Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Öfverväldigad af sällhet nedsjönk hon i dvala – men endast kroppen var för svag att uthärda glädjen. – Fanny kände sig lefva – hon såg sig med den nyfödde älsklingen i sina armar på ett vidsträckt fält och en röst sade till henne: „Qvinna, Moder, nu ingången „i det Allraheligaste, då menniskan af dig är „född i verlden, slå upp ögonen och välj för „ditt barn.“ Vid dessa ord öfverföll Fanny en qvalfull ångest, – på hennes hjerta lade sig barnets öde – men hennes kärlek var starkare – hon lydde, slog upp ögonen, och se! åt alla håll utbredde sig omätliga utsigter. – Den väldiga rösten sade åter: „Välj för din Son! På nå„gon af de kring dig utlöpande vägarne skall „han en dag vandra från dig ut i lifvet. Det „tillhör dig att föra honom ut derpå. – Blicka „omkring dig, pröfva och välj.“ Fanny blickade omkring sig, och si! dit, der hon stod kommo från alla håll vägar – de blefvo smalare och smalare – närmast henne voro de allenast strimmor, hvarandra lika och sammanlöpande i hvarandra. Fannys själ intogs af den rysligaste ängslan. „Jag skall välja“ utropade hon, tryckande barnet krampaktigt till sitt hjerta, „jag skall välja, och hvad „kan jag välja, der allt syns lika för min för„virrade blick? Mitt barn, mitt arma barn! O „att du icke vore född!“ Den väldiga, nu stränga rösten sade åter: „Svaga qvinna! Förtviflar du redan? Se upp, „Se omkring dig! Öfver dig lyser den Sol, „i hvars strålar din blick skall klarna och lef„nadsvägarne skola upplysas.“ Fanny såg upp. Öfver henne lyste det Eviga Ljuset med en glans ännu mildare och ömmare än den, som strålat ur Fannys ögon, då hon först helsade sin Son välkommen på jorden. Lugn spridde sig i Fannys hjerta – hon såg omkring sig och se! vägarne flöto ej mer tillsammans – närmast henne liknade de hvarandra ännu, men allt villsamt af likheten hade försvunnit. Fanny såg, och många syner uppenbarades henne. Här var en väg.
Utskottet ej kan frångå sin förut yttrade öfvertygelse om vigten och nyttan af decimalräkningens införande, eller dela den af åtskilliga ledamöter inom Riks-Stånden yttrade åsigt, att Svenska allmogen skulle finna några synnerliga svårigheter för antagandet af,ett räknesätt, sorn, enligt hvad kändt är, kunnat med lätthet begagnas af Nationer, hos hvilka massan af folket står i betydlig grad under Svenska allmogen i civilisation och upplysning, har likväl Utskottet, med fästadt afseende å det motstånd, som inom Riks-Stånden uppstått emot Silfvermyntets fördelning i iyio:delar vid tidpunkten af realisationens verkställande, ansett sig böra frånträda den i mom. 3 gifna tillstyrkan att Kronan må indelas i io:delar, hvaraf hvardera benämnes penning; samt sålunda ej mindre detta mom. jemte efterföljande 4;de och 5:te än äfven morn. 6 under rubriken A Ulmyntningan, samt 2 och 3 punkterne under rubriken B Haltigheten, af .Silfvermyntet, utur Utskottets Betänkande utgå. Beträffande dernäst den af en ledamot gjorde .anmärkning emot kopparens .utmyntning till mindre summa än 3oo R:dr per Skep:d, så ehuru BancoUtskottets XJll, A7:» i4'. Utskottet ingalunda skulle finna vådligt att kopparskiljemyntet1 utpräglades efter 266 e/3 R:dr B:co per Skep:d vict. vigt, ell&r kan hoppas att detsamma, präglad t efter denna grund, skullekunna med fördel utföras nr Riket för att å utrikes ort försäljas, likväl som Öfver-Styrelsen vid Kongl. Myntverket numera fästat Utskottets uppmärksamhet derå att i händelse 5oo Kronor R:dr
Uti Betz wid öppnandet af sistförflutna Riksdag afgifna berättelse om tilldragelserna i Riks-Styrelsen tillkännagaf Kongl. Maj:t huruledes en förändrad reglering i afseende pä de i stapelstäderne utgäende afgifter af handeln och sjöfarten, förnämligast hwad Tolagen beträffade, war i fräga, asyfcande att, utan förminskning i de inkomster, hwarom detza städer blifwit försäkrade och hwaraf de för sina utgifters bestridande kunde fortfarande wara i behof, afhjelpa den betydliga skiljaktighet, som ägde rum emellan handelsoch sjöfarts-afgifterne i olika städer, ett förhållande, som icke allenast wore hinderligt för handelsrörelsens utweckling i allmänhet, utan ock i wäsentlig man 4 §9 Tolags rcglmiigni. förfwarande beräkningarne wid utfärdandet af hwarje ny Tull-Taxa. Förstaget till denna reglering, som hufwudsakligen hwilade derpä, att stapelstäderne ffulle, i utbyte mot direkta inkomster af handeln och sjöfarten m. m., erhålla motfwarande anflagssummor af Staten, hwilken derföre ffulle beredas ersättning genom lämplig förhöjning i tullafgifterne, war dä meddeladt Stapelstäderne för upplysningars erhållande bland annat om beloppet af de erfättningssummor, hwilka i omförmälde hänseende kunde konuna att erfordras. Under fragans widare behandling har Kongl. Maj:t kommit till öfwertygelfe derom, att förberörde reglering icke lämpligen kan omfatta andra städernes inkomster än Tolagen, men att den ej heller behöfwer för ändamalets hufwudfakliga ernäende härutöfwer utsträckas; och Kongl.
Hvad åter angår DistrictMagaziner i de Södra Orterne, så har jag ej samma öfvertygelse örn nyttan och nödvändigheten deraf; de blifva åtminstone ganska sällan nödvändige för tillgång af frösäd, Jag erkänner ock, att flere sådane redan finnas på många ställen inrättade, och att de på vissa ställen medfört nytta genom klok hushållning , och genom förståndiga Directioner deröfver. Man har genom öfverskotten skaffat Cassör, med hvilka man bestridt Församlingens utgifter. Jag vet ock att å andra orter, der de blifvit sämre administrerade, hafva de gjort skada och blifvit förskingrade eller bortsålde. Detta gör att jag förmodar, det de 25,000 Tunnorne skola blifva föga använde. Men det är just derföre, att jag är öfvertygad därom, att de ej skola gagnas, och att de för Norra Provinserne föreslagne 60,000 Tunnor ej eller skola uttagas, sorn gör att jag / Dm 24 Oetober /, m% Jo 7 återkommer till sättet, huru spannemålen skall arH vändas, sorn blifver öfver. Jag instämmer i detta afseende, hälst i den af Friherre Björnstjerna föreslagne proposition, att nemligen Utskottens förslag i denna punkt måtte antagas med förlängning af prteacriptions-tiden, men att från punkten uteslutes allt hvad som angår användandet af de öfverskott, som ej begagnas till DistrictMagaziner, och att afgörandet derom ma komma till öfverläggning hos Bidderskapet och. Adeln på samma gång, som den serskilta punkt, hvilken angår de öfrige öfverskotten i Magazinerne. Jag tror, att derom bör beslutas i ett sammanhang, och att det på en gång bör bestämmas, huru och när dessa öfverskott skola försäljas eller disponeras. Detta är den förändring, som jag skulle önska. Grefve von Schwerin : Herr Hjerta tycke* befara, att om uti en del af landet de idéer bi-' behöllos vid lif, som emanerat iftån Allmänna Magazins-Inrättningen, så kunde denna ena del attrahera den andra, och störta den i den af. grund, som Herr Hjerta ser för sig.
Under förutsättning att BankoUlsk. är villigt alt ånyo öfverse de föreskrifter, som i detta ämne varit gifne och om möjligt göra dem tydligare och bestämdare, tillstyrker jag, lika med flere andre ledamöter, att denna punkt af betänk, må till Ulsk. återremitteras, med anhållan alt Utsk. ville tillse hvad som utaf den förut i allmänna rörelsen utelöpande sedelstocken kan vara att disponera, sedan RiksSt:ns särskilda beslut härom blifvit med hvarannan jemförde, och att i mån af tillgångarne föreslå ett lämpligt kredilivbelopp för ifrågavar. inrättningar. Frih. Toll, Gust.: Jag ber att hufvudsakligasl få förena Den 19 April e. m. 223 mig med livad Frih. Raab oell Hr Rosenblad i denna fråga anfort, äfvensom jag i allo instämmer uti den bevisning, den siste talaren framlagt, angille nyttan af hypoleksföreningar. Men jag anhåller att derjemte få meddela den erfarenhet jag äger angide verkan af den i Skåne varande bypoteksinrätlningen. Skåne erhöll cn större beskattning vid 1812 års riksdag. Jordägarne, som förut derifrån varit fritagne, blefvo nemi. då ålagde ali utgöra extra rotering. Kostnaderne för denna rotering medtogo, efter en noggrann beräkning, J utaf alla ograverade inkomster på landet. Denna beskattning var knappast påbuden och satt i verket, förr än det enda penningeverk, som fanns i Skåne lill lättnad för rörelsen derstädes, blef genom statsmakternes beslut indraget. Skånska jordägare måste med oerhörda kostnader skaffa sig tillgångar från andra håll. Den mindre jordägaren var värst deran. Följden deraf blef ett fallande i jordegendomarnes värde och man såg ej någon möjlighet att upphjelpa jordbruket förr än några patriotiska personer i Skåne företogo sig att för denna provins bilda en hypoteks-förening, den första som i Sverige kom lill stånd. Man har här förmenat all dessa inrättningar ej skola för det allmänna medföra någon nytta.
Linds hyreskontrakt å åtskilliga Riddarhuset tillhörige lägenheter. II. B, 280, 338. A. 339. — N:o 5. angående qvartals-anordning af f. d. Riddarhus-Fiskalen Falkenbergs gratifikation. III. B. 281. A. 339. — N:o 6. med utlåtande i anledning af Riddarhus-Direklionens Riksdags-berättelse. III. B. 414. — N:o 7. angående det af Riddarhus-Direktionen iugifna förslag till förändrad redaktion af instruktionen för Direktionen och Riddarhusets tjenstemän. III. B. 428. IV. 29, 125. A. 140. VII. B. 49, 118, 122, 134. A. 167. — N:o 8. i anledning af Riddarhus-Direktionens anmälan i afseende å behandlingen af frågan om ersättning för utur Riddarhus-Kamererare-Konlorel bortstulne medel. IV. B. 504. — N:o 9. med förnyadt förslag lill ändrad redaktion af instruk - ( 102 ) lionen för Riddarhus-Direktionen och dess ijenstemäD. VII. B. 49, 118, 122, 134. A. 167. Riddarhus-Utskoltets Memorialer: — N:o 10. i anledning af Herr Aminoffs motion om val af Soppleanler lill Siats-Revisorer. VIII. B. 360. A. 378. — N:o 11. om inköp af vissa exemplar utaf Matrikeln öfver Ridderskapet och Adeln. VIII. B. 360. A. 378. — N:o 12. angående ordnandel af Riddarhusets Archiv. VIII. B. 368. A. 398. — N:o 13. i anledning af Herr Odencrants moliou om ersättning för det å Landimarskalksklubben borlslulna Kongl. Silfver.
Det är icke dä alt förmoda att någon hläser mer i dygnet än han eljest skulle göra. Bergsmansståndet håller redan på i flere år att gå under, och minskas allt mer och mer. Om R. St. göra något för alt låta dem få hemta andan, sä tror jag, att detta är en åtgärd, som är i högsta grad fosterländsk. Jag föreslår bifall å Utsk:s betänk., i synnerhet, som den lid, under hvilken man föreslagit, att bergsmännen skola lindras, är så ganska kort, särdeles nu, såvida riksdag återkommer hvart tredje år. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kl. 6 e. m. komme alt fortsättas. O or Frih. I motsats emot hvad en värd talare här midt emot nyss har yrkat, ber jag att få anföra följande, såsom mig synes väl grundade skäl för SlatsUtsk:s utlåt. En värd talare har visserligen anfört en skattehistorik för tackjernstillverkningen, och jag finner den samma vara ganska intressant, men inser likväl icke att derigenom blifvit anförda några verkliga skäl, sorn borde föranleda till ändring uti Utsk:s på goda grunder stödda förslag lill tackjernstiondens nedsättning. Den värde talaren har anfört, att det skall vara en stor skillnad emellan beskattningen inom bergslag och landslag. Detta är visserligen också ganska riktigt förhållandet, men jag hemställer, huruvida det icke är Statsekonomiskt klokt och riktigt, att om dessa bergslager äro mindre beskattade än landslagen, och det likväl visar sig, att tackjernstillverkningen der skulle hotas med undergång, om icke Staten beviljade skatte-nedsättning, man bör bevilja en sådan lindring. Jag anhåller således om bifall lill StatsUtslcs betänk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr: R. o. Ad. står visserligen hos Frih. Cederström i förbindelse för de historiska upplysningar han behagat meddela om den ifrågavar. skatten, men jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten på, att det hör egentligen icke hit, huru skatten uppkommit. Frågan är, om det är skäl att för närvar, lindra denna skatt, om de näringsidkare, som skatten träffar, icke äro i den ställning, alt de behöfva en sådan lindring.
På andra sidan innefattas, om möjligt , en ännu större orättvisa i den motsatta önskan: att sedlarne skulle nerfalla till intet värde: att de I penningar som den ene medborgaren på god tro lemnat den andra, och sorn till fastighet eller annan förmögenhet blifvit omsatte, skulle för långifvaren upphöra att vara af nytta, då låntagaren utan ersättning behölle den redbara e gendom han med försträckningen kunnat sig förskaffa. Att åter med sken af billighet vilja uppgöra en depreciations-scala för liquider emellan borgenärer och gäldenärer, efter gällande kurs vid hvarje afhandlings ingående , skulle i verkställigheten medföra oredor och orättvisor större än dem, hvilkas, afböjande med en sådan liquidations-grund åsyftades. På dessa skäl har Committéen antagit såsom lämpeligast, att stanna så nära som möjligt vid nu gällande förhållande, och anse 48 skillingar i silfver svarande emot 120 skillingar i Banquens sedlar, eller 1 lika med 2§. Det är för öfrigt af mindre vigt, hvad de 30 millioner äro värde, som utgöra rörelse-capitalet i sedlar, än hvad alla inteckningar i fast egendom komme att gälla; huru desse , utgörande blott för fastigheter på landet, omkring 60 millioner riksdaler skulle förhålla sig till sam» Betänkande om Rikets Pennmge-Verk. 367 fäldta egendoms-värdet, derest representativa myntet blefve upphöjdt utöfver senare årens medelvärde; huru de skuldsatte skulle ktjnna betala sina räntor och skatterne derjemte utgå af egendomarnes afkastning: med ett ord, huru den ordning, som nu är, skall kunna åtminstone blifva bestående, om också ej förbättrad. Om den af Committéen uppgifna måttstock vinner bifall; så tror Committéen, att medlen för dess införande äro sä tillgängeliga i egna krafter, att förklarandet af gemensam alfvarlig vilja för saken och för utvägarne, blefve den hufvudsakligaste åtgärden. Vid mynt-bestämningens verkställighet skulle någon förändring ej erfordras i myntets benämning, i liquidationer eller i bokföring.
Författaren står för hvad han skrifver med sitt namn eller sitt kända märke på boken. Kritikern är hvad för en obskyr tidningsarbetare som helst, och han undandrager sig oftast allt ansvar genom att icke sätta ut sitt namn. Jag klagar icke öfver att kritiken är sträng; jag klagar öfver att den är medelmåttig. Ernst Ahlgrens bekymrade blick dröjde vid den skada, som en medelmåttig kritik tillfogat den unga svenska literaturen, och hon såg sig om efter ett korrektiv mot denna underhaltiga kritik. Hon trodde sig kunna finna det hos allmänheten: Kan allmänheten korrigera kritiken? var titeln på en tredje planlagd literaturartikel. En fjerde skulle handla Om »objektiviteten» – hvilket, jemte »tendensen» var ett af den moderna litteraturens slagord. Ernst Ahlgren protesterade också mot objektivitetsdogmen: Det duger icke alltid att vara objektiv. När det gäller att komma till tals med den stora allmänheten, när det gäller att värma och väcka, när det gäller att rycka den läsande med då kommer diktaren fram, hans hand är det, som skälfver af lifsvärme, hans röst är det, som finner de tonfall, hvilka gå till hjertat En diktare skall våga vara sig sjelf om det också strider mot teknikens regler. Den arbetande handen skall gå med naturen, icke mot den. Frihet för ens individualitet att röra sig, det är knuten – utan detta ingen originalitet! Bryt mot teknikens lagar, då ditt skaplynne icke kan böja sig under dem, och låt så gerna den snusförnuftiga kritiken peka på fel, om blott dessa fel äro dina, om de blott ha kraft i sig, om de blott ge oss någonting nytt, om de blott få fram din individualitet, ditt sätt att se. Bort med objektiviteten! Bort med det förkonstlade, stela, opersonliga, kalla – här har du mig, allmänhet! med fel och förtjenster, döm mig om så skall vara, men hör på hvad jag säger. Det personliga förhållandet mellan Ernst Ahlgren och utgifvaren. Från mitt första sammanträffande med Victoria Benedictsson står intrycket kvar af något aftärdt, genomskinligt, nästan okroppsligt: ett blekt ansigte, med djupa spår af genomgångna lidanden, mot en bakgrund af hvitt – sjukbädden. Det var – som redan nämdt – sommaren 1881.
Det har sålunda visat sig att antalet af häktade lösdrifvare uppgått under år 1863 till 82 och under år 1864 till 70. Dessa summor, ehuru i och för sig respektabla nog, representera dock endast en ringa del af de lösdrifvare, som under ifrågavarande år betlande genomvandrat länet; ty det är en af långvarig erfarenhet bekräftad sanning, att de dryga kostnader, som för forslande af lösdrifvare drabba kronan, verka återhållande i afseende å polisuppsigtens strängare handhafvande, isynBih. till R. St. N:o 9. nerhet å orter, sora pro aflägsna från residensstäderna. Så voro också af ofvannämnde år 1863 häktade lösdrifvare ej mindre än sextiofem anhållne blott i staden Westerås och endast återstående sjutton införpassade från de öfriga städerna i länet och från landsbygden. Af de år 1864 häktade voro 40 anhållna i Westerås och återstående 30 införpassade från öfriga delar af länet och andra län. I sammanhang härmed må ock anmärkas att, enligt hvad jag genom stadsbetjenmgen i Westerås förnummit, endast sådana derstädes anträffade lösdrifvare blifva inställde hos Konungens Befallningshafvande, hvilka, oaktadt erhållen varning för betlande, dermed fortsätta; och har man tillika upplyst, att om alla lösdrifvare, som besöka staden, skulle häktas, så blefve fängelset otillräckligt för deras hysande. Men om också hvad nu anfördt blifvit gifver vid handen, att tiggeriet verkligen i fruktansvärd grad frodas i landet, så återstår det för mig att visa att detta slags tiggeri, långt ifrån att vara fostradt af verklig nöd, faslheldre är ett skötebarn af lättjan och lasten. I detta hänseende får jag åberopa den af ofvannämnda utdrag betsyrkta omständigheten, att af de 82 under år 1863 häktade lösdrifvarne endast en enda var föremål för fattigvård, då deremot 44 voro yrkeskunnige och återstoden utgjordes af arbetsfolk, sjömän m. m.
Pä lika sätt 58 Den ir October. förbälles med angifning af Husfolk och Tjenst» hjon ä annorstädes befintliga Egendomar^ Z. Angifning tlil Berednings. Eomilee ä Landet eller Taxerings-Eomitee i Stad, bör wara sä inrättad, att, med uteslutande af Förtekningen öfwer personerne, den mä innefatta enahanda uppgifter, som angifningen till Mantalsskrifning, sä wäl i afseende pä den Skattssyldige sjelf, som för dest Pupiller och Tjensthjon eller Husfolk, dock med den ffillnad, att uppgiften icke är inskränkt till Egendom och Näringsfäng inom Taxerings.Districtet der man bor, utan inbegriper all den SkattskrMges rörelse, Näring, Befattning och Egendom ä hwad Ort som helst; hwarförutan den mäste utmärka Len Skattssyldiges behällna Inkomst för det näst före Taxeringen förffutna äret, äfwensom desi Barns, Pupillers, Tjenstfolks eller andra till desi hus och omwärdnad hörande personers honom wetterliga Egendom och serssillta Inkomst af minst Femtio Riksdaler om äret. 4. Husfolk och Tjensthjon, som hafwa Egendom och serjkillt behällen Inkomst af minst Femtio Riksdaler om äret, äligger att derom underrätta Husbonden, sä att behörige uppgif. ter för dem mä afqifwas bäve wid Mantals, skrifningen och Taxeringen; börandes sädane uppgifter alltid meddelas antingen af Husbonden, eller gencm Tjensthjonets egen försorg, och ket »vid enahanda päföljd för bristande eller oriktig angifning, som för Skattssyldige i. allmänhet är stadgad. 8. Mid Den 11 October. 59 !?. Wid sina uppgifter till Taxering böra de Skattssyldige noga iakttaga Förordningens föreskrift i 1. Art. i. §. 1.
Det borde nemligen tillämpas på tre sätt, eller såsom enkelt fängelse, ensligt fängelse och fängelse vid vatten och bröd; och skulle domaren, vid straffets ådömande, bestämma hvilketdera sättet borde användas med afseende å förbrytarens ålder, kroppsbeskaffenhet och yrke, samt de (lera omständigheter, som på valet af det ena eller andra sättet kunde inverka. Men på det alla dessa arter af fängelset skulle blifva mot hvarandra svarande, bestämdes minimum och maximum för tid af enkelt fängelse till dubbelt så långa tider som för ensligt, och för detta senare till dubbelt så långa, som för fängelse vid vatten och bröd. Då Lagkommittéens omförmälte förslag uppgjordes var det Auburnska fängelsesystemet hufvudsakligen bekant och pröfvadt i Europa. Philadelphiaeller det fullkomliga isoleringssystemets företräden visade sig först efteråt; men den erfarenhet, man under senare tider derom hade vunnit, gaf Högsta domstolen anledning att, vid granskning af Lagkommittéens berörda förslag, tillstyrka införande af detta system. Denna åsigt delades äfven af Lagberedningen. Men då ensamhetsfängelset, i hvad rätta tidsmåttet för dess användande och betydelsen af sjelfva enslighetskaraktären beträffade, ej kunde anses tillräckligt pröfvadt, och då man på andra ställen ännu fortfor med nya försök, att mer och mer utbilda detta straffsystem, ansåg Beredningen icke rådligt att, äfven om sådant lät sig göra, på en gång föreslå systemets fullständiga genomförande här i landet. Den antog emellertid Lag-Ulsliotlcts Betänkande, iV. o 38.
Den ll:te punkten var uteslutande en följd af BankoUtskits förslag i deu 5:te, och jag hemställer derföre, att när R. o. Ad. beslutat, att lönerna skola blifva fasta, denna punkt måtte få utgå. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., ansåg R. o. Ad. att det af Utskit uti förevide punkt föreslagna stadgande borde, såsom en följd af Ståndets vid 5:te och 7:de punkterna fattade beslut, uteslutas. Utskits i slutet af Mem:t gjorda anmälan. Lades till handlingarne. Föredrogs LagUtskits d. lista och 4:de dennes bordlagde Betänk. N:o 41, i ani. af väckta motioner om uphäfvande af bysättning. Hr Olivecrona, Knuti Vid öfverläggningen inom Utskit lönde detta Betänk, har jag uttalat den åsigt, att om också bysättningens användande borde inskränkas, torde det dock icke vara rådligt att gå så långt, som Utskit föreslagit, eller att helt och hållet uphäfva bvsättningstvånget, med undantag af de fäll, som i § 5 af Förordnin d. 10 Juni 1841 samt i Konkurslagen omförmälas. Anledningen till min åsigt i detta fall är egentligen föreskrifterna i vexellagen. Jag har nemi. trott, att då vexlar äro ett för den allmänna rörelsen särdeles vigt och beqvämt medel, skulle förslaget minska det förtroende, sora de nu ega. De skäl, som Utskit anfört för sitt tillstyrkande och hvilka återfinuas pag. 6, hafva åtminstone icke för mig synts fullt öfvertygande. Utskit anmärker, att det icke skulle vara rådligt eller nyttigt att vidare bibehålla bvsä,ttningstvånget för de utrikes vexlarne. Jag för min del tror, att det icke bör anses vara någon felaktig princip, utan tvertom, att det är grundadt i sjelfva förhållauderna. Det kan nemligen icke vara af den vigt, att en räkning betalas så på da gen, som att en vexelförbindelse upfylles punktligt. En skillnad dem emellan bör också med rätta kunna inom lagen försvaras.
För de Utskott som äga befatta sig med mål, hwilka ej komma til Riksens Ständers ?!ana, har jag alltid warit af den tankan at Instruktioner wörö nödiga. För alla andra Utskott synas de mig alldeles öfwerflödiga. Destutom kunde en Instruktion för VewillningS-Utskottet möjeligen binda händerna pä Ridderskapet och Adeln, och UttkottetS Ledamöter kunde lil äjwentyrs sä anledning at säga, dek de warit generaäe L flt arbete. Sädana Instruktioner hafwa ej förr warit brukellga: hwarföre skulle Högloflige Ridderskapet och Adeln nu gä ifrän praxis? Jag har en gäng förut abcropat praxis och aberopat den förgäfweö» Högloflige Ridder. skåpet och Adeln behagar ej illa uptaga, om jag likwäl wägar yrka den andra gängen» Jag kan för min del ej finna nägon fara i at Bewillnings-Utskottet flir arbeta utan Instruktion, och lilstyrkcr alitsa, at dest göromål mä ' sä ga sm gäng, obehindrad af nägra särskilldta föreffrifter» »55 Friherre Eljerts, Hans. Jag ber har, yoid fa anmärka, at den prvjeQsrgäe InstruQionen rör allenast arvets-merkioZell för Utskottet. Friherre Lo^e, klric ^sobgnskon.