Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5. grundsatsen borde vinna allmän tillämpning, utom i de fall bär nedan omförmäldes, men, i sammanhang dermed, ytterligare besluta: att skjutslagen såväl i stad som å landet, sådana de nu vore eller framdeles blefve indelade, borde intill 1870 års utgång bekosta skjutsningen genom entreprenad, men Staten dervid komma skjutslagen till hjelp med i:del af entreprenadkostnaden, samt att vid de gamla gästgifvaregårdarne skjutslegan intill 1870 års slut icke finge öfverstiga 1: 50 öre per mil: att, derest inom något län eller landstingsdistrikt, landstinget ville åtaga sig ordnandet af skjutsväsendet intill 1870 års slut, mot erhållande från Statsverket af lika årligt bidrag som det, hvilket för år 1864 till länet eller distriktet utgått, och vilkor, att skjutslegan på alla ställen blefve lika hög, dock högst 1 R:dr 50 öre per mil, skilnaden mellan hvad vissa entreprenörer betalade och andra betalades för att bestrida skjuts, mot stadgade skjutspenningar måtte tillfalla eller utgå af landstingets skjutsfond; att till denna fond i öfrigt icke något annat tillskott måtte ega rum än dels visst anslag af landstingets andel i utskänkningsafgiften, dels |:delar utaf de belopp, som till skjuts-entreprenörer utgåfves, dessa å hvarje ställe mellan de skjutsningsskyldige, efter hittills vid entreprenader vanliga grunder, fördelade, landstinget borde dertill lemnäs tillfälle i den ordning Kongl. Maj:t för öfrigt funne lämpligt besluta; att i de delar, här icke omförmäldes, i möjligaste måtto iakttages allt, derom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet vid 1859—1860 års riksdag i denna fråga varit ense; att Rikets Ständer, till hetäckande af Statsverkets andel i kostnaden för skjutsningsbestyrets ordnande medelst entreprenad, måtte anvisa å Sjette Hufvudtiteln ett förslagsanslag af 200,000
Att jag talar så som jag tänker och handlar, bör jag ha äran uplysa, att jag 1854, då Vestmakternas krig utbröt mot Ryssland, ehuru tjenstgörande CivilEmbetsman, erbjöd min person till lan - r Den,”> December. c29 dets försvar eller till deltagande i kriget, om ett sådant å Svenska sidan komme i fråga mot vår arffiende. Sålunda hoppas jag att E. o. Ad. må finna att det är ur synpunkten af fosterlandets sanna försvar och dess fullständiga utbildning jag väckt ifrågav:de motion, som Hr Printzensköld, förlåtligt nog, ej mäktat utgrunda. Efter detta anförande, hvarå åtskilliga bifallsyttringar följde, förklarades öfverläggningen fulländad; och blef motionen jemte yttranderne remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t. Föredrogs och remitterades till sistnämnde Utsk. Hr von Qvantens, Emil, d. 1 dennes bordlagda motion, ang:de nedsättande af en komité för utarbetande af lagförslag, ronde förlagsrätten till originalarbeten i bildande konst at inhemska artister. Slutligen föredrogs och remitterades till Bevilln.Utskt:t Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm, d. 1 dennes bordlagda motion, att det förslag till tulltaxa, som af ofvannämnde Utsk. komme att upgöras, måtte åtföljas af ett bestämdt tillkännagivande om det system, som dervid blifvit följdt. E. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. m. In fidem, O. Brakel. Måndagen den 5 December 1859. Plenum kl. G e. m. Just. 1 prot.-utdrag fön d. 3 dennes e. m. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: I föregående plenum väckte jag motion om R. 8t:rs sammanträdande till gemensamma öfverläggningar ang:de Rikets finanser, samt åtog mig då, att i nästa plenum aflemna denna motion skriftligen, och det är för att fullgöra detta åtagande, som jag nu anhåller att få upläsa följande. 230 Den Ii December.
Hvad åter serskildt urbota brott vidkommer, så är dermed ett skiljaktigt förhållande. När någon tilltalas för sådant brott, varder lian äfven gemenligen häktad, och alt stadga bestraffning för förnyande deraf, innan straffet för förra brottet blifvit verkställda tyckes således icke vara] af behofvet på kallad t. Att bötesstraff skulle vara alt anse såsom fullbordadt genom den nedsättning af böter, som göres i ändamål af ändrings sökande, och att således det förnyande af brottet, sorn sker efter sådan nedsättning, men förr, än slutligt Utslag fallit, skulle medföra icke blott serskildt, utan äfven förhöjdt a-nsvar, kan Utskottet icke antaga. Om så vöre, skulle ändringssökandet då mera innebära talan, icke om befrielse från straffet, utan om reeonventiöh och ersättning; ty ett straff, sorn är verkställdt, kan icke genom ett påföljande befrielse-utslag göras ogjord t. Beståndet och lagligbeten af den dom.» sora ålade förhöjdt ansvar för iteration, skulle i nämnde fall bero af något tillkommande, nemligen af den blifvande utgången af förra målet» emedan, om den anklagade deri slutligen frikändes, förhöjningen i straffet för det senast åtalade brottet måste försvinna. Oformlighelen af allt detta anser Utskottet vara nog uppenbar, och deposition af böter bör följaktligen, efter Utskottets mening, icke betraktas såsom verkställighet af straff, samt således ej heller verka till ifrågavarande förhöjning i straffet för ett sedermera begånget brott. Emedan böter aro ust raff, och bestraffningens ändamål icke kan upp* f vilas genom en vei Lställighets-åtgärd, sorn sker efter loi bryl arens död, anser
215 Hr Cederschiöld af misstag förmodade, äger någon personlig kännedom af Frih. Blixens egenskaper. Gr. Lagerbjelke: Jag har begärt ordet med anledn. af Hr Cederschiölds till mig ställda fråga, huruvida, ifall en adelsman, som förlupit Riket, sedermera åter infann sig och begärde pollett, det vore han som skulle bevisa alt han tre år varit mantalsoch skaltskrifven i Sverige, eller det ålåge Riddarh.Utsk. att förebringa bevis för att han icke varit det. Enl. min tanke tillhör det ovilkorligen honom att bevisa detta förhållande, och kan han det icke, är han ej längre berättigad alt erhålla pollett. Men detta är icke motsvarande det förhållande som nu är under öfverläggning. Här gäller frågan en person, som anmäler sig till inträde på Riddarhuset, och i alla möjliga fall är berättigad till dess erhållande; men en anmärkn. göres emot honom, t. ex. den, att det är möjligt att han förlupit Riket. Man påstår nu, att det åligger honom att bevisa det så icke är. Alldeles samma förhållande inträffar i förev:de fall. Det är allmänt erkändt, att Frih. Blixen upfvllt alla de vilkor som berättiga honom till inträde på Riddarhuset; men man har dock emot detta hans inträde gjort åtskilliga invändningar, icke derföre att han verkligen aflagt trooch huldhets-ed till Konungen i Danmark, ulan på den grund alt det är möjligt att han så gjort. Men, såsom jag förut sagt, det utgör icke någon laglig grund alt neka en person ulöfvandet af en rättighet hvartill han eljest är fullt befogad, att säga, att det är möjligt att han kan vara i det förhållande att han icke kan tillåtas ulöfningen af denna rättighet. Jag anser således fortfarande Frih. Blixen vara berättigad att erhålla pollett. Hr Tornerhjelm: Jag har begärt ordet för att besvara Hr Cederschiöld. Han har sagt, alt han icke skulle vägra Frih.-Blixen pollett, om det kunde bevisas att, för att vara dansk representant, man icke behöfde vara dansk undersåte.
Genom underdånig skrifvelse af den 21 nästlidne April, håfven J hemställt, att den i Wårt nådiga cirkulär af den 28 förutgångne Mars gifna föreskrift, det ingen annan tidning finge hädanefter, för Statens medel, af embetsverk och myndigheter hållas, än Sveriges Stats-tidning, samt vilkorligen vissa andra dagblad, ej måtte tilllämpas på Eder, hvilken, enligt grundlagen, ålåge uppsigt öfver tryckfrihetens rätta bruk, i hänseende hvartill en allmän kännedom af tidningarnes innehåll vore nödig, utom det erfarenheten visat angelägenheten deraf, att J fästaden uppmärksamhet vid de uppgifter, som i dagbladen förekomma. ; Uti häröfver infordradt och den 28 April afgifvet underdånigt Utlåtande, har Wår Hof-Kansler instämt i Eder framställning om behofvet af undantag för Eder från det allmänna stadgandet i omförmälda nådiga cirkulär, hvarigenom uppsigten öfver tryckfrihetens lagliga bruk, åtminstone hvad tidningar och periodiska skrifter beträffade, kunde underlättas, äfvensom artiklar, hvilka i tidningarne införas, kunde tjena högsta åklagaremakten till ledning för missbruks och förbrytelsers upptäckande. Med gillande af hvad sålunda i underdånighet yttradt och hemstäldt blifvit, bafve WI funnit skäl medgifva det af Eder begärda undantag från Wår, genom nådigt cirkulär af den 28 sisth Mars, meddelade föreskrift, rörande inskränkning i tidningars hållande af embetsverk och myndigheter; hvilket WI Eder till svar och underdånig efterrättelse i nåder lillkännagifve, och befalle Eder etc. Stockholms Slott den röMaj 1835. CARL JOHAM. Aug. von Hartmansdorff. Till Justilie-Kanslern, om Juslitie-Kunslers-Esnbetels behof att erhålla tidningar på Statens bekostnad. Vidimeras ex officio L. A. Ekmarck. — 485 — Kongl. Krigs-Bof-Rättens underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers anmärkningar vid expensmedelsräkningarne.
Ty genom ett stadgande i sådan syftning, vore den gemensamma Fättig-försörjnings-skyldigheten till det mesta upphäfven; och hvad sorn är en allmän välgörenliets-pligt för hela socknen, deruti hvar och en medlem bör deltaga, skulle förvandlas till ett mången gång obilligt och tryckande åliggande för den enskilde, som såge sin vinning uti försummelsen att detsamma uppfylla.. Både för de nödlidandes skuld och för den obilligheten att ensamt åt enskilda jordbrukare öfverlemna största delen af fattig vårds-skyldigheten, synes detta förslag olämpligt, och Utskotten tillstyrka alltså dess' ogillande. Hvad beträffar Herr Prosten Roséns yrkande, att stadgandet i Kongl. Kungörelsen den 5 Dec. 1788, angående skyldighet för den socken, der fattighjon egt hemman, att arn detsamma draga försorg, borde tillämpas en - Lflgsnutt Allm. Bcsv-, neli Osean.-T]-skott ens Betänkande Ar:o 54. 1 T däst i Iiändelse hemmanet inom de tre sislföi Anine åren blifvit afträdt, så, om det än å ena sidan torde böra medgifvas, att detta stadgande, såsom hvilande på förutsättning, att den fattige användt sin veiksammaste tid der lian haft egel hemman, i många fall utgör en billig grund tor fördelning af fattigförsörjnings-sk_yldigheten socknar emellan, bör å andra sidan icke förbises, att berörde vilkor ofta icke inträffar, samt att en ganska stor obillighet uppkommer, när en person, hvilken i barndomen eller ungdomen ärft en obeLydlig hemmansdel i en församling, der han tilläfventyrs aldrig vistats, på ålderdomen eller vid inträffad sjuklighet anses berättigad att af en sådan församling njuta försörjning.
Ständer vissa allmänna bestämmelser och vilkor, i afseende på användandet och återbetalningen af dylika derefter sökta och erhållna lån, hvarvid, bland annat, stadgades: att låneunderstöd i anledning af städer öfvergängna eldsvådor visserligen i allmänhet endast borde meddelas åt de tomtegare, som uppförde byggnader af sten eller annat icke eldfarlig! ämne, dock att i orter, der lokala förhållanden påkallade uppförandet af andra byggnader, lån äfven för sådant ändamål borde få beviljas, samt att för de lån, hvilka erhölles till uppbyggande af vanliga trädhus, den årliga afbetalningssumman och räntan skulle särskildt bestämmas till ett jemförelsevis högre belopp, än för lån till byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne. Rikets Ständer hafva således, vid fastställandet af sagde vilkor och bestämmelser, antagit, att sådana låne-understöd, som det, hvarom nu är fråga, kunde erhållas för trädbyggnaders uppförande, och då Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande vitsordat 14 Stats-Ulskotlets Utlåtande M 83. det af Eksjö Magistrat uppgifna förhållande, att, i anseende till den i stadens grannskap saknade tillgång på de för stenhus och andra dylika byggnader erforderliga materialier samt denna stads aflägsenhet från hamn eller lastageplats, sådana hus och byggnader icke utan alltför dryg kostnad skulle kunna der uppföras, äfven om det blefve möjligt att anskaffa hela den qvantitet af byggnadsämnen, som härtill skulle erfordras, synas de, vid åberopade bestämmelsers meddelande, af Rikets Ständer antydda lokala förhållanden, hvilka, enligt hvad då medgafs, borde föranleda undantag från det allmänna stadgandet om lånemedlens uteslutande användande till stenbyggnaders uppförande, just förekomma i afseende å det af staden Eksjö begärda byggnadslån; hvadan Utskottet anser nyssnämnde, vid de under sednaste och nästföregångne riksdag beviljade enahanda låne-understöd åt städerne Lidköping, Örebro och Jönköping iakttagna stadgande, angående låns meddelande endast för uppbyggande af hus utaf sten eiler annat icke eldfarligt ämne, icke böra tillämpas i fråga om detta lån.
Filosofens hus var sålunda rensat från den inträngde fienden. Men skilsmässan var smärtsam å ömse sidor. Medes trivdes icke på sin egen tröskel. Han gick nästan dagligen till villan och satte sig på sin forna plats, som nu var intagen av en annan portvaktare. Den gamle trotjänarens ögon voro ofta tårade, när Krysanteus visade sig och med en kall hälsning gick förbi honom. Ack, han har fråndragit mig sitt hjärta, tänkte gubben. Hermione var dock mot Medes densamma som alltid. Men striden emellan den nyförvärvade lyckan och den bittra skilsmässan var för tung för den åldrige. Vid pass två månader efter flyttningen var han icke mer bland de levandes antal. De religionsföredrag, som Krysanteus och hans vänner, i likhet med de kristna prästerna, börjat hålla, fingo talrika åhörare, icke minst inom den klass, för vilken de särskilt voro ämnade: den fattigare och okunnigare. Här lämnade han åsido alla spekulativa forskningar och framställde den praktiska sidan av sin lära som ett färdigt och fulländat religionssystem. Han förkunnade en enda allsmäktig gud, vars enhet bryter sig, som solljuset i regnbågen, till den mångfald av gudamakter, åt vilka fäderna uppbyggt altaren och tempel. Han talade om religionen som människans strävan till Gud och till utbildande av sin egen högre natur, som även han, i likhet med alla bildade hedningar, fattade som Guds beläte1. Detta förverkligas genom sanning, skönhet och frihet. Religionen är icke blott människosjälens självförsänkning i Gud, utan ock en strävan att i den yttre världen utföra Guds avsikter. För den fromma människan är därför hela livet en religionsövning, som i sig innefattar filosofien, konsten, arbetet och statslivet. 1 Så kallar Ovidius människan »en bild av allting styrande gudar», en varelse född av »gudomlig säd». Han talade även om människosläktets avfall och nödvändigheten av en försoning. Men denna försoning har icke, som de kristne säga, inträffat i en viss tidpunkt, utan börjat tillika med den förste syndarens allvarliga ånger och fullbordats genom den hos släktet klarnade bilden av idealmänniskan. Krysanteus' föredrag upptogos med stort bifall av hans egna vänner och lärjungar.
Han liknade ingen annan man, som hon sett; han var så fullkomligt enastående, denne skönhetens stridbare apostel midt i hopen af människor, hvilkas högsta åtrå och enda bön var den om mat för dagen. Hennes egen dröm om andligt innehåll åt sitt lif var ju också blott en sinnets reaktion emot en nykter och idétom tid; och det var som om den blifvit förkroppsligad i honom och i hans opposition mot materialismen i allt. »Kan det vara så svårt att vara sann?» sade hon. De gingo en stund tysta. Det var som om någonting långsamt vidgat sig inom hennes bröst och spänt på inifrån: det var denna tanke, på svårigheten att vara sann, som växte och växte till beklämning. — För henne skulle det vara så lätt, om hon bara visste, att han så ville. Hon skulle kunna stryka af sig all förställning som en främmande dräkt och låta honom själf med egna ögon iakttaga hvarje själens rörelse, som hon icke själf förstod. Han skulle förstå den, han, om han blott ville det; men det var just därpå allt berodde ... De hade just hunnit fram till hufvudalléen, som förde till slottet, då Gerda plötsligt vände sig om och utan ett ord till förklaring började springa längsmed en sidogång, med händerna framför sitt ansikte, under fruktlösa försök att kväfva gråten. Han stannade och såg efter henne; en känsla af oändligt vemod fyllde hans själ. Om han i denna stund kunnat tvinga sitt hjärta att lyda, så skulle han ha skyndat efter henne, fångat henne i sina armar, torkat hennes tårar, tryckt henne in i sin famn ... Men han kunde icke! — Det började bränna i ögonvrårna som om det bryggdes tårar därinne; och återigen kom det öfver honom en leda vid sin egen tillvaro, en leda så stark, som han aldrig tyckte sig ha förnummit den förr. Han började gå långsamt fram emot slottet. Hans beslut att resa följande morgon hade blifvit orubbligt med ens. Hela förmiddagen hade Maria varit strängt upptagen. Hon var i färd med att smycka sin våning, och man såg henne flyga som en trollslända från rum till rum, klädd i en morgonklädning af grekiskt snitt och med det blonda håret löst uppbundet i en knut. Ögonen strålade, kinderna strålade, hela hennes varelse stod det ljus omkring.
Upplästes Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 12 dennes, innefattande Ståndets Beslut öfver Banco-Utskottets Utlåtande N:o p3., i frågan om föreskrifterna för Bankens utlåning på fast egendom intill nälsta Riksdag; enligt hvilket Protocolls-Utdrag Bonde-Ståndet beslutat, att maximum för fastighetslån å landet borde upphöjas tili 4000 R:dr Banco för hvarje Låntagare, samt inbjudit de öfrige Riks-Stånden, att deruti instämma ; men som Ridderskapet och Adeln redan bifallit Banco-Utskottets i denna omständighet afgifne nyssnämnde Utlåtande, ansåg Ridderskapet och Adeln Sig nu icke eller kunna Bonde-Ståiulels berörde inbjudning antaga. Ut Supra. 54 Den 18 December. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den ii dennes under N:o 65^ afgifne, samt den i4 derpå följde, på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens förut meddcldte Betänkande, öfver vackt motion om undersökning af de Civile Läroverkens närvarande beskaffenhet. Herr von Hohenhausen, Michael: För min enskildta del skulle jag vara ganska tillfredsstäld med Utskottens nu afgifne Utlåtande, om min afsigt varit, att uttvinga ett tillstyrkande af en Revision; emedan stylén i Betänkandet utvisar, att detta då lyckats mig. Men jag har ej derpå grundat min motion. Jag har sökt utveckla skälen, hvarföre en sådan behöfdes, och dessa skäl hafva af andra blifvit än mera tydligt ådagalagde. OeconomieUtskottet har likväl funnit tjenligt, att med en viss missaktning nästan helt och hållet förbigå dem, och uttrycker sin ovilja emot
»Tvi en sådan en!» utropade hon. »Och en tocken der kallar sig bättre folk » Den arma fru Burström var alldeles upplöst efter denna scen. Det hysteriska skrattet öfvergick i likadana snyftningar, och då hon fick se sin man och sina barn, kastade hon sig i deras famn, den ena efter den andra och mumlade mellan snyftningarna att hon önskade sig många mil under jorden. Men hennes man och barn tröstade henne så kärleksfullt och bevisade henne så logiskt och öfvertalande, att mot ett sådant patrask som Jonsons har man inga förpligtelser, att hon inom kort blef alldeles återstäld. Fram emot middagen var hon lika sjelfbelåten och lefnadsfrisk som vanligt, och då på aftonen ett par unga handelsbokhållare kommo ut, skämtade och skrattade hon så högljudt på verandan, att Jonsons, ifall de möjligen haft någon annan föreställning om henne, kunde öfvertyga sig om, att hon behandlade hela saken som ett lappri, allt för lumpet och obetydligt för att länge kunna upptaga hennes tankar. Då flickorna Arnell kommo från badhuset, som låg bredvid tvättstugan, mötte de madam Jonson, och nu fick hon utförligt redogöra både för mannens hemkomst och fru Burströms uppträdande i dag på morgonen. De blefvo begge två alldeles uppbragta; Agnes’ ögon gnistrade och Cecilia såg ut som om hon höll på att krevera af vrede och häpnad. »Det var det simplaste, råaste jag någonsin hört!» utbrast hon. »Jag börjar verkligen tro, att herr Vigert har rätt! Men nu ska’ madam ändtligen stå på sig», fortfor hon ifrigt, »jag skall säga madam att hofrättsrådet sagt, att hon har lagen på sin sida. Gå bara derför upp till fru Burström och tvinga henne att ge sig en skadeersättning – minst 100 kronor – och om hon nekar, så far till länsman och låt stämma henne. Jag lofvar madam att vi skola hjelpa er ... jag skall tala vid hofrättsrådet ... och vid min bror också, han är jurist och förstår sådant ...» Agnes understödde ifrigt systerns uppmaningar, men madam Jonson skakade på hufvudet med ett skeptiskt leende.
Banko hvardera, under följande vilkor, nemligen: a) att då kommissarie pä ett eller annat sätt från befattningen afgår, eller, i följd af förändring i nu gällande aflönings-stat, undfår fullt motsvarande förhöjning i löneinkomst, ersättningen upphör med den månad, då befattningen frånträdes, eller den förhöjda lönen får uppbäras; b) att ersättningen, efter slutet af hvarje år, för det förflutna året af Bankens medel utbetalas; och c) att från ersättningen afräknas belöpande arfvode för granskningen m. m. af de sedlar å förenämnde valörer, som från och med 1851 års början till Banken inkomma. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 21. 7 2:o af banko-kommissarierne M. A. Munthe och B. G. Murraij, hvilka, hvar för sig-, begärt att komma i åtnjutande af den ersättning, Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag, genom bifall till Banko-utskottets Utlåtande N:o 92, åt Bankens dåvarande tjenstemän beviljade för den förlust, de finge vidkännas genom omförmälda sedlars inställda utgifning. Härvid torde till en början böra nämnas, att nyssberörde ersättning, bestämd till två tredjedelar af hvad sedelskrifnings-arfvodet efter medeltal af sednast förflutna fem åren utgjort, eller 140 r:dr cm året för hvarje tjensteman, tillhörande kommissarieoch kamererare-graderne, af Rikets Ständer anslogs under vilkor, bland annat, alt „endast de af Bankens tjenstemän, som voro till sedelskrifuing berättigade, då Rikets Ständers beslut, angående nämnde sedlars indragning, meddelades understyrelsen, eller den 1 April 1848, må af omförmälda ersättning komma i åtnjutande41, och „att för dem, hvilka efter sistberörde tidpunkt blifvit eller framdeles varda till högre tjenst befordrade eller på annat sätt från tjensten afgå, ersättningen upphör med den månad, då_ befordran vunnits eller tjenstemannen eljest befattningen frånträda.
Förklaringen den 2g Marrit 1807 söreskrifwa: kommande alt hwad om agrenffaps-. stillnader i allmänhet blifwit stadgadt, äfwen at lämpas til sadane ägrenskap, som med hafdad Fasteqwinna aro begynte, men ej genom wigsel fullbordade. Stockholm den 16 Martis 1810. Pä Sjette Bandet. N:o ?9« Den 22 Mars. 9ZQ Pä Högloft. Ridderffapets och Adelns Ledamöters wägnar Larl 6. Ltjernsteät. Pä Wallof!. BorgareStänders Ledamöters -vägnar V. Qrevesmubl. Lades pä bordet» Pä Högwördige Präster Ständers Ledamöters wägnar Pä Hederwärda BondeStänders Ledamöters wagnar line Oiof580N. Jolr. l^olmberAszon. Uplästes följande: Riksens Högloft. Ständers Lag-Utffotts Utlätande öfwer de fran Högloft. Ridderffapet och Adeln, Högwördige Präster Ståndet, och Högtarade Borgare» Ständer remitterLäL Anmärkningar öfwer Urffotters den zi Ocrober sistle» Dir är afgifna Betänkande, angående förklaring öfwer i §. i 7. Cap. Rät» regängs-Balken om Anteckningar. Pä den af flere de kespeQive Standens Ledamöter gjorde erindran, ar der föreflagne stadgande: Det Antecknings Ansökning, för at medföra förmånsrätt, borde wara ingifwen innan de sista zo dagarne förr än Gäldenär sin oförmögenhet hos Domaren anmälde, dels wore ett förslag kil np Lag, hwarom i Herr lillberg lvie M07 - Den 22 Mars. §zr moria! ej warit fräga, dels i flere hansigter betankeligr, tror Utskottet sig böra göra det afseende, at sadant stadgande ej widare yrka.