Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekon,-Utskottens Utlåtande, A':a 22. * att, enligt hvad erfarenheten i de fleste landsorter ådagalagt, nu gällande inskränkande föreskrifter i fråga om jordafsöndringar icke kunnat efterlefva», utan att, för beredande af bostäder åt mindre bemedlade personer, från hemman blifvit afsöndrade en stor mängd lägenheter, hvilka på långt när icke uppgingo till den mins'a till afsöndring tillåtna jordvidd; att de fleste innehafvare af dylika lägenheter, framför andra legda arbetare, utmärk<e sig genom arbetsflit, ordning och sparsamhet, samt genom arbetsförtjenst förvärfvade hvad, utöfver lägenheternes afkastning, till deras och deras hushålls uppehälle erfordrades; roen att de likväl, enär de icke vore af lagen skyddade i besitlni-gen af de lägenheter, som af dem innehades, berodde af jordegarens godtycke och voro utsatte för den våda att kunna drifvas från sina hem och såmedelst störtas i förderfvet. Dessa äro de hufvudsakligaste af de skäl, som blifvit anförda lill stöd för yrkandet om rättighet att på viss tid från hemman afsöndra jord af mindre vidd, än den minsta nu-.till afsöndring medgifna; och hafva de fleste bland de talare, som i ämnet sig yttrat, instämt uti den, af herr doktor Björling och rilisdagsfullmäkt igen O/u Mänsson anförda, åsigt, att ett tunnland duglig mark borde för hela riket bestämmas såsom den minsta jordvidd, hvilken, utom i närheten af städerne, linge på viss tid fran heraman afsöndras; hvarjemte åtskillige talare förenat sig med herr doktor Nordström och några få med herr Sundblad, hvilka yrkat, den förstnämnde, att icke mindre än två tunnland måtte få afsöndras, och den sednare, att ett halft tunnland måtte antagas såsom den minsta öfverallt i riket till afsöndring tillåtna jo dvidd.
Någon gång kan det visserligen hända, att denna far eller mor skulle önska nedlägga ett åtal, som åklagaren anställt, och detta skulle vara skälet, hvarför man intagit detta brott i 45:te §:n; men äfven om det någongång skulle kunna inträffa, tror jag att det är angelägnare att lagen understöder vördnaden för föräldrar, heldst som här äfven är fråga om sådan misshandel, som omtalas i 12:te §:n af detta kap. Skulle åter R. o. Ad. vilja under denna § inbegripa endast sådan misshandel mot föräldrar och skyldemän i rätt uppstigande led, som Den 15 Jnli f. m. 409 omfalas i 13:de §:n, så vöre derom mindre att säga, men om ett sådant yrkande icke af någon ledamot framställes, anhåller jag om afslag å den föredragna §:n och bilall till den motsvarande i K. M:s Propos. Hr Ribbing: Hen siste värde talaren har så fullständigt utvecklat de skäl, hvarpå jag velat grunda samma yrkande, så att jag endast får tillägga, att den af honom påyrkade ändring är så mycket nödvändigare, som Utsk:ts förslag ibland brott, som endast skulle få åtalas efter angifvelse af målsegare, äfven upptager misshandel efter 12:te och 13:de §§:na mot föräldrar, hvilket är ett så groft brott mot fjerde budet, att det icke torde böra lemnäs obestraffadt. Hr von Ehrenheim: Jag instämmer med Gr. Sparre. Hr von Koch: Afven jag får yrka bifall till den K. Propos:n. För min del skulle jag till och med vilja utsträcka åklagarerätten än längre. Hvad särskildt beträffar misshandel af föräldrar, tyckes mig ett dylikt brott vara så groft och för allmänna rättskänslan upprörande, att jag skulle anse det mycket olyckligt, om åtal af ett dylikt brott gjordes beroende på angifvelse af målsegare. I flera delar af vårt fädernesland herrskar ännu bland allmogen det olyckliga bruket, att bonden, när han blir något till åren, öfverlemnar hemmanet till sonen och sedermera sitter qvar som undantagshjon.
Hå! (till Drotset) ä' du så grätten af dej du? DROTTNINGEN. Låt mig smaka på ditt bröd, min vän! (Drotset tager brödstycket af Sven och ger det åt Drottningen). DROTTNINGEN (smakar på barkbrödet och ger det sedan åt närmast stående hofman). vörden en fattigdom, så rik på förnöjsamhet och dygd! (brödstycket lemnas från den ene till den andre). SVEN ULFSSON. Jag tror du gråter, mor! när det droppa från himlen, så blir det välsignelse på jorden! (med rörelse) Gu signe dej för det! KONUNGEN. Men du och dina grannar hafva med väpnad arm satt er emot mina embetsmän, och flera af dem ha blifvit dödade. SVEN ULFSSON. Hå kors! sjelfva masken på jorden sticker upp hufvudet, när en trampar på honom. 40 Jag har slagit ihjel två stycken fogdar jag, och ändå sof jag mycket godt om natten. KONUNGEN. Och du tror dig kunna undfly det straff, som väntar mördaren? SVEN. Få fäla det, om du har lag och rätt på din sida, men har du inte det så låter du bli, ser du. KONUNGEN. Jag har hört nog. (till Engelbrekt.) Och du, dessa upprorsmakares ombud, har vågat framställa denne förbrytare för tronen! ENGELBREKT. Om du, o konung, finner i denne man en förbrytare, med hvilka färger målas då här dygden? jern! KONUNGEN. Du talar som vore din hals gjuten i ENGELBREKT Mitt hufvud må falla! Min arm förvissna! I Sverige finnas hufvuden och armar nog! KONUNGEN (häftigt uppstigande). Vid Sancte Knut, du har talt för sista gången! TIONDE SCENEN. DE FÖRRE. DANSK RIDDARE (instörtande). RIDDAREN. Min Konung! förfärlig är den olycka jag har att förkunna dig!
Jag liar begärt ordet för att med min röst söka understödja den af Frih. Tersmeden nu gjorda framställning rör:de förändring af dag för föredragning afBevilln.- Utsk:ts främst på föredragningslistan förekommande Betänk. I likhet med Frih:n anser jag icke heller mig ännu tillräckligt beredd att deröfver votera; och är öfvertygad att pluraliteten af Ståndets ledamöter med oss dela samma öde uti detta fall. Uti betraktande deraf att denna fråga är en af de vigtigaste, hvilka under denna riksdag föreläggas 1?. St.-.r, samt att det är ett alldeles nytt systern, som dervid underställes 11. Stms pröfning, finner jag mig, vid sådant förhållande, så mycket mer upkallad att begära bifall till den uti berörde hänseende gjorda framställning, som den sistförflutua tiden helt och hållet uptagits af jern vägsfrågans behandling. På dessa skäl anhåller jag att R. o, Ad. måtte bifalla Frih. Tersmedens förslag. Hr Arnell, Gustaf Fredrik: Då jag förmodar att det är åtskilliga andra af Ståndets ledamöter, hvilka jemte mig rest hit till hufvudstaden för att öfvervara behandlingen af detta Betänk., så hemställer jag att föredragningen af detsamma icke måtte framskjutas till en så långt aflägsen tid, utan att någon närmare dag dertill måtte bestämmas. Hr Hjärne, Harald: Jag måste, i likhet med Frih. Ter smeden, erkänna, att jag anser mig behöfva ytterligare tid för att kunna göra mig fullt hemmastadd med detta Betänk, och jag tror att förhållandet är enahanda med de flesta af Ståndets öfriga ledamöter, ty, som vi känna, hafva de sista veckorna helt och hållet uptagits af jernvägsfrågans behandling. Af detta skäl anser jagomöjligt för Ståndet att kunna med den grundlighet, som erfordras, nu företaga Betänk:t.
Innehafvare af större egendomar funno i synnerhet för sig beqvämligt, och äfven förrnonligt, att i närbelägna Städet försälja betydliga foder-quantiteter, samt att köpa sina behof af Victuaiier ifrån Finland. Så länge det sistnämda var éti Svensk Provins, uppkom af detta förfarande endast en indirect skada för Riket. Nu deremot lider Fäderneslandet härigenom en dubbel förlust, den directa nemligen, af Banco-Sedlarnas utvandring och, unders balance i Handeln, samt den indirecta, af den inhemska Ladugårds skötselns undergräfvande, Hufvudstadens förmenta beqvämlighet och båtnad, gifva Den 2 9 Juni. gn gifva derföre ingen Nationell ersättning. Deså anspråk på Styrelsens välvilja böra subordineraå under det generella vilkor, som aldrig till någons enskilda formön Ina lemnäs ur sigte, det af Fäderne slartd et s allmänna bästa. Stockholms innevånare skola ock snart inom JR i ket kunna erhålla sina Förnödenheter i denna del, till lika godhet och lika pris, som Förut från Finland eller andra Ryska Provinser, om blott nödiga anstalter till befordrande af ett sådant ändamål vidtagas. Och då orsakerna till den starka införseln af Ryska och Finska Victualie-varor, till en hetydeljg del, måste sökas i den nedsättning af den fastställda Tull afgiften, Rom Sedelmyntets fallna' värde beredt, äfvensom i ilen Finnarne beviljade rättighet, att, emot erläggande af den ännu lindrigare Fandt-Tulls-afgiften, påföra osä sina producter; så anser jag ock Correctivet deremot ligga: 1:0 Deruti, att denna Finnames rättighet upphör, 3:0 I Tull-afgifternas förhöjande, åtmindstone i det förhållande till varans pris, sorn 1799 års Tull-Taxa bestämmer. 3:0 I Tull-afgifternas successiva förhöjande i mån af den inhemska productionens tillväxt; till vinnande hvaraf ny Taxa å dem årligen bor utfärdas. 4:0
Ytterligare år den föreslag ne reformen bestämdt förlustgifvande 3 enär embetsoch tjenstcmanna-peisonalen, som hittills utan allt arfvode förvaltat och handlagt de ärenden, sorn röra Ull-Disconten, skulle berättigas komma på indragningsstat, hvarigenom Slals-verket skulle få vidkännas en ny, fullkomligt onödig utgift af 12 å 15,000 R:dr om året, samt anslå serskilde löner eller arfvoden för Ull-Discontens förvaltning. Det lärer nemligen icke kunna ifrågasättas, att de embetsoch tjenstemän i Kongl. Comroerce-Collegiura, som antingen innehafva Kongl. Majit» eller Kongl. Collega fullmagter på sine embeten och tjänster i och för Discont-förvallningen, ej kunna, mot deras vilja, förflyttas till ett Rikets Ständers verk, utan måste, om de på förändringen ej vilja ingå, få sine lagligen tillkommande inkomster på Indraguings-slat. Stalsoch Banco-Utskoltens Utlåtande, N'o 4. Slult gen bor ock besinnas, att, om nya Ull-Disconten fortfarande skall administreras af Kongl. Commeree-Collegium, men samma fond hittills omöjligen kunnat och, efter Stals-Utskottets förslag i Belånkancfet Nio 14, äfven hädanefter ogoriigen kan samla den ringaste fond alt betåcka de förluster, sorn på en Discont-rorelse åro oundviklige, enär Riksgålds-Contoiret beräknat och för framtiden skall beräkna lika hög ränta på Creditivet, som Commeree-Collegium, enligt Reglementet, får belasta Låntagarne; så blir det för Collegium alldeles overkställbar! alt förvalta Ull-Disconten, då Mauufactur-Disconten, som hittills lått vidkännas förlusterne vid UIl-Discontens förvaltning, upphört att sortera under Kongl. Commeree-Collegium.
Härvid fattade StåndeL följande beslut; 342 Prot. Utdr. d. 7 Aj ril 1841 - 1:0 Inbjudningen till Borgare-Ståndet, pag. 11 af Memorialet, N:o i afseende på 8 punkten af Utlåtandet, N:o /\o, blef icke antagen; 2:0 Volerings-propositionerna gillades; och 3:o Utskottets yttrande, pag. 12 af Memorialet, N:o 44* * afseende på det afgifna förslaget till förbåttrade controller öfver ChartcE-SigillalEe-Förordningens efterlefnad, blef af Ståndet godkändt. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Bevillningsoch Lag-Utskottens Betänkande, N;o i3, i anledning af dels Herr Stuarts, Fredric, motion om controller emot missbruk vid fribrefs-rätlighetens utöfvande, dels Lars Piasmussons motion om fribrefs-rätt för Länsmän. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottels Memorial, BeLänkanden och Utlåtanden: N.’o 12g, om arfvode för Extra Canzli-biträde; N;o i3o, i anledning af väckta frågor, dels om upphörande afFyrBåkoch Lots-afgifterne, och dels om förändrande af vissa punkter i nu gällande Lols-Reglemente; N;o 131, angående föreslagen förenkling af Titu!a'uren i Embetsskrifvelser till och ifrån Embels-verk och enskilde personer; N:o 132, i anledning af vackt motion, alt Läkare, sorn anställas vid Bruk eller hos menigheter, må vara pligt ige att under krig tjenstgöra vid Armeen; N:o 133, i anledning af väckta motioner om medverkan lör afskaffande af siafv eriel på Ön St.
Det är en tarflig sport, o m man så får säga, och det b o r d e bildas föreningar, där skick i sätt och uppförande fordrades, hvilket dock ej skulle hindra ett fritt och godt sällskapande, o c h där den, hvilken öfverskred ett visst råmärke, äfven fick stå sitt kast och taga saken m e d det allvar, s o m den kräfver. Ser man något mer osmakligt än ett meningslöst slösande m e d lifvets äkta pärlor, huru de kastas värdelösa omkring för att söndertrampas. Man hör ibland till o c h m e d unga flickor försvara flirtationen, o c h det går nästan för långt: detta argumenterande är lika simpelt s o m dess utöfvande. Mig tyckes, att de likna en suddig, halfvissen ros, s o m gått ur hand o c h i hand o c h hvars doft hvar och en insupit, hon är se ' u ej mera värd än att kastas bort eller sopas ut. Det är den hjärtlösas sätt att fånga beundrare, o c h h o n tycker sig stolt, där hon står på sin triumfvagn, släpande m e d sig sina offer. För den, som sätter kärlek o c h tro högt, för h o n o m ser hon ut som en megära. Vi behöfva ej gå långt. V i hafva d e m bredvid oss litet hvarstädes, både män och kvinnor. Saken tål vid att dragas fram både i tal o c h skrift. Broder Edmund. När man skall hålla gästabud ... Några praktiska vinkar för unga husmödrar. Af Ellen Bergström. Iklädd en enkel sidenklädning, träder värdinnan nt ur sin b u d o a r. Fruar! Riksoch Allm. tel. s. v. S å t. e x. » Sorgsna minnen, Tankens plågohär, Denna sälla stund försvinnen! Men denna plägsed kunde gärna upplifvas. é U p notisboken. Stochliolms internationella lärarinneIiem. Föreningen för detta beaktansvärda h e m hade häromdagen årsmöte i hemmets lokal, Kungsgatan 26.
Jag tror således, att faran icke är så stor, som man låtit nu likasom vid sista riksdagen påskina, och alt R. o. Ad. handlar klokt, om den icke tager på hand i denna fråga ulan genom en återremiss låter henne närmare utredas. Hr vou Troil, Sam. Gust.: Flere talare hafva motsattsig Bevilln.Utsk:s förslag derföre, att de ansett, att genom bifall till detsamma, Svenska representationen skulle uttrycka en afsigt att vilja utöfva repressalier emot Norrige. Så kan jag icke se saken. Jag tror, att om vi Svenskar något närmare granska det Den 13 Juni. 19 förhållande, sorn i sednare tider ägt rum mellan de båda länderna, skola vi finna, att Sverige varit nog eftergifvande för de Norrska anspråken och hitintills icke sökt att utöfva nå_gra repressalier, oaktadt tillfälle dertill mera än en gång erbjudits. Såsom exempel härpå vill jag endast i Ståndets minne återkalla frågan om de båda fyrarne på ön Koster, som i början af riksdagen afhandlades. Denna fråga föranleddes af en begäran från Norrige, alt 2:ne fyrar måtte anläggas på denna ö, men ehuru Förvaltningen af Sjö-Arenderne i afgifvel underd. betänk, hemställt, om, i händelse desse båda fyrar skulle upföras, del icke vore lämpligare, alt den ena anlades på Koster och den andra på ön Ferder, eller, att om de båda skulle anläggas på Koster, Norrska Statsverket då borde vidkännas kostnaden för den ena, biet likväl beslutadt, att de 2:ne fyrarne på Sveriges enskilta bekostnad skulle anbringas å Koster. Sedan desse voro iordningställde, begärde Norrmännen att fyrarne måtte ändras, hvilket äfven verkställdes emot en kostnad af ytterligare flere tusende r;dr. Detta är ett af de många exempel ä de Norrska pretentionerne och otaliga andra skulle kunna anföras. Hvad nu förevande fråga angår, synes mig den Norrska representationen hafva tagit första steget, och ali den Svenska skulle gå allt för långt i eftergifvenhet, om af undseende emot del andra riket den af Ulsk. föreslagna underd. skrifvelsen lill K.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. till contra-propos. önskade Hr Cederschjölds förslag, med tillägg äfven vid detta af den af Ilr Hegardt framställda slutmening. Hopades nej. Hr Cederschjöld: Jag begär icke votering, utan åtnöjer mig med min reservation till prot. II. Ex. liiGr. o. Landtm, hemställde, 0111 icke, sedan Ilr Cederschjöld numera ej yrkat, att dess förslag skulle komma under votering, Frill. Boye äfven skulle behaga afstå från begäran om votering, hvarigenom en sådan måhända helt och hållet nu kunde undvikas. Frih. Boye: Om jag verkligen vore af den tanken, att det vore omöjligt att vinna bifall till Utsk:s förslag, skulle jag inskränka mig lill ätt blott reservera mig; men jag har icke hört flera än Gr. Cronhjelm och Frih. Ehrenborgh egentligen vara emot min åsigt. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: Måhända kunde votering besparas, om Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. till antagande af Utsk:s förslag, emedan Frih. Boye dervid kunde öfvertyga sig, huruvida pluraliteten delar hans åsigt eller icke. Frih. Boye: Derpå går jag in, emedan jag då får höra, huruvida andra tänka lika med mig i denna fråga. Står jag ensam, afstår jag straxt från min anhållan om votering. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde i anledn. häraf ånyo propos. till bifall å 5:te punkten af Utsk:s förslag. liopades ett allmänt nej. Frih. Boye förklarade, att han afstod från sin begäran örn votering. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, framställde derefter propos. till antagande af Hr Ilegardts förslag. Hopades ja.
Utsk. skall naturligtvis taga upp frågan, innan den kommer in till R. St. och underkastas deras pröfning. Nu säger man: denna pröfning rörer icke Regeringsmålet utan endast saken i sin allmänlighet utgjorde sjelfva källan och skulle leda derhän att R. St. skulle gå in lill K. M. och säga: Eders Maj:t, det der duger icke. Då frågar jag, om man icke med detsamma har lagt hand på sjelfva Konungens beslut. Jag tror det. I reciten berättar man att så och så har det skett, att hos oss har Gonst.Ulsk. anmält det och det; det har icke föranledt anmärkn. enl. 107 § men det har genom motions väckande öfvergått lill en ny behandling och nu anhålla vi att Eders Majit måtte hädanefter handla så eller så. Jag frågar: om man då icke har pröfvat den regeringsåtgärden: 107 § säger att sådana beslut icke kunna nämnas. Här äro de nämnda och hafva äfven blifvit diskuterade. Det der medgifva vi men 56 § är här klar. Hvad Hr Lagerhjelm säger mer är icke så bestämdt och så klart, men 56 § är klar och dess mening är att innehålla en utvidgning af motionsrätten. Detta är en fördel men man må betänka hvad som år föremålet för Const.Utsk:s tillgöranden. Det är icke några småsaker, icke heller några enskilta beslut såvida man icke kan visa att rikets sannskyldiga nytta eller något dylikt dervid äfventyrar. Det är större förhållanden, som härvid afses och således har Utsk. från början utgått från en felaktig grund och med delamraa Utsk. ansett R. St. icke böra tillämpa 107 § så bör frågan vara slut. Att åter uptaga den tror jag kommer att föranleda ett sådant missbruk, sora här är i fråga. Visserligen Den 17 Maj. 37 är det af vigt alt hafva motionsrätt, men skulle man vilja tolka grundlagen derhän, alt man utsträckte motionsrätten så måste man äfven visa att det är behöflig!. Här kan icke vara fråga om annat än kända förhallanden.
Om propos. härå anhåller jag vördsamt. ITr Silfverstolpe: I anleda, af den framställning, som blifvit gjord af Hr af Zellen oell det yttrande Statslltsk. deröfver afgifvit, anser jag mig böra lenina några upplysningar. StalsUlsk. säger i slutet af sitt yttrande: ”så oek enär Utsk. ieke eller anser frågan om behofvet eller verkslällbarheten af en sådan särskildt för blinda afsedd inrättning, som Hr af Zeiten föreslagit, vara fullständigt utredd, anser sig Utsk. icke kunna i anledn. af motionen tillstyrka någon R. St:s åtgärd.” Hvad behofvet angår, så anser jag mig kunna upplysa, i följd af från samtlige församlingarne i Riket infordrade uppgifter, alt de blindas antal öfversliger 2,500, hvaribland väl omkring 1,400 äro öfver 50 år gamla, hvilka således icke torde komma i fråga att blifva föremål för undervisning vid ett dylikt institut, som det nu ifrågasatta; men återstoden, eller omkring 1 100, är lill en stor del åtminstone vid den ålder, att den, genom ordentlig undervisning, lättare skulle kunna vinna sin bergning och således mindre falla församlingarna och fattigvården till last. Hvad åter verkslällbarheten beträffar, har jag derom tagit närmare kännedom och samrådit med Hr Borg, samt funnit de förslag, som hau i delta afseende uppgjort, ganska verkställbar.!. Orsaken, hvarföre icke någon framställning i detta ämne från K. M. kommit R. St. tillhanda, är hufvudsakligen den, att någon utredning af förhållandena ännu icke vid den lid var gjord, dä K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof lill R. St. afgafs, äfvensom att det sedermera icke ansågs rikligt, all lill 11. St. framkomma med propos. om något nytt anslag, så vida detsamma icke var af behofvet oundgängligen päkalladt. Särskildt i afseende på frågan om localen för della institut, anser jag mig böra nämna, ali jag enskildt känner, alt om R. St. skulle linna tjenlig! att för ändamålet anvisa några medel, K.
Han synes vilja drifva den sats, att de biträden Staten af sina directa tillgångar lemnar, endast böra användas på sådana företag, hvilka äro för Statens bestånd oumbärligen men en sådan sats förer snart till dea princip, att endast jordbruket och handtverkerierne äro de näringar, hvilka böra understödjas af allmänna medel, emedan desamma äro för ett samhälle oumbärlige, och fylla dess första behof. Frimodigt vill jag evara på den varda Ledamotens fråga, att om det vöre möjligt att vi kunde tillverka salt, och om vi sjeJfve voro i stånd att i öfrigt åstadkomma flere vällefnads-artielar, som nu mäste hämtas utifrån ; vore sådant öfvermåttan nyttigt och bra, men då detta icke kan ske, bör det dork ej afhålla oss ifrån att tillstyrka bidrag af Staten till sådane, ehuru ej lika oödvändige likväl för Staten gagneliga, företag, som Höganäs Stenkolsverk. Jag anhåller derföre att lå i Protocollet antecknadt det jag fullkomligen instämmer uti hvad Herr Grefve Mörner och Herr Friherre Klinteberg nyss anfort. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm'. Ehuru jsg, efter den upplysning Grefve Mörner Den 29 Maji. 5*7 meddelat, tror all vidare discussion vara öfverflödig öfver detta ämne, kan jag ändå ej underlåta, att, såsom nära granne till Höganäs, och såsom den der nära känner förhållandet med detta verk, förena mig med Herr Munk af Rosensköld. Jag tror ej, att Herr Cederschjöld# sats vid närvarande fall är användbar; ty hvar och en, sorn kommer till Höganäs, skall finna stora högar af Stenkol der ligga upplagde obegagnade, och iå den upplysning, att de ej kunna löryttras, emedan de undersälja# af de Engelska.
Följande råd torde i detta fall förtjäna vederböraudes uppmärksamhet. Man bör först ocb främst se till, att belysningen är lämplig: ej för svag och ej för stark. Härutinnan bär hemmet oftast största ansvaret. I skolan förekommer nämligen numera sällan eller åtminstone högst litet undervisning vid ljus, men däremot sker lexöfverläsning i hemmet mycket ofta vid belysning. Ocb det är ej nog härmed. I hemmet få barnen vid öfverläsning af lexor vanligen sitta huru slarfvigt som helst, de få läsa i fullkomlig skymning o. s. v. Det som utan tvifvel mest bidrager till närsyntheten, är dock det att lärjungarne vid läsning eller skrifning hålla boken för nära ögonen. Detta beror i de flesta fall på ren okunnighet, i andra åter på slarf eller vårdslöshet. Och dock är det af omätlig vikt, att ett tillräckligt stort afstånd noga föreskrifves för barnet, och att denna föreskrift af detsamma noga följes. Vid läsning af vanligt tryck och vid skrifning af 275 ordinär stil bör vid normal synförmåga afståndet mellan boken och ögat eller näsroten vara 40 centimeter. Många ögonläkare fordra till ock med 45 centimeter. Denna åtgärd kan ej nog betonas. Ögonen få ej heller tröttas för länge hvarje gång. Vanligtvis är det i hemmet, som denna fara för ögonen är störst. D e många lexorna och hemskrifningarna samt ofta läsning af böcker, som ligga utom skolans fordringar, innebära ej ringa fara för denna nyssnämnda ögats utmattning. Mot det onda rekommenderas för ögonen hvila och kalla omslag. Har därjämte närsynthet sällat sig till en dylik öfveransträngniDg, då är det nödvändigt att med det allra första rådfråga enskicklig ögonläkare. Då måste nämligen passande glasögon utses. En olägenhet, som också rätt ofta förekommer i våra skolor, består däri, att såväl svarta taflan som kartor inom lärorummet vid undervisningen befinna sig på ett allt för stort afstånd från lärjungarne. Något som också i hög grad bidrager till närsyntheten bos ungdomen, det är det olämpliga, fina tryck eller med andra ord de små bokstafsstilar, som alljämt förekomma i skolornas lärooch läseböcker. Äfven emot papperets färg i detsamma kan mycket anmärkas, så ock mot de röda linierna i inånga välskrifningsböcker.