Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd af detta samtal begaf sig domaren till Justines bostad. Han granskade brefvet, som Blache fått, och förklarade det utan värde, emedan der hvarken fanns dato eller underskrift. Han sökte egaren, som ingenting kunde säga honom, emedan han aldrig settsin hyresgäst; men berättade under hvilka omständigheter hon försvunnit, det vill säga, så snart han begärt få veta hennes adress. Det var sannerligen en vigtig upplysning. Allt gaf anledning tro, att Justine hade någonting att dölja, och att det till och med måtte vara af allvarlig beskaffenhet, efter hon icke tvekade att • öfvergifva sina möbler hellre än gifva sig till känna. Domaren företog inventering å de förseglade effekterna, och föremålens beskaffenhet tillkännagaf, att rummet blifvit hyrdt för utförandet af en förklädning. Der fanns ingenting, nödvändigt för en ordentlig möblering. Ingen säng, ingen byrå, intet linne, ingenting annat än grannlåter och kammarjungfhikostymen i oordning kastad på golfvet. Då man tog upp förklädet, kändes det onaturligt tungt, och man fann då i fickorna alla de smycken Vicomten smugit ned i dem. Var icke det en upptäckt? En kammarjungfru har väl i vanliga fall icke fickorna fulla af nipper. Dessa voro naturligtvis stulna och förklädnaden den, under hvilken äfventyrerskan utförde sina illgemingar. Sedan dess tedde sig saken i en ny dager. Man tänkte ej mer på qvarlåtenskapen, — det gälde uppspårandet af ett brott. Domaren utgaf, efter de uppgifter han samlat, ett mycket otydligt signalement samt sökte i domstolens bulletiner efter någon med namnet Justine Rousseau. Der fanns en med samma namn född i Blois, dotter till en urmakare, 2 6 år och dömd första gången för stöld andra gången för bedrägeri och tredje för orättmätigt tillvällande af titel etc. Hon var en äfventyrerska af värsta sorten, som spelat polisen många spratt och var allvarligt efterspanad.En morgon reste Hugues till Calais, på väg till London till en af sina vänners bröllop. Då tåget passerade stationen vid Picquigny, varseblef han en qvinna, klädd i en alldeles lika kostym, som Justine begagnat, då han första gången såg henne.
Hon kom ihåg, hur det var, när hon var mörkrädd som barn och sprang utan att veta för hvem, men sprang med flämtande bröst och rysande af fruktan. Hon kastade knytet ifrån sig, satte händerna för ögonen och sprang framåt, stannade för att draga andan, skakade snön af kjolarna och sprang igen, altjämt ned mot sjön. Hon tyckte sig dyka ned i det kalla vattnet för att söka rätt på Nils. Och han var där nere. Han tog emot henne med öppna armar och kysste henne. Men hon tyckte att hans mun var så kall och hans famn så ohyggligt liflös. Och hon talade vid honom om deras barn, som hon bar under sitt hjärta, och så kände hon sig sjunka ned, alt djupare och djupare. Det svartnade för hennes ögon, och hon föll sanslös i snön. När hon vaknade, låg hon i ett litet tarfligt rum i en varm säng. Hon såg sig om en stund, lutade kinden mot den hvita kudden och insomnade ånyo. Det bodde en rik bondänka där i stugan. Gumman var liten och tunn med ett magert, skarpt anlete. Hon hade varit änka i tjugu år och haft många friare, dem hon alla afspisat. Och säkert är, att icke ens det kyskaste hjärta skulle haft något att invända mot renheten af mor Anna Lisas änkostånd. Hit var det som Ingrid hade kommit. Gårdsdrängen hade funnit henne afsvimnad på stranden och burit henne in. Gumman hade genast förstått, hvar skon klämde. »Men fast hon är ett stycke, kan man väl ej låta henne dö för det», sade hon. Och så fick Ingrid stanna. Efter en veckas sjukdom fick Ingrid ett barn. Den själsspänning, hon lefvat i, jämte öfveransträngningen hade väl påskyndat hans födsel. Det var en gosse. Han var ovanligt späd, lemmarna voro spensliga och bröstet infallet. Han såg ej ut att lefva länge. Men Ingrid blef kryare med hvar dag. Hon gaf själf den lille di och kunde ligga långa stunder och se på honom med tårar i ögonen. »Du är lik Nils», hviskade hon i barnets öra. Hon ville ej säga det högt. Men barnet blef ej friskare. Det tynade långsamt af, och en morgon, när Ingrid vaknade, låg det dödt bredvid henne.
I närheten af Oscarshamn ligga åtskilliga folkrika köpingar, af hvilka en, Mönsterås, belägen på 3 J mils afstånd, har en folkmängd af omkring 1,400 personer, således mera än cirka 30 af rikets städer, af hvilka nästan alla hafva elementarläroverk eller pedagogi. Äf hvad här i korthet och ofullständigt är anfördt torde följa, att Oscarshamns stad är i behof af ett, åtminstone på reallinien fullständigt elementarläroverk. För det närvarande blefve likväl detta behof i det närmaste uppfyldt genom det nu varande tvåklassiga läroverkets utvidgning till ett femklassigt, en utvidgning, som blifvit afsedd i den af Kongl. Maj:t nådigst godkända planen för den nya läroverksbyggnaden i Oscarshamn. I anledning häraf vågar jag föreslå en sådan förhöjning i anslaget till lärarelöner vid lägre elementarläroverket i Oscarshamn, att detsamma må kunna till ett femklassigt läroverk utvid - 376 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 196. gas eller, om skäl till bifall härför icke skulle anses vara anförda, att, ehuru samhällets och ortens behof derigenom endast i ringa mån blefve afhulpet, Rikets Ständer måtte bifalla den förhöjning i cCnslaget till ifrågavarande elementarläroverk, som kan erfordras för dess utvidgning till treklassigt. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 29 November 1862. Ludvig Dahlström. JW 196. Af Herr DfttilstFÖMI Om progressiv löneförhöjning för Provincial-läkare.
Käiiga joseenie sk ilen stona vigter, för pess Oolk ocli Kani, att ingen till förloras kö,- vc, kställigketen af realisationen, ^rka vi knrttaganiet af clx orien /nom -!/' FZs. Oresiienteli po/i/7/ns .- F»° anser, vii närmare eftervin, >ii,g, kesta,nia föreskriften, angrie att X. N;t ville i Mier inom kestämi till eller unier loppet ak ,832 kekorira till kullkorian förslaget om in^ntkestämningen, vara oformlig, sniainälslös oell allieles onöclig. —Okormlig, emellan ien pna 8tatsmakten ej kör tillåta sig att genom jag förila kvai ien gnire, sä jange lag ej lännes, eller Kan tillvägaki ingas, utan ien anires samt veke, äniock c-j är förkunien att iakttaga; — äniainälslös, emeian iermoi äniock ej i,agot Kan vinnas, Ulan ien anira »iian; frivilliga ieltaganiv; — ej keköllig, emellan fl e l 3 n k a n i s n , lV:a 2. 8/ «Isn tankan tillkär mitt kjerta, isr ien ock i alla lifvets skikten räa/3 ksvaras, att, likasom ett fritt folk ej kan unierläta att efterkomma sin Konungs önskan, om ien finnes vara enlig mei allmänt vZI oek folkets möjliga förmåga att ion uppfylla, sä kan ej Keller en Honung läts körklikva okullkoriait kvai Kolket st Honom kegar, ock iet keror ak klans Konungsliga kall att till folkets gagn kunna uträtta, kag k^ser ej ien stoltket eller egenkärlek, att ej vilja erkänna att jag kunnat kega ett misstag.
Hade icke hos oss det en gång utgångp* RÖrelseCapitalet så hastigt blifvit indragit, och på samma gäng den enskildta Crediten blifvit hunden, hade icke ett förvändt yrkande af be* sparingssysteme, förenadt med felaktiga Tullförfattningar. motverkat utveckling af ali handel och industrie inom Riket, så skulle man nu icke höra klagan öfver det missförhållande so,m man anser vara en fpljd af pappersqiyntets myckenhet. I följd af dessa betraktelser kan man icke hysa betänkligheter att använda sådana medel, sorn hvarken försämra Bankosedelns värde, eljer minska produetionens framgång. Att beständigt uppskjuta det godas och nyttigas antagande, under förevändning af bristande mognad är lika beqvämt för de styrande, <om skadeligt för de styrda. Skall då menniskan aldrig börja att utveckla sina krafter, eller att förbättra sin belägenhet förr än det ena och andra hunnit en viss grad af mognad, så är det så godt vi återgå till yårt fordna Vikingalif. Det problem att med minsta kostnad t)!,ii ii September f. m. förskaffa sig största vinst, kan endast lösas med biiräde af kunskaper och CapUaler, utom hvilka ett Lhnds förmögenhet och Industrie alltid skola skrida tillhakars. Utan kunskaper som lära att på det mest ändamålsenliga sätt, använda arbetskrafterna skulle man arbeta förgäfves, och utan Capitaler skulle man icke kunna förskaffa sig kunskaper. 6:0. Under så väl detta som förra Riksmötet äfven som uti Samhällslifvet, utropas Hushållning såsom von plus ultra för Folkens uppkomst och sällhet; detta ord så ofta an vändt, men i min tanka lika ofta mi6sbrukadfc gifver mig anledning att inför Ridderskapet och Adeln utvekla det begrepp jag gör mig derom
För Protocolls-Utdrag, första arket — 30 r—. Hvar t.lera af de öfriga arken i 12 __ n Afskrift eller Utdrag af Resolutioner, Bref, Böcker, Räkenskaper eller andra Handlingar af hvad be1 skaffenhet de vara må, första arket - 18 • De öfriga arken, hvartdera 8 »» Bevis öfver ingifna ansökningar, besvär eller handlingar, hvart ark 16 Bevis öfver återstoden å Fastighets-, Odlingseller andra lån, grundade på reviderade uträkningar, hvarje bevis 2 . >» Andra bevis, som å stämpladt papper skrifvas, forsta arket 1 Hvartdera af de öfriga 24 Collationering och vidimation af handlingar, då afskrift företes, hvart ark 8 J» Fullmagter, Constitutorialer, Protocolis - Utdrag på befordringar till ordinarie tjenst med lön eller arfvode på stat, Constitutorial på behaglig tid eller förordnande tills vidare med tillagde löneinkomster, äfvensom Constitutorial till förrättning samt afsked erlägges icke någon lösen. Skolande för öfrigt de allmänna föreskrifter och ansvarsbestämmelser, som den af Kongl. Maj:t sednast stadfästade Taxa å Expeditions-lösen i Rikets Hofoch Öfver-Rätter samt offentliga Verk innefattar, äfven för Expeditionshafvande i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contor lända till efterrättelse. 4 Statsoch Banco-Utskoitens Utlåtande, TT.o i35. Ank. till Exp -Utskottet dea 17 Maj, kl. to f. m. Utlåtande, i anledning aj Herr Friherre Palmstjernas, C. O., motionj att Rikets Ständer, när de begära Konungens garanti för de lån, Banco Fullmägtige kunna blifva nödsakade att upptaga, jemväl måtte tillförsäkra Konungen om ovillkorlig tillgång till det, som för återbetalningen erfordras.
Slutligen liar Utskottet skolat anmäla, att, som de från Borgareoch Bonde-Stånden till Utskottet remitterade motioner af Herr J. A. Arnberg och Riksdagsfullmägtigen Måns Pehrsson från Skåne icke innefatta några bestämda förslag, utan allenast ett klander af den nuvarande kreditoch banklagstiftningen, Utskottet icke kunnat vidare än som egt rum, hänföra desse motioner under någon eller några serskildta punkter här ofvan; men anser dock desamma vara, i hvad till Banko-Utskottets befattning hörer, besvarade genom det nu framlagda förslaget till ordnande i vissa delar af Bankens låne-rörelse. Stockholm den 25 November 1844. Reservationer. STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1844. Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 2D. I Reservationer: emot Betänkandet i flere af dess delar: al Herr v. Hohenhausen, M. S.: ”Vid Banko-UIskottets betänkande får jag först, icke ij egenskap af protest, utan endast som en af detta Betänkande föranledd reflexion, bemärka, att, till myntvärdets upprätthållande i landet föga tryggar den princip, som är lagd till grund för Presidenten Skogmans förslag och af Banko-Utskottet blifvit antagen, nemligen fixation af ett maximum för sedelstocken; ty ehuru denna princip ärtheoretiskt riktig och fullt användbar i det egentliga England, der den numera med fördel tillämpas i det dubbla ändamålet, att så väl upprätthålla myntvärdet, som att i rörelsen qvarhålla reelt mynt, så förhåller det sig dock helt olika i Sverige, der man ej kan förbise, att, framgent, såsom hitintills, en fluctuation i besluten härom skall ega rum och att intet beslut skall ega längre bestånd än högst 3:ne år. Yi torde således böra, såsom enda tillförlitliga stödet för myntvärdets upprälthållande i vårt land, ensamt fästa oss vid de 2:ne statuterna, Bankolagen och Lagen för myntbestämningen. Banko-Diskontens öfverflyttning till Riksgälds-Kontoret synes mig, ieke blott onödig, utan äfven skadlig.
Majit täcktes meddela särskild föreskrift för vederbörande domstolar, att, om någon sådan omständighet inträffade, som jemlikt 18 § Riksdags-ordningen hindrade adelsman att begagna sin representationsrätt, derom genast underrätta Advokatfiskal i vederbörande Hofrätt, som det ålåge att fjorton dagar före början af hvarje riksmöte lemna Riddarhus-direktionen del af de inkomna underrättelserna, med skyldighet derjemte för Advokatfiskalerne att hålla hand deröfver, att domstolarne noggrannt fullgjorde berörda föreskrift. Hvad motionären sålunda yrkat och hemställt sammanfaller i det närmaste med det förslag, Lag-Utskottet vid 1856—1858 årens riksdag uti dess Betänkande N-o 41 i anledning af då väckt motion om upphörande af Ridderskapet och Adelns särskilda forum, framlade för Ständerna. Till stöd för detta förslag åberopade Utskottet förnämligast, det yttrande, som, dä samma fråga var ä bane vid 1847 och 1818 årens riksmöte, afgafs af dåvarande Lag-Utskott. I detta yttrande erinras till en början, hurusom den undantagslag, 8 Kap. 2 § 8 och 9 inom. Rättegångs-Balken pä sätt närnndt är, innehåller, leder sitt upphof frän förhållanden, olika dem, hvilka Lag-Utskottets Utlåtande ,y\i‘ 81. höra till närvarande samhällsskick. ”Om den emellertid”, fortsätter sistbemälda Lag-Utskott, ”under fordna tider kan anses hafva varit en förmån, så lärer man ej kunna betrakta densamma såsom sådan, efter det rättegångsordningen vunnit en under berörda tider saknad utbildning och stadga samt anspråken och fordringarne på upplysning och rättrådighet hos domare ej äro mindre derföre, att de döma i Underrätt. Så vidt man pröfvar frågan ur nyttans synpunkt, torde alltså skälen emot vara öfvervägande deni, som kunna åberopas för omförmälda undantagslag. Det lärer nemligen i första rummet vara obestridligt, att det medför större trygghet och säkerhet, då en sak bedömes af tre än af två domstolar.
Det är Norstedt c&amp; Söners som fallit p&amp; den goda id6n att bereda vira hiisinödrar dennaangeiiaina öfverraskning till nyåret. Nigon större sakkunskap i fråga om bedömandet af ett litteriirt alster af denna art tilltro vi oss ej äga, vi måste därför inskränka oss till att endast larnna en flyktig beskrifning öfver det vackra arbetet. Man tanke sig en kalender ' af de större väggalmanackornas format, präktigt utstyrd nied allegoriska barnfigurer, utförda af Julius Cronberg och symboliserande i denna koiistnars vtilkanda inon6r kokkonstens olika grenar samt utgörande 1iiisli~ll.salmanackans infattning. Utom en aliilanackas vanliga Indainhl att vara ' datuinvisare, fullgör denna den lika viktiga uppgiften att för hva.r dag som ghr lilmna ' ett nytt blad i kokkonstens historia, d. v. s. hvart kalenderblad slrankei? den bekyinrade 1111smodern förslag till morgondagens middag - tvenue al ter nativa förslag för familjer ' af olika inkorilstgrad - och ej nog darined, p % bladets baksida finner man recept på de olika inaträtterna - 2 gånger 365 matsedlar på, 2, 3 $ 4 rätter! - med pris, inått, mål, vikt och beredningssätt på det noggrannaste angifna. Hiismoderns alinanacka, jamte den lianclledning vid dess begagnande, soiri åtföljer deiisainma, iir utarbetad af friikeii T~otten J~agerstedt, den för sina föresiende förtraflliga arbeten i liuslig ekonoini kända författarinr, .. in. Labmanns underkläder ar en rubrik, som sedan ett par år dagligen står att lasa i tidiiingarnas annonsafdelning.
I afseende på medlens förvaltning har hos Revisorerne förekommit, att en Entrepreneur, vid namn Rydin, år 1829 brustit i uppfyllandet af ingånget Contract om leverering till 3:dje Commissariatet af ärter och bränvin, efter öfverenskommet pris 8 R:dr 24 sk. för ärterna samt 21 sk. för bränvinet, och, enligt Cöntractet, som Rydin på annan man transporterat, var Entrepreneuren, vid omnämnde förhållande, förfallen till 6 procents vite. Icke destoraindre har ej allenast berörde vite synts vara Siats-Utskottets Utlåtande N:o 22. 45 outtaget, utan ock Cassan fått vidkännas ytterligare förluster, dels i följd af de högre pris, 10 R:dr för ärterna och 24 sk. för bran vinet, hvarför dessa varor sedan mäst anskaffas, dels äfven derigenom, att kostnaden för tvänne serskilda resor, som Commissarie» gjort till samma ställe, den ena gången för att upphandla ärterna och den andra gången bränvinet, blifvit Cassan påförd med 11 R:dr 16 sk. Af Kongl. Krigs-Collegii utlåtande med dervid fogad förklaring af dess Revision inhemtas, att ehuru, vid granskningen af räkenskaperna i Kongl. Collegium, lagsöknings-åtgärd mot Rydin icke funnits vara vidtagen å Commissariatets sida, hade likväl Revisionen ”trott sig handla till Kongl. A’Maj:ts och Kronans bästa, då den, — med fästadt afseende på den ”ringa förlust, hvarom frågan angick, och dervid utgående från den ”synpunkten, att ett lagligt beifrande af en sak, der Commissäriatet, i ”hvad den serskildt verkställde upphandlingen beträffade, icke felaktigt ”förfarit, enär det, tvunget af Leveranteurens tredska, varit, för behofvets ”afhjelpande, dertill nödsakadt, endast ä dess sida skulle, för Kongl. Maj:t ”och Kronan föranleda lill resekostnader, vida öfverstigande den ersättning, som af Leveranteuren kunde vara att förvänta — icke gjorde.
Men om man ej trodde sig i allmänhet böra hos Polisen vänta de Serskildta egenskaper, som fordras för att kunna rätt utföra en sådan plan, elier funfie det Olämpligt att uppdraga åt den samma en be - Ben 21 Mnrtii, fattning som åsyftar minskning i brotten, och följaktligen minskning i dess af böter härflytande, egna inkomst; så torde, i dessa Städer likasom i alla de öfriga, Stadens äldsta vara den auctoritet, somjbäst borde om sakens utförande kunna föranstalta. N:o 4- Friherre Hermelin, Carl: Om olika Länder och Nationer fordra olikhet i Lagstiftning; om den ena Nationens lagar icke äro passande för den andra, så torde efter min öfvertygelse detta i synnerhet äga tillämpning vid stiftning af de Ekonomiska La g arne; att samma Ekonomiska stadganden som äro lämpeiige för Norrbotten, icke alltid äro de bästa för Skåne, och tvärtom, torde erkännas och icke behöfva med exempel bevisas. Desse Provincer inom samma KonungaRike äga, i anseende till climat, säkerligen större skillnad, än Sverige och Europas sydligaste Länder. Ehuru ej enahanda skillnad finnes emellan Rikets öfrige Provincer,- finnes den dock i mer eller mindre mån. Häraf tror jag mig icke sakna anledning att vördsamt hemställa huruvida ej olika flyttningstider för tjenstehjon i Rikets Provincer må bestämmas. Och föriagsVis täger jag mig afven friheten föreslå att för Norrland eller de Norra Landsorterne biifver vid den fordom bestämde tiden eller den i October: för den medlersta delen af Fäderneslandet den 8 eiler io October; Pen 21 Martti. 36g samt för den södra delen den vid sista Riksdag bestämde 24 Octcber. Allmänna Besvärsoch EconomieLitskottet, bestående af personer från Rikets flesta provincer, kan visserligen bättre bedöma nyttan eller användbarheten häraf; och jag anhåller vördsamt att desse anmärkningar må få till nämnde Utskott åtfölja Herr Elgenstjernas ifrågavarande anförande. Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel:
?Ltr0N3tu3 efter Landfens Stadga och Lonstitutionor, 0- turberade och obehjndcade: Dockfäwida, som dc icke emot Sweriges Arsnäs kunclainenr^iLag och Stadgar löpa och strida Sammaledes hafwer Long!. Ma-tt tilfagt, icke mindre wilja wara betänkt om de andre Tränbernes i ds ccderade provincier, Länder och Lätt, willor och Lägenhet, at conservera dem wid deras härti! ärnjutne previlegier och friheter oturberade och obehindrade, fä at de och desiförutan stola hafwa at förmoda dores wilkors förbättrande och sammaledes med de infödde Gwenste hafwa rika tilträde til heneiicia och Ämbeten. Atterliaare är i Kongl. Resosutionen pä Adelns i Bohus Län befwär afden 1 Sept. i664 Z. i» Den 11 Augusti. -03 §. 1 belefwadt: wiljandes derföre r kläder dem, s<i wida som Uterne och Swerige» fundamental - Lag det medgifwer, wtd deras wanlige tTkorrste Lag, Recetz och Lyrko-Grdinantier bistådda och handhafwa. Hwad äter ursprunget til Kyrkotionde» angär, fär jag i korthet lemna nägra uplysningar, 'synnerligast hemtade utur Konungens Bref til Kammar-Collegium af den 3o JanuariiLvs. Swensta Folket ätog sig först pä Skenninge Mäte är 1i64, at af äkern utgöra hwar Tionde styl eller band, hwaraf ^del tilföll Prästen och Adelar deltes emellan Kyrkan, Bistoppen och de fattiga, hwilka ^ delar är 1627 af Konung den 1 til Kronan indrogos, nägon del likwäl dä anflagen til Kyrkor, Scholar och Hospitaler.
För 4 månader sedan började Riksdagen och redan äro tre månader förflutna sedan den Kongl, propositionen angående jernvägsbyggnadernas fortsättande biel' till R. St:r afgifven, och vi stå dock i denna stund endast på den punkt, att vi nu skola afgöra blott en obetydlig del af det, hvarom den Kongl, propositionen handlar. Genom den långsamhet och de omgångar, hvarmed de mest augelägna och vigtiga ärenden vid Riksdagen och inom Utsk:t blifva behandlade, kunna vi ej ännu, oaktadt så lång tid förflutit, sedan den afgafs, hvarken om den Kongl, propositionen i sin helhet, eller i den del deraf, som nu är under öfverläggning, fatta något på full sakkännedom grundad t beslut. 510 Den 15 Febr naii e. m. Proposm innehöll att en viss, af K. M:t till 25 millioner föreslagen summa skulle anskaffas, genom uplåning, dels inom landet och dels utom landet. Men ännu veta vi ej, och kunna ej, innan utredning och förslag äfven derom ifrån StatsUtsk:t ingått, afgöra huru stor liela den sammanräknade summan bör blifva, som för jernvägarnes behof under nästa Riksdagsperiod skall anskaffas, vare sig genom utländsk eller inländsk uplåning, och det är derföre svårt att bestämma sig för den eller andra af de siffror för den utländska uplåningen allena, som nu äro framställda och under öfverläggning. Detta är så mycket svårare, som då enligt den Kongl, propositionen äfven R. St:rs Rank skulle ingå såsom deltagare i det utländska länet, annu ej inkommit och på samma gång är un der föredragning den af B:koUtsk:t beredda frågan, om med huru stort belopp E. Stirs Bank bör förbindas deltaga i detta lån. Under sådana förhållanden har raan endast förutsättningar att rätta sig etter — och i den förutsättning att R. St:r skola framdeles besluta att bygga jernvägar under nästa riksdagsperiod. för ett totalbelopp af 25 millioner, önskar jag motivera mina åsigter i denna nu ifrågavarande punkten. För min del anser jag, att, om man vill besluta sig till att bygg3 för 25 millioner, man då ock till samma belopp bör be stämma det utländska lånet.