Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Jag går här,” plägade hon ibland säga till gubben Askenberg, ”som en fremling, hvilken fortsätter resan, så länge det täckes Herren; men mitt lif är i himmelen, dit min gubbe gått förut. Dock pris vare den Allsmäktige, äfven när han tuktar! Jagvar så lycklig, som en menniska kunde vara, hade så mycket att glädja mig åt; medgången är likväl icke alltid nyttig för vårt stolta sinne; det vet jag bäst nu, sedan motgången lärt mig väga mina krafter.” Gubben Askenberg aktade högt fru Kathrina och den enkla värdighet, den sanna gudsfruktan, hvarmed hon bar sin sorg; men sjelf förmådde han ej höja sig till samma styrka. Han knotade ofta i bittra ord öfver det underbara öde, som tillät den dygdige och rättsinnige gå under just i sina bästa och kraftfullaste bemödanden, då deremot den lismande, den lastfulle lättingen ständigt seglade med förlig vind. ”Och hvilken anser bror afundsvärdast?” frågade fru Kathrina i en ton, som nödvändigt skulle sätta den gamla ärliga sjömanssjälen i vånda. ”Afundsvärdast! det var nu en sak för sig, en rätt kinkig sak, fru syster. Jag finner just ingen utaf dem serdeles afundsvärd; ty om vi besinna att ...” ”Kom icke med några underhandlingar!” invände gumman Arnman allvarsamt; ”jag ville ej att gossen der skulle höra att hans gudfar tvekade att gifva svar på den frågan. Säg, Arvid, hvilket vill du helst vara, en redlig och rättskaffens menniska, förföljd af ständiga motgångar, än vinna alla verldens förmåner mot det att du sålde ditt samvete och vandrade på syndens väg?” ”Det är säkert, mor, att jag hellre vill dras med all verldens onda, än bli en sådan usling, som skulle göra dem sorg, som älskat mig,” svarade Arve med fast tillit; ”och frukta icke, mor, att jag glömmer de förmaningar jag fått vid hvar aftonbön!” Fru Kathrinas läppar öppnade sig till ett stilla leende.
Uti en och samma Räknings ingående eller utgående Balance , kan val ej både Behållning hos Uppbördsman och Öfverleverering af honom komma i fråga till Balancerande, men derföre må dock uti Formulairel alla Rubriker upptagas, sorn kunna komma i fråga att användas, den ena gången Öfverleverering, en annan Behållning, o. s. v. Efter desse och några mindre flere rättelser eller förtydliganden uti nu gällande Formulairet är närlagde nya upprättadt. 346 Siats-Utskottets Ankom den 5 Aug. 1823, > N:o 3571. Riksens Höglofl. Ständers Stats-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande öfver Herr Gustaf Montgomerys motion, om Westeröd! Norrbottens Läns sammanslående till ett Län. Till Statsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma behandling har Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Gustaf Montgomery afgifvet Memorial, deruti blifvit föreslaget, att Riksens Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att Wester-och Norrbottens Län, vid någon af nuvarande Landshöfdingars bortgång åter må sammanslås och Residencetförläggas i Piteå; och hafva anmärkningar emot detta förslag blifvit gjorde af Herrar Klingstedt och Schmidt, dervid Herr Montgomery åter afgifvit påminnelser. Efter behörigt öfvervägande af de till detta ämne hörande omständigheter, hafva Utskotten trott sig böra anföra: att man vid undersökningen af denna fråga icke bör lemna ur sigte de vigtige anstalter, som dels redan blifvit gjorde, dels pstridigt komma att göras för de Norra Provincernes förbättrade eultur och befolkning, bland hvilka företrädesvis må nämnas, Afvittrings-Verket, Nybyggens och Storskiftens befrämjande, nya Vägars Betänkanden. anläggande, Strömrensningars och Bergshandteringens befordrande m. m. sUtom ali fråga lärer det ock vara, att verkställigheten af desse anstalter skall uti så vidsträckte localer, sorn Westeroch Norrbottens Län, med mera drift, nit och skyndsamhet kunna påräknas genom hvarje
I afseende på det formella, har jag uppställt en theori, i strid emot Utskottets, i så måtto, att jag antagit till fundamental grund för jernbandterings-systemet, 'att säker tillgång på kol och tackjern äro hufvudsakiiga niaterialier dervid, och således äfven dem, åt hvilka sjelfständighet främst bordt beredas, när tvärtom Utskottet synes obekymradt ora.én dylik grund, samt blott i första rummet tagit i öfvervägande bruks-rörelsens behof och förmenta tiilständighet att begagna 'Bergsmannens producter, äfven med inskränkning i hans rätt vid användandet. Den omfattande rigtning, som genomgår de uti förevarande ämnen aflemn.ide motioner, har dernäst föranlåtit mitr att utveckla icke allenast min opinion om betydelsen och skilnaden emellan frihet och hejdande controller i närings-förhåilanden och industriella företag, utan äfven motiven, hvarföre jag icke kunnat i tillämpningen hylla fribetsiäran med den obegränsade utsträckning, sorn niotiouärerne fordrat; jag borde destoheldre låta mina förslag vid detta tillfälle hvila uppå en dylik utveckling, sorn jag för.nummit, att anmärkning blifvit inom Riks-Stånden framslälid derom, att Ekonomi-Utskottet icke eller kunnat på sådant sätt behandla en eller annan dit hänvisad fråga, utan i stället afgifvit sina förslag i obestämda, icke tillfyllest vägledande, uttryck. Efter denna inledning, återstår att lemna den upplysning, det jag i slutmomenten yttrat mig skiljagtigt från majoriteten i nedantill utmärkta frågor sålunda: l;o Angående fri Kol-handel.
Ty de flickor, som veta att efter förtjänst uppskatta matmoderns nitälskan till deras bästa, torde höra till undantagen, då det däremot är nära på regel, att de, från barnsben intagna af underklasshatet och misstron mot de bättre lottade, gå ut i lifvet till sitt arbete utan tillgifvenhet för detta senare och med instinktartad motvilja för matmodern, i hvilken de se nästan en fiende, från hvilken det gäller att hänsynslöst tillkämpa sig så många fördelar som möjligt. Det talas så, ofta om att tjänarinnan, slafven, efter att hela sitt lif ha släpat för andra, på ålderdomen icke äger något att lefva af. Först måste då frågas: hvem, med syfte att skaffa sig ett lefvebröd, måste icke arbeta för andra? Ifrån diplomaten ned till skoftikaren är det allas lott att arbeta för andra och få det olika tillmätta lefvebrödet eller äran i utbyte. För de flesta, icke blott för tjänstflickorna, räcker vanligen hvarken det ena eller andra, men i synnerhet icke lefvebrödet, för ålderdomen. Tjänstflickan delar här öde med flertalet. Se fattigvården, de ålderstigne utblottades sista tillflykt — man skulle ju kunna tro, att största procenten där utgjordes af den gamla, utblottade pigan. Men så är ej förhållandet. De flesta utgöras nog i stället af de gamla utsläpade husmödrarna. Hvad blir det då af tjänarinnan på ålderdomen? I några få fall äger hon ju en samlad styfver, eljes blir hon gift eller hyses af släktingar eller lefver på forna matmödrars godhet, tminstoneär vindsskrubben med sin bleka nöd långt ifrån regel. Af hvad som sagts torde alltså framgå, att tjänarinnans ställning från en del fall tages alltför sentimentalt medlidsamt. Det gifves en annan klass flickor, värda i oändligt högre grad allmänhetens medkänsla: butiksflickornas. Med en lön af 20 till 50 kronor i månaden måste dessa hålla sig med logis, kost, kläder och tvätt. Räcker detta alltid? Blir något öfver till nöjen och ålderdom? Sträfva de icke också för andra?
Riddarhus-Utsk ottets Utlåtande N:o 17. 3 Från detta beslut har Hr Grefve A. Oxenstjerna, med hvilken Hrr af Funck och af Georgii instämt, varit skiljaktig och ansett någon annan förändring af det i Memorialet_ N:o 12 uppgifna förslag till gravering och inskription icke böra ega rum än att på åtsidan Hr Presid. von Hartmansdorffs bröstbild graveras och embetstiteln borttages; hvaremot frånsidan borde bibehålla den inskription, som blifvit af Kongl. Witterliets-, Historieoch AntiqvitetsAkademien föreslagen såsom mest betecknande och hvilken jemväl Utskottet vid afgifvande af sitt förra betänkande enhälligt godkändt. STOCKHOLM, Typografiska Föreningens Boktryckeri, 1857. Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:« 19. I No 19. Utlåtande angående ett särskildt anslag till arf~ voden åi extr a-ordinarie Kanslister vid Riddarhuset. Hörsamt Memorial. Sedan inom Riddarhus-Utskottet fråga blifvit vackt derom, att, i likhet med hvad i Statens embetsverk eger rum, någon mindre summa borde anvisas att utdelas såsom arfvoden eller gratifikationer till de extra ordinarie Kanslister, hvilka emellan Riksdagarne hos Riddarhus-Direktionen tjenstgör»; och Direktionen, häröfver hörd, ansett det vara önskvärdt, att jemviil mellan Riksdagarne en och annan extra ordinarie vore fästad vid Riddarhus-Kansliet och Riddarhus-Kontoret, för att der vara till biträde och vinna bekantskap med göromåien, har Utskottet, som derjemte erhållit den upplysning, att under de sednast förflutna tio åren mellan Riksdagarne sällan någon extra-ordinarie funnits att tillgå, deraf hemtat anledning att, i enlighet med Riddarhus-Direktionens tillstyrkande, vördsamt föreslå: att en summa af 300 R:dr Runt årligen må ställas till Direktionens disposition för att, då sådant finnes af behofvet påkalladt, utdelas såsom arfvoden åt vid Riddarhuset mellan Riksdagarne tjenstgörande extra-ordinarie Kanslister.
Men att härom ingå i vidare utveckling, torde anses vara alltför tidigt, ja alldeles förgäfves, så lunge författarens ide'e om rationel beskattningslura ännu står på den punkt, alt han här viva voce kan förklara: det en 17 års yng - Den io Augusti f. m. yngling, som ingenting äger mer än sin arbetskraft, är lika beskattningsgilld, som den förmögne, och derföre ovillkorligen bör beläggas med mantalsafgift, för alt sedan, antingen han någonsin komme att äga något eller ej, snart sagdt under bela sin lifstid, eller åtminstone den arbetsföra delen deraf, offra åt den redan skuldfria, ja snart rikblifna statscassan!! Hr von Hartmansdorffs åsigt är således den, att det är arbetskraften och icke dess produet, som är föremål för beskattning. Ja, så är det verkligen hos alla slafvar ocb hos alla lifegna, ty deras arbetskraft är deras herrars egendom; men inom s. k. fria nationer, der folket har rätt att beskatta sigsjelft, der lyssnar man vanligen till en sundare statshushållnings-lära, som visar, att arbetskraften fordrar capital, för att komma i behörig verksamhet till sin egen och det allmännas verkliga båtnad, att i den mån detta capital växer, blir arbetskraften både mera producliv och mera förädlad, och att således, långt ifrån att beröfva den arbetande första grundplåten, den han för sin blifvande möjliga förmögenhet kunnat med sitt arbete, efter afdrag af lefnadskostnad, bespara, det endast är å verklig förmögenhet eller behållen vinst å hopsamladt capital, som Staten bör grunda sin rätt till skattebidrag. Men, säger Hr von Hartmansdorff: brännvinsflaskan i drängens ficka bevisar ett öfverflöd att beskatta!
F. Sedan Konslitutions-Utskottet, genom protokolls-utdrag af den 2:dre och 6:le dennes, erhållit kännedom om de serskilda Riksståndens beslut i anledning af Utskottets Memorial JM 20, angående de oförenliga skiljaktigheterna uti Riksståndens olika gemensamma tankar, rörande de uti Memorialet JM 9 afgifna förslag till ändringar och tillägg uti 28:de § Regeringsformen, och deraf inhemtat, att Högt. Ridderskapet och Adeln, vidkommande första alternativet af det uti Memorialet JM 9 intagna förslag, som alser att åt Konungen förbehålla rättighet såväl att uti åtskilliga embeten och tjenster vid Universiteterna och andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst kalla och anställa äfven utländske män, som att till vissa af dessa tjenster kunna nämna ej mindre utländske, än inländske män, utan afseende på deras trosbekännelse, förklarat sig vilja låta vid Utskottets i Memorialet JM 20 härom gjorde tillkännagivande bero; att Högvördiga Presteständet och Hedervärda Bondeståndet, hvilka ansett nämnda första alternativ af förslaget sub. JM 1 i Memorialet JM 9 vara hvarken nödigt eller nyttigt, vidblifvit dessa sina meningar, det sednare med begäran om voteringsproposition till skiljande mellan de olika åsigterna; att Vällofliga Borgareståndet, som till bordläggning för ytterligare grundlagsenlig pröfning antagit meranämnde första alternativ, vidblifvande denna sin mening, begärt, att, till afgörande af den härigenom uppkommande oförenliga skiljaktighet, voteringsproposition måtte uppgöras; att samma Riksstånd, frånträdande sin, rörande förslaget sub. JM 2 uti Memorialet JM 9, först yttrade tanka, det borde äfven de vilkor, under hvilka naturalisation af utländsk man skulle få ega rum, uti grundlagarne införas, numera uti Bih. till R. St.
Förordningen om expeditionslösen; men att, utom det att de författningar, som utgjorde den laga grunden för denna så kallade be/ordringsafgift, voro taxorna för expeditionslösen, och oafsedt det, att vid Kongl. Maj:ts Kansli, jemte Kansligebiihr, i form af Stämpelpapper, äfven expeditionslösen enligt 1855 års taxa uppbures, hvilket äfvenså visade att dessa två afgifter voro skilda saker, det väl icke torde kunna anses med rätt förenligt, att en om än fluktuerande inkomst, som åtföljde tjensten den tid nuvarande KanslersSekreteraren densamma tillträdde och således utgjorde en del af de dervid fästade emolumenter, skulle honom kunna frånkännas, då de regleringar af oftanämnde afgift, sorn småningom vid andra verk ägt rum, just uti en sådan annorledes beredd ersättning hade sitt motiv och sini grund; förmälande Kanslers-Sekreteraren slutligen att, då emellertid, efter tillkomsten af 1855 års Expeditionstaxa, det i viss mån kunde synas tvetydigt, huruvida denna afgift numera vore fullt behörig, Kanslers-Sekreteraren, långt innan han emotlog remiss af ifrågavarande klagoskrift, hos Kanslern för Universitetet anmält hela detta förhållande, och att i följd deraf underdånig framställning i ämnet till Kongl Maj:t jemväl blifvit ingifven, hvilken då ännu vore beroende på nådig pröfning och afgörande. Vid detta förhållande ansåg jag mig böra, innan vidare åtgärd vidtogs, afbida Kongl. 48 Maj:ts Nådiga svar å Akademie-Kanslers-Embefets nyssberörda underdåniga hemställan, hvilket sedermera meddelades den 22 Juli 1859 uti nådigt bref till tillförordnade Kanslern vid Upsala och Lunds Universiteter.
När Anna blifvit din, så får väl äfven Anna del af paketets innehåll. Anna anar redan så mycket af Celias hemligheter, Anna är god, Anna blir Clintons maka. Så mycket större skäl för Anna att få veta allt. Jag föreställer mig med glädje den tid, då J, båda lyckliga, egnen ett minne åt Celia. Paketet får du icke öppna förr, än då jag ej mera kan skrifva dig till. Tusende välsignelser nedsändas då öfver dig, min gode broder, från din lyckliga syster Celia.« Hindret var häfvet. Stum och sorgsen öppnade Clinton paketet. Der innanför fanns ännu ett omslag med öfverskrift: CELIAS MINNESBLOMMOR TILL SIN BROR. (Det var en hop blad af olika storlek, men så sirligt och väl ihoplagda, att paketet icke på det ena stället syntes tjockt och klumpigt, och på det andra tunnt och spensligt, utan öfverallt lika. En fin qvinnohand hade verkställt detta. Pappren voro ordnade efter tiden.) Den 17 Aug. 1848, på resan till Åbo. Man har ofta sagt mig, att det skall vara ledsamt på gästgifvargårdar, helst för ett ungt fruntimmer, som är ensamt och således saknar »förkläde.« Om det sista bekymrar jag mig icke det ringaste; det kan ha sina behag att se resande, af hvilka den ena går, den andra kommer, med nyfikna, tillochmed litet oblyga blickar mönstra en okänd qvinnoperson, som icke det ringaste tar sig deraf, utan i allsköns lugn studerar i dagboken. Men det ledsamma är det, att medan jag väntade på middagen, foro de andra resande af med hästarna, och nu måste jag, till lön för det jag redan väntat så länge på middagen, dertill ännu vänta på häst. Hvad kan jag väl nu företaga mig, som vore lämpligare, än att pluttra på detta qvartark, som jag fann här i lådan. Jag vet icke, om jag skall stjäla det, eller om jag skall täckas väcka fråga om betalning. Det sednare lär ändå vara bättre, ty många bäckar små göra en stor å, och om alla resande företoge sig att af en gästgifvare stjäla ett qvartarks värde, så kunde hans kassa slutligen må ganska illa deraf.
JOHANNA. Folk vet också allting. Nåja, det hjelper väl inte att säga att det är osanning. Men de andra dricker ju också. Och Risto är i alla fall bra med det att han inte är elak emot mig, när han är drucken. De ondsinta männen misshandlar beständigt sina hustrur, men Risto har ännu inte en enda gång slagit mig. LEENA-KAJSA. Du har allt blifvit bra mycket ödmjukare än du var förut. Jag mins ännu hur egensinnig och uppstudsig du var på din bröllopsdag. JOHANNA. Lifvets skola lär en hvar af oss åtskilligt, Leena-Kajsa. LEENA-KAJSA. Jaja, det är väl så, det. Men hör du, Johanna, hvad var det för en väf, som Risto nyss bar bort? JOHANNA. Väf? Det vet jag ingenting om. Jag tänkte just fråga om han var hemma ännu, då ni kom. LEENA-KAJSA. Han var just på väg att gå ut med Toppo. Vi stötte emot hvarann där i dörren. JOHANNA. Och Risto hade en väf under armen? LEENA-KAJSA. Ja, och det såg ut att vara en vacker väf. Hvit botten med blå och röda ränder. JOHANNA. Besynnerligt. Jag kan inte begripa hvad det var för en väf hvit botten, sa' ni, med blå och röda ränder? Går till väfven, skriker till och sjunker ned öfver väfstolen. LEENA-KAJSA. Nå, hvad är det nu? Johanna, hvad fattas dig? Johanna försöker att tala, men kan inte. Har det händt någonting? JOHANNA qvidande: Gode Gud, gode Gud LEENA-KAJSA. Väfven? JOHANNA. De ha tagit ifrån mig fru Vörskys väf hela långa väfven LEENA-KAJSA. Är det sant? Nå, det var inte för ro skull Risto gömde den bakom ryggen. JOHANNA. Hvad skall jag göra? Hvad skall jag olyckliga nu göra? LEENA-KAJSA. Det begriper jag inte. Men sörj inte så. Det blir inte bättre af det.
Jag yrkar altså rättelse i denna del och bifall till K. propositionen. Uti 5:te punkten förklarar Utsk. sig icke kunna tillstyrka bifall till K. M:s propos. om anslag af 8,332 r:dr 3i sk. 11 rist. årligen, med 824 t:r spannmål derunder för K. KammarCollim. Utsk. yttrar, att då fråga väcktes om en förändrad organisation af Styrelseverken, var afsigten dermed, på sätt den i It. Stis röride detta ämne aflåtna flera und. skrifvelser äfven finnes uttryckt, att bereda Styrelsens förenkling och inskränkning i embetsmännens antal, hvarigenom en nödig ansedd löneförbättring måtte tillvägabringas; att efter en sådan grund, och genom vidtagandet af ändamålsenliga förberedande åtgärder, hafva redan före sista riksdagen K. Statscont. samt sedermera K. Bergsoch CommerceColIegierna blifvit reglerade, utan att någon tillökad utgift, åtminstone icke till något betydligare belopp, erfordrats; och då, hvad KammarCollim särskildt angår, Utsk. säger sig hafva inhemtat, att en icke ringa del af göromålen blifvit på andra embetsverk öfverflyttad; att 14 tjenstemän inom KammarCollim anses kunna indragas, och att sportler till icke ringa belopp till detta verk ingå, kan Utsk. icke frångå den öfvertygelsen, att CoIIegii reorganisation, ändamålsenligt verkställd, bör kunna ske med nu ägande tillgångar; samt då bifall till hvad för KammarCollim blifvit äskadt skulle föranleda till beviljande af dylika anslag för öfriga, ännu icke reglerade embetsverk, anser Utsk. i6S Den 26 Maj f. m. sig hafva motiverat sitt tillstyrkande till afslag af den Kproposm.
Och emedan, på sätt Direktionen utredt, Fiskalen och förste Kanslisten, i egenskap af Ridd. o. Adelns tjenstemän under riksdagarne, enligt gällande Instruktion hafva sig ålagde flerahanda göromål, t. ex. Fiskalen, utom åtskilligt annat bestyr, att tillstädesvara vid alla Ridd. o. Adelns plena, förrätta uppropen vid val och voteringar samt vaka öfver ordningsstadgans efterlefnad, och förste Kanslisten att, i egenskap af Protokollsförande och Sekreterare, Riddarhus-Utskottet biträda, hvilka skiljaktiga göromål, ehuru de, betraktade hvart och ett för sig, icke torde vara af någon svårare beskaffenhet, dock hopade på en enda person, skulle taga hans tid i sådant anspråk, att han vore förhindrad att sköta någon annan befattning; och denna olägenhet sannolikt komrae att af honom anses vida större än fördelen af den förhöjda lönen från Riddarhus-kassan jemte beloppet af det arfvode från statsverket, som kunde komma att under riksdagarne honom beredas; ty och som i öfrigt den ifrågasatta förändringen torde komma att väsentligt inverka på göromålens gång inom Ridd. o. Adelns Kansli vid riksdagarne, enär det, enligt instruktionen, åligger förste Kanslisten att vid inträffande förfall för Sekreteraren, föra Ridd. o. Adelns protokoll så framt Ståndet derom ej annorlunda förordnar, hvaraf åter följden blefve, att derest Sekreteraren under pågående riksdag hindrades att sin tjenst förrätta, Fiskalen skulle lemna nila sina olika ofvan uppräknade befattningar och öfvertaga Sekreterarens göromål samt följaktligen Fiskalensåligganden under liden skötas af extra Kanslister, ett förhållande som naturligtvis jemväl komme att ega rum om Fiskalen af sjukdom eller annan orsak från tjenstgöring hindrades; alltså, och äfven om Ridd. o. Adeln, för hvarje gång Sekreteraren hindrades att tjenstgöra, skulle utse någon Ståndets extra tjensteman att Sekreterare göromålen bestrida, anser Utskottet, lika med
Då Eders Majit till Rikets Ständer vid 1847 —1848 årens Riksdag aflat Nådig Proposition med förslag till förnyad tulltaxa, inskränkte sig den af Ständerna ock godkända förändringen, hvad fönsterglas angick, dertill, alt, såsom glastillverkarne sjelfve yrkat, allt fönsterglas, så väl grönt, som halfhvitt och hvitt, upptogs under en enda rubrik »fönsterglas», med förtulining efter vigt, och att tullsatsen, som, enligt anställde profvägningar, dittills uppgått för det gröna till något mera än 1 sk. och för det hvita och det dermed lika förtullade halfhvita till något mera än 2 sk. skålpundet, utfördes till 40 sk. lispundet, eller just den lullalgift, som närmast motsvarade den förut högst erlagda; hvarefter annan förändring i detta hänseende icke blifvit vidtagen, än att qvantiteten för tullberäkningen förvandlats till skålpund Och tullsiffran derefter lämpats. Under sednast förflutna 26 år har således tullen å fönsterglas icke blifvit minskad. Att den deremot år 1848, vid antagandet af gemensam tullsats, icke obetydligt förhöjdes, är, hvad grönt fönsterglas angår, alldeles ostridigt; likasom att frågan örn (leo medeltull, som kunde motsvara 25 procent af varuvärdet, då icke, hvad fönsterglas angick, utgjorde föremål för närmare utredning. En af de kornmitterade, som afgifvit nu ifrågavarande tulllaxeförslag, Tull-distrikts-chefen Karström, har deremot i ett år 1850 af trycki t utgifvet och, så vidt jag eger mig bekant, i detta hänseende icke vsderlagdt arbete, på grund af fakturor och verkställde profvägningar visat, att tullsatsen å hvitt fönsterglas af bättre beskaffenhet, enligt 1845 års taxa, redan utgjorde 50 procent och, elter förändringen 1848. till och med öfversteg 75 procent af varuvärdet. Ett annat bevis, att tullsatsen, emot Eders Maj:ts afsigt, verkligen förhöjdes år 1848, lemna ock