Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse läkares station blefve Carlskrona; dock horde den förmån dem förunnas, att, såvida de icke vore fullt kompetente, tjenstledighet dem beviljades för studiernes afslutande å de tider, då deras tjenstgöring icke oundgängligen erfordrades. öro Vidare anser kollegium, att antalet af stipendiater i flottan, nu inalles fyra, bör, med lika slipendii-belopp, som nu är bestämdt, eller 150 R:dr årligen, ökas till Tio, hvarigenom med minsta kostnad beredes tillgång på läkare för öfnings-expeditionerne, vid hvilka dock, efter omständigheterna, äfven såväl förste som andre bataljons-läkare skäligen borde turvis användas, för att vinna speciel erfarenhet i helsö- och sjukvården till sjös. Efter hvad sålunda är föreslaget, skulle flottans ordinarie läkare-stat komma att utgöra: 1 Fältläkare 1,200 r:dr årlig lön. 6 Förste bataljons dito, å 400 r:dr, 2,400. 3 Andre bataljons dito, å 250 r:dr, 750. 10 Stipendiater i flottan, å 150 r:dr, 1,500. Kongl. Maj;ls Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 71 Då arfvode» från för: 1 1 1 7 4 Transport: hvartill efter vissa års förlopp prsesumtivt tillkommer löneförhöjning för tvenne förste och en andre bataljonsläkare detta belopp afdrages nu utgående löner och Regementsläkare r:dr Öfver-fältläkare Carlskrona dito i Stockholm . Bataljons dito, å 400 r:dr, Stipendiater, å 150 r:dr, . och tillökning för under lönerne inbegripen spanmål så blefve den tillökning i utgift, som af den nya 8,250. 375. 1,200. 800. 600. 2,800. 600. 200. _8,625. 6,200. staten uppkommer 2,425 r:dr årligen.
Domaren egar afsända de då outlöste till Kronofogden, hvilken bör den åtecknade lösen hos vederbörande, vid felande godvillig betalning, ge| rom utmätning uttaga och för Domaren skyndsamt redovisa, så synes detsamma helt och hållet kunna upphäfvas, så väl tor Underdomstolar, som HofRätten, i synnerhet som dermed ej uträttas annat, än att många personer, som genom fattigdom sakna tillgång att utlösa en Expedition och att utgifva derföre ådömde böter, måste afsitta de sednare uti fängelse, hvilket är betungande för Staten, både genom traktamentet och den ej obetydliga kostnad , som åtgår för dylika personers införande tili ett från hemorten oftast 20 å 50 mil beläget Länshäkte; att, genom den åtgärd, som hittills varit iakttagen, att hvarje Expedition, som ej inom föreskrifven tid blif» vit i HofRätten utlöst, afsändts till Konungens Befallningshafvande, som fogat anstalt om lösens indrifyande, vederbörande LttgUtskottits Betänkande», 5 Tjenstemän ega fullkomlig säkerhet att utfå sin rätt, utan betungande med särskilta böter, sa framt tillgång ej saknas; att, om för bristande tillgång, Lagens bud icke blifvit efterföljd t, det vore hardt att, stundom i en kall årstid , först föras till ett aflägse beläget Länshäkte och sedermera der tillbringa några dagar för det man ej haft tillgång utlösa en Expedition, om hvars tillvaro kännedom stundom saknats; samt att, enligt hvad Herr Bagge haft tillfälle in. hämta, Kongl. Majus Cancelli och i Stockholm varande Collegier, utan att belägga med böter, uppdraga åt Konungens Befallningshafvande alt tillställa vederbörande deras Utslag emot lösen; äfvensom Kongl. Svea HofRätt låtit Lagens förberörde stadgande hvila. Denna Herr Bagges motion har Lagutskottet behörigen öfverväga! och, lika med Herr Bagge, ansett; att, om en Part icke finnerför sig nödigt,^att, efter erhållen kallelse eller skedt anslag i den ordning 24 Capitlet 5 §.
Hr Gr. o. Landtm, lärer, i full conseqvens med sin nu afgilna förklaring, yttra samma mening, då BancoUtskts förslag förekommer och således synes mig, alt för R. o. Ad. ej återstår annat, än att i den fråga, hvarom Exped.Utskts memor. handlar, antingen låta vid Hr Gr. o. Landtmts förklarande bero, eller yrka propos. på motsatsen, nemi. propos. i öfverensstämmelse med BancoUtskts förslag i betänk. Pfto i4> som utgått från den åsigten, att R. St. hafva sin del uti ifrågavar. lagstiftningsrätt, likasom Konungen sin del. Jag är i denna fråga af samma öfvertygelse som BancoUtskts pluralitet, och skulle således i allmänhet anse riktigt, alt R. o. Ad. yrkade en propos. i motsats lill den åsigt, Hr Gr. o. Landtm, förklarat vara sin; men under närvar, omständigheter, då ett annat handlingssätt af R. o. Ad. icke i min tanke kan medföra några olägenheter, då vi icke af den andra Statsmagten hafva att befara något missbruk i detta afseende, ser jag likväl ingen våda dervid, att R. o. Ad. låter vid Hr Gr. o. Landtmts förklarande bero. Jag tior, att man på detta sätt komme till slut i saken, utan att derföre den rättighet, jag tror R. St. äga, vore bortskänkt eller något prejudicat gifvet, som kunde menligt inverka på R. Sits rätt. Gr. Den ai Augusti Gr. Frö Ii eli! Sedan jag sist hade ordet, har jag under discussionen blifvit bättre upplyst om förhållandet i denna sak.
Hvad nu först angår frågan om tionde-tackjernet, så måste jag anse den af Utsk. föreslagna nedsättning i närande skatt grunda sig på både rättvisa och billighet, enär det varit K. M., som, efter det alla vederbörande blifvit hörde, och frågan således undergått en fullständig utredning, funnit Sig, med anledning af de uplysningar, som på detta sätt vunnits, föranlåten att om ifrågavande nedsättning göra framställning hos R. St., ehuru, deruti ligger en egenhet, att, då R. St:r vid en föregående Riksdag hos K. M. begärde utredning, huruvida icke tionde-tackjernsafgiften skulle kunna förhöjas till sitt förra belopp, svaret derpå blifvit ett förslag om denna afgifts ytterligare förminskning. Hvad äler angår hammarskattens nedsättning till hälften, så företer sig ett helt annat förhållande. Denna nedsättning är icke föreslagen af K. M.: frågan derom har blifvit väckt af en enskild motionär, hvars åsigter lyckats att hos Utsk. göra sig gällande. Jag skulle dock tro, att denna ordning, för tillvägabringande af hvad man åstundat, ingalunda är den riktiga. Anse sig Hrr jernverksegare, vara för hardt beskattade; så böra de anmäla förhållandet med skälen dertill hos K. M., sorn då icke lärer underlåta att höra samtlige vederbörande embetsmyndigheter för att få frågan utredd i alla dess delar, samt att derefter, i händelse skatten finnes för hög, hos R. St:r göra framställning om den nedsättning deri som K. M. anser skäl och billighet påkalla. I det skick frågan nu befinnes, kan jag ingalunda godkänna Utsk:s Betänk. Man har försvarat detsamma på mångahanda sätt, och bland annat såsom skäl åberopat, att jernverkens privilegier nu mera blifvit borttagne, men jag invänder häremot att ännu qvarstår förbudet mot export af tackjern, hvilket förbud, så länge det finnes, måste innebära ett ganska väsendtligt privilegium för jernverksegare, eftersom de derigenom uteslutande få tillegna sig denna för dem så vigtiga rudimateria utan att behöfva med utländningen konkurrera derom.
Dock som något tillfyllestgörande stadgande uti ifrågavar. hänseende, såvidt jag känner, ej finnes i allm. lagen eller hitintills utfärdade författningar, skulle den lottägare, som i första rummet komne att betala bankens skuld, ej kunna blifva till fullo godtgjord för sin härigenom hos bolaget uppkomna fordran, förrän han, efter anställda utsökningar hos alla de öfriga delägarne, erhållit hvar och ens andel i den af honom förskottsvis liqviderade skulden. Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till antagande af det tillägg, jag föreslagit. Hr Rosenblad: Såvidt jag kunnat uppfatta denna diseussion, finnes icke i sak någon skiljaktighet emellan Hr Stråle och hans motståndare. Dessa hafva trott, att Hr Stråle velat betaga bankens fordringsägare rättigheten att hålla sig till hvilken af bankens delägare han behagar, sedan han först sökt direct:ns ledamöter. Sådant har dock icke varit Hr Stråles afsigt. Han har endast befarat, att i det morn., han velat hafva uteslutet, skulle, medelst den der stadgade stränga executionsrälten, ligga ett försök att i lagstiftningsväg upphäfva den skyddande grundsats, som våra och, såsom jag förmodar, de flesta nationers lagar godkänna, att ingen kan underkastas execution, utan att förut hafva blifvit hörd öfver fordringsanspråket. Jag gifver visserligen icke en så sträng tydning åt detta morn., ty, i ordalydelsen: ”och må borgenären, efter lagsökning å directtn, erhålla gemensamt utslag å både dess ledamöter och öfriga delägare i bolaget,” ser jag en nödvändighet, att hvar och en af dessa delägare skall, vid instämmandet af en sådan lagsökn, fråga, blifvit hörd; men då en ledamot af Konungens Högsta Domstol och en annan för mycken lagerfarenhet känd man funnit detta Jagstadgande otydligt
Hon gick med raska, fasta steg. Blodet rann lifligt i hennes ådror; det nästan sjöng inom henne. Nattluften var så sval och den strök öfver hennes heta panna, innanför hvilken tusen tankar arbetade. Hon hade sett menskliga känslor i sonens ögon, hon hade sett hans ansigte lysa upp af menskligt intresse och mensklig värme. Den konstlade kylan hade smält. Han var räddad. Han skulle icke gå förlorad. ELFTE KAPITLET. Fru Zimmermann halflåg i sin bekväma stol; hon hade en af sina mörka stunder. De kommo icke ofta på; men när de grepo henne var det alltid med en naturmakts våldsamhet och då var allt i verlden svart. Hela dagen hade hon kämpat emot sin förstämning; men den hade mer och mer tagit öfverhand och striden hade mattat hennes krafter så att hon nu helt och hållet dukat under. Förskjutas, fösas undan, slängas bort som ett plagg man icke har bruk för – detta skulle nu bli hennes lott. Och denna lilla, ytliga varelse, i hvilken intet bodde, skulle tränga sig in på den plats hon sjelf så länge sträfvat efter att vinna, sträfvat efter med hela sin mörka energi, längtat efter med hvarje fiber i sin varelse. Allt hvad hon drömt om att kunna få att gro och spira, allt hvad hon hoppats få se slå ut i blom, allt skulle denna främmande kvinna komma och taga, kanske med likgiltiga händer – kanske för att strax kasta det bort. Ju mer hon tänkte deröfver, dess mer öfvergick detta sista till visshet; och hon upprepade det krampaktigt för sig sjelf, med sjelfplågarens rysande blandning af tillfredsställelse och smärta. Ja, hon – den andra – skulle narra honom, förr eller senare. Det hon sjelf, hans mor, skulle ha vårdat som en ömtålig planta i sin tillgifvenhets varma atmosfer, skulle denna lilla, känslolösa varelse utan barmhertighet låta vissna bort och dö ut. Hon låg och hetsade upp sig i denna stämning och hennes fantasi målade allt i de mörkaste färger. Hon vred sig under plågorna. Det bultade för hennes tinningar och alltsomoftast flög en frossbrytning genom hennes kropp så att hon kom att hacka tänder som i köld.
Ridderskapet och Adeln återremilteradt i sin helhet saint af Vällofl. Borgare-Ståndet afslagel, i fråga om upphäfvande af stadgandet, att 3:dje uppbudet å i Banken pantsatt last egendom icke må meddelas förr, än lånet blifvit omsatt eller betaldt; men återförvisadt i hvad det angår motionen om Bankens skyldighet att tillsända Domare uppgift om Bankens inteckningar, hafva blifvit framställde anmärkningar , hos Högloft. Ridderskapet och Adeln: af Herr Rosenblad, Bernhard, Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, och Herr Stuart, Carl Gustaf, hvilka hufvudsakligen anfört: att det vore betänkligt fråntaga Banken rättigheten att erhålla underrättelse om skeende lagfarter med der belänade fastigheter, emedan inträffande ombyten af egare till de pantförskrifne egendomarne eljest icke skulle komma till Bankens kännedom. Om det vore nödvändigt för fordringsegare i allmänhet att känna sina gäldenärer, så voro nämnde underrättelser för Banken desto angelägnare , som för återbetalning af de lån, den mot intecknings-säkerhet lemnar, åtgår en tid af 28 år, under hvilken många förändringar i eganderätten kunna ega rum, och den personliga ansvarigheten för lånen icke, utan serskildt åtagande , på de nya egarne öfvergår. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-Utskottets Memorial A? 210. 3 Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Slåndets beslut, beviljat det ifrågaställda anslagsbeloppet, 1,900 R:dr, att under instundande statsregleringsperiod årligen utgå till Artisten N. Mandelgren, pä det han må komma i tillfälle att verkställa de resor inom landet, som för fortsatt afteeknande af ännu utaf honom ej undersökta kyrkliga monumenter kunna vara af nöden, dock med skyldighet för Mandelgren att vid slutet af hvarje år till Fria Konsternas akademi inlemna de afteckningar, han under året gjort.
N:o 4. för farmaceutiska behof ulan afgift nyttja två distilleringspannor, Apothekare, sorn rättighet lill bränvinsförsäljning inropat, sattes i tillfälle afyttra distillerad vara till lägre pris, än förhållandet vöre med dera. hvilka, enligt § 20 i samma Kongl. Förordning, idkade distilleringsrörelse, enär desse sistnämnde för sin näring drabhades af åtskilliga utgifter, som Apothekare undginge. Exempel lära icke saknas, att en och annan Apothekare missbrukat sin omförmälda obeskattade distilleringsrätf, pä sätt af motionären blifvit antydt, och anledningar dertill böra tvifvelsutan, sä vidt möjligt är, undanrödjas. Med apolheksinrättningens ändamål och den uppmärksamhet, som åt apolheksröréises bedrifvande bör egnas, torde icke heller vara förenligt att Apothekare sysselsätta sig med utminutering eller utskänkning af bränvin. Utskottet tillstyrker således det mätte ett stadgande i förutnämnda syftning införas uti andra momentet af § 6, såsom bilagda förslag till författning innehåller. §§ 8 och 12 somt ny § 13. Beträffande den uti första momentet af § 12 gästgifverierna å landet tillerkända rättighet att utskänka bränvin och andra spritdrycker, har blifvit föreslaget, af Herr Konlrakts-proslen Emanuelsson samt af Riksdagsfullmäktige •/. Andersson från Östergöthlands län och J. Smedberg från Elfsborgs län, med hvilken förstnämnde motionär åtskillige ledamöter af Preste-ståndet förenat sig: det mätte berörde rättighet upphöra och gästgifvare underkastas samma vilkor i afseende på bränvinsförsäljningi sorn funnes i § 13 föreskrifna; samt af Riksdagsfullmäktigen Liss Lars Olsson frän Stora Kopparbergs län, att vid slutet af om förmälda moment i § 12 mätte tdläggas orden: ”dock må kommunerna å vederbörligen utlyst sockenstämma deröfver höras och ega beslutanderätt. ” Deruti Riksdagsfullmäktigen Sven Eriksson från Stora Kopparbergs län med flere inom Bonde ståndet hafva instämt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att sedan diseussionen öfver detta memor. i allmänhet uti sista plenum hade blifvit fulländad, och R. o. Ad. då icke såsom sin ge - 4 Den 16 Oclober f. m. mensamma tanka godkänt Frih. Kantzous anmärkning, vore nu Gr. Frölichs anmärkning den, hvilken i ordningen borde till pröfning förekomma. Gr. Frölichs i detta afseende afgifna förslag upplästes, Gr. Frölich, Dav.: Sorn det förslag, hvilket blifvit kalladt mitt, jemväl från ett håll blifvit benämndt princip1 ös t och bygdt på considerationer, torde det böra förekomma i sista rummet. Jag är också sjelf böjd derför af en annan anledning, nemi. den, att jag önskar, det pröfningen af Hr v. Troils förslag måtte föregå, emedan jag för min d.el är böjd att i allo förena mig med honom och får förklara, att den redaction, jag uppgifvit, ganska väl kap förlikas med de 3:ne punkterna af Hr v. Troils förslag; men han har derjemte en 4^de punkt, ang:de ett absolut veto hos öfra Kammaren, som jag uteslutit af fruktan, att det ej skall gå igenom. Skulle emedlertid detta ske, afstår jag helt och hållet från mitt förslag, och det är på denna grund, som jag anhåller, att Hr v. Troils förslag matte föregå mitt. Frih. Cederström, Jac.: Sedan öfverläggningen redan i sista plenum blifvit förklarad för slutad saint Hr Gr. o. Landtm derjemte förklarat, att propos. skulle göras å de framställda förslagen i den ordning, de blifvit till prot. ingi fna , hoppas jag, att vi utan vidare discussiop få skrida till votering öfver det förslag, sorn Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit nu följa i ordningen. Gr. Frölich:
Härtill väljas 4 INFÖDING A R N E TAGA EMOT Å N G B Å T E N till 5 meter långa, raka trädstammar, s o m ställas tätt intill hvarandra i tre eller flere rader i en för detta dragning i snöret till ånghvisslan rusa de tjutande ändamål gräfd g r o p. F ö r att gifva det hela stadga o c h skrattande därifrån. Utanför gräED e passagerare, som skola norrut till Uelledistrikves en djup grop och jorden kastas m o t zeriban, tet, stiga af v i d B u m b a vid Itimbiris (en biflod hvilken nu är färdig. Én eller flere portar göras till K o n g o) mynning, såvida ej vattenståndet i dennaturligtvis. Finnas kanoner, göres för d e m en särna flod tillåter båten gå u p p f ö r d e n s a m m a till skild anordning, så att skjutning kan tillåtas i flere I b e m b o. Därefter fortsattes resan till Stanley Falls. riktningar. Från I b e m b o gjorde författaren af dessa rader färden till fots g e n o m Stanleys » svarta s k o g », hvilken, o m ej fullt så farlig som i den b e r ö m d a resandens beskrifning, d o c k var obehaglig n o g. Efter 7 dagars forcerad marsch skedde framkomsten till Djabbir, en station liggande vid Uchefloden, som under namn af Ubangi förenar sig med K o n g o - floden. Den, som är destinerad till distriktets bortre del, fortsätter resan m e d pirog. Dessa farkoster ingifva ej v i d första anblicken något vidare förtroende, m e n sedan man gjort en färd i d e m samt sett de kraftfulla roddarnas skicklighet i att manövrera, känner man sig trygg. De äro gjorda af en enda trädstam m e d tillhjälp af eld o c h y x a.
It af det honom i laga väg ådömda ersättningsbelopp, Kongl, Maj:t uti nådigt bref af den 1 Oktober sistlidet år förklarat samma underdåniga ansökning icke kunna bifallas, sedermera icke tillkommit, utan alla de förhållanden och omständigheter, hvilka med denna sak stå i sammanhang och möjligen på bedömande deraf kunna inverka, varit före detta utredda och kända, farm Herr kommendören, för sin del, ingen giltig grund för underdånigt tillstyrkande af nådigt afseende å Kan»mariatts-rådet Sylvanders ofvanberörda underdåniga anhållan, *tt Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer i nåder föreslå det ådömda ersättnings-beloppets efterskänkande och afskrifning samt tillåta samma belopps halancerande emedlertid i räkenskapen. Herr chefen och Contre-amiralen förklarade, att han, lika med t. f. Amiralitets-kammarrådet Bäckström, i hufvudsakligt afseende var af referentens tanka. Herr Presidenten m. t*, von Hartmans do rjff, som förmälde, att han väl deltagit i Kongl. Kammar-rättens öfver sökanden den 14 Mars 1842 fällda och af Kongl. Maj:t den 25 April 1845 i nåder stadfästade utslag, roen ej i Kongl. Kammar-rättens den 27 Juni 1843 gjorda underdåniga hemställan om sökandens befrielse af gunst och nåd från den honom ådömda ersättningsskyldigheten, yttrade derefter följande: ”1 afsende på denna befrielse äro 3:ne frågor att öfverväga, nemligen, om hon må beviljas, antingen l:o genom Konungens rätt att göra nåd i brottmål, eller 2:o genom eftergift å kronans vägnar af det henrie tillerkända skadeståndet, och 3:o om sättet att dervid gå tillväga. !:o Enligt 25 §. regeringsformen, synes det vara ådömd bestraffning, som utgör föremål för Konungens benådningsrätt, men icke det skadestånd, som blifvit någon ålagdt att gälda för egendom, hvilken kronan, eller hvem det vara må, genom hans vållande förlorat.
Borgare-Ståndet biföll 1, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14 och 15 punkterne, framställningarne angående 37, 44 och 45 punkterne i betänkandet, N:o 24; 17 och 18 punkterne, äfvensom yttrandet näst efter sistnämnde punkt; kule till handlingarne yttranden, pag.'4 och 12, i afseende på serskilde förslags framdeles afgifvande; återremitterade 2 punkten, 1 och 2 momenten, 3, 4, 5 och 11 punkterne, såsom omfattande frågor, första gången framställde, ehuru intagne i svar å återremisser af förut meddeladt betänkande, och framställningen, pag. 9, angående 179 § i Banko-reglementet; beslöt, att, med vidblifvande af förut fattadt beslut, angående grunden för banko-lånesummas bestämmande, till handlingarne lägga 10 punkten, och förklarade den i 16 punkten omförmälde fråga förfallen, och ogillade voteringspröpositionen. t S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Kongl. Maj:ts nådiga proposition af den 30 sistlidne Maj, angående förhöjd skjutslega till posthemmans-innehafvare för vissa delar af postföringen. Den 12 och 14 Juni. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets utlåtande N:o 106, i anledning af väckta frågor om ändringar uti Kongl. Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December 1846, hvilket utlåtande punktvis pröfvades och gillades. Den 12 Juni. Från Hederv. Bonde-Ståndet: S. D.
I anledn. af derefter förnyade propostr, förklarade Hr Landtm, sig hafva funnit, att R. o. Ad:s pluralitet ansett utlåt, böra återremitteras. Hr Munck af Rosenschöld: Jag får reservera mig emot det sätt, hvarpå denna fråga afgjordes. 53 §:n Riksd.- Ordn. säger: ”Besvaras propos:n med ja, må väl erinringar ”dervid i tjenliga ordalag göras, men ingen försöka att be’’slutet genom ny öfverläggning upprifva.” Föredrogs ånyo SlatsUtsk:s den 7 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 71, i anledn. af väckt fråga om elt 7 H. 6 4» Den 16 Maj e. m. rpntefritt lån lill jordbirikets upphjclpaiide inom "Westernorrlands län. Frilr. Gederström, Jacob: För min del kan jag icke godkänna det raisonnement, som ligger till grund för (Jlsk:s afstyrkande. Del bör icke vara Ulsk. obekant, att nybyggare i de norra länen äro i stort behof af det biträde, de kunna få för att komma till en hastig odling, i stället för en långsam, hvarigenom de icke på lång tid kunna komma i tillfälle alt väl berga sig. Om ett ränlefritt lån på en återbetalningslid af 10 år lemnades, att disponeras åt sådana nybyggare, som kunna lemna förtroende att det användes till odling, så blefve det en ren samhällsvinst. Dessa förskott, som utgå från Slaten, återkomma i framtiden mångfälldigt genom statsbidrag och skaller. Jag anhåller om återremiss, samt att Ulsk. mätte föreslå de villkor, under hvilka de begärda 10,000 r:dr:ne mätte få lemnäs till hushållssällskapens disposition, för att inom 10 år återbetalas. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
Jag känner i detta afseende alltför väl min förbindelse, sorn enskild person, att icke vil» ja förklara grundlagen; men det kan icke hindra mig, att yttra mitt begrepp om dess mening, och att anföra de anledningar och grunder, hvaraf jag hemtat det. Hvad nu det fattade beslutet om Suppleanten vidkommer, så innehåller hans förordnande, det han skall äga efterträda Justitieombudsmannen, i fall han innan nästföljande Riksdag med döden afgår. Således beror alltsammans på tydningen af detta ordet; innan. Herr Grefven 6ch LandtMarskalken yttrade, att då Herr LandtMarskalken nu för första gången hade äran tillkännagifva dess enskilta åsigt af förevarande ämne, trodde Herr LandtMarskalken det vara dess pligt, att nu såsom alltid icke eftersöka eller se in i Grundlagens anda, utan endast bokstafligen följa dess ordalydelse; och finge Herr LandtMarskalken således förklara, att, sedan Riksens Ständer vid samma tillfälle de utsågo deras nu mera aflidne Justitieombudsman, äfven, enligt g8 §. i RegeringsFormen, utvalt en man af de egenskaper, som hos denne Embetsman erfordras, att honom efterträda, ifall han innan den nästföljande Riksdagen skulle med döden afgå; och denna Suppleant följaktligen vore be - Ridd. och Ad. Fröt. VIII Band. % 5 386 Den C7 Septeinher f. m. rättigad, att, vid JustidasOmbudsmannens nu inträffade beklagliga frånfälle, honom efterträda, ansåg Herr LandtMarskalken, på denna grund, och då Grundlagarne, enligt 83 §. i RegeringsFormen, skola efter deras ordalydelse tillämpas, sig icke kunna meddela proposi-' tion å den väckte Motionen om nytt val af Eleetorer, till utseende af JustidaeGmbudsman; och öfverlemnade Herr LandtMarskalken denna dess enskilta öfvertygelse med full tillförsigt till Ridderskapets och Adelns egen pröfning och bedömande. Många yttrade härtill deras bifall.