Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi äga exempel inom oss på tjenstemän inom militären, som tjenstgjort 25 år oell deröfver, derunder varit i Riket mantalsoell skattskrifne samt fullgjort alla sina skyldigheter sorn Svenske medborgare; men sorn dock icke kunna komma i åtnjutande af Svensk med borga r e-ra It i allmänhet åtföljande rättigheter. Vid förra riksdagen blef ett lika beskaffad! förslag sorn detta af Coust.Utsk. framstäldt, men af Ständerna underkändi, så att Utsk. liar i delta fall icke gjort något annat än att hafva Upptagit samina förslag på nytt, i hopp om baltie framgång oell i förmodan oin en bättre öfvertygelse i afseende fl både nyttan och nödvändigheten af detta stadgande, särdeles då i betraktande kommer, att Konungen icke ens gemensamt med Ständerna kan meddela medborgare-rätt åt en Utländning, i det skick, hvaruti författningarna signu befinna. Jag anhåller således om R. o. Ad:s medverkan till bifall å Utskrs betänk., så framt ej Ståndet skulle finna, alt anmärkta om borttagandet af ordet ”under” bör föranleda till åteiTemiss. Frill. Sprengtporten: Efter den upplysning, som innefattas i Gr. Anckarsvärd* yttrande om den tiri gällande redactionen af §:n, och alt det tillägg, sorn blifvit föreslaget, bar afseende på lilie särskildta förhållanden, finnér jag att min anmarkn. hör förfalla vid frågan om utbyte af det nya stadgandet, sorn iir föreslaget, emot det förut befintliga i nu gällande redaction. Det är blott en enda anmärkn., som kan qvarstå, men sOill är afsa liten betydenhet, att den icke bör föranleda till någon åtgärd från R. o. Adis sida, nemi. den, att om man vill antaga en sådan tolkning man här nämnt, kunde §:o vara annorlunda redigerad, för att icke behöfva upprepa precist samma sak i olika förhållanden, som slå hvarandra så nära, som dessa håda cathegorief, och hvilket kunde föranleda till en oriktig uppfattning af meningen. För öfrigt instämmer jag i begäran om propus, till bifall å förslagets hvilande lill grundlagsenlig behandling.
Böter efter denna lag tillfälle Kronan, de fall undantagna, då böter, en ligt hvad här ofvan stadgadt är, mälseganden ensamt tillkomma. Med anmälan härom, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att ifrågavarande förändringar i TryckIrihets-förordningen måtte vinna E. K. Maj:ts nådiga bifall samt sedermera varda i vanlig ordning kungjorda. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 Januari 1866. 14 EcepediHons-(Jlsleottete Förslag lill underd. Skrifvelse, S-o ti. Uppläst, och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Jan. 186G. Preste-Ståndet den 10 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 1 7 — —■' Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående en af Blekinge läns landsting gjord ansökning om, inköp af en Kronan tillhörig tomt i Carlskrona. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 16.) S. A. K. Sedan E. K. Maj:t, enligt nådigt Bref af den 16 December 1864, bifallit Blekinge läns landstings den 28 lörutgångne
Stadgandet i § 31, att ersättning till sjöfolk för under resa minskad kost, skulle bestämmas “efter de i sista afgångsorten gällande priser*', har ansetts komma att möta alltför stora svårigheter vid tillämpningen, särdeles i fråga om resor från aflägsna orter, hvadan Rikets Ständer, med uteslutande af berörde stadgande och i likhet med hvad på flera ställen i det nådiga förslaget eger rum, hänskjutit ersättningsfrågan jemväl i detta afseende till skiljomäns afgörande. § 33. I § 33, som innehåller föreskrift om dagboks förande efter visst formulär, men inskränker skyldigheten härutinnan till fartyg öfver trettio läster och, äfven med detta lästetal, till resor på aflägsnare orter utom riket än Finland, Danska hamnar i Östersjön samt Danska och Norska hamnar på denna sidan om Skagerns fyr och Lindesnäs, hafva Rikets Ständer, med utbytande af ordet “aflägsnare" mot det såsom mera lämpligt ansedda ordet “andra" (orter) funnit dels ofvannämnde lästetal — innefattande antagligen så kallade svåra läster — böra reduceras till närmast motsvarande femton nyläster och dels befrielsen från ifrå - ExpeilitionaV Isko It ets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164. 7 gavarande skyldighet jemväl ega rum på resor till och ifrån Ryska och Tyska Östersjöhamnarne, hvadan §:us första moment i dessa afseenden undergått uödig förändring. § 34.
Sådana äro de skäl, på hvilka jag grundar min öfvertygelse, att man vid valet mellan de 3:ne gränsvärden, jag förut omtalat, icke bör taga i beräkning de tillgångar, som möjligen kunna beredas inom landet; och då torde 25 millioner vara den summa, vid hvilken man bör stanna. Man har då hållit sig till K. M:ts propos., och fått ett belopp, som är tillräckligt för utförande af arbetena å de båda stambanorna under den kommande statsregleringsperioden. Om några jemkningar komma att göras i den Kongl, propos., såsom att man väljer Lagaålinien, eller att man endast som lån och icke som anslag beviljar hvad som är hegardt för Orebro-Hallsbergslinien, så kommer dock detta icke att på summan vid denna Riksdag utöfva något inflytande; ty i alla fall är för sistnämnda linie afsedd en million, som blott med 300,000 Bdr skiljer sig från hvad K. M:t föreslagit, och för Smålandsbanan återstå ännu flera millioner att bevilja, hvadan frågan om densamma först vid nästa Riksdag kommer att blifva af vigt för summans bestämmande. K. M-.ts propos. säger att, om 25 millioner nu uplånas, så skulle för stambanornas fullbordande återstå att vid nästa Riksdag bevilja 10 millioner. Jag har för min del varit af den åsigt, att då nu ett så stort lån som 25 millioner behöfver uptagas, det vore aldrabäst att på en gång kontrahera om hela det erforderliga beloppet, 35 millioner. Deremot kan visserligen invändas, att genom R. Stms beslut detta belopp kan komma att nedsättas till 30 millioner, så mycket mera som en afdelning inom StatsUtsk:t verkligen föreslagit sådant; men jag anser detta ingalunda af någon hufvudsaklig vigt, då skilnaden icke är större än 5 millioner. R. St:r hafva vid nästa Riksdag troligen att disponera den till 6 millioner beräkneliga bankovinsten till upköp af dessa utländska obligationer, om de icke behöfva användas för jernvägarna, hvarigenom en högst nyttig och väsendtlig förstärkning af RiksBanken kunde åstadkommas.
Tidn., der stället ock är anfördt, men utan vidare commentar, anmärkes att kungamördarns skriftliga bekännelser i boken utmärka sig genom „en godärlig bestialitet. „ – Alltså rå, brutal, till och med „förskräcklig„ och, – hvad nästan värre var – „omusikalisk„ var gerningen, detta nekade icke Förf. den tiden, innan han sjelf fick samma „mathematiska„ passion som Ankarström för den raka linien, för det „Räta„ , som är detsamma som det „Rätta„ ; – men godärlig var den i alla fall. Hade någon den tiden så commenterat dessa ord, så skulle Almqvist och Almqvist – dyrkarne ropat himmelshögt: „hvilken skändlig misstydning„, eller ock skulle det hetat: „Bevars! Det är icke Tintomaras författare som fäller detta omdöme, det är den underlige Onkeln, som talar „enligt sitt väsendes sanna natur. „ Nu begriper man, att Ankarström var oskyldig, såsom den der, enligt sin öfvertygelse „handlade i skapelsens mening„ – således icke af ett „blott infall„ , icke af „förflugenhet„ 9. Men den tiden fingo detta och dylika ställen inför de läsare, som ej rentaf halkade dem förbi, passera för blotta paradoxer. Hvem vet till och med, om ej mången läsande „Flabbe„ dervid ropat: „genialiskt! genialiskt!„ Den länk, hvarmed A. sammanhängde med den bättre delen af menskligheten, var den artistiska; han ville, att lifvet skulle förskönas af sång, musik och bildande konst, blommor och ädelstenar, att det skulle tillbringas i rosengårdar och i „palatser af agath och jaspis med silfver-colonner„ ; och föröfrigt skulle menniskan vara fullkomligen obunden af gudomliga och menskliga lagar, endast hämtande rättesnöret för sina handlingar från sitt eget tycke. Under sin ungdom trodde sig A. finna ett sådant paradis i en Wermlands vildmark, i det fria naturlifvet, halfs som bonde, halfs som litteratör.
Då Utskottet icke anser det lämpligt att, för närvarande och så länge presterskapet måste hafva befattningen med frejdebetygens utfärdande, några föreskrifter meddelas om särskilda betyg, afseende allenast kyrkotukten, men det icke kan bestridas, att, derest icke presterskapet, vid personers afflyttning från församlingen, eger något lätt användbart medel att till presterskapet i den församling, dit flyttningen sker, meddela underrättelse om de åtgärder, som kunna vara att i kyrkodisciplinärt hänseende vidtaga mot den afflyttande, de institutioner, som för kyrkotuktens skull finnas, blefve kraftlösa, har Utskottet, i anledning af Preste-Ståndets beslut i frågan, tillsett, huruledes, utan att det af Utskottet afsedda hufvudsakliga ändamålet förfelas, i de frejdebetyg, som meddelas vid afflyttning, må kunna inrymmas sådana upplysningar, sorn äro för kyrkotukten oumbärliga. Den i Preste-Ståndets beslut åberopade 3 § af Kongl. Stadgan och påbudet den 20 Mars 1735, som handlar om afflyttningsbevisen, står icke i sådan öfverensstämmelse med nuvarande lagstiftning för kyrkotukten, att en hänvisning till densamma kan vara för ändamålet tillfyllestgörande, och är dessutom till sitt innehåll mera obestämd och sväfvande, än att den lämpligen bör användas i de nya föreskrifterna, med hvilka just afses att vinna nödig bestämdhet. De fall, för hvilka särskilda upplysningar i kyrkodisciplinärt hänseende erfordras, hafva befunnits lämpligen kunna sammanföras under tre kategorier, nemligen då någon för begånget brott är utestängd från Nattvarden och således icke, utan att förut undergå i lag stadgad kyrkodisciplinär behandling, kan blifva deraf delaktig, vidare då någon, utan att lagligen kunna från Nattvardens bruk förhindras, dock ligger i så grofva synder, att han enligt kyrkolagen skall varnas och förmanas att från Nattvarden sig afhålla, och slutligen då någon är föremål för kyrkorådets behandling.
Civildepartementets Bränvinskontroll-hyrås underdåniga utlåtande öfver Rikets 1 Ständers Revisorers år 1865 förnyade hemställan, i afseende å kostnaderna för kontrollen af bränvinstillverkningen. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning genom remiss den 20 sistlidne Oktober, får Bränvinskontroll-byrån härmed afgifva underdånigt utlåtande med anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer anmärkt angående kostnaderna för kontroller, å bräuvinstillverkningen, enligt bifogadt transsumt af deras afgifna berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863. 1862 års Revisorer anmärkte, rörande ifrågavarande kostnader, att dessa för revisionsåret, enligt hvad rikshufvudboken utvisade, uppgingo till ett sammanlagdt belopp af 601,651 R:dr 69 öre, samt att, ehuru tillverkningsafgifterna för denna handtering under samma år belöpte sig till 8.771,214 R:dr 2 öre, nämnde utgift i förhållande härtill syntes vara nog dryg, då den hufvudsakligen utgjordes af Ofverkontrollörernes och Kontrollörernes arvoden, uppgående, utom reseoch traktameutsersättning jemte kost och rum för Kontrollörerne, till 10 R:dr för de förre och minst 4, högst 8 R:dr för de sednare, allt för dag räknadt, hvarföre Revisorerne, som velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å förhållandet, ansett sig böra ifrågaställa, om icke nämnde arvoden, som vid 1859—1860 årens riksdag nedsatts till berörde belopp, kunde, utan fara för kontrollens behöriga handhafvande, ytteoligare nedsättas.
Jag trodde mig veta, att BondeSt. skulle förkasta frågan om ett femte Stånds infö rande. Likaledes har jag för mig sjelf icke kunnat redogöra för gränsen emellan det femte och det fjerde Ståndet. Då femte Ståndet skulle bestå af sådana personer, hvilka icke tillhöra något af de fyra Stånden, så skulle BondeSt. tvifla huruvida en bonde, som förvärfvat en bruksandel, skulle qvarblifva i BondeSt. eller ingå uti femte Ståndet, eller huruvida en ståndsperson, som icke vore eller varit embets man, skulle tillhöra femte Ståndet eller anses för bonde; men jag sade, att det skulle fägna mig, om i detta hänseende det lyckades andra att träffa en definition, som det varit mig omöjligt att finna. Jag tog mig äfven den friheten hemställa, om icke, i stället för fem valafdelningar, man kunde bibehålla fyra, på så sätt, att R. o. Ad., som hade den talrikaste representationsrättigheteo, icke på sig finge något nytt element inympadt; att PresteSt. borde få med sig förenade alla sorn höra till lärda eller vettenskapliga samfund. Vidare att till BorgareSt. skulle höra alla inom städerna bosatte mantalsskrifne ståndspersoner, samt att till fjerde classen skulle höra alla på landet boende mantalsskrifne jord i5 H. 28 2l8 Den aj Oelober f. ra. agave eller tjenstemän, hvilka icke hörde til] någon af de föreg:de classerna. Älven trodde jag, att BondeSt., såsom varande talrikast, borde äga dubbel valrättighet emot de öfriga Stånden; men detta var blott en idde, sorn jag icke framställde i afsigt att proponera Ståndet till antagande såsom dess gemensamma tanke, emedan jag önskar, alt man måtte komma in på ett annat förslag, nemi. det som närmast instämmer med Frih Sprengtporten, vid hvilket jag yttrade att jag närmast förenade mig såsom varande minst bindande för Const.Utsk., hvilket således lättare skulle konna sammanjemka det med de anmärkn:r. som inom de öfriga Stånden kunde förklaras som gemensamma tankar.
Widare fär jag i 5 art. 7 och 5 momentet anmärka ett yttrande, hwaröfwer jag qjerna skulle önsta ett närmare förklarande: der säges i afseende pä den progeftiva afgiften, att alla särskilda bidrag som utgä pä landet efter bewillnings grunder och fastigheter m. m. i städerne böra icke derefter utanefter a:a art. beräkningsgrunder utgöras, hwilket äfwen kommer att iakttagas i afseende pä ut - I 46a Den Z Augusti. ! utgifter af sadan egenskap, hwilka framdeles kunna blifwa stadgadeJag har trott att i srägawarande dryga bewillning uptager asla nu warande och ti l nasta Riksdag blifwande bewillnings behof, och kan jag ej fatta med hwad anledning och med hwad ratt nu kan Matias i fraga andra afgift ter af bewillnings egenskap an nu arv källve, anseende jag, der sadane som möjeligen framdeles kunde btifwa stadgade, tillhöra icke denna tidens bedömmande. Om i sistnämnde omständighet jag oriktig? fattat Utskottets yttrande, under ett kort rådrum, för en flygtig läsning af Utskottets betänkande, torde det benäget ursäktas. Af Höglofl, Utstottel skulle jag önsta dek medgifwande, att de stattstyldige, som pä första upbördsstämman icke deras ucstylder betala. mage befrias ifrån skyldigheten att icke dest Mindre infinna fig att tillkännagifva deras oförmögenhet der ist, hälst de skulle förlora arbetsdagar wid en sadan inställelse, utan alt ändamål, da de ej kunde förbindas till utstyldcrnes erläggande wid samma tillfälle. Der torde wara mindre lampeligt, att, pä twänne personers blotta intygande, att den, som till nyttjande af tobak fig icke angifwit, likwäl sadan nyttjat, ej allenast honom affordra plikt, Utan äfwen, för följande ärer, päsöra honom någon högre afgift. Man lärer i detta som andra fall icke något answar upsta, utan föregången laga beivisnlng.
Ovan vid de låga tofflorna utan klackar kände han sig mindre än annars, men när han reste sig på tåspetsarna kunde han öfver turbanerna se in på den rymliga Janitsjargården ända fram till den andra porten, Välgångens Port. Hvita evnuker röjde där en bred väg mellan väggar af guldstickadt silke och vaggande turbanfjädrar. Skäggiga ulemas i violetta kåpor och blå stöflar, agaer i himmelsblå mantlar och soldater i höga gula mössor sträckte sig framåt och bespejade den ännu tillslutna porten. Genom den skulle sultanen komma. Han visste det. Han uppläste för sig själf ur minnet slutraderna i det bref, som hans fingrar kramade under gördelns veck: – Detta är utan någons begäran men för sanningens och de betryckta landsmännens skull skrifvet af svenske undersåten Gustaf Celsing. I det brefvet hade han berättat om storvezirens och ämbetsmännens falhet, men då allt guldet och silket nu glittrade i solen, tycktes det honom, att han ändå sagt för litet. Han mindes kärran med halmsäckarna, på hvilka hans sjuka konung åkte öfver steppen. Han mindes, hur i Bender öfverstar och generaler svärtade sina förslitna rockar i sömmarna, för att bristerna icke skulle sticka turkarna i ögat. Och ändå hade han sett mäktiga sändebud buga sig för dessa flyktingar med en uppriktigare vördnad än den, hvarmed de bäfvande åskådarna nu sänkte sina turbaner. En fasans tystnad bredde sig öfver människohafvet, och ofvan i höjden sjöngo böneroparna från Hagia Sofia. Han hörde dem hälsa Mohammeds kejserliga ättling från den kyrka, hvars kupiga stenhimmel blifvit byggd vid psalmsång till ett kristenhetens underverk och där benskärfvor af heliga martyrer sutto inmurade bakom hvart tolfte hvarf tegel. Han grep om en tiggares krycka för att kunna höja sig upp. I Välgångens öppnade port urskilde han storvezirens pyramidformiga hufvudbonad och gröna kaftan, de ljusblå stallknektarna, de dunkelgröna agaerna af den kejserliga stigbygeln.
Lsrdom8- orts ^.jiotoAi8t8kotorne tiörs törtititvs trän tivsrsndrs 8kitjds, ooti 8ätede8 sntszit en snnsn Arund8Stt8, sn den, 8om Estter tor n^a Ltem6ntsr-8ko1sn, likväl jiä sntorde Aods 8kst tonnit det vsrs n^tti^t, stt denns 8tiots, liurudsn sn 8ven8tis Läroverkets trsmtid tititver, ms torttsrs i stnjuts octo st oltentliot undor8töd ooti uppmontrsn. Oenom anvi8andet ak okvannämnde 6,800 k:dr L de an8lagne ^2,000 Il:dr, kakva alltjemnt 8törre ellermindre 8värigketer upp8tätt att k^lla Kl6M6ntar-1ärov6rken8 kekok, keist des8a under tiden ket^dligen stigit benoni allmänketens Oracle körtroende korcleo olkentliga undervisningen, oek rlet vore en rättvisa emot elen elass ak Käroverk, kor kvilken 8umman krän koijan var keräknad, om clen, utan akdrag ak de 6,800 k:dr kor n^a Illementar-skolan, linge användas till lilementar-läroverkens kormon ock kor ändamål, 80m clermecl stä i närmare sammankang. Nanga misskorkällanden torde mä lräncla derigenom kunna akköjas, kvilka eljest skulle menligt verka kor kramtiden. ö) Uppkörande pä 8tat ak ett anslag till Kmeriti-löner kör 8kollärare, mot8varande i3 sädane löner i kogsta lärare-graden vid l3lementar-1äroverket, eller 12,^80 k:dr ärligen, att ak Kongl. Naj:t di8ponera8 till körmon kör afskedstagande åldrige bärare, när inom 8tikten kekmtlige
Så är det ej uti här kritiserade berättelse, ty jag är öfvertygad o m, att författarinnan ej afsåg att klandra den äkta mannen o c h göra den unga kvinnan till en missförstådd o c h oskyldigt lidande martyr. En ung läsarinna ser ett föredöme, s o m ej är vare sig godt, nyttigt eller riktigt. H E R M. OLAESON. och ärofullt ingripit i SKANSENS vårt folks ö d e n. J o, för visso. Så långt uppropets författare, hvilken dessutom nämner ihågkommas. VIKT. Alltid charmant o c h älskvärd, nu iförd en splitter n y, elegant v å r k a p p a. » Äh, hvilka tider vi l e f v a i. började VÅRFEST: RYTTARTRUPP I FESTTAGET. » J a g kastade en kanske hånfull blick p å d e n dyrbara vårkappan o c h tänkte, att brödet torde inte vara den drygaste utgiftsposten för h e n n e s herre o c h m a n. » Jag lofvade beredvilligt, m e n förstod inte riktigt ... » Jag bejakade frågan; hvart samtalet syftade. — W. Falilstcdt foto. L ENNART VÅRA H ENNINGS. ILLUSTRATIONER. Strauss, som bar titeln kejserlig hofbalmusikdirektör, h a r tidigare m e d s i n ypperliga orkester gjort vidsträckta resor i E u r o p a och A m e - .TOHANN — IDUN 1899. w. Falilstecl ' foto SKANSENS har 5 STRAUSS. D e n äfven i Sverige välbekanta danska författarinnan Magdalene Thoresen fyllde d e n 3 dennes 8 0 år. D a g e n firades i Köpenhamn m e d storartade hedersbetygelser för den vördnadsvärda jubilaren, o c h konungen af Sverige tilldelade henne d e n v i d kröningen i Trondhjem 1873 stiftade förtjänstmedaljen i guld.
Om det lyckats mig visa, att Utsk:s grundsats, som hyllar allmänna val, bör förkastas, och att vår gamla representalionsordning genom val inom Stånd hör bibehållas, så torde det nu tillåtas mig att, i öfverensstämmelse med hvad jag i de allmänna sammankomsterna yttrade, framställa de punkter, hvilka jag vågar underkasta eder pröfning, mine herrar! såsom ett motstycke till Const.Ulskts förslag. Min framställning innefattar blott hufvudgrunder; ty om de icke skulle gillas, så hade det varit förgäfves att ingå uti ornständligheter. Ja äfven om grunderna skulle gillas här, men icke vinna bifall i de öfriga Stånden, så hade mödan varit fåfäng. Det blir således Const.Utskts sak att bearbeta detaljerna, i händelse grunderna vinna något afseende. Första punkten: ”Riksförsamlingen utgöres af 2^0 medlemmar, nemi. 5o adelsmän, 5o prester, 5o borgare, 5o bönder och 5o till någotdera af förenämnda stånd icke hörande ståndspersoner.” Jag anser det vara bättre, att de orepresenterade ståndspersonerne bilda ett femte Stånd, än att inflicka dem på de gamla Stånden ; dels emedan nykomlingarne i förra fallet försäkrades om en gifven andel och inflytelse i riksförsamlingen, dels emedan tvister i sednare fallet, Stånden emellan, troligen skulle uppkomma, huruvida det ena eller andra borde emottaga det eller det slaget aF ståndspersoner eller ett större eller mindre antal deraf. Sådana smärre stridigheter om tillämpningen kunde göra att hufvudfrågan ginge under. De orepresenterade ståndspersonernes antal, upplysning och förmögenhet äro ock så stora att i5 11. 10 74 Den 31 Octo ber c. m, de böra få intaga -Ji riksförsamlingen. Hr Lefre'n liar på f. m., då lian talade för deras representationsrätt, icke omforma! t deras antal. Han liar likväl meddelat mig uppgift derå, enligt hvilken de valberättigade uppgå till 15,790 eller till ett större antal än de valberättigade bland det egentliga BorgareStåndet. Endast BondeSt. är talrikare.
Utsk. grundar sin beräkning på förhållandet de sednare åren; deremot har Utsk. icke tagit i full beräkning det ökade antal af fridygn vid masugnarna, hvilka i bilagan litt. F till betänk. K:o 64 omnämnas, och hvilken bilaga af nämnda betänk. redan är af R. o. Ad. bifallen, så alt den frågan icke bör komma under öfverläggning; men beräkningen af Sigtalet torde böra nedsättas i följd deraf. Huru mycket kan Den 8 Augusti e. m. i(55 jag icke föreslå, utan anhåller, alt Ur Lagerhjelms yttrande måtte uppläsas, som ledning derför. Gr. Horn, Claes Fredr.: Uppkommen i plenum under forlgående discussion, som jag förmodar angår hammarskatts-jernet, hörde jag en värd talare yttra, det Utsk:s beräkning vore för högt upptagen. Jag får då upplysa, att enl. officiella underrättelser från K. Bergs-colhm befinnes hammarskatts-jernet upptaget till 6,966 S2?; och somSS”- talet är i stigande, så, oberoende af den nedsättning i hammarskatts-jernet, som kan komma i fråga, har StatsUtsk. ansett sin beräkning icke vara för hög, utan snarare för låg. Hr Lagerhjelms yttrande i ämnet den 20 sistl. Maj f. m. upplästes. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förslag i denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Frågan om skattefrihets dygnen vid tackjernsblåsning förekommer längre fram i betänk. och derom har ännu ingenting blifvit uppläst. Jag hemställer, att frågan om hammarskatts-jernet nu finge afgöras. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Hr von Hartmansdorff begärt frågans delning, ansåg