Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning häraf får jag vördsamt föreslå alt stadgas må: den som gör resa, för hvilken han har i lag stadgad rätt alt fordra ersättning, skall, der ångbåtslinie eller jernväg är för honom tillgänglig, beräkna sin resekostnad, med afseende på dessa fortskaflningsmedel, för den del af vägen och för den tid, han dem kunnat begagna. Ölverlemnade åt Utskottet att bestämma den klassifikation, som må anses behöflig, med afseende på Embetsoell Tjenstemäns olika samhällsställning, förbehåller jag mig att vid frågans behandling i Utskottet lemna den vidare belysning af föreskriftens nödvändighet, som af omständigheterna kunna föranledas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. J. M. Lundahl, från Skaraborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Angnst Petersson från Jönköpings län, att utskänkning af vin må underkastas samma vilkor och kontroller, som utskänkning af spirituosa. Ehuru man ej kan förneka, all de under sednare lider åstadkomna förändringar uti författningarna, angående bränvins tillverkning och försäljning, medfört lyckliga resultat, har dock vinningslystnaden här och der inom landet funnit medel alt kringgå författningen, angående oloflig lörsäljning af spirituosa; så t. ex. afyltras på, snart sagdt, alla gästgifvaregårdar såväl sorn på andra ställen, der till följd af folksamling kan förmodas afsättning, en likör—blandning, som säljarne benämna vin, deruti dock vinet utgör minsta ingrediensen, utan består denna vara hufvudsakligen af bränvin och andra för helsan skadliga ämnen, i anseende till varans sockerhalt, har denna vid anställd profning ej kunnat visa någon gradstvrka, ehuru den dock är ganska rusgifvande. För att fördyra och således förminska afyttringen af slik dryck, som för helsan måste vara högst skadlig, föreslår jag: alt utskänkning af vin underkastas samma vilkor och kontroller, som utskänkning af spirituosa; Köpmän böra dock så tillvida bibehållas vid de rättigheter, de för närvarande ega vid vinförsäljning, alt minsta qvanliteten, som afyltras, ej får understiga tvänne kannor.
M:t i Nåder föreslagit att bestridas dels med det genom Tredje HirfvudTitelns reglering besparde belopp af förra SpannmålsAnslaget in natura, dels med ett erforderligt tillskott af 277 T:r Sp:|. — Utskottet har tagit kännedom af de vilkor, på hvilka den ifrågavarande Prestationen blifvit erbjuden så väl Private Landtbrukare sorn Rusthållare vid de afsutne CavaljeriRegementerrie, och funnit att frågan ej har någon beröring med Indelningsverket, utan att Rusthållaren Betänkande n, N:o i32. 207 i dettar afseende är att betrakta såsom enskild Contrahent med Kronan, samt att den betingade betalningen för presterandet af ArtilleriHäst får gå i qvittning emot hvad lian för befrielsen att hålla CavallerieHäst till Kronan skulle erlägga. Vilkoren i öfrigt innefatta: att på den dag och det ställe inom Länet, som af K. Mets Befede utsattes, Hästen skall för Artilleriets räkning till inrnönstring allemnas, för att under en tid af högst 6 veckor begagnas ; — att Hästen bör vara frisk, minst 9 qvarter 3 tum bakom sadeln, icke under fem år gammal, stark och vid godt hull, samt icke hafva något sådant fel, hvaraf han lider men, eller som i förtid kan göra honom mindre tjenstbar; — att högst 14 dagar före den af K.
Upplästes och remitterades lill BancoUtsk. K. M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse, ang:de åtgärder för ordnande af Rikets penningeväsende. Föredrogs Exp.UtsIcs d. 24 dennes på bordet lagda mern. N:o 7 med öfverlemnande af skrifvelseförslaget fST:o 20. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag arhåller att Hr Ridd.- secret. måtte upplysa, huruvida från Ekou.Ulsk. det betänk, inkommit, som skulle innehålla rättelse i det förra betänk., om hvilket den ifrågavar. skrifvelsen handlar, samt att jag sedan må få ordet. Undert. t. f. Ridd.sccret. tillkännagaf, alt Allm. Bcsv.- o. Ekon.Utsk. denna dag uti mom. N:o 60 inkommit med det af II r von Hartmansdorff efterfrågade betänk. Hr von Hartmansdorff: I sådant fall hemställer jag, om det icke vore skäl besluta, att det ifrågavar. förslaget till tind. skrifvelse måtte ytterligare bordläggas och på föredragningslistan uppföras efter det betänk, från Ekon.Utsk., i hvilket rättelse föreslås. Häruti instämde Gr Lagerbjelke, Gustaf. R. o. Ad. deslöt, uppå härom af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., att Exp.Utsk:s mern. N:o 7 skulle; ytterligare bordläggas och ä föredragningslistan uppföras näst efter Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nu anmälda mern. N:o 60. Föredrogs och bifölls LagUlsk:s d. 24 dennes på bordet lagda betänk. N:o 17, i auledu. af väckt motion om förändring i 8 cap. 7 § Ärfdabm. Då nu föredrogs LagUtsk:s d. 24 dennes på bordet lagda betänk. N:o 18, i anledn. af väckt motion om ändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter, blef detsamma ånyo bordlagdt, på begäran af Gr.
Stockholm är så mycket att göra i detta afseende. Då Ständerne bevilja ökade anslag till KrigsAcademien, synes det mig både nyttigt och nödvändigt, att en del deraf användes lill localens förbättrande och försättande i helsosammare skick; hvarigenom stor besparing af medicamenter och sjukvård, samt af tid för Cadetternes studier vinnes. Detta är orsaken, hvarföre jag ej kunnat underlåta väcka den af mig nu gjorda motion. Grefve Cronhjelm, Otto Angust'. Det är blott för att med mitt exempel bestyrka Herr Rosenskölds uppgift, som jag begärt ordet. Under de fyra år jag såsom Cadett vistades vid KrigsAkademien, hade jag, jemte flere andra kamrater, nästan beständigt frossan. Jag vill dock icke derföre påstå, att lokalen vid Carlberg är osun - dare, än Stockholms öfriga omgifningar. Hvad beträffar de oupprensade ställen Herr Rosensköld omnämnt, så förmodar jag, talaren menat Drottning Christinas kanal, hvilken på många år icke blifvit upprensad. Herr Munck af Rosenskölds motion lades på bordet. Upplästes följande från nedannämde Utskott inkomne Betänkanden: Från Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten'. Af den 18 sistlidne September: N:o 72. I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om den så kallade MötesPassevolancen för de indeldte .Rcgementerne, samt flere i delta ämne väckta enskilda Motioner. 'ån Lagutskottet: Af den sistlidne September: N:o tor. Öfver väckt motion om ändring eller förtydligande af 6 Cap. 2 och följande §§. i ConcursLagen. N:o 102. Öfver väckt motion om ändring eller förtydligande af 17 och 20 §§. i 5 Cap.' af ConcursLagen. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 58, om ändring eller förklaring af 18 och 74 Den 2 October e. m. 19 §§. 1 Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående inteckning i fast egendom.
Men båda behöfva sjömannabildning, ithy de båda skola föra fartyg på samma vatten och det aldrig, som visadt är, kan behöfvas tor pansarbåts-officern de kunskaper, som tillkomma topografen, artillerioch fortifikations-officern. Således blifver kostnaden för alla de öfningar, i hvilka pansarbåts-oflicern utom sitt egentliga kall skall öfvas, en bortkastad kostnad. Så vidt jag kan förstå, skall mesta besparing i exercismedlen derigenom vinnas, att i främsta rummet gifves åt alla sjöofficerarne, de må nu blifva så få eller många som helst, den »sjömannabildning», som ovilkorligen behöfves att föra ett fartyg utomskärs; och sedermera kommenderas de officerare, som anses lämpliga lill kustförsvaret, på kustfartygen och de, som företrädesvis blifvit utbildade till sjömän, på korvetterna och monitorerna. Gr. von Platen har vidare sagt, att bland skärgårdsartilleriets förnämsta ändamål var det, att utgöra ett flytande flygelbatteri för arméen. Det är just detta jag vågar bestrida, orri dermed menas, att det skulle från sjön beskjuta fiendtliga trupper, ty de ställen, der en armée kan komma att uppträda, ligga så sällan vid sjön, att det vore en stor misshushållning att för sådane tillfällen skapa ett särskildt vapen, helst detta vapen i anseende till sina grofva kanoner och tjocka pansar visar sig vara afsedt till allt annat än att beskjuta trupper och emotstå vanligt fältartilleri. Till stöd för min åsigt vill jag vid detta tillfälle påminna eder, Mine Hrrl om ett yttrande, som General Lefrén för omkring 20 år sedan haft just om dessa flytande flygelbatterier; han säde nemligen: »Ar arméen tillbörligen öfvad och rustad, vill jag åtaga mig att försvara Svea land utan att hafva en enda åra i sjön.» Så litet förmådde han för sin del inse, att den dåvarande roddflottan tjenade till något.
När ädla metaller saknas, betaekes den således antingen med landets egna producter eller genom importörernas bankrutt. Denna sednare lietalnings-utväg kan icke i längden bära sig för ett helt Iand och skulle dessutom visa, att importörerna hufvudsakligen voro de bankrutterande. Detta torde likväl icke i allmänhet vara händelsen; utan tvärtom tyckas de importörer, hvilka med omtanka och försigtighet sköta sina angelägenheter, drifva ett temligen lönande yrke, hvilket åter synes bevisa, att någon underbalance i vår bandel icke finnes: ett factum, bestyrkt deraf, att våra Börsers utländska skuld med hvart år snarare minskats än ökats, och att vi, oaktadt de betydliga och på coursen menligt verkande silfverköpen sedan sista Riksdag samt ett svårt missväxtår, likväl på credit-upplag äga ett så betydligt, på förhand betald t förlag af colonial varor, att åtminstone halfva årets behof deraf är fvldt. Och äfven 0111 varan silfver skulle framdeles behöfvas för att betacka importen, och importören, emot sedlar, i någon ansenligare mån tillvexlade sig detta silfver i Banken, så blefve ju, enligt hvad jag ofvan yttrat, den helt naturliga följden af den minskade penningestocken och det derigenom å Bancosedlar uppkommande agio, antingen att silfver uppköptes inom landel, för att i Banken utbytas mot sedlar, eller att det ulifrån införskaffades. Om således Realisationen verkställes så, att Banken vinner förtroende och att garantier finnas för dess bestånd, är jag fullt viss, att, efter de första månaderna eller veckorna, silfret — med undantag af en eller annan million, som komme att utvandra till Finland eller spriddes till arbetsclasserna i landsorten och flufvudstaden —i finge ganska lugnt hvila i Bankens hvalf. Tredje frågan är således: hvilka åtgärder, som erfordras, för att bereda ett sådant förtroende eller sådana garantier? Den angelägnaste af dessa garantier, säger man, är att i grundlagsenlig väg göra R. St:s Bank oantastlig af Den ij Februarii f. m.
Ridderskapet och Adeln, anmärkningar blifvit gjorde af bemälte Herr Grönhagen, som således föranledt, att Högloflige Ridderskapet och' Adeln den 4 i denna Månad beslutit att till Utskottet återremittera terörde fråga, hvarefter Herr Grönhagen den 2 5 än vidare aflämnat ett skriftligt anförande i ämnet, som äfven blifvit till Utskottet remitterad!; Men, då omförmpdte Anmärkningar och anförande till en del icke innefatta annat , än Som uti det af Utskottet förut aflämnade Betänkande är besvaradt, och till ert del åter utgör af Herr Grönhagen uppgifrie nya Förslag till en förändrad organisation af Police-Siyrelsen och sättet huru de der förekommande mål borde, efter hans tanke, behandlas, uti pröfning af hvilken framställning Utskottet så mycket mindie tror sig böra ingå, som Utskottets otnförrnäldte Betänkande, enligt ankomne Protocolls-Utdiag, blifvit bifallit af Högvördiga Preste-Ståndet den 4 saint afVällofl Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet den 7 i denne Månad, hvar igenom frågan, till följe af 63 Lag-Utskottet$ Setänkandenl §, ! Riksdags-Ordningen, redan är afgjord, fin* ner Utskottet sig endast böra detta förhållande,' Samt att Utskottet på nämnde grund ansedt nå» gon ytterligare åtgärd dervid för sig icke återstå, hos Högloflige Ridderskapet och Adeln Vördsamt anmäla* Stockholm den a 8 April i8i8* N:r 103. Vördsamt Memorial t C *^edan Lag-Utskottet, 1 följd af erhål'en re* miss från samtlige Respective Riks-Stånden , u* ti aflämnadt Betänkande af den 23 nästledne Martil föreslagit en sådan förändring
Ty då man besinnar, huru svårt det blefve för den bevakande personalen å allmänningen att kontrollera jagträtten, derest den utsträcktes lill alla delegare i allmänningen, och att en dylik jagtmark således kunde anses så godt som till spillo gifven åt alla, är det tydligt, att allt nyttigt vildt derstädes snart skulle komma att nästan helt och hållet utrotas, och följden blefve då, såsom nyss nämndes, att åtminstone det ojemförligt största antalet af delegarne icke komme att hafva någon vinst eller nytta af en dylik jagträtt, utan i stället för all framtid beröfvades fördelen att i sitt grannskap ega e/t stamhåll för vilda djur, hvarifrån de småningom kunde spridas till andra egor. Det har derföre synts vara så väl med det allmännas, som med allmännings-delegarnes intreesse mest förenligt, att Kronans jagträtt utsträcktes till dessa allmänningar. Enligt nuvarande Jaglstadga, äfvensom enligt 1 § af försläget, sträcker sig Kronans jagträtt till all Kronan tillhörig odisponerad jord; således äfven till de vidsträckta oafvittrade skogarne i rikets norra orter, och, efter afvittring derstädes, Kronan tillfallen ö/verloppsmark. Men detta har i allmänhet icke blifvit efterlefvadt, och all kontroll å jagträttens utöfvande i dessa vidsträckta marker, är i sjelfva verket omöjlig. På begagnandet af dessa marker — ehuru lagligen icke tillåtet — har grundat sig en jagt, som för inne vånarne i dessa orter utgör ett vigtigt näringsfång; och det har derföre synts lämpligast att legalisera det förhållande, som redan faktiskt eger rum, i följd hvaraf ett undantag från Kronans jagträtt i sådant afseende inrymts i § 4, hvarigenom jagten å sådan mark lemnats fri för hvarje Svensk man. Dylik allmän fri jagt är för när varande medgifven i skärgårdar, på klippor och skär, som ej lyda till visst hemman, samt ute på öppna hafvet, så vida ej skatt för skyttel betalas, i hvilken händelse det tillhör den skattskyldige.
Men då detta embete, som beskrifves redan i Kongl. Kansli-Ordningen den 22 September 1661 och således funnits i mer än tvänne århundraden, hitintills utan veterlig svårighet blifvit såsom ordinarie beställning tillsatt; då det för dess innehafvare, ganska ofta och långt föro mannaålderns gräns, ledt till vidare befordran till högre embeten, såsom Stats-Råds-, Presidents-, Justitie-Råds-, Justitie-Kanslersoch Landshöfdingc-embeten; äfvensom det visat sig, att hinder icke mött för Revisions-sekreterares förflyttning till Häradshöfdinge-embete, då han funnit det för sig önskligt; i följd af hvilka förhållanden ock för närvarande, med undantag af en Revisions-sekreterare, hvilken redan i många år för sjuklighet åtnjutit tjenstledighet, alla nuvarande ordinarie innehafvare af Revisions-sekreterare-embetet lära vara utnämnde sedan 1859 års början, — så synes erfarenheten icke tala för något framstående behof af en förändring i Rcvisions-sekrcterarnes hittills varande ställning, och det så mycket mindre som de skäl, på hvilka en sådan förändring i sistberörda afseende skulle stödja sig, synas med lika vigt kunna gälla för de flesta andra mera betydande statsembeten. Men om ock några svårigheter i utöfningen af dessa besvärliga befattningar skulle hafva funnits vid ett eller annat tillfälle möta, så böra dock dessa, i Utskottets tanke, icke föranleda till en rubbning af den stora och vigtiga grundsats, att domare icke i andra fall, än då sådant för kortare tider är oundvikligt, böra försättas i beroende ställning genom förordnande att endast på viss tid eller tills vidare förvalta sina embeten. Om äfven Revisions-sekreterarne icke i ordets egentliga mening kunna sägas innehafva domare-embeten, ingriper likväl deras embetsåtgärd så djupt i den högsta domaremaktens verksamhet, att deras ställning med skäl bör anses lika 6 StatsUtskottets Utlåtande N:o 39. med domrarnes. Det lärer ock svårligen kunna förnekas, att ju någon domareverksamhet ingår i Revisions-sekreterare-embetet.
Jag utber mig derjemte få erinra om hvad troligen flere af R o. Atl:s ledamöter hafva sig bekant, att i andra länder, hvarest endast finnas 2 kamrar, såsom i England och Frankrike, förekomma likväl dagliga klagomål öfver det ofullständiga sätt, hvarpå discussionerna upptagas i tidningarna. Som jag har något att göra med detta facit, har jag noga studerat hvad i utländska tidningar härom förekommit. Uti sjelfva England, hvarest tidningarne äro störst till vidden, förekomma ganska ofta dylika anmärkningar. Jag har sett tidningen Times, detr största äf alla, på en sådan klagan lemna det svar, att ett ordagrannt upptagande af debatterna ensamt i Underhuset skulle erfordra 4 gånger den vidd tidningen nu äger. En sådan tidnings-redaction håller ock 5 eller 6 referenter i hvardera kammaren, hvilka anteckna blott vid pass £ timma hvardera, och derigenom kunna lättare ur minnet supplera sina anteckningar. För att här följa detta exempel och hinna till samma noggrannhet i relationerna, skulle således fordras 24 referenter för de 4 RiksSttn. Jag frågar nu: hvilken tidnings-redaction i Sverige skulle kunna bekosta blott en obetydlig del af utgifterna för en sådan personal roed de närvar, priserna på Svenska tidningar? En talare har ock citerat Danska Provincial-ständernes tidning såsom ett mönster, det man här borde följa. I anledn. häraf får jag äran nämna, det jag för ett eller par år sedan sett Den i4 Mars. 209 sett högljudda och bittra klagomål i andra Danska journaler deröfver, att denna tidning icke hann meddela discussionerna förr, än nära 3 månader efter det de blifvit hållna. Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:s tid med en närmare utveckling af detta ämne, egentligen derföre att jag är öfverlygad, att om äfven motionen bifalles, följden icke blir den åsyftade, emedan saken icke kan verkställas;] men jag vågar fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet på en annan utväg, att åtminstone i någon mån afhjelpa den öfverklagade bristen, utan att det skulle kosta hvarken Ståndet eller statscassan en enda skilling.
Boyes d. i dennes på bordet lagda förslag, hvaremot det första är StatsUtsk:s betänk. N:o 2i5, till hvilket vi ännu icke kommit. Således kan icke detta mål företagas till pröfning, innan Hr Gr. o. Landtm, inhemtat, huruvida Ståndet derpå ingår. *Hvad åter angår Frih. Cederströms nu framställda motion om inbjudning i afseende å KainmarColkm och Statscont., anhåller jag, att den må få hvila på bordet till nästa plenum. Frih. Boye: Jag motsätter mig visserligen icke Frih. Cederströms begäran; men i följd af den förändring, jag trott mig böra göra i min anhållan om inbjudning, tror jag mig kunna anhålla om särskild propos. i anledn. af min motion, så vida den rörer K. M:s Cancelli, och jag hoppas, att Hr Gr. o. Landtm, så mycket mindre vägrar detta, som eljest ett prejudicat blefve gifvet, att man kunde göra i nbjudningar om intet derigenom , att man lade dem på bordet. Jag trodde, att, då jag afskiljt de delar, i afseende på hvilka ytterligare bordläggning blifvit begärd, jag hade undanröjt hvarje hinder, som kunde uppstå mot min först framställda begäran, hvarå jag derföre nu vördsamt begär särskild propos:n. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabi'.: Då jag anmälde mig, var det för att fästa uppmärksamhet på en omständighet, som jag ej vet förr hafva förefallit under R. o. Ad:s plena. Jag hörde sägas, att Frih. Boyes motion skall vara den sista på föredragningslistan, och begaf mig till stället, hvarest denna lista plägar vara uppspikad; men den fanns icke der.
Vidare och sedan Riksens Ständer, uti underdånig Skrifvelse den i3 Junii 1818, angående föreslagne ändringar i Beklädnadssättet vid de Indeldta Infanteri-Regementerne, anhållit, att vid nästföljande Riksdag en fullständig Berättelse om verkställigheten måtte meddelas, på det Riksens Ständer kunde komma i tillfälle, att utlåta sig, huruvida någre förändringar i detta Beklädnadssätt vore af nöden, samt Kongl. Majit, genom Nådig Remiss af den 5 sistlidne April, till Vårt Stats-Utskott öfverlemnät Krigs-Collegii Berättelse örn hvad i sådant afseende blifvit tillgjordt m. m.; så och då Vi deraf inhemtat, att det år 18x9 antagna nya Beklädnadssättet vid Indeldta Infanteri-Regementerne varit mot afsigten fullkomligt svarande, håfve Vi ansett det samma böra än vidar© bibehållas. I öfrigt bafve Vi om ifrågavarande beklädnad förordnat, på sätt Vår underdåniga Skrifvelse af den xg i denna månad innehåller. 89 $• 27* Med den uti 87 och 88 §. $. RegeringsFormen Oss förbehållne rätt, att, gemensamt med Kongl. Maj:t, stifta Allmän Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lag, sådan förut stiftad Lag förändra och förklaring deröfver gifva, håfve Vi gillat och godkänt', såsom ständig Lag, följande dels Lagförklaringar och dels ytterligare Stadganden , hvilka Kongl. Maj;t, under den från sednaste Riksdag förflutna tid och å nedannämnde dagar, i Nåder meddelat och utfärdat, nemligen : 1:0
— Jag är en ung auctor, som lifligen älskar allt sannt och stort, och som till denna stund aldrig sökt en förnäm. Jag vill gifva Nationen, från Romarne och Engländarne103, ett par förträffliga verk, enligt denna Prospectus. Det är omöjligt, att dessa arbeten icke skola gynnas, om endast ett exempel gifves: en stor mans vink! – Jag bönfaller, att Herr Baronen behagade motivera en prenumeration bland sina vänner af Ridderskapet och Adeln. Detta ger strax lif åt hela resten. Ty mitt fädernesland är så svagt, att det, långt ifrån att hafva en egen själ och tanka, är redan stort då det kan följa en stor man. Men det är omöjligt att ett folk någonsin kan förtryckas, utan genom oförstånd. Dess essentiella styrka är för klar och physisk. Det behöfver derför endast lära, att känna Sanningen: lära, att ej dåras af det bedrägliga skenet och af den ljufva rösten; att ej kalla den galna och barnaktiga yppigheten – välmåga, och sina Konungars prat – nåd; att ej i sin enfaldighet bäfva för deras lånta guld, deras tiggande makt, deras eländiga konst. I denna tid af list och fina skälmstycken, är Tacitus en nästan allmännelig cur. Det är en stor tafla, som man endast behöfver uppställa i rätt dag, och säga: sen, dårar! – Ack! jag har intet politiskt inflytande; men jag skall uppoffra åt mitt fädernesland allt, hvad Naturen gifvit mig af tanka och känsla! Man ser, att hoppet om deltagande och uppmuntran, denna gång närmast fästadt vid de i hufvudstaden församlade Riksdagsmännen, vände sig först och främst till hvarje caput på Riddarhuset. Men ack! Så väl de ”välborne, ädle och välbördige”, som de ”ärevördige, vördige och vällärde”, så väl de ”äreborne, förståndige och välaktade”, som de ”hedervärde och redlige”, brydde sig hvarken om Ossian eller Tacitus.