Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man skall tilläfventyrs invända, att bolaget en gång antagit de af Staten bestämda vilkor. Men om, vid ett förlags-kontrakt emellan enskilde, förläggaren, till följd af förlagstagarens sparsamhet, beredes en besparing af 3,000 R:dr årligen i 31 år, månne icke en naturlig rättskänsla bjuder, att den förre unnar den sednare ränte - Motioner hos Ridåers/tapet och Adeln 1862. 665 frihet för endast trenne är, eller till dess han kommit i gäng med sin rörelse? Och fordrar icke billigheten detta med så mycket mera skäl, då förlagstagaren, genom ökad trafik på stambanan, oaktadt de olyckliga förhållandena, gör en vinst, som han näppeligen kan hafva väntat sig, under det förlagsgifvaren, tryckt af konjunkturerna, icke får hela den inkomst, han påräknat. På grund af sistberörda ogynnsamma förhållanden, som inom motionstidens slut icke kunnat åberopas, då ovisst var, om de icke före jernvägarnes öppnande kunde upphöra; men, — då de vid denna jernvägs numera under riksdagens lopp inträf fade öppnande äro för handen, berättiga mig att väcka motion i ämnet, helst de icke förr än nu kunnat visa sin inverkan på trafiken, får jag, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med de vid denna riksdag fattade beslut om statsbidrag till enskilda jernvägsanläggningar, i de för låneunderstödet till jernvägen emellanBorås och Herrljunga bestämda vilkor besluta den förändring, att länet får innehafvas räntefritt under tre år från den dag hvarje särskild del deraf blifvit lyftad; hvarefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skall inom hvarje kalenderårs slut betalas fem procent efter år räknadt, hvaraf, för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts, 4 procent årlig ränta och återstoden utgör kapital-afbetalning. Stockholm deu 26 Augusti 1863. Erik Sparre. Stockholm, tryckt hos Sam. Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1802.
Leg.kol Men nog tydlig, sä att nägon större garantie sk den föreslagno (iivilbagen ej kunde väntas; ak andro bedamöter, att emedan en Livilbag kunde ändras vid samina Liksdag, men icke ou Orundbag, bolde pennings-väsendets bestånd af bada befästas; samt slutoligen; att om Lancv bitskottet, eller nägon dess bedamot, ansett (irundlags-8»,bingen beliöll!g, bads lagliga vägen varit, att dermed inga till bonstitntionsbltskottet, men att L. 8t:>, i det skick Ir.igsn nu blifvit framstäld, icke ägde att sig dermed befatta. bilskotten, som, med den gjorde anmälan om nödvändigbeten ak en grundlagsförändring, endast »sxstat, att bärä fästa L. 8t:> s uppmärksambet; fä, i anledning ak först upptagne anmärkning, tillkännagifva , alt Utskotten nu mera, i körening mod L. 8t:rs bag-bltskott, eg» under utarbetning a:ne bugkorslag, innefattande, det ena, de stadganden, bvllka kunna vara nödige, sä väl till betryggande ak ^kllmänbetens rätt i dess sörbällanden till Lanken utvear/ingk ns som ock till närmare bestämmande afligvidationssättet man ocb man emellan; samt det andra, de erkvrderlige sttadganden, till betryggande ak ^Ilmänbetens rätt /o> i dess loibällande till Lanken, livad angar den anmärkning, att det icke vöre s,i8 Litatsoell Lanco-Utskottens
Nu hemställer jag, huruvida mot denna § man skulle kunna säga, att detta adressförslag med sina mångfalldiga särskilda hänsyftningar, af hvilka en del måhända borde hänskjutas till Ekon.Utsk., en annan till Const.Utsk., och en tredje till LagUtsk., skall kunna vara föremål för ett särskildt Utskotts behandling. Sedan jag trott irrig böra lemna delta till svar, och åtminstone några grunder för den s, k. konstiga argumentationen, ber jag att få svara en annan ledamot, Hr Frih. Sprengtporten, att jag icke förslår, huru han kalr länka sig möjligheten deraf, att Exped.Utsk. skulla kunna uppsätta ett adressförslag efter hänvisning, sådant att Ständerne skulle dermed vara belåtne. I egenskap af ledamot i detta Utsk., har jag sagt, att det torde blifva nog kinkigt, efter de debatter, som bär i dag föregått, och efter de digra bidrag till en sådan adress, som Gr. Anckarsvärd lernnat, och hvilka jag gissar skulle, såsom hittills icke motsagda, komma att utgöra en betydlig del af den nya redactiouen. För min del får jag förklara, att jag icke anser mig vara dertill skicklig. Frih. Cederström, Jacob, har åberopat hvad han förut sagt, och hvilket jag måhända icke tillräckligen besvarat i pfseende å nödvändigheten att remittera frågan till Utskott, att den ifrågavar. behöfver icke, eller lian icke remitteras. Jag begagnar detta tillfälle, för att hemställa till Hr Frih:n och Ståndet, om icke vi hafva ett praktiskt bevis derpå, att frågor kunna uppkomma, derom kan talas om och hvart remitteras bör. I ett föregående plenum, då Gr. Anckarsvärds motioner icke (ingo remiss, visste man ännu icke, huru orden: 0111 oell hvart remitteras bör, skulle vinna annan tillämpning, än den att äga rättighet att afslå; nu åtminstone måtte det kunna praktiskt komma un* D e n 26 Februari f. m. 3l>7 iler öfvervägande, då en fråga uppstått af den natur att icke kunna remitteras.
Om man icke kan förneka det olyckliga deri, att personer intvingas i yrken, hvilka alldeles strida emot deras anlag och böjelser, måste det äfven medgifvas, att största vigt ligger deruppå, att den första undervisningen ordnas på ett sätt, att den blir gagnelig för hvilket yrke man i framtiden än må välja. Har man medgifvit detta, upstår åter frågan om möjligheten att upsöka undervisningsämnen, hvilka äro lika vigtiga för alla, och hvilka i sig innebära kraft att utbilda förståndsförmögenheterna. Att en sådan möjlighet förefinnes, tror jag mig hafva tydligen ådagalagt uti den af mig väckta motion, deri jag visat hvilka kunskaper, som äro nödiga och nödvändiga för en hvar, som vill anses berättigad till namnet menniska i högre betydelse. Vidare: Då numera rnenskliga vetandet vunnit så vidsträckt fält, att det icke kan af någon, äfven den rikast utrustade, omfattas, måste man, i fråga om elementar-undervisningen, inskränka sig till de aldra oundvikligaste, och tillse det man icke förvirrar barnet och ynglingen genom för stor mångfald af läro-ämnen. Man måste vid all undervisning, och särdeles den första, fästa mera afs:de på grundligheten och klarheten, än på omfånget. Denna omständighet är likväl i Skol-stadgan förbisedd, och Den 17 Oktober. 127 deraf oredan. Granskar man samma stadga, skall man snart finna anledmn till de klandrade resultaten ligga i den föreställningen, som föresVäfvat författaren, att de klassiska språken vore ett oundgängligt medel för all högre bildning, äfvensom att dessa språk nödvändigt måste inläras i de spädare åren. Ar denna åsigt verkligen grundad? Kan man icke ernå hög bildning, äfven utan de klassi ska språken? Denna fråga har jag redan besvarat i min motion, meri vill ändock anföra några exempel, som ådagalägga motsatsen: Franklin, Arago, Napoleon och Carl Johan m. fl. äro namn, hvilka man väl icke vågar förneka titeln af bildning, och dock hade dessa personer icke erhållit någon undervisning i de klassiska språken.
På ett sådant sätt är det jemförelsevis lätt att skära lagrar. I följd häraf räknar nu vårt finska parti ett antal författare och litteratörer, hvilka skulle göra mera gagn om de till exempel skulle egna sina krafter uteslutande åt folkundervisningen och söka förvärfva sig de kunskaper som erfordras för detta högvigtiga kall, i stället för att äflas med egna produktioner och öda sin tid på klumpfingrade bardalekar och en med föga uddhvassa vapen förd polemik, der elakhet får ersätta qvickhet och simpel grofhet skall föreställa frimodighet. Du ser häraf att jag dömer strängt öfver det parti jag sjelf allmänt anses tillhöra, men dem man älskar dem agar man." "A andra sidan åter", fortfor Ros och hans ton antog en något försmädlig skärpa, "skall du i det svensk-finska lägret finna flera ganska intelligenta personligheter som, eleganta så väl i sitt yttre som ock i sitt inre, icke utan en viss anstrykning af kosmopolitism, se sakerna, om jag så får uttrycka mig, un peu en gros, och hvilka, det medger jag, på sitt sätt äro goda patrioter, men som antingen icke eftersträfva eller till och med le åt ett specielt finskt Finland. De äro dugtiga kämpar för allt hvad frihet och rätt och socialt framåtskridande heter, men", och talaren blef mera lifvad, "de brista i den sanna fosterlandskärlekens förnämsta trosartikel: nationalitetsprincipen. De framställa såsom sitt ideal ett dimdunkligt, dualistiskt fantom, ett mellanting af en finsk stat med svensk kultur, en historisk orimlighet, snarlik en stark finsk hufvudskalle med svensk hjerna uti. Detta politiska hjernspöke tro de ha sig anvisadt en viss mission i nordens framtidshistoria. Måhända hägrar också för deras inbillning i fantastiska konturer något slags union med de skandinaviska länderna en alltigenom oklar skapelse af de svenska sympatier som genomtränga dem och från hvilka de icke kunna eller ens vilja frigöra sig. Jag högaktar flera af deras ledare personligen, men jag beklagar deras ståndpunkt, ty ett uteslutande finskt Finland är en tanke som de icke kunna fatta." "Och kan du sjelf, broder Birger", inföll Erik, "fullt klart fatta tanken om ett uteslutande finskt Finland?"
Vi skidle helire vilja föreslii den l h g t mera djiipghende och ingripande reformen att gossarna släpptes in i flickskolorna, dessa, senare så organiserade so111 flickskolekoniitdn föreslagit; iitminstone tro vi, att detta satt att lösa frkgan vore för de lägre elenientarlärouerkens lärjungar det lyckligaste som kunde utfinnas. Den s % länge sökta ocli aldrig fiinna klaven till en sund redskola för det praktiska lifvets blifvande nian skiille p i det sättet kunna i allt riisentligt tillfredsstiillas. Förslaget till en skdaii skola liar ocksk redan för några å r sedau .blifvit uppgjordt samt föreligger i tryck i den för iiiidersökning af Sveriges högre flickskolor tillsatta koinitéiis utlåtande. Detta utlåtande, ehuru iitdeladt inom kainrariia redan år 1858, Iivilar ännu i ecklesiastikministerns portfölj. D å emellertid under senaste månaderk a.nsijkiiingar hnyo börjat ingå. till kongl. maj: t från olika landsorter oin tillstånd att förändra mindre gosskolor till samskolor, liar Dagny ansett tiden rara inne att. h y o upptaga frigan. Sedan lim här gjort början, skall lion i ett g följande liäfte meddela ett. Essetde. Ur en svensk statsmans breftäxling med sin femtonåriga dotter. En liten kulturbild från 1822. a (Forts. f r h liiift. Spaa, den 20 juli 1832 .. Min alha biista pappa! J a g skyndar att skrifva till min goda pappa för att saga att vi äro komna till S p m ined god hiilsa. - J a g vill nu atertaga Beskrifningen af vårt vistande i Aachen, resan hit. och de f&amp; dagar vi varit liar. De sista dagarna i Aacheu tillbragtes ined att om förmiddagarna gOra afskedsvisiter, niiddagarna iito vi hos kronprinsen, p&amp; aftnarna foro vi med drottningen pkteatern.
tvärtom visat sig alltför naiv: han har icke kunnat beherska materialet, som alldeles vuxit honom öfver hufvudet och stycket har derför, oaktadt alla goda ansatser, råkat att bli “ uden hoved og hale “. Innan vi lemna ordet åt den kritiker, som Önskat att framställa några mera genomförda anmärkningar, vilja vi för egen del påpeka ännu en sak. Vi begära ingalunda af skalden, att han skall enligt ett visst recept belöna dygden och straffa lasten, att han skall, såsom förr i verlden, ådagalägga “ Redlighetens seger Öfver förtalet “, men rättvisa i högre mening bör dock finnas på de tiljor som föreställa verlden, och denna rättvisa lyser i “ Vårflod “ alltför mycket med sin frånvaro. Vi tillåta oss medelst anförande af en liten anekdot närmare tydliggöra vår mening. Då för några år sedan en af Skånes magnater samlades till sina fäder, apostroferades han i ett sorgeqväde med bland annat följande ord: Urdagens krönika. 6 “ Rätt och sanning, tro och heder Gick med dig i grafven neder “ Hvart än dessa så bedröfligt forsvunna egenskaper må ha tagit vägen, i hr Molanders pjes återfinnas de åtminstone icke, och vi tänka att detta skall ytterligare framgå af den konfrontering som verkställes i nedanstående artikel. r Det fins en gammal folksaga, som handlar om en man, hviken inbillade sig sjelf vara en jette, tills han en vacker dag stod fram« för en sanningsspegel. D&amp; märkte han, att han i verkligheten en * dast var en dverg, och i förargelsen, säges det, gaf han sig till hofnarr. • Ur Molander har i närvarande stund starkt behof af en san * ningsspegel — natnrligtvis icke för att bli hofnarr, utan för att bli » hvad han sjelf kallar det, ” karl för sin hatt9. Ty genom sin komedi ” Vårflod ” har hap tydligen visat, att han som författare ännu icke är det. Men l&amp;tom oss börja fr&amp;n början!
Magnat-stipendiernas medel utvisa kontanta behållningar: från år 1853 af 15,664 R:dr43 sk. 2 rst., vid 1855 års början af 15,018 R:dr 2 sk. 3 rst., samt till år 1856 af 14,371 R:dr 1 sk. 8 rst. Då härtill kommer, att behållningen å serskilda stipendiefonder, t. ex. å Oscarianska och Josefinska samt å Sederholmska, äfven uppgått till större summor, finna Revisorerne anledning, att förnya den af föregående Revisorer gjorda hemställan, huruvida dessa medel ej kunde göras fruktbärande. § 2. Under granskningen af Upsala Akademis räkenskaper, som jemväl innefatta redovisning för alla de inkomster och utgifter, hvilka härflyta af Akademiens betydliga jordegendom, hafva Revisorerne ej kunnat underlåta att fästa sin uppmärksamhet å det förhållande, som redan vid en föregående Stats-revision blifvit anmärkt, nemligen: att någon allmän plan vid utarrenderandet och förvaltningen af de Akademien tillhöriga hemman och lägenheter för närvarande saknas. Genom ett lämpligare och tidsenligare ordnande af berörde förvaltning skulle, enligt Revisorernes tanke, större fördelar kunna beredas såväl Akademien som jordinnehafvare. Enligt hvad Revisorerne inhemtat, hafva emellertid på den sednaste tiden åtgärder i ofvannämnde syftning blifvit af Akademiens Styrelse vidtagna, sålunda, att då Akademiens hemman hitintills varit utarrenderade på lifstid, äro desamma numera, i den män förra innehafvare aflidit, utarrenderade på obestämd tid, med förbindelse för arrén - — 221 — datorerne, att underkasta sig de förändringar, sorn kunna blifva en följd af den ifrå— gaställda nya planen för förvaltningen af Akademiens jord, i hvilket afseende en serskild Agronom kommer att anställas, för att tillhandagå med upplysningar samt afgifva förslag till ändamålsenliga förbättringar. fjiinils liAiifi Universitet. Uti Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning för båda revisionsåren, hafva dessa räkenskaper ej heller gifvit anledning till någon Revisorernes erinran och utvisa: Debet. Balans från föregående år :
Om denna förutsättning icke saknar all .grund, så bör all tankeyttring om ett lands försvarsanstalter företrädas af ett bestämdt begrepp om meningen med landets sjelfständighet; och, för att nied all enkelhet behandla frågan, så frumslälles först till besvarande: - D«n i December. 97 rle: Hvari menar man med Scandinaviens sjelfständighet? Jag menar dermed förmågan , att emot allt yttre våld försvara den styrelseform och de grundlagar, man anser såsom villkoret för sin borgerliga trefnad, samt den Regentslägt, som samvetsgrannt uppfyller sina åtagna och besvurna förbindelser til] samhället. Jag menar med Scandinaviens sjelfständighet, med ett ord, förmågan att afvärja eller hindra all fremmande occupation och all fremmande inblandning uti statens inre angelägenheter. Detta sjelfständighetsbegrepp torde utan tvifvel ännu af mången anses såsom alltför « inskränkt; men jag lefver i den öfvertygelse, att för Scandinavien näppeligen kan uppkomma någon annan krigsorsak än den, som möjligen alstrades af en styrelses egen ärelystnad eller falska begrepp om de verkliga fordringarne för landets uppdrifvande till välstånd och styrka. Det torde ligga uti sjelfva menniskonaturen, att så mycket fästa uppmärksamheten vid föremålet, att utvägarne till dess ernående understundom alldeles åsidosättas. Annorlunda kan man icke förklara styrelsernas ansträngningar för hvad de kalla a H. 7 Den i December. stålens ära och statens anseende, under elt fortsatt uppoffrande af samhällets välstånd och styrka, hvarförutan dess ära och anseende i politisk mening blifva utan all betydelse och kraft. Svårligen skall man kunna öfvertyga mig, att andra magter ega något intresse att störa den sjelfständighet, jag angifvit såsom Scandinaviens verkliga behof; och ifrån ingen annan synpunkt anser jag sjelfständighetens försvar vid något tillfälle komma uti fråga. Om mägtigare stater ännu någon lid, till följd af de ännu rådande styrelsesälten, skulle kunna åstadkomma periodiska svårigheter för en fri rörelse i handelsväg, så hafva sådana tillfälligheter en öfvergång och böra ifrån en sådan stat sorn vår aldrig annorlunda afses, än som missväxtår, hvilka efter naturens ordning efterträdas utaf bättre skördar.
Derefter astradde Första och Andra Clatzerna hwar och en til sic Samlingsrum och Tredje Clatzen qwarstaduade, företagandes, enligt Riddarhus-Ordningen, hwarje Elaf; sin särskillda votering-; hwarefter Lädorna hopsamlades pa Riddarhuset och Voksrings-Sedlarna öpna« des af Herr Grefwe:, och Landt-Mcwjkalken, som efter 215 behörig röst, rakning, enligt de hallna krorocyllsr, kundgjorde ac VoiorlNAen Utfallit pä följande sätt, nämligen: Inom Första Classen » - Ja 6o. Nej iz. Inom Andra Ela sten - » Ja zz. Inom Tredje Classen Ja ;8- Nej 48. I anledning häraf tilkännagaf Herr Grefwe», och Landk-Maiskallen Ridderskapets och ?lde!ns Besiut en, ligt omröstningen wara, at kzncn-Utskottet skulle inom 14 dagar inkomma med utlåtande öfwer de uplysningar det Hederivärda Bonde - Ståndet i stt krocoeolls Utdrag anfört. Herr Rersmeäen, ^acob» hemställde, om icke af den orsak, at de underrättelse,', som asyftas, ej torde finnas i Lan^usn, utan i Riddarhuset, någon anställt kunde fogas om nerhämtande ifra» Riddarhus» ^rcbivum i Stockholm af de lil mäletö uplysande erforderliga ^Lksr. Hans Lxcellence Herr Grefwen och Landt - Marskalken föreslog at läka hämta dessa sa »väl som det förut omnämnda Hemliga Ut. skottets krorvcolls Utdrag af den 24. Marrit 1789, genom en Lx^ress för Riddarhusets räkning.
– Åh Gud bevara mig aldrig har jag maken hört – utbrast fru Berg med oförställd förundran, vara gift dagen förut och inte ens få se sin man det var väl sjelfvaste – Ja men si, – afbröt Lisa, – innan de reste, så bad grefvinnan Lotta gå efter herr Didrik, och han kom straxt, och grefvinnan talte länge med honom och han måtte väl ha’ sagt henne något tröstande om grefven kan jag tro för när Didrik gick, kom Lotta i det samma in, och då sa’ grefvinnan så hon hörde’t: – Gudskelof att jag får följa honom emellertid, – och sen grät hon icke, utan befallte Lotta packa in hennes saker och hjelpte sjelf till – Jag undrar just hvart de reste nu då? – Ja det vet Gud det var ju så brådtom, som om de skulle fara för att rifva smör ur elden grefvinnan hann ju icke ens taga afsked af någon menniska, utan skref bara ett litet bref till prostinnan, som Bengtson har ridit dit med och se der kommer han just tillbaka jag har lust att gå ut och höra hvad de sade derborta de skulle väl bli storögda, att höra att grefvens allt voro resta. – Ja det här, det är jag just lika klok på ändå, – sade fru Berg misslynt för sig sjelf, – om de bara inte rest sin väg som galningar, så kunde man väl utfunderat något, men nu är det plakat slut Ja ja, det är väl bäst att jag går ut och lagar maten i ordning, – fortfor den goda frun i sin monolog, – för det faller mig just in att jag, rätt som det är, har Larson här med bud att hofmarskalken genast vill äta middag som han brukar, när man aldra minst har räknat på att snart ha den i ordning liksom fyra rätter vore lagade i rappet, – slöt fru Berg muttrande, under det hon knöt en schalett på hufvudet, letade i en korg på bordet full af nycklar i alla dimensioner, utvalde slutligen tvenne deraf, – slitna och blanka som stål af det dagliga begagnandet – trädde dem på lillfingret, och följde Lisa som redan gått ut. En nygift man.
Då minimum af teckningssumman i 2 §:n blifvit bestämd till ett belopp af 1,000,000 r:dr för hvarje bank, så skulle detta förutsätta, att man skulle äga 20 millioner r:dr eller ytdel af de 60 millioner r:dr, hvilka skulle utgöra minimum af de sammanlagda teckningssummorna för 60 banker. Herrarne behagade häraf finna, att i 2 §:ns t mom. ligger ett ganska starkt och godt tillfälle att hindra öfverflödiga och alltför många bankers uppstående. Om man nu äfven besluter, att en tredjedel af teckningsfonden skall genast inbetalas, vid bankens stiftande, så visar det sig deraf, att det der argumentet om de 5o å 60 banker, hvilkas uppkomst man befarat, är af intet värde. Att deremot bestämma inbetalningen så högt, som de öfriga RiksSttn beslutat, anser jag onödigt, emedan det ej kan hafva någon grund för sig, att sålunda onödigtvis försvåra bankers uppstående, och ehuru jag för min del re20 H. 6a 4 o° Den 20 Februari f. m. specterar R. Sits beslut, såsom sådant, kan jag likväl ej inse någon orsak, hvarföre jag, i fråga om princip, skulle frånvika en riklig, för det att jag finnér, alt de andra Stånden ingått på en annan. Det finnes i alla fall många sätt att förekomma alltför många bankers uppstående, ifall roan så behagar, men derför behöfver man ej nu utsätta ett så högt inbetalningsbelopp, som 4° proc., hvilket ej mycket lönar mödan, då man lätteligen inser, att efter en månad sedan dessa 4° proc. blifvit inbetalade, så rubbas åter detta förhållande. För öfrigt får jag tillägga såsom ett vigtigt skäl emot den siste värde talarens förslag, rör:de i §:n, att jag har antagit möjligheten af alt hela 5 §:ns i mom. skulle komma att innehålla en skarpare restriction emot bankers uppstående, genom den förändring, att eber 33-J proc. bestämdes för inbetulningsbeloppet, i stället för ^r:c)eI elier 25 procent. Frih. Stjernstedt, Theodor:
Hvad nu särskildt angår Fahlu bergsskola, så hafva bergseleverna derstädes tillfälle att utvidga sina teoretiska kunskaper, göra de i 3:dje punkten här ofvan omnämnda profven och att i grufvan och vid verken inhemta praklisk öfning i de under n:o 1 och 2 uppräknade öfningar, samt vid de i trakten belägna jernverk erhålla praktisk öfning i de under n:o 4, 5 och 6 omtalade ämnen i och för jernhandteringen; dessutom kunna de derstädes erhålla undervisning i andra ämnen, såsom kolning och skogsskötsel, hvarom en bruksbetjent eller bruksegare måste hafva kännedom, om han skall kunna anses förstå sin handtering. Den theoretiskt bildade bergsmannen står redlös i verkstaden och i grufvan, om han ej fått öfning att tillämpa sina kunskaper. Det är visserligen möjligt, att fordringarne för inträde i bergsskolan för det närvaranoe äro för ringa och att derföre för mycken tid behöfver användas lör inhemtande af theoretisk bildning, men detta är då ett fel i skolans organisation och är alldeles icke någon följd deraf, att den är belägen i Fahlun. Bergsskolan emottager sådana elever, som vid universiteterna tagit bergsexamen och således måste förutsättas ega fullt tillräckliga theoretiska insigter, och extra elever, som hafva tillfälle få sin förberedande theoretiska bildning vid våra teknologiska läroverk i Stockholm och Götheborg; bergsskolan behöfver således ej egna sig åt dessa förstudiers bibringande. De unge bruksegare och den tjenstsökande bruksbetjeningen äro Dcu !8 April f. m. 251 naturligtvis angelägna om att förvärfva sig praktiska insigter i bergshanrlteringen, men sådana kunna icke bibringas dem vid Teknologiska Institutet. För att taga kännedom om de olika tillverkningsmetoderna måste bergseleverna visserligen företaga resor till bruk och grufvor, men dessa resor och den tid, de taga i anspråk, kunna inskränkas, då eleverna på det ställe, der bergsskolan är belägen, och i dess närhet hafva tillfälle att verkställa en stor del af sina praktiska öfningar.