Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bet är den gamle fader Rhen, till hvars hemlighetsfulla, om forna tider hviskande sorl prinsessan Elisabeth som barn och ungmö lyssnat, det är de dunkla, yppiga skogarne kring den rumäniska drottningens sommarresidens det åldriga Sinaia, med deras skummande forsar och splittrade berg, der än i dag folktrons mägtiga väsen drifva sitt spel om de månljusa qvällarne eller i ovädersnattens mörker, — hela denna med saga och sång mättade atmosfer, som inspirerat denna dikt. Och derför är romantiken der frisk och lefvande, man kan tro på den, ty den är framsprungen ur en sjelfständigt tänkande och kännande personlighet, på samma gång som den är en naturlig följd af de yttre forhållanden, under hvilka denna personlighet utvecklats och verkat. Vi liafva härmed efter bästa förmåga sökt att sätta våra läsare in i situationen. Skulle ändå några gåtor återstå olösta, så svara vi i allmänhet att det må icke vara den romantiska förf. af » Das Sonnenkind » mera förmenadt, än t. ex. den realistiske förf. af » Vildanden » att insvepa sig i ett mystiskt dunkel i afseende på sjelfva andemeningen af sitt stycke. » Das Sonnenkind » är ännu ej tryckt på originalspråket, utan framträder nu för första gången, på svenska tolkad t efter författarinnans manuskript, som genom professor Hallström blifvit oss delgifvet. Den torde dock jej vara alldeles obekant för den svenska allmänheten, ty dess första afdel-ning uppfördes med musik af professor Hallström vid musikföreningens konsert i Qor, och med dess program följde då, i en för den musikaliska framställningens skull något förändrad form, originaltexten till denna del deraf. Och nu låta vi poemet följa.SOLENS DOTTEB. Kantat af Carmen Sylva. Första Afdelningen. Kör. Och Lifvet var en strålande mö, En dotter af solen, Hur ljuf och behagfull, Hur glad och hur kraftig Sin mäktiga moders Lycksaliga barn. Tenor. Glänsande stjernor ögonen voro, Håret som solens skimrande guld, Blommor ur rosiga händerna föllo, Sången från läppame klingade huld.
Men det mäste förenas med åtskilliga andra, som för närvar, saknas, och förutan hvilka den ifrågavar. föreskriften skulle blifva, Den 19 A ii g u s t i f. m. icke Mull onyttig, titan äfven skadlig för Rikets tjenst, icke blott i krig, utan äfven i fred. Första frågan är: Hvad menas med embete eller tjenst? Menar man dermed en lön, som är ledig eller icke? Om t. ex. en officer utoärnnes till underlipntenant, utan att någon underlieutenants-befattning är ledig vid det reg:te eller den corps, hvartill lian hörer; skulle sådant vaia olagligt, eller stridande emot den ifrågavar. föreskriften? Skall del icke vara tillåtet att utnämna en öf vertalig lindel lieutenant, utan får denna utnämning först ske i del ögonblick en sådan beställning med lön varder ledig; så blir följden att vid intet reg:te komma flera officerare än löner att finnas. Då måste antingen vissa reserv-löner anslås, eller ock skola officerare saknas, när någon af dem är sjuk eller af annat laga förfall hindras alt sin tjenst förrätta. När i delta land löner icke äro anslagna för stabsofficerare, huru skulle sådane erhållas, om icke öfvertalige officerare funnos inom ieg:tena för att göra de frånvarandes tjenst? Huru skulle det blifva möjligt för officerare att få åtnjuta den högst gagneliga undervisningen vid Marieberg? och huru skulle det slutligen tillgå i krig? Några officerare måste alltid lemnäs hemma för att emottaga rekryter och ombesörja förekommande militära angelägenheter. Om icke öfvertalig» funnos, så skulle deras antal, hvilka gingo i fält, blifva för ringa. Dessutom, örn uti en träffning en lieutenant förer sin afdelning så väl alt befnlhafvaren finner honom vara skicklig alt föra ett eompigni, och följaktligen böra för mandom och skicklighet till capitaine befordras, men något compagni icke råkar vara ledigt emedan ingen capitaine blifvit ihjelskjuten, skulle då K.
Detta andra år gjorde hon dugtiga framsteg, men sjelf var hon icke nöjd. Om hon också fick beröm för de stora, skuggade gipsfigurer, hon hade utfört, gladde det henne icke. Hennes håg och längtan stod till att måla landskap, att sitta ute i fria luften med ett paraply öfver hufvudet och fånga solskenet. Detta år började hon också att få både vänner och ovänner. Hennes kamrater vid akademien tyckte på det hela taget icke vidare om henne. Hon var för tyst och intresserade sig för litet för allt det, som sysselsatte de andra. Deras små tvister och anledningar till missnöje, deras fiendtligheter och kärlekshistorier voro henne alla temligen likgiltiga; hon ville blott måla i fred, och som man vet, är det intet, som menniskor så litet kunna förlåta andra, som att dessa icke sysselsätta sig med dem. Lärarne voro icke heller helt och hållet nöjda med henne. Hon var icke nog lydig, för mycket sjelfständig för att vara så ung, och oaktadt hon aldrig direkt motsade dem, handlade hon ofta mot deras tillrättavisningar på egen hand, och det förargligaste af det hela var ju, att de stundom måste erkänna — naturligtvis stillatigande — att hon hade rätt. Deremot fans det en och annan utanför stående, som började blifva uppmärksam på de småsaker, som Rakel hade målat på egen hand och utstält till salu. Der fans bland andra en dam, som sjelf haft stora anlag för målning, men som gift sig med en förnäm man och afstått från konsten. Det var en fin och begåfvad qvinna, som Rakel först tillbad på afstånd, och sedan fick tillfälle att beundra på nära håll, — och det att beundra fortfor att vara Rakels framträdande talang. Huru skön hon fann henne, denna ståtliga, ännu unga qvinna, som hade detta lugn, hvilket kulturen ger åt många, och denna värme, som blott naturen gifver åt så få! Rakel tyckte, att hennes ögon voro de klokaste och mildaste hon hade sett, hennes leende det älskvärdaste, hennes händer de mest välskapade, och hennes nacke tillbedjansvärd. Men mest af allt beundrade Rakel det deltagande och den godhet, hvarmed denna framstående dam följde andras försök i konsten, då hon sjelf hade blifvit tvungen att lemna den.
Jag är på sätt och vis förekommen af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:s sista yttrande; men jag tror icke att det fullt inverkar på Frih. Palmstjerna och den, som synes vilja secundera honom, Gr. Horn, då de synas vilja tro på möjligheten af att förbjuda R. o. Ad. att yttra sig på ett eller annat sätt när frågan är föredragen. Frih. Palmstjernas intention har icke varit någon annan än den, att öfvertyga R. o. Ad. om nödvändigheten af alt de alldeles icke bort yttra någonting. Nu är det likväl faktiskt, att man här yttrat sig, att Gr. Horn t. ex. gått så långt i detaljer, att han talat om ”att vara klädd eller oklädd,” och vid slikt förhållande lärer man icke kunna genom en votering tvinga ett sådant factum tillbaka, så att det blir ogjordt. Frih. Palmstjerna: Jag har icke begärt råd af den siste värde talaren; jag tager icke råd af någon annan, än af mig sjelf. Jag har begärt votering och jag vidblifver denna min begäran. Gr. Spens: Jag har icke begärt votering, och jag borde således icke befatta mig med att föreslå contrapropos.; men om jag skulle taga mig friheten dertill, så skulle jag vördsamt vilja hemställa, huruvida icke såsom contrapropos. kunde uppställas det uppskof, hvarom jag anhållit. H. Ex. Hr Gr. o. La nd tm., som härvid tillkännagaf, att han, enär Gr. Spens varit den enda, som under discussionen ifrågasatt uppskof med pröfningen af detta mern., icke derå framställt propos. , hemställde om Gr. Spens nu yrkade propos. på uppskof. Gr Spens: Jag yrkar det visserligen icke; jag blott hemställer, huruvida icke den af mig föreslagna contrapropos. möjligen kunde förena de skiljaktiga meningarne. Gr. Frölich: Sedan discussionen fortgått så länge och votering blifvit begärd, tror jag icke, att propos. på Gr. Spens framställning om uppskof kan äga rum. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.:
Men man har härvid förbisett, att, om icke lillmäskningen blifvit alltför mycket vanskött, så är musten qvar i dranken till förmån för kreaturen, och förlusten således liten eller måhända ingen. Jag skulle äfven vilja tillägga alt ingen jordbrukare borde vara tillåtet att uppköpa säd och potates till bränvinsbränning utan endast äga rättighet alt härtill använda egen produktion af den jord han brukar, sedan det befintliga för hushållet och arbetsfolk afgått. Såsom ett exempel huru mycket hränvinsbränningen tilltagit under de 3 sista decennierna och följaktligen konsumtionen af denna skadedryck, torde det tillåtas mig anföra: alt, i en liten församling i grannskapet der jag är bosatt — Östergöthlands skogsbygd — bestående af 28 mantal, med liten öppen och mager åkerjord, fanns för 30 år sedan endast ett, icke rätt stort bränneri, hvaremot för närvar, finnas 11 ä 12 sådana, större och mindre, utom mänga hemmansbrukare, som tillverka bränvin utöfver det s. k. husbehofvet; och när härtill kommer att i nästa församling, som gränsar till slätthyggden, är en viss possessionat bosatt, hvilken har anlagt ett af de större konstbrännerierna i länet, som vid min afresa frän orten för några veckor sedan redan hade användt hela årets produktion af säd och potates till bränvinsbränning och nu lärer börja uppköpa häraf allt hvad köpas kan i orten för sitt bränneri till men för de fattiga brödbehöfvande, kan man föreställa sig hvilken mängd af bränvin som tillverkas endast i den orten. En bom mäste således saltas för detta bränvinsbränningsraseri. På grund af hvad jag nu tagit mig friheten anföra, får jag vördsammast föreslå: l:o Att tiden för bränvinsbränningens utöfvande måtte inskränkas lill högst 2 månader om året, nemi. April och November ; 2:o alt när riksmarkegångsprisel å spanmål uppnår en viss höjd, K.
Sföajtt uti Äungörelfe bett 23 Slpril 1858 låtit mebbela förfamltngatne i rifet fännebom få vät om be unberftöb, bvilfa fmtbe erf)ådaö af be mebel tKifetö ©tänber för nu löpanbe ftatéreglcringésperiob anvifat till folfittibervibningené befrämjanbe, font ocf ont vilforen för belfåenbe af fåbana unberftöb, nteb förffänbiganbe att anföfningar beront ffttde till veberböranbe IDomfapitel aflentnaö, för att genom befia embetémynbigljeterä förforg till Äongl. 3Jiaj:t in » SOöefieråö » » 10 » )) » 284: 17. » SBeriö » )) 8 )) )) » 408: 67. » Öuitbö » » 23 )) )) » 1,028: 66. » (Söteborgö » » 15 » )) » 536: 49. » Matmar » )) 2 )) » » 50: — » ©arljlabö » )) 15 )) )) » 416: 99. » ^ernöfanbé )) 10 )) )) » 545: 95.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 4 26 Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 18. igenom alt Rikels näst sammanträdande Ständer finge emottaga en nådig framställning om hvad lor Krigs-Kollegii aflöning i dess helhet kunde erfordras. Som Utskottet inhemtat, att Kongl. Maj:ts vid innevarande Riksmöte aflälna Nådiga Proposition om Stals-verkels tillstånd och behof, bland annat, innehåller framställning derom, att hela den för Kongl. Krigs-Kollegium erforderliga aflönings-summa må varda å Riks-staten uppförd och Rikets Ständer således vid regleringen af 4:de Hufvudtiteln, blifva i tillfälle att taga denna fråga i öfvervägande, torde någon särskild åtgärd i anledning af Revisorerens ofvanberörde framställning för närvarande icke erfordras. § 26. (Rev.-ber. pag. 89. Förkl. pag. 273.)
M. torde vara i tillfälle att af extra-utgifts-medlen åt Professoren, Doctor Rogbergs barn i Nåder förunna något lämpligt understöd, i fall, efter vunnen upplysning om Sterbhusets tillstånd, omständigheterne skulle sådant påkalla; hafva Rikets Ständer ansett sig icke kunna till omförmälde framställning lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer, till svar å högstberörde Nådiga Remiss, få härmed i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 April 1835. c 26 Expeditions-Utskottets Fört lag lill und. Skrifvelse N.-o 318. N:o 318. / / - • ■ Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den i3 April i835. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Slåndet den 21 Bonde-Ståndet den 31 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, rörande en if rågaställd löne-ersättning till Protocolls-Secreteraren Roman. (Stats-Utsk. N:o 433> S. A. K. Sedan Lappska Ecclesiastik-Verkets fond blifvit till Rikets Ständers Riksgälds-Contor öfverlemnad, samt Verkets inkomster och utgifter med Stats-Verkets förenade, har E. K. M. behagat, till det afseende omständig heterne kunde påkalla, genom Nådig Remiss till Rikets Ständers Stats utskott öfverlemna en af Protocolls-Secreteraren A. Roman gjord underdånig ansökning, att af uppgifven anledning fortfarande få åtnjuta den Sökanden, i och för bestridandet af Ombudsmansoch Bokhållaretjensterne vid omförmälde fond anslagna årliga aflöning 433 R:dr 16 sk., eller ock att få samma aflöning såsom pension bibehålla; och har E. K. M. uti högstberörde Remiss tillika i Nåder förklarat, att, genom EcclesiastikVerkets inkomsters och utgifters förenande med Stats-Verkets, någon annan indragningsstat än den allmänna ej för Sökanden funnes att tillgå.
För fårafvelns upphjelpande inom länet förskaffade Hushåll ni ngs-15ällskapet, år 1847, ined understöd af allmänna medel, en stamhjord af Cheviotsrace från Skottland, till ett antal af 4 baggar och 64 tackor, som fördelades å 3:ne schäferier i skiljda delar af länet. Sedan det ena af dessa schäferier måst upplösas i följd af en åkommen sjukdom, som dödade flere af fåren och gjorde de öfrige otjenlige till afvelsdjur, återstå nu endast 2:ne, förlagde, det ena vid säteriet Stora Wrem i Norrvikens fögderi, det andra å Fräntorps herregård, en half mil från Götheborg. Stammen utgör å förra stället 2 baggar och 30 tackor, och å det sednare 2 baggar och 28 tackor. För racens bättre bibehållande har Hushållnings-Säilskapet efter stamhjordens införande ytterligare på tvänne särskilda terminer införskrifvit fem unga baggar, som insatts i schäferierne i utbyte mot de äldre. Under tiden hafva från schäferierne, till spridande i orten, 221 får blifvit försålda och \2\ tillfallit schäferi-hållarne, så att stamhjorden med dess afvel under 9 år tillsammans utgjort ett antal af 520 får. Att genom croisering med denna ädlare race den inhemska får-racen redan märkbart vunnit, är ådagalagdt, och emedan Cheviot-fåren i länets kustorter väl trifvas, lider det ej något tvifvel, att ju ändamålet med deras införskrifvande skall i samma mån än vidare befrämjas, som racen hinner att ytterligare spridas, förutsatt, att djuren fortfarande väl skötas. Skolarne äro i detta län, såsom i de flesta öfriga, ytterst vanvårdade.
Att ett verksammare ingripande och bestämmande af Regeringen i fråga om läroböcker verkligen behöfves, det visar erfarenheten. Jemför man med hvarandra de uppgifter, som förekomma i de så kallade årsprogrammen för elementarläroverken, skall man förvånas öfver den massa olika och till åsigter, plan, method och värde vidt skilda läroböcker i samma läroämnen, som nyttjas vid olika läroverk, stundom äfven vid sådana, som äro belägna inom samma stift och således lyda under samma skolstyrelse. Denna olikhet synes redan betänklig. Likväl skulle densamma, ensam och i och för sig, icke utgöra tillräckligt skäl för den vördsamma motion, jag härmed går att afgifva. Enhet är visserligen önskvärd, särdeles i läroverk, som genom lokala eller andra förhållanden med hvarandra stå i ett lifligare förhållande af samband och vexelverkan. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL SåMWa MEWållDIM PROTOKOLL VID Lagllma Riksdagen i Stockholm Åren 1850 och 1851* SJETTE SAMMMREM. IS Afdelningen: Banko-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. é Banko-Utskottets Memorial N:o 1. N:o i Ank. till Exp. Utsk. d. 23 Dec. 1850, kl. 1 e. m. Ban ko - ul sk o Hets memorial, med hemställan om arfvoden lill 2: ne Notarier. För att skyndsammare kunna behandla de Utskottet tillhörande mai, har det fördelat sig i Iva afdelningar; oedi som erfarenheten visat, dels att hvardera Afdelningen hehöfver en Notarie, i följd hvaraf de 2:ne Kanslister, Utskottet, jemlikt 24 § 1 inom. i Riksdags-ordningen, eger alt antaga, blifvit såsom Notarier på afdelningarne anställda, dels ock alt, i och för biträde vid öfrige inom Utskottet förekommande kansli-göromål, 2:ne Kanslister erfordras; så har Utskottet skolat hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt tillstyrka: alt från osli med denna dag få använda två Notarieoch två kanslistarfvoden.
beräkningen, förutom öfriga omkostnader så- Så en kärlekens skärf kan välsignelse som emballage och frakt. bringa Skulle så hända, hvilket mycket ofta inträfoch få rosor att knoppas på blek liten kind. far, att tyget ej motsvarar edra förväntningar, Lotten von Krsemer. att klädningen ej passar o. s. v., då har ni, det måste ni medgifva, gjort en ganska då- lig affär. För ett tragikomiskt äfventyr var en af mina vänner utsatt. Hon rekvirerade från Paris bland annat en hvit plym till 5 francs utan tanke på, att det existerade ett svenskt tullväsende, men härom fick hon snart en förDe minsta bidrag mottagas tacksamt. Vid färande visshet. Plymen var, för att väl försändelsen bör tydligt angifvas, att densamma skyddas, inpackad i en liten träask, som jämte är af sedd för » Iduns skollofskoloni ». Alla inplymen vid tullbehandlingstillfället befanns flytande medel redovisas i Idun. väga 420 gram. Då nu plymer, arbetade, kosta i tull 30 kr. per kg., måste hon för sin lilla plym betala svenska tullverket kronor Glömmen ej / duns skollofskoloni! En annan vän rekvirerade en ytterst enkel trädgårdshatt, monterad med en musslinsremsa samt ett par tuppfjädrar, hvilken i tull kostaenna rubrik synes ej vidare inbjudande, de kronor 4, oaktadt den i inköp endast beskola ni måhända genast anmärka, men tingat ett pris af 3 francs. Tulltaxan förejag ber eder emellertid med tålamod geskrifver nämligen: Fruntimmershattar montenomögna dessa rader, och jag hoppas, att rade, d. v. s. de, som äro prydda med plyEi skola finna ett och annat, som både äger mer, blommor eller spetsar, kosta i tull 4 nyhetens behag och kan vara till nytta för kronor per stycke. framtiden.
På grund af hvad jag nu i korthet anfört får jag vördsamt tillstyrka bifall till Betänk. Hr Sparre, Sigge: Då jag med min röst bidragit till detta Betänk., anser jag mig skyldig att i korthet redogöra för mina skäl dertill. Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Adlercreutz och ber att få instämma i hans yttrande. Motionären har till stöd för sin framställning anfört, att den nuvande lagen ej lemnar ledning för de fall, att mö är oäkta, och att rätt giftoman väl finnes, men är bosatt på okänd ort i fjerran land. De som Den 7 Februari. anse. att det nu gällande lagrummet lemnar tillräcklig ledning jemväl i de af motionären anmärkta fall, inlägga i ordet fallen deri vidsträckta betydelse, att derunder kunde hänföras äfven den händelse, då rätt giftoman genom vistande på okänd aflägsen ort är urståndsatt att giftomannarällen ulöfva. Kör min del får jag förklara, att jag anser denna Juristernas tolkning af lagens nyssnämnde ord vara allt för mycket exlensif; och jag kan således icke annat finna, än alt motionären haft skäl till sitt yrkande om ändring af ifrågavande lagstadgande. Då det af Utsk-.t nu framlagde förslag, hvilket är hemtadt frän Lag-beredningens förslag till civil—lag, enligt min tanke afhjelper den anmärkte bristen, anhåller jag om propos. af bifall till UIsk:ts Betänk. Frih. Wrede, Casimir: Äfven jag har såsom ledamot af Lag-Utsk. deltagit i afgifvandet af nu förevarale förslag och vill derföre, ehuru hufvudsakligen förekommen af Hr Adlercreutz, i ämnet yttra några ord. De brister, som motionären funnit i det nu gällande lagrummet, beslå deruti, att det lämnar rum för villrådighet i de fall, då giftoman icke finnes eller finnes men vistas på okänd ort. 2 och 3 §§:ne i 1 kap. Gifterm.-B:n bestämma hvem som är rätt giftoman, men de stadga icke, huru förfaras skall, då giftoman ej finnes eller vistas på okänd ort.
Må det tillåtas mig att tilltro GeneralAdjutanten för Armeen det inflytande, som synbart inverkat på beslutet, icke allenast inora detta Stånd, emedan Utskottens af 3:ne RiksStånd gillade Betänkande innebär flerfaldiga bevis om det uteslutande förtroende, som, på bekostnad af alla andra opinioner än dem* hvilka utgått från Styrelsen, egnats åt Herr Grefvens bemödanden att bringa frågan till dess slutliga afgörande, på sätt som skett. Måhända har Herr Grefven deri sett hufvudsaken, och skattat Rustoch Rotehållares lagliga rätt nog ringa; hvarföre denne, som en småsak, af oss andra skulle blifvit 176 Den 21 December e. m. nog högt värderad, och i Herr Grefvens tanka bortblandad med den förre; jag skulle, förutsatt att denna förmodan är rigtig, med Herr Grefvens egna ord fråga, om detta verkliga misstag icke innebure ett sjelfförtroende till egen opinion, som förkastar upplysningar? Utaf Herr Grefvens fortsatte försvar för Passevolanceafgiftens uttagande af Rustoch Rotehållare, hämtar jag en ökad anledning till den förmodan, att de detaiilerade uppgifter om PassevolanceCassans förvaltning, som Herr Grefven från Kongl. KrigsCollegium emoltagit, icke lemnat en så fullkomlig kännedom deraf, sorn jag trott mig böra söka vid sjelfva Räkenskapernas genomseende uti KarnmarRätten; hvad jag vid denna granskning, ehuru flygtigt verkställd, erfarit, vill jag knappast att någon skall tro vara möjligt, utan att sjelf derom öfvertyga sig ; men jag åberopar dessa handlingar, såsom autentiqua bevis för mitt väl grundade påstående, att oftast mera än halfva MötesPassevoIance-afgiften blifvit tillitad för ändamål mer och mindre fremmande för Rustoch Rotehållares lagliga åligganden, äfven om man medgifver Rotehåliets indirecfa skyldighet att underhålla soldaten under dess ordinarie excercitiemöten; men att denna skyldighet någonsin bör sträcka sig derutöfver, må icke af någonrättskänsla kunna gillas.
Jemte det Collegium icke funnit nödigt att, vid Hemmans-Räntornas omsättning, göra någon åtskillnad emellan Jordeboksoch Ilemmans-Räntorna, utan sammanräknat dessa Räntors både Krono-vär - di och förvandlings-belopp efter hvarje orts olika undervisning och gällande författningar* har Collegium uträknat den sålunda till sitt rätta belopp bestämda gamla Hemmans-räntan efter medel-markegångs-priset, icke allenast under det i Collegii meranämnde betänkande af år i8iö föreslagna tiotal af år eller från och med 1778 till och med 1787, utan äfven under ett annat senare decennium eller åren emellan 1813 och 1824. då priserna mera omvexlat; äfvensom Collegium användt ett sådant reduetionsoch förvandlings-sätt, att den nya räntan under dessa tvänne epoker, så nära som möjligt, skulle sammanträffa med den gamla både ttll krono-värdi och förvandlings-belopp, under förutsättning att, om detta ändamål kunde uppnås och likhet i ränte-beloppen vinnas, under tvänne så olika tidskiften, då dels stadga och säkerhet i myntet och deraf påräknad jemlikhet i varuvärden efter 1776 års myntrealisation, dels ock mera omvexling och olikhet i dessa varuvärden, sedan silfvermyntet kom ur rörelsen och en mångfaldigad sedelstock intog dess ställe, egtrum, det från ingen synpunkt vore att befara, att räntepersedlarnes omsättning, nu eller i framtiden, kunde leda till lörlust, vare Kongl. Maj.-ts Nådiga Skri/v. N.o Sa. 17 sig för räntegifvare eller räntetagare, utan ömsesidig fördel deraf kunna förväntas.
Anmäldes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne mern., utlåtrn och betänk:n, nemligen från Expeditions-Ut skottet: N:o 10, i anledn. af återremiss å skrifvelseförslaget N:o 103; Constitutions-Utskottet: N:o 15, om ändring af 56 § Reg.F. och 24 § Riksd.Ordn., ang:de tillförordnandet af BondeSt:s Secreterare; N:o 16, med förslag till förändringar i 53, 69, 70 och 71 §§ Reg.F. och 31 § Riksd.Ordn., ang:de åtskilliga Bevilln.Utsk:s åligganden; N:o 17, med förslag till förändringar uti 53, 56 §§ Reg.F. och 33, 34, 49, 56 §§ Riksd.Ordn., angule motioner; N:o 18, med förslag till ändring och tillägg i 36 och 43 §§ Riksd.Ordn., rörde sammansatta Utskott; 198 Den 21 Juni f. m. N:o 19, med förslag till närmare} bestämning af tiden för motioners afgifvande; Stats-Utskottet: N:o 210, med förslag till sammanjemkning eller votenspropos., ianledn. af RiskStms skiljaktiga beslut, rör:de åtskilliga till Statsregleringen hörande frågor; N:o 211, med förslag till sammanjemkning eller voter:spropos., i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rör:de ifrågaställde anslag till fängelsebyggnader; Nio 212, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.