Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den privilegierade Jorden pälägges en lika grundskatt med all annan jord. 2:o. All Kronojord, äfwcnsom Kronoskatte (af hwilkä den förstnämnde skall lösas till skatte), skall gifwa ärligen en tunna säd, utom den ordinarie ränta densamma äligger att utgöra. Denna säd skall pä offentlig auction försäljas, likwäl ej Bilaga till Mcm. 629 under det fastställda markegängspriset, hivilket Kronan »vöre förbunden att för samina säd betala. 3:o. De salunda instutne medel skola anwändas till amorterande af den utländska skulden samt dessutom bokföras i Niksgälds-Contoiret för den nu privilegierade jordens räkning, uppå htvilken räkning de sedermera såsom beständiga annuiteter skola tjena till ersättning för den ätagna grundskatten; — men till allt detta hör: 4:o. Att en refning af all jord i Riket skall genast begynnas, och hela Landet indelas i 12 districtcr af lika storlek. Om denna refning uti det ena Länet efter det andra förrättas, bör den kunna wara werkställd inom en tid af 20 är. Bedrifwes den med rigtig fart, torde ej mer än 10 är dertill ätgä. 5: o. Dä först, när ett District genom ref^ ning hunnit blifwa afdelt, skall den privilegierade jorden inom detsamma börja betala grundränta. Denna skall till lika belopp med räntan af Kronol skatte erläggas, med undantag likwäl af den tunna § säd, som af Kronoskatte ärligen bör till Compensai tionen utgå. Niksgälds-Contoiret skall dä afgifwa i en uträkning pä den annuitets-fordran, som hwar ^ och en inom det upprefwade Districtet äger hos i Kronan i följe af sin utbetalda skatt, men ä hwit^ ken fordran Staten ej utbetalar nägra interehen, ! förrän resningen hunnit blifwa allmän öfwer hela Riket.
Girkulär-brefvet den 2 Februari 1833, angående indelda Arméens lönereglering, Första Lif-Grenadierregementel eger att för saknad öfverslelön, hvilken ännu innehafves af indelningshafvare på gammal stat, intill hans afgång, af anslaget för Fördelningsgeneraler uppbära ersättning med 3,300 R:dr B:ko årligen, hvadan, och då således af den indragna Fördelnings-generalslönen för närvarande endast 2,700 R:dr äro till pensioner disponible, anslaget för Generalitetsstaten bör tills vidare förblifva oförminskadt, så framt icke Rikets Ständer vilja på Allmänna Indragningsstaten jemväl anvisa förrberörde ersättning lill Första LifGrenadier-regemenlet, intilldess regementets gamla öfverste-indelning blifver i behörig ordning ledig att tillträdas. 12 Kongl. Maj.ts Nåd. Pro/j. lill R. St. 1847, A staten för Topografiska Corpsen finnas uppförde löner för en s. k. renritare med 150 R:dr och för en vaktmästare med 100 R:dr årligen; men då, enligt hvad vederbörande i underdånighet anmält, svårighet möter att för så ringa aflöning kunna vid omförmälda befattningar fästa användbara och pålitliga personer, vill Kongl. Maj:t, i ändamål att förbättra berörde löner med 100 R:dr hvardera, nu af Rikets Ständer äska en tillökning uti anslaget för Topografiska Corpsen af R:dr 200: Indel da Armeen:
Svårigheten att med våra hittills föga utvecklade komrnunikationsanstalter tillgodogöra trädgårdarnes alster synes hittills hafva väsentligen afledt hågen från denna odlingsgren, för hvilken man dock kan hoppas en bättre framtid, sedan en stigande folkbildning hunnit förädla smaken och utbilda begäret efter hemtrefnad, samt ett allt mera utvidgadt jernvägsnät åstadkommit en lifligare förbindelse med de större städerna och sådana orter, der trädgårdsprodukter mera efterfrågas och bättre betalas. Emellertid har redan nu en gryende håg för hortikulturen börjat framskymta här och der i länet, dels genom inverkan af Hushållnings-Sällskapet, som medelst premiers utdelande uppmuntrar fruktträds odlingen, dels genom den år 1856 stiftide Skaraborgs Läns Trädplanteringsförening, hvilken genom tillhandahållande af frösorter och växter emot betalning samt utdelning deraf i mån af tillgång till ledamöter och folkskolestyrelser, äfvensom genom undervisnings meddelande åt folkskolelärare-elever i trädgårdsskötseln, sökt och söker att åt denna hushållningsgren gifva en allmännare utsträckning. Föreningen, hvilkens inkomster utgöras af 450 R:dr årligt anslag af Hushållnings-Sällskapet, afgifter af ledamöter, uppgående år 1860 till 785 R:dr, samt försäljning af trädgårdsprodukter, utgörande likaledes år 1860 1,811 R:dr 50 öre, har under den tid den egentligen utöfvat sin verksamhet, eller från och med år 1858, uppbringat sina tillgångar i jord, inventarier, frösorter, träd och växter, så att de vid 1860 års slut utgjorde ett värde af 12,915 R:dr 50 öre. Skulderna uppgingo vid samma tid till 9,254 R:dr 51 öre och behållningen utgjorde således 3,660 R:dr 99 öre. Under åren 1859 och 1860 har föreningen låtit uppföra ett boningshus till bostad åt trädgårdsmästaren och eleverne, dertill Flushållnings-Sällskapet beviljat ett lån af 7,500 R:dr. Föreningens jordområde utgör 6f tunnland. Åtskilliga utländska frösorter, träd och buskväxter äro införskrifna och hafva vid sådd och planteringvisat gynnsamma resultater.
Ers M:t måste skona sig. – Nå – säger kungen och närmar sig med ett förläget småleende – jag lofvar att bli förståndig sedan men i dag har jag ett kärleksmöte och vill visa mig som man. Jag vet, att det finns ett hemligt medel, som ger kraft för stunden – Holck skaffade mig sådant förr Ni skall ge mig det nu Blodlöst blek om kinden, ser läkaren sin konung djupt in i ögonen och svarar med en röst, som skälfver af sinnesrörelse: – Den man, som stått Ers M:t till tjänst med sådana medel, har förtjänat att mista lifvet. Naturen är en sträng herre, hvars lagar ingen trotsar, utan att det hämnar sig förr eller senare – Ah – bah! – Kungen rycker otåligt på axlarna. – Naturen tål nog vid att sträckas ett grand. – Det är min plikt att säga Ers M:t sanningen. Men Kristian VII vänder sig nervöst om på klacken och börjar promenera af och an på golfvet: – Sanningen? – upprepar han hånfullt. – Är ni säker på, att ni har den rätta fågeln i er bur? Bernstorff har en gammal korp, som kraxar mycket visdom, Moltke en papegoja, som pladdrar, Schimmelmann en skata, som skrattar och snattar och alla nämna de sin fågel sanningen! Hvad skall man tro? Är korpen sanningen, måste papegojan vara lögn. – Det är bäst att icke vara så högtidlig! Holcks glada lättsinne har åtminstone den fördelen, att man icke dör af ledsnad Struensee följer konungen med en blick, som skiftar från det varmaste medlidande till en stenhård beslutsamhet. Han känner med hvar spänd fiber i sin varelse, att nu, i detta ögonblick, måste han utkämpa en kamp, af hvars utgång hans framtid skall bestämmas. – Å – hvad betyder det väl, om han för evigt förvisas från hofvet! Här gäller det mera – det gäller kungens hälsa och välfärd. Han måste göra sin plikt gentemot detta brådmogna barn med den misshandlade kroppskonstitutionen, som snart skall komma att lida hårdt för sina egna och för andras missgärningar. Han tager ett steg framåt och lägger handen på sitt hjärta.
Kanske hon borde vänta ännu en liten stund och hellre sätta på risgrynen... Det gjorde så ondt att röra sig. Det brände i hufvudet, och kroppen skälfde till ibland af kyla. Det var tungt att gå i dag, det gick icke så bra som eljes. Hon sträckte sig upp efter en blankskurad kastrull och gjorde spiseln i ordning. Ute i boden stod veden, som hon sjelf köpt och sjelf huggit och sedan radat upp så nätt och jemnt. Dit ut gick hon, en brasa skulle säkert bidraga till trefnaden. Erik tyckte så mycket om värme... Boden låg vid porten, de otäta väggarne insläppte snön, som fördes in af vinden och hopade sig i en drifva midt på bodgolfvet. Derinne hörde hon, huru någon ute i porten talade... Hon igenkände Eriks röst, ehuru han stod längre bort, ty han talade så högt. Den andre nästan hviskade. Eva kände en stickande smärta i hjertat. Hon hade igenkänt Liisa, fabriksflickan, på de läspande ljuden. Det var en märkvärdig organ, så smekande, så vek, och ändå talade hon endast råa, obehagliga ord, men med den rösten... Eva smög närmare intill springan; der hörde man stämmorna tydligare. De stodo båda vid portgången, i skydd af stallvindstaket, han och hon. Erik var vid lördagslynne, han talade högljudt och skorrade på målet. Kan du inte tala saktare bad Liisa hon hör ju oss, hustru din? Bryr jag mig om henne svarade Erik om hon tror, att hon skall vara styrman för mig, så tager hon allt miste! Nå, Liisa, säg ifrån, hvad du vill hafva, så får du det. Du skall väl hellre gifva henne dina penningar. En fattig flicka som jag kan väl vara utan. Herrskapsmadamen skall väl pyntas, kan man tro. Köp hatt med plymer åt hustru din; åt mig duger hvad som helst. Har jag förr låtit dig vara utan julskänker menade Erik du vet, att du får hvad du vill ha. För öfrigt bryr jag mig ej om min hustru, nu vet du det. Se så, kom nu, så gå vi ut och fira julen, du och jag.
Herdmanska dito Lennteanska dito Leufstedska dito 6: I. 166: Graffmanska dito O OO ! ■'& tH 37. 113,563: 88, — 227 — Transport: Jungbladska fonden.. Lenneiska dito Södergrenska dito ... Weylandtska dito — Enskilda premieoch fattigkassan Kassan för materiella behof Anonymi donation ... Wattrangska donationen Billbergska dito Allmänna premieoch fattigkassan Bibliotheks-kassan .. Sur Nyköpings elementarläroverk: Egna kassan Premieoch fattigkassan Bibliotheksdito Nylénska stipendiefonden Douglaska dito Berglingska dito Jerlingska dito Graflinanska dito Kontant behållning. Utlånta medel. Fordringar. Eskilstuna elementarläroverk : Egna kassan Premieoch fattigkassan Terminsafgiftsdito 121: 33. 25. Transport: 113,563: 88. / — 228 — / Kontant Utlånta behållningmedel. örebro elementarläroverk : Egna kassan 153: 75. Premieoch fattigkassan 70: 18. Lärarnes aflönings medel - 187: — 1,677: 78. Fordringar. Summa 310,455: & Emot denna räkenskap få Kevisorerne endast erinra, att densamma icke, på sät* Kongl, cirkulärbrefvet den 17 September 1856 påbjuder, är försedd med register. Konsistorium i Westeras. häkenskapen, som ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, täger inkomster och utgifter sålunda: — 229 — Debet. Balan» från år 1858: Tillgångar: Fahlu dito 17,848:59. Uppbörd: Fahlu dito 19,137:85. Credit. Balan* från år 1858: Utgifter: Westerås elementarläroverk 42,047:87. Fahlu dito 17,903:86.
varit frånv:de under denna titels behandling, hade jag kanske icke bordt begära ordet, då jag delar den åsigt som de flesta talare här yttrat; men då man sagt, att det af Prosten Söderberg begärda anslaget kunde nedsättas, om hushållningen vid Kongl. Theatern voro något bättre, så anser jag det vara af vigt, att man närmare granskar denna siffras tillkomst, och i detta afs:de harTheaterstyrelsen afgifvit en fullständig belysning, hvars resultater finnas sammandragna i Prosten Berlins reservation. Utom hvad som häraf, redan blifvit yttradt, torde det förtjena upmärksamhet, att, ifall det ifrågav:de anslaget bifalles, Theaterns sujetter få en löne-förhöjning, som för skådespelarne skulle komma att blifva ungefär 12 proc, då deremot Statens öfriga tjenstemän erhålla en förhöjning, varierande emellan 20 och 100 proc.; och då nu, som här ganska fullständigt och förtjenstfull! blifvit visadt, Theatern är en bildniogs-anstalt i stort för nationen, och således de konstnärer, som bibringa den theaterbesökande publiken denna bildning, intaga en ganska hög ståndpunkt när de väl utföra sitt kall, så bör viii Staten också erkänna detta, på det enda för Staten möjliga sätt, genom att befria dem från mnterielt betryck, så att de kunna utbilda sig och förkofra sig i sitt kall. Att gifva öfierflöd är här ej i fråga, som bäst synes deraf, att på aktörstaten de skickligare aktörerna och aktriserna nro upförda till ett normalbelopp af 2,000 Rdr, utom det stadgade suppleinentar-arfvodet, hvarigenom de beredas inkomster, som väl knapt liro tillräckliga för den som vill lefva ogift, och således ännu mindre för dem som äro gifta. När der vidare finnas de, som i årlig lön icke hafva mer jin 600 till 1,000 Rdr, så finner man huru obetydliga dessa tillökningar blifva.
- Det har funnits tider, d&amp; maminen satte sin ära i att vare! förfinad, inte blott till kläderna, utan ocksa till sj älslifvet. Den tiden &amp; r förbi. Nu &amp; r förfining kvinlighet, omanlighet. Manligt är att tala om ranta och procent, och manligt är ocksa att vara. så lard att ingen begriper en. Förr stodo lärda män sadana som Geijer och andra s % lågt, att de kunde meddela kvinnor sjalfva kvintessensen i sin lgrdom, nu bli de krda herrame niistan ledsna, om det kan bevisas att en kvinna läst deras bok, t y då ha de ju inte varit nog vetenskapliga. Men det hamnar sig, hrr författare, t y endast den som försthr kvinnan, förstar publiken. - Om kvinnans känslolif ofta, urartar till en nästan pjlskig ömthlighet, så kan man siiga om den nutida mannen, att hans kanslolif ar ouppfostradt, barbariskt, ociviliseradt, om ock hans försthd ar prydt med aldrig s&amp; ' mycket matematik, mekanik och filologi. Härtill bidrar i första rummet undervisningen och uppfostran, sedan också det faktum, att mannen mindre än kvinnan står under inflytande af de tv&amp; makter, som fördjupa och förfina kandan: religionen och literaturen. Slutligen bör man icke glömma, att han mer än hon måste bära prägel af denna kamp för tillvaron, som ehuru oblodig, är kansk.e lika grym och lika förhärdande som vikingars och riddares blodsdåd. Allt detta gör, att mannen, om han också har mycket hjärta, har svårt att fatta en så komp1icera.d, varelse som den karaktäristiskt moderna kvinnan med hennes underliga blandning af sjuklig känslighet, uppdrifvet, förfinadt hjärnlif och glö- dande verksamhetsl~~st. Och hvar fins denna typ i literaturen? Skisserad har den blifvit af Ibsen, Lie och Kjellaiid, men bildens konturer ha aldrig blifvit utfyllda, och särskildt ha våra romanförfaktare haft alldeles för klumpiga fotografiapparater för att &amp; terge den.
Sedan öfverläggningen härefter lörklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till samma hemställan och sedermera propos. på afslag derå, hvilka båda propos:r med talrika och starka ja och nej i blandning besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan blifvit förnyad och jemväl med starka och talrika både ja och nej besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Mörner begärde votering. Upplästes och godkändes följande voterings-propos.: wilen som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Ulsk:ts hemställan i 2:dra punkten å sid. 5 af Betänk:t N:o 36, i fråga om ömsesidig rätt för Svensk och Dansk man att i det ena eller andra riket idka handel och annat näringsyrke, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utlällit sålunda: Ja — 43. Nej — 78. Lftsk:ts hemställan å sid, 6. Gr. Liljencrants: Jag skulle icke hafva vågat motsätta mig denna punkt, om icke förhållandet vore, att den Norska handelsflottan är betydligt öfverlägsen deri Svenska. Om någon näring är naturlig för Sverige, så är det väl skeppsrederiet; det bar visserligen ännu icke nått någon större utveckling, men vi kunna hoppas, att förhållandena skola förbättras. Det är gifvet, att en sä öfverlägsen handelsflotta som den Norska har ett öfvervägande antal sjökaptener och sjokaptens-aspiranter, och, om Den 31 Januari e. in. dessa egde tillstånd att föra Svenska fartyg, skulle de snart uttränga såväl de Svenska män, som nu försörja sig med sjöfart sorn älven många al dem, som vilja egna sig åt detta yrke.
Snctorcr, fe f>niibcle S^mt ttv:br IS: — Slnbra b:o .. „ il: 2S. £rebje b:o .. „ 9: — bjerhe b:ö , 7: so. $entte b:o .. , 6: — ©jette b:o , 3: 7S. ©jitnbe b:o .. , 2: — Éttonbe b:o , 1: — Siionbe b:o „ — so. $örfäljerffot, fa fattabo Stöbjmtgfritv, farnt atta öfriga perfoner af qmiitnofönet, forn föreftå förfätjning i bobar etter på näringéfiätten för anbrad rötning, t $pra $lajjer: $örfta Älafjeit 0?mt 9?:br 7: so. Slnbra b:o , 6: — £rebje b:o „ 3: 78. bjerhe b:o „ i: so. ©äfigifttwte, lita font på lätthet, § 27. |>attbclö S 8torftjolin od) ©ötljeborg famt ^örfta Älaficud ftäbcr, i $ttfa Älafer: gorjta Älajfcit Otmt 9?:br 37: so. Slnbra b:o .. „ 18: 7S. St n b va b:o £rebje b:o bjerhe b:o hernie b:o 0jette b:o // // // n // £)cb ffatt ben, forn antingen efter Sarering^Äomntitteenö fäitnebont ftg nteb Äommiéjtonéröretfe befattar, etter ort fjetf uppgifter ftg töttja btiftoa för få beffaffab rörelfe beffattab, oioitforligen tareraö fåfom Äonuniöftonär, utan att £arertngö
Staten finge betala arbetarenas och embetsmännens löner, och då kunde desse aflönade personer begagnas på annat sätt och genom verkstäldt arbete godtgöra Statens förlust; men då dessa verkstäder äro enskild egendom, så kan ej den! enskilde ägaren åläggas att sålunda betala en mängd arbetare, utan alt derföre få ersättning. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: Jag anhåller vördsamt, att min reservation måtte i prof. antecknas emot det beslut, som B. o. Ad. i sista plenum fattade, i hanse - Don ao Mars f. ra. ende lill anslagets beräknande för fem år. Frill. Cederström, liar visserligen anfört hvarjehanda i detta ämne, men jag finner mig deraf ingalunda öfvertygad om riktigheten of det fattade beslutet. Jag reserverar mig således på de skäl, som af föregående talare här blifvit anförda. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag deltog icke heller i voteringen om anslag till gevärsfabrikoljonen, ehuru jag hade yttrat mig för bifall till 84,000 r:dr i enlighet med PresteStls beslut. Jag beklagar, alt R. o. Ad. ej förenat sig i samina åsigt och således frångått en princip, som jag anser hade varit lycklig och nyttig för lt. o. Ad. atl vidhålla, nemi. statsregler.ns fastställande för fyra år. Frih. Cederström har visserligen sagt, atl det egentliga hindret för statsreglering bestämmande på fyra år vore grundlagens stadgande. Jag bestrider likväl Friluns åsigt i denna del, såvida det rör exlra-stalsregleringen. Grundlagen har ingenting yttrat om en sådan extra-slatsreglering, och den kan således i min tanke ställas på ett, Iva, tre eller fyra år, huru helst man behagar.
Penningar, som för sald egendom eller för fordringar inflyta, och till Boets förvaltning ej nödiga åro, skota aj Gode Män i Rikets Ständers Banque eller i Landt-Ränteriet insättas, der ej Borgenärerna vid sammankomst, sorn i 8 §• sågs, besluta, att de intill inställelse-dagen mot säkerhet förrentas md. För sddane medel må ej Remisslage fordras, dä de ur Ränteriet tagas. Vid 8 §• som förmår, att der Gode Män finna nödigt att höra Borgenärerna öfver något ämne som boet och dess förvaltning rörer, skola de låta kalla dem till sammankomst å utsatt tid och ort, genom Kungörelse, som i allmänna Tidningar tre gånger införas bör , hafva de rättelser blifvit föreslagne, dels att en viss tid af 14 dagar eller j;ne veckor borde utstakas, före hvars förlopp, sedan sista Kungörelsen skett, sammankomst icke finge hållas, dels i stället för Allmänna Tidningar borde sättas Posteller Inrikes-Tidningar, ’ Äfvensom ock blifvit framstäldt, att kungörandet i sistnämnde Tidningar icke alltid borde anses af nöden, helst ett skadligt uppskof deraf föranleddes, i synnerhet uti Concour er, sorn i aflägsnare orter af Riket inträffade. Utskottet har trott att någon viss tid för sammankomsters hållande sedan Kungörelserna skett, desto mindre kunde utstakas, sorn de ärender, hvilka föranledt till Borgenärernas kallande, Lag-Utskottets Betänkanden. 539 Jeunna i man af deras vigt och beskaffenhet erfordra större eller mindre skyndsamhet, samt dessutom orternas olika afstånd icke medgifver någon allmänt tillräcklig föreskrift i detta fall.
N:o 77, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 47 öfver väckt motion om ansvars stadgande för inslående af fönster. Ståndet, som vidblef sitt, i afseende på Betänkandet N:o 47, fattade beslut, lade Utlåtandet N:o 77 till hand/ingarne. N:o 78, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 48, öfver väckta motioner om åtskilliga ändringar i Concurs-lagen. Ståndet, som bifallit Betänkandet N:o 48, vidblef sitt beslut, 00b lade Utlåtandet N:o 78 till handlingarna. N:o 79, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Utlåtande N:o 50, rörande väckte motioner om ändringar i 17 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken och de dertill gjorda tillägg. Ståndet, som bifallit Betänkandet N:o 50, vidblef sitt beslut och lade Utlåtandet N:o 79 lill handlingarna. N:o 80, dels i anledning af erhållne återremisser af Utskottets Utlåtande N:o 53, rörande väckt motion om upphäfvande eller ändring al 13 §. al Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, dels öfver de i sammanhang med återrernisserna framställda förslag lill ändring af 4 Cap. 4 §. Jorda-Balken och Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, i frågan om lagfart och börd, samt städsel och lego af jord på landet. Bifölls. Från Wäll o fl. Borgare-Ståndet. S. D. f. m. Föredrogos i ett sammanhang Siats-Utskottets Utlåtanden, N:ris 64 ooh 226, angående beräkningen af Stats-Verkets inkomster, jemte serskilda bilagor vid förstnämnda Utlåtande. Ståndet, som bifallit följande punkter af Utlåtandet N:o 64, nemligen: 1, jemte bil. Litt. K, samt låtit förblifva vid hvad Utskottet yttrat, angående statens extra ordinarie inkomster, beslöt i öfrigt:
Härmed menade dock ingen, att de uppsåtligen dödat det, utan snarare att de åtagit sig hvad som varit öfver deras förmåga. De hade ej haft förstånd eller kärlek nog för att ge det den vård, som det behöfde. De hade vant sig att endast tänka på sig själfva och sörja för sitt eget. De hade ingen tid att omhulda ett barn. De ville gå tillsammans på arbetet om dagen och sofva en lugn sömn om natten. De tyckte, att den lille drack för mycket af den goda mjölken och unnade ej honom så godt som sig själfva. Det var dock långt ifrån, att de visste, att de behandlade gossen illa. De tänkte, att de voro just så ömma om honom, som föräldrar bruka vara. Snarare föreföll det dem, som om fostersonen varit för dem ett straff och en plåga. De sörjde ej öfver att han dog. Kvinnor bruka hafva sin stora lust och glädje af att handskas med barn, men Jofrid hade en man, för hvilken hon i mycket måste bära en mors omsorg, så att hon åstundade ingen annan att ha vård om. Det brukar ock vara dem kärt att se de smås hastiga förkofran; men Jofrid hade fröjd nog af att se Tönne utveckla sig till förstånd och manlighet, af att pynta och ansa i sin stuga, af hjordarnas tillväxt och af nyodlingen, som de bedrefvo nere på ljungmon. Jofrid gick till bondens gård och sade honom, att barnet var dödt. Då sade mannen: »Nu har det gått mig som den, hvilken lägger så mjuka dynor i sin säng, att han sjunker ned till den hårda bottnen. Alltför väl ville jag akta min son, och se, nu är han död!» Och han var bedröfvad. Vid hans ord började Jofrid bitterligen gråta. »Gud gifve, att du ej lämnat oss din son!» sade hon. »Vi voro för fattiga. Han har ej haft det godt nog hos oss.» »Detta var ej min mening,» svarade bonden. »Snarare tror jag, att I klemat bort barnet. Dock vill jag ej anklaga någon, ty öfver lif och död råder Gud allena.