Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är icke den påräknade summan tillräcklig, så synes den rätta utvägen vara att intaga nya aktieegare elier utfärda ett större antal aktiebref, hvilka säljas till hvad derföre kan erhållas. Den på detta sätt blifne långifvaren har ingen betalning af bolaget att fordra, endast att åtnjuta sin rätt såsom delegare. Ingen blifver då bedragen. Vill åter bolaget uppträda såsom låntagare, så frånträder detsamma sin primitiva egenskap och delegarne komma i andra förhållanden, än såsom blott aktie-egare. Det torde således böra stadgas, att under bolagets förbindelser må ej annan underskrift än bolagets firma finnas. Den, som emottager en så beskaffad handling, kan ej förebära, att han gjort det i förtroende till någon viss person, elier att han vore okunnig om bolagets beskaffenhet. § 3* Allmänna lagen förutsätter uti 15 käp. Handelsbalken 7, 8 och 10 §§, att viss tid för bolags tillvaro bör vara uti bolags-ordningen bestämd. Detta 32 Kongl. Maj.ts Nåd. Propositionj N.-o 56. torde ock till rättegångars förekommande böra stadgas i afseeude på aktiebolag, Det skulle lätt kunna väcka betänkligheter vid att ingå i sådana bolag och således motverka deras uppkomst, om en delegare icke ser för sig någon tidpunkt, då han kan komma ifrån bolaget på annat tätt än att sälja sin aktie med förlust. Uti denna § torde ock böra tilläggas, att den ort, hvarest styrelsen har sitt säte, är för bolagets hemvist att anse. 4 §* Stadgandet i denna § synes vara blott reglementarisk! och kunna utur lagen uteslutas, 5§- Då föremålet för den lag, som nu är i fråga att stiftas, egentligen synes vara att bestämma rättsförhållanderne emellan bolaget och utom detsamma varande personer, synes behöfligheten af det i denna § föreslague Stadgande helt och hållet bero deruppå, huruvida man tillåter bolaget att i afhandlingar nyttja annan underskritt, än den antagna ”firman’', och i följd deraf anser fordringsegares rätt böra betryggas genom reglementariska föreskrifter i afseende på delegares inbördes förhållande sins emellan. 6 §• Dervid kan enahanda anmärkning göras, som vid den föregående. 7 §. Vid denna § torde ej något väsendtligt vara att anmärka, 8§.
Förgäfves skall man söka att bestrida, det indelningarne, rätt förvaltade, äro fullt tillräckliga för detta ändamål, äfven om någon minskning i afkomsten uppkommer genom det förändrade sältet för ränlornes och tiondens utgörande. Den beräkning för år 1854 af indelningarne, som finnes den Kongl. Propositionen bilagd, är i delta afseende upplysande, om den än icke är så fullständig, som den kunnat och för ändamålet bort vara. Den visar emellertid, att den nu gällande normal-stalen anslår aflöningen till 990,242 R:dr 45 sk. 1 r:st och att endast de utarrenderade boställena lemnat utöfver den af dem påräknade inkomsten 233,902 R:dr 38 sk. 6 r:st Banko, eller nära 24 procent af hela statens belopp. Då det nu är ostridigt, att i allmänhet de bättre boställena äro anslagne till boslads-boslällen och således icke bland de arrenderade inbegripne, så skulle, om förhållandet emellan bostads-boslällena och de utarrenderade i hemmantal vöre kändt, en teinligen tillförlitlig kalkyl läll kunna uppgöras, som komme att visa, det afkomsten af indelningarne, beräknad endast efter de grunder, som följa af de till större delen på 1830-talet uppgjorda arrende-kontrakterne, är betydligt större än normalBih. till R. St. En ytterligare och än betydligare tillökning mäste derjemte ovilkorligen uppkomma, om bostads-boställena nu utarrenderas; likasom en sådan erhålles, i den mån de äldre arrende-kontrakten löpa lill ända och nya arrenden, lämpade elter nuvarande förhållanden, tillkomma. Minskningen genom ränte-förenklingen torde icke serdeles betyda i jemförelse till dessa ökade inkomster, men om icke deslomindre man icke längre skulle vilja vidkännas det förut ofta upprepade påståendet att, om Arméen finge behålla sina indelningar, den skulle tidsenligt kunna aflönas, utan att göra vidare anspråk å Stats-verket, så må man då emot kontanta löner afstå indelningarne till Stats-verket.
Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må, uppå derom gjord ansökning, Kongl. Maj:ts befallningshafvande, i förhållande till tiden, hvarunder bränvinsbränning i följd deraf måste inställas, bevilja afkortningsrestitution af påförd eller erlagd bränvinsbränningsafgift. § 50. En procent af den summa, som genom bränvinsbränningen inflyter, skall innehållas och till Kongl. Maj:ts och Rikets Statskontor ingå, för att, enligt hvad af Kongl. Maj:t, efter pröfningskommitteens underd. förslag, för hvarje län fastställes, användas till ersättning för de ökade besvär och de kostnader, som med debiteringen och redovisandet af denna afgift äre förenade. 5 51. Ansvarsbestämmelser för öfverträdelser emot förordningen. Beträdes någon, som enligt §§ 3 och 10, icke får utöfva bränvinsbränning i l:a eller 2;a klassen, eller som icke dertill behörigen sig anmält, eller - Bil., N:o 2j till Bevillnings-Ulskottets Skrifvelse, N;o 6. 17 ler som icke undfått tillstånd till bränvinsbränning i 3:dje klassen, att hafva anställt eller låtit anställa tillverkning af bränvin, skall han, efter omständigheterne, böta 2 till 3 gånger beloppet af den afgift, som för den olofligen brukade bränvinsbrännings-redskapen, om den lofligen varit nyttjad, efter behörig mätning skolat erläggas för den tid, hvarunder den olofliga tillverkningen blifvit bedrifven, dock ej för mindre än en termin för redskap i l:a och 2:a klasserna, samt en månad, efter beskattningsgtunden i 3:dje klassen, för all annan redskap. Har redskapen icke blifvit i beslag tagen och kan den ej framskaffas eller upplysi i ig annorledes vinnas om dess beskaffenhet, skola böterna bestämmas från 500 r:dr till 1,000 r:dr. § 52.
Undergranskningen af de uppgjorda förslagen till reorganisation af Banko-Verket och reglering af dess tjenstemanna-personal, har Utskottet, beträffande Kassaoch Depositions-afdelningens göromål, icke kunnat undgå finna, hurusom ej allenast Statens allmänna verk och kassor, utan äfven alla under Stockholms stads styrelse hörande embetsverk och kassor samt åtskilliga andra allmänna inrättningar äfvensom välgörenhets anstalter, konkursmassor m. fl., hvilka hänföras till 4:de klassens räkningshafvare, begagna Banken icke blott till förvaringsställe för sina medel, utan fast heldre såsom kassör, så att Banken i denna egenskap åligger att till insättning å deras räkningar emottaga och derifrån utassignera huru lågt belopp som helst, hvilket missbruk gått ända derhän, att understundom poster å endast några få skillingar, ja till och med blott runstycken blifvit å depositions-räkning insatta och uttagna. Utom det att den allmänhet, som med ifrågavarande verk och inrättningar har beröring, genom skyldigheten att i Banken verkställa insättningar å dylika ringa belopp, tillskyndas olägenhet och uppehåll, som synes kunna undvikas, torde det lätteligen inses att göromålen inom Banken med attesters och invisningars utskrifvande, bokföring och öfrig expedition på detta sätt skola i väsendtlig mån ökas, påkallande en talrik tjenstemanna-personal, likasom alt nämnde förhållande måste i sin mån lägga hinder i vägen för införande af önskvärda förenklingar i göromålen Bih. till R. St. Brot. 1853—34. 6 Sami. 1 Afd. 26 Bäft. 1 2 Banko~Ut»koitets Memorial, N:o 62. inom Banken, till besparing i den för delta verk utgående administrationskostnad. Ett lämpligt sätt för vinnande af förändring uti delta för Banken ofördelaktiga förhållande synes Utskottet vara, att något minimum bestämmes för insättning och uttag å räkning i Banken.
^|Af rukväxter förökas i boningsrum genom frö, J p) sticklingar, delning och rotskott samt äf' sällan, genom ympning fj7Y och oculering. Det naturligaste sättet, o c h det hvaraf naturen i stort begagnar sig för att fortplanta växter, är medels frösådd. Som ett stort antal af de växter vi odla i krukor härstamma från trakter med vida högre värme än våra somrar äga, fordras vanligen mer eller mindre konstlade åtgärder, hvilka i boningsrum svårligen kunna åstadkommas, för ernående af den temperatur de respektive fröslagen behöfva för sin groning, på grund hvaraf det blott är ett fåtal växter, som med framgång låta fortplanta sig i boningsrum genom frösådd. Bland växter lämpliga härtill må nämnas: Abutilon, Acasia, Aralia, Balsamin, Campanula, Canna, Capsicum (spansk peppar), Celosia (tuppkam), Cineraria, Cypress, Rucalyptus, Heliotrop, Lackviol, Nejlikor, Pelargoner, Petunia, ToffeJblomster, Thuja och af palmer den vanliga dadelpalmen (Pbcenix dactylifera); möjligen äfven några andra arter. •JÖV v e n e n u m m e r a N För öfrigt kan man j u försöka äfven med andra, med god vård kan det nog lyckas. Fröet till de flesta växter sås helst tidigt om våren, på det plantorna må blifva så stora s o m möjligt till vintern. Som tiden, hvilken åtgår till groningen, är tämligen olika för olika växter, sås hvarje sort för sig i smärre krukor, hvilka till nära hälften fyllas med sönderslagna tegeleller träkolsstjcken, öfvertäckla med ett tunt mosslager. Återstående tomrummet fylles på en å två centimeter när med rikt sandblandad, lös o c h myllrik j o r d, som till mycket små frön bör sållas med ett fint såll. Löfoch ljungjord jämte sand och till några växter litet gödseljord är en i allmänhet passande jordblandning till frösådd.
Är den, som till afsättning eller mistning af embete på viss tid gjort sig förfallen, icke i besittning af det embete, hvari han sig förbrutit; då skall, i stället för embetets förlust, dömas till böter, efter ty i 25 Kap. 22 § sägs, eller till fängelse i högst sex månader. Han vare och för julien till hvad i öfrigt af 16 § emot honom tillämpas kanot Justitieråden Quensel och Adlercreutz föreslogo, till förekommande af den ofvan antydda villrådigheten om ifrågavarande §:s rätta tillämpning, följande lydelse:» ttÄr den, som • till afsättning eller mistning af embete gjort sig skyldig, ej i besittning af det embete, hvari han sig förbrutit; då skall, i stället för förlust af embetet, dömas till fängelse i högst sex månader, om han till afsättning skyldig var och ej innehafver annat embete, och till böter, efter ty i 25 Kap. 22 § sägs, om till mistning af embetet eljest dömas bort. Han vare ock förfallen till hvad i öfrigt af 16 § emot honom tillämpas kan.» 4 Kap. l §■ Högste
Om Utskottets förslag inskränkt sig till en Committees skyndesamma förordnande och oafbrutna bibehållande i verksamhet, med uppdrag att föreslå en förändring i de Embetsverks organisation, som med den inrikes styrelsen skulle komma att äga befattning; öm Utskottet endast till Riksens Ständer framstält hvad soni genom organisationen af vår Statsförvaltning bör åstadkommas, på det att vår Statsförfattning må rätt kunna uppfylla sitt ändamål; om Utskottet dermed för den blifvande Committeen endast faststält målet, dit dess arbeten, borde syfta, att leda Statskroppen, icke vägen, som dervid utan afvikelse borde följas; om Utskottet i stället att uppgifva uppränningen tillen Plan, hvars detaillerade utförande skulle öfverlemnas åt Commiteen, blott föreslagit bestämd fastställelse af Riksens Ständer på oundgängligheten af uppgörandet af en sådan plan, och successiva införandet af förbättringar i administralions-sättet fastställelse af de brister, hvilka såsom sådana vidlåda det nuvarande, i grund af dess sammansättning och beskaffenhet, och de välgörande verkningar man fordrade af förändringen deruti; om Utskottet sålunda endast uppgifvit problemet, Den 27 Maji. 319 som skulle solveras af Commiltecn, skulle jag visserligen ej å Utskottets förslag hafva tillstyrkt annat än bifall. Men då nu frågan ar att Commite'ens arbeten endast skola få till föremål inpressningen af den gamla materien i de nya faststälde formerne, kan jag icke underlåta, att på åtskilliga af de åsigter Utskottets Betänkande innehåller söka fästa Ilögloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Vid ärendets förnyade anmälan hos Hofrätten har jag framställt min tanka i ämnet, och först i afseende på den ansvarslöshet, hvilken skulle uppkomma från Hofrättens i det nådiga Utslaget antydda obehörighet att i målet dömma, anmärkt, att beviljande afen sådan ansvarslöshet åt en embetsmyndighet, hvilken likväl är efter lag ansvarig och ställd under bestämd domstol, utan tvifvel vore en betänklighet att företrädesvis behjerta. Efter den försvunna ansvarigheten för Konungens Befallningshafvande skulle väl ännu återstå en ansvarstalan emot den afdelning af Hofrätten, som fastställt Konungens Befallningshafvandes åtalade beslut. Men härmed vore hvarken den allmänna rättsfordran uppfylld, som vill, att ingen till felaktighet skyldig och allmän ansvarighet underkastad embetsman må kunna undgå ansvar, eller ägde en förfördelad målsägare all den väg till upprättelse och skadeslöshet öppen, som lagen lemnat honom, med lika litet undantag för den embetsman, hvars åtgärd blifvit af högre myndighet fastställd, som för hvar och en annan. Vid ett fall af just den beskaffenhet, som nu är i fråga, vore det icke omöjligt, att skadeståndsanspråket uppginge till ett ansenligt belopp, för hvilket vederhäftigheten ej mindre hos de personer, sorn utgjorde Konungens Befallningshafvande, än de ledamöter, hvilka i Hofrätt dömt, behöfde anlitas; och målsägaren skulle genom de förras fritagande från ansvarighet kunna gå miste om förnämsta delen af den tillgång, som för hans förnöjande erfordrades. Emot denna betänklighet trodde jag svårligen någon annan kunna i vigt uppgå; och jag insåge för min del icke, huru en sådan rätteligen härledes från den förmenta olägenheten deraf, att andre ledamöter af Hofrätten, än som fastställt det sedermera åtalade beslutet, befattade sig med afgörande af det åtal, för hvilket beslutet blifvit föremål. Det vore en tillfällighet, att i en och samma Hofrätt funnes tillgång på mer än en division, och att således jäf kunde undvikas derigenom, att de ledamöter, som gillat det åtalade beslutet, afhölle sig från den allmänna lottning, som skulle bestämma den division, der aktionsmålot korinne att handläggas.
Man har icke klagat öfver det förehållande, som hittills ägt rum i afseende å nya Psalmbokens antagande, och likväl har dermed så tillgått, att pluraliteten af en församlings röstägande innevånare beslutat denne, fastän många personer funnits 222 Den 6 Februarii f. m. inom samma församling som önskat att bibehålla den gamla Psalmboken till bruk vid allmänna Gudstjensten, och då desse sednare icke anses vara påtrugade den nya boken, så kan man väl icke heller säga att minoriteten af Rikets församlingar, eller de, som ännu icke antagit nya Psalmboken, blifva underkastade ett skadligt tvång, om de åläggas att förena sig med pluraliteten af församlingarne. Herr Ribbing har egentligen fästat sig vid några uttryck i Utskottets Betänkande; men jag ber få fästa uppmärksamheten dervid, att dessa uttryck icke äro Utskottets. Utskottet har icke omtalat den nya Psalmbokens antagande såsom någon segerfest; men det vet jag, alt ordet fördom återfinnes egentligen i motionen och reservationerna. Herr Tham: Vid det från Preussen hemtade exempel ber jag få göra den anmärkning, att måhända hos det Tyska Presterskapet fördomarne, så väl som magten, äro större än hos vårt, som alltsedan Gustaf I:s tid fått endast lagom magt, för att upplysa och undervisa Folket. Hvad tvånget beträffar, så beror det af Presterskapet, att vid Psalmbokens införande borttaga detta tvång. Det är redan tillräckligt upplyst, att i början sjungas allenast sådana psalmer, som äro öfverensstämmande i mether, versslag och ton med vissa uti den gamla. Man har yttrat, alt man icke bör Den 6 Februorii f. m. 223 förundra sig öfver, detåsigter, förvärfvade i barndomen, hänga vid i ålderdomen. Jag bifaller denna tanka. Men tror det vara oss värdigt, att undanrödja allt, som innehåller orimligheter och fördomar, att man icke i ålderdomen må hänga fast vid hvad man i ungdomen emottagit. Dessa skäl äro vigtiga, åtminstone för mig, som önskar en verklig upplysning hos den Svenska allmänheten, och det kan icke ske så länge man tillåter äldre och yngre lärare, att efter behag lägga hinder i vägen derför.
Men jag har icke talat till fördel för någon serskild Näring; det var för det allmänna, som skulle njuta räntan, och hafva nyttan deraf, som jag ville fästa upmärksamheten på det orättvisa förhållandet, och jag frågar, om man för en sådan framställning behöft styras af låga afsigter, eller om jag gifvit anledning till en slik förmodan. ■— Herr Tham har vidare tillåtit sig yttra: ”följden blir Bruksnäringens 78 Den 16 Februarii f. m. ”minskande eller afstannande, hvarigenom ”åter behofvet af spanmål och tillgången ”att köpa den minskas, och då lärer väl ”jordbrukaren, för hvilken Friherre Boje ta”lar, blifva den, som sluteligen förlorar på ”det till dess hjelp gjorda förslaget; ett van”ligt öde, då man vill skada den ena Näringen, under förevändning att hjelpa en ”annan.” Hvad först och främst det anförda skälet emot motionen beträffar, fror jag det vara temligen felaktigt, emedan jag ej kan förstå, att Bruksnäringens bestånd skulle hvila på 3 procentslånen; men med hvad rätt säger Herr Tham, alt mitt förslag blifvit gjordt till fördel för jordbruket, hvilket i min motion icke ens finnes omnämnt? IMå Herr Tham förstå mig, eller ej; men må han upphöra att tillvita mig motiver, som jag icke äger, eller tillägga mig yttranden, som jag icke haft. Herr Thanij Wollrath: Att jag icke kunnat draga annan slutsats af den utaf Friherre Boye föreslagne ränteförhöjningen, än att sådant skulle ske till förde! för jordbruket, torde förlåtas mig, då man besinnar, att alla andra Näringar äga samma rätt, som Bruksnäringen, till lån mot nedsatt ränta, nemligen i Manufactur-och UJ1- Disconterne. Att en sådan ränteförhöjning å lån på metalliske effecter skulle verka ganska menligt på Bruksrörelsen, torde äfven vara påtagligt, då man påminner sig, hvad Den 16 F e b r 11 n r i i f. m. 79 sora förorsakar behofvet af desse län, och de conjuncturer, hvarunder lånerätligheten begagnas.
Grefve Mörner, G. G. D., efter att hafva upprepat Utgksts af mig citerade ord: »Men Utsk:t har härvid förbi sett den vigtiga omständigheten att Ständernas beslut i en sådan fråga, som den omnämnda, icke kan sättas i verkställighet, utan att K. M. derom utfärdar föreskrift, och då en sådan föreskrift meddelas Den 25 April e. m. 529 meddelas, torde den kunna anses innefatta ett godkännande af beslutet, hvilket godkännande väl bör vara fullt betryggande att beslutet icke från Regeringens sida kommer att undergå förändring, så vida ej serdeles vigtiga omständigheter eller det nödvändiga afseendet på Statens högre intressen skulle sådant ovilkorligt fordra. Skulle åter några sådana förhållanden, som de nyss antydda, inträffa, lärer det deremot befinnas både önskligt och mest lämpligt att den verkställande makten icke är genom något lagbud förhindrad i sin verksamhet och det således vara på goda skäl, som intet stadgande härom blifvit i förslaget intaget.» — Frih. Cederström, Rudolph: — jag vet icke om det var densamme, som i dag yttrat sig — »Då R. St:r, enligt det afgifna nåd. förslaget, skulle icke ega att nedsätta, men väl att höja tullsatserna ocb Konungen skulle, på sätt förslaget lemnar obestridt, bibehålla sin makt att göra förändringar i tullstadganderna — —.» Grefve Lagerbjelke, Gustaf: »Betraktar man förhållan det, sådant det nu befinnes, så ser man att den ena statsmakten icke kan utan den andras goda minne förböja en stadgad tullafgift. K. M. kan det alldeles icke. R. St:r kunna visserligen göra det, men det står alltid K.
Då man säger »den del af Bankens reservfond, som ej blifvit till låneeller kreditivförlag anvisad» har man dermed endast på ett nog dunkelt sätt antydt hvilka summor man menar hafva blifvit för detta ändamål anvisade. Om ingen af de närv:de Utsk:sledamöterne uplyser härom, så nödgas jag anhålla om återremiss af detta morn., på det att redaktionen deraf måtte förtydligas. Hr Printzensköld: Jag instämmer så mycket helldre i Gr. Lagerbjelkes begäran om återremiss af denna punkt som Utsk. i sitt Betänk, ang-.de Bankens lånerörelse antagit att endast hälften af de kreditiver som beviljas åt FilialBankerne kan komma i fråga att anses såsom utgående. BankoUtsk. har således förutsatt attén del af Kreditivförlaget är af den beskaffenhet att det kan sägas aldrig blifva användt för FilialBankerne. Och då häraf naturligen skall följa att denna del af kreditivförlaget kan saklöst och utan att anses öka det bestämda maximum af sedelstocken utaf Fullmäktige i andra lånegrenar användas; så synes det vara nödvändigt att få fullständig uplysning om Utsk:s verkliga mening i förev:de hänseende, hvarföre något bifall till 5 :te mom. af denna punkt icke kan ega rum. Hr Gr. o. Landtm, framställde, att, i afs. på förev:de ponkt, anmärkn. blifvit gjord endast emot det vid slutet intagna 5:te morn., samt hemställde derjemte om B. o. Ad. behagade bifalla de öfriga utan anmärkn. lemnade delarne af denna punkt. Härvid ropades Ja och efter sedermera först till bifall å 5:te mom. framställd propos., blef nämnde morn., på grund af de deremot gjorde anmärkmr, till Utsk. återremitteradt. Den 16 Juli. 377 ii;de t. o. m. !2:dra punklerne. Biföllos. H. B. o. Ad. åtskiljdes kl. | 10 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck.
Han har ansett det vara mera tjenligt att denna inskrift innehåller, det medaljen blifvit Presidenten von Hartmansdorff tillerkänd af »medborgare»; men jag kan icke finna annat än att dels detta enda ord, oaktadt dess vackra betydelse, förefaller litet fattigt för örat, dels ock att en särskild aktningsgärd blifvit den aflidne betygad just genom tillkännagifvandet, att medaljen blifvit såväl af lika som olika tänkande honom egnad. Frih. Stjernstedt anser visserligen att ordet: motståndare, står i motsats till ordet: vänner; men jag kan icke inse att ordet här behöfver på detta sätt upfattas. Vi äro nemi. alla den aflidnes vänner, hvilka, vare sig vi instämt eller bekämpat hans speciella äsigter och förslag, veta att upskatta den sjelfupoffrande ihärdighet, den varma fosterlandskärlek han städse såsom medlem af detta Stånd ådagalade. Jag hyser äfven den öfvertygelse, att det bl ifver för oss alla, ledamöter af R. o. Ad., ett kärt åliggande att tillegna oss ifrågav:de medalj, och att göra det för den skäliga lösen, som ett bronzexemplar kan komma att kosta. På grund häraf får jag sålunda vördsamt hemställa, först, att på åtsidan af medaljen den aflidnes bröstbild måtte anbringas, och för det andra, att, såsom fortsättning af hvad Utsk. föreslagit, måtte tilläggas följande ord: »och derefter tilldela Presidenten von Hartmansdorffs efterlemnade enka ett exemplar i guld af samma medalj samt, mot lösen, icke öfverstigande En Rdr Bko, tillhandahålla de ledamöter af R. o. Ad., hvilka vid denna Riksdag äro antecknade, ett exemplar deraf i bronz.» På det sättet ställes denna minnespenning i likstämmighet med de som förut blifvit preglade öfver Ståndets vördade Landtmarskalkar m. fl., hvarutinnan äfven synes mig förefinnas ett Den 13 Maj e. m. 619 ytterligare skäl att bifalla hvad jag nu, i likhet med reservanterna, tagit mig friheten förorda. Hr von Francken, Georg Wolfgang:
Uppbörben af benna afgift, font efter 10 åts nte; bium utgör omlring 34,000 9i:br årligen, är befjutotn förenab meb icfe obetpblig fojlnab, forn ifrån berörbe fumma måfle afräfnas; och & 0 n g l. SER a j: t föreflår ber; före i Dtåber, att, berefl löntagarne icfe helt och hållet ffutte funna befrias från centonal;afgiftens ertägganbe, benfamma må, i flället att fåforn hittills utgå ge; nom birett innehåflning på lönerna, påföras beras innehafware i egenfap af för; höjb bevillning till famnta belopp, emot bet att 3ulgälbS;£ontoitets bibrag till ©tatsbehofmens fpttanbe olas meb motfmaranbe fumma, od) fat*fTilt>t artflag å OvifS; ©tätens 6:te dpufwubtitel uppföres, att, fåfottt erfättning för centonalntteblen, fotnma mebcrböranbe verf och ca^or titt gobo. 3 fantmanhang meb ©tatsregleringen mib ftfta Diifsbag begärbe ifongf. ?DZaj:t af Dvifets ©tänber ett utotttorbentligt anflag till görfwarsanftalternas iftånb; fättanbe af 3,591,000 Dt:br. Otifets ©tanber beviljabe bå en fumma af 2,870,000 Dt:br, ben 25e funno utväg att på öfwetfotten af ©tatswerfets inlomfter od) an; bra tillgängliga mebel anvifa, och t»ctta anflag mar fåfebcS 721,000 9t:br min; bre, än bet af £ongl. 5)taj:t för bef)ofwen uppgifna belopp.