Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter inhemtande af dessa upplysningar, har Utskottet tagit ärendet under pröfning; och ehuru, hvad hufvudsaken angår, Utskottet finner de af Stats-utskottet yttrade åsigter icke sakna grund; dock, som den rådgifvareåtgärd, hvilken på sätt anfördt är, utgör föremålet för ifrågavarande anmärkning, ligger långt utom tiden för Utskottets nuvarande granskningsoch pröfningsrätt, finnér Utskottet vid sådant förhållande den af Stats-utskottet anmälda anmärkning icke kunna vidare till någon åtgärd föranleda. Konstitutions-UtsliAjttets Memorial, N:o 6. 23 II. Af Johan Johansson, Riksdagsfullmäktig från Örebro län, mot Statsrådet och Chefen för Civil-departemcnlet. Anmärkningen är rigtad mot de efter sednaste riksdag dels i utkomna Förordningar, dels annorledes meddelade Regeringsbeslut, som angå rättigheten för den så kallade Traktörs-societeten i Stockholm att utminutera bränvin. Desse Traktörer, som enligt äldre författningar med, burskapsrätt idkat sin rörelse, skulle, efter anmärkarens påstående, till följd af Kongl Reglementet den 23 November 1770, vara berättigade, att utan inskränkning till tid hålla sina lokaler öppna för “bättre och sämre gäster“ och äfven för gästerna tillhandahålla bränvin, samt deremot pligtige att deltaga i borgerlig tunga och andra burskap åtföljande skyldigheter. Med afseende härpå hade vid sednaste riksdag Rikets Ständer uti sitt underdåniga förslag till Förordning med förändrade föreskrifter angående försäljning af bränvin intagit en $ af den lydelse, att rättigheten att i stad försälja bränvin i minut skulle, med undantag af de städer, för hvilkas minuteringsråttighet serskilda privilegier voro utfärdade, genom vederbörlig Magistrats försorg utbjudas på auktion för högst tre år i sänder. Genom detta Rikets Ständers beslut hade traktörerne i hufvudstaden, der serskilda privilegier för dem finnas, bordt blifva i sina borgerliga rättigheter betryggade. Sådant hade likväl ej förhållandet blifvit.
Disconterne tillsammans, till löner och arfvoden m. m. för Embetsoch Tjenstemän, som skulle Discontgöromålen ombestyra. I sammanhang härmed får jag emot förslaget af räntans nedsättning å Discontlån till"5 procent, samt straffräntan till 8 procent, anmärka, att det icke synes billigt att gynna Discontlåntagare mera än andre att få en nedsättning i räntan, under den lagliga, då ingen anledning är att förmoda, det räntan, enskilte emellan nedsättes. Dessutom blifver det för lånbehöfvande ett misstag att tro, det dem derigenom i allmänhet någon fordel tillskyndas, hälst det ofelbart skall verka till minskade lånetillgångar för Discont-lånsökande enär mångå säkra låntagare, som ej kunna vägras begagna lånerättigheten, utan tvifvel skola finna deras läkning uti, att i afseende på den ena procenten, som på större summor icke är obetydlig, äfven i förväg uttaga allt hvad dem tillkomma kan, äfvensom under medgifvande att straffräntan är allt för hög, och kan billigt tåla nedsättning till 9 procent, en sådan nedsättning likväl äfven skall minska lånetillgångarne, emedan straffräntans obetydlighet hindrar låninbetalningar å bestämda tider, och med tillökning af lagsökningar, minskar inflytande af förfallne lån till ny utlåning för andra lånbehöfvande — hvad förslaget af Statsobligationers upptagande, i afseende på mindre creditivet angår, så enär utlåningssumman till Dtrt i Julii *t m, ii Disconterne är föreslagen att okas med tre millioner, synes i oförmodad händelse af behof, att begagna mindre creditivet, tillgång dertill icke saknas af denna ökade Discontfond, som san nolikt icke kan lill fullt belopp begagnas. Med afseende å hvad anfört år, anhåller jag vördsammeligen att Statsoch BancoUtskottens särskildta Utlåtande, som innefattar förslag till Statsobligationer må afslås, samt att de öfrige framställte anmärkningar må vid förmodad återremiss af öfrige betänkanden till Utskotten få medfölja. (Se bifogade Tabell). Herr Printzensköld, Axel: Då jag fullkomligen delar Högloft.
Korna förs på bete ut, Och en bantågspipas hvissling Tonar gallt vid skogens slut. Det är lif iiti naturen, Det är sång och harmoni, Och hrar kraftfull inanskoantlc Måste ta sin del deri; Måste dådlös undran glömma För att verka hvacl han kan; M5ste har p2 jorden nöjas Med de dunkla svar han fanu! Har begäret efter starka drycker gripit afven vara qvinnor? Med anledning af en fest i goocitemplarorde~i. Af L-f. 8 V a l e n var prydd med fanor och kransar, talarestolen och orgeln vor0 dekorerade med höga växter, notstallare och messingsinstrument syntes uppe på läktaren. Det märktes att många små krafter kärleksfullt bidragit till att det hela skulle bli så anslående som möjligt, och detta gjorde anspråken måttliga och stamningen god. Sittplatserna fyldes så småningom: och det var tydligt att en fest skulle ega rum; men nar? Kloclian sju eftermiddagen, sade annonsen hvarigenom allmänheten blifvit underrättad att goodtemplarlogens qvinnor anordnat en fest, hvilken bland annat skulle illustreras af ett föredrag af E. Wawrinsky. Men punktlighet a r i sjalfva verket en ytterst förnam dygd, och goodteniplarne äro i allmänhet ej så lyckligt lottade, att de hafva råd att utöfva den, då det endast ar fråga om r t ö j k z. Ända till klockan half åtta och kanske an längre väntade vi på de marvarande som vor0 frånvarandez, men sedan började festen. Det var, som sagdt, en qvinnornas fest. Qvinnor hade ombesörjt salens dekorering, de sålde biljetter, styrde om platser och utförde den präktiga sången. Dertill kom, att en qvinna besteg talarestolen och höll ett ratt godt föredrag, att en manlig talare i varma ordalag prisade ordenssystrarnas verksamhet, samt att ett qvinligt inflytande bestamdt kunde spåras i den sparsamhet. som gjorde sig gällande deri, ' att ljus och lampor ej tahdes, förr .an publiken var nästan fulltalig. : Men lyckan, eller åtminstone rättigheten att slippa kritik r ch klander, tillhör de obemarkta.
Och t ä n k blott, huru mycket lättare och bättre det vore att företaga flyttningen en lång, ljus dag än som nu i höstens mörker, kyla och regn! Det kan ju svaras, att om man ej tycker om att flytta i oktober, så går det an att göra det vid vårflyttningen första april, då det är dager till långt in på kvällen. Visserligen. Ur hälsosynpunkt sedd är dock aprilflyttningen sämre än den på hösten. I slutet af september ha ännu ej människorna börjat lefva inom slutna fönster, som många göra under vintern, hvarigenom damm och dunster tillåtas bita in i de tilltäppta rummen. Ingalunda är det säkert att ej kylan då kan vara skarp nog eller a t t ej snö och slask göra gatorna föga lockande att sända ut sitt bohag på. Därtill kan komma att den af flyttande hyresgästen tagit ut innanfönstren vid rummens rengö- ring och den inflyttande drar sig att sätta in dem igen i hopp om en vacker vår. Och när inträffa de blåsiga dagarne på året, om ej just i april. Har man då ej innanfönster i uti rummen, kan man ej undgå att frysa, och man eldar ursinnigt, utan att ändå kunna få temperaturen att bli behaglig. Äfven torde någon invända, att det går ej värre nöd på oss än det gjort på faroch morföräldrar och folk före deras dagar. På den tiden bodde man dock, mera än nu är händelsen, i egna hus, och ej heller flyttade man som senare tiders barn oupphörligen från den ena gatan till den andra, från stadsdel till stadsdel. Är det dessutom alltid sagdt, att gammal sed är god sed, eller att generationers slentrian i allan tid måste varda beståndande. Riksdagen sammanträder ej långt härefter, som den gör det alla år, och törhända är det att hoppas, att någon stadsrepresent a n t då finner skäl att inkomma med motion om flyttedagens förflyttande till lämpligare årstid. Må då de vise i landet taga frågan välvilligt i öfvervägande och bringa den till önsklig utgång. Och att denna goda tanke må uppstå i 323 någon af representanternas hufvud därtill må » his sisters and his cousins and his aunts, » såsom det heter i operetten » H. M. Pinafore », bringa det.
Kungörelsen den 6 Maj 1813, vid bristande tillgång hos de sakfälde, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, men att samma Kongl. Kungörelse deremot icke ägde tillämpning på böterna efter 62 § i förutnämnda Kongl. Förordning, hvilka voro Konungens ensak och följaktligen, enligt de för ensaksböter i allmänhet stadgade grunder, skulle förvandlas till enkelt fängelse; samt att bemälde ordförande icke kände något lagrum, som bestämde tiden för tingens afslutande vidare, än att, enligt Expeditionstaxan, sådant ej finge ske förr, än alla expeditioner vore färdiga; och att, då på tingens mer eller mindre vidlyftiga beskaffenhet berodde deras afslutande tidigare eller senare, någon viss dag derför icke rimligen kunnat stadgas, hvarföre också lagen endast föreskrefve den tid, inom hvilken de borde utsättas. Uti det slutliga memorialet yttrade Advokatfiskal, att, enär Kongl. Kungörelsen den 6 Maj 1813, just i afseende å de i 62 § af Kongl. Förordningen den 1 Augusti 1805 omförmälde böter, innehölle uttryckligt stadgande derom, att förvandling af sagda böter, der sådan i fråga komme, borde ske efter 5 kap. Slraffbalken, och de i samma Kongl. Kungörelse omnämnda vitesböter, i afseende å hvilkas förvandling 10 kap. Utsökningsbalken och 8 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 lände till efterrättelse, tydligen afsåge sådana vitén, som domaren, enligt 10 kap. 5 och 6 §§ Bvggningabalken samt Kongl. Förordningen den 30 September 20 1801, ägde i åverkans-mål särskildt stadga, det syntes uppenbart, att Häradsrättens i fråga varande förvandlingsbeslut vore emot lag stridande; hvarföre och som, beträffande tiden för de ordinarie tingens afslutande, 2 kap. 1 § Rättegångsbalken och Kongl.
Bonde-St. samverka till befrämjandet af ett älskadt fosterlands sanna ära och lycka. R. o. Ad. anhåller, att Deputerade ville till sina Ståndsbröder återföra uttrycken af R, o. Ad:s vänskap och aktning. Deputationen afträdde. Anmältes och emottogs på öfligt sätt en Deputation från Vällofl. Borgare-St., arförd af Riksd.-fullm. för Stockholms stad, Exped.-Sekret:n, R. K. C. XIII:s 0., Lars Johan Lovén, som yttrade följande: Ilögvälborne Herr Grefve och Landtmarskalk! Högloflige Ridderskap och Adel! Till Högloft. R. o. Ad. frambär Borgare-St. genom oss, sine deputerade, den sedvanliga vördsamma välkomsthelsningen. Församlade till gemensamma bemödanden för ett gemensamt mål hafva Svenska Folkets Ombud, genom Grundlagens bud fördelade till öfverläggningar och beslut på särskilda rum, vid föregående Riksmöten begagnat denna omständighet att åt den ännu bibehållna Ståndsidéen gifva dess måhända mest vackra och betydelsefulla tillämpning i en ömsesidig ädel täflan för det älskade fäderneslandets ära och välgång. Den nu framförda helsningen innefattar å Borgare-St:s sida en förnyad inbjudning åt Högh R. o. Ad. till en sådan täflan. Borgare-St. har dervid icke förbisett att denna inbjudning ställes till ett Stånd, som är i obestridlig besittning af fäderneslandets stora minnen och som såväl i dessas manande kraft IL I. 2 18 Den 22 Oktober. sorn i tillfällen att St fäderneslandet bringa dyrbara offer, för denna täflan eger medel och fördelar, som endast i inskränktare mån stå de öfriga Stånden till buds. Men Borgare-St. är också villigt att — allenast det gemensamma målet, Sveriges förkofran, vinnes — för sin del afstå från äran att hafva varit det Stånd, som för detta höga mål gjort det mesta. Med sådana tänkesätt anhåller Borgare-St. att få vara inneslutet i Högh B. o. Ad:s aktning, välvilja och förtroende.
Beträffande derefter de uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition jemväl ifrågaställa nybyggnader vid Wadstena, Götheborgs och Hernösands hospitaler; så är härutinnan upplyst, att Wadstena hospital, ehuru i sednare tider betydligt både utvidgadt och förbättrad t samt med skäl numera ansedt såsom Sveriges bästa kurativ-inrättning för sinnessjuke, dock larfvar en ytterligare utvidgning, som med minsta kostnad kan tillvägabringas genom tilloch påbyggnad af det nu befintliga så kallade gamla hospitalet, hvilket sednare, för vinnande af fullständig afsöndring afdebådahuf vud-afdelningarne för manoch qvinkön, skulle bestämmas uteslutande för Stats-UtskotteU Utlåtande, N:o Z1Z. 11 delta sednare, hvaremot den förra klosterbyggnaden, eller det nu såkallade Stora hospitalet, komme ensamt att upptagas af sjuke utaf mankönet; att Götheborgs hospital likaledes är i behof af utvidgning och förändring medelst uppförande af 2:ne flygelbyggnader, hvarigenom en fullständig afsöndring af könen inom och utom hus äfvensom de erforderlige under-afdelningarne efter olika sjukdoms-arter för hvartdera könet kunde tillvägabringas, samt att Hernösands hospital jemväl är alltför inskränkt för emottagande af det inom de nordliga länen betydligt ökade antalet af sinnessjuke, så att, utom den nuvarande af träd uppförda hospitals-byggnaden, , en ny byggnad af sten funnits böra der uppföras; — Och som det måste anses oundgängligen nödigt för en ändamålsenlig behandling och vård af sinnessjuke alt de för dem afsedde anstalter, med hänsigt till lokal och byggnader, blifva på lämpligt sätt ordnade, så att de kunna emottaga alla de personer, hvilka af hospitals-vård äro i behof, helst, i annat fall, den händelse måste inträffa, att patienter, hvilka kunnat botas, om de genast vid sinnes-sjukdomen början blifvit på ändamålsenligt sätt behandlade, skulle, i saknad af tillfälle dertill, möjligen varda obotlige, äfvensom att separation och fördelning af patienterne efter deras olika kön och vilkor, samt sjukdomens art och grad, botlighet eller obotlighet, må kunna tillvägabringas, finner alltså Utskottet den föreslagna utvidgningen af ifrågavarande
Nän, uti unöercläni^ 8lirikvel86 elen >8 l?e3rusri cletts är, köre8ls^it, std meck uppliäkvsnöe sk nsmncle l^öroröniu^, ms 8ts<l^s8, 8om keijer: ^'8ölier nä»on, viel utmätning, tilleAus si^ A0Ö8, 8om i Fälclensrg lro fi!>ire8, oell mensr tlorAensr, att etet llonom till körkän^ 8lier: lljueler 80- lesnelen llevi8 kör 8!»: vsrele ^oel8et 8stt i ^vsr8ts3, intiIIÖ688 tveten o lii eAsnöerstten sk l)om8tol prökvsä 3!ikvit; 8tänime öoeli 8Ölisnöen, i tll^e kell, veöerpsrten, i Litslen inom tre msnsöer, oell pä Isnciet till öetlinA, 8orn ns8t ekter 8ex mänseler inksller, 8eelsn Aocl8et i <^vsr8tsel 8stt68, eller ilskve 8in tslsn emot liouoill körlorst." "lXu sumäler viel utmstninAZtillkället Aglelensren, stt ^oÖ8et Ilörer snnsn till, 3s 8lisll ciet oeli mecl <^vsr8tscl 3elgA^g8, oell Aslclensren öerom cleo upp»ikne e»sren unöerrätts. "Vill tlor^ensr 8jelk 8tsmms, e^e lisn rätt bertill.'
Cl)örtcring af Jlyeiitnge^eMar till 2lftenjl:ap. l:o 0dfom grttiiD för cbarta^beloppct för fdDane IpsningödeDlar flabga^, att Det ffall utgöra 3-:Dcl af Den bernil!nina, till fyvilfen mannen, enligt företeDD od) i flptft afdrift till haftor, eller Den f)ané ftälle företräDer, letnnaö Debetfebe!, föregdenDe äret blifvit efter 2:Dra 2lrt. af ^emiOntngö^örorDningen tare< 44 vaö, hvarvib iafttageé, att, om vib uträfningen l)ävaf chart;e<beloppct jlutaé meb runflpcfen, fall Detfamtna fpllaö till nälla plingtal, odj om Detta meb minbre än 3 jäUingar unberjliger cn DliBbaler, fall bet alltib till jemn DliféDaler fpllaö. 2:o 5Den, forn betalar bevillning efter 2:bra 2lrt., men är uppförb på annan perfoné Debetfebcl, fall, till gntnD för Spöningö-chactan, förete antingen ett jlprbt utbrag af nätnnba Debetfebcl, eller betpg från åjärabéfrifvave^onto# vet. SDocf beläggaö Sp$ning$*feblar för 2111 m oge nö fonér ellet Drängar, hvilfe veterligen icfe bafroa faf egenDom, enbaf nteD tolf fillingarö charta, utan att fåDan
Stockholm den 24 Februari 1846. B. H. Wahlström. 54 — 426 Riks-Marskals-Embetets underdåniga Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers Berättelse om granskningen af Drottningholms och Svartsjö Lustslotts räkenskaper. Utiderdånigste Utlåtande. Sedan Eders KongJ. Majit behagat i nåder inhemta Riks-MarskalksEmbetets underdåniga Utlåtande i anledning af utaf Rikets Ständers Revisorer gjorda framställningar, rörande Drottningholms och Svartsjö Slotts räkenskap för år 1842 samt förvaltningen af statsanslaget till nämnde Slott åren 1842 och 1843, har Riks-Marskalks-Embetet infordrat och får härhos underdånigst öfverlemna Ståthållare-Embetets underdåniga Utlåtande, samt har, för egen del, icke något att dervid tillägga eller att i öfrigt i underdånighet anföra. De remitterade handlingarne varda härhos underdånigst återställda. Stockholm den 7 Mars 1846. A. POSSE, fV. von Schoultz. V - 427 — Ståthållare-Embetets vid Drottningsholm* och Svartsjö Lustslott underdåniga Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers Berättelse angående granskningen af dessa Stolts räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung! Såsom infordradt Utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorers Berättelse innehåller om granskningen af Drottningholms och Svartsjö Kongl. Lustslotts räkenskaper för åren 1842 och 1843, får Ståthållare-Emhetet å nämnde Kongl. Lustslott underdånigst anföra följande:
Utskotten tillstyrka derföre, att 1 § i 17 Cap. må förblifva oförändrad. 18 Cap. 1 §. Emot stadgandet i denna §, om skiftesmålens upptagande och handläggning af Egodelnings-Rätter och dessas organisation, har blifvit anmärkt: Åf H. E. Herr Grefve De la Gardie: att erfarenheten skall bevittnat förmonerna af det förra och olägenheterna af nu varande Rättegåugs-sätt, i det att, då förut enhet i princip rådde, har nu mera skiljaktighet deri uppkommit, hvaraf följt missnöje och osäkerhet, oberäknadt betydligt ökade kostnader, samt Lag" samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.-o 4.1. 99 Af Herr Professor Geijer: att, ehuruväl ostridigt vore, att Egodelnings-Rätterne äro en frugt af Rikets Ständers egna önskningar, och att ändamålet dermed varit godt, blefve det likväl, på sätt nu skall tillgå, förfeladt. Man hade velat upplifva den så kallade municipal-principen, eller folkets deltagande i reglerande af egna angelägenheter, en princip, så litet ny i Sverige, att den här vore uråldrig och ännu verksammare an i de flesta andre Länder, men man hade misstagit sig om medlet och i synnerhet deri, att göra just den nya Skiftes-Stadgans behandling municipal, ty denna princip lefver och trifves blott med egande-rältens säkerhet och helgd, och Skiftes-Stadgan gör den osäkrare än någonsin.
Hvad beträffar sjelfva frågan om Waxholms befästning, så har den visserligen, efter mitt förmenande, i militäriskt afseende blifvit tillräckligt a/handlad, och jag hoppas, att R. o. Ad;s lanke derom numera måtte vara fullt afgjord; men om också någon ännu skulle betvifla, alt den har en politisk orsak, såsom jag hort här framställas, så tager jag mig friheten hemställa, huruvida det ej sk lille kunna vara en möjlighet, alt de storå makterna i Europa, för medgifvande af att Sverige må bibehålla neutralitet, skulle vilja tillse, huruvida vi kunde vara beredda alt försvara oss emot sådana angrepp, hvarigenom denna neutralitet kunde blifva tillintetgjord. Det är på grund deraf, som jag tror, alt Waxholms befästning måhända kan hafva ett af de aldra vigligaste föremål för vår sjelfständighet i politiskt afseende till utgångspunkt, äfven om den ej kan hafva det i militäriskt. Den är i min tanke i begge dessa afseende!) lika vigtig, och jag har förut yttrat alt jag tillstyrker anslaget, ej allenast efter StalsUlskis förslag, utan äfven i öfverensstämmelse med Hr Lagerhjehns förslag till 5oo,ooo rsdr att på 4 ur utgå. Hr Hjerta, Lars: Sedan jag anmälte mig, har jag blifvit intagen af en viss farhåga i anleda, af det bruk Hr Landtm, nyligen emot Hr af Uhr gjorde af klubban. Hr Frih. o. Landtm, tillät cn talare nyss förut alt uppläsa hår ett långt anförande, hvaruti afhandlades de rebus variis et nonnullis aliis, som icke syntes höra till ämnet, samt ibland annat 0111 ogifta drängar. Hr af Uhr afbröts deremot, då Iian talade om gevärsl illverkningen vid Hu qvarna.
Hvad beträffar den siste värde Talarens grundsatis att befordra Bankens säkerhet; så tror jag, att han motsagt sig sjelf, emedan man vid en ökad jernbelåning sannolikt icke behöfde utlåna så mycket på namn, livilket är vida mindre säkert, än en säljbar vara; helst jernet aldrig visat sig vackla så mycket i värde, alt det fallit gidel. Grefve von Schwerin : Om Rikets Sländers Bank hade en annan Bank bred vid sig, som läflade om förtjensten, så skulle Banken icke tveka ett ögonblick alt gå upp med sin belåning till |:delar, ja till och med -|:delar af värdet såsom i långliga lider förhållandet varit. När nu icke Banken har någon annan bredvid sig, vill det synas mig, att de, som hafva att förordna 0111 dess rörelse, sjelfmant gå så långt man kan gå, utan äfventyr, helst när förbehåll göres 0111 värdets bestämmande två gångor, i stället för en gång, örn året. Tåg bör äfven besvara Herr Ribbings invändning, alt genom belåning af ett större jernlager en nog stor summa sedlar kommer i rörelse. Först och främst stiftas icke lagar för ovan - 56 Den a5 November f. m. liga händelser, sådana som inträffade mellan åren 1806 och 180g; och man bör icke låta bestämma sig af förhållanden, sorn inträffa hvart hundrade år. Fastän jernbeläningen stundom kan uppgå till större skepfSundtal, följer deraf icke, att Riksdalertalet i samma mån ökas, just derföre att priserna nedsättas vid sådana epoker. Jag tror derföre icke, att åtgärden skall hafva något inflytande på sedelns värde. Derjemte får jag fästa uppmärksamheten derå, att, vid frdelars belåningsvärde, har proceduren vanligtvis varit, att låntagaren sedermera sökt en enskild discontör, och erhållit ett ytterligare lån på samma jern. Detta bar utgjort en speculation för enskildte, som qvarhållit stora capitäler i deras cassör. Jag kan således icke annat än högeligen tillstyrka, att belåningsvärdet må utsättas lill högst |:delar, då jag äfven finner billigt, att räntan höjes till 4 procent.
Salpelerjorden användes till åkerbruket än lill Krut. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad anmäi kningarne innehålla; roen då, hvad först redovisningen angår, en uppgift, sådan den af Grefve Gyldenstolpe blifvit föreslagen, eller utan att upplaga Krutbehållningen ifrån föregående år, icke gifver någon tillförlitlig ledning för bedömandet af den u 1 liga hushållningen med Krulförråden, enär åtgången, så vida något säkert omdöme deröfver skall kunna fällas, bör jemföras icke blott med till verk nin gs-beloppe t för ett år, utan med behållningen på del hela; så, oell då Utskottet icke kan dela den åsigt, alt några väsendlliga olägenheter skola möta genom allmängörandet af huru stora Krutqvantiteter Försvarsverket eger, vidblifver Utskottet sitt förra tillstyrkande i denna punkt. Beträffande åter de anmärkningar, som i Borgnre-Slåndet blifvit gjorda vid Utskottets tillstyrkande i 71 £:ns 2:dra Punkt, får Utskottet, så - *4 St ats-Ut skottets Utlåtande N:o ijo. som svar å dem, åberopa dess under N:o g3 afgifne serskilda Betänkande, rörande väckt fråga om nedsättning i priset å Krut samt om fri Kruttillverkning. 22:0 Borgare-Ståndet har återremitterat y3 deruti Utskottet tillstyrkt, alt Revisorernes anmälanden rörande en af Kongl. Krigs-Collegium till Handelshuset Jacob De Ron Si Söner verkställd försäljning af tackjerns-gods "må lemnäs ulan åtgärd och hafva Herrar EkermanTVcernj Hallingj Egnellj m. fl., hufvudsakligen anfört: att besynnerligt vore det ett varuslut, som bort liqvideras inom 1826 års utgång, ännu år 183a icke blifvit i Krigs-Collegii räkenskaper debiteradt; att den omständighet, att Staten på denna afFaire ej lidit någon förlust, icke förringade äfventyrligheten af prasjudicatet, om den åsidosatta bokföringen lemnades utan anmärkning; alt