Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Om han nu verkligen hade något vigtigt att säga henne. – Det var ju icke så farligt att taga emot honom och Nå, så fick han väl komma in då. Marie gick ut och två sekunder derefter stod löjtnanten på tröskeln. »Ursägta, att jag icke stiger upp och helsar på er, men jag kan icke stödja på foten. Det är också för den skull som jag är tvungen att taga emot er här», sade Berta artigt och kallt. Löjtnanten bugade sig, stammade en ursägt, och hade den takten att låta dörren till matsalen stå öppen. »Jag skulle icke besvärat fröken, men jag skall resa och jag ville se fröken ännu en gång.» Han talade allvarligt och fast och stod framför henne hög, smärt och vacker, med sänkt hufvud och hatten i hand. Berta hade knäpt ihop bada händerna öfver stolskarmen och lutade sig nu fram deröfver. »Ni tänker resa? – Hvarthän då?» »Till Frankrike – för att studera mitt vapen. Sedan går jag väl in i främlingslegionen, kan jag tro.» Hans röst hade samma fasta, litet trotsiga klang. »Sätt er då ned och låt oss tala rigtigt. – Nå, men säg mig, hvad har då drifvit er till ett så förtvifladt beslut?» »Mycket.» Berta visste icke rigtigt – men hon kände sig verkligen så besynnerligt ängslig. »Först och främst intresserar jag mig för mitt yrke» – han såg ned, satt starkt lutad och vred hatten mellan knäna – nervöst, hastigt. »Jag leds här hemma vid att gå och göra ingenting – aldrig se något annat än Drottninggatan och Artillerigården. Och så så » »Så hvad mera?» »Törs jag verkligen säga det?» Han lyfte hufvudet och det blixtrade till i ögonen. Berta visste hvad som nu skulle komma. »Ja – hvarför icke?» – det kom sakta. »Åh», bröt han häftigt ut, »ni vet det! Jag reser derför att jag älskar er.» Hon bleknade, men hon rörde sig icke ur sin ställning. »Hvarför säger ni ingenting? Ja, jag vet det ju ändå – ni tycker icke om mig. Jag har vetat det hela tiden – så tydligt – det var bara ett ögonblick, som jag hoppades.
De flera serskilda förslag, hvilka tid efter annan blifvit uppgjorda till ordnandet och planeringen af samma plats, hade också öfverensstämt i förutsättningen att en dylik mur skulle komma att derstädes anbringas; varande, till stöd för den yttrade åsigten om nödvändigheten häraf, tillika anfördt: att Riddarholms-kanalen både midt emot och bredvid den Riksgälds-kontoret tillhöriga gård vöre omgifven af murar eller kajer; att saknaden äfen kaj-mur utanför Kiksgälds-kontorets egendom derföre komme att blifva synnerligen märkbar och missprydande; att, i anseende till vattenhöjdens föränderlighet ej allenast våroch höst-tiden, utan äfven dessemellan, den närmast kanalen belägna stranden svårligen kunde bibehållas i städadt skick, så vida icke den lösa jorden vid den än stigande, än fallande vattenytan vore genom en sådan mur betäckt; samt att gårdsplanen, ifall den invid kanalen skulle sänkas ända ned till vattenytan, komme att erhålla en alltför betydlig sluttning, hvilken möjligen skulle försvåra det återstående planeringsarbetet och de föreslagna trädplanteringarnes verkställande på ett ändamålsenligt sätt, helst denna sluttning först kunde vidtaga nedanför de under nordvestra delen af gården befintliga källarhvalf. Vidare och under åberopande af derför uppgjordt kostnadsförslag, hafva fullmäktige upplyst, att en på dubbelt lager af 9 turn tjocka furubjelkar, med förankring på 9 serskilda ställen, uppförd mur af 3| alnars höjd och 4 alnars bredd i botten samt 3 alnar i öfra kanten och bestående af huggen sten på den åt kanalen vettande sidan, skulle kosta 8,600 T:dr. Dessutom hafva fullmäktige erinrat, hurusom, enligt stadgandet i 12 § af Kongl. Maj:ts, under den 5 November 1842 utfärdade, Byggnads-ordning för Stockholms stad, „hvarje tomt skall med stängsel förses“; till följd af hvilket stadgande och då, efter hvad erfarenheten redan visat, några planteringar å oftanämnde gård icke kunna skyddas och bibehållas, med mindre densamma varder inhägnad, ett jernstaket på gråstensfot med grindar syntes böra uppföras mellan sydöstra hörnet af Riksgäldskontorets hus samt
Under förutsättning, att Rikets Ständer bifalla Utskottets i föregående tvänne punkter framställda förslag, torde 36 § i blifvande Banko-reglemente, hvilken upptager Banko-statens löneförmåner, böra erhålla följande lydelse: 7:o. Lönctbrinånerne äro: å Löne-stat: Första tjenstegraden: För de 7 äldste Kommissarierne och Banko sekreteraren, lön å 3,300 R:dr 26,400: — Tillfällig förhöjning derå å 33 £ proc 8,800: — Transport 35,200: — Banko-Utskottets Memorial N:o 32. — För de 7 yngre Kommissarierne och Advokatfiskal, lön å 3,000 R:dr 24,000: — Tillfällig förhöjning derå å 331 proc 8,000: — 67,200: ■ (Åtnjutande dock de Kommissarier, som tjenstgöra i Banko-diskonten, deras löner på detta Verks stat.) Andra tjenstegraden : För 7 Kamererare, 6 Kassörer och Sekreteraren hos Under-stvrelsen, lön å 2,250 R:dr " 31,500: — Tillfällig förhöjning derå å 33f proc 10,500: — 42,000: ■ Tredje tjenstegraden : För 14 Bokhållare, 2 Revisorer, Registratorn (tillika Aktuarie) samt 3 Notarier, lön å 1,500 R:dr 30,000: — Tillfällig förhöjning derå ä 33A proc Fjerde tjenstegraden: För 12 Kontorsskrifvare och 5 Kanslister, lön å 750 R:dr 12,750: — Tillfällig förhöjning derå å 33.J proc 4,250: — 17,000: Extra ordinarie tjenstemän: För 6 Kassaskrifvare, arfvode ä 900 R:dr 5,400: — Tillfällig förhöjning derå å 250 R:dr 1,500: — 6,900: Konst-idkare:
Först efter sålunda vunnen utredning kan Konungens Befallningshafvande meddela sitt beslut, som enligt 51 § af Landshöfdinge-instruktionen skall utfärdas genom Utslag eller Resolution i vanlig form och således äfven skall upptaga de skäl, hvarpå beslutet grundas. Slutligen eger den tilltalade, att emot beslutet anföra besvär hos vederbörande Hofrätt och att sin talan vidare i domstolsväg fullfölja. Det vill således synas, som vöre något utrymme för godtycket här ej lemnadt, likasom afsättningen väl éj kan sägas ske utan ransakning och dom, da den tilltalade både före sakens afgörande hos Konungens Befallningshafvande och efter detsamma får tillgodonjuta alla laga rättegångsförmäner. Pä dessa grunder anser sig Utskottet böra tillstyrka, att icke heller dessa förslag må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 12 Mars 1860. Reservationer anmälda: af Herr L. J. Lovén, Herr Å. Grenander och Herr Holmqvist. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottcls Betänkande M 60. 1 N:o 60. Atile, till Exp.-Utskottet elen 29 Mars 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i uppbördssättet af indelta räntor anslagna till militära tjenstemän. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Olof Nilsson från Westerbottens län väckt motion, hvaruti han fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på det besvär, som åstadkommes af det olika uppbördssättet för Kronans inkomster och militära tjenstemäns indelta räntor, synnerligast i rikets norra landskaper, hvarest de skattskyldige äro glest boende och långt afskilda från uppbördsställena. Till afhjelpande af detta allmänt och, enligt motionärens förmenande, rättvist öfverklagade besvär har han ansett sig böra föreslå, att antingen Regements-sknfvaren må åläggas verkställa den kontanta uppbörden på samma tid och orter, som
Om under loppet af de tre sista åren i skolan Latinet lästes med allvar af ynglingar med fallenhet derför, skulle dessa under denna tid kunna göra ganska grundliga framsteg. Önskade de sedan att äfven lära sig Grekiskan och Hebreiskan, kunde sådant låta göra sig vid universitet. Jag känner af egen erfarenhet, att den, som någorlunda känner Latinet, ganska väl kan på egen hand inhemta Grekiskan. Detta sednare språk, äfvensom Hebreiskan, har jag ansell icke i något läll böra blifva föremål för elementar-undervisningen. Dessa tvänne språk inhemtas af en så ringa minoritet, att för dennas skull ordningen vid de allmänna undervisningsverken ingalunda bör sältas på spel. Då jag således antager att undervisning i skolorne bör lemnäs uti Latinska språket, sker del under förutsättning af full valfrihet; och att samma språk sedermera icke skulle fordras såsom nödvändigt uti någon embets-exarnen. Genom antagandet af mitt förslag komme den förenkling att inträda, att de olika undervisnings-linierne uppkommo först i de 2:nc sista klasscrne och aldrig kunde blifva flera än två, då do nu deremot, enligt nja Skol-stadgan, börja redan i tredje klassen, och uti de öfversta klasserna kunna uppgå ända till fem olika limér.” I följd af hvad motionären sålunda anfört, har han föreslagit, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med ändring af Kongl. Stadgan för Rikets allmänna elementar-läroverk den 14 Augusti 1856, i Nåder förordnas måtte ”att undervisningen i skolans sex första klasser blifver gemensam för alla samt att ”först i 7:de klassen finge bildas tvänne olika undervisnings-linier, der å den ena lemnades undervisning i latinska språket åt dem, som sådant önskade.” 2:o Reträffande den afdelning af Irsta Kapitlet i skol-stadgan, som rörer flyttning inom läroverk samt från lägre till hägre läroverk, är anmärkt: a) af Herr Hydin: att, genom 35 §:s föreskrift det endast inom åttonde eller öfversta klassen i högre elementar-läroverk lärokursen må beräknas tvåårig.
Så böjer hon sig ner och kysser barnets panna — hennes ansigte blef så vekt o c h hennes ögon fuktiga —. Men der kommer hennes egen gosse, hennes älsklingsbarn. Han är blek som hon sjelf, och de stora mörkgrå ögonen äro sorgsna och allvarliga. Han är sjuk. Hon har sett, att hans händer äro vaxgula, hon tycker sig nästan kunna känna, hur feberheta de äro, och hon hör hans torra skrällande hosta, som skär henne i bröstet. Han ser så klok ut. Han är icke heller hen nes barn på samma sätt som alla de andra; han är hennes vän och kamrat. Hon tycker sig i slägt med det der lilla sjuka barnet, och hon har så ofta känt sig frestad att — som nu — draga honom till sig och anförtro h o n o m, hur innerligt hon håller af honom — hans bleka ansigte, hans kloka, allvarliga ögon och det sorgmodiga draget kring hans mun —. Hon hade ' lagt båda armarne på bordet och böjt sitt hufvud ner emot dem. — — Friska skratt, klara öppna ögon, mjuka händer och fina kinder, barnaglädje och barnasmärta — minnena blandade sig inom henne till ett oredigt virrvarr, ur hvilket en tårfyld, medveten längtan långsamt arbetade sig fram som ett regnmoln på himmelen en sensommardag. Molnet växte och tätnade, bredde ut sig till en ångestfull, tryckande känsla af ensamhet och regnskuren bröt lös. När hon åter lyfte upp hufvudet, glimmade hennes mörka ögonfransar likt fuktigt gräs. Och åter stirrade hon framför sig med samma trötta o c h tomma blick, som intet såg. Tankarne voro fjerran, långt borta. En solig, öppen himmel hvälfver sig, öfver en vid slätt, der gulnade hvetefält vaja. Än är det sommar, än äro ängarne gröna, än blommar vildrosen i landsvägsdiket. Men borta under en pil står en lång, mager man med en lie på sin axel och väntar på, att hans dagsverke skall begynna. Mannen med lien är icke döden; han är hösten. Icke förintelsen, utan förgängelsen. Än skall det komma mången solskens dag, i september o c h i oktober. Men mannen med lien skall då ha börjat sitt arbete. Och när han slutat?
LXIV. B. i48. A. 358. — med hemställan om en förnyad underdånig skrifvelse till Kongl. Majit angående Sörforss Laxfiske. A. 35g. — med förslag till föreskrifter i afseende å hvad iakttagas bör vid verkställandet af tryckningen utaf Bihanget till RiksSlånderis Protokoll vid blifvande Riksdagar, samt i afseende å dermed gemenskap ägande ämnen; äfvensom med vissa hemställanden, föranledda af nämnde tryckning innevarande Riksdag. LXIV. B. 36o. LXV. B. 436. LXVI. A. 3. E. 3. — med öfverlemnande af den § i Riksdagsbeslutet, hvilken upptager Rikets Ständers under innevarande Riksmöte, till Kongl. Majit utlålne underdåniga skrifve!- 2 I 8 ser med framställningar af deras önskningar i Ekonomiska och andra ämnen. LXV. A. 8. ExpeditionsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af återremiss å Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Saltpettergärdens upphörande, samt ersättning derföre af Tullmedlen och BränvinsBeviilningen. LXV. B. 112. LXYI. A. 58. — i anledning af återremiss utaf a:ne §§ till RiksdagsBeslutet. LXY. B. 325. LXVL A. 14. — med förfrågan i afseende å verkställigheten af de föreslagna åtgärderna till förekommande af omtryckning af vissa till Bihanget hörande handlingar. LXY. B. 436. LXVI. A. 53. — angående underdånig skrifvelse om verkställd granskning af Lazarettsoch Curhus-räkenskaperna. LXV. B. 436. LXVL A. 4. — angående en underdånig skrifvelse om beviljadt ökad t anslag för UndervisningsVerken.
Majestätsbrott kan föranleda till ”våda” för tryckfriheten, i fall de edsvurne af Kongl. Majits, medelst svaret på berörde förfrågan, yppade åsigt, att en skrift vore brottslig, låta förleda sig att frångå sin egen deremot stridande öfvertygelse, helst så beskaffade vådor alltid skulle inträffa då Juryn viker från sin ed och fäller den oskyldige, hvilket förhållande vore alldeles enahanda i afseende på Domaren, emedan mened vore lika ”tänkbar” hos den ena som hos den andra; men att hittills, mig vetterligen, klagan ej försports, att, då Kongl. Majit anbefallt fortsättning af åtal för lastliga yttranden i tal eller skrift om Kongl. Majlis höga person eller gerningar, eller att, då Kongl. Majits höga tanka angående andra vid Domstolarne förehafde mål varit känd, sådant fått inverka på besluten; och som man billigt vis borde tänka lika högt om Jurymannen, som om den ständige Domaren, måste ock, under förutsättning häraf, underlåtenheten af denna hemställningsåtgäid anses, i vigtig mån, inskränka hvad till skyddande af tryckfriheten vore stadgadt; Och har jag, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt samt under åberopande af und. anmärkningsmemorialets innehåll, ansett ådagalagdt, hvad jag fortfarande fann mig föranlåten påstå, att IIofRätten, i likhet med hvad dess minorite' ytt - ioo R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. rat, till åtlydnad af 5 §. 6 mom. Tryck frihetsLagen och Kongl. Brefvet den 25 September 1777» varit både berättigad och pligtig, att ifrågavarande mål hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, innan vidare fullföljd deraf ägde rum, och att fördenskull HofRättens fleste Ledamöter, sorn vägrat, att en så beskaffad anmälan iakttaga, åsidosatt en af Lag Domaren ovilkorligen ålagd skyldighet och sålunda uppenbarligen emot Lag förfarit.
Vid verkställigheten häraf iakttages, att anbud, genom kungörelser i allmänna iidningarne, infordras af dom, som kunna vara hugade att tillhandahålla och leverera berörda effekter eller besörja omförmälda tryckningsmed flera arbeten. För öfrigt ega Fullmiigtige att utse någon bland Riksgälds-kontorets tjenstemän, som bör ej allenast, före och under riksdagen, mottaga, vårda och efter vederbörliga reqvisitioner utlemna de upphandlade effekterna samt ombesörja de under riksdagens fortgång ifrågakommande ytterligare uppköp, äfvensom erforderliga reparationer å inventarie-persedlarne, utan ock, efter riksdagens slut, upprät a och afgifva fullständig redovisning för alla dessa af honom mottagna effekter. v § 235. Som, enligt de af Kongl. Maj:t för Strömsholms nya kanalbolag den 27 Mars 1863 fastställda reglor, Kanal-direktionens förvaltning och kanalverkets räkenskaper skola hvart annat år granskas utaf två Revisorer, af hvilka den ene hör utses af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, så skola Fullmägtige före hvarje revision välja en person att uti berörda revisions-förrättning deltaga. Jemväl skola Fullmägtige, i enlighet med de af Kongl. Maj:t för Dalslands kanal-aktiebolag den 7 April 1865 och för Kinda kanal-aktiebolag den 21 Oktober 1864 i nåder fastställda bolagsordningar, årligen utse en Revisor att granska hvartdera af dessa bolags förvaltning och räkenskaper. § 256. Uti allmänna Bypotheksbankens Styrelse bör en ledamot, som skall vara vice Ordförande, utses af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret. Likaså utses af Fullmngtige till deltagande i den årliga revisionen af Hypotheksbankens förvaltning och räkenskaper en Revisor, som vid revisionen förer ordet. Dessutom böra Fullmägtige utse ett ombud vid den allmänna ordinarie sammankomst, som mellan Hypotheksbankens delegare skall ega rum hvarje år efter afslutad revision. § 237.
Likväl oroade det henne att se honom så obekymrad, men hon föresatte sig att hellre vänta och se, hvad tiden förde med sig, än att plåga honom ined fragor, som han kanske hade skäl att icke besvara. Hon ville icke tvinga sin son att gå i elden, fast hon med tirar skulle hafva välsignat honom, när han reste åstad. Dagen efter de siste frivilliges afresa kom advokat Pozzolini till sin moder, sägande: - Mammina caia, vill du lijelpa mig att få nattsäcken i ordning? - Skall du r e s a. och hvart hän? Hennes hjerta klappade våldsamt. Han cåg sin mor rakt in i ögonen. - Kunde dzi tvifla p i att också jag ville till lägret? Hon slog armarne om sin sons hals: - Nej Eugenio, jag kunde icke tvifla på dig, fast ditt lugn under dessa dagar oroat mig; icke desto mindre kan du icke resa så här hals ö h e r hufvud; du måste ha ditt pass i ordning. Han smalog: - Och du tror, att jag väntat till i dag med att f ' å initt pass påtecknadt! Det är i ordning för länge sen. Nu kan jag också förklara för dig, hvarför jag icke straxt följde med de andra. Och han omtalade nu, huru han haft i uppdrag att inför rätta föra en ung mans talan, som anklagats att hafva begiitt öfverlagdt dråp, men som han, Eugenio, öfvertygat sig om var oskyldig. I dag föll domen, fortsatte den unge mannen; jag vann processen, och han blef frikänd. Dagny. M o r. han grep hennes händer och såg henne djupt ned i ögonen, clzc kan förstå hvad jag kände, da han och hans stackars gamla nior kastade sig ned och omfamnade niina knän och kallade mig siii räddare. Mor och son höllo hvarandra ett ögonblick fast i fanin. - NA jag måste bort, manimina cara. Vi skola skynda oss. Det skulle vara dumt att komma för sent.
Hos-Nätten bör genast deröfwer infordra Tryckfrihets-Coinmittöens ntlätande. Till - Bilaga till Meni. N:o 24. 385 styrker denna qvarstads beläggande, mä Hof-Rätten, der sä ffäligt pröfwas, efter Utslag en sadan qwarstad bifalla, och staude den da fast intill Rättegångens slut. Har Trycksrihets-Committeen afstyrkt gtvarstad, men Hof-Rätten ända finner den böra äga runi, dä mä Hof-Nättcns Utslag ej i »verkställighet gä, utan underställes Högsta Domstolens afgörande. Riksens Ständers Jnstitice-Ombudsman äge att, efter erhällen underrättelse, dä sädant mäl till öfiverläggning förekommer, derwid öfwertvara, hwarefter honom äligge, att Högsta Domstolens Protocoll och Utslag i mälet genast till trycket befordra pä publik bekostnad, i händelse enskild förläggare ej skulle erhällas. Dä Under-Rätt i hufwudsaken undersökning fulländat, »varde den jemte des; utlätandc öfwer mälet i de sall, dä Under-Nätts Utslag enligt Lag följa bör, genast till Swea Hof-Rätt insänd. HofRätten äligge dä, att ofördröjligen af TryckfrihetsCommittec», ät hwilken alla till mälet hörande handlingar meddelas skola, infordra defi betänkande, som uppä anförda skäl bör innehälla bestämdt utlätande, ej mindre om answar för skriftens utgifwande äger rum, än om upplagan bör segvestrcras och till utspridande förbjudas, samt defiutom innefatta Committeens yttrande, hurutvida uppgift as Författarens namn bör kunna Boktryckaren äläggas.
Ägde werkställarne att noggrant följa ettdera af desta beslut, eller ägde de att efter egen pröfning bland dem wälja ettdera till efterföljd? Denna fräqa hwilar äter pä en annan: Were bägge desta beflut för Werkställarne lika kraftägande, moro de af en och samma, eller af lika berättigade myndigheter utfärdade? eller moro de utfärdade af 2-.ne myndigheter, hwaraf den ena, uti det i fräga warande mälet, stäp i, owilkorlig ätlydnad af den andra? Det will med klarare ord säga: War det Rik - Den 18 September. 183 sens Ständer sjelfwe, som hade utfärdat 2:ne sius imellan stridiga beslut i samma ämne; eller war det ett Utstött, som i ett mäl, der icke det, utan Riks-Ständen sjelfwe ägde beslutande rätten, utfärdade öfwer detta samma ämne ett beslut stiljagtigt fran Riksens Ständers? — Swaret hära är utom allt twifwelsmäl: det war det sednare fallet som här ägde rum. Nu uppkommer 1:0 den frägan: När förordnade ^Verkställare oundgängligen mäste ^bringa i utöfning ett af 2:ne stridiga beslut öfwer samma ämne, utfärdade af samma eller ock lika berättigade myndigheter, hwad utwäg mäste härtill widtagas? Ingen annan, än en pröfning och uttolkning, enligt werkställarnes egit begrepp om sakens billighet. Och hwarfore blifwer denna utwäg loflig? Blott derföre, att en annan alldeles icke finnes. Dernäst följer den frägan: När förordnade wcrkställare böra bringa i utöfning ett af twänne stridiga beslut öfwer samma ämne, det ena fattadt af en i detta ämne högst befallande myndighet, och det andra af en densammas förestrift fullkomligen underkastad, äga dä wsrkställarne en pröfnings-rätt? Ar ej den högsta myndighetens beslut deras enda lag? Kan en billighetspröfning gälla emot bestämd Lag?
Då Stalsoch Lag-utskotten vid sistlidne riksdag hemställde, alt herr /{oxenb/uds då väckte motion, innefattande enahanda förslag, utom i afseende å tiden inom och domstolen vid hvilken fordrings-anspråken borde göras gällande, måtte lemnäs utan afseende, anförde Utskolten uti sitt under den i5 Maj 1845 deröfver afgifne, af samtliga Riks-stånden gillade, betänkande 11:0 i3a, derför följande skäl: alt då motionären med så kallade äldre kionofordringar syntes hafva afsett sådane enskildes fordringsanspråk hos Statsverket, hvilka före 1719 tillkommit, och, så vidt Utskolten hade sig bekant, preskriptionstid, genom serskilda författningar, redan funnes för alla dylika fordringar sladgad, så alt några andra fordringsanspråk från nämnde lid icke borde kunna göras gällande, än sådane, hvilka, inom redan stadgad preskriptionstid, blifvit hos Kaminar-kollegium i föreskrifven ordning anmälde och bevakade, och för hvilka, såsom på nämnde kollcgii utredning och pröfning beroende, någon ytterligare preskriptionstid icke kunde bestämmas, Utskotten ansåge icke erforderligt, att någon ny preskriptionstid stadgades för de af motionären afsedde så kallade äldre kronofordringarne; hvarjemte, i afseende på den pröfning af ifrågavarande mål, hvilken, enligt för Kammar kollegium gällande instruktion, nämnde kollegium tilli) ör, det förekomme, alt motionärens i öfrigt framställde förslag endast åsyftade att samma pröfning skulle öfverflyttas från elt privilegieradt forum till elt annat, hvilket syntes mindre lämpligt.
På grund af hvad sålunda anmärkt blifvit, har Utskottet tagit det,r ta ämne under ytterligare pröfning och dervid funnit, alt Rikets Ständer, uti deras till Kongl. Majrt afgifne underdåniga skiifvelse af den 19 Augusti 1829, N:o 128, i afseende på Ekeskogarne i Riket, bland annat, till Kongl. Majrt i underdånighet öfverlemna!, att, efter föregångne noggranna undersökningar om localens och jordmoneus passande beskaffenhet för ekeplanteringar, till en början använda sådane Kungsgårdar, Kronopark er och Kro110-Allmänningar, hvilka uppfylla de för ändamålets befrämjande tillika uppgifne vilkor, och som antingen derför genast kunna disponeras, eller ock Liefve disponible, i den ordning Arrend.e-Contract eller förlänings-rält derå tilländalöpte; och att Rikets Ständer jemväl bifallit, det Kongl. Maj:t må ega rättighet att, efter lagligen skedd uppskattning, å Ömse sidor, utbyta större eller mindre del af den Kronan tillhörige och för ekeplantering bestämde jord, emot annan jord, tillhörig enskild man, som dertill samtycker, då ett sådant utbyte vore nödigt, för att åt planleringarne gifva en sammanhängande form och tjenliga gränser. Och som Kongl. Maj;t af sådan anledning, uti Dess aflåtne Nådiga Proposition, nu endast gjort framställning om Wisingsö-jordens användande lill ekeplantering, anser Utskottet ock de gjorde anmärkningarne, så vidt de beträffa andre iocaler för sådan plantering eller inköp af redan befintlige ekeskogar, så mycket mindre tillhöra detta mål eller i sammanhang dermed kunna upptagas, som, oberäknad! den längre tidsutdrägt, hvilken af Herr Bådths förslug om under - 6 Stats-Vtskottets Uti.