Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kastar man derefter en blick på förhållandet med dem, som blifvit under förenämnde tid straffade för t. ex. första resan enkel stöld, hvilken art af tjufnadsbrott man förmenar skulle lyafva alldeles ofantligt tillvuxit i följd deraf att spö- och risstraffen efter 1841 års Författa. icke blifvit derför tillämpade, så finner man, att förbrylarnes antal år 1841 upgick till 1057, år 1842 till 1293, 1843 till 1208, men 1844 föll lill 1011 eller lägre än år 1841, derefter åter upsteg och gick 1845 lill 1148, år 1846 till 1638, år 1847 till 1468 och 1848 lill 1156, men år 1849 åter nedföll, och då i ganska betydlig mån, under det för åi’ 1841 upgifne belopp, sedermera år 1850 gick till 1020, och således äfven lägre än år 1841, och slutligen år 1851 väl upsteg lill 1147, men i allt fall ej var 10 proc. högre än år 1841, dä deremot såsom jag förut nämnt antalet af dem, hvilka blifvit för 3:dje resan eller oftare föröfvad stöld dömde lill spö- eller risslraff, varår 1851 mera än 30, ja! ända till 33 proc. högre än det var år 1841. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 294 D e n aS Augusti. Let genomgås, i den ordning de i betänk. N:o 2o3 förekomma. 1:0 Anslag för reser v ba 11 er ier, afstyrkt, emedan anskaffningen deraf, enligt Utskrs mening, ”utan våda för Rikets sjelfständighet torde kunna uppskjutas.”'
Enligt förslaget skulle kostnaden för ombyggnaden på guvernementsboställets tomt uppgå till 8,812 Sp. d:r 50 cents; för uppförande af vakthus på batterierna Prins Carl och Prins Oscar till 644 Sp. d:r 30 cents; för reparationer af de öfriga nödiga åbyggnaderna och en del tomters afrödjande (då pastorsbostället blifvit föreslaget till försäljning) till 1,074 Sp. d:r 33 cents och för en landningsbrygga till 298 Sp. d:r, eller tillsammans 10,829 Sp. d:r 13 cents. Enligt förslaget till ny stat skulle, genom anvisning af löner för några nu obesatta befattningar samt af tillökning i ailöningen för en del andra och i förslagsanslaget för diverse utgifter, nuvarande staten, som upptog 7,516 Sp. daler, ökas med 5,282 Sp. daler, så att den tillsammans skulle komma att utgöra 12,798 Sp. daler. Då iståndsättandet af kronans byggnader och tillhörigheter på ön, efter Departements-chefens öfvertygelse, syntes ej böra eller kunna längre åsidosättas, emedan kostnaden ökades, om, genom dröjsmålet, de finge så förfalla, alt de ej mera kunde repareras, och moderlandets anseende dessutom förnärmades genom sådana ruiner; då Guvernören, alltsedan orkanen år 1837, ej haft något sammanhängande boställe, utan måste herbergera sig i rum och lägenheter, som höra till Irenne särskilda tomter, och i följd hvaraf en särskild hyresersättning till Justitiarien behöft årligen utgifvas, och då dessa rum och lägenheter voro särdeles oansenliga och förfallna, liBil. N:o 4 till Kongl. Maj-.ts Prop. 1847, Haft. 1. 5 34 kasom alla de öfriga byggnaderna, enär de derå verkställda oundgängligaste reparationerna ej kunnat hälla stånd mot kiimatets åverkan, derom Guvernören tid efter annan gjort anmälan, äfvensom om den nära möjligheten att längre uppskjuta byggnadernas och materielens iståndsättande, helst ön ofta besöktes af olika nationers örlogsmän och andra främlingar, föreslog
Undersöker man huru mycket den af mig till upphörande föreslagna bevillning inbringar åt staten, finner man af Riksgälds-kontorets sammandrag öfver 1848 års bevillning (det sista nu är tillgängligt) att ifrågasatta bevillning till dess debiterado belopp utgjort öfver hela riket blott 10,386 r:dr 4 sk., deribland för Stockholm ensamt 4,675 r:dr 24 sk. banko. Sannolikt har af berörde belopp största delen blifvit afkortad för bristande tillgång, sedan likväl mycken möda blifvit nedlagd på dess debitering och utkräfvande, hvilket också •ynes tala för dess undanrödjande. Andra skälet, eller att bevillnings påförande efter 2 Art. för arbetsklassen skulle uppmana till sökande af årstjenst eller ständigt arbete, torde vara ännu svagare, om man besinnar att sporre till en slik omtanka igenfinnes uti den öfriga, af mig uppräknade, beskattningen; och är det ej tillräckligt, bör ej förmodas att öfvermåttet skulle dertill mera verksamt bidraga. Dessutom måste väl erkännas, att stadigt arbete ofta icke allestädes eller alla tider på året med säkerhet är att påräkna, särdeles för de gifta. För mig åter är det också klart, att då 145 §. i Bevillnings-stadgan från afgift efter 2 Art. befriar innehafvare af en eller flera tjeuster utan lön eller inkomst, eller hvars sammanräknade belopp ej éfverstiger 200 r:dr, auskultanter oeh extra ordinarie tjenstemän af alla stater, Bevillnings-UtskotleU Betänkande, 1\:o 4. 23 hvilkas inkomster genom arfvoden och sportler icke öfverstiga sistnämnde summa; de personer, hvilka af staten eller allmänna verk åtnjuta pensioner, icke öfverstigande detta belopp, samt afskedade, eller blott karakteriserade personer, utan tjenst oeh löue-inkomst, jemte studerande, hvilka för enskild undervisning icke hafva mera än 200 r:dr lön, flere andra i samma § förekommande undantag att förtiga, synes rättvisan påkalla, att arbetsklassen, i fråga om skyldighet till beskattning, måste med de nu uppräknade, tåla jemförelse.
Ehuru jag visserligen redan genom det förslag lill gemensam tanka, som jag till protocollet afgifvit, förut uttryckt min mening i denna fråga, anhåller jag likväl att dessutom få emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut mig reservera, och detta på den grund, att jag anser R. o. Ad. genom detta sitt beslut, hafva vidtagit den säkraste åtgärd för att icke uppnå det, åtminstone att dömma efter discussionen, önskade målet af en förändring i vår grundlag och borttagande af de orikligheter, som för närvarande i densamma förefinnas. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, sedan R. o. Ad. nu såsom sin gemensamma tanke till Coust.Utskv hänvisat det 134 Den 5 April e. m. af Hr von Hartmansdorff dertill afgifna förslag, finge hemställa, om II. o. Ad. ansåge de öfriga förslagen till gemensamma tankar i detta ämne vara förfallne. Ropades ja. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Som det troligtvis för riksdagens befrämjande till ett snart slut är af vigt, att BancoUtsk:s betänk. N:o 44, som nu till Stånden inkommit, varder med det första underkastadt Ståndets pröfning, så får jag hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, föreslå, att nämnde betänk, mätte uppföras först på listan, för att föredragas nästa Onsdag, såvida icke behofvet fordrar, att några dessförinnan från Uisk:n inkommande voter.propos:r förut afgöras. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. hifölle, att, såsom Gr. Cronhjelm föreslagit, BancoUtsk:s utlåt. N:o 44 uppfördes främst ä föredragningslistan för nästa Onsdag, med det villkor likväl, alt om derförinnan förslag till voler.propos:r inkomma, de må kunna å berörde lista upptagas framför ifrågavarande utlåt. Ropades ja. Upplästes BorgareSt:s prot.ntdr. af denne dag, innehållande inbjudning till Medstånden alt förena sig med BorgareSt. uti dess beslut, ang:de und. anhållan hos K.
Bank-rörelse med rättighet att utfärda tryckta eller graverade credit-sedlar må utaf enskilde personer, endast i förening till Bo - 22 Bancooch LagUtskottens Memorial A’;o 6. lag, bedrifvas, efter derå af Kongl. Maj:t meddeladt privilegium; börande, vid ansökningen härom, till granskning och stadfästelse bifogas, ej mindre de för Kank-Bolaget uppgjorde grundreglor och utlänings-reglemente, än äfven proj-blanketter till credit-sedlar; och ankomme på Kongl. Majit att, efter pröfning, huruvida Bank-inrättningen kan vara för landet fördelaktig eller menlig, det sökta privilegium bevilja eller förvägra, Ej må privilegium för sådan ett skild Bank förunnas på längre tid, än högst 20 år; Bolaget likväl obetaget att, minst 18 månader före privilegii-tidens utgång, söka hos Kongl. Maj:t förlängande deraf. 1 hvarje Bank-privilegium kommer att intagas det uttryckliga förklarande, att Banken ingalunda, mera än andra enskilda företag, må kunna påräkna understöd af allmänna medel, eller att Staten på något sätt skall bidraga till Bankens upprätthållande eller utredning, 2 *§*. 1 mom. är gilladt af Presteoch Borgare-Stånden, samt af Ridderskapet och Adeln med någon redactions-förändring; varande äfven v.dra mom. gilladt af Borgare-Ståndet, samt med någon redactions-förändring af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvadan Utskotten, sorn få fästa uppmärksamheten derpå, att Presteoch Borgare-Stånden äro ense om benämningen Actie-delegare, samt att ett tillägg dervid af orden: * eller så kallad Comrnandit-delegare,’’ utom alt tjena på minsta sätt till stadgandets förtydligande, skulle öka delsammas vidlyftighet, vördsamt hemställa, att ©raförmälde §. måtte antagas så lydande: grundas
Till besparing af skogselfecter begagnas också byggnader af lera och ©brändt Tegel, fastän det sednare mera sällan, sedan detta Byggnadsämne visats vara mindre varaktigt, sådant det hittills varit beredt. Mera användbart blifver otvifvelaktigt ett annat slag af obrändt Tegel, beredt af lera och sågspån, för hvars tillverkande en Tegelstamp är nyligen anlagd vid Trollhättan, derifrån man nästa vår väntar upplag vid Lidköping för ortens behof. Bergsrörelsen. Ingen grufva finnes inom Länet. Jernbruk. I Wadsbo Härad: Skagersholm med 1,199) ^k® Smide, i3 arbetare och 19,184 Ihdrs tillverkning. Sätra, med arne hamrar, 1,100 Sk® smide, 10 arbetare och 17,600 R:drs tillverkning. Forssvik, med 1 hammar, 928 Sk® smide, 18 arbetare och 14,848 R:drs tillverkning. Åboholm, med 1 hammar, 800 Sk® smide, 14 arbetare och 12,800 R:drs tillverkning. Lagersfors, med 1 hammar, 867? Sk® smide, 9 arbetare och i3,88o R:drs tillverkning. Ribbingsfors med 1 hammar, 4^o Sk® smide, 8 arbetare och 6,880 R:drs tillverkning. I Wartofta Härad: Tidaholm, med 6 arbetare och en tillverkning af 2,000 R:drs värde. Ryfors, med 23 arbetare och en tillverkning af 6,000 R:dr. I Kåkinds Härad: Åreberg, med i ämneshammare, 6oo SkM smide och 10,800 R:drs tillverkning;, Man ufactu r-Verk. I Wartofta Härad: An näsfors, 2 Knip-, 3 Spikoch 1 Räckhammare med 7 arbetare och 6,000 R:drs tillverkning. Källefall, j Kopparhammare med 4 arbetare och t,000 R:drs tillverkning. Tunarp, 1 Kniphammare med 2 arbetare och 3oo R:drs tillverkning.
Constitutions-Utskottet grundar sitt afstyrkande af Särskildta Utskottets förslag på den förutsättning det-ta förslag ansetts innebära , att Conseilmålen med Commandomålen inom hvardera vapnet skulle förenas i samma hand ; hvaraf skulle följa en , i Constitutions-Utskottets tanka, skadlig sammanblandning af olika ärenden. Men bär ser jag ingen slutföljd. Låt vara , att vid nästa Riksdag blir af Kung och Ständer beslutadt, att Landtoch Sjömagten skola hafva hvar sin Minister. I hvad mån följer deraf, att inom hvardera Departementet Conseiloch Commando-målen blifva förenta ? och tvertom , ty Constitutions-Utskottet medgifver ju , att Kungen, hvad helst sorn är, kan verkställa denna förening. Således kan den ju inträffa i alla fall, äfven om Landoch SjöDepartementernes ärender fortfara, att af en och samma Embetsman föredragas. Sannolik är för öfrigt denna förening ej , då den på dessa 14 år icke skett. Jag ser således ingen grund för den emot Särskildta Utskottets tanka anförde förutsättningen. Särskildta Utskottet har raisonnementsvis utvecklat sin tankeföljd , och oförgripligen framställt de corollarier det för sin del anser böra följa af dess förslag. Sådant igenfinnes nästan vid hvarje dess förslag, och denna redactionsmethode kan jag ej annat än gilla. Men in - 56 Den 1 December f. tu. gtHonda har Utskottet framställt Conseiloch Commandomålens förening såsom en conditio sine qua tion för sitt förslag om 2:ne KrigsMinistrar. Emellan den af Constitutions-Utskottet förmodade förutsättning (äfven om den vore verklig) och Constitutions-Utskottets derpå grundade afstyrkande emellan Utskottets premisser och dess conclusioner kan jag således ej filma ringaste sammanhang , nej ett logiskt svalg synes mig ligga emellan.
Att för det äterstäende af Canal-arbetet, dä Staten säfom Bolagsman gifwer sin andel i kostnaden, de enskilde Aeticägarne, lawida de wilja qwarblifwa uti interesfcntstapct, äfven mäste proportionaliter gifwa deras, S:o Att Staten under det äterstäende af arbetstiden blir, i egenskap af delägare i Bolaget, Pvsitif deltagare i besluten, i stället för aft hittills wara det endast ncgatif, geiron: Bankens Ombud fäsyn: ledamot af Canal-Directioncn; — och 6:0 Att Statens sälunda ägande directa andel i besluten, mcdförcr det säkraste cyrrectivet mot byggnadsbiträdenas amvändande hädanefter till bianläggningar, i likhet nied Motala Werkstad, midcr aflcdande frän hnfwndföremälet: XXXVIII Sc a ts - o ch B a nc o - ut sk o t tens den ofullbordade delens af Canalen öppnande till segelfart, med minfta kostnad och tidsutdrägt. Sädane äro de fordelar, hwilka jag haft för afsigt akt bereda Staten, genom det förslag jag framställt, och hwilkets antagande de förenade Utskotten afgjort, "stola för "Staten snarare medföra ytterligare kostnader och uppoffringar, än ät densamma bereda nägra werkliga fördelar."
Genom Hingstarnes kringspridande inom Provinvincerne, kan man med skäl vänta en förbättrad och god Häst-race, tjenlig för hvarje Landtmannabehof och till Cavalleriernes framtida remontering, hvarföre stora summor årligen utgått till främmande Länder. Kongl. Maj:ts visa Författningar, äfven i denna del af Statshushållningen, hafva redan visat hvad vi framdeles kunna hafva att förvänta; det återstår endast att bibringa Allmänheten känsla för detta dess egna intresse, den vård och den skötsel af Fölen, under de späda åren, som erfordras; äfvensom alt de icke användas i släpsamt arbete förr, än de vunnit fullkomlig styrka och utbildning. Den egna fördelen skall slutligen öfvertyga Allmänheten, om förmåner, som de ändamålsenligaste föreskrifter, ej förmå åstadkomma. Vid Strömsholms Stuteri, som jag har närmast tillfälle att känna, är Styrelsen anförtrodd åt en Person, som an vändt hela sin tid, att studera sitt yrke; och som förvaltar denna tjenst, med en sorgfällighet, den hans Förmän och Chef säkrast kunna vitsorda; oss_, såsom närboende, faller dock straxt i ögonen, att han, med ett vida större antal hästar, än Staten medgifver, och med den ration densamma bestämt, upp - Den 10 December f. in. bringat de fordom aldeles utmagrade Fölstoen till fullkomligt hull och Fölen till ovanlig storlek. Denna förändring uti skötseln af Stuteriet är förvånande för dem, som ifrån längre tider följt Styrelsen deraf. Sådant är allt en följd af ordning och sakkännedom; men så förmånlig riglning denna hushållniugsgren redan tagit, så nära synes den äfven sitt förfall. Stallmästarens inkomster äro så knappa, att han vid saknaden af den särskilda tjenst han hittills innehaft, nödgas lemna denna syssla. Den slags representation, hvartill han, på en dyr ort är förbunden; den oupphörliga gästning, han ensam å stället måste vidkännas; allt förmår honom slutligen, att öfverlemna denna plats, till säker förlust för Inrättningen och Staten. Stallmästarens årliga
Hans Eoccellence Herr Grefven ock LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utskottets i dess första Betänkande framställda förslag till ifrågavarande Inkomsttitel. Ropades Ja och Nej. Den 24 April f. m. 167 I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottets berörde förslag, med undantag af Utskottets hemställan om undersökning, rörande Kronooch Kyrkotiondens olika beräkning och utgörande. Ropades äfven Ja och Nej. Härefter anmäldes och emottogos arne Kongl. Majrts ÖfversteKainmarjunkare, Herr GeneralMajoreu Grefve Carl Clas Piper, samt Herr Öfversten Friherre Fredrik von Friesendorff, hvilka, å Kongl. Majrts höga vägnar, bjödo Ridderskapet och Adeln, att bevista Höglsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas Begrafningsact i Riddarholms Kyrkan, nästkommande Måndag den 2y dennes. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Hrr ÖfversteKammarjunkare, att till Kongl. Majrt framföra uttrycken af Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad och tillgifvenhet, jemte försäkran, att Ridderskapet och Adeln skulle efterkomma Kongl. Majrts Nådiga bjudning. Sedan Herrar ÖfversteKammarjunkarne blifvit på vanligt sätt utbeledsagade, yttrade Herr Lefre’nj Johan Pehr:
Stats-Contorets omförmälde kungörelse innehåller; och enär antagandet af Herrar von Mentzers och Wedbergs förslag om krono-uppbördens fördelning i 1 å 3 terminer antingen skulle inskränka de skattskyldiges anstånd med utskyldernes erläggande, eller genom en alltför långt framflyttad krono-uppbörd, kunna för Statsverket medföra stora olägenheter, hemställa Utskotten, att Herrar von Mentzers och fredbergs ofvanberörde motioner m& lemnäs utan afseende hvaremot Utskotten, på de af Lars Knutsson uti dess motion anförde grunder, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t hemställa, det kronouppbördsstämmorna hädanefter må utsättas ifrån början af Mars Stats-, Bevilln. samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 52. 3 till slutet af April månader; samt att, i följd häraf, tiden, dels inom hvilken uppbördsmännen skola begära handräckning, i afseende på bortflyttade eller till vistelseorten okände personer, sorn. häfta för krono-utskylder, dels ock för summariska redovisningen* afgifvande, måtte framflyttas till den » Juni hvarje år. Stockholm den 24 Februari i845. Reservationer: Af Herr Friherre Palmstjerna: ”Mot Utskottens beslut att framflytta uppbördstiden och uppbördsmännens redogörelsedag, får jag reservera mig^ Jag finner icke några giltiga skäl anförde för en sådan, mot alla uppbördsgrundsatser stridande, förändring. Såsom regel för uppbörd har man hittills antagit, att den bör ske under det år, då den skattdragande har inkomst af den näring, för hvars utöfvande han skattar, saint i möjligaste måtto nära inpå den tid, då han baft eller kan hafva sin mest lönande afsättning; och hvarvid jemväl tagits i betraktande Statens säkerhet, så att uppbörd bordt ske, innan tillgångarne för skatten hunnit förskingras. Nu synes man vilja gå tillväga utur en helt annan synpunkt och endast afse möjligheten att utsträcka crediten, så långt ske kan.
– Struensee vrider sig, stönande, under samvetskvalen. Han ser henne framför sig, just som prosten vid sitt senaste besök beskrifvit henne, ensam i sitt sköflade bo, med den tomma, sönderbrutna vaggan – en symbol af hennes våldförda tro och lif. Hvem bär ansvaret? Ingen annan än han, som tog hennes rika och varma kärlek och öfverlämnade henne hjälplös åt fattigdom och nesa, sedan han skändat hennes ära och grumlat hennes tro. Nu måste han lämna henne, och hon skall stå ensam i världen, frysande och svältande, föraktad af människor och förstött af Gud – nej, nej! Det är omöjligt att skiljas hädan utan hopp om återseende efter döden! Det måste finnas ett annat lif, ty han måste få godtgöra hvad han brutit mot detta barn, hans hela väsen revolterar nu mot tanken på en förintelse utan försoning. Bär icke också en känsla sådan som Esthers evighetens visshet i sig själf? Speglar sig icke oändligheten redan i denna kärlek, högt öfver sinnets åtrå och blodets begär? Så hvälfver sig himmeln öfver jorden. Och i himmeln bor Gud. Och af Gud är kärleken. Och det som är af högre ursprung än kroppen kan icke upphöra med lifvet. Å Gud, om han kunde återskänka henne den tröst, hon ägde förr i religionen, som var ett med hennes längtan och ett med hennes kärlek. Om han finge tacka henne och säga henne nu, då alla lägre lidelser slocknat, hur kär hon var honom, och hur ödmjukt han älskar henne i döden. Han skulle vilja sjunka ned för hennes fötter och tigga om förlåtelse, i känslan af sin brottslighet, ty han fryser af längtan efter mänsklig godhet, efter all den innerlighetens värme och lycka, som han kunde ha ägt, om han lefvat med henne i lugn och ro, fjärran från sinnlighetens lusteldar och äregirighetens lockelser. Så ha tankarna hvirflat utan fred under två hela dygn. Och det är som om hjärtat i hans bröst utvidgat sig till bristandets gräns, och det är som om hans själ redan här i lifvet fått en förnimmelse af den eviga elden.
Om hon blef sjuklig, om hon dog ifrån sin Adrian, huru skulle det väl då gå med honom. Framtiden kunde således blifva ännu hemskare än nu’et. Hon vågade ej titta dit. Men när rödblommiga, glada, lefnadsfriska gossen kom hurtigt springande från skolan, när hon kysste först kinden, så pannan och sist de friska läpparne, och i barnets drag letade efter faderns, och trodde sig finna hvad hon sökte i det stora, klara mörkblå ögat, då vaknade åter litet »lefnadslust och mod och hopp,» och hon tyckte sig någon gång se en sort lycka hägra vid horizonten af framtidens ljusaste blå; hon kände någon gång en mildrande aning om en tid, då sonen skulle gälda modern allt hvad hon nu till själ och lekamen arbetade och led för honom. Adrian talade dessutom beständigt om denna tid. »När jag blir stor,» började han hvar annan mening med, och derefter följde uppradningen af alla de storverk han då ämnade göra för sig, för verlden och mamma. Elfrida log, men i gossens många skyhöga och barnsliga planer och förespeglingar låg dock ofta en gnista, den enda, af tröst och hopp. Så flöt tiden fram, den der grå-hvita som vi talade om i början. Rosorna på Elfridas kinder voro bleknade, groparne der voro försvunna, ögats eld var dränkt i tårar, på den släta hvita pannan hade nu tid och sorg tryckt sitt insegel, och i de mörkbruna lockarne kunde man möjligtvis upptäcka ett silfverhvitt hår, som framglänste, sorgligt mötande blicken och ingifvande samma vemodiga mjeltsjuka ängsliga känsla, som de första i luften flygande snöflingorne, en, annars mellan dimmor och solsken kämpande Oktoberdag. Handen var lika liten, lika fin och genomskinlig, kanske allt detta mera än någonsin, ty den var mager, så att man tyckte sig kunna se hela bensystemets mekanik deruti. Men Adrian deremot! Han växte uppför, och lifvets blomningstid nalkades ynglingen med stora steg. Han hade varit berömd i skolan för qvickhet, flit och arbetsamhet. Han var nu en välbeställd gymnasist, omtyckt af alla, och den arma moderns allt mer växande glädje och hopp.
Den unga flickan hade bundit det långa, vida, hvita förklädet kring sin smärta gestalt, bredde ut en skinande duk öfver bordet samt grep sig med rutin och raskhet an att servera de begge korgarnes innehåll i fyra kuvert. Ur den ena hemtade hon fram servicen, det renade, Carlsbergsölet samt tvenne af Nisses tjocka burgunder; och ur den andra framtrollades under hennes händer inför Bobs intresserade ögon en hel komplett sexa ända från kräftorna och sillsalaten och ned till den kalla fågelsteken med lingon, syltlök och smågurkor. Just som Nisse drog upp bränvinsflaskan, gick det i ytterdörren, och man hörde redaktören skaka regnet af öfverrocken och hänga upp den. «Silentium,» bjöd Nisse. Tre par ögon stodo rigtade på dörren. Redaktören kom in, kisande med ögonen emot det myckna ljuset, fick syn på det dukade bordet och log, fick syn på den unga flickan och såg allvarlig ut. «Kom här, Agda,» sade Nisse, fattade hennes hand och förde henne fram till redaktören. «Räck hvarandra handen, barn!» Barnen blefvo stående och stirrade på hvarandra, skygga och förlägna begge två. Den unga flickan visste inte rigtigt, om hon skulle se högtidlig ut eller skratta; han hade en sådan sträng min, men det tog sig också så lustigt ut. Slutligen räckte han henne emellertid under stumhet handen; och hon lade sin löst deri. «Go’ kväll,» sade hon kort och knyckte på nacken. Dervid löste sig dragen i redaktörens ansigte; och der kom ett godt och ljust glimt inne i hans ögon, hvilket genast tände öfver i hennes. Nisse hade stått och tagit sig om hakan och uppmärksamt följt med dessa skiftningar. Nu grymtade han ljudligt af välbehag, så som man kunde tänka sig att Gud fader gjort, när han skapat Adam och Eva och såg sig sitt verk an och fann, att det var allt ganska godt. «Till verket!» bullrade han, slog sig ned vid det dukade bordet och stack servietten in under stärkkragen. «Sätt sig vid min högra sida, Agda; vid min venstra, redaktör! Dig vill jag njuta en face, Bob. Bjud kring sillsalaten, mor; så slår jag i supen.