Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon tackade således fader Anders, så mycket hon det förmådde under sin djupa sorg, och Erik, som gerna ville gå i döden för sin vackra och goda barndomsvän och läskamrat, Erik hade redan, en knapp timma efter öfverenskommelsen, suttit upp på Brunte och begifvit sig åstad, och fader Anders hade härmed slagit flera flugor med en smäll, ty han hade på en gång ådagalagt sin klokhet, sin hjelpsamhet i nöden, sin oegennytta att så der skicka ut sin egen häst och son, samt lyckats att aflägsna denne under större delen af den tid Elin skulle vara hos dem, och dessutom beredt henne ett tillfälle att snart, och troligen för alltid, lemna orten, då fader Anders, lika med så många fäder, hoppades och trodde, att kärlek och frånvaro aldrig kunde samsas, och att all kärlek skulle blifva ett rof för tiden. – Det var väl ock sjelfvaste f .. – satt Lena och brummade i sin stuga vid Viken – att jag skulle få denna satans åkomman i foten, så att jag intet kan få se till hur det vraket Abraham kupar29 potäterna! Svärmora, j kan gå ut och se till om han gör det med besked eller intet, och ge honom en sittopp om han går och sluntar. Så-å! ska’ j behöfva sätta på er tröja för ett tocket litet vippande, nu i varme sommern! Rättnu börjar j bli bra kinkig! Nu ä’ väl ingen vä’rlek att ta’ skade af. Nå kors akta er då! ser j intet att pojken står bakom er! så när hade j slagit omkull ’en. Ja, kom du hit, min lille Gustaf, så ska’ du få låna mammas nålhus, efter du intet kan få leka litet med farmora glasöga, utan att ho’ genast ska’ pipa och skrika och säga att de gå sönder. Kom du te’ mamma, min lille gussengel, alla andra ä’ stygga ve dig. (Mor Ingrid återkom.) Nå hva’ har Abraham för sig? Gör han något eller gör han intet? Jaså, kallar j det för att vara flitig! Den beten skulle jag ha’ kupat på en halftimma, och nu har han gått der allt se’n dagols. Såg j intet till Gunnar?
Hvad skulle det då kostat?" "Alltför dyrt för guld: mitt samvete och min salighet", sade mäster Sigfrid högtidligt. Daniel steg ett steg tillbaka och sade: "Har ni gjort förbund med den onde?" "Ett pactum cum satana hade det varit om jag gått in derpå." "Ni retar min nyfikenhet, mäster Sigfrid." "Välan, Daniel, i denna dag har man bjudit mig ganska mycket guld, blott jag velat förfärdiga och försälja ett gift eller trollmedel att afdagataga en menniska. Då jag vägrade, bjöd man mig allt mer, och slutligen så mycket, att jag fann det i Finland icke finnes mer än ett enda lif, som kunde så högt betalas." "Ha, Flemingen!" "Så anade mig." "Hvem var den som vågade utsätta sig för edra misstankar, genom att anlita er härom?" "Han var mig alldeles fremmande och djupt förklädd, och gick som han kom, tidigt i morgonens mörker, innan ännu någon annan eld vaknat i huset än min studerlampa. Mina ögon spejade varsamt efter om han hade båda fötterna lika, men kunde ej få reda derpå under den djupa förklädnaden; dock hördes stegen alltför jemna när han gick bort, för att jag skulle tro den hafva dolt en hästhof." "Och han bjöd er mycket penningar?" "Mycket. Daniel Hjorth, dröj icke med dina tankar vid sådant. Guld är godt och tilldrager sig affection, men haf dock alltid ditt samvete kärare!" Sedan Fleming hade återvändt ifrån det Tavastländska tåget, der han hoppades hafva injagat bönderna en sådan förskräckelse att de icke mera skulle våga en ny resning, hade han en tid vistats hemma. Men långt ifrån att upproret skulle varit utrotadt, reste det sig åter och tog ett ännu större omfång. Sigismund hade öfver norra Österbotten tillsatt en ny fogde, Abraham Melchersson. Ankommen till sin bestämmelseort fann denne att oron gäste på alla håll, hvarföre han beslöt att gripa och straffa hufvudmännen för upproret, och sålunda skrämma de öfriga till stillhet, och beröfva uppresningen sin styrka. Jacob
Utskottet ansett en förändring af ifrågavarande föreskrift vara afbehofvet påkallad; hemställande Utskottet, att denna förändring måtte, enligt bilagda förslag, gillas. § 53. Då vederbörande kommunalstyrelses eller kommunalstämmas omdöme om de mantalsskrifne personernas förmåga att erlägga de så kallade kapitationsafgifterna väl borde vara den egentliga och enda grunden för bedömandet huruvida afkortning i och för fattigdom eller sjuklighet skall med afseende på dessa afgifter ega rum, men nu gällande föreskrift i 53 § af Bevillningsstadgan beredde tillfälle åt taxeringskomitéerna att, oberoende af förutnämnda omdömen, påföra eller afskrifva berörda afgifter, hvilket tillfälle å vissa orter icke lemnades obegagnadt, synnerligast som kronofogdarne, hvilka på landet voro sjelfskrifna till Kronans ombud vid taxeringarne, voro angelägna att, till lindring i besväret med restlängder och afkortningslängder, få dessa afgifter afskrifna för en mängd personer, hvilka vid mantalsskrifningarne ansetts böra påföras desamma, så har, uti motionen N:o 160 inom Hedervärda Bonde-Ståndet, Samuel Johnsson från Jönköpings län hemställt, att till inskränkande af taxeringskomitéernas ifrågavarande rätt, 53 § måtte erhålla följande lydelse: ”Taxeringskomitéen bör äfven noga granska de inom taxeringsdistriktet sednast upprättade mantalslängder, samt taga kännedom om de anmärkningar, som vid mantalsskrifningsförrättningarne eller vid samma längders derefter verkställda granskning förekommit. Skulle härvid visa sig, att intyg, som böra af kommunalstyrelserna lemnäs om fattigdom eller sjuklighet, icke tagits till efterrättelse eller icke finnas i mantalslängden antecknade och ej eller äro dervid fogade, eger taxeringskomitéen att meddela rättelse eller att förordna om befrielse från utskylder; börande dock ej mindre BevillningsUtskoltets Betänkande N:o 3. 13 beslutet derom, än de skäl, som detsamma föranledt, alltid i laxeringskomitéens protokoll intagas.”
I hela Norra och, man kunde nästan med skäl säga, äfven Södra Ångermanland finnes för närvarande ingen veterinärläkare, emedan den veterinärläkare, som är stationerad i Södra Ångermanland, är bosatt i Hernösand och således i yttersta delen af fögderiet eller med andra ord 30 mil ifrån gränsen mot Jemtland och ungefär lika långt från gränsen till Westerbotten; häraf följer att man vid yppadt behof antingen måste anlita inom orten boende s. k. qvacksalvare eller ock hemta examinerad läkare antingen från Hernösand eller Umeå. Af sådan anledning och med särskildt fästadt afseende dels derpå att hästsjukdomen “rots1* och “springorm“, under de sednare åren skördat ej så få offer, dels ock att en ort af den stora areal, som provinsen Ångermanland, der, som redan blifvit antydt, boskapsskötseln och hästafveln utgör en icke obetydlig näring, ej billigtvis bör lemnäs utan bistånd för denna sin närings skydd och upphjelpande, så våga vi vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, såsom lön åt tvänne Veterinärläkare, den ena med station i köpingen Örnsköldsvik och den andra i Sollefteå socken, ville anslå en årlig lön af 500 R:dr R:mt till dem hvardera eller tillsammans 1,000 R:dr R:mt, med skyldighet för vederbörande kommuner att förse dem med lämplig bostad. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. P. O. Hörnfeldt, P. Engman, från Wester-Norrlands län. 336 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Per Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, om vissa ändringar af gällande instruktioner för llikets Ständers Revisorer.
Man bör således icke begära här hvad som icke låter sig göra der. Hvad Iä— j arnes undervisningsföi måga beträffar, sä torde det tillåtas mig nämna, att jag lärt mig läsa af en gumma, och att jag icke funnit något hinder deraf vid de examina jag tagit. Hur finnas i Stockholm flere personer, deribland en graduerad , som lärl sig läsa af samma gumma och som haft lika liten olägenhet deraf, som jag. Man har sagt, att K. M. icke gjort bestämda förslag i sin propos., utan blott framställt allmänna satser, hvaröfver Ständerne skulle närmare besluta. I denna punkt har K. M. icke underlåtit att göra bestämda förslag, och jag hatredan åberopat dem. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med vidare utveckling af ämnet, sedan öfverläggningen redan varat så länge. Jag hemställer blott, såsom jag började, att första och andra momenterna mätte få tagas under gemensamt öfvervägande, och att i contra-propostn mot det förslag, som Utsktn gjort, mitt vördsamma förslag måtte komma under pröfning. Hr Ribbing, Arvid: Man har talat om svårigheten för fattiga barn alt bevista skalorna i brist på kläder ro. na. Den 10 Februari e. ni. Denna vigtiga del af betänk, afhandlas egentligen uti ia§:n, hvadan detta ämne torde böra uppskjutas till dess vi komina dit; åtminstone förbehåller jag mig alt då få yttra mig derom. Åtskilligt har blifvit framsläldt, syftande derpå att TJtsklns förslag angtde fasta skolor vore olämpligt. Man har sagt att inom mindre församlingar, bestående t. ex. af 10 mantal, blefve en afgift af i^- tunna för mantalet alltför odräglig. Härvid får jag likväl anmärka, att innan denna halfannan tunna kan eller får uttagas, kommer först att utgå afgiften af hvarje inom församlingen boende person, äfvensom afgiften för hvarje barn, som tillgodonjuter undervisning.
Det är naturligt, att en skald, hvars Väsen är sinnets blidhet, skall i sin diktning med förkärlek vända sig till blomsterverlden; det är lika naturligt, att en skald, för hvilken allt lefvande är besjäladt af samma ande, samma kraft, samma lif, kan i växtlifvet se en symbol af menni-skolifvet, och att en skald, som i all yttre skönhet endast ser ett hölje för en inre, ständigt söker uppspåra den tanke, den vishetsregel, som är dold under former och färger. Naturen är för Gellerstedt en spegelbild af hans eget lif, den lär honom lifvets sanningar. Han ser, att tisteln bär taggar och blommor, och tisteln har sagt honom, att han bär taggame mot våldet, ~ blommorna för sorgen och armodet. Han har lärt, att solen speglar sig mera rent i den stilla vattenpussen än i det upprörda hafvet, och deraf vet han, att ett lugnt sinne återspeglar allting renare än den böljebrutna ytan. Han har sett, att hägg och rönn och björk och ek fälla sina blad, under det att gran och tall och en och mossa hålla färgen, och deraf sluter han, att lifvets allvar varar, då dess lek förgår. Liksom svalorna qvittra på telegraftråden, genom hvars undertråd sorgeposten ilar, kanmunnen le, medan sorgen är i hjertat. Då han ser furan höja sig allt mera smärt och kvistfri mot den soliga rymden, ju trängre han står, frågar han sig sjelf, om också x hans ande höjt sig så vid lifvets trängsel och trångmål. I åns hviskning til^ stranden, att den icke skall söka stånga honom inne mellan trånga bräddar, hvilka han ändock skall öfversvämma eller spränga, utan låta honom flyta i stilla frid mellan vass och blommor, hör han den tanken porla upp, att obändiga krafter i menniskonaturen, hvilka trotsa hvaije tvång, låta blidka sig af kärlek. Det böjda och kufvade i naturen för hans tanke tillbaka till det böjda och kufvade i lifvet.
Jag hemställer således till Hr Gr. o. Landtm, huruvida ej R. o. Ad. i afseende härå bör fatta ett beslut om den tull, som skall åläggas gutta percha? I fall detta blifver R. o. Ad:s beslut, anhåller jag att R. o. Ad. måtte antaga Bevilln.TJtsk:s nu af mig upplästa förslag. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då den af Gr. Gyldenstolpe omnämnde artikeln Gutta Percha icke förekom i 1845 års tulltaxa, densamma icke kunde vara inbegripen i R. o. Ad:s beslut att vidblifva nämnde taxa i afseende på de artiklar, hvarom Ståndet icke förbehållit sig att serskildt besluta, och Hr Landtm, således icke funne hinder för pröfning af Ulsk:s förslag i denna del, hvadan och då Gr. Gyldenstolpe yrkat bifall till Utsk:s förslag - Den 3 Juni f. m. 337 slag alt gutta percha må i taxan upptagas med tullvärde af 12 sk. och 6 r:st. införseltull pr U, Hr Landtm, finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle detta förslag. Ropades ja. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att artikeln hudar och skin, som redan utgjort serskildt föremål för R. o. Adis pröfning, nu åter förekomme i Utskis betänk, sidan 32, med afseende på frågan, att under hufvudrubriken ”hudar och skin” i taxan sammanföra de nu på skiljda ställen upptagne artiklarne läder och pelsverk. Beträffande de derjemte af Disk. föreslague tullbeslämmelserne för de serskildta slagen af läder och pelsverk, ansåge Hr Landtm., att 1845 års tulltaxa i denna del, hvarom R. o. Ad. icke förbehållit sig att serskildt besluta, ej kunde undergå ändring; men den fråga, som nu borde afgöras, vore, huruvida, i öfverensstämmelse med Utskis förslag, läder och pelsverk må sammanföras under rubriken hudar och skin. Hr von Hartmansdorff!
Då priset för raffinerad vara är 16 sk. och tullen 8 sk., måste det väl vara öfver all höfva. 7 sk. är mera än tillräckligt skydd, då tolag, convoy, afg. 10 proc. och fragt tillkommer, om varan skall förskrifvas. Spanmål: Då det är afgjordt, att landet ingen behöfver, utom vid missväxt, tyckes det mig vara straff på straff, att tullen då skall vara det af Kongl. Maj:t föreslagna maximum; jag anser minimi-tullen vara det rätta. Höglofl. Utskottet har också alldeles förbigått den rättelse i vigt å Mjöl och Gryn, som Afdelningen föreslagit, och det var för Mjöl, att Hafre 8 lisp., Hvete t) lisp., Råg 12 lisp., Korn 10 lisp., Ärter 12 lisp., Gryn, Hafre 4 lisp., Korn &c. 6 lisp. svara mot en tunna, och att tullen höjes med 10 proc. emot sädesslaget, detta är ett mera än stort fel, ty sålunda kunde Mjölet och Gryn införas mot lägre tull än spanmålen, men bör vara tvertom. Stenkol: Afdelningen hade för Stenkolsstybb föreslagit 8 sk. tull till skydd för vårt Stenkolsverk; derpå borde dock nödigt afseende blifvit fästadt. Deremot böra Stenkol och Cokes icke betala mera än 4 sk., som högst behöfliga i landet. Strumpor och Stärkelse tror jag rigtigare bordt blifva vid hvad Tull-Comiteen föreslagit. Sågblad: De enda, som införskrifvas, äro Handeller Balk-sågblad, som icke kunna göras i landet på långt när så goda, och då de således äro ett behof, hade Tull-Comiteen föreslagit 5 proc. af värdet; nu 3o proc. är högst origtigt. Såpa: Värdet är origtigt, bör vara högst 2: 24 sk., och då är tullen i alla afseenden för hög. Mursten och Takpannor behöfva ej högre skydd, än Tull-Comiteen föreslagit; den höga fragten är redan mera än skydd. Tobak:
NT en häraf blir Ock följden, att om intet särskildt Amortissements-anslag för P.iksgälds-Sedlarnas realisation skall göras — den Af Tit. Påhlman åt Riksgälds Confoiret, till öfverlåtande fran Banken föreslagne rättighet af en Discont i snart upphörande Banco-Rilcs-Discontens ställe, bör vid Banken bibehållas, och äf Banco-Fullmägtlga, med dem utaf Riksens Ständer tilläfventyrs lemnande förstärkning, om så behöfs, förvaltas på sätt, och efter grunder, som derföre komma att stadgas, hvarigenom Banken ■'pinnat genast fullkomlig säkerhet, och efter hand ver - 1Ö22 Den 20 Juni'. verkelig ersättning för den igenom Realisationen af Riksgälds-Sedlarna åtagna nya förbindelse och görande förskott. Jag inser i alia falt ej något g:Itigf skäl för Disconträttighetens ofverlåtande på RiksgnldsverIcet, men aldramindst, om Riksgälds Contoiiet befrias från dess Sedlars Realisation, oell således ej mera dertill behöfver samla någon Fond; och jag befarar ej mera hädanefter än hittills någon nachdel för Banken, af den dispositionsrätt till Utlåning i Discontväg, som Banco-för valto ingen, till ett limiteradt belopp, blefve anförtrodd. Jag bör här i förbigående ock nämna, alt jag icke finner troligt, att i alla fall gamla RiksJDisconten kan med 1816 års slut upplösas; der ätö säkert många fordringar, som en ny Discontinrättning hvarken kan eller bör öfvertaga, och som till en del ej så lätt torde indrifvas; detta hindrar dock icke att ju nya. Disconten vidtager med nästa år, och, efter sorn inbetalningarne igenom gamla Disconten lemna tillgångar, fortsätter sina Utlåningar. Tit. Påhlman anser äfven de i Götheborg oeh Malmö existerande *sne privata Disconter med Bankens biträde, och hvilkas Octrojer med 1817 lära gå tili ända, böra indragas och förenas med nya Riks-Disconten. Skulle
Hon skonade hans retliga skönhetssinne, som redan i spädaste åren gjorde honom ovillig att leka med andra barn, ifall de icke voro mycket vackra, ja, som kom honom att vid tre år falla i en lång tåreparoxysm öfver en ful lekkamrat! Hon närde hans diktargry med otaliga sagor – dem hon ypperligt återberättade eller med sin barnsliga fantasi diktade – och hans verksamhetslust genom att tidigt låta honom hjälpa sig i husliga sysslor och dessemellan stoppa fickorna fulla med godsaker ur den stora, väl fyllda handkammaren! Omedvetet njöt han redan som helt späd af den renlighet och ordning, den rymlighet och klarhet, som rådde i hela huset, ända från vinden till den stora vinkällaren med dess ekdörr och fat, fulla af ypperliga årgångar. Och som yngling var det fullt medvetet, Goethe hos sin mor älskade ej blott de drag, han af henne tog i arf – Frohnatur und Lust zum fabulieren – utan äfven det naiva medeltidslynnet, den sunda, enkla kraften i ihrer tüchtigen, geraden Art. Det är också ett smeknamn från medeltiden, han finner åt henne: Frau Aja – moderns namn i Die vier Haimonskinder, den rörande saga Goethe älskade framför alla. En majdag, när han med några unga vänner talade om friheten och om tyrannernas undergång, kom nämligen modern med den slipade kristallflaskan fylld af flammande rödt vin, nyss hämtadt ur källaren och sade leende: Detta är det äkta tyrannblodet; med detta kunnen I släcka er törst, så att ni upphöra med andra mordiska tankar! – och från den dagen kallades alltid i Goethes hem det dyrbara vinet Tyrannenblut och modern frau Aja, emedan denna i Haimonssagan på liknande sätt lät sonen dricka sig otörstig. Bland allt det vackra, af hvilket den lille Wolfgang njöt i föräldrahemmet, voro också de för den tiden stora, klara glasrutorna. Och det blef en för hans lifsåskådning afgörande dag, när dessa slogos sönder af en våldsam hagelby, hvilken äfven skadade möblerna och fyllde rummen med vatten. Redan förut var barnets tro på en gudomlig försyn skakad genom Lissabons jordbäfning och denna än mer omedelbara erfarenhet ökade nu hans tvifvel.
Till stöd för denna förnyade nådiga begäran är vordet åberopadl de i ämnet förut anförda skäl, hvartill blifvit lagdt, att indelta infanteriet, utan den rekrytbildning, som med instruktions-kompanierna är afsedd, ständigt skulle förblifva till större eller mindre dei i otjenstbart skick, emedan med den korta öfningstid, som de nuvarande rekrytmötena lemna, åtgå två ofta tre år, innan karlen kan, fullt exercerad, i kompaniets led insättas och hvilket förhållande, enär ej sällan, efter undergången generalmönstring, femtedelen af regementets uummerstyrka står vakant, sålunda fortfore i tvenne påföljande år, för att åter vidtaga det tredje. Att rekrytens fullständiga danande till duglig soldat, innan han ingår uti tjenstgöring jemte sina äldre kamrater, utgör sjelfva grundvalen för arméeus tjenstbarhet måste af hvar och en erkännas, äfvensom att en fullständig soldat-bildning af manskapet vid indelta infanteri-regementerne är så mycket nödvändigare, sorn denna del af arméen hufvudsakligen utgör den stam, hvarmed en vida talrikare styrka beväringsmanskap i behofvets stund skall förenas och hvarest detta unga och oerfarna manskap bör finna skickliga och med sina åligganden förtroliga ledare, så väl i striden mot rikets fiender, som under de mödor och försakelser, hvilka åtfölja kriget. Men för att hos soldaten utbilda förmågan att motsvara dessa anspråk, erfordras långvarigare öfning uti rekrytskolau än för närvarande kan ega rum utan alltför kännbar minskning uti de tillgångar, hvilka äro anslagne till regementernes öfning och alltför mycken inskränkning uti den tid, som dertill är så väl behöflig; helst det under fälttågen bepröfvade och vid längre kommenderingar använde gamla manskapet småningom afgått och efterträdts af yngre, för hvars fullständigare öfning behöfliga medel ej varit att tillgå.
Åns uppmuddring fortfar och ökas årligen så att från midommar till hösten ofta icke mer än 5 å 5* fots vatten finnes i ån inom Staden. Fartygen måste derföre lägga till vid det såkallade Stenlöpet der Stadens Rederi-Bolag låtit uppföra en lossningsbryg^a ungefär -fdels fjerdingsväg från Staden och börjar ifrån Stenlöpet° en fots djupare vatten. Större delen af Jernet måste med lastpråmar ifrån vågen ditföras och der pålastas fartygen, äfvensom en del ifrån Stockholm ankommande varor måste ifrån Stenlöpet antingen med lossfartyg uppföras eller landvägen transporteras. Staden synes af detta förhållande hafva anledning att söka biträde af Allmänna Medel och af Bruks-ägarne till åns uppmuddring, likasom i Köping, men fråga är derom ännu icke väckt. Åbyggnaderne äro nästan allmänt af träd. De underhållas i allmänhet väl genom årliga förbättringar och hafva äfven åtskillige nybyggnader under sista qvinqvennium skedt, så att Staden årligen förbättras i afseende på husens utseende och storlek. Stadens folkmängd efter i83a års Mantalsskrifning var 487 Mantalsskrifne männer; 647 Mantalsskrifne qvinnor och således 1134 Mantalsskrifne personer och dessutom 514 minderårige barn, 108 befriade för ålder och fattigdom ifrån Mantal, utgörande en summa af 1756 personer. Innevånarnes sedlighet fortfar såsom förr. Brottmål och Rättegångar äro sällsynte. Krogar och Källare af Stadens Borgerskap föga besökte. Endast ibland a 1 be tscl a sse n och några få at Borgerskapet synes fyllerilasten tilltaga, särdeles de tider då godt pris är på brännvin. Stadens näringsfång äro såsom förr: Handel, Handtverkerier, Sjöfart, Factori-rörelse samt till någon del jordbruk. Handeln har genom de nuvarande Köpmännens arbetsamhet och sparsamma hushållning snarare tilian af tagit och Köpmännen hafva samlät förmögenhet. Tillförseln af alla Landtmanna-producter har ökat sig. Genom det större ved-förråd. Ångfartygen här upphandla hafva dock alla SkogsefFecter på de fem sista åren stigit 5o å 75 procent i priset.
Dlscontlånen få meddelas till |:delar af Ullens inköpssumma emot Ränta af 4 procent för lån, sorn grunda sig på inköp af Ull i Junii, julii, Augusti och September månader, och emot 5 procent för dem som utgå i anledning af sednare på året gjord Ullhandel; att denna anstallt, hvarmed åsyftas att bereda Schäfferiägaren skyndsam afsättning på den råvaran emot Contant betalning, således är till denna sednsres förmon vidtagen, likasom Fabriksldkarens rätt, att för sin tillverkning uppbära DiscontLån, hvilka för innevarande år äro be-» stämde till 29 procent af värdet, har för afsigt, att underlätta försäljningen af den färdige varan, vid hvars inköp Handlanden vanliS gen betingar sig 9 å 12 månaders anstånd med betalningen, Och att det väl kan bända* att Fabriksldkaren någon gång upptager lån 1 DiscontFonden, emot pantsättning af en Re-i vers, utgifven för ed tillverkning, som är förfärdigad af ett parti Ull, vid hvars uppköp han förut blifvit understödd med lån af den så kallade UllDiscontFonden; men att dylika händelser likväl måste ganska sällan inträffa, hvilket ksn slutas deraf, att af 86 Fabriksidkare, som för sine klädestillverkaingar sistledit år åtnjutit Discontlån, uppgående till ett belopp af omkring 446,929 R:dr, endast 36 under samma tid begagnat sig af Lin utur UllDiscontFonden till en sammanräknad summa af circa 128,087 R:dr. 3:0. Att den anmärkte förminskningen Den 19 Juhl f. 111. uti antalet af arbetare vid ofvannämnde