Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Om olika åsigter blifvit yttrade af Jemtlands Innebyggare, är det icke underligt, emedan de Norra Socknarne af Länet hafva större förmon och behof af en särskild Läne-Styrelse, än de Södra Socknarne. — Jag anser Jemtland böra serskildt administreras, och det med ständigt fästadt afseende, så väl på sammansmältningen med norra Norrige, som på det gemensamma, försvaret. Af detta skäl anser jag äfven Härjeådalen böra förblifva under samma Läns-styrelse. ■— Folkmängden är derstädes blott 4>00°; och skulle någon förändring uti den uu varande Läns-lördelningen ega rum, så fruktar jag,: att den påbörjade väg-anläggninningen skulle försvåras, hvilken likväl är af högsta angelägenhet. —■ Hvad här blifvit sagt, i afseende derpå, att det vöre hårdt, all ej vilja facilitera för Jemtlands Innebyggare, tillfallet att för lägre pris få hämta salt från Norrige, anser jag vara en anstallt, som lätteligen kan af Konungen hjelpas; och derföre tror jag lika med Herr Danck - D en 57 N o v e m t e r e, m. ijvardt, att Utskottens Betänkande, angående Jemtland bör bifallas, men deremot afslås i afseende på tiitstyrkandet af undersökning, rörande Härjeådalen. Gtefve von Platen: Då en värd fbedamot trott, att jag misstagit mig uti mitt totra yttrande, när jag anförde, att föreningen emellan Sverige och Norrige var hufvud-skälet till Dans - fördelningen , får jag underrätta honom och denna aktnings■värda Samling, att jag vid den tiden var Ledamot af Konungens Conseille, samt att jag hade mig uppdragit frågan om väg-anläggninga? i de Norra Orterna , äfvensom alt dertill uppgöra plan, jemte allt hvad dermed hade sammanhang. — Om den värde Ledamoten vill göra sig mödan , så tror jag ännu, alt jag skall kunna, med recognoscerings - charlor, visa honom hvarom fråga var.
I anledning af denna uppställning af de ifrågavarande anslagen hafva Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorer anfört, att enär, såsom häraf vi sade sig, er - 270 Experlitions-Utskottets hör.'ilag lill under cl. Skrifvelse N:o SO 5. sättningsanslaget för nådårsoch begrafningshjelpsbesparingar är i Riksstalen på de särskilda kassorna fördeladl, och, enligt hvad Revisorerne inhemtat, äfven ersättningen för mistade löneinnehållningar blifvit, genom Kongl. Brefvet den 17 September 1851, fördelad mellan Pensionskassorna sålunda, att Civilstatens Pensionsinrällning deraf erhåller 1,497 R:dr, Arméens Pensionskassa 3,093 R:dr och Amiralitets-krigsmanskassari, 410 R:dr allt Banko, skulle del, enligt Revisorernes tanka, leda till större enkelhet i Riksstatens uppställning om alla ifrågavarande ersättningsbelopp blefve sammanförda med öfriga till kassorna utgående anslag, hvarigenom denna de! af Nionde Hufvudtiteln komme att erhålla följande utseende: Civilstalens Pensionskassa. Pensionsstaten för civile embetsoch tjenstemän 37,500: — Dito för deras enkor och omyndiga barn 45,000: — Ersättning för mistade löneinnehållningar 2,245: 50. Dito för nådårsoch begrafningshjelps besparingar 6,540: — gj 285- 50 Arméens Pensionskassa: Pensionsstaten för militäre embetsoch tjenstemäns samt underofficerares enkor och barn . 37,500: — Ersättning för mistade löneinnehållningar 4,039: 50. Dito för nådårsoch begrafningshjelpsbesparingar 28,080: — 70,219: 50. Am ira /Hets-Krigsmanskassan. Förra anslaget under denna titel 43,100: — Ersättning för mistade löneinnehållningar 615:
Af Herr Biskop Hedrén: ”Såsom ledning för närvarande betänkande har Utskottet antagit en allmän grundsats, hvaraf tillämpningen genomgår det liela, i alla dess artiklar, dels till förvägrande af begärda nya, nödiga anslag, dels till nedsättande af de hittills i Riks-Staten upptagna. Denna grundsats, stödjande sig på en, med anledning af samtlige Riks-Slåndens redan gifna och af Konungens förväntade bifall till Stats-Rådets förändrade inrättning, emotsedd ny reglering af Rikets, så väl förvaltningsverk, som domstolar, afser en Stats-reglering, uteslutande beräknad för det nya Statsskick, som förväntas, utan tillbörlig uppmärksamhet på det, sorn är och ovedersägligen måste vara, intilldess ett annat förmodadt bättre inträder. •Tåg har icke velat bestrida grundsatsens factiska ursprung, ej eller dess aprioriska rigtighet, men endast den både för tidiga och ensidiga tillämpningen deraf. Förtidigt måste väl vara, att förklara vissa delar af Rikets Styrelse och Lagskipning i större eller mindre grad hvilande, eller, som är detsamma, att förvägra nödiga medel lill deras obehindrade fortgång, endast af det skäl, att man väntar med snaraste förnimma i dessa delar en bättre och ändamålsenligare inrättning. Ensidigt är onekligen, att vilja tillämpa samma Stats-reglering på en, efter förmenande, felagtig Stats-organisalion, hvad som förmodas skola blifva lämpligt för en fullkomligare och bättre. Då Utskottet sålunda , med åberopande af denna förväntade nya organisation, såsom ledande grundsats för närvarande Stats-reglerings uppgörande, icke allenast lemnat utan uppmärksamhet flera behof, äfven sådane, som Bill. till R. St.
För anläggning af en bangård vid Stadsgården till varors afoch pålastning, är i detta förslag förutsatt att Stockholms stad lemnar lokal och undanrödjer de provisionel byggnader, som hindra spårets framförande genom Vågen till Stadsgården. Vågens undanrödjande i sin helhet är visserligen icke nödvändig för varuforslingen till Stadsgården; men denna dyrbara plats synes dock bättre kunna användas än till Jernvåg. De spår, som från hufvudbanan böra utläggas till särskilda torg och hamnplatser i öfverensstämmelse med kartan, äro, med undantag af spåret från vändskifvan vid Stadsgården till Skeppsbron, icke upptagna i detta förslag, såsom dels mindre dyrbara, dels behölliga först i den mån trafiken fordrar deras utläggning. Om stationshuset vid Claro sjö eller norra bangården bör läggas på ena eller andra sidau om spåret beror till en stor del af expropriations-kostnaderna, hvilka blifva mindre om detta hus lägges på vestra än östra sidan, då en del hus och tomter derigenom lemnäs orubbade. Sammanbindningsbanan bör utläggas med dubbelt spår, det ena för gods och de långsamma transporterna, det andra för persontrafiken. Nedskärningen för denna bana sker något vester om Tantogatan, afviker från uuvarande spår vid Timmermansgatan och går i en djup skärning fram till Maria Högbergsgatan (se kartan), der tunneln vidtager, till längd, radie och läge synlig på kartan. Under Petter Myndes backe, Brunsbacken och Bryggare-em betets hus och vidare, går jernvägen fram till stranden af Riddarefjärden; vidare öfver denna fjärd på en dubbel rörlig bro och på en fast med 3 öppningar af 60 fots bredd hvardera. Vidare går banan öfver Flugmötet genom Lindska huset till Munkbron och stranden af Munkbrohamnen fram öfver denna hamn på en fast bro med en 20 fots bred öppning, samt öfver Geijerska tomten förbi Riksgälds-kontorets hus till stranden af Norrström. Bäst, beqvämast och vackrast ligger banan i plan med Riddarholmen, men det hr undersökt och befunnet alt banan äfven kan läggas under körbanan derstädes, om det mot förmodan skulle befinnas behöfligt.
Af dessa skäl, och då, enligt min tro, kommunalskatten och landstingsskatten utgå till helt olika ändamål. O ~ Deu 9 Jnni. 615 kan jag ej gilla Utsk:ts förslag, hvarföre jag derå yrkar afslag. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Då Blekinge län är ett bland de 16, hvilka tillstyrkt ifrågav:de förslag, och jag var närv:de vid de inom landstinget i ani. deraf hållna öfverläggningar, så har jag för mig fullkomligt klara de skäl, hvilka förmått landstinget till antagande af förslaget. Landstingets ledamöter erkände, att egentliga anledningen till den skedda förändringen i grunderna för uttaxering af kommunalskatt lag deruti, att det inom åtskilliga socknar visat sig, att en eller annan der boende person, som egde stora inkomster, fick en sådan röstöfvervigt, att han snart sagdt ensam kunde diktera besluten. Under sådane omständigheter var det naturligt, att man temligen allmänt önskade en förändring. Men en sådan kunde ej åvägabringas på annat sätt, än att åt jordbruket gafs en större vigt, hvilket å andra sidan naturligtvis måste medföra en högre beskattning. När nu landstingsman väljas på kommunalgrund, ansåg man det helt naturligt, att då val skedde på grund at en högre bevillning af inkomst, borde äfven de utgifter, hvilka af landstinget beslutades, utgå efter enahanda grund. Ett ytterligare skäl anfördes äfven inom landstinget, att nemligen de vanliga utgifter, hvilka föranledas af landstingens beslut, äro af en mera fortfarande natur, såsom t. ex. uppförande af nya lazaretter; —hemmansegaren äfvensom lians efterkommande, hvilka efter honom ärfva hemmanet, komma att åtnjuta fördelarne af en dylik åtgärd. Så är deremot ej förhållandet med en löntagare eller en fabrikant. Huruvida han till sin död kommer att qvarbo inom kommunen, är mycket tvifvelaktigt; och att hans barn komma att göra det, är ej att räkna på. Nu anförda skäl verkade derhän, att landstinget utan votering antog den nya taxeringsgrunden och dessutom, på framställning af ordföranden, fattade det beslut att genast tillämpa den, för den händelse uttaxering af landstingsmedel komine i fråga.
Kan man sjelf icke anbringa dem å brefven, sä får man vända sig lill Poslförvaltarne. Orsaken hvarföre jag måste motsätta mig den föreslagna serskilda afgiften, är, att den olägenhet deraf kan upkomma, att i landsorterne, och på de mindre postkontoren, der poslförvaltarne på samma gång äro emottagare af bref och försäljare af frimärken, möjligen mången postförvaltare kan anse sig berättigad, att för hvarje frimärke han säljer tillägga 1 sk., så att frimärket kommer att kosta i sjelfva verket 5 sk. Jag anhåller således, alt de 2 sisla mom. i punkten måtte afslås. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Printzensköld: Hr von Knorring har fullkomligt misstagit sig, ty för närvar:de erlägges enkelt porto, såvida brefven icke öfverstiga 1 { lod. Således ligger en fördel i den nu gällande post-taxan, hvilken fördel kommer att försvinna genom antagande af förändringen, och följaktligen utgör detta ett ytterligare skäl för mig, att begära afslag å punkten, såvidt den afser den förhöjda afgiften. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende på frågavande punkt, blifvit yrkadt af åtskillige talare bifall; af Gr. Lagerbjelke bifall, med den förändring, att sisla meningen blefve sålydande: ”hvarvid han dock skall erlägga en särskild afgift af högst 1 sk. för hvarje bref, hvilken afgift tillfaller Postförvaltaren och till beloppet af K. M. bestämmes”; af Frih. Alströmer, att de efter ordet ”åsatte” följande orden måtte uteslutas, och af Gr. Mörner, att sisla meningen, som börjar med orden ”hvarvid han dock skall erlägga”, måtte utgå. För att lätta pröfningen af dessa särskildta yrkanden ansåge Hr Gr. o. Landtm, sig böra dela punkten i de deri förekommande 3:ne perioder. Den första innehöll: ”att vid in - 416
Att ett sådant förslag, med hänseende till de vigtiga ärenden af nämnda art, som skulle tillhöra Krigsförvaltningen, äfven kunde vara för Statens rätt och säkerhet äfventyrligt, torde destomindre kunna bestridas, som här blott en rådgifvande ledamot skulle biträda den allena styrande föredraganden. Då föröfrigt Embets-chefernes tid torde blifva upptagen af andra för deras vapen vigtiga och med dessa eller med deras embeten, utom Krigsförvaltningen, sammanhang egande omsorger och sysselsättningar, som stundom påkalla deras frånvaro från hufvudstaden på längre eller kortare tid, samt i följd häraf ärendena på de särskilda embetena ofta nog komme att behandlas och afgöras af de besse ledamöterne eller föredraganderne, kunde med skäl ifrågasät O OO O 7 o tas, om det verkligen vore ändamålsenligt och nyttigt, att en sådan magt och dermed förenadt ansvar anförtros en person, som väl kunde innehafva alla de egenskaper, hvilka fordras hos en duglig och insigtsfull ledamot, men deremot möjligen saknade den kraft och bestämdhet i handling, som af omständigheterna stundom påkallas. Bland mål, som inom de särskilda embetena skulle afgöras genom samfäld omröstning, vore äfven: frågor om underdåniga förslag till allmänna författningar, ändring deruti, samt om tolkning eller tillämpning deraf; men då tolkning eller tillämpning af allmän författning, hvartill torde få räknas Kongl. Bref, sorn innefatta stadgande eller prejudikat i administrativa frågor, förekomma i nästan alla ärenden, som angå enskild persons rätt eller förmån, så anser Kollegium, att ovisshet kan uppstå, dels huruvida de förvaltningsärenden, uti hvilka tolkning eller tillämpning af allmän författning kan ifrågakomma, äfven skola genom omröstning afgöras, dels ock om hvem som skulle pröfva en emellan Embets-chef och ledamöter i detta afseende uppkommen meningsskiljaktighet. Bih. till R. St. I afseende på Komitéens förslag att afskrifningsfrågor skulle af vederbörande embete afgöras efter omröstning, anmärker Kollegium, att detta icke öfverensstämmer med föreskrifterna i 2 och 7 §§ af Kongl. Förordningen den 11 December 1830, angående sådana frågors behandling.
Hvad åter beträffar den 7:de punkten, så, och då jag för min del icke anser, att något bestämdt beslut bör fattas i afseende på de stambanor, med hvilka man bör börja, är det mig temligen likgiltigt, antingen denna punkt bifa lies eller återremitteras. Det är gifvet, att om punkten bifalles, så har man icke dermed sagt annat, än alt man icke vill fortsätta den ännu icke i verlden trädda Köping-Hults-banan, men man har icke nekat, att K. M. skulle kunna använda medlen på en bana mellan Stockholm och Götheborg. Jag anser således för min del likgiltigt, huruvida den 7:de punkten blir bifallen eller återremitterad. Frih. Raab, Adam Christian: Då jag i förmiddags vid början af denna fråga yrkade en annan föredragnings-ordn., skedde det derföre, att jag ansåg det icke vara öfverensstämmande med vaulig praxis att diskutera ett ämne, innan detsamma ännu var föföredraget. Det visar sig nu likgiltigt huru beslutet om föredragningen utföll, dä R. o. A. redan funnit sig vid att diskutera det ämne, som jag ansett böra sättas i sammanhang med fide och 7:de §§:ne, nemi. frågan om den Skånska jernbanan, och jag ber då att under fortsättningen af mitt yttrande få derom säga några ord. Jag tror mig kunna lala opartiskt, då jag har min bostad och min egendom uti en vrå af Sverige, som är så belägen, att jag befarar, att hvarken jag eller de, som bo i min ort, på decennier få 252 Den 23 September e. m. godt af de nya jernvägar, som komma att byggas. Väl har jag hört Hr Bildt i dag tala om ali det var hans åsigt att en jernbana borde dragas ifrån Calmar öfver åt Götheborg. Jag önskar visserligen att della en gång måtte blifva R. St:s beslut, men jag har icke hopp att det sker snart och skall icke yrka det f. n. Den fråga, som afhandlas uti de nu föredragne 6:te och 7:de §§:ne, är i första rummet, om R. St. vilja hafva jernvägar, för det andra, om det belopp, som R.
Domare-befattningen i hogsta Instantien af den egenskap, att sedan målen åro beredda vid Under-Domstolarne, och ytterligare utredas af en Föredragande, det fordras mera naturlig urskillning och ofvat omdöme, ån djup juridisk kunskap, för att afdöma dem, och blir icke ett ofta förnyadt förtroende vid Lagstiftningen, och en oklandrad förvaltning af Statens allmänna årender, den säkraste borgen för Domarens oVåld och uplysning? Kan icke ånteligen sjelfva tjensten omgifvas med ett sådant anseende, med sådane villkor, att den blir ett mål, äfven för den högst upsatte Embetsmans önskningar? I Athén var det Archonterne, som efter slutad tjenstetid och oklandrad förvaltning, intogo sitt såte i Areopagen. Skulle ej vidtagandet af en dylik utväg, i anseende till sådane Medborgare, som blifvit utmärkte antingen igenom ett flere gånger erhållit fortroende till delaktighet i Lagstiftningen, eller genom en oklandrad förvaltning af Statens hogsta Embeten, nu för tiden afven kunna tjena till borgen för Domstolens up. lysning och rättvisa, och med tiden gifva densamma råttmåtiga anspråk på Areopagens anseende? Det år onekeligt, att vår närvarande Constitution lorenar på ett förträffligt sått hos Hogsta Domstolen, den ansvarighet inför opinionen och det oberoende af Styrande Magten, som borde vara syftemålet med inrättningen, då man ej ville eller kunde införa den gradation som jag nu föreslagit; men om den skulle antagas, mamre den ej skulle hafva ett fördelaktigare inflytande på det Hela, månne den ej skulle vara af våsendtelig nytta, både för Lagstiftningen och för den Verkställande Magten? Huru mången dygd har icke gått förlorad, huru mångå bemödanden hafva icke uphört, når man hunnit det mål, efter hvilket intet mera syntes vara att ernå?
Vidare har Kongl. Majit i Nåder tillkännagifva följande speciella behof, under Tredje Hufvud-Tituln nemi, 1:0 Ny Idin för Commendant å Vaxholms Fästning 450 R:dr med derunder begripna 40 Tunnor Spannemål, för hvilka skillnaden emellan 6 R:dr och förenämnde Riks - Markegångspris, ä 8§ R:dr Tunnan, belöper till 100 R:dr. Då Kongl. Majit härvid förklarat Sig hafva funnit godt att inrätta Coinmendanlskape.: vid Vaxholm på samma fot sorn å andre Rikets Fästningar samt bestämt Commendantens aflöning 'till berörde belopp, så lära Riksens Höglofl. Ständer ock bifalla, att denne Dön nu på Stat uppföres. 2:0 Sedan Kongl. Majit under den 10 September 1816 i Nåder förordnat, att Cheferne för de Roterade BåtsmansCompagnieme borde bo och vistas inom Compagniernes stånd, för att vaka öfver disciplinens vidmagthållande och Båtsmannens uppförande hemma i Landet same dervid tillagt Compagnie-Chefs ett årligt arfvode af 150 Rtdr hvardera; så äskar nu Kongl, Bihans StBrot. Sami N'.r izy, rys. jiosG Stals-Utskottets Betänkanden. Majit, att desse arfvoden för Sexton CompagnieChefer vid Örlogs - Flottans och Sex vid Arxnéens Flottas Båtsmanshåll matte med en sammanräknad Summa af 3,300 R:dr årligen uppföras å Stat, emedan detta belopp, hvilket lör sistledit år utgått af Flottornes Nybyggnadsoch (Underhålls-anslag, är af den beskaffenhet, att nämnde anslag icke bör dermed betungas; Och liar Stats-Utskottet äfven, på sådan grund, ansett sig böra tillstyrka, att erforderlige medel till denne för nödig funne utgift måtte beviljas och uppföras på Flottornes ordinarie Stater. 3:0 Har Kongl.
Såsom regel skulle jag vilja uttala den åsigt, att diligenserna böra befordras med entreprenad, dock måhända med någon inskränkning, emedan eljest befordringen kunde blifva omöjlig. Det är nu föreskrifvet, att, i fall postverket icke kan erhålla beting för vanlig skjutslega med 25 öres förhöjning, skall skjutsen bestridas af de vid gästgifvaregårdarne skjuts-skyldige. Kunde denna betingslega höjas till 50 eller 75 öre, skulle tvifvelsutan entreprenaderna komma till stånd. Detta vore en stor lindring. Jag tror också, att vagnarne äro alltför tunga, och jag kan bekräfta ett yttrande af Hr von Möller, att en af dessa vagnar befunnos väga 6 skeppund. Min anhållan är således den, att R. o. Ad. ville återremittera Betänk:t, med uttryckande af den åsigt, att ifrågav:de skjuts skall bestridas medelst entrepenad, och att en skrifvelse aflåtes till K. M., med anhållan, att betingslegan må höjas med 50 eller till och med 75 öre. Hr von Möller: Gr. Björnstjerna har ansett, att om postdiligenserna skulle öfverlåtas på entreprenad, komnie skjutskostnadsbeloppet att blifva oskäligen högt. Jag fruktar icke detta; ty om t. ex. diligenserna om sommaren kunna skjutsas med tre hästar å 1 rdr 75 öre, så måste de under vinter-tiden förspännas med 4 hästar, ehuru betalning icke erlägges för mer än tre. Den höga betalningen under sommartiden försvinner således genom det ökade antalet hästar under vintern. Men jag har ännu ett skäl för den åsigt, jag uttalat. Då jag nämnde, att post-styrelsen icke ställt sig K. M:s Nåd. Bref af den 31 Januari 1862 till efterrättelse, så visste jag väl att styrelsen dervidlag kommit i kollision mellan tvenne pligter. Men styrelsen har dervid ensidigt ansett sin embetspligt vara den förnämsta, i så måtto att hon föreskrifva, alt diligenserna skola gå så hastigt, att de kunna framkomma till Göteborg på samma tid som bantåget afgår, utan alt jemväl erinra sig den skjutsskyldiges lagliga rättigheter.
Jag anhåller således för min del, att R, o. Ad., med afslag å sista delen af detta betänk, ronde tillstyrkandet om tillsättande af ett särskildt Utsk., ville i öfrigt detsamma bifalla. Gr. Frölich: Jag tillstår, att jag med förvåning hör, allen gammal ledamot af detta Stånd och särdeles af BaneoUtsk, en ledamot i hvilken jag med nöje igenfinner ifrån fordna riksdagar en aktad sidokamrat inom närande Utsk., nemi. Frih. Stjernstedt, vill motsätta sig en återremiss på sådane skäl, som de af Hr Akerman yttrade' och af Hr Frilen åberopade. Jag tror mig minnas mycket väl, att hos en ibland fordna Ulsk:s-kamraterne den grundsats gjorde sig gällande, att det icke kunde vara behörigt, att sätta sig emot en begäran om återremiss, när man naturligtvis alltid borde förmoda, att det åligger Utskott göra afseende på de anmärkmr, som framställas. Att bemöta en sådan begäran med det svar, alt Utsk. ej kan förändra något i sitt förut gifna utlät, det förvånar mig, säger jag, att höra af Frih. Stjernsledts, hvaremot ett sådant svar ingalunda förvånar mig ifrån Hr Akerman, ty han är sä färsk medlem af detta Hus, alt han för första gången uppträder såsom ledamot af BaneoUtsk. Han kan således icke af erfarenheten hafva inhemtat någon kännedom om några andra af våra förhandlingar, än dem som synas af grundlagarne. Efter jag kommit att adressera mig till Hr Akerman, så får jag tacka honom för den lilla calembour, som lian sökt göra af orden terra incognila. Han lyckades likväl icke att dervidoträlfa mig, utan sig sjelf, såvida jag måste förutsätta, att Hr Akerman vet hvad 1>en 23 December. 659 terra incognita betyder, och vet han det, så 8r det tydligen brist på skarpsinnighet att icke hafva i brochuren funnit åtminstone ett bemödande att visao luiru saken möjligen kan afhjelpa», och qm förslaget för Hr Akerman fortfar att bli en terra incognita, så är det icke mitt fel.
Riksdaler för den sednare; alt, — ehuru orsaken, hvarföre skeppsbygsers—lärarens aflöning blifvit bestämd lägre an den andre lärarens, antagligen vore att söka dels deruti, att institutet varit äm~ nadt att inrättas å köpmansvarf och att följaktligen lärarebefattningen i skeppsbyggeri förmodades komma alt uppdragas åt de vid varfven anställde byggmästare, för hvilka lärare-arfvodet vore att betrakta såsom allenast cn extra inkomst, dels ock i den omständighet, att undervisningen icke egentligen var afsedd att omfatta de theoretiska grunderna för skeppsbyggeriels utöfning, ulan endast det praktiska skeppsbyggeriet samt uppgörandet of ritningar å fartyg och af de kalkyler, som erfordrades vid fartygs byggnad och (ackling, — ett rättvist afseende mätte fästas å det ansvarsfulla och mödosamma i skeppsbyggeri-lärarens befattning samt å det förhållandet, alt läraren i skeppsbyggeri alltsedan institutets inrättande meddelat undervisning jemväl i skeppsbyggeriels theoreliska grunder, i följd hvaraf hans aflöning borde bestämmas lill lika belopp med lärarens i malbematik och humaniora; att beloppet af dessa arfvoden, med hänsigt till de för lärarnc vid elementarläroverken samt teknologiska institutet beviljade aflöningar, måtte bestämmas lill 2,500 Riksdaler för dem hvardera, hvilket belopp ej syntes Direktionen för högt, då i betraktande loges, att den ena af institutets lärare skall undervisa i lägre och högre malhemalik, i historia och geografi, i svenska och engelska språken, samt derjemte tillhandagå