Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, svaranden behöfver blott på stämningen teckna sitt erkännande af stämningens innehåll, och domaren — hvad kan han göra, när käromålet är lagligen styrkt genom eget erkännande — hvad kan han göra annat, än döma tili äktenskapsskilnad? Emedlertid skulle det vid en sådan rättegång icke blifva någon, som bevakade samhällets intresse för upprätthållandet af den sedliga institutionens helgd, icke någon som såge till, att ej hela rättegången vore en tillställning af lumpen beskaffenhet. Äfven på detta skäl synes det mig vara ganska betänkligt, att till allmän domstols handläggning öfverlemna så beskaffade frågor, och jag kan derföre icke för min del gilla det förslag, Gr. Hamilton i sin reservation framställt, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk, i ämnet. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Det torde kanske anses stridande mot god ordning, att en person, som icke är jurist, uppträder i en fråga, som, att döma efter de talares samhällsställning, som hittills yttrat sig, egentligen ligger inom de rättslärdas sfer; men den del af frågan, om hvilken jag tänker yttra mig, är af den beskaffenhet, att jag icke kan anse mig mindre kompetent att utlåta mig deröfver. Mig synes en återremiss af frågan vara alldeles olämplig. Det är nemi., såsom Gr. Sparre yttrat, till Lag-Utsk:ts besvarande framställdt 2:ne frågor, men icke något förslag. Dessa frågor har Utsk:t besvarat på ett i min tanke fullkomligt tillfredsställande sätt. Skulle nu ärendet till Utsk:t återförvisas, vunnes dermed icke någonting, ty Utsk:t kan ej gerna komma till annat resultat, och om det framlade ett förslag till en förändring, om hvilken motionären icke gjort någon anhållan, skulle det taga sig en motionsrätt, som det efter grundlagen icke eger. Jag kan således icke fatta, att Lag-Utsk:t kunnat behandla ärendet annorlunda än som skett. Hvad sjelfva saken beträffar, har den sednare tiden alstrat en lust att lossa alla band, äfven de heligaste, bland hvilka inan otvifvelaktigt måste räkna äktenskapsbandet.
Enda följden skulle blifva den, att, likasom vi nu hafva en class af menniskor här i landet, som hafva fält titeln af f. d. correetionisler, — och huru litet recomuienderande den är, är nogsamt kändt, —- så skulle vi hädanefter få en class med titeln af f. d. tukthusarbetare, och hvar och en, sorn varit så olycklig, att han en gång tillhört denna class, vore förlorad för hela sin tid, äfven om han ur straffinrättningen utgått med förbättrad sinnesart och föresats att icke vidare beträda hrottets väg. Hr von Hartmansdorff har särskildt anmärkt, att suspensionsstraffet borde qvarstå. I anledning deraf skall jag bedja att ur betänk, få uppläsa hvad Utsk. härom yttrat; del är af följande innehåll: ”Hos Utsk. har väl någon betänklighet uppstått emot uteslutande af denna bestraffning (nemi. suspension); men i betraktande af de skäl, som föranledt samma uteslutande, nemi. alt suspensionsslraffet nedsätter embelsmannens anseende i deras omdöme, inom hvilkas krets han, efter någon tids förlopp, åter skall förvalta sitt embete; att den förödmjukelse, straffet medförer, måste snarare nedtrycka, än väcka håg och nit för embetsgöromålen; samt att böter böra ådömmas, när förseelsen ej är af så svår beskaffenhet, att einbetets mistning bör derå följa, — har all betänklighet gifvit vika. Man har val hört förcspeglas den alltför stora stränghet i bestraffning af embetsfel, som af suspensionsslraffels borttagande skulle blifva eu följd; men denna farhåga torde försvinna, om man besinnar, att embetets mistning för beständigt i allt fall ej bör komma i fråga, utan vid de tillfällen, då förbrytelsen förtjenar sådan påföljd, äfven om suspensionsslraffet finnes qvar. Snarare skulle med skäl kunna anmärkas, att embetsfelen skola blifva för lindrigt bestraffade, i händelse endast böter blifva ådömde, der suspension hittills ägt rum.
1,000 tunnland samt Sundsmarken i samma Härad 85o d:o Kinneskogen i Kinne Härad 4>°44å ^'° Klyftamoen i D:o d:o 479 d:o Wahraskogen i D:o d:o 548| d:o Ledsjömo i D:o d:o 420 t**0 Stenåsen i Kinnefjerdings Härad 56o d:o Rådaås i Kållands d:o 4f5 d:o Furubacka i Skånings d:o 1,000 d:o Kungslena Åsar i Wartofta d:o 225 d:o Edsmären i Laske d:o circa 2,000 d:o Mösseberg i Wilske d:o i>oi6| d:o hvilken sistnämnde dock är alldeles skoglös, men enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 16 sistledne April kommer alt, till föresyn åt den kringliggande slättbygden, användas för skogssådd. Under allmän vård stående Allmänningar äro: Russlingen i Wadsbo Härad. Ormaskogen i D:o d:o. Fägremo i D:o d:o. Stöpen inom Wadsbo och Kåkinds Härader. Hökensås i Wartofta Härad. Mösseberg inom Wilske Härad. 13 Gryten i Wilske och Skånings Härader. Hillet i Barne Härad. Af förenämnde Allmänningar äro om Russlingen, Fägremo och Hökensås rättegångar anhängiggjorde samt Ormeskogen, Stöpen, Mösseberg och Gryten i Wilske Härad under reglering; hvaremot Gryten i Skånings Härad är åt Wånga Socken upplåten genom Kongl. Brefvet den 2 Februarii i838 ooh nu under delning hemmanen emellan. Sedan förra berättelsen afgafs, äro Krono-Parken Billingen och Allmänningen Klyftamoen af Kongl. Maj:t i Nåder åt enskilte hemman upplåtne.
Den prest, som mest utmärkte sig för bemödande till deras försvar, var komministern i Åhl, densamme, som uppsatt det hufvudsakliga af berättelserna om ransakningarnes gång. Han råkade derför (enligt Muncktell) i stor ogunst hos Troilius, som var så nitisk i denna trollsak. Då biskopen kom resande till orten och på vägen träffade Avelin, just när han besökt de fängslade menniskorna, frågade biskopen: “hvilken är ni?“ Svar: “jag är en ringa Herrans tjenare“, då biskopen genmälte: “nej, en Satans tjenare är den, som kan försvara så uppenbara djefvulens gerningar.“ Nästan frestade vid slika kraftyttringar att utropa hui väder, som vi så ofta finna såsom en lösen på de föregifna hexornas läppar, tillägga vi några ord om slutet på det oväder, som sålunda för andra gången öfvergick Dalarne. Det slog slutligen ned öfver de närmaste upphofsmännen, från hvilkas antal vi ej kunnat helt och hållet fritaga sjelfva biskopen. Hans höga plats friade honom säkerligen från svårare följder. Den på en gång hårde och vidskeplige extra domaren Ekman måste rymma ur landet. Det var en ädel qvinna förbehållet att bringa de förtryckta qvinnornas sak till det bättre slut, den omsider fick. Under en resa 1758 genom Dalarne hörde fru grefvinnan Cath. Charl. De la Gardie, född Taube, omtalas deras nöd. Det medlidande, hon dervid yttrade, kom snart till deras öron. De uppsökte henne i Stockholm och anropade henne om hjelp och bemedling. Rörd af deras tårar, bemedlade hon det så, att rekonventionstalan blef lyckligen anställd mot den orättfärdige domaren. Denne blef fälld att plikta till qvinnorna 6000 d:lr s:mt, men han var då redan ur riket och för öfrigt obemedlad. Grefvinnans åtgärd ansågs med det välbehag af ridderskapet och adeln, att de läto öfver henne prägla en vacker skådepenning i guld. En söndagsmorgon något år i början af detta århundrade tilldrog sig i Skara en händelse, som gaf anledning till mycket onödigt bråk.
Skulle nu derjemte, då den norra stambanan en gång komme till stånd, denna i städerna Gefles och Upsalas förenade intresse dragas i krok öfver sistnämnde stad, hvarigenom denna väg blefve längre, än den i sammanhang dermed föreslagne vägen från Sala till Gefle, så är det uppenbart, att denna stad skulle med Götheborg dela handeln med bergslagerna, hvilken, numera utgörande Stockholms förnämsta rörelse, såmedelst ginge för Stockholm helt och hållet förlorad, och dermed vore dödsstöten gifven åt dess handel. Utan att i någon den ringaste mån vilja antyda, att det vore i en sådan afsigt, som vederb:de velat gifva den norra stambanan en sådan, så väl för ifrågav:de landsort, som hufvudstaden, menlig rigtning, kan man likväl med en blick på den af Jernvägskomitén uprättade karta, i hvad den angår den norra stambanan, ej undgå att göra sig den frågan: hvarföre, i strid med den i öfrigt uttalade åsigt, att jernvägarne böra dragas den genaste vägen, med afvikande från den af Chefen för Statens jernvägsbygnader vid sednaste Riksdag angifna diagonal, efter hvilken jernvägen från Stockholm borde gå emot Sala, sistberörde bana skulle dragas i krok öfver Upsala och såmedelst förlängas med 1V* mil ? Ar den lilla staden Upsala en ort af den betydenhet, att, för undanrödjande af den farhåga, denna stad hyser för en medtäflare vid Örsundsbro, hela det öfriga norra och vestra Sveriges, äfvensom hufvudstadens intresse, ja, till en del den sednares existens såsom handelsstad, böra upoffras? Hvilketdera är af större vigt: Hufvudstadens förbindelse med en stor och betydande del af Riket, eller V2 timmas 110 Den 1 December e. m. kortare viig' emellan Upsala och Stockholm?
Den 11 Maj. *73 ganska betydlig; det svarades då, att det icke skulle kosta Staten något, det vöre ett enskildt Bolag som bestod utgifter dertill; man begärde blott af Staten jorden, som dertill skulle åtgå, begagnandet af Kronans skogar, arbets-commenderingar, samt ett biträde af Banken med 800,000 Riksdaler till dess Discont, hvilken summa likväl togs ifrån Riks-Disconten. Nu måste det likväl bekännas, att missräkning i calculer, hinder som icke kunnat förutses, emedan de varit dolda i jorden, och således dylika framdeles äfven så litet nu kunna förutses, följakteligen ett oöfverlagdt företag varit orsaken till dess närvarande bekymmersamma belägenhet, och nu gör man pretentioner, att Staten skall likasom en skyldighet bispringa dem, efter det högtidligaste förklarande, att icke ådraga Staten några andra utgifter, än de nämnde. Då det begärdes vid Riksdagen 1812, till Statens prässande behof, biträde af Banken, gjordes af BancoFullmägtige och BancoUtskottet mycken svårighet, och när ändteligen man sökte få en Million Riksdaler till understöd för RiksgäldsDisconten, förklarades, att sådant kunde icke låta sig göra utan att äfventyra Bankens credit och bestånd, dock medgafs sluteligen halfva summan på ganska kort tid; jag känner icke, att Bankens omständigheter sedan den tiden mycket förbättrat sig, att derföre nu begära halfannan Million till understöd för en enskildt inrätt» Ridd. och Ad. Prat. N,'0 -55* 36- 371 Den 11 Maj. ning, då det vägrades Staten en mindre, af det skäl, att Banken derigenom kunde ruineras, är i min tanka ett så grundadt skäl till afslag, att jag icke tvekar, för min enskildta del, att göra det — Skola olyc* kor drabba någon genom denna olyckliga ställning, så må det dä hända dem, som sjelfve dertill äro vållande, och icke oskyldiga ; hellre än att Banken skall förstöras och Staten derigenom gå under, må Canalen bli en ruine, och minnesmärke samt påminnelse af följderna utaf förhastade och illa calculerade företag.
Motionären, som utgått från den synpunkt, att förhållandet emellan husbonde och tjenare icke kunde betraktas annorlunda, än såsom grundadt på ett frivilligt kontrakt, hvarigenom den sednare åtager sig att åt den förres tjenst egna sin tid och förrätta vissa arbeten, emot öfverenskommen betalning, har i öfrigt, till stöd för sitt yrkande, hufvudsakligen anfört, att det strede emot begreppet om en persons oförytterliga rättigheter, att tjenstehjoliet, vid legoaftalets ingående, underkastades husbondens makt att gifva aga: att den myndighet, som, till följd af beskaffenheten utaf hustjenarens förrättningar och dennes deraf följande förhållande till husbonden, borde den sednare tillkomma och i lag tillförsäkras, vore tillräckligen tryggad genom de stränga ansvars-bestämmelserna i 15 kap. Missgernings-balken; att den ifrågavarande delen af husbonde-rätten, sedan långliga tider tillbaka, icke mera existerade i England, Frankrike och större delen af Tyskland; samt att äfven hos oss den icke egde rum i afseende på arbetare i handtverk och fabriker; dels ock af Herr Granfeldtj A., som från den omständigheten, att Lagberedningen, uti sitt afgifna förslag till Ilandels-balk, icke bibehållit husagan, samt de för förslaget i denna del anförde motiver, hemtat skäl för det yrkande, alt stadgandet i 14 kap. 5 § Handels-balken samt 2 artikeln 5 § af Bih. till B. St. Besvärs o. Ekon.-Utskollens Betänkande, li.o Si. Kongl. Legostadgan den 23 November 1833, jemte dermed öfverensstämmande serskilde lagbud, måtte upphäfvas; samt från HälloJl. Borgare-Ståndet, dels af Herr Berg, P., som hemställt, att, enär 36 kap. 2 § Missgernings-balken samt 5 och 9 §§ i Kongl.
V 45 a. a. y 45 b. y 45 a. a. y 45 b. il 44 b. ii 44 a. a. V 45 b * 44 a. a. A 44 b. V 45 a. H 44 V 45 t, 44 b. V’ 15 a. a. y 45 b. ¥ 45 a. a. ¥ 45 b b. a. a. ■ ii 44 l 5; . 11 44 j a. V 45 s. « 44 a. a. f} 44 V 45 b. R 44 b. } 45 a, a. V 45 1 3 44 I T €. <Christinehamn, t>m län för uppbyggande af ny Kyrka Svar pä äterremiss . ... Med förslag till Voteringsproposition; Voteringsresultat 'Cimbritshamns hamnbyggnad, om anslag till. Se Anslag för en gäng, ‘2(\ Civil-Departementet, om anslagen för. Se Huf* vudtitel (5:te. Civil-Ingenieur} anslag för bildande af. Se Hufvud ti tel 6:te. Civil-Statens P ensi ons-ItiTscd,ininga om delagtighet deri för Borgmästare i S fäderne, utom Stockholm-, och Commissions-Landtmätare. Se Borgmästare. 'Collegier, Rikets, om sättet för Ledamotsplatsers återbesättande derinom Cam mend ant er, örn upphörande för deni att vara Fängelse-Directörer pä Fästningar . .. ‘Commendants-Staten* Se Hufvudtitel 4:de,. Commerce-Colleg mm, an g'de kungörande af handlingar, erforderlige för bestyrkande af utländska fartygs nationalitet „ om Revisosernes granskning af de derunder stående Fonder. Se Berättelse. Comminist/ ar* Se Presterskapet. Cmnmissarier, Banko-, om deras antal i LäneCanzliet . Cotnmissions Landtmätare, om delagtighet för demi i Civil-Statens Pensions-Inrättning Se Borgmästare.
För min del bekänner jag, att jag af denna Bancostyrelsens nödtvungna, oupphörliga beröring med börsen icke väntar mig helsosamma följder; och jag kan åtminstone aldrig med öppna ögon upplåta dörren för alla de missbruk och de vådor för myntordningens bestånd och lånerörelsens Den 5 Maj f. m. jemna utveckling, hvilka jag af ofvan anförda skäl befarar kunna uppstå i följd af en ovilkorlig förbindelse hos Bancostyrelsen att hålla en, i förhållande till sedelstocken, orubbligen bestämd metallisk cassa, ett åliggande, som dessutom, vid en stark eller hastigt påkommen silfveruttaguing, omöjligen läte verkställa sig; ty på en dag eller vecka kunde ju ytterligare utvexlas mera, än som kunde t. ex. i sista hand 11 ti låneväg indragas och sorn då skulle förvärra, i stället för att förbättra, Bankens ställning, emedan förtroendet troligen aldrig komme att här stadga sig till en Bank, som nödgades genom ett dylikt slags fondspel upprätthålla sig. Jag tror derföre, att Bancostyrelsen i detta fall icke bör vara bunden af några ovilkorliga föreskrifter; jag tror, att med den reella fond, Banken äger, med bennes grundfond och öfriga hypolheker, hon, derest lånerörelsen regleras på ett ändamålsenligt sätt, äger all erforderlig soliditet, och jag tror, att den säkraste garanti för vexlingens oafbrulna fortgång beredes genom vissheten, att, utan motsvarande fond, inga vidare sedelutsläppningar få ske, genom en rationelt ordnad lagstiftning för Bankens rörelse, genom allmänhetens tillit till Bancostyrelsens upplysning och klokhet, med ett ord, genom det allmänna förtroendet, med hvilket det ligger föga magt uppå, om den reella fonden förhåller sig såsom i till 5 eller i till 8, men förutan hvilket en silfverfond af i till 5 eller 5 till 8, i min tanka, skulle föga eller intet båta. 3:o
Denna Utskottets hemställan har af Presteoch Bonde-Stånden bifallits utan förändring samt af Ridderskapet och Adelil på det sätt, att de sockenstämmoprotolroll och öfrige handlingar, hvilka inkommit från innebyggare i Småland omkring den s. k. Nässjölinicn, skulle öfverlemnas till Kongl. Maj: t för det i punkten omförmälda ändamål. Borgare-ståndet har till Utskottet återremitterat samma punkt, för att deruti vinna den ändring, som af Ståndets beslut rörande södra stambanans sträckning påkallades och på det att de handlingar, som anginge innevånarnes i Allbo och Westra härader erbjudanden, att utan ersättning upplåta eller bidraga till expropriation af jord för sagde stambana, skulle blifva till Kongl. Maj:t i angifvet ändamål öfverlemnade. Enligt hvad Utskottet i nyssberörda hänseende för Rikets Ständer anmält, hafva, för den händelse, att södra stambanan skulle komma att erhålla don af Kongl. Maj:t föreslagna riktningen öfver Nässjö, Westra härads innevånare, vid sammanträde å häradets tingsstad, förklarat sig beredde att kostnadsfritt upplåta jord till banan, äfvensom, i åtskilliga socknar af Allbo härad, sockneboarna vid allmänna utlyste socknestämmor beslutat dels kostnadsfritt upplåta jord till nämn - Stats-Utskottets Memorial N:o 109. 3 de bana, dels genom penninge-afgifter bidraga till förminskande af expropriationskostnaderna. I anledning häraf och till följd af Ridderskapet och Adelns samt Presteoch Borgare-Ståndens fattade sammanstämmande beslut om anvisande af medel för södra stambanans fortsättning från Pinjasjön genom östra Småland öfver Nässjö, har Utskottet ansett sig höra föreslå Rikets Ständer: att de angående omförmälde erbjudanden aflemnade handlingar måtte blifva till Kongl. Maj:t öfverlemnade, med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t ville i nåder låta foga anstalt, att de utfäste bidragen behörigen komma jernvägsanläggningen tillgodo. Stockholm den 15 Maj 1860.
Bänk,- griftoch rirignings.penningar 115 D:r 10 öre. Extra inkomster io D:r 8 öre. Tillsammans penninge inkomst 1302 D:r 28 öre samt Afradsoch KronoTionde Spannemål 447 Tunnor 4 Fjerdingar, hvaraf 161 T:r 3 fj r 2 f:t, som ej blifvit till de fattigas behof £640 §tats-Utskottcts Betänlanden,'. in natura användt, är försåldt till 1,948 D:r %' pre Sirmt, 7:o Gefle Hospital, Ager ingen annan inkomst af Kronan än Tjugufyra tunnor Spannernål och det efter Konung SIGISMUND! Ponations-Bref af den 7 artii 15,97» Pe öfrige Inkomsterne äro ovisse, såsom g Procent af Sterbhus-Inventarie-Summor, Collect-Penningar, Armpenningar vid Sjö-Tul* len, Armbösse-Penningar och frivillige gåfvor vid Bröllop och Barndop med mera. Elter ett af Syslomnnnen Rådmannen Hylphers gjordt och ingifvit Utdrag af 1755 års Uospitals-Räkning, består inkomsten för samma §r uti bemälte 24 Tunnor Spannernål somt ut; •Penningar 780 D:r 8 öre Sumt Linköpings Stift. Uti detta Stift äro fyra st. vackra och an* senliga Hospitaler, som af de i Påfvedömet så kallade HelgeAndeshusen uppkommit och b 1 ifvit af Högstsalig Konung GUSTAF ERICSSON med Inkomster försedde såsom 8;o Linköpings Hospital, För detta Hospital har Konung CARL
Granen älskar den fink, som kvittrar på dess gren; furan skyddar linnéan mot solstyng och stormar, och till gengäld tackar blomman i jujiidagar med sina röda klockor. Det brutna, stympade, lemlästade lefver sitt enkla, nöjda lif: den gamla sköra stubben bär små buketter, den skrofliga, hårda stenen är prydd med en mjuk och grön hufva med bård af lingonblommor. Träden hälsa honom på hans skogsvandring, källan bjuder honom läska sig, blomsterskaroma niga och lärkan manar honom att vara glad. Han ber nattviolen lära honom sin blida sorg och trasten att låra honom tolka så gladt sin tro på ljusare stunder. På samma sätt öfverallt och alltid. Äpgens hvita dimma och himmelens sky älska hvarandra i månljusa höstqvällar; skalden vet det, ty då skyn far bort, lemnar den q var ett tårigt flor på ängens gräs. Blomman förebrår sin vän svalan, att hon far sin väg, men svalan svarar, att hon far blott för att komma åter med vår till sin vän. Då han ror i vassen, ger honom allting sin hyllning som vän och konung: sjändoma äro hans adjutanter, vasstråna buga, neckrosoma niga, änderna vifta och gäddorna ställa till små kaskader och mörtarnahoppa, n I sädesfältens sommarsusningy hälften suckar och hälften munterhet, hör han en saga om riddar Guldsk&amp;ggs kärlek till jungfru Blåklint. När i majnatten trasten slår och stjemoma skina, blir det en serenad med tända ljus i himmelens fönster. Aftonvinden är den lilla blommans gynnade älskare, rival till alla de bin och humlor, som surra och * svärma omkring henne. Drifvoma, som smälta i vårbräckningen, gråta och le vid den första lärkton, som klingar ned från höjden. Pilträdet böjer sig fram öfver sjöns bölja i kärlek, månen ser ned på den i kärlek. Ute i naturen, » i ostördt jubel, i omängd luft och under oskymd himmel », känner han sig rätt som hemma bland vänner och själsfränder.
Hafva sålunda alla förslag till gemensamma tankar förfallit, så är följden, att Utsk.-s förslag hvilar utan någon särskild framställning derom. Detta måtte vara rätt nu såsom tillförene, och jag förmodar följaktligen, att ordningen blifver sådan. Hr von Troil, Emil: Jag hemställer vördsamt lill R. o. Ad., om det kan vara skäl att nu fortsätta denna discussion, som endast är ett upprepande af sådant, som ägt rum vid nästan alla de föreg:de riksdagarne. Jag tror, att den fråga, hvarom här tvistas, är temmeligen utredd och har blifvit det vid många föreg:de tillfällen. År 1809 fastställdes visserligen grundlagen, sådan, som Frih. Cederström, Jacob, och Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., nu yrka att den skall tillämpas. Det var då endast 81 Sj som tjenade till ledning för behandling af grundlagsfrågor. Ar 1815 deremot antogs det sednare mom. i 56 g, och saken har derigenom fått ett helt annat utseende. Om man betraktar den 56 § ensam, så lärer dess mening vara föga tvetydig. Jag medgifver visserligen, att 81 § bort vid samma tillfälle något förändras, på det att man icke skulle kunna ifrån densamma ta - 88 Den 10 Mars e. m. ga sig anledn. att missförstå den 56 §.
Yttermera säger jag eder: Der två af eder komma öfverens på jordene, hvad ting det helst kan vara, som de bedja om, skall dem det vederfaras af minom Fader, som är i himlom. Ty hvar två eller tre äro församlade i mitt Namn, der är jag midt ibland dem. Då steg Petrus fram till honom, och sade: Herre, huru ofta skall min broder synda emot mig, och jag skall förlåta honom det? Är sju resor nog? Då sade Jesus till honom: Jag säger dig, icke sju resor; utan sjutio sinom sju resor. Fördenskull är himmelriket liknadt vid en Konung, som ville hålla räkenskap med sina tjenare. Och när han begynte räkna, kom en fram för honom, som honom var skyldig tiotusend pund; Och efter han hade icke der han kunde betala med, böd herren att han skulle säljas, och hans hustru, och barn, och allt det han ägde, och betalas med. Då föll den tjenaren ned, och tillbad honom, och sade: Herre, haf tålamod med mig, jag vill allt betala dig. Då varkunnade herren sig öfver den tjenaren, och lät honom lös, och gaf honom till det han var skyldig. Då gick den tjenaren ut, och fann en af sina medtjenare, som honom var skyldig hundrade penningar; och han tog fatt på honom, och fick honom i halsen, drog honom, och sade: Betala det du äst skyldig. Då föll hans medtjenare till hans fötter, och bad honom, sägandes: Haf tålamod med mig, jag vill allt betala dig. Men han ville icke; utan gick bort, och kastade honom i fängelse, så länge han betalade det han var skyldig. Då nu andre hans medtjenare sågo det som skedde, tyckte dem det ganska illa vara, och kommo, och kungjorde sinom herra allt det skedt var. Då kallade hans herre honom för sig, och sade till honom: Du skalkaktige tjenare, allt det du skyldig vast, gaf jag dig till, ty du bad mig; Skulle du ock icke hafva förbarmat dig öfver din medtjenare, såsom jag förbarmade mig öfver dig? Och hans herre vardt vred, och antvardade honom bödlarna i händer, tilldess det var allt betaladt, som han honom skyldig var.