Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Elisabeth har talat om, hvad ni haft för er dessa dagar, hon är ju också på besök, och jag tycker, att hon tillräckligt länge spelat den uppoffrande prinsessan och eftersom pappa inte tyckes vilja åtaga sig Sankt Görans roll, så är jag den närmaste till det. Jag skall spela bräde med Svante. — Du Lars, det är mer än snällt! — Tror mamma inte jag tycker det? Också skall jag ha min belöning i förväg. Hur tror du, Elisabeth, att prinsessan uppmuntrade sin riddare, innan han kastade sig i odjurets väg! — Något säger mig, att det var så här. Elisabeth slog båda armarne om Lars hals. — Jag går ner i förväg, ty känner jag Lars rätt, så tror jag att belöningen tar längre tid än själfva uppoffringen. Elisabeth, du följer väl med din riddare och bevittnar kampen. — Naturligtvis. — Nå, ändtligen får man se lilla nåden! Det var en lång tête à tête. Inte kan man ha så mycket att säga hvarandra. Och i enrum till, det är alls inte artigt, här är väl bra mycket trefligare än där uppe i den stora ödemarken. — Tycker farbror! Där var ganska trefligt, det försäkrar jag. Men se här ha vi brädspelsbordet. Har farbror lust, så ta vi oss ett parti? — Jag vet inte, om jag vill spela med dig. Du bråkar kanske lika mycket som far din. — Nej bevars, jag är tålamodet själf. Det ville det också till med en sådan motspelare, och med tålamodet hade det allt varit illa bestäldt, om icke, för hvar gång Lars höll på att förifra sig, en liten hand hade lagt sig i hans, och ett sakta hviskadt »Sankt Göran» manat honom att vara en riddare »utan fruktan och tadel». Emellertid förklarade Svante vid partiets slut, att Elisabeth spelade mycket trefligare än hennes fästman och att han inte kunde förstå, att en så charmant flicka hade haft så dålig smak att fästa sig vid en krångelmakare som Lars. Efter spelets slut proponerade gästen musik. Siri satte sig vid pianot och spelade en mazurka af Chopin och Elisabeth fick sjunga Habaneran ur Carmen och ett par franska visor.
Blco, jemte 6 procents årlig ränta å 160 R:dr 22 sk. 5 rist. från den 1 April 1822, hvilka medels erläggande blifvit sökanden ådömdt, i följd af dess försummelse att bevaka förra allmänna Magusinsfondens rätt, i afseende på utbekommande af ersättning för utlemnad undsättnings-spanmål, än ock samtlige till förenämnde mål hörande handlingar. O O Omförmälde handlingar utvisa; att, sedan till förvarande af Kronans anspråk på ersättning utaf sterbhuset efter aflidne vice Borgmästaren C, P. Modin, i följd af den proprie borgen, bemälde Modin i lifstiden sig iklädt för den numera jemväl aflidne Rådmannen C. F. Strandberg anförtrodde uppbörd, såsom förvaltare af det i Sundsvall åren 1821 och 1822 för Jemtlands Läns invånare förvarade biförråd af undsättnings-spanmål, och uti hvilket förråd, vid anställd provisionel inventering, befunnits en brist af omkring 1,000 tunnor spanmål, Ad vocat-fiscals-einbetet i Kongl. Kammar-Rätten under den 7 October 1832 författat en till Rådstufvu-rätteu i Sundsvall ställd bevaknings-iniaga, deruti såsom Kronans fordran anmälts det belopp, med ränta, som genom slutligt utslag kunde varda Strandberg i och för dess nämnde uppbördsbrist ådömdt, samt denna bevaknings-iniaga derefter blifvit af Kongl. Kammar-Rätten till Kongl. Majits Bih. till II, St, Prot. 1844* 4 Sand, 1 A/d, 24 Haft, 2 10 Stats-Ulskoltets Utlåtande, N:o 8t. Befallningshafvande i Vester-Norrlands Län öfversänd, med anmodan att låta densamma i behörig tid och ordning till Rädstufvu-rätten inlemna, i och för den af bemälde
Herrar Lefler neli Fogelmark förenade sig Uti den af Herr Limnelius gjorde protest, äfven med begäran att deras yttranden skulle bifogas TFskottets afgifvande Memorial till Riksens Höglofl. Ständer, ' Herr af Brinkman anförde: Jag har oför änderligen delat den öfvertygelse, att BevillrungsUtskottet borde , utan afvikelse från 71 §, RegeringsFormen och 31 §• i Riksdagsordnin gen , följa de grunder för Bevillningens fördelning, som det förstärkta StatsUtskottet genom Omröstning stadgat, så länge denna fördelning berodde* af Utskotels åtgärd. Men, sedan detta arbete blifvit fulländadi, sedan Bevillningsutskottet lill Riksens Stän ’ers pröfning framlagt dess Förlag å uppskattning å Öfverflödsvarors förbrukning , hvaraf Höglofl. Ridderskapet och Adeln och Hedervärda BondeStåndet godkänt det. förra och Högvördige UesteStåndet det sednare Alternativet, men Vällofl. BorgareSiåndet definitivt förklarat, att någon Bevillning för Öfverflöd icke kotnmer att äga rum, utan bristen i BevillnjngsSurmnan , att ersättas genom FyllnadsAfgift; så fruktar jag med allt skäl, att jemkning i denna skiljaktighet lika litet kan åstadkommas, som det står i BevillningslTiskottets eller de öfrige RiksStåndens Consutuuonela makt, att förklara BorgareStårrdeis Beslut ogiltigt eller, som är det samma , att lemtia det utan den framställning till vederbörlig pröfning, sorn hvart och ett Riksstånd BevillningsUtsk. Be tänk and en. '4 T 5 just enligt åberopade 71 §. äger rätt att fordra, och hvars åsidosättande möjligen tan åstadkom ma , ibland flere obehagliga, äfven den vådliga följd, att BevillningsStadgans afslutande tan afstanna, åtminstone icke komma att bero af Bevillningsutskottets handläggning.
M:t sålunda i Nåder föreslagit, till bestridande af de kostnader, som för verkställigheten al skatte-förenklingsbeslulel äro oundgängligen af nöden, anvisat ett förslags-anslag af högst 40,000 R:dr, äfvensom beslutat, alt enahanda anvisning, som vid sistlidne riksdag beviljades, men ännu icke begagnats, må medgifvas för godtgörande af den forsellön, hvilken kan komma att ersättas innehafvare af ränteoch tionde-anslag för upphörande af deras rätt att desamma in natura utfordra; och skall ej mindre beloppet af denna ersättning, än berörda förslags-anslag, sedan Stats-kontoret uppå vederbörliga reqvisitioner, i mån af behofvet, förskotter derå af under händer hafvande medel utanordnat, vid uppgörandet af de mellan Statsoch Riksgälds-kontoren årligen upprättande liqvider, af Riksgäldskontoret åter ersättas. Med anmälan om hvad sålunda förekommit, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. M:t, efter ärendets slutliga pröfning och afgörande, må täckas vidtaga sådane förfoganden, som kunna verksammast leda dertill, att ifrågavarande reglering, så skyndsamt som ske kan, må kunna bringas lill verkställighet, och att således äfven, då den beslutade nya ordningen för markegångs-sättningen, jemlikt Kongl. Brefvet den 10 Maj 1853, nu för tillämpning vidtagit, de med det förändrade sättet för indelta hemmans-räntornas och kronotiondens utgörande afsedda fördelar måtte, med uppbörden af skatterna för år 1855, de skatlskyldige tillgodokomma. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 Oktober 1854. 222 Expeditions-Utskollets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i04.
Den siste värde talaren har äfven yttrat, alt sedan Bankens jernbref vore upphäfvet, skulle den kunna tillförbindas att uppfylla sina skyldigheter. Men om delta vill säga, att, i händelse Banken icke fullgör siira förbindelser, Ständerne skulle ställas under Svea HofRätts dom, och Svenska folket dömas, att betala Bankens skulder, lära sådane påfund aldrig kunna gå i verkställighet. Jag tror derföre, att Ständernes beslut är den enda gällande garanti, som linnes, och jag kan dessutom icke godkän - i88 Den 21 O c to b er e. m. na, att StatsVerkets skuld till Banken nu inskränkes till de ifrågavarande 4 millioner. Jag anser tvärtom, att allt, hvad Staten fått af Banken, fortfarande bör bokföras, för att framdeles betalas i man af tillgång och behof. Tidpunkter kunna inträffa, då Banken nödgas inställa sina vexlingsfunctioner i silfvérmynt, i fall inga extra tillgångar äro beredda till dess understöd; men det är icke öfverensstämmande med Svenska folkets intresse, att Bankens lånerörelse i sådane fall allt för häftigt inskränkes. För öfrigt skulle jag tro, att, örn man icke ånyo fattar sådane beslut, sorn beredde 1818 års brytning, samt representationen förblifver nog vis, för att aldrig hastigt indraga landels rörelse-capital, ingen fara för Banken skall uppstå, så vida icke förvaltningen blifver oförsvarlig, och Banco-Fullmäktige missbruka sitt förtroende. o O Jag yrkar på dessa skäl, att Utskottens förslag i förevarande punkt måtte afslås, troende, att Ständernes garanti är tillräcklig, och att den i intet afseende vinner större helgd derigenom, alt några förbindelser af RiksgäldsContoiret utfärdas. Herr Stråle, Nils Wilhelm'. Om det vore fråga, att afskrifva hela Statens skuld till Banken, borde sådant ostridigt icke bifallas, emedan Banken då skulle komma på underbalance och icke kunna fullgöra sina förbindelser; men här är endast fräsa om, Den 21 October e. m. 189 huru Statens skuld lill Banken skall reverseras.
Till hvad pris som helst måste jag veta, om han förstått den dolda meningen i mina ord. Då möter jag hans blick och ser, att den är öm, djup och fuktig. Det ligger en lycklig glans öfver hela hans ansikte, och han småler emot mig. »Håller du så mycket af mig?» säger han. Vid dessa ord känner jag en brännhet rodnad af blygsel täcka mina kinder och min hals, och jag sänker min blick inför denna öppna ömhet, som är min lycka och min plåga. Han höljer mitt ansikte med kyssar, bekänner att han varit svartsjuk, att han också önskar de främmande lång väg, säger mig, att jag gjort honom lycklig med mina ord, och att han nu blygs öfver sin småsinthet och sin egoism. Jag mottager allt, jag återgäldar hans smekningar, jag känner mig lyftad öfver allt, som synes mig outhärdligt och mörkt, och på samma gång breder sig öfver hela min kropp en känsla af kyla, hvilken drager ihop sig i hjärtat som vid stygnet af ett kallt, hvasst järn. Pierre måste dock ana något. Han misstänker mig. Jag kan se det på hans sätt emot mig, på hans min, på hela hans väsen. Jag känner det, när han smeker mig, ser det, när mina ögon möta hans, märker det på hvarje drag i hans ansikte, när jag betraktar honom, och han tror sig ensam. I synnerhet kan jag se det därpå, att han ej längre arbetar som förr. Han går och grubblar. Jag kan se det på honom, när vi varit skilda åt ett par timmar, och han tillfälligtvis kommer in. Han kastar en blick på mig, som han tror, att jag icke märker. Hans blick hvilar på mitt ansikte, som om han hoppades, att det skulle säga honom något af det, som mina ord förtiga. Så sitter han en stund, samtalande om likgiltiga saker. Därefter går han igen, och jag tycker mig känna, hur hans tvifvel växer. Jag tror ej, att han misstänker något direkt. Men han känner, att det finns något, som han ej vet, hvad det är, att något honom ovetande passerar, som rör honom själf. Han kan ej förklara det. Han söker öfvertyga sig själf, att det är en inbillning. Men det kommer åter, det växer inom honom, en dag kan han icke behärska sig längre.
Jag erkänner likväl, att den andra punkten i Utsk:s betänk, icke är så fullkomligen bestämd, som den i min tanka borde vara; ty der slår icke uttryckligen för hvilket ändamål, som Bancofullm. skulle äga rättigheten att utfärda vexlar på deras fond i Hamburg. Della stod i betänk. N:o 22 temmeligen vidlyftigt utförd!. BorgarcSt. har inbjudit R. o. Ad. alt ingå på denna äldre redaction af den andra punkten. Jag skulle visserligen äfven kunna gå in derpå för min del; men om man skulle vilja bibehålla den redaction, som här uti det sednare betänk, är föreslaget, så tror jag, att man endast skulle behöfva tillägga några ord, hvarigenom den andra punkten skulle komma att lyda ungefärligen såsom följer: Fullmäktige berättigas likaledes att, då de (inna Bankens fördel det fordra, under April lill och med October månader etc. Derigenom vore det hänvist på deras förpligtelse, alt det endast är för Bankens fördel, och icke för att hjelpa de handlande i deras transaclioner, som Bancofullm. blifvit berättigade att göra sådana inköp. För resten får jag förklara, att jag med Hr Nordenanckar och Hr Akerman yrkar på, att de punkter, som af Utsk. blifvit föreslagne, måtte antagas. O Hr Akerman: Den siste värde talaren har redan upplyst, att rättigheten för Banken att inköpa vexlar endast skulle afse de tillfällen, då det kunde vara fördelaktigt för Banken, och då man derigenom kunde undvika de kostnader, som skulle medfölja åt - Den 7 Februari. 147 gärden alt draga in silfver in natura. Jag har således dervid ingenting alt tillägga. En anmärkn. har blifvit gjord dervid, att Utsk. för vexlar har utsatt 67 dagar, då likväl de vexlar, som vanligen förekomma, äro ställda på 90 dagar. För min del finnér jag i detta stadgande intet hinder för Fullmäktige, om stadgandet förblifver sådant det är, att äfven köpa vexlar med 90 dagars dato. Det ifrågavar. stadgandet har endast afsett att bestämma hvilket slags vexlar, som få betalas med högst 128 sk.
Ridder» skåpets och Adelns upmärksamhet, och tryckningen för handlingarncs widlyftighct, oaktadt täta päminnelscr, ej med önstad styndsamhet kan fulländas, kommer nu frän trycket att utgifwaS hwad intill göt dagen redan lämnat prässcn eller 11 ark, under det att tryckningen af de äterstäendc handlingar, sä fort medhinnas kan, fullföljts. Ett häftadt Exemplar af dessa ark innehällande Afwer-vircckeurcns första skrift samt Fullmägtigcs förklaring deröfwer, har jag nu äran bfwerlcmna, 1 afsigt att detsamma mä kunna Högloft. Ridderskapet och Adeln föreläsas, hwarigenom nödig uplysning kan winnås om mälets beskaffenhet och huru pälitlig Herr Lreevesmöirlölis försäkran är, att i hans skrifter ej ett enda ord finnes, som icke är sanning. Här - 712 Den 22 September. Harwid aflcmnade Hans Excellence bet häftade exemplaret af dessa iiark, ägande till titel: Handlingar, som uplysa rätta förhastandet med E>fwerDirecteuren L. H. Orsrveswöloleng mot Tust-styrclscn anförda undcrdaniga klagomål; begäran, dcS Hans Excellence, att samtelig? desse handlingar mätte nu för Ridderffapct och Adeln upläsaS. Herr ? äst imsn, Otto ?re6ric, erlndra, de, att dä de handlingar, hwaraf upläsning nu begärdes, dels redan more, dels torde blifwa trpckta, sä kunde hwar och en, som bet Sstundade, deraf sjelf taga underrättelse. Friherre bl jerla, yttrade stg, akt Hanö Exccllenccs förklaring wore bfwerflödig, emedan här icke wore nägon domstol.
Jag var fritänkare, liksom han, men i sådana ögonblick kunde jag kasta mig på knä och vrida mina händer och bedja till Gud att han måtte ge mig honom igen bara låta mig se honom, bara låta mig träffa honom en enda gång så visste jag att jag skulle vinna honom tillbaka ty så tillgifven, så glad, så oförskräckt, så smidig och stark som jag kunde ingen annan vara. Det enda i hela verlden, jag hade att frukta, var att glömmas.» Sonen stödde ena armbågen mot bordskanten och lampskenet föll på hans tättklippta, mörka hufvud som på en polerad knapp. Det fans likhet mellan hans och moderns drag, men hans ögon voro ljusgrå i stället för hennes bruna; och det som hos henne var lidelse hade hos honom afkylts till ironi. »Att lära känna sina föräldrar riktigt i grunden är att få nyckeln till sin egen karaktär», sade han. »Fortsätt! Du berättar så bra.» »Det var jag som förevisade för kvinliga besökande och Ruben för manliga. Tänk dig att gå ensam med denna själsdödande utanlexa, och min tärande ångest; med Ruben som bara tänkte på muséet och Molly som icke tänkte alls och så för resten bara främlingar, för hvilka jag skulle visa ett lugnt och gladt ansigte och vara underhållande! Då var hela verlden bara ett tomt svalg, som skulle sluka mig. Jag släpade mig omkring så trött och tung och glädjelös som en utlefvad gammal kvinna. Jag kände det hvarje gång som om detta skulle räcka alltid. Jag kunde icke hoppas på ett återseende, för mig fins det aldrig annat än det närvarande; om det närvarande är dödt, har jag intet intet!» »Du är så olik mig», afbröt sonen. »Det är just i det närvarande jag inte kan lefva. Min fantasi är så liflig och mitt blod så rörligt.» »Så var det också med din far. Han kunde glädjas som ett barn åt öfverraskningar, åt förhoppningar och drömmar, åt allt som fantasien hade spelrum i. Det bästa han visste var att umgås med nya menniskor, hvars karaktärskonturer ännu icke voro skarpare uppdragna än att hans inbillning kunde forma om dem till någonting stort och egendomligt. När verkligheten korrigerat hans fantasi var det i allmänhet slut med intresset.»
Protocoil för den 1 dennes upplyses, blef skrifvelse-förslaget jemväl af Borgare-Ståndet återremitteradt på enahanda skäl, som uti Ridderskapets och Adelns nyssberörde Protocolls-utdrag åberopas. S. D. Föredrogs ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 128, i anledning af återremiss å Utskottens Betänkande N:o 5, rörande allmänna stadganden och anslag till folk-undervisningens befremjande; hvarvid Ståndet tillika tog kännedom af de beslut, hvilka de öfrige Riks-Stånden i detta ämne fattat; äfvensom, i sammanhang härmed, förekom Högvördiga Preste-Ståndets genom Protocolls-utdrag al den 1 dennnes meddelade inbjudning till Med-Slånden att i Preste-Ståndets beslut i omförmälda fråga instämma. Ståndet fattade följande beslut: Med förbigående »af Utskottens yttranden, i anledning af de antnärkninningar, som emot Betänkandet N:o 5 voro afgifna, öfvergick Ståndet till sidan 33 i Utlåtandet N:o 128, och den period, hvilken upptages näst före 1 §. af författnings-förslaget; och jemte det Ståndet godkände, hvad i berörde period innehålles, beslöts, att, med utbyte af ordet nedanstående emot ordet ofvanståendej hela perioden skulle nedflyttas och utgöra 17 §. i nämnde förslag. Utlåtandet N:o 128 godkändes. 3 morn. Utlåtandet N:o 128 godkändes med uteslutande af orden; mim nimi-fordringen af. 4 mom. För delta moment fastställdes följande lydelse: ”Fast Skola skall för undervisning hållas öppen vid den eller de tider af året, som SkolStyreisen bestämmer.” §. 2. Utlåtandet N:o 128 godkändes. §• 3. Troi. Utlåtandet N:o 128 gillades. 4 moni.
Länen emellan för sig gå, så att vrakutstämplingen måtte kunna öfver hela Riket begagnas på de ställen, der odlingar göra den nödvändig. >- 38. — af den 3 December, i anledning af väckt fråga om utbyte af Hjelprotar. 1824 den 3o November föredr., och anbefalltes vederbörande Landshöfdingar och Regements-Chefer, att, efter inhemtad noga kännedom om förhållandet, i underdånighet uppgifva, huruvida utbyten af från Stamrotar aflägsne Hjelprotar och deras sammanslående till närmare Stamrotar vid de indelte Regementerne af omständigheterna serdeles påkallas, och i hvad mon samt på hvad sätt sådane utbyten, der de anses nödige, må kunna ega rum. 1826 den 3oMaji, efter det vederbörandes infor - 3o Bil. t. R.
Gr:n har tillika förordat en högre beräkning af den ifrågavar:de inkomsttiteln pä den grund att innevar:de års gröda är särdeles förhoppningsfull i så målto, att qvantiteteu är ganska stor om också qvalilelen icke skulle blifva deremot svarande; hvaraf skulle följa, all den qvantitet af säd företrädesvis måste begagnas till bränvinsbränning. lag medgifver att Gr:n i afseende pä sina förhoppningar har beräknadt ganska riktigt. Jag tror lika med honom att den rika skörd, som nu finnes på jorden, tager af den beständiga nederbörden lill sig så mycken skada, att den icke kommer att blifva särdeles nyttig eller användbar till annat än bränviusbränning; men månne man bör taga detta förhållande, såsom varande af enstaka natur; till grund för en beräkning som omfattar åtminstone 3 års lid. Kan man icke lika gerna antaga såsom en möjlighet och till och med såsom sannolikt, att åren 1849 och 1850 icke välsignas med så rika skördar som del innevar:de året, hälst alla tiders erfarenhet gifvit vid handen, att mindre god skörd alltid och missväxt ofta inträffar hvart 4:de eller 5:te år. Lägger man delta svaga år till de goda man haft, så tror jag alt man kommer, i afseende pä beräkningssättet, sanningen närmast och då nu Utsk., fastäu bevilluingsinkomslen för bränvin småningom icke uppgått lill så högt belopp som det Utsk. antagit, likväl ansett denna sin beräkning komma sanningen närmast så ser jag sannerligen icke något skäl hvarföre man skulle afvika ifrån Utsk:s förslag. Om den lyckliga händelsen skulle inträffa att bränvinsbevillningen lemnar ett öfverskott af möjligen till och med 150,000 r:dr, sä kan del ungefärligen motsvara den brist som 154 Den 5 Augusti. riksg:s-kont. får ersätta i förslags-anslaget för fångars underhåll, hvilket förslagsanslag tvifvelsutan kommer att öfverskridas fullt ut med dessa 150,000 r:dr; och man kunde härigenom undvika den utväg, som eljest måste tillgripas att för betäckande af denna brist anskaffa medel genom lån. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag i denna del.
Ett sådant förfarande innebure en kränkning af 77 §:n Regeringsformen, som bjuder, att icke någon Kronans lägenhet får, utan Rikets Ständers samtycke, Kronan genom förpantning, gåfva eller på annat sätt afhändas; och då, genom dylik upplåtelse af Kronans hus, stor förlust för Staten årligen förorsakades, i det att de i nämnda hus till boställen upplåtna lägenheter förhindrade såväl en väl behöflig utvidgning af de gamla som ock inrymmandet af flere nya embetsverk, såsom Telegrafoch Jernvägsstyrelserna, Bih. till B St. Prat. 1862 8 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 13 Haft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 104. Tor hvilka sednare rum måst med stor kostnad förhyras, hvarförutan lönetillökningar blifvit begärda för de Statsråd, som icke kunnat med dylika lägenheter hugnas, hade motionären hemställt: att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t behagade tillse, att Kronans hus, — Statsministerns för Utrikes ärendena boställe dock undantaget, — varda uteslutande använda för Statens allmänna behof; äfvensom att Rikets Ständer i sammanhang härmed icke måtte annorlunda reglera löneförmånerna för Statsrådets ledamöter, än för Rikets öfrige högre tjenstemän, samt Statsråden sålunda, utan alla hyresersättningar, endast komme i åtnjutande af de dem lagligen tillerkända lönebelopp; hvarjemte motionären, med tillkännagifvande det han med sin ifrågavarande motion hufvudsakligen afsett att förekomma framställningar om anslag till uppförande af bostäder åt Statsråden, anhållit, det Utskottet måtte utreda rättsgrunden för de boställsupplåtelser, med deraf föranledda hyresersättningar, som blifvit Statsrådets ledamöter beviljade. Stats-Utskottet får i afseende härå erinra, att, sedan i följd af den år 1840 vidtagna förändrade organisation af Statsrådet, en ny lönereglering blifvit nödig och vid bestämmandet af aflöningsförmånerna fråga hos Rikets Ständer uppstått, huruvida
St. ifrågavar. rättighet; men i sådant fall, och då grundlagen ej är klar, måste väl Den ai Augusti. a53 Konungen ej hafva större rätt att bestämma myntenheten än R. St., ty jag kan ej tro, att grundlagen är skrifven såsom en undantagslag för de rättigheter, som tillhöra folket, under förutsättning, att allt annat heror af Konungen, likasom jag ej på andra sidan kan erkänna, alt allt, hvad grundlagen ej förbjuder, skall vara folket tillåtet. Då sålunda det förhållande företer sig, att ett outredt skick finnes, tyckes åtminstone billigheten fordra, att icke den ena Statsmagten tillvällar sig en större rättighet, än den andra erhåller, utan att kyrkan ställes midt i byn; och detta är hvad jag yrkar. Jag inser olämpligheten deraf, att RiksSt:n skulle, på sätt IlancoUlsk. föreslagit, votera om hvad som är meningen i grundlagen, och en sådan propos. finner jag vara grundlagsvidrig; men jag finner å andra sidan, att R. o Ad. äger full rätt att förklara, det R. o. Ad. för sin del beslutar, alt myntenheten skall vara den eller den. Inom detta hus hafva tre olika meningar i frågan blifvit framställda. Den ena meningen är den, som vill bifalla Utsk:s betänk, samt från äldre författningar sedan Carl Villis och Carl XI:s tid deducerar den mening, alt skrot och korn alltid haft en sådan betydelse, som utvisar, att grundlagen är fullkomligt tvdlig deri, att beslutande-rätt i detta ämne tillkommer båda Statsmagterna. Den andra alldeles motsatta meningen tillhör dem, som tro, att denna beslutande-rätt tillkommer och alltid tillkommit Konungen, samt att skrot betyder tillsatsen af sämre metall och korn finsilfret. Sedan förekommer en mellanmening, som synes följa en bilIighetsväg, nemi. den, för hvilken Hr Lefre'n yttrat sig i sin Utsk:s betänk, åtföljande reservation. Denna mening är den, alt R. St. skulle äga rätt att besluta om myntenheten, och att Konungen ensam ägde att bestämma myntets underafdelningar och multipler. Jag vill ej beskylla