Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag älskade hvar gudfruktig, om äfven så ringa; och tillbad, i hela mitt lif, de höge i andakt (Mystici). Hela Naturen, dess Minsta, dess Största, lefde för min själ. Deraf karakteren af min Philosophi: Universalitet och Enhet; Rikhet och Harmoni; en Gradation. Jag hatade alla slag, alla opposita, alla undantag, såsom litenhetens gränsor, fånighet, missvett. För mitt hjerta och mitt förstånd var allt ett oändeligt Stort och Skönt: skiljeligt i grader; ej i slag. Och så, som jag såg allt, så kände jag ock allt. Universalitet och Enhet – är Guds karakter; är Naturens; var min. Derföre fann jag sällhet i allt; skönhet i allt; älskade allt; ville allt. All min ”besynnerlighet” – af stil, af tänkesätt, af uppförande i helt – var endast: principen af det mest Sanna och det mest Stora. Allmänna vanan af Falskhet och Litenhet kunde ej misstänka det! Hela mitt lif var Natur, Känsla och Poesi. Man kan – och skall förmodligen – om en så beskaffad karakter dömma olika. Visst är, att den blifvit tecknad – ärligt och träffande; att dess ägare nödvändigt skulle förekomma mängden vidunderligare än alla andra menniskor; att karakter och snille här voro ett; och att det utmärkande i denna karakter, eller detta snille, var den af en glad, på samma gång öfverstolt och from sjelfkänsla beledsagade liflighets-blick, som, alltid öppen äfven för det minsta hvari något sannt och vackert kunde uppdagas, likväl i alla saker främst sökte det Stora, det Hela. Genom en inre frändskap fann han det; men visserligen icke öfverallt med tillräcklig klarhet. Han blef således – ett fragment; om än ett af största dimension. Ty från sådana snillen får man allraminst vänta någonting alldeles fulländadt. Deras mångsidiga väsende nödgar dem att eftersträfva en fullkomlighet, för allsidig, att kunna hinnas. Är det deras olycka? är det deras lycka? Derom kan tvistas; i alla fall är det deras natur.
KOMMISSIONARER BYRÅ OCH EXPEDITION: ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. N O R D L I N G ALLM. HOFBOKTRYCKERI. HOS FRU ANNA BRANTING (» RENÉ ») I SITT ARBETSRUM. EFTER F Ö R IDUN TAGEN FOTOGRAFI A F A. BLOMBERG. » RENÉ ». KVINNANS P L A T S i litteraturhistorien är j u redan gifven, lagern flätad och odödlighetens himmel öppnad. Men tidningsvärldens, pressens kvinna har först i våra dagar trädt fram i ljuset för att genom talang och energi värdigt ställa sig vid sidan af sina manliga kamrater. Den franska pressen äger j u redan kvinnliga pennor, som vunnit världsrykte. Jag behöfver här endast påminna om signaturerna JRenée och Gyp — af hvilka den förra innehafves af m:me Severine och den senare af grefvinnan de Martel de Janville. De nordamerikanska tidningarna ha j u en massa lika påpassliga som djärfva kvinnliga reporters, och på den engelska sidan, under nu pågå- ende krig, i Transvaal, befinner sig bland Krigskorrespondenterna en ung engelska, dotter till en öfverste. Och här hemma? Ja, hvilken känner icke och har ej lärt sig skatta signaturerna Jacqueline och René — Jacqueline — fru Jacobine Ring — i Allehanda och René i Stockholmstidningen. Det är nu den senares, fru Anna Brantings bild, som i dag lyser upp Iduns första sida. Jag använder med afsikt orden lyser upp, ty öfver hela hennes personlighet ligger nå- gonting af sol — vårsol — uppiggande, värmande.
Majit, som funnit den klagan grundad, hvilken af inqvarteringsgifvare blifvit hos Kongl. Maj:t förd öfver otillräckligheten af den nu utgåiende ersättningen 12 sk. B:ko, ansett sig, lika med hvad i ämnet hörde embets-nayndigheter hemställt, höra föreslå alt för framtiden portions-värdet vid ifrågavarande tillfällen må bestämmas efter markegångs-sättningen, på sätt Kongl. Kungörelsen den 27 Aug. 1816 föreskrifver, men med 50 procents förhöjning derutöfver, äfvensom att officer och under-officer måtte, om de sådant åstunda, få i qvarteren bekomma soldat-portion emot samma ersättning. c) Aflöningsoch underhålls-kostnader för garnisons-kommenderingar på Carlstens fästning, vid Grisslehamn och i Haparanda, hvilka kostnader för närvarande utgå af reservationerne å anslaget: »ersättning för utöfver markegångs-pris förhöjd betalning till inqvarterings-gifvare m. m.» (sid. 37 i betänkandet). Kunnande åter dessa reservationer, utgörande, sedan nästlidne års utgifter blifvit bestridda, omkring 47,000 R:dr Banko, till Statsverket öfverlemnas. 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. Uti meranämnda underdåniga betänkande (sid. 97—107 och 111—113) har Departements-chefen framställt sina åsigter om otillräckligheten af tiden för indelta arméens vapeuöfningar samt sättet huru dessa borde ordnas för att uppfylla dermed afsedda ändamål. För undvikande af vidlyftighet får Utskottet, med hänvisande i öfrigt till nämnda betänkande, bär eudast i korthet redogöra för det förslag, som Departements-öhefen i det sednare afseendet afgifvit. Jemte upplysning att dc år från år stegrade lefnads-kostnaderna ej medgifvit längre tid för befälsoch regements-mölena än vid Infanteriet:, hefäls-möle 9fdagar, regements-möte
105 het om lagliga formers bevarande, som hos en Föredragande inför Konungen bort förväntas. 3:0 Stats-B åds Protocollen öfver Krigsärenden för den 4 Mars och den 26 Aug. 1817 utvisa, att en Hemmansbrukare , vid namn Eric Lundberg, för hvilken Krigsoch Kammar-Collegierna den 7 Aug. j8*6 utfärdat Contract på Trettie års arrende af Capitensboställena vid Bohus Läns Regemente, Ormo och Qvarnbacken, blifvit, uppå Boställshafvarens underdåniga ansökning om detta Contracts upphäfvande, från Arrendet peremtorie skild, samt att, då Lundberg, med anledning häraf, anhållit att, så vida Kongl. Maj:t icke täcktes éx incommunicato upphäfva det Contract Lundberg ingått om dess eget Hemmans utarrendering, något skadestånd måtte honom i nåder tillerkännas, denna anhållan, sorn i förra delen ej upptogs, i den sednare ej bifallits. Utskottet, som ansett nyttjande-rättens skydd vara icke mindre maktpåliggande än ägande-rättens, bar ej kunnat undgå att framställa en anmärkning mot den Föredragningsåtgärd, i följd hvaraf ofvanberörda i Laga ordning tillkomna Contract brutits, utan den andra Contrahentens begifvande, eller ens något honom tillagdt skadestånd. Och, emedan Föredraganden af detta enskilta mål, Förste Expeditions-Secreteraren A. Bergström, icke allenast genom i Stats-Rådet underlåtit åberopande af sin förut i Allmänna Beredningen yttrade mening att Gontractet ej borde lo6 Coust. Utsk. Betätikcinden. rubbas, tillstyrkt Konungen detsammas återkallande, utan ock derefter omedelbarligen afstyrkt beviljandet af en ersättning, som då mera utgjorde den enda utvägen att bereda Lundberg upprättelse för ett lika känbart som oskyldigt lidande, har Utskottet funnit dessa motsägelser och misstag innebära en felagtig Embets-utöfning.
Alla uttryck äro så valda, att de passa för båda §§ hvarföre ock både Den i a Martii. 311 StatsSecreter och Konungens Rådgifvare i ("ömmande Måll äro inbegripna under det här nyttjade Ordet: ”FöredragandeB Derefter heter det: ”under Riksens Ständers öfv erläggningar ”om sådana” (nemligen alla slags anmärknings”frågor), äfvensom i ConstitutionsUtskoltets ”yttranden, skola icke Konungens Beslut i Mai, ”sorn röra enskildta Personers eller Cörporatio”ners rättigheter eller angelägenheter, kunna ”ens nämnas, ännu mindre någon Riksens ”Ständers pröfning underställas.” Märk väl, mine Herrar! ”under Riksens Ständers Öfverläggningar om sådana Frågor!” Riksens Ständer äga således rätt att öfverlägga! Emedan ingen öfverläggning kan äga rum, då Remiss med Anmärkning begäres; så följer nödvändigt, att tiden för denna öfverläggning först då inträffar, när ConstilutionsUtskottet till Stånden inkommer med Betänkande i ämnet. Men som hvarje öfverläggning nödvändigt måste leda till ett Beslut; så följer att rättigheten att öfverlägga, nödvändigt måste innefatta rättigheten att besluta. Då Riksens Ständer således hafva rätt alt öfverlägga om de Anmärknings-ämnen, som utgöra föremålet för ConstitutionsUtskottets Betänkanden, hafva de naturligtvis äfven rätt att sluta öfverläggningen med ett afgörande beslut. Denna Riksens Ständers rätt att afgöra, hvilken, såsom ofvanföre är visadt, sträcker sig till alla slags Anmärknings-frågor, nemligen så väl enligt 106 som 107 §§. RegeringsFormen, lemnar följaktligen åt Riksens Ständer full frihet, att i dylika ämnen bifalla eller 312 Den 12 Mavtii. återremitterJ, förändra eller förkasta ConstitutionsXJlskottels Betänkanden, äfven så väl sorn hvarje annat Utskotts.
En sådan utsträckning i tiden med tillämpningen af det fattade beslutet har sedermera, i anledning af Direktionens öfver Låne-Kontoret i Malmö derom gjorda framställning, blifvit af Fullmägtige för detta Låne-Kontor medgifven till den 1 sistlidne September. Den genom 168 § punkt. litt. c) Fullmägtige tillagda rätt att bestämma å huru stort, på en gång, å uppoch afskrifnings-räkning innestå ende belopp ränta må hvar och en serskild räkningshafvare godtgöras, hafva Fullmägtige tills vidare åt vederbörande DiskontDirektioner ofverlåtit att utöfva, likväl med åliggande för bemälda Direktioner att, efter hvarje månads utgång, till Fullmägtige inkomma med uppgift å det högsta belopp, hvarför ränta godtgöres icke allenast enskilda personer, utan äfven hvarje serskild korporation, bolag eller kassa, som tillåtits att uppoch afskrifningsräkning begagna. Så beskaffade uppgifter äro ock sedermera af Diskont-Direktionerne i vederbörlig ordning afgifna, och hafva Fullmägtige, vid granskning deraf, ansett sig böra förordna om nedsättning i de belopp, hvarför vid Låne-Kontoren i Götheborg och Malmö ränta blifvit vissa dervarande räkningshafvare medgifven. § 63. Enman för Räntan för medel på deposit-räkning vid Diskont-Verk en är "på'‘åtpoll-n fortfarande bibehållen vid 3-Jprocent för medel insatta på tre och rakning. vid -fr procent för medel insatta på sex månaders uppsägning. 61 § 64.
Praestationer i penningar böra derföre, efter min tanka, erläggas, der Prasstationen in natura förut varit stadgad och utgått, det är, på jorden, der Salpeter alstras och tillverkas; men om den nu skall, efter Utskottets beslut, som genom votering blifvit föreslaget, läggas på alla och allt, som, efter 2:dra Art. betalar Bevillning, kommer den att drabba, icke allenast Jordoch Fastighets-egare , utan ock alla, som idka Handel, Näring eller Rörelse, äfvensom alla Tjenstemän, alla Läroverk, alla fromma Stiftelser, Actier, Bolag, 64 Bil. till Bevillnings-Utskottets Bet. N.o Sy. Testamenten, Arfsoch Vinst-medel, Gåfvor, lill och med ailä Arbets-classer, som endast lefva af sin daglön och arbetsförmåga, och knappt hafva sin Tolfskilling, att betala sin öfriga Bevillning. En sådan beskattning finnér jag åtminstone icke öfverensstämma med Rikets Ständers concession, att Praestationen in natura bör i penningar utgå, och derutöfver vara både obillig och orättvis; obillig i sin grund och orättvis i sin tillämpning; ty, der gärden förut utgått, der bör väl dess surrogat Staten ersättas, och den ene Medborgaren, med afskuddande af en tillbörlig skatt, icke få lägga densamma på den andra, som, efter sitt yrke och sin näring, har sin dryga känning af Stats-bidrägen, alldraminst på den torftigé och eljest nog vanlottade.” ”Jag reserverar mig mot detta beslut, 'och vill icke, vid min hemkomst, mötas af den förebråelsen af Committenter, att hafva bifallit till en beskattning , ny och okänd, och af mångeni tankan ansedd nog obillig och orättvis; och anhålles, att denna min reservation måtte Höglofl. Utskot-* tets Betänkande till Rikets Ständer få åtfölja. ” Af Herr Donner ,G. N: ”EmotHöglofl. Bevillnings-Utskottets beslut att inkomma till Bit. till Bevitlnings-Utsk. Bet.
Slåndet stannade i följande beslut: att, såsom arfvode till Riksdagsårets slut skulle bestämmas för hvardera af de fyra Notarier, sorn. tjenstgör» i Statssamt Statsoch Oeconomie-Uiskot: en, äfvensom för den af Exped.-Utskoltets Notarier, hvilken har befattning att upprätta sakregister öfver B Lh a n ge t tilt Riks-Ståndens Proloeoll, en rund summa af 1,200 Rdr Banco, samt för hvardera af alla öfriga Utskolls-Notarier i,roo Rdr, för Irenne Ganoellister i Stats-Utskottei ^ hvilka hUtils haft högre traktamenten, hvardera i arfvode per år 800 Rdr, och för alla öfriga Utskotts Cancellister 700 Rdr. I öfrigt, äfven hvad angar aflöningen för Hemliga Utskottets Caucellie, bifölls Utskottets Memorial n:o 282. S. 1). På derom väckt fråga, beslöt Ståndet att samtlige Utskotten, med undantag af Eccpeditions-V-tikottet, skulle förständigas att, så fort sig göra låter, och sist inom den i5 December, afskeda ali Cancellie-be t jelling, utom Secreterare!! och en Notarie eiler Cancellist. Skulle likväl något Utskott, i anseende till mängden af återstående göromål, erfordra en talrikare Canceflie-betjening, må anmälan derom hos Stånden göras; och skulle reffpective Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta beslut med Preste-Slåndet sig förena. S. D.
Jag har trott det vara möjligt för en nitfull länsstyrelse att, då de skjutsande vilja friköpa sig från detta besvär, åstadkomma entreprenader, och jag anser troligt, att dessa då kunde lyckas, emedan det i sådant fall tillkomme landshöfdingarna att hafva uppsigten öfver det hela; men att hvarje skjutslag inom sig skulle uppgöra en sådan entreprenad, tror jag skulle misslyckas. Man har klandrat den af Utsk. yttrade åsigt, att diligenceoch forvagns-inrättningar borde underhjelpas för att underlätta skjutsningsbesväret. Jag nekar icke, att då Utsk. framställt denna fråga isolerad, har man fullkomlig anledning att betvifla, att sådant kunde åstadkomma någon lindring i skjutsningen, och det blefve högst kostsamt för staten. Några ledamöter af Utsk. hafva åter varit af den tanka, att dessa diligence-inrättningar borde förenas med skjutsentreprenaderna , och detta har varit min åsigt; men Utsk. har ej delat den. Man har anledning att tro, att sådant kunde gå för sig, emedan en diligencefart emellan Stockholm och Upsala äger bestånd just på grund af sådana accord, som med skjutsningsskyldiga blifvit uppgjorda; och jag tror, att den på ett ändamålsenligt sätt lindrar skjutsningen. Det var på samma grund, som en annan diligeueeinrättning hos oss uppkom. Innan den tillvägabragtes, var man icke nog lättsinnig för att ej stödja den på någon beräkning. Anledningen dertill innefattades i R, Stis vid förra riksdagen till K, M, aflåtna und, skrifvelse N:o468, deri det heter; ”R. St. hafva icke heller vid behandlandet af den - Den iG Augusti c. ra. ”na fråga förbisett det olämpliga i våra nuvar. skjutsnings”anstalter, eller de lyckliga följder, som i många fall skulle ”uppkomma, om skjutsningen kunde förändras från en ovilkorlig skyldighet för jordägarne till ett frivilligt åtagande ”för enskilda, af hvilken medborgareclass som helst, och då ”forvagnars inrättande torde vara det mest ändamålsenliga, ”kanske enda medlet, hvarigenom förberörde önskansvärda ”förändring må kunna beredas, hafva R.
Sag, ntir Kstadlcoinino svenskarne, niir norden niigot p i detta onirAde, soin rgclrte till ens for dem sjalfva, an mindre nAdde Europe? (EnsamstAende individera arbete tanker jag iclre pi.) Hafva vi gjort det, sB var det i forhistorisk tid. Nej, de valdiga konstvigorna oster ocli soder ifran BW sandt dyningar till vBra strilnder, och det har .vczrit vAr kbnst. Storhetstider dar ute, storhetstider h8r hemma, delradans ute, dekadans hemme, forr nAgot senare bara hos osg, men nu, sedan Izoinmunikationerna aro sii mtmarkta, niistm samtidigt. Sii har det val-it. Nar vi nu aldrig Sigt nsgon egen konst, kunna vi jn icke tala om vh konsts blomstringstid, foljalctligen lefva vi nq iclre, ar det ej trostrikt, under forfallets period. Detta iir lika oinojligt sorn. ntt en afton skulle komma ntan en foregiiende dag. Historien, den. inest erfarna och trovardiga bland auktoriteter, gifver oss med ~niinga exempel den liirdomen, att forfallet aldrig Irommer med nya uppslag, utan nojer sig ~ n e d att forslappa, uttiinja,. snmmallkr~mpn, gora lifoch intresseliisa forut befintliga. Pzlssar. denna beskrifning iu pb alstren nf r h iiagars konst och konstindustri? I form och fiirg och material lamnar den ojiifbara beris 118 hvad soin just nu frainhringus, just nn lriinnes, tiinlies och tager gestalt. Utryminet tillftter ej ett grnndligare studinni af det rilra lnatclrialet, T-i mlste diirfiir niija oss med att taga i hetraktande d g o t eller niigra af de fiirem61 och detaljer sou1 tydligast iiro insrkta lned tidens tecken. Hit hor dA.
— Jag har ju aldrig påstått, att jag kan något, det har andra bara sökt inbilla Er, jag försäkrar, att jag ingenting högre önskar än få lära, hade hon sagt en gång. De orden hade haft till första följd den där biljetten och sedan alla de förtjusande och af de andra flickorna så afundade lektionerna, hvar måndags afton under tvänne vintrar. De började läsa estetik och de slutade med att skrifva rättstafning. Hade de fortsatt längre, hade de väl tagit itu med a, b, c, bara för att Gerhard Palmer skulle öfvertyga »den främsta i skolan, att hon ingenting kunde». Om Marie icke lärde sig något annat, så lärde hon sig det grundligt! — Nej, den biljetten kunde hon inte bränna! Den var så karaktäristisk för honom, den gömde så många minnen! Hvad hon varit förälskad och hvad hon varit svartsjuk på alla, han visade sig intresserad af! Ibland tänkte hon: »han tycker nog om mig, annars skulle han inte sagt det och det, han skulle inte läsa med mig, ty den där »läsningen» utgjorde den förnämsta utmärkelsen han visade henne, annars behandlade han dem alla ungefär på samma sätt, d. v. s. dem bland de unga flickorna, som intresserade honom, de andra ignorerade han fullständigt. Ibland tänkte hon: det är omöjligt, att han kan bry sig om mig, han tycker jag är så obetydlig, så dum, och det är jag också, när jag är med honom! Det här var hans friarebref! Hon hade fått det på sommaren ute på deras landtställe. Hon läste det. Ja, det var ett friarebref, intet kärleksbref. Hur olikt de varma, hängifna, ömma rader, Harry brukade skrifva till henne Hvad lifvet ändå är besynnerligt, tänkte hon. Allt man önskar, drömmer om och hoppas på, kommer slutligen, men på ett annat sätt, vid en annan tid, än den rätta. När hon var ung, hade den man hon älskat — och han var dubbelt så gammal som hon, — friat till henne i ordalag, som dem en pascha skulle använda, när han kastar sin näsduk — och nu, när hon tyckte att lifvet blommat ut, nu möttes hon af en kärlek så ung, så öm, så hängifven, som hon känt den då! Hon tog upp ett bref från deras förlofningstid:
Som emedlertid 48 §. i Banko-Reglementet innehåller, att, vid befordringar till sysslor inom de i 34 §. af samma Reglemente uppräknade fyra Tjenstegrader, öppen Fullmakt utfärdas för den, som tjensten erhåller, hafva Fullmäktige, under förutsättning, att Höglofl. Utskottet gillar förromförmälde af Fullmäktige, vidtagne förfogande, skolat anhålla, att åberopade 48 §. måtte komma att omfatta äfven vaktbetjeningen. Förflyttning på Bankens Pension-Stat. Med begagnande af den uti 58 §. af Banko-Reglementet Fullmäktige medgifne rättighet, att, i händelse af ohjelpligt sjukdomstillstånd och afgjord oförmögenhet att vidare gagna Verket, kunna förflytta en Tjensteman på Pensionsstat, oaktadt han sig ej om afsked anmält, samt, i sådane fall, anordna hela lönen såsom Pension, fastän föreskrifna lefnadsoch tjensteår ej äro uppnådde, hafva Fullmäktige under nedanupptagne dagar och uppå skäl, som i Protokollerne blifvit fullständigt utvecklade, på Bankens Pensionstat förflyttat följande personer, nemligen: 1842 den 15 September Kommissarien L. O. Ekman, 1843 den 2 Oktober Bokhållaren Anton Köhler; samt 1843 den 16 Oktober Bokhållaren Abr. Casp. Broman. % 20. På grund af den rättighet, som genom § 100 uti Banko-Reglementet Berättelse af Banko-Fullmäktige. Ii blifvit Fullmäktige lemnad, hafva Fullmäktige under den 11 September 1843, uppå hemställan af Banko-Diskont-Direktionen, förflyttat nu mera aflidne Kamereraren vid Banko-Diskont-Verket, Kontorskrifvaren i Banken O. Ekecrantz på Bankens Pensionsstat, med åtnjutande under sin öfriga lifstid af hela den på Banko-Diskont-Verkets Stat innehafda lön 1000 B:dr B:ko, såsom pension. § 21.
Tjenstehjonsclassen bör komma i förhållande till Staten äfven såsom en skyddande, och just derför skattfordrande makt. d) Men skulle Staten utöfver dessa hjelpkällor behöfva tillskott, så äro de att påräkna, om, vid hvarje boförteckning, gifves en fjerdedels proc. i bevilln.; om, vid hvarje utmätningsauction, uttages af borgenärens fordran åtminstone en half proc., samt om af älla intecknade fordringar gifves i bevilln. g proc. Fullföljdes principen conseqvent, så borde disconter, privatoch sparbanker, och alla fonder af livad slag de varamånde, gifva en fjerdedels eller åttondedels proc. i bevilln. Dervid behöfdes ingen utmätning, såsom då man hos den gifta hemmanslösa allmogen ofta utpantat helgedagsklädningen, så att hvarken man eller hustru kunnat gå till nattvarden, utan att låna det plagg, med hvilket de knäböjt vid försoningens och barmhertighetens altare. — Se här pauperismens uppkomst, och anledningen till behofvet af fattigvårds-comite'! Ty bördan i bevilln.- väg har drabbat de ciasser, sotu icke kunde bära den. D e n 26 M ars e. m. 493 R. o. Ad. biföll remiss af detta anförande till Bevilln.- Ulskotlet. Fortsattes pröfningen af de sedan sisla riksdag livilande oell af Coust.Utsk., jemte dess den 7 och 20 dennes på bordet lagda mein. N:o 5, uppgifna förslag till ändringar i Rikets grundlagar. 8:de punkten. Förslag, rörtde sättet för behandlingen af gro ndlugsänd rings-förslag. 56 §:n Regerings Formen. Omflyttning af 2 mom. i denna §. lill §:n 8r. Allmänna frågor eller ock alldeles förkasta. Rörande behandlingen af grundlagsfrågor, finnes i 81 § /i särskildt forordnadt. 81 §:n. Denna Regeringsform möjlige att verkställa.
Dreglementet ecb öfrige forefFrifter, (jmarå åtal fo l/a bor, anmåle be bet genaff (joS RifetS ©tånberS Suffittå* ©inbubSman, (jmilFen åligger att pålla ben eller bern af ©irecteurerne, om (jmilfen eller ^roilfa en fåban anmålan (Fett, unber tilltal inför ©mea $of* Rått, oel) afljålle fig benna eller begå af ©irecteurerne från utofningen af ©irecteurS*befattningen, från bet anmårfningen af Q3anco*5ullmågtige eller Reoiforerne fFett, intill beg ben tilltalabe blifmit, genom laga Fraft munnen bom frifånb. §. 3. uti 2lnfvvarigt)ets*Ilögeit fot Brtnco*5ullmögtige: 35efråbeS $ullmågtig att af forfttmmelfe eller egennptta (jafma unberlåtit, ofmerfFribit eller afmiFit från be forefFrifter, forn Q3anco#UtfFottet eller Reriforer, enligt 72. §. Regeringsformen oclj 70. §. RiFSbagS*©rbningen, mebbelat, el» ler i gållanbe Q3anco*orbningar till befiåmb åtlpbnab ftabgabe åro, må målet genaff (joS RifetS ©tånberS Suftitiå#©mbubSman amnålaS, (jmilfen åligger att Detfamma fFpnbfamt (joS ©mea ^of*Råft åflaga. ©fulle, efter anffållb laga tmberfofning, ben anflagabe beftnnaS brottslig, fålleS (jan, utom i befall benna