Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har nemligen föreställt mig såsom möjligt, att, sedan en sådan uppställning af voterings-propositioner, rörande Statsanslag, som Bonde-Ståndet äskat (eller att äfven, der ett Riks-Stånd befinner sig alldeles ensamt om sin mening, denna likväl borde komma under omröstning i Förstärkt Utskott) väl blifvit en gång adopterad ; så kunde vid en kommande Riksdag, genom appell till det Förstärkta StatsUtskotlet — då sammansatt på ett sätt, att för de högsta anslags-summorne vore att påräkna en lika gifven majoritet, som vid denna Riksdag hittills funnits en minoritet — ernås allt, hvad den högste graden af slöseri ville projectera; enär det faller sig klart, alt, om ett Stånds mening skulle göras gällande i en contra-proposition, när denna mening omfattade ett mindre belopp, än de andre tre Stånden beslutat, så skulle också ett Stånds från de andras ski jagtiga mening i contra-propositionen inrymmas när denna mening ginge ut på en högre summa, än de tre andre Riks-Stånden fastställt. På grund af denna förespegling, har jag trott det vara bättre att vidhålla en gammal praxis, än alt befordra införandet af en ny, då ingendera kan sägas hafva för sig Grundlagens tydliga bokstaf. Deremot har jag fcke kunnat godkänna Utskottets förslag i den punkt af Betänkandet, sora blifvit jemväl af Borgare-Ståndet återremitterad, Bih. till R. St. Prot. 1840 och 184^ 4 Sami, 1 Afd. 3 Band. 28 Haft. 3 i8 Stats-Utsliottets Utlåtande, N.o 322. nemligen den 8:de, enligt hvilken votering kommer alt anställas emellan två Stånds sammanstämmande mening och ett tredje Stånds derifrån afc vikande, utan att enahanda rätt tillerkännes det fjerdes, likaledes från de tre örrige Ståndens ski 1 jagtiga, beslut.
Skrifvelse, N.o 297. derstundom stora vådor, sorn med denna skjuls äro förenade, få Rikets Ständer lios E. K. M. i underdånighet anhålla, att berörde skjutslega måtte blifva föl höjd till Fem R:dr Banco lor hvarje häst, att betalas så väl för resandes sorn posterues forlskaffande ifrån Grisslehamn till Eckerön. Hvad åter beträffar Wäddö församlings skyldighet, att underhålla vissa byggnader, jemte brohufvudet vid Grisslehamn, så, då förhållandet dermed icke svnes Rikets Ständer nog utredt, och då sådant svårligen lärer kunna fullständigt ske, utan föregången laga undersökning, anse sig Rikets Ständer för närvararan e endast böra hos E. K. M. underdånigsl anhålla, det undersökas må, huruvida icke Wäddö sockens invånare, såsom ersättning för de dem ålagde ofvan anförda skyldigheter, fordom varit förunnade rättigheter, af hvilka de i senare tider kommit i mistning, samt om ej, med afseende härå, anledning kunde förefinnas lill deras befriande från underhållandet af uthusen, jemte brobyggnaden vid Grisslehamn. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 April 1841. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 April 1841. Preste-Ståndet den |5 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Stundet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ersättning till rotehå/larne, Jör slitning af Soldat emes klädes persedlar m. m. under arbets-commenderingar för enskildta Bolags eller corporationers räkning. (Statssamt Allm. Jiesv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 124 och Mern. Nto 177.) S. A. K. Då det uti 6 §. 3 och 4 morn, af Kongl, lnslructionen lör beklädnads - 662' Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse, N.o 297.
Emellertid låg madamen nu på den smala, halfmurkna klappbryggan, doppade kläderna i det vårfriska vattnet, hvilket sakta sqvalpade kring stränderna, drog sedan upp dem, kramade ur dem och slog några slag på dem med klappträdet, – tunga, kraftiga, taktmessiga slag, som gåfvo eko mot klippan tvärs öfver viken. Uppe i skogsbacken hängde en del kläder för att torka. De lyste bjert hvita mot grönskan och svajade sakta af och an för den lätta morgonvinden. Det var ett härligt torkväder, just ett sådant som bör fröjda en tvätterskas hjerta. I flere timmar låg madam Jonson på bryggan och lät ekot upprepa de enformiga klappslagen. Ibland rätade hon på sig, drog ett par djupa, trötta suckar, torkade sig i ansigtet med förklädssnibben och såg sig omkring. Så böjde hon sig ned och fortsatte arbetet igen. Ibland hörde hon en ångbåt stampa på sjön utanför viken. Röken derifrån steg rakt upp i luften, vattenytan började gunga, svallvågorna slogo mot stranden, skummet fräste, vattnet steg öfver klappbryggan, så att madamen blef våt ända till knäna. Det var en liten vik af saltsjön. Från ångbåtsbryggan gick vägen uppåt, temligen brant och slingrande sig genom en vacker björkskog. Här på höjden, med utsigt öfver segelleden, lågo flere villor och sommarbostäder. Ett par af dessa voro uppförda af egarne sjelfva och bebodda endast af dem; de öfriga uthyrdes åt sommargäster och egdes samt och synnerligen af en rik f. d. bryggare, som dock aldrig numera syntes till på stället. För flere år sedan, innan ännu öl och porter gjort honom till den storhet han nu var, hade han af en händelse för en spottstyfver kommit öfver litet gammalt timmer, och deraf lät han här uppföra en sommarbostad åt sig och sin familj. Men då hans ekonomiska ställning blef mera lysande, fann han denna bostad för simpel att sjelf bebo, hvarför han hyrde ut den och lät på samma gång i närheten uppföra flere nya lägenheter, hvilka i anseende till deras friska och vackra läge blefvo mycket eftersökta som sommarboningar.
Grefve Posse: Det synes visst, som om, då frågan öfverlemnas till Landshöf - Den 39 Maji. »45 dingens och RegementsCliefens gemensamma bedömande, ingenting vöre att befara vid de ifrågavarande rotebyten; men detta kan i alla fall icke tillgå'1 på annat sätt, då desse omöjligt personligen kunna taga alla hemmanen i ögonsigte, än att ansökningarna remitterades till Kronofogden å Landshöfdingens och en CompagniOflicerare å RegementsChefens vägnar, för att hålla undersökning; och deras tillförlitlighet skulle vara ganska stor, om jag i egenskap af Landshöfding skulle våga på en sådan undersökning bifalla ett rotebyte, som utgör en verklig rubbning af Indelningsverket, om också ej så stor, att Grundlagen lägger något hinder deremot; och man skulle snart få erfara, att det vore nästan detsamma, som att uppgöra ett nytt Roteringsverk. Om det då sedermera skulle hända, att det ena hemmanet icke uthärdade med sin rotering, så skulle det naturligtvis falla på Landshöfdingen och RegementsCliefens räkning, som icke bevakat det allmännas rätt. Dessutom då Utskottet förslagit, att Rotejemkningen må ske inom olika Socknar, och den sålunda kan utsträckas till hela Regementet, tror jag, att all den säkerhet är vunnen, som mankan hafva skäl att fordra. Herr Hjerta: Jag vågar allenast fästa uppmärksamheten derpå, att 0111 Ridderskapet och Adeln skulle fatta det beslut jag vågar tillstyrka, blefve den värsta följ - Den 29 Maji. den, att frågan måste underställas Kongl. Maj:ts sanction, och Kongl. Maj:t blef då i tillfälle att taga i närmare öfvervägande Landets och Armeens sanna fördel. Jag tror visserligen, lika med Grefve Posse, att flere utbjten skulle ske, än hittills på de gamla vilkoren; men desto större fördel skulle Landet draga deraf.
Hvad angår, "att en armee, inrättad efter landets till"gångar bör finnas," så är detta en htifvudsals, som ej kan bestridas, likasom ock, alt de grundvalar, hvarpå denna armens organisation hvilar, måste hållas i helgd, och alt dessa grundvalar bestämma gränserna för de åtgärder, som kunna vidtagas till armdens fullkomnande, intilldess andra grunder af Konung och R. St. samfäldt blifva lagda. Det är under betraktande af dessa grunder, som möjligheten att göra armeen ”disponibel" bör sökas; och troligen skall sådant blifva ett svårt problem att lösa, såvida denna egenskap bör meddelas armeen genom deafUtsk. valda ulvägar, nemi. indragningar bland befäl, trupp och hästar; sammanslagningar af reg:ter, roterade eller rustade inom vidsträckta provinser, samt slutligen militär-districtens utsträckande genom minskning i antalet af general-befälhafvare; allt åtgärder, som synas motsatta den förklaring Utsk. gifvit, alt med disponibel bör förstås egenskapen hos armeen att, "utan vidlyftiga, förberedande, kostsamma anstalter, kunna hastigt snmmandra"gas, i tillräcklig styrka, på sådana punkter af Rikets ku"ster eller gränser, som kunna blifva hotade med anfall "eller landstigning.” Utsk. har i denna förklaring inblandat en strategisk åsigt, den jag icke ämnar upptaga, för att ej tillika vidröra de förbindelser, som i afseende å kustförsvaret från Haparanda till Svinesund, ömsesidigt tillhöra armeen och flottan; ej heller bestämmandet af militär-punkter och truppernas dislocation m. fl. dylika ämnen, som höra till en allmän försvarsplan, och således ej till nu ifrågavar. ämne, hvilket bör afse de anslag, som för den nu befintliga armeens öfningar och materiella behof äro af nöden.
Vid jemförelse af 1828 års Berättelse inhemtas, att årliga utsädet och Spannemåls-productionen i Länet nu blifvit uppgifven till ungefärligen samma belopp, som berörde år; och, ehuru å de fleste hemmanen i Länet ieke utsås öfver 16 tunnor spannemål, och sättas flere, än 5 a 6 tunnor potatoes, är likväl ostridigt, att årliga utsädet å en ganska stor del Egendomar uppgår till dubbelt och vida derutöfver, hvaraf följer, att produetionen i det hela med säkerhet tål en förhöjning af omkring 5o procent. Af Trädgårdsväxter cultiveras mera än orten behöfver; men odlingen af Lin och Hampa ersätter ännu icke på långt när hvad derutaf erfordras. Boskapsskötseln, emot hvars hastigare tillväxt, enligt hvad Eders Kongl. Maj:ls Befallningshafvande uti 1822 och 1828 årens Berättelser i underdånighet antydt, bristen på goda och tillräckliga betesmarker, i syn - 8 nerbet inom den egentliga Nerikes-provincen, lägger hinder i vägen, synes dock allt iner och mer skrida lill sin förbättring, och är numera otvifvelaktigt, att behofvet utaf alla slag af Victualier fylles inom orten. Utaf de upplysningar åtskillige af Länets Schäferi-ägare behagat meddela Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, visar sig uppenbart, att den omsorg bemälte kunnige och erfarne hushållare hittills egnat åt Fårafvelns förbättring, annu med samma varma nit fortgår. — Vid Bysta, der Eiecloral-hjorden Ar 182.8 utgjorde ^5o individer, är antalet nu nära tredubbelt; vid Carlslund uppgår denne hjord till 5oo djur, sedan 200 blifvit till annan Schäferi-ägarens egendom afförde, och vid Boo utgör stammen 486; af hvilket sistnämnde antal Får, ägaren detta år haft en contant inkomst utaf 0,828 R:dr 12 skill. Riksgäldssedlar.
Om den Indelte Civile Löntagaren, vid sitt Afskedstagande, efter uppnådde 70 år och minst 30 års oafbruten tjensttid får för sin öfriga lifstid på Allmänna Indragnings-Staten uppbära så stor Pension, som svarar emot hvad hans vederlike af den Penninge-Löntagande Civile Embetsmanna Staten i Lön å Stat åtnjuter, bör han, i Riksens Ständers tanka icke äga skälig anledning till klagan öfver mindre inkomst än hans vederlikar, och Staten skall icke heller kunna sägas hafva brustit i den förbindelse, den samma är skyldig den åldrige Embetsmannen, som med redlighet och nit uppoffrat sin bästa ålder och arbetsförmåga i dess tjenst. Till vinnande af detta ändamål hafva Rik*- sens Ständer fastställt att följande , då de hädanefter erhålla afsked sedan de uppnått 70 år och varit i 30 års oafbruten tjenst må undfå Pension ner på nedanskrifne sätt: Landshöfdingar lika stor Pension som svarar emot en Stats-Sekreterare-Lön på Stat; Lands-Sekreterare och Lands-Kamererare lika med hvad de Sekreterare och Kamrerare uti Rikets Collegier uti Lön åtnjuta, som uppå 1778 års Stat innehaft 333 R:drs Lön; Landtmätare och Krono-fogdar lika med de Kammar-Förvandters Lön i Rikets Collegier som uppå 1778 års Stat innehaft Jt50 R:drs Lön; samt Underdåniga Skrifvelser. Härads-sk-rifvare lika med KammarskrifvareJ som efter 1778 ars Stat innehaft 100 R:drs Lön. Efter sådan beräkning skulle de, sorn innevarande år erhölle Afsked undfå, i Pension : En Landshöfding 33ga K:dr 4 skill., en Lands-Se» kreterare eller Lands-Kamererare, 963 R:dr 28 skill.; en Landt-Räntmästare eller Krono.Fogde, 488 R:dr 37 skill., samt en Härads-skiifyare 327 R:dr 9 skilling. Riksens
Såsom oeftergifligt vilkor för ett sådant spanmåls-författmngarnes orubbliga bestånd äfven vid inträffande allmännare missväxter, och för den enskilda spekulationens häraf beroende säkerhet, förutsätter Kongl. Majit dock, att Rikets Ständer, genom anvisandet af fullt tillräckliga medel, bereda för Kongl. Majit de tillgångar, medelst hvilka undsättnings-anstalterna må blifva för behofven tillfyllestgörande och jemväl kunna ordnas på ett lämpligare och ändamålsenligarc sätt, än det hittills följda. Den undsättning, hvarmed, efter felslagna skördar, staten nödgas mellankomma till afvärjande af en eljest oundviklig nöd, bör vara så beskaffad att, å ena sidan, de behöfvande dermed erhålla en verklig hjelp, och, å den andra, staten ej äfventyrar att förlora hvad såsom låneförsträckning utlemnas. Den undsättning, som verk - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 22. 15 ställes endast med penningar, är förenad med följande olägenheter: l:o att de spanmålsuppköp, hvartill undsättningsmedlen skola användas, först kunna begynna efter det missväxten inträffat, då prisen redan äro höga och genom dessa köp än mera stegras; 2:o att återbetalningen af låneförsträckningen blifver särdeles betungande för undsättningstagaren, hvilken, för erhållandet af den dyrare säden, skuldsatt sig till ett belopp, för Ilvars återgäldande han sedermera, efter sädesprisens fall, måste använda en större qvantitet af jordbrukets produkter, än den han genom lånet kunnat bekomma; och 3:o att då kontanta medel till de behöfvande utglfvas, undsättningstagarne äro lätt i tillfälle att, såsom hittills stundom inträffat, använda dessa medel för andra eller mindre angelägna behof, än hvartill de egentligen varit afsedda att begagnas. Dessa olägenheter undvikas om undsättningen företrädesvis lemnäs med spanmål in natura, såsom den förnödenhet, hvaraf undsättningstagaren egentligen måste anses vara i behof.
"l - “ rt UQ n' r1 T O ra u>. as 3 t si 3". -X 39 a sr o >i ° ra C3 ra ra *1 c rr 5\ir. 39 ca ra ra e 39 ra ö ra *i —• ra w ra C3 •ra ra £2 O c. ’ rt_ ~ 33 — rt c ra at r1 n. - °5 s • ra r ra ra rt r *1 C3 “ rt 30 t" s a *7 1 O rt rt" cL a ii a5. rt a^ rt a 'n K _- a 39 3 c a Uf EL i.. Cl ~ ? Lärlingar oell .indra arbetare. cL C: 2 X ? c. -■ o “. rt CJQ ‘rt' Kl Lärlingar och andra arbetare. rt C3 C: rt rt P c. rt r “ w ~ rt c »IT. CJQ rt as c rt rt" rt Lärlingar och andra arbetare. Ledamöter. ? i e* sr Sf cc ETC n CJQ rt cs 3 o rt v> 0J: rt" rt Lärlingar oell andra arbetare. Lärlingar och andra arbetare. t0> a. K B C Gesäller. Lärlingar oell 1 andra arbetare. Ledamöter. 2 * 3 a o iL n> f ‘f ts — re OQ g r5 1 Gesäller. Lärlingar och andra arbetare. Ledamöter. rt) 5E **' 05 ? s. rt f “ ed p—_ t, (jä g Gesäller. Lärlingar och andra arbetare. Ledamöter. Handels-Betjenter o. Lärlingar. Gesäller. Lärlingar och andra arbetare. På beloppet och värdet af ofvanuppiäknade Handtverks-Idkares lillverkningar har Öfver-Slathållare-Embetet ej kunnat erhålla någon uppgift; men värdet af Tobaks-Fabriks-Söcietetens tillverkningar, till stämpling anmäldta bos Slädens Ilalloch Manufactur-Rält, bar blifvit uppgifvit sålunda:
Ad. att gä den väg, som de förenade UIsk:u här föreslagit. Hr vou Hartmansdorff bar nemi. sagt, alt det vore visserligen icke så illa alt kunna rädda privalbankerne, men ali hufvudfrågan gällde här ali rädda Biksbankeu. Jag tillåter mig erinra den värde ledamoten derom, att han redan förut sagt, alt privatbankemes sedlar trycka pä Biksbankeu lika myckel, sorn vore de Biksbankens egna sedlar, och vid gä da lil förhållande hemställer jag, huruvida den åsigt, sorn uti 12 Den 2'i April f. m. PresteSl:s beslut har gjort, sig gällande, nemi. att privalbankerne skulle 1'ii assignera på Riksbanken, skulle kunna verka derhän, att privatbankerne lill följd af detta beslut skulle komma att trycka mera på Riksbanken, än de nu göra; förutsatt nemi., att den värde talaren baft rätt uli silt första påstående, Hr von Hartmansdorff har vidare sagt, att man icke varit i tillfälle att taga någon närmare kännedom om PresteSt:s förslag. Jag ber likväl att dervid fä genmäla, att detta förslag bar en riktning, som varit oss alla länge bekant; ty redan 1839 utkom en brochur i denna syftning i Östergöthland, hvilken i lidningarne gaf anledning till vidlyftiga discussioner, och här vid riksdagen har det varit en hufvudfråga, antingen privatbankerne skulle fä fortfara att utgifva egna sedlar, eller dem skulle tillerkännas rättighet alt till ett visst belopp? assignera pä R. St:s Rank. Delta sätt att fortsätta pri vulhan kernes rörelse är således icke någon ny, utan tvertom en ganska gammal ide', öfver hvilken man länge baft tid att tänka och stadga sina åsigier. Den värde talaren bar vidare framställt den frågan: hvar skall man fä en motsvarande fond ?
Att alldenstund Svea Rikes Ständer, genom ett fritt Val, samt deröfver upprättad och Oss kungjord Val-Act af den 1810, utkorat och förklarat Oss för Svea Rikes Kron-Prins, att efter Hans Kongl. Maj:ts den Stormägtigste Konungs och Herres CARL XIII:s, nu jemväl Wår Allernådigste Konungs och Herres dödeliga afgång (hvarmed den Högste Guden nådeligen länge fördröje) Svea Rikes Regering tillträda, till Sveriges Konung krönas och hyllas, samt Riket styra efter den af Riksens Ständer den 6 Junii 1809 fastställde, samt af Konung och Riksens Ständer antagne Regerings-Forms bokstafliga föreskrift och Rikets öfrige gällande, så väl Grundlagar som Allmänna Lag och Laga Stadgar, jemväl ock tillagt Wäre ägta manliga Bröstarfvingar rättighet att efter Oss intaga den Kongl. Svenska Thronen i den ordning och på det sätt den af Riksens Ständer under den 1810 öfver enskomne samt upprättade Successions-Ordning bokstafligen innehåller och stadgar; alltså och under uppsägande af alla Wära hittills varande undersåtliga förhållanden, samt under förbindelse att inga nya af enahanda beskaffenhet utom Sverige ingå, emottaga Wi med uppriktig erkänsla denna Oss betedda ära, och försäkra att Wårt fasta uppsåt och oryggeliga beslut äro och alltid Bilaga C till Mern. N:o 2. 17 vara skola, att efter Wår yttersta förmåga emot ett fritt folks så oinskränkta förtroende svara, på sätt detsamma äger rätt att af Oss fordra och vänta; och bafve Wi af fri vilja och efter mogen öfverläggning härmed velat försäkra Riksens Ständer om noga iakttagande af följande vilkor: 1. Utlofve och försäkre Wi, att Sjelfvo förblifva vid den rena Evangeliska Läran, samt att i densamma och inom Svea Rike uppföda Wära Bröstarfvingar. 2.
Utskottet förmodeligen ansedt de isräga warande visitationerna och derwid skeende beslag, wara osörenlige; sä fär jag till wedrrläggning af detta förmente skäl, Ldmjukck gen ettndra och uvpwisa, att alla framfarna tiders Swenska Konungar, isrän och med 172» asgifwit alldeles enahanda försäkringar och att detza försäkringar aldrig hindrat eller'kunnat hindra de flere päbud vm vrsitarioner elter förbudit gods: Att till och med 1770 ärs derom utfärdade Förordning, innehäller det Konungen den femma, just pä Riksens Ständers underdäniZa anhållan «t - Den 15 Januarkt. 84; utgiswit: alt 1799 ärs Kongl. Förordning, hwarS upphästvande nu är i fräga, wid r Hoo ärs Riksdag icke ävragit sig nägon Ständernas uppmärkfamhel, utan såmedelst wunnit deras godkännelse; samt äntrltgen, att om visitation» efter LurenbrägeriWaror stulle genom en orätt tillämpning eller förtydninq as höqstbcrördr ord ut! Kvnuuga-förläkron anses osörenliga dermed, sä och pä enehanda gmnd, icke allenast borde ransakan efter tjussgods, oaktadt i allmänna Lagen tilläten, sörfalla och uppköra, (ly manne Lurendrägeri» bör i Lurendrägarens hand, cu.sis annorledes än tjuf-gods, dä, säsom oswanberördt är, Lurendrägaren, genom 17Z9 ärS Kongl. Förordning blifwst skyldig förklarad till dubbla tsuiwa-döter), utan ock skulle Högloft. UtfföttetS eget tillstyrkande, af eftersyn ä olillärne BränwinsPanne-rymderne, vch wid defundne öfwer» rradclsir derutinnan, tillgörande beslag eller Con, fiscalion af sädan redskap, kunno anses stridande emot Konungens mer högstbrrörde Nädiga försäkran.
St:s allmänna Ön - S4 Dea 20 Februarii e. m.. skan till mötes, så skulle jag tro, att samma conseqvens fordrat, att Utsk. gjort det ock i annat hänseende, i det nemi. att, da Stånden afsagt s;g alla måltider hos deras Talmän, desse sistnämnde icke heller kunna göra anspråk på någon ersättning för utgifter, som de icke vidare behöfva hafva, så mycket mera, som Talmannen för BorgareSt. redan på förhand afsagt sig denna obehöfliga ersättning. Jag får således vördsamt yrka, att hvad StatsUtsk. i denna del föreslagit icke må erhålla bifall. Frih. Cederström, Jacob: ]Mot StatsUtskrs ifrågavarande betänkande får jag anmärka, att, vid frågor om hushållning i allmänhet, det är vigt.igt att betänka, huruvida den hushållning, man föreslår, medför verklig hushållning eller kan förorsaka stor förlust. Det är ju otvifvelaktigt, mine Herrar! att i fall Stånden och Utskotten blifva försedda med en mindre skicklig tjenstemanna-personal, handläggas ärenderna långsammare och illa, samt förlängas Riksdagarna , hvarigenom kostnaderna betydligen ökas. Sådant kan endast derigenom undvikas, att denna betjening blir så väl aflönad, att skickliga personer kunna erhållas till expeditionernas uppsättande samt de flera andra vigtiga befattningar, som tillhöra Cancellierna. Jag fordrar derföre, då jag finnér Utskottet lagligen, enl. 2/j. §• Riksd.Ordn., hafva uppskjutit att föreslå det definitiva bestämmandet af ifrågavarande aflöning, att alla de nu föreslagna förskotts-anslagen med 5o proc. förhöjas. Deremot kan, hvad Utskottet föreslagit till aflöning för vaktbetjeningen, hvilken icke består af annat än drängar, lämpligen nedsättas från 2 till 1 R:dr om dagen, utan att vaktbetjening ändå kommer att saknas. En annan besparing kan göras i renskrifningskostnaderna genom indragning af arfvoden för Cancellister, hvilka öro öfverflödiga i Utskotten.
St:r anmäla denna fråga om ökad lön åt Just.Ombudsm:n och hans Kansli, så ansåg jag, i likhet med pluraliteten inom Utsk., grannlagenbeten fordra denna åtgärd. Jag vill icke bestrida att Utsk., som en talare yttrat, genast kunnat begära detta samman - 704 De ii 10 December. träde med StatsUtsk., men jag har redan anfört de skäl, som för» mått Utsk. att göra den anmälan som nu skett. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, innan öfverläggningen förklarades afslutad, finge hemställa till Hr Ribbing, hvad afsigten varit med hans anförande, då talaren vid slutet deraf begärt, att detsamma måtte remitteras till Lageller Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk., samt att Hr Gr. och Landtm, således önskade veta, om meningen varit att få LagUtsk:s Utlåt, återremitteradt, för att dermed bifoga sagde anförande. Hr Ribbing: Jag har haft den äran förklara, att jag för min del ansåg att det ändamål jag åsyftade, nemi. att fästa LagUtslcs upmärksamhet på hvad jag anfört, lika väl skulle vinnas, om Betänk, blefve med mina anmärkn:r till LagUtsk. återremitteradt, som om det, med anledning af här väckt motion, blefve remitleradt till Ekon.Utsk.; men då nu så många andra anmärknrr blifvit gjorda med afseende på LagUtsk:s Betänk., så hemställer jag till Hr Gr. och Landtm., om det ej kunde gå an att med ens återremittera Betänk., med dervid afgifna yttranden, till LagUtsk. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt då särskilda yrkanden i afseende på särskilda punkter af förevaride Utlåt, blifvit af flere ledamöter gjorda, saken syntes böra punktvis företagas till afgörande.