Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Prot.-Utdrag den 13 September 1854. 427 Utlåtande, N:o 264, i anledning af väckta motioner om ändring i de vid anslaget till inrättande af en teknisk skola i Örebro föreslagna vilkor. S. D. Vid föredragning af l:o Expeditions-Utskottets Memorial N:o 8, i anledning af återremiss af förslaget N:o 98, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående fiskets vid Trysunda hamn, med dertill hörande lägenheter, försäljning till skatte, och 2:o det nya skrifvelse-förslaget i ämnet, N:o 120, blefvo Memorialet och det sednare skrifvelse-förslaget af Borgare-Ståndet godkända. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 6 dennes, innefattande dels bemälda Riks-stånds beslut, vid föredragning af Särskilda Utskottets Memorial N:o 11, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 8, med förslag till förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning, dels inbjudning till Med-siånden att i nämnde beslut instämma. Berörde inbjudning blef icke af Borgare-Ståndet antagen. S. D. Föredrogs ånyo Bevitlnings-Utskottets Memorial N:o 28, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen, samt föreskrifterne för deras tillämpning. Härvid förekommo: Yttrandet, angående bevillning af embetsoch tjenstemäns löner, m. m. Voterings-propositionen godkändes. Yttrandet, angående bevillning å rörelse och näring, samt fast egendom.' Inbjudningen antogs ej, och de tvenne voterings-propositionerna godkändes; äfvensom Ståndet lat bero vid det slutliga yttrandet i denna fråga, pag 6. Yttranden angående följande §§ uti Bevillnings-författningen §g 10 och 27. Lades till handlingarne. §§ 10, 27 och 28.
Stockholm den 4 Maji 1829. L. H. Gyllenhaal, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att jemväl Herr Nordenfeldt, Olof, hade, i anseende Den 4 Maji e. m. 57 till dess förestående afresa från Riksdagen, hos Hans Excellence anmält sig icke kunna vidare fortfara att vara Ledamot af StatsUtskottet; i anledning hvaraf Hans Excellence anmodade Ridderskapets och Adelns Herrar Electorer, att innan nästa plenum sammanträda, för att utse en Ledamot i StatsUtskottet efter Herr Nordenfeldt, samt en Ledamot i Lagutskottet efter Herr Gyllenhaal, Föredrogs å nyo Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den i3 sisth April f. m. på hordet lagde Motion, att de anslag, som till Götha Canals fullbordande kunna komma att beviljas, måtte i en serskild column uppföras å hvarje skattskyldigs Debetsedel. Herr Rosenqvist: Då jag väckte den Motion, att de anslag, som till Götha Canal beviljas, måtte uti en serskild column å hvarje skattskyldigs Debetsedel införas, under titel: till Götha Canal, hegärde jag icke Motionens communicerande med de öfrige respective RiksStånden, emedan jag icke var fullt förvissad, huruvida Rikets Ständer skulle bifalla CanalDirectionens ansökning om ytterligare anslag af Statens medel. Motionen var således endast vilkorlig, och borde naturligtvis förfalla, i händelse Directionens ansökning blifvit besvarad så, som allmänna opinionen hälst önskat.
Betunkandcn. val ostridigt äger full rätt att, för den tid han i denna egenskap uti Församlingen qvarblifver, med samma Församling öfverenskomma om de inkomster och rättigheter, som honom kunna tillfalla, men en sådan frihet deremot ej kan honom tilläggas, då fråga är om annor mans rätt, eller för en tid då han ej mer disponerar dessa inkomster, heldst dervid möjligen skulle kunna inträffa, att en Pastor, emot honom enskildt tillerkända.hemliga fördelar, kunde låta uppgöra Contraetet till största skada och förlust för sina efterträdarej så anser Utskottet, att Pastor och Församling valma äga rätt att, utan Kronoeller Consistorii-Fullmägtiges närvaro, uppgöra Contract för den tid, den förre pastoratet innehafver, men att, så snart Contraetet utsträckes längre än till denna tid, eller då efterträdares rätt möjligen kan komma i fråga, bör Contraetet upprättas med iakttagande af de formaliteter, sorn Författningarne i sådant afseende föreskrifva. Hvilket dock till Riksehs Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 20 Februari a8i8. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskotts Betänkande, rörande väckt fråga, att Spannemålsoch Victu* alie-handel å landet må taxeras och be* Be ju. och Eko/u Utsh. Betänkande». 303 längas med enahanda Utskylder, som dessa handels-näringar uti Städerna åtfölja. D en till Utskottets handläggning remitterade Motionen härom har blifvit väckt af Herr Ekstrand l. H. uti ett Memorial, hvari han anförer: det den genom äldre och nyare författningar landtmannen tillagda frihet att handla med Spannemål och Victualier skall för Strängnäs
Samma lag vare der någon bedrager annan till giftermål genom förtigande af smittosam ocb obotlig sjukdom eller annat förhållande, som återgång af giftermålet föranleder. § 43. Uppgifver någon i orlofssedel ellef annan sådan enskild handling, som i 5 § namnes, hvad han vet osant vara och deraf annan missledas eller skadas kan; bote / från och med fem til! och med etthundra Riksdaler. § 44. Begagnar sig någon svikligen af orlofssedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgifvet är; straffes med böter från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 45. Brott, som i 24, 25, 27, 53, 36 och 58 §§ samt 42 § I mom. omför inälas, må ej åtalas af annan än målsegare. Ej heller må brott, sorn i 57 § sägs, åtalas Kongl. Maj.ls Nåd. Proposition N:o 59. 17 åtalas af annan än den som brefvet afsändt eller till hvilken det skrifvet är, eller af den, som eger, i vård bäfver eller emottaga skulle det, som eljest brutet eller öppnadt blifvit. Brott, som i 42 § 2 och 5 mom. omförmälas, må ej heller af allmän åklagare åtalas, der ej för thy återgång af fästning eller giftermål blifvit sökt, eller, i fall fästning eller giftermål ej skett, målsegaren brottet till åtal angifvit. Gemensamma bestämmelser. § 46. I afseende å delaktighet i brott, som i denna Förordning omförmälas, komma, der annat ej finnes serskildt stadgadt, de angående delaktighet i missgerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. 8 47. 1 alla de fall, der någon till ansvar enligt denna Författning dömes, bör honom ock åläggas ersätta den skada, som genom brottet förorsakats. § 48. Böter, som i denna Förordning stadgade linnas, beräknas i Riksmynt. Saknar den bölfällde tillgång till böterne, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda bötesbeloppet. 8 49.
Majit nu gillade allmänna utgiftsslaten för innevarande år fortfarande upptagne, men att Kongl. Maj:t vid meddelandet till behörig efterrättelse af samma stat, tillika förständigat stals-kontoret, att någon utbetalning af berörde anslagssummor för detta år ei må ega rum, förrän Kongl. Majit derom vidare i nåder förordnar. Vid öfvervägande häraf och då tillgång för bestridande af de uti Kongl. Majlis högstberörde nådiga skrifvelse omförniälde, till denna riksdag beviljade, anslag, redan blifvit af Rikets sednast församlade Sländer anvisad och vid riks-stalens uppgörande tagen i beräkning, så och enär upphörandet under innevarande år af förenämnde anslag sannolikt skulle menligt inverka på sta ts-för va lini agens gång, har Utskottet funnit sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara, att ofvanberörde vid sistlidne riksdag intill den innevarande med gilh a årliga anslag, till sammanräknadt belopp af 76,379 ridr 23 sk. 8 rst., må fortfarande utgå intill dess den stats-reglering, sorn under nu pågående riksdag varder fastställd, lräder i verksamhetStockholm den 27 Mars 1848. State-Utskpltels Memorial, N:o 109, 110. Ank. lill Exp.-Utsk. den 28 Mars, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o j5. (U. A).
Vad jag tycker om den här lilla staden, sade hon otvunget och kastade glada blickar omkring sig. Det är helt annat än Stockholm! När man kommer närmare in, är det verkligen rätt hyggligt, genmälte sergeanten. Se se! fortfor hon. Ack, jag andas men åja ja jojo Lidköping är ändå vackrare. Den unga militären, förtjust över att i hast och nästan mot förmodan höra sin bekantskap vara en språksam människa, började själv finna Strängnäs ganska trevligt. I själva verket är det så också. Allt är utan anspråk. Man kommer upp från sjön och beträder idel krokiga, smala gränder eller gator, som slingrar sig över backar. Den sturska rakheten syns inte till i detta samhälle. De små husen är gamla, vänliga; och man finner snart att de inte bara har gavlar, utan även långsidor med täcka fönster på, och till och med portar, där man känner sig hågad att stiga in. Här är inte tecken till förnämt, varken av den högadliga riddarhussorten, inte heller av det penningadliga hos ett rikt och stolt borgerskap, inte heller av det urförnäma, som finns hos den självständiga delen av bondeståndet och visar sig i dess sätt att vara: nej, här ses allenast det medborgerliga av anspråkslösaste slag. Man tror att alla husen tillhör skutskeppare, glasmästare, borstbindare, fiskare. Klart är, att härmed förstås bara det Strängnäs som möter den ifrån sjön uppstigande passageraren, och omgiver honom innan han kommer så långt som till domkyrkans upphöjda, trädbevuxna kulle, i vars grannskap biskopshuset och några till antyder en högre värld. Men sergeanten, med sin glasmästarflicka under armen, hade ännu inte gått åt höjderna. De hade inte en gång gått till torget. De hade, till följd av hennes utrop om det lilla huset med de vita luckorna, stannat i den märkvärdiga Strängnäs-labyrint av små krokiga gator och hus, som befinner sig mellan sjöstranden och torget. Här förde han sitt sällskap till en hög trappa, som från själva gatan ledde utför och ned till en gård. Över gården gick de till husets port. Här, viskade sergeanten, bor den rika färgaren, som tillika håller en artig och proper restaurang.
A andra sidan anfördes af d: r Karl Warburg, att han sympatiserade till fullo med tendensen i ofvan nämnda förslag och gerna skulle hafva biträdt det om saken varit fullt utredd. Men detta ansåg han ännu icke vara förhållandet, hvarför det vore bäst att tills vidare biträda utskottets resolutionsförslag. Slutligen gjorde sig från konservativt-protektionistiskt håll med redaktör Gust. E. Ericson som talman en tredje uppfattning gällande. Denna utdömde utskottets förslag såsom intetsägande gentemot ett så klander-värdt förfarande som justitieombudsmannens, men ville å andra sidan icke indraga regeringen i klandret. Resultatet vardt att mötet med 31 röster mot 27, som voro för utskottets hemställan, antog hr Hiegerstolpes ofvan anförda förslag till resolution. Ett förslag att öfversända resolutionen till justitieombudsmannen förkastades gifvet-vis, då ju mötet med sitt beslut icke vände sig till justitieombudsmannen utan till dennes valmän, svenska riksdagens representanter.Det tionde allmäuna svenska publicistmötet har således för sin del kraftigt häfdat grundlagens bud om hvarje svensk mans rätt att utgifva skrifter utan några af offentlig myndighet i förväg, vare sig offentligt eller enskildt lagda hiuder och särskildt bestämdt protesterat mot att riksdagens ombud, tryckfrihetens främste vårdare, felande eller pligtförgatne embetsmäns åklagare, gifver sin medverkan till försök att öfverträda detta grundlagens bud. Man kan anmärka att majoriteten var ringa — eudast 4 röster — men detta gäller endast den skarpare formuleringen af mötesbeslutet. I sjelfva saken, häfdandet af grundlagens bud om tryckfrihet och förkastelsedomen öfver justitie-ombudsmannens uppträdande, voro alla ense, ehuru minoriteten ansåg att mötet för tillfallet borde välja en mildare form för sitt uttalande. Måhända torde dock de reservationer, som afgåfvos, böra uppfattas såsom ett ogillande af hvaije uttalande från mötets sida, ehuru något förslag derom icke framstäldes under debatten. Vi kunna ju för opartiskhetens skull gerna antaga detta. De, som reserverade sig, voro enligt Borås tidning: red. för Göteborgsposten, red. för Vestgöta Korrespondenten och red.
Då Rikets Ständer sålunda bestämt lönen för den vid innevarande riksdag utsedda justitie-ombudsman till samma belopp, som justitie-kanslerens ordinarie löneinkomst, så måste förstbemälde embetsman, hvilken genom sitt erhållna förordnande blifvit försäkrad om åtnjutande af de för justitie-ombudsmans-embetet anslagna lönevilkor, vara obestridligen berättigad att af riksgälds-kontorets medel uppbära det belopp, hvarmed justitie-kanslers-lönen öfverstiger den ofvannämnda häradshöfdingesyssla åtföljande aflöning, hvilken, enligt hvad fullmäktige upplyst, endast består af ersättningsanslaget för tingsgästnings-penningarne, äfvensom afkastningen af det med sam - 8 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 192. ma syssla förenade boställe; och då Utskottet anser nyssberörda boställs-afkastning härvid böra beräknas på det af fullmäktige löreslagna sätt, får Utskottet hemställa, att, till svar på fullmäktiges gjorda framställning, må af Utskottet la meddelas, att den lön, hvilken tillkommer Rikets Ständers nuvarande justitieombudsman, bör i förutstadgad ordning af riksgälds-kontoret utbetalas med samma belopp, som justitie-kanslerens i nu gällande stat bestämda ordinarie löneinkomst utgör, dock med afdrag af ej mindre den häradshöfdingen i Södra Möre härads domsaga tillerkända ersättning för tingsgästnings-penningarne, än afkastningen af det för bemälde häradshöfding anvisade boställe, denna afkastning beräknad till fyra procent af det, vid bevillnings-taxeringen för det sednast förflutna året, samma boställe åsätta värde. Beträffande det, uti ofvan införda reglementariska stadgande, omförmälda arfvode för den person, som är utsedd att förrätta justitie-ombudsmannens förut innehafvande tjenst, så enär tingsgästnings-penningarne och bostäfls-afkastningen, enligt Utskottets åsigt, icke kunna betraktas annorlunda, än som denna ”tjenst åtföljande ordinarie lön,” följer häraf naturligtvis, att
St:r att bifalla införsel för förenämnde fordringar i Wisingsborgs och Rådmansö Kungsgårdar, äfven i lika afseende, hvad Ädelforss hemman angår, förekommer och att Tullgarns-fordringarne numera icke kunna anses äga bättre rätt till ersättning, än andre skatterätts-fordringar, samt ersättningen i allt fall icke må af Kronans omedelbara egendom utgifvas; så ansåg Tillförordnade StatsSecreteraren, på alla dessa grunder, lika med KammarCollegium, sig Betänkanden, N:o 275. 331 icke, linder behörigt iakttagande af Förfaltningnrne och Kronans räll, kunna i underdånighet tillstyrka, att ifrågavarande hemman ina Sökanderne till ersättning föideras till största delen inköpte skatterätts-fordringar upplåtas, hvaraf följden skulle blifva, som KainmarCollegium ock anfört, att för en högst obetydlig Summa, omkring 840 R:dr, Sökanderne skulle få emottaga en egendom, som för 4® år sedan kostat Kronan 7,780 R:dr och 1111 vore värd minst tredubbelt. Deremot och då Qveckfeldtska slägten onekligen på ett mindre lämpligt sätt mistat skatle-rältighelen af Rättleds qvarn, och genom 1763 års K. Bref blifvit försäkrade om ersättning derför i jord, hvilken KammarCollegium skulle utse; så, och ehuru, vid betraktandet af den långa tidrymd af 60 år, som sedan förtlutet, utan att slägten, oaktadt den ganska väl kunnat ända till 1789 göra det, uppgifvit något vederlag, och fordringen, 1111 60 år gammal, kommit till större delen ur slägtens hand, den icke ville synas förmånligare än andre skatterältsfordringar, eller föranleda till ett förmånligare ersättande än dem, hvarmed förhållandet i sin grund ändå är enahanda , att fullt för fullo icke blifvit lemnadt och således brist af vederlag i jord uppkommit; ansåg likväl Tillförordnade StatsSecreteraren det vara skäligt, alt, på sätt R.
Att, såsom någre Ledamöter yrkat, bibehålla hufvudgrunderne i SkråFörfattningarne och endast reformera en del af de deruti förekommande speciela stadganden, vöre utan tvifvel detsamma, som att yttterligare garantera Skrå-lnrättningarne; och något särskildt yt» frände öfver detta påstående torde således icke behöfvas. Af en Ledamot inom Högvördige PresteStåndet här den tanke blifvit yttrad, att Utskotten, med inskränkning till uppfattande af hufvudgrunderne för Näringsfriheten, bordt förbigå alla Reglementariska stadganden, samt, att i öfrigt till Kongl, Maj:t bordt öfverlemnas, att ordna Näringsfriheten inom Biket, i enlighet med det förhållande, hvarefter Handelsfriheten på Utrikes Orter kommer att bestämmas* I ioz Lag Utskottets Bttänkandeti förra afseendet tro Utskotten sig endast böra nämna, att, då Kongl. Majit uti Oess aflåtne Nådiga Skrifvelse af den 19 sistl. Februarii, öfverlemnat frågan om Näringsfriheten i hela dess vidd till Riksens Ständers pröfning, och, i sådant ändamål, till Riksens Ständers yttrande jämväl, hänskjuta de af i Nåder tillförordnade Committerade författade underdåniga förslag till OrdningsStadgsr för Handel och Handtverk, Utskotten, efter erhållen Remiss deraf, ovillkorligen bordt vara förbundne att sträcka sitt Utlåtande äfven till de Reglementariska delarne af frågan. I sednare afseendet åter låra Riksens H glofl. Ständer finna, att, ehuru samband icke bör saknas emellan Näringsfriheten och Handelsfriheten, den förra likväl icke kan eller bör vara underordnad den sednare, utan att förhållandet miste vara alldeles tvärtom. Antagandet af en motsatt princip skulle göra Näringssystemet till ett ständigt mål för omvexlingar, och, i stället för den säkerhet, man söker bereda åt Nåringarne, åstadkomma ett vacklande, lika skadligt för sjelfva Näringarnes bibehållande och trefnad, som för deras Idkares bestånd. öfver Herr Grefve C. H.
Direktionen först anhållit, hafva, vid sådant förhållande, Rikets Ständer funnit sig icke böra lemna bifall till de, i fråga om låneunderstöds beviljande åt meranämnda jernvägs-bolag. gjorda framställningar. Hvad nu beträffar Direktionens underdåniga anhållan om återbekommande af den summa, 150,000 R:dr Banko, som ännu i Statskontoret innestår utaf de, jemlikt 4 § af bolagets privilegium, lill säkerhet för jernvägs-byggnads-arbetels fullbordande derstädes deponerade medel, så skulle ett sådant medgifvande ingalunda kunna ske, pä grund af någon statens förbindelse till bolaget. De ifrågavarande medlen äro nemligen af bolaget nedsalta, “till säkerhet för jernvägs-arbetets utförande", och del i ofta åberopade § förekommande stadgande, att “derest jernvägs-anläggningen af bolaget icke inom stadgad tid fullbordas, bolaget till Svenska staten förverkat det belopp af den nedsatta kapital-summan, sorn i Statskontoret vid den bestämda tidens förlopp ännu innestär“, lemnar icke något tvifvel derom, att dessa medel numera äro Slats-verkets tillhörighet . Men oaktadt statens rätt i delta afseende är obestridlig, och återställandet till bolaget af det innestående depositionsbeloppet följaktligen numera ej kan betraktas annorlunda, än såsom ett anvisande af statsmedel till bolagets understödjande, synes likväl frågan om ett dylikt understöd ej böra bedömas helt och hållet från samma syn - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 248. 221 punkt, som de af Direktionen gjorda och af Rikets Ständer redan pröfvade framställningar om ytterligare ränle-garanli eller andra förmåner för bolaget. Om nemligen vid pröfningen af dessa sistnämnda frågor, hvilka åsyftat ordnandet för all framtid af förhållandena emellan bolaget och staten, Rikets Ständer ansett sig böra, med tillämpning af gällande bestämmelser, uteslutande fästa afseende på statens rätt och fördel, sä synas deremot, i afseende å bolagets nu ifrågavarande anhållan, äfven andra omständigheter kunna och böra tagas i betraktande.
Söm; änskönt KrigsCollégii Oell Förvaltningens af Sjö-ÄrCrtdelia, den Ii November t823; utfärdade Kungörelse; på grund af E. K. Maj:ts Nådiga Erel af den 19 förutgångne Augusti, föreskrifver, det icke större Eké-pieder äli till i o edbikfot må på de skjutsandes fordon transporteras, deras både hästar och redskap likväl derunder ic^ ké sällail förstöräs, hafva R. Sb, sorn, vid ämnets skärskådande, å erta sidan, insett angelägenheten föt Kronan; ätt, genom berörde skyldighets fortfarande, städse kunna påräkna ett Bihang i; R. Ssa Fröt. iOtde fiaml. 2:drn Baud. 11 82 Exp. Utsk. Por slag till und. Skrif v. N:o 273. säkert medel för fortskaffningen lill närmaste hamn af det Ekevirke, som inom landet kan för Flottans och Artilleriets eller andra allmänna behof erhållas, derjemte, på den andra, funnit billigheten högeligen påkalla någon åtgärd till mildrande af en börda, hvilken För närvarande så tungt och oiemnt drabbar endast vissa orters Kronoskjutsskyldige jordbrukare. Lämpligaste sältet för en sådan lindrings tillvägabringande anse R. S<. bestå uti en skälig förhöjning å Skjulslegan, hvilken med största rättvisa blefve efter furslingsbesväret lämpad, om densamma utgöres med visst belopp för hvarje transporterad cubikfot virke, i stället för ersättningens beräknande per lass, hvars tyngd svårligen kan controlleras och jemt fördelas. I följd häraf hafva alltså R.
Vidkommande således först frågan om upphörandet af Krigs-Collegii befattning med den vård öfver Militias-Boställen, som, genom Husesynsoch Boställsordningen, den 15 September 1752 och Kongl. Förklaringen deröfver, den 25 Januarii 1770, blifvit bemälde Collegi* tim i Nåder uppdragen; så, och då de rörande Militia?-Boställen uppkommande Rättsfrågor, jemlikt Kongl. Förordningen den 17 April 1828» för närvarande och tills vidare upphört att vara föremål för Krigsoch Kammar-Collegiernes pröfning, och frågan således här endast rörer Krigs-Collegii inseende öfver Militias-Boställen, deraf någon olägenhet hittills ej synes Exp. Utsk. Förslag till tind. Skri/v. 185 synes hafva uppkommit, men väl enhet och ordning i dessa Boställens skötsel och vård blif\rit befrämjade, anse R. St., då en centraluppsigt öfver Statens i denna del för Försvaraveiket upplåtna egendom ej får saknas, sig icke böra någon förändring i denna omständighet hos E. K. M. i underdånighet tillstyrka. Beträffande dernäst Krigs och KammarCollegiernes hittills egande gemensamma befattning med Militife-Boställens utarrenderande, så finna R.
Men om man förut satt försvarsverket i ett sådant tillstånd, att förmågan att försvara sig, vore påtaglig, och i förväg fästat capitalistens intresse vid Statens upprätthållande, då först blef capitalistens interesse införlifvadt med Statens, att understödja försvaret. Af dessa anledninger kan jag icke tveka, att, om behofven äro gifna, uppfylla dem medelst lån. Det är naturligt, att, om ändamålet derförutan kunde vinnas, vore det löjligt, att vid* taga en sådan utväg; men i annat fall skulle det vara fåkunnig! af Rikets Representanter, ätt icke derom gå i författning. Jag afsyrker i följe häraf Utskottens förslag, att StatsObligationer skulle i egenskap af ett slags räntebärande mynt införas; men tillstyrker deremot, att om nödvändigheten så fordrar, att lån må upptagas af RiksgäidsContoiret mot 5 procents ränta och 2 procents afbetalning, på sätt hitintills vanligen skett, och för hvilket låns återbetalning fond uti Ranken af dess gevi.nst borde afsättas. Herr von Hohenhausen, Michael: Tvenne värde ^Ledamöter , ihiherrarne Anckasvärd , .^Lagerbjelke och Cederström hafva tillräckligen utvecklat ämnet , hvadan jag afstår från att i den delen vidare yttra mig. Det är blott om den så kallade lyckan af Statslåne^systemet jag 960 Den 19 Julli f. ni, utbeder mig att få anföra några ord. Denna theori skulle återföra den tid, då Frankrikes poeter besöngo lyckan af Laws system ; men en annan tid följde på den förra. Ett land , som är rikt, kan upplåna stora capitaler och. förtära dem, emedan det är rikt; men icke blir man rik,* för det man upplånar stora capitaler, I öfrigt kan jag icke gilia Treprocents-systerr. et; ty det tjenar blott att dölja, huru man i sjelfva verket försämrar det gångbara Myntet. Om man endast äger valet imellan tvänne olycksportar, är det för samhället rådligast att gå ut genom den, som förer til! den minst inledande vägen, och göra skuld på ett ärligt sätt.