsammans med andras, och sålunda vinna det stora ändamålet, en ny representation. Det kan icke vara för någon, han må höra till den ena eller andra opinionen, annat än en sann tillfredsställelse, att få höra en så varm och skickligt utförd uppmaning att lemna sina egne tankar åsido, och förena sig med Den 12 Mars f. m. 189 andras; men i samma mån känslan blifver rörd vid en sådan framställning, i samma mån blifver det, åtminstone för mig, någonting oemotståndligt, att söka fatta, hvad det egentligen är, som jag skall fästa mig vid. Om då så olyckligt är, alt, på sätt Gr. Gyldenstolpe redan anmärkt, det är omöjligt att uppfatta hvad meningen egentligen är, dä finner man, att man står ungefär på samma punkt-, som den, hvarifrån man utgick.
Hans ögon fingo något stickande skarpt, men Grane märkte inte, att det låg alvar under skämtet. – Jo, visst fan tror jag det, sade Grane, i det han slet sig lös. Men det är också därför, de äro så rädda för, att en gång korkarna skola smälla ur alla dumma skallar. Randers log och började göra toalett. – Klockan är snart tre, sade han. Grane gick upp och ner på golfvet, pratade om ditt och datt. Af en händelse stannade han vid skrifbordet, där ett papper sköt fram ur en bok. Utan att tänka därpå, lät han ögat glida utefter raderna, och han läste namn, hvilka han kände igen såsom tillhörande stadens beryktade fruntimmer. Han studsade, erinrade sig plötsligt sitt samtal med professorskan Ranke och frågade tvärt: – Hvad är det här? – Hvilket? Randers gick hastigt fram till skrifbordet, tog papperet och stack in det i sin låda: – Å, det är bara ett par adresser. Grane tänkte på Schultz’ ord. Men han kom sig ej för att säga något. Och så gingo de ut och åto middag. De drucko kaffe, kaffe med munk, sökte upp ett par kamrater, spelade en liten munter préférance hemma hos Randers, åto kväll på gästis och drucko kaffe igen efter supén. När Grane gick hem, vaknade den obehagliga misstanken igen. Men han slog genast bort den: – Å, det är omöjligt. Ett par dagar efter detta samtal började ett rykte att fara omkring i Upsala, ett rykte, som utbredde skräck och fasa öfveralt, men isynnerhet bland de akademiska fäderna. Studenterna hade börjat intressera sig för religionsfrihet. Studenterna tänkte blanda sig i politiken. Det talades om en adress, om att kåren skulle sammankallas o. s. v. Grane satt hemma hos sig en förmiddag. Han hade hört ryktet, och i den feberaktiga längtan blott efter verksamhet, som kvalde honom, hade han först fått lust att vara med. De gamla tankarna på att kunna uträtta något för tankefrihetens heliga sak vaknade inom honom och satte hans blod i feber. Men så kom eftertanken. Hvad tjänar hela denna sak till? Om nu – låt oss säga – sex eller åtta hundra studenter teckna sina namn på denna adress, hvad tjänar det till?