Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett synnerligen talande bevis på sanningen af min anmärkning finner man, om man egnar nåVI H. 4 0 D e n 9 M aj e. m. gra ögonblicks upmärksamhet åt den förtjenstfulla historik, som Bev:sKomitén updragit öfver Bev:slagstiftningen från äldre tider tillbaka. Man ser deraf, huruledes B. St:r 1810 d. 2 Maj, sål. just i dessa dagar för 50 år sedan, förklarade »att de funnit dittills gällande Bev:sFörfattningar hvarken medföra ett efter hvarje medborgares förmåga och omständigheter lämpadt beskattningssätt eller upfylla det afsedda ändamålet. Derföre fordrades ovilkorligen ett nytt bevillmssystem, hvarigenom de lägre och fattigare folkklasserna kunde vinna förskoning och lindring samt den förmögnare, medelst en progressivt stigande afgift, lemna åt staten ett desto verksammare och kraftigare biträde.” Då införde man sål. alldeles nya beskattningsgrunder, men dessa hade icke gällt mer än 2 år och några dagar, innan de d. 18 Aug. 1812 helt och hållet uphäfdes, och K. St:r återgingo till de beskattningsgrunder, som funnos i 1766 och 1770 års bev:sförordningar, samt yttrade den förhoppning, »att genom dessa grunder, sådana desamma uti den nya Bevilln:sStadgan voro fastställda, en rättvis fördelning af skattebördorna borde, i förening med både Kronans och undersåtarnes basta, komma att utan någonderas förfång vårdas och befrämjas.» Således trodde man sig äfven nu hafva hittat på de vises sten, hvarigenom man kommit till en rättvis beskattning alla medborgare emellan. Men denna vishet räckte icke längre än tre år eller till 1815. Då fann man att den der visheten icke medfört det tillfredsställande resultat, som man väntat; man förklarade att 1812 års författning i flera hänseenden alldeles icke var lämplig, och man frångick den i många väsendtliga delar, samt införde just de beskattningsgrunder, som alltsedan hufvudsakligen varit gällande.
Häraf följer alt den, som har alt i penningar förvandla anvisning å kreditiv, först skall förete en sådan i låne-afdelningen, hvarest densamma utbytes mot invisning på depositions-afdelningen, uti hvilken aler invisning erhålles på en af nämnda afdelnings kassor, sorn kontånia medel slutligen ulgifver. Denna operation, elmi n invecklad, måsle dock beti aktas såsom enkel, i jemförelse till den, hvilken vid insättning å elt, kreditiv kan ifrågakomma; ty enär depositions-afdelningens kassor icke finge emottaga anilia myntsorter än sådana, hvilka åter kunde från nämnda kassor utgifvås; så skulle inträffa, alt den, som borde insätta medel å krediti v-räkning och för sådant ändamål innehade, jemte annat, dels försl i l na sedlar samt dels sådant silfveroch kopparmynt, hvilket endast invexlas, nödgades först, för alt tillbyta sig mynt, som i depositions-afdelningens kassor emottages, besöka tvänne af hufvud-afdelningens och derefter en af deposilions-afdelningens kassor, sedermera förete attesten fiån sistnämnda kassa i depositionsafdelningen och, efter erhållande af denna afdelnings bevis, aflemna detta i låne-afdelningen emot qvitto (ifver den å k red i l i vet veikställda insättning. Dessa omständigheter, ådagaläggande, att förslaget icke bereder enkelhet i göromålen och förvaltningen, föranleda dock ingalunda ensamme för sig Utskottets åsigt, angående förslagets oantaglighet härutinnan. Den assigneringsrörelse, afdelningarne emellan, som korinne alt uppslå och hvars kontrollerande i detail möjligen icke läte sig verkställa, anser Utskottet kunna leda till sådana vådliga följder, att Ulskottel på det högsta måsle afstyrka en så beskaffad förändring. Genom förslaget synes den nu begagnade kontrollen för dag vara alldeles borttagen.
St. vid 1809 års riksdag begärt saint vid 1828 och 1834 årens riksdagar godkänt ett förslag att åstadkomma förändring i ränlepersedlarne, utan att man då sälte i fråga alt verkställigheten af förändringen skall bero af hvarje räntegifvares godtfinnande att den antaga. Om nu räntegifvarne skola höras öfver förslaget, huru skall då sådant tillgå? Icke lärer det kunna ske socknevis och afgörandet tillvägahringas å sockenstämma genom de fleste röslerne. Då, enl. grundlagen, R. St. äro Svenska folkets ombud, måste väl således tillkomma dessa ombud att, jemte Konungen, stifta lagar i sådana fall, som det förevaride. I fråga om förändringens hufvudgrunder, finnas endast 2:ne alternativer, antingen att räntan bestämmes i penningar eller i persedlar. Skall den utgå i persedlar, måste detta ske genom utbyte af en del persedlar emot andra, eller ock vissa persedlar förvandlas i penningar och de öfriga bibehållas, såsom Frih. Palmstjerna i viss män föreslagit. Lika med komiterade har Utsk. ansett det lämpligare att en sådan förvandling vidtages och att den ulsträckes till alla persedlarne. Emot en dylik persedlarnes förvandling i penningar har blifvit anmärkt, att skatten, i st. f. att nu vara bestämd, skall blifva osäker. Jag tror likväl att förhållandet icke blir sådant, utan motsatt, ty är skatten bestämd i persedlar, mäste skattebeloppen alltid blifva fluktuerande, såsom beroende af förändringar i gällande priser, hvaremot, om skatten är bestämd i penningar, någon fluktuation icke kommer i fråga. Man länke sig nemi., att eli hemmans skatt är bestämd i persedlar med t. ex. 10 t:r spantnål och att delta hemman, som under vanliga förhållanden afkaslade 100 t:r, hvaraf skatten således utgjorde T'ö, deremot under inträffande missvexlår icke iemnade ägaren mera än 50 t:r. Skatten utgjorde då \ af hemmanets afkastning och följaktligen dubbelt större andel af inkom 9* - 132 D e n 8 September f. m. sterne, hvarigenom ägaren sålunda komme att i missväxtår betala mera än under vanliga för hållanden.
Desi befattning mätte wäl tydligen wara att uppgöra Grundlagsförslag. Jag hemställer till Ridderstapet och Adelens vmpröfning, om, dä denna Den 7 November. §»7 fräga ej rörer Grundlagen, det ej stulle innefatta en contradictton arc remittera den till ConstituiionSUtstottet. Herr käklman, som jag nyss höre yttras att BorgareStändeis hänwisning stett till Starsoch OeconomieUtstoklen, fär jag den äran anföra att jag i eftermiddag talk med en och annan Ledamot af detta Ständ, hwilka endast nämnt OeconomieUtstottct, och får jag för öfrigt blott tillägga, det jag ej tror StatsUtstottet kunna sig utläta öfwer National Bewäringen förrän husoliio sn blifwit afgjord. Herr Land Marskalken: Herr kLKIman har aldeles rätt. L-aken bör sä förstäs, att Presteoch BorgareSländen. li a med Ridderstapet och Adeln, remitterat den sednare delen af Kongl. Maj-.ts Proposition till StatsUtstottct, men den förra, om en NalionalBewaring, blott till OeconomieUcstvttet. Härefter föreslog Herr Grefven och LandtMar» stätten följande voteringsproposition: Den four bifaller att frägan om en National» Bewäring stall remitteras till Allmänna Befwarsvch OeconomieUrstottet, strifwer: Ja; Den det ej will, strifwer Nej; - Win» Zc>8 Den 7 November. Winner Nej, remitteras frägan deremot till ConsiitutionsUtftottets skyndsamma utlåtande. Denna Proposition godkändes; likwäl hördes: ^err 8ilfvsrllo1pe, Oaviä 6u6mun6, anhöll alt, enligt hwad han förut wägat föreftä, StatsUt. fiottet mätte införas jemte OeconomieUt stöttet. Ropades Nej.
I allmänhet hade den Beethovenianska andan i hr Rummel en tolkare, som man i flera fall känner sig frestad sätta bredvid Hans von Biilow, om ock denne musiktänkare, som egnat ett helt lif åt Beethovens studium, i inträngande djup och genialitet lemnar alla andra Beetho-Ur Dagens Krönika, IX. 31vensspelare efter sig. Orkestern ackompagnerade denna konsert särdeles beröm värd t, stundom omedelbart efter solistens fingervisningar i ordets egentligaste bemärkelse. Liszts ungerska fantasi erhåller genom de nationela motivens egendomliga, än sköna, än stickande, beskaffenhet ett intresse, som den annars ej skulle ega, affattad som den är i ett för Liszts långa fingrar beräknadt » långsträckande » pianoparti med den Lisztska alldagliga apparaten af alla slags passager och krumelurer, paosioneradt hopade på hvarandra, och en lika våldsam orkester, brokig, skrikande, med alla orkesterns uppseendeväckande retmedel samvetsgrannt utpyntad. Mot slutet tycker man sig höra Vaktparaden gå på Gustaf Adolfs torg, görande stundom några uppehåll for de blåsares utpiuade kinders räkning, hvarunder en skicklig pianoherre på ett på torget utflyttadt instrument håller publiken skadelös genom diverse muntra melodier, garnerade med en massa grannlåter upp och ned, som göra att hans händer efter utstånden vedermöda till slut fa samma farg som hrr trumpetares rosenkinder (för att tala » vackert språk »). Orkestern begvnte aftonens nöje med Mendelsohns skönaste konsertouverture: Fingalshöhe, som stått modell till sa inånga » Nachklänge », prof. Gades bl. a. för att hålla oss till de mera presentabla. Denna förtrollande symfoniett gafs charmant. Mindre charmant både till innehåll och utförande var Wagners Tristanprteludier, nu som förra gången bisserade af vår blaserade, på ovanliga bjerta och skrikande intryck så begärliga tids publik. Det är en mycket olycklig kärlek som här skildras, det är säkert. Men! Glömmom Tristan och die siisse Isolde!
Den 7 December. egentligen lades i Bonde-St:s händer, emedan det berodde på detta att tillsätta majoriteten i båda kamrarne, men att han var fast öfvertygad, att det icke kunde väl och till fäderneslandets nytta begagna en sådan makt, ty, tilläde han, »när vi välja inom ett härad, veta vi icke, huru valet skall utfalla inom ett annat; vi välja en af de våra, emedan vi för honom ega aktning, tänkande, att man i ett annat härad tager en herreman med större förmåga, och, när så går i alla härader, komma ju kamrarne att bestå af bara bönder, hvilka dock ej allena kunna rätt väl sköta statens vigtigaste angelägenheter.» Det finnes således medlemmar af Bonde-St., som känna hela den makt, förslaget gifver dem, men frukta att icke kunna rätt begagna den till fäderneslandets tjenst. Detta jemte flera andra exempel hafva gifvit mig anledning betvifla, att det är så fullt säkert med den kompakta majoriteten inom landet, ehuru jag erkänner, att den nu uttalat sig långt kraftigare, än man för några månader sedan kunde förvänta. En af mina vänner och motståndare härstädes ställde i går till förslagets vedersakare icke blott en önskan, utan förklarade derjemte det vara deras pligt att framlägga ett nytt förslag. Jag har dock för mycken aktning för den klubba, hvilken jag sjelf vid trenne särskilda riksdagar fört, för att våga här framställa till öfverläggning ett förslag till förändring i rikets grundlagar, hvilket endast kan till Konst.-Utsk:t inlemnas, och jag djerfves ej taga Hr Gr:s o. Landtmis långmodighet i anspråk, genom att ens draga under diskussionen något annat förslag, än det som utgör föremål för Ståndets öfverläggning och K. M:ts Propos.
Det var med en viss frispråkighet som dessa ord yttrades och det utan att den unge befälhafvaren fann sig på något sätt förnärmad. Ända sedan det ofvan nämnda slaget vid Breitenfeld, der Nisse Styf med vanlig käckhet brutit in i de kejserliges led och räddat den redan kullslagne och tillfångatagne Fredrik Dahlspets, hade han ett slags privilegium på att få säga nästan hvad han ville. Ryttmästaren ansåg också den femtioårige korporalen mera som en faderlig vän än som en vanlig underordnad och tog för den skull ofta råd af honom, isynnerhet när det gällde kinkiga saker. "Hvad är det fråga om", utbrast han derför otåligt. "Begriper du inte det?" "Nej, så sannt jag lefver, jag det gör", svarade Nisse Styf och betraktade lugnt sin förman. "Men", utropade han ifrigare, "akta sig för den der branten. Rid inte för nära." Korporalen hann knappt sluta sin varning, då ryttmästarens eldige springare skyggade till för en i en bergsnich stående madonnabild, mera lik ett spöke än den heliga jungfrun, och kastade sig häftigt åt sidan, hvarvid hans bakben kommo ut på yttersta kanten af den platå, nedanför' hvilken en strid bergbäck, uppsvälld efter det sednaste våldsamma regnet, vällde fram sina böljor. Nisse Styf högg i blinken det skrämda djuret i tygeln och drog det medelst sin ofantliga styrka ifrån det farliga grannskapet. "Det är andra gången du räddar mitt lif", utbrast Fredrik Dahlspets och blickade ned mot bäcken. "Visserligen skulle vi kunnat komma temligen helskinnnade från sjelfva fallet, men...". "Jaså, tror han det", afbröt Nisse Styf och mätte omsorgsfullt med blickarne afståndet ned till bäcken. "Nå nå, låt vara att det gått så, men hur tror han att han redt sig med den starka strömmen der borta." "Illa kanske", svarade ryttmästaren tvekande.
Derefter flyttade jag med en gammal sällskapsdam till mitt ärfda gods, som hädanefter blef min pied-å-terre, då jag ej befann mig på resor. Verlden påstod, att jag var excentrisk o c h originell, hvilket jag anser vara ett nedrigt förtal. J a g har aldrig kunnat tåla dessa, originalitetsjägtande damer, hvilkas högsta sträfvan är att på ett eller annat sätt göra sig bemärkta af den klassens menniskor, som fransmännen så rätt kalla » les b a d a u d s ». Också trifvas dessa damer bäst bland ofvannämda klass, o c h k o m m a de i beröring m e d andra, som veta att rätt döma deras beteende, och som ej låta förbluffa sig af deras egenkära aplomb, känna de sig vanligen högst illa till mods. Man ansåg mig väl excentrisk, för att jag i fulla drag njöt af min ungdom, min förmö- genhet och min frihet. Jag reste mycket med min sällskapsdam; vi voro i Egypten, Algier, Newyork o. s. v. Jag inrättade mitt hem efter mina egna idéer om komfort och behag. Detta förläts mig väl ej af verlden. D e t var nu ej o m verldens o m d ö m e egentligen, som jag skulle skrifva, utan det var o m min så kallade vilda idé. (Också ett af verldens påfund.) Emellertid får jag förra sommaren e !t bref från min gamla faster, enkegrefvinnan v. K, på som inbjuder mig att hos henne tillbringa några veckor. Jag har alltid högt älskat den ståtliga gamla damen, som med sina förnäma, regelbundna drag, sitt vackra hvita hår och sitt lugna, älskvärda umgängessätt, alltid för mig framstått såsom typen för en » grande d a m », och som alltid föreföll mig som varande en bland de få qvarlefvor af den aristokrati, som varit o c h hvars valspråk: » noblesse oblige, » utgjorde grunden till dess tänkesätt.
Fröt. 1828S0. 6 Sami. 3 Band. 2,3:dje Häftet. 1 Banco-Utskotteis Memorial N.-o 148- rörelseri* hvartill Fond * genom upp* låning, kommer att anskaffas. (Motsvarar 1 i BanCO - Reglementet äf år 1823, 4;de Art.i 5:te Afd.* med de förändringar, som grunda sig på Rikets Ständers Beslut.) äio I afseende på de serskilda Bisconteringar* söm, genom Kongl. CommerceCollegium och Jern-Contoiret, besörjas, förmedelst hvarderas egande Creditiv ellef assignerings-rättighet i Banken, finnes här ofvanföre, 1 3:dje Afdelningen, loide och ii:te §§.* stad* gadt. §• 2- i io tjti Banco - Biscont-Verkets rörelse qvarblifvef än ytterligare, såsom en Besparingsfond, till betäckande afförliister, detta Verks behållna vinst-summa för Senan half-året 181Ö, utgörande* enligt bokslut, R:dr ]3g,i6gi 28i 8. (Lika nied forsta deiert af 2idra §. i 1828 års Beglemente* pag. iö4-) 2:o Sedan BiketS Stander* enligt tillstyrkan af deras Banco-Utskott* i afseende på åtskilliga* såsom antingen alldeles förlorade* eller högst osäkra ansedda BanCo-BisCont-Verkets fordringav* bifallit, dels afskrifning af fjorton Stycken lån* till en sammanräk - fo&nco-Utskottets Memorial N.o 148. 3 nåd summa af R:dr 7141- ao: 3, dels Upptagande på ett serskildt blad i Balance-Extraclet af iöo stycken, till ett sammanlagdt belopp af 54.*ö 1: 7: 4» dock med förbehåll, att
Och)) far myclcet blommor) ~ viickn ju giiriia el1 kriiljande kiimsla, man d l hn upp fiiastret, l s natur och in clen hislcn luften, k i m n att 11inn nilclas i G ~ ~ c fria 3tt cli: ifI~~~~ntmosfii~: eiz inte iir g j o d for den noi; maln miinuislcan. Lilrnelsen iL. htir fullkomligt 135 sin plats. Ty det 3ir ni; VAI: ljnfva, oskylcliga blomste1~8rld forf. tagit stoff till sina fiirgmiittade utgjutelser. Hon sysslar sH mycket med farger och dofter, att de stigit heme Bt hufvudet, att de, som forf. sjiilf sager, lfttei * heme)) njuta en fidlstiinclig fiirgoch doftorgies, ocli hemes inre iir, som det Ileter,)) fiirdigt att fascineras diiraf, att begara, iinska de storn lidelserna, utt ii,lslra skonhetskulten, att finnn det hvardngligu bwalt, det lilla, sm&amp;tt, det enformiga trist, det riina trAkigt.&gt; Icke sant, Lilnra Marholm upp ' i dagen, for ntt cj niimna en oss n5imm-e stgende fiirebild? Och har man e j behof af en nppfriskaiide luftning efter alla dessa)) lcaskader af rosor, fylliga, djnpfiirgsde, riled komplicerade v i ~ u l i t e r ~ dessa ~, wkamelior, roda som heta kyss a r ~, ~heliotroper - dekadansens kanske mest typislra blomma - som h ~ i s k a farliga ord med srartbld liippnl.
Mig vill det tvärtom synas, som om frambärandet af en så beskaffad underdånig önskan, i afseende på de administrativa embetsverkens reorganisation, vore mindre lämpligt, då Riksens Ständer icke för närvarande torde vara i tillfälle att gifva ett mera detailleradt förslag till den önskade förändringens verkställighet. Dessutom betviflar jag högeligen, att den blott för få år sedan hos oss införda Departemental-styrelsen ännu hunnit frambringa någon full tillförlitlig erfarenhet af dess fördelar. Jag måste således reservera mig emot den del af Utskottets Betänkande, som rörer frågan om aflåtandetafen underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit i förrberörde ämne.” N:o 62. Ank. till Exp.-Utsk. d. 3i Oct., k!. 6. e. ra. Memorialj i anledning af återremiss utaf Betänkandet3 N:o 1~. Hederv.Bonde-Ståndet har återremitterat Utskottets Betänkande N:o 17, i anledning af väckt motion om upphörande af Kammar-Rättens anmärknings-rätt vid Taxeringsoch Pröfnings-Comitéers åtgärder, att befria utfattiga från bevillning; men, som de öfrige Riks-Stånden Betänkandet bifallit, kan återremissen icke föranleda tili någon Utskottets vidare åtgärd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 3i Oct., kl. 6. c. m. Memorial, i anledning af äter remiss utaf Betänkandet JY:o 18. Det af Utskottet under ofvanstående Nummer afgifne Betänkande, i anledning af yäckt motion om befrielse för rotehållare från skyldigheten Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Memorial, IV:is 64* 65. rj alt för Regementets-olUcerare förevisa recryter, innan de antagas, samt om vidtagande af åtgärder emot Befälets olagliga inblandning vid uppgörande af contracter emellan rotehållare och knecktar, har väl af Hederv.
Jag begärde ordet med anledning af Frih. Klinckowströms yttrande, som syntes gå derpå ut, att landstingen hafva af bränvinsmedlen så oerhörda inkomster, att de mycket väl utan bidrag af Staten kunna bestrida de föreslagna länsarkitekternes aflöning Jag får upplysa den värde Frihm, att, med ledning af förhållanden inom Östergötland, der dessa medel äro högst betydliga, den andel af dessa, som ställts till landstingens disposition, inom hela länet aldrig uppgått till den af Frihm kalkylerade summa, 5 å 6 millioner, utan endast till 5 ä 600,000 rdr eller högst en million. Hr Rennich, Nils Axel Gustafsson: Jag delar full komligt de H:rrs åsigter, som yrkat bifall till K. M:ts Propos , ty jag tror, att Statsverket skulle tillskyndas stora besparingar, om det i landsorterna funnes pålitliga och skickliga personer, som kunde tillse och leda de byggnadsarbeten, som utföras för Statens räkning. Enligt min tanke gör man sig alltför stora för - Den 10 Mars f. m. 223 hoppningar om endrägt och allmän anda, om man föreställer sig, alt emellan landstingen i de olika län, hvilka enligt K. M:ts Propos. skulle hafva gemensam länsarkitekt, öfverenskommelse skulle kunna trädas om dennes aflöning, så vida icke landstingen sett, att R. St:r ansett länsarkitekter vara af behofvet påkallade och för ändamålet anslagit en viss summa. Jag finner således alla skäl tala för, att R. St:r nu bevilja den summa, K. M:t för ifrågavarande ändamål äskat. Frih. Liljencrantz, Johan: Jag kan icke finna att denna fråga ännu är så utredd, att R. St:r böra bevilja det af K. M:t äskade anslag. Man kan af K. Mds Propos icke inhemta, af hvem de föreslagna länsarkitekterna skulle tillsättas eller under hvilken myndighet de i första hand skulle subordinera, och dessutom torde det väl vara skäl att först höra landstingen, huruvida de äro villiga att bestrida halfva aflöningen af dessa länsarkitekter. En värd talare har visserligen uttalat den åsigten, att, om R. Sf:r först beviljade det af K.
Banco-Utffottet har, i afseende deruppå, med någon fficklighes swarat, att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande detta ämne, icke ännu kommit Banco-Utffottet tillhanda, och att Utffottet ansett sig böra afbida de öfrige Respective Stänhens instämmande i Ridderffapets och Adelns infordxan, Deremot kunde wäl med stal inwändas, först, att hwarken Ridderffapet och Adeln behöfde till Banco-Utffottet hänwisa, eller kunde Utffottet behöfwa en hänwisning till sig afen Proposition rörande ett ärnue, hwarofwer det war Ridderffapets och Adelns rättighet att, en sadan Proposition förutan, infordra Banco-Utffottets yttrande, och ännu mek, hwarofwer Utffottet sjelf, utan afwagtan af en sadan hänwisning, werkeligen haft sammanträde med Stats-Utskottet, och äfwen med yttrande inkommit; och, för det andra, att när ett Riks-Ktänd infordrar yttranden öfwer mål, som uppenbara kunna wara, ligger det ej i något U-ffotts magt att för desias afgifwande eller anskaffande afbida de öfrige Ständens instämmande; att hwart Riks-Ständ äger en synnerligen ostridig rättighet, att genom detta medel inhemta upplysningar i frågor, rörande Riksens Ständers egit Werk, Banquen, äfwen om de öfrige Ständen skulle anse sig dem icke behöfwa, och äfwen om något exempel skulle möjligen kunna uppgifwas pä en häremot stridande praxis, hwilken, twärtemct, den 183 Den 13 September. deN nu warande Riksdags-Ordningens grundsatseraldrig lan blifwa Lag.
I sådant afseende erinrades, att större delen af landet öster om den södra stambanan, i fråga om kommunikationsanstalter, för närvarande vore särdeles vanlottad. Hela sydöstra Sverige, innefattande Blekinge och Calmar samt östra delen af Kronobergs län, ett område af ungefär 30 mils längd samt 12 mils bredd, befunne sig utan all jernvägsförbindelse med det öfriga landet, på samma gång som det saknade alla inre vattenkommunikationer. Denna omständighet hade redan af den för undersökningar angående stambanornas lämpligaste rigtning under den 20 Mars 1858 i nåder tillsatta komité blifvit omförmäld och beklagad. Olägenheten af ett sådant förhållande måste naturligen för den ort, som deraf lider, blifva så mycket mera kännbar, som, genom de redan anlagda och beslutade Bih. till R. St. Prot. 1805 $ 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 10 Höft.. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. stambanorna i förening med enskilda jernvägsanläggningar, de flesta andra mera bebodda landsdelar redan nu erhållit eller snart komme att erhålla tjenliga och tidsenliga fortskaffningsmedel, hvarigenom de otvifvelaktig! inom kort tid skulle från den vanlottade orten till sig draga nästan all industri och rörelse och på detta sätt omöjliggöra den uppblomstring, hvaraf den förra under andra förutsättningar kunde hafva varit mäglig. Men ett sådant undertryckande af en omfattande och vigtig landsdels näringsverksamhet måste naturligen menligt inverka äfven på riket i dess helhet; i följd hvaraf det med skäl kunde anses såsom en för hela riket vigtig angelägenhet, att det nu antydda missförhållandet skyndsamt afhjelptes, såvida det nemligen kunde visas, att den i afseende på kommunikationer illa utrustade landsdelen till folkmängd och industri m. m. vore så beskaffad, att en jernvägsförbindelse kunde på densamma anses utöfva den inverkan till näringslifvets höjande och befrämjande, hvilken en sådan merendels plägar åstadkomma för de trakter, som dermed blifva gynnade.