Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Och de arma sex ynglingarne stå nu utan mor?» frågade fru Fransson deltagande, liksom om detta faktum icke nödvändigt vore en följd af prostinnans död. »De stå utan mor! Alldeles riktigt!» Prostens små tummar snurrade. »Men jag har en syster, en god och omtänksam syster, som har åtagit sig deras uppfostran och som nu lefver hos mig i vårt hem. I min ställning kunna kanske få vara lyckligare lottade än jag.» Prosten såg lättad ut. Han tyckte icke om att tänka sig någon, vare sig andra eller sig sjelf, i en sorglig eller besvärlig belägenhet. Men fru Fransson var af en annan åsigt. »En syster!» hon nästan spottade ut ordet, så hvasst lät det. — »Ja, det kan gå för en tid; men naturligtvis gifter sig en syster förr eller senare, och då —» »Min syster är öfver fyrtio år», inföll prosten ifrigt. »Det garanterar ingenting», svarade fru Fransson. »Vår tid är de sena äktenskapens tid. Jag har en bekant, som gifte sig första gången då hon var sextio år!» »Gud bevare mig!» Prosten riktigt stönade. »Och om också en syster kan vara en uppfostrarinna och vän för barnen, så blir hon ändå aldrig för er, hvad ni kunde önska. Ingen syster i verlden kan ersätta en god och öm maka.» Fru Fransson darrade på rösten, så att prosten fick tårar i ögonen. Han sköt ut underläppen och snurrade tummarna med stor hastighet. Han anade icke, att detta var det första angreppet, som följdes af ständigt nya deltagande beklaganden öfver honom, häntydningar på, att han ändå borde gifta om sig, och derpå så småningom loftal öfver fru Franssons två oförlikneliga ogifta döttrar. I början förstod prosten ingenting, blef derpå uppskakad, förvirrad, och det dröjde icke länge förrän han insåg, att han allt måste bestämma sig för en af de två damerna, som ideligen presenterades för honom af deras mor, liksom man i en kotiljongstur ger en herre valet emellan »en ros och en tulpan».
Krigs-Kollegium uti afgifvet utlåtande i ämnet anfört, Kongl. Maj:t val funnit sökanden icke ega lagligen grun dad rätt till den sökta förmånen, men då för Regements-Kommissarien Åberg, utom hans höga ålder och med läkarebetyg styrkta bräcklighet, äfven förekom, att han, enligt förmäns honom lemnade enhälliga vitsord, under 40 års tid, först såsom anställd vid f. d. Passevolans-Kommissarialet och derefter i egenskap af Regements-Kommissarie, med städse oförminskadt nit samt synnerlig ordning och redbarhet oafbrutet om händer haft och redovisat ofvanberörda ganska betydliga uppbörd, har Kongl. Majit, vid dessa och i öfrigt anförda förhållanden, samt i betraktande deraf att sökanden med hustru och 4 oförsörjda döttrar vore i behof af bidrag till sin och deras bergning, ansett sig ega skälig anledning föreslå Rikets Ständer att medgifva, det måtte Regements-Kommissarien Aberg, efter vederbörligen erhållet afsked från samma befattning, undfå rättighet att, under sin återstående lifstid, från Allmänna Indragnings-Staten uppbära ett belopp af 400 R:dr Banko årligen, motsvarande den med Regements-Kommissarie-befattningen förenade ordinarie aflöning; hvaremot det särskilda arfvode Åberg nu åtnjuter för vården af Skånska Dragon Regementets trosseffekter icke ansetts vara af beskaffenhet, att den föreslagna pensionssumman äfven till detsamma borde utsträckas. Till hvad Kongl. Majit sålunda föreslagit tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall. 19:0. Genom remiss har Utskottet fått emottaga en inom Borgare-Ståndet väckt motion, deruti Herr W. M. Ekelund föreslagit, att, enär det belopp af500 Ridr, Rikets Ständer i årlig pension beviljat åt Kommerse-Rå det B. ti.
Hvad nu beträffar Sacramentallagen och dem Hr Cederschiöld kallar läsare, — jag förmodar att han dermed menar sådane, som icke tänka lika med statskyrkan —, så förvånar det mig icke, att desse sednare äro missnöjde med denna lag; ty Nattvarden är ett sacrament, som vår Herre och Frälsare har instiftat för sina trogna> nemi. de, som till själ och hjerta tro på honom och lefva efter Hans lära. Nu säger Sacramentallagen, att 3 l/% milhr menniskor, som lefva och röra sig i Sverige, skola absolut, antingen de vilja eller icke, tillhöra den Lutherska bekännelsen, och för att ådagalägga detta, skola de gå till Nattvarden en gång om året vid vite. Nattvarden är, som hvar och en vet, en fri, en kärlekens handling, der man erhåller styrka för sin tro, såväl som den andeliga kraft, som man tilläfventyrs saknar. Men nu har Staten kommit emellan, och bestämt, att ingen får idka fabrikshandtering, vinna burskap eller i allmänhet inträda i de borgerliga näringarne, med mindre han gått till nattvarden, likasom man icke skulle kunna vara skicklig fabriksidkare, snickare eller militär utan att hafva gått till nattvarden. Hvad hafva dessa båda saker för gemensamt med hvarandra? Det inser jag icke. Jag kommer ihåg ett förslag, som förra Riksdagen var å bane i BränvinsUtsk., men som icke gick igenom, att bränviusidkare skulle kunna genom prestbetyg visa, att han gått till nattvarden innan han vid den årliga bränningsterminen finge börja sin handtering. Detta allt står icke tillsammans med sundt förstånd, utan gränsar till det löjliga. Verdsliga ekonomiska förhållanden kunna väl icke stå i förening med religiösa ceremonier och handlingar. Det verldsliga och andliga bör icke och kan icke på sådant sätt sammanmängas, ty de äro 2:ne särskilda ting. Det öfversinnliga och sinnliga måste skiljas åt. Nu v;ija läsarne, som Hr Cederschiöld kallar dem, och jag förmodar, att jag nu rätt förstått hans mening med detta ord, icke gå till nattvarden i Statskyrkan derföre att de anse den vilkorliga aflösningen derstädes icke vara riktig.
R:dr att användas till Beväringens beklädnad, dels ock trott sig finna, att Bonde-Ståndet, ehuru samma Stånd afslagit tillökningen i anslaget för Materielen, serskildt beviljat en summa af 45,ooo R:dr för att uteslutande användas i och för Beväringens beklädnad, bade, uti <5:de punkten af Memorialet N:o 25o, först inbjudit Bonde-Ståndet att förena sig om den af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bestämda summan, eller 54,000 R:dr, men derjemte, såvida inbjudningen icke blefve antagen, framställt förslag til voteringsproposition, upptagande 54,000 R:dr uti Ja,- och 45,000 R:dr i Nej-Propositionen, såsom utgörande ett serskildt anslag för Beväringens beklädnad. Denna punkt i berörde Memorial, med hvars afgörande Preste-Ståndet uppskjutit intilldess Bonde-Ståndet deröfver beslutat, har blifvit återremitterad från Ridderskapet och Adeln, Borgareoch BondeStånden; och innehåller den inom sistnämnde Riks-Stånd i ämnet förefallna discussion hufvudsakligen, alt, ehvad ordalydelse det Utskottet tillhandakomne Protocolls-Uldrag må ega, Ståndets mening och beslut varit, att, med afslag ej mindre å fortfarandet af det vid sista Riksdag på öfverskotten anvisade och nu, till uppförande å Stat, tillstyrkta anslaget för Armeens Materiel med 70,000 R:dr, än äfven å den för samma ändamål af Kongl. Maj;t nu äskade tillökning med <50,000 Rdr, endast bevilja en tillökning för Bevärings-manskapets beklädnad med 45,000 R:dr årligen; att denna summa utgjorde den enda förhöjning Bonde-Ståndet beviljat i anslaget för Bih. till R. St. Prot. iS3jf. /f:de Sami. 1 Afd, 2 Bandet.
Han smyger ned för slottstrappan, lockar till sig Käck, vadar öfver sundet, som skiljer ön från landet – ty fallbryggan är, som vanligt om natten, uppdragen – samt fördjupar sig i skogen, följd af sin trogne hund. Han bär sina sämsta kläder, och icke ett enda mynt finnes i fickan på hans slitne lifrock. Gördeln, som omsluter hans lif, tillika med jagtknifven, som hänger i gördeln, är det enda ting af värde, som han medtagit från sin faders borg. Främlingarnes höfding hade sagt till riddar Bengt och patern, att hans folk skulle aftåga följande dag vid middagstiden. Han hade kanske sina skäl att säga så till dem; men till Erland hade han sagt: kom före midnatten, eller du kommer för sent. Allt var redan färdigt till uppbrott, då Erland kom till svedjolandet. Oroligt hade Singoalla väntat honom. Nu emottog hon honom med ett glädjerop, der hon, insvept i en brokig kappa, satt i sin faders vagn på en bädd af täcken och sjelf tyglade de små lurfviga kampar, som voro spända för vagnen och otåligt skrapade marken med sina hofvar. Bakom stod en lång linie af vagnar, förspände dels med hästar, dels med oxar, och fullastade af qvinnor, barn och bohag. Höljde i sina kappor stodo de gifte männen bredvid vagnarne, en hvar i grannskapet af sin familj och sin egendom. Af de unge ogifte karlarne bildade en med spjut, bågar och knifvar beväpnad hop en eftertrupp. De öfvergifna eldarne belyste scenen. I spetsen för vagnarne voro blossbärare ställda, för att lysa tåget genom den obanade skogen. Höfdingen vandrade tillbaka från sina egna packvagnar, som öppnade tåget, ned till den siste, för att öfvertyga sig, det allt var i ordning. Han hade med feberaktig häftighet sporrat sitt folk till skyndsamhet, hans blick var orolig, och han, den annars så djupt bugande mannen, hade nu knappt gifvit sig tid att helsa sitt bands nya medlem, sin dotters make och riddarens son, med en vårdslös nick. Detta märkte dock Erland knappast, ty han hade endast öga för Singoalla.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afs:de å förev:de Utlåt., deri Ut.sk:t, jemte förklarande, att HiksStms beslut öfver Mem:t N:o 33 måste anses innebära ett underkännande af förslaget till reglering af skjutsväsendet i allmänhet, tillika hemställt, att frågan om förändrade grunder för postskjutsens utgörande jemväl måtte anses hafva förfallit; hade yrkats af Hr Printzensköld bifall till Utsk:ts berörde hemställan, hvaremot åtskilliga andre ledamöter begärt afslag å Utlåt;t, så vidt detsamma rörde frågan om postskjutsen, med föreläggande för Utsk:t att upgöra och till RiksSt-.n inkomma med förslag till voter.-propos. i ani. af Stms skiljaktiga beslut i sistnämnde fråga; och finge H. Exc., med ani. af det gjorda yrkandet på bifall till Utlåt:t, nu förklara, att enär det beslut, som PresteStit i fråga om postskjutsen fattat, skiljde sig ifrån R. o. Ben 17 Oktober. 267 Åd:ns samt BondeStits sammanstämmande beslut i denna fråga! egentligen endast uti det hänseendet, att PresteSt:t, i olikhet med de två nyssnämnde St:n, uti beslutet om postföringsskyldighetens skiljande från jordbruket tillagt följande bestämmelse: »i den mån K. M:t finner sådant lämpligen kunna ske»; så och då tre Riksstånd således i frågan fattat beslut, som hufvudsakligen voro sinsemellan öfverensstämmande, vid hvilket förhållande frågan ej kunde förfalla, utan borde, derest sammanjemkning af besluten i de delar, hvaruti de från hvarandra sig skiljde, ej annorledes kunde åstadkommas, genom votering i förstärkt Utsk. afgÖras; ansåg H. Exc. sig ej kunna framställa den begärda propos.-n på bifall till Utlåt:t. Härefter gjorde H.
Uppsattes och justerades följtde voteringspropos.: »Den som vill, att R. o. Ad., vid blifvande votering om bifall till Stats-Utsk:ts hemställan i l:sta punkten af Ullåt:t N:o 52, skall till kontrapropos. antaga afslag å samma hemställan och bifall till Hr Skogmans reservation; röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontrapropos. vid ofvanberörde votering bifall till det af Gr. Posse framställda och med Preste-St:s beslut i frågan öfversstämmande förslag.» Voteringen företogs härefter och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 103. Nej — 65. Härefter upplästes och godkändes följrde voteringspropos. i hufvudfrågan: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i l:sta punkten af Utlåt:t N:o 52; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad:n denna hemställan och antager det förslag, som Hr Skogman i sin reservation afgifvit.» Vid denna voterings utgång befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 67. Nej — 95. Hr von Francken, August Alfred: Mot R. o. Adms i denna fråga fattade beslut får jag anmäla min vördsamma reservation. Den 3 Mars e. m. 121 Hr Vult von Steijern. Johan Julius: Äfven jag får anhålla, att min reservation mot delta beslut måtte blifva till prot:t antecknad. Hr von Francken, Georg Wolfgang: I händelse föregående punkten blifvit af R. o. Ad. bifallen, skulle jag hafva anhållit, att det i denna punkt af Stats-Utsk:t föreslagna belopp, 75,000 rdr, blifvit ökadt i enlighet med den af mig inom Utsk:t afgifna reservation till hvad Chefen för Sjöförsvars-Dep:tet föreslagit eller 95,900 rdr.
Domstol aklagä; och bör hän desiutom för egen del, genom wederbörände Ombud öfwer Tryckfrihetens lagliga bruk tillbörlig uppsigt hafwa. Ware likal^ des Justitie, Ombudsmannen pligtig, att i afseende pä förbrytelser emot denna Lag, lemna sin Embetsåtgärd, enligt de k Instruktionen rörande hans befattning med andra mäl förejkrifne grunder» Enskildt »* för - 786 Den 22 Junlk. förolämpande äger målsägande» att sielf eller genom Ombud atala. 6:0 Sedan 6 mannder förlupit efter det en Skrift till Höft Canzleren eller hans Ombud, enligt nästföregående 2:dra mom. inkommit, hwaröfwer Embels-belyg genast afgifwas bör, ma ej publik Actor atal dera aga rum. Enskild man njute, enligt Allman Lag till godo sin talan uti mål, genom hwilkas tryckning han ar personligen förolämpad. Är någon Skrift med qwarstad belagd, da stall atal fte a Skriften inom atta dagar i Huswudstaden, och i Orterna atta dagar efter det Hof-CanzlcrenS gillande af qwarstaden blifwit kunnigt, i annat fall upphöre qwarstaden, och ware Skriftens försäljning obehindrad. 7:0 Utgifware af Dagblad och Periodiska Skrifter, hwilka, såsom i i §.
Af handlingarne i målet hafva Riksens Ständer inhemtat: att för Högsta och Larnbarud, 3 mantal, innehållande 40 Tunneagf Kappland areal åker till hvarje årgång, eller, efter beräkning af § Tunna på Tunnlandet, 30 Tunnor, 22 kp:r årligt utsäde, erläggas, enligt Arreride-Contract af den 26 September 1815, i sammanräknade Arrende 139 T:r 17kp:r Spannemål, samt i Dränge-Spannemål, Kronotionde, Dagsverken och Kronoskjutser omkring 18 T:r eller tillsammans 137 T:r i7-| kp:r, och således öfver y.te kornet af utsädet, hvilket Arrende-belopp, enär åkerjorden skall vara klen samt äng och betesmark endast hjelpelige^ Krono-Fogden ansett böra nedsättas till 3J korn af ofvan beräknade utsäde eller till 107 T:r 13 kp:r årligen, och således 32 T:r 4-| kp:r under hvad hittills i sådant afseende blifvit betaldt: alt beträffande deremot Krono-Hemmanet Fforrby, 1 •* mantal, med 34 T:r g| kp:rs areal samt 25 T:r 2 3y| kp:rs årligt utsäde, Krono-Fogden förmält sig icke kunna tillstyrka nedsättning i det årliga Arrendet för samma Hemman, 8a Tunnor Spannemål, emedan detta Arrende endast uppginge till något öfver 3telje kornet af utsädét samt HemSihang till Riks-St, Fröt. loide Sami. 1823. 3 5 546 JJndtrduniga Skrifvdseri manets egor och jordmån vore af god beskaffenhet; samt att Lunda Hemman, i mantal, för hvilket, enligt Arrende-Contract af den 56 September 1815. 81 T:r 16 kp:r Spannemål, hälften Råg och hälften korn, i årligt Arrende samt dessutom Kronotionde, Dränge-Spannemål, Dags>i verken och Kronoskjutser, svarande emot omkring 5 T:r, 25 kp:r, eller tillsammans 87 T:r g k pr, betalas till Kronan, innefattar 19 Tunnkappland åker, som årligen besådd med 14 T:r 35g kp:r, skulle, efter beräkning till 7:de kornet, gifva i afkastning 103 T:r, 1 kp:r, hvaraf, sedan förenämnde utgifter, jemte utsädet för påföljande året, afgålt, en återstod af blott i§ Tunna blefve att använda till föda för folk och dragare, tjenstefolks löner, bevillningar, Clereciets rättigheter m. m., vid hvilket förhållande och då Hemmanet, atom ganska ringa och klen äng och betesmark, ej skall ega andra förmåner, än en trädgård, Krono-Fogden föreslagit, att Arrendet, i likhet med hvad private emellan vanligen betalas, eller omkring andra kornet för Skatte,
Deremot hafva de skärpta Tullbevakningsanstalterna, närmast föranledda af föreskrifterna om åtgärder till Cholerasjukdomens afvärjande ifrån Riket, de tvänne sednare åren ansetts hafva på Klädeshandtcringen fördelaktigt inverkat; hvarvid äfven, enligt hvad Magistraten erinrat, bör tilläggas å ena sidan de omsorger, sorn vidtagits för ullproduktionens förbättrande inom landet, och å den andra, den utväg till afsättning, synnerligen af gröfre Kläden, hvilken är beredd derigenom, att sådana af Svensk tillverkning för Arméens behof årligen upphandlas. Enär härtill kommer, att Klädes-Fabriks-yrket är skyddadt och gynnadt genom förbud af utländskt Kläde, tror man sig hafva skälförvänta, att detta yrke skall framdeles vinna betydligare framgång och tillväxt, äfven inom Hufvudstaden, ehuru här saknas en fördel, som uti Norrkping i så hög grad gynnar Fabrikerne, nemligen tillfälle att med vatten drifva machinerierne. för att ersätta denna brist, begagnar Fabrikören Öberg numera en ångmachine vid sin härvarande Klädes-Fabrik; hvarjemte flera andra förbättrade Machinerier och Inrättningar äro i sednare åren vid Klädes-Fabrikerne i Hufvudstaden införde. Siden-Fabriks-Societetens tillverkningsbelopp synes hafva varit i fallandefåren 1827, 1828, 1829 och i83o, hvilket tillskrifves den genom 1824 56 årS Tull-Taxa meddelade frihet till införsel af utländska Sidentyger, helst Hall-Rättens Specialer skola utvisa, att år 1823 tillverkades 164.917 a^nar diverse tyger af Siden, men år i83o endast n5,85a alnar, och således det sednare året 49*o65 alnar mindre, än år 1823, då den friare utländska importen ännu ej tagit sin början. Åren i83l oell i83a har tillverkningen, åter stigit; och denna förkofran anser
A. visligen underlåtit svara annorlunda, än att vi derigenom » åt våra efterkommande skulle lemna en betryggad frihet. » Men på hvad sätt skulle då denna trygghet vinnas? Kanske genom att återvinna Fin-land? — ty att vi skulle kunna köra ryssarne från Petersburg, så högt kan vill icke den djerfvaste fantasi flyga. Nå vtil, blifva vi genom Finlands besittning säkrare betryggade än nu? — förutsatt att Finland verkligen numera önskar — hvilket mången betviflar — att underkasta sig Sveriges spira, och det ädla finska folket såsom fordom vill äfven i framtiden blifva det som närmast ställer sig i gapet på den, såsom D. A. yttrar sig, » öfvermäktiga och rofgiriga grannen! » För vår del kunna vi svårligen med något slags uppriktighet besvara denna fråga med ja. Efter vår tanke Ur hafvet en säkrare förmur mot Rysslands angrepp än Finland någonsin varit det. Vi föreställa oss äfven, att Finland ännu bibehåller och så länge dess kultur varar måste bibehålla en så beskaffad kurlek för Sverige, att det möjligen torde vara lika svårt att formå fin-narne till ett härnadståg mot Sverige för Rysslands räkning som att tillintetgöra Finlands egen ' tillvaro. Dessutom tro vi, att genom en åter-eröfring af Finland Sverige måste blifva långt mer blottstäldt för Rysslands » rofgirighet », än vid motsatt förhållande. Sverige skulle då ånyo se sig nödsakadt att städse hålla sig färdigt till krig — hufvudsakligen tor att forsvara Finland. Men den tiden är förbi, då Sverige kunde vara en eröfrande stat; det är nu förvandladt till en kulturstat, som bör skörda sina segrar på åkerfälten i stället för på slagfälten, som under en allt mer och mer utvecklad inre frihet och under i öfrigt lyckliga samhällsförhållanden må kunna lugnt och tryggt framgå på industriens och bildningens bana. Utan någon feg fruktan eller sorglös likgiltighet i känslan af sin inre kraft och sina inre tillgångar, bör Sverige, städse beredt till ett starkt försvar, det medgifves, likvul aldrig blifva det utmanande. Detta är, som vi våga påstå, under närvararde förhållanden Sveriges sunda och rätta politik. Vur yttre historia är redan outplånligt ristad i häfderna.
St:rs underd. önskan och K. M:ts JVådiga bifall, åtskilliga Hospitaler skola utvidgas och en del mindre åter indragas, hvarigenom byggnäderne å de senare ställena Blifva lediga, det likväl för Ilospitalshjonens ändamålsenliga behandling och för deras herbergeraude, blifver nödigt att på vissa stationer uppföra nya byggnader, för hvilken kostnad ersättning ej kan vinnas på annat sätt, än genom försäljning af de hus, som vid de indragne Hospitalen blifva lediga. Vid handläggningen af detta mål har Utskottet insett omöjligheten för sig att i allmänhet bedöma i hvad mer eller mindre mån de till serskilta Embetsauthorileter upplåtne lägenheter innefatta öfverflödigt utrymme eller ej, och kan således icke heller uppgifva hvilka byggnader och andre lägenheter möjligen skulle för Statens räkning kunna försäljas. — Dock har det synts Utskottet, vid granskning af de upprättade Förteckningarna, som skulle åtskilliga Authoritetei-vara nog rymligt, men andra åter nog inskränkt inlogerade. Sålunda disponeras för K. Myntets räkning, boställslägenheterna inbegripne, icke mindre än 71 rum, då åter StatsExpeditionerna, synnerligast Kammar-, Handelsoch Financesamt Ecclesiastik-Expeditionerna äga så trång local sig upplåten, att utrymmet knappast är tillräckligt för de dagligen tjenstgörande personerne samt för handlingars förvarande, men gör det omöjligt för Chcferne att, om de skulle 5 28 Stats-Utskottcts sådant åslunda, på Einbetsrummet utöfva deras befattning. Tili afhjelpande af såväl detta missförhållande sorn öfriga dylika, hvilka kunna förefinnas, och hvaribland Utskottet får serskildt nämna det att, oansedt den stora mängd publika byggnader som här finnes, rum för Öfverståthållare Em bele t måste anskaffas mot byra, som af Statsmedlen utgår, får Utskottet tillstyrka den underd. anhållan å R. St:rs sida: alt K.
Jag anser det derföre vara så mycket angelägnare alt, då denna motion nu kommer att lill Utsk. remitteras, för min del på det högtidligaste protestera emot densamma. Jag anser förslaget vara farligt, ej blott derföre, ali det går ut på alt, om jag så får säga, bortplottra så betydliga summor, som 2 å 3 millioner r:dr, utan alt deraf kunna skörda någon väsendtlig vinst; det är måhända i en ännu högre grad vådligt derföre, alt om det antages, skulle det gifva näring åt den provins-egoism, som så ofta vill söka göra sig gällande inom vårt land, och derigenom skulle ett prejudicat uppkomma, som vid kommande riksdagar ovillkorligen skulle linna många förespråkare till efterföljd. Om man nu började att på delta sätt fördela statens samlade skatter på de särskilda länen, så tvitlar jag högeligen pä att man någonsin vid en kommande riksdag skulle kunna använda besparade medel lill något företag af en större vigt och omfattning; ty det är naturligt, att representanterne från de olika landsorterue skulle vara öfvertygade, det de vid hemkomsten med glädje skulle emoltagas.af sina committeiiter, om de då kunde säga, att de lyckats att af allmänna statsmedel till provinsen återförskaffa en stor del af de bidrag, som förut från densamma ingått till statscassan. Om nu dessa summor blefvo pä alla länen fördelade, så är det att förmoda, att inom ganska många län, der verkliga behof icke förefunnes, man skulle skapa sig sådane, för alt kunna inom länet använda den åt detsamma anvisade summan, hvarigenom följden blefve, att inom andra län, den bestämda summan icke försloge till de större allmänuyttigare ändamål, som inom deni kunde vara af behofvet påkallade. Jag är äfven öfverlygad, att inom de liesta län skulle större delen af summan komma dem till godo, som visste att hos de deputerade, som med utdelningen hade att skaffa, uti en fördelaktig dager framställa sina projecter; derigenom skulle måhända månget vigligt företag få stå tillbaka för ett annat mindre angeläget, som lyckas att få en skicklig försvarare.