Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge den är civil-lag, kan den lindras vid en Riksdag, men blir den grundlag, fordras tvenne Riksdagar. Man försvårar ju borttagandet af orimligheter i lagen genom dess intagande i grundlagen? Dea ädle Gr:n har visserligen, i likhet med en annan talare, sagt, att om RiksAkten åberopas i grundlagen, så följer deraf icke att han erhåller grundlagsnatur, och har Gr:n i detta afs:de anfört exempel af några lagparagrafer i Missgern.Balken, som åberopas i grundlagen, utan att detta lägger hinder i vägen för att de kunna ändras. Deruti har Grin rätt, men han tvekes hafva glömt, att han sjelf, såsom ledamot och ordförande i Konst.- Utsk., icke allenast tillstyrkt att RiksAkten skall åberopas uti grundlagen, utan äfven velat införa ett stadgande om interims-regeringen i sjelfva grundlagsparagrafen. Der heter nemi., såsom den nu är upsatt: »Finues ej Prins, som, efter hvad nu bestämdt är, eger att Riks-styrelsen öfvertaga, eller är Han af sjukdom eller af vistande utom Sverige och Norige derifrån hindrad, då skall en interimsregering, sä sammansatt som i RiksAkten till bestämmande af de genom föreningen mellan Sverige och Norige upkomne konstitutionella förhållanden är stadgadt, tillträda Riks-styrelsen.» Närdetta kommer in i grundlagen, då kan det ju icke ändras, utan att grundlagen ånyo ändras, och dertill fordras tvenne Riksdagar. En värd talare har förklarat, att han trodde att icke någon Statsråds-ledamot, i händelse interims-regering komme ifråga, skulle finna sig skyldig och pligtig att följa grundlagens stadgande om Ilen 10 December e. m. 309 regeringens förande af Statsråderne. Jag får beklaga om så vore förhållandet, men jag vågar dock tvifla derpå. En annan talare har sagt, att om alla Statsrådsledamöterna följde min åsigt och heldre nedlade sitt embete än inträdde uti interims-regeringen, så skulle denna kunna komma att bestå af idel Norrmän.
Domcapitlet ingifva berättelse om förhållandet med folkundervisningsanstalterne inom skoldistrictet, samt att Dom-Capitlet skall, med ledning af dessa berättelser, hvart tredje år till Kongl. Majit insända underdånigt utlåtande öfver folkundervisningens tillstånd inom Stiftet, med alla till upplysning derom ländande uppgifter, samt serskilda föreskrifter, angående Presterskapets åligganden vid folkundervisningen, blifvit i samma Nådiga Stadgas 2 §. 1 morn., io §. 1 mom. och i4 §• meddelade, så synes häraf, att Kongl. Majit redan vidtagit nödiga åtgärder både för vinnande af upplysningar, angående fortgången af undervisningsverket och för detsammas befordrande genom Presterskapet; hvadan, och enär Utskottet hyser den öfvertygelsen, att, då Kongl. Majit på öfligt sätt meddelar Rikets Ständer underrättelse om hvad i Riks-styrelsen sig tilldragit, den nu ifrågavarande serskilda förvaltningsgrenen ej blifver derifrån utesluten, Utskottet anse* sig böra vördsamt hemställa, - att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 2 Deeember 1844* Allm. Besv.- ocä Ekon.-Vtslottet» Betänkande, N:o 103. Ii N:o 103. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Dec., kl. 1 e. m. « ' ' . Betänkande, i anledning af väckta motioner om förordnande af en Comité till granskning och ordnande af Rikets ekonomiska författningar. Hos Högloft. Ridderskapet och Adeln hafva tvänne motioner, rörande detta ämne, blifvit väckta och derifrån till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets handläggning remitterade, nemligen: i:o af Herr Danckwardt, M. G., som anfört, att serskilde Committerade redan, under den a Februari 1819, blifvit förordnade att samla och i ordning bringa Rikets ekonomiska författningar, dem derefter granska och med hvarandra jemföra, samt till Kongl. Maj:t uppgifva förslag till nödiga rättelser och ändringar i desamma.
– Ah, det var en fattig artist, som ville ha mig till modell, men som ej hade råd att betala hvad alla menniskor gifva mig. Blomsterflickan visste nu hvad hon ville veta och svarade ingenting, inbegripen i tankar, för hvilka modellen var helt och hållet främmande. Den sednare missförstod dock Angiolinas tystnad och yttrade i stucken ton: – Åh, jag förstår, du är lika högmodig som förut. Du tycker, bevars, att det icke är hedrande att vara modell. – Nej, jag försäkrar dig att jag ej tänkte något dylikt. – Så mycket bättre för dig sjelf, om du förändrat dina tankar. Du torde nog komma behöfva anlita samma yrke som jag. – Kanhända, sade Angiolina suckande. Hon tänkte på hur ofta hon af sin mor fått uppmaningar att lyssna till de anbud, som stadens förnämsta artister och rikaste amatörer ställt till henne. När som helst kunde hon erhålla så många engagemanger, som hon kunde uppfylla, och dervid räkna på frikostig ersättning; men hennes blygsamhet hade hittills hindrat henne från att tänka på dylika förslager annat än såsom en resurs i den yttersta nöd. Romanelli hade undertiden vandrat omkring, funderande på sitt missöde med Violetta. Han kände att hon var alltför högmodig att nedsätta sina anspråk, och uppfylla dem kunde han ej. Fyra francesconer var ungefär hvad han hade att lefva på under hela veckan. Efter en halftimmas promenad, som ingalunda gjorde hans tankar ljusare, återvände han hem och aftäckte statyen för att trösta sig. Men det lyckades ej. För att afleda tankarna från det obehagliga ämnet, ställde han sig då att åter betrakta faunen och rosen. I denna sysselsättning afbröts han af ett sakta slag på dörren. Med ett lugn, som bevisade att han, ehuru fattig, dock var skuldfri, ropade han ett ljudligt: »Stig in!» Det var Angiolina som inträdde, rodnande, men vänlig och glad. Romanelli helsade på henne både förvånad och förlägen. – Ni kommer väl icke för att återfordra er ros? frågade han. – Sätter ni då värde på den? Eller har ni kanske redan kastat bort den? – Hur kan Angiolina fråga så? Jag skall gömma den som ett minne af er, om ni tillåter det. – Mycket gerna.
1. minskas med den af Utskottet i Credit, såsom ersättning för effecter m. rn., upptagne summa g6,og3: 4'■ 4-> eller till 42o>I07: 21. g., då kostnaderne vid sednare handelns återgång, samraanJagde med köpeskillingen, finnas uppgå till i,338,gig: 4>. 9., hvilken sistnämnde summa sålunda lätteligen bör afdragas från sammanlagda köpeskillings-beloppen 1,599,673: 27. 3., då återstoden, i stället för det af anmärkaren upptagne belopp, 164,65g: 4ö. 3., blifver 260,753: ■»g. 6., eller lika med återstod som erhålles då den af Utskottet upptagne total-förlust 416,307: 2i. 9., afdrages från den af förra handeln influtne köpeskilling 677,111: 3. 3. — Slen att Utskottet icke på detta sätt uppgjort Calculen härleder sig derifrån , att Utskottet grundat sin uträkning på förhällanderne sådane de i verkligheten sig företedt, då det synes att i betalning till Flottan blifvit af förra köpeskillingen anordnade 472>437 B:dr 24 sk. saint till fyllande af den derigenom uppkoume brist, blifvit af Lilla Creditivet lyftade 21 1,515: 2., hvilket, sammanlagdt med den uti Capitalräkningens Debet bilancerade skuld till Statsverket, 168 R:dr 4° sk. .Grist., utgör skillnaden emellan förberörde återstod 260,7)) R:dr 29 sk. 6 r:st., och det Flottan godtgjorde belopp af 472,437: 24.
Enda dottern — hans ålderdoms tröst! » Det hade varit en het strid mellan far och dotter, innan det blifvit bestämdt, att hon skulle lämna honom. Kärlekens vapen hade korsats därunder och gifvit ifrån sig gudomliga blixtar. Det hade blödt ur öppna sär, men man hade lagt själfbehärskningens slöja däröfver för att dölja dem för hvarandra, och dock hade de båda hela tiden vetat, att de funnits där. Den gamle fadern hade segrat. I kyrkan, där han själf läst välsignelsen öfver de båda unga, hängde ännu kransame, med hvilka den blifvit prydd, och han tyckte sig ännu höra, hur den sista orgeltonen af bröllopspalrnen dog bort under hvalfven. Nej, den skulle ej dö bort. Den skulle ständigt upprepa sig själf däruppe i helgedomen och aldrig sluta att sjunga om hans lilla välsignade majblomma. Den skulle ständigt gå som en fin, klingande silfverton genom kyrkklockornas allvarsamma stämma eller orgelns mäktiga brus. Han skulle alltid igenkänna den som en hälsning från henue. Då han kom in i salen, var det mörkt och kallt. Askvädret hade passerat sin väg öfver zenith och gömt undan solen. Men dess kontur var randad med en skarp, gyllene kant. Prostfar stod länge vid fönstret och såg därpå. Han såg till dess hans ansikte klarnade upp och det smärlfylda draget kring munnen jämnades ut. » Sol » — sade han för sig själf — » sol, du finnes dock där och skall en gåog bryta fram igen. Nåd — du skall återförena oss en gSng. » Den barnlösa. et finns många människor, som anse det alldeles själfklart, att ett barnlöst äktenskap är olyckligt, att man och hustru ej haf. a en glad stund, emedan de täras af läDgtan efter ett barn. » H a r ni b a r n? » eller » Ni har väl också b a r n? » Dessa frågor riktas under samtalets lopp vanligtvis till en fru, dä hon gör bekantskap med en främmande människa.
(^Santesson Banco-Ulskotlet får, i anledning häraf, vördsamt erinra: att, enär ett Låne-andag af Bankens medel utgjorde föremål för mo - 4 Banco-Utskotlets Utlåtande N:o 102 tionen, och denna motion af Vällofl. Bor* gare-Ståndet remitterades till Bancooeli Oeconomie-Utskotten, lunde Banco-Utskot» tet icke annorlunda fatta denna remiss, än att de egentliga hnfvud-frågorna, om och huruvida några tillgångar härtill funnes, och i hvad mon den föreslagna anstalten kunde anses med Bankens säkerhet förenlig, barde från Banco-Utskottets sida ej blifva obesvarade; hvadan Banco-Utskottet omöjligen kunde anse sig tillständigt att stillatigande gå detta förbi, och med OeconomieUtskottet end ast samrådas om reglementarisk» föreskrifter för verkställigheten. Då Oeconomie-TJtskottet emedlertid fann för godt att på förhand, och utan communication med Banco-Utskottet, bestämma sig ej blott rörande anstaltens oeconomiska nytta, utan äfven om sjelfva medlens anordnande från Banken, hvarvid tillgångarna och säkerheten ej ens ifrågasattes, samt derefter lemnade Banco-Utskottet del af det fattade beslutet, med påkallande af dess biträde, egenlligen i och för det reglementariska; så återstod för Banco-Utskottet ej annat, än att, inom sig, upptaga hufvudämnet till serskild pröfning. Det visade sig då, att båda Utskotten hyste deröfver olika meningar, och att intetdera fanns benäget frångå sin öfvertygelse.
Det var hufvudsakligen för att afhjelpa dessa olägenheter och brister, som den i ämnet nu gällande lag, Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, tillkom. Dess 1 § uppställer den generella regel, att en hvar, som i den ordning särskilta författningar innehålla, i stad eller på landsbyggden, till sitt yrke gjort att i gross eller i minut handel såsom näring idka, är pligtig att föra ordentliga handelsböcker, och att detsamma gäller äfven för den, som gjort till sitt yrke, att varor till försäljning tillverka eller bearbeta. Den 2 § deremot uppställer åtskilliga bestämda kategorier af rörelseidkare, som ovilkorligen skola inbegripas under stadgandet i 1 § och hvaribland äfven förekomma idkare af bok-förlagsrörelse, hvaremot nämnde 2 § uttryckligen undantager från 1 §:ns stadgande vissa andra, hvaribland idkare af grufvedrift och bergsmannahandtering. Vidare innehåller Förordningen stadganden angående hvilka böcker skola af köpman och rörelse-idkare hållas, samt huru de skola föras. Det öfriga af Förordningens innehåll rörer hufvudsakligen det vitsord, som ordentligen förd handelsbok tillkommer. Dervid skiljes emellan tvister inbördes emellan köpmän, hvarunder hänföras äfven alla andra, som enligt 1 och 2 §§ äro pligtige att hålla handelsböcker, samt tvister emellan köpmän och icke-köpmän. I det förra hänseendet är handelsbokens vitsord ganska vidsträckt; ty det omfattar dervid alla handelsärenden, hvarom i boken vederbörlig anteckning förekomma bör (44 §), och således icke endast fordran för utborgade varor: och sjelfva bevisningskraften af boken är i dessa fall hufvudsakligen densamma, som, enligt 17 Kap. 2 § Rättegångs-Balken, tillkom handelsbok i alla tvister, eller att den kan gälla för fullt bevis, då köpmannen eller den, som boken fört, den med ed sannar m. m. (16 §).
Och hvar Herren icke hade förkortat de dagar, vorde intet kött saligt; men för de utkorades skull, som han utkorat hafver, förkortade han dagarna. När då någor ville säga till eder: Si, här är Christus; eller si, han är der; tror det intet; Ty falske Christi och falske Propheter skola upphäfva sig, och skola göra tecken och under, så att de ock skola förföra de utkorada, om möjeligit vore. Men tager I eder vara; si, jag hafver sagt eder all ting framföreåt. Men i de dagar, efter den bedröfvelsen, skall solen förmörkas, och månen skall icke gifva sitt sken; Och himmelens stjernor skola nederfalla, och himmelens krafter skola bäfva. Och då skola de få se menniskones Son komma i skyn, med stor magt och härlighet. Och då skall han sända sina Änglar, till att församla sina utkorada, ifrå fyra väder; ifrå jordenes ända intill himmelens ända. Lärer af fikonaträt en liknelse: När nu dess qvist är klen, och begynner bära löf, så veten I, att sommaren är när; Sammalunda ock, när I sen detta ske, så veter att det är när för dörrene. Sannerliga säger jag eder, att detta slägtet skall icke förgås, förr än allt detta skedt är. Himmel och jord skola förgås; men min ord skola icke förgås. Men om den dagen, och den stunden, vet ingen; icke Änglarna, som i himmelen äro, ej heller Sonen; utan Fadren allena. Ser till, vaker och beder; ty I veten icke, när tiden är. Såsom en man, den der drog bort i främmande land, och lät blifva sitt hus, och gaf sina tjenare magt, och hvarjom och enom sina sysslo, och böd dörravaktaren, att han skulle vaka. Vaker fördenskull; ty I veten icke, när husbonden kommer, antingen om aftonen, eller midnattstid, eller i hönsgälden, eller om morgonen; Att, då han kommer hasteliga, han icke skall finna eder sofvande. Men hvad jag säger eder, det säger jag allom: Vaker.
Genom Utslag den 24 Oktober 1857 hade Bollnäs Tingslags Häradsrätt, under åberopande af 3 Kap. 6 §, 35 Kap. 4 §, 15 Kap. 2 och 9 §§ Missgernings-Balken samt 27 § i Hammarsmeds-Ordningen den 26 Augusti 1823, dömt en smed, som gjort sig förfallen att böta för sabbatsbrott 3 Rdr 16 sk. och för en skuffning 24 sk., samt för våld å sin matmoder bort undergå Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd och göra offentlig afbön, att, om tillgång hos honom saknades till gäldande af nämnda bötesbelopp, sammanlagdt Tre Rdr 40 sk. allt Banco, i en bot afstraffas med Nitton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilket Utslag blifvit verkstäldt på det sätt, att den dömde erlagt böterna och undergått endast det urbota straffet, Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; men, enär 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 stadgade, att, om någon begick särskilda brott, för hvilka han stäldes under ransakning och dom på en gång, domaren borde först utsätta de olika straff af böter med penningar, fängelse vid vatten och bröd (eller spö och ris), som efter lag följde å hvarje gerning för sig, hvarom förbrytaren vore förvunnen, men sedan uträkna och förvandla de olika bestraffningarna till det slag af straff, som svårast vore, och Häradsrätten sålunda öfverträdt tydlig lag, uppdrog jag åt AdvokatFiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt att emot Domhafvanden i Bollnäs Tingslag anställa åtal och yrka ansvar efter lag och sakens beskaffenhet. Uti detta mål har Kongl. Hofrätten meddelat Utslag den 12 April 1859 och dervid förklarat, att Kongl. Hofrätten väl funnit ofvanberörda af Häradsrätten fattade beslut, på sätt anmärkt blifvit, stridande emot åberopade stadgandet i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, och att den Domhafvande, som med Häradsrätten beslutet fattat, således oriktigt förfarit; men att Kongl.
Deremot synes Öfverkommissarien Fredin hafva riktigt uppfattat och fullföljt Rikets Ständers mening, dä han gifvit sitt förslag till hufvudbok för Statskontorets omedelbara rörelse den omfattning, som i det föregående blifvit omförmäld. Tvekan har härvid likväl uppstått, huruvida icke Myntoch Kontrollverkens redovisning, åtminstone till dess hufvudsummor, borde i Statskontorets hufvudbok förekomma ; men då, enligt hvad upplyst blifvit, den del Statskontoret tager i assigneringar på Rikets Ständers Bank för Myntoch Kontrollverkens räkning är att anse mer såsom en blott kontroll på Öfver-direktören vid dessa verk, än som ett specielt moment af förvaltning, hvarföre ock anteckningen af assignationerna verkställes, ej af någon bland Statskontorets räkenskapsförare, utan af dess Ombudsman, samt Statskontoret derutöfver icke täger någon befattning med special-förvaltningen vid nämnde verk, hvilken ensamt ät Öfver-direktören är anförtrodd ; anse Revisorerne Fredin hafva rätteligen förfarit, då han icke upptagit Myntoch Kontroll-verken uti Statskontorets hufvudbok. Kongl. Statskontorets öfriga anmärkningar, framställda i mängd för att visa förslagets oanvändbarhet, hafva Revisorerne genomgått och funnit dem röra, först och främst saknad af sådant, som, enligt Revisorernes tanke, är obehöfligt, om icke onyttigt, t. ex. att, enligt hvad Statskontoret antydt, statistiska upplysningar borde finnas ä statsmedlens hufvudkonto; hvilket konto Revisorerne åter ansett tillräckligt klart, enär det afslutas på enahanda sätt, som Statskontoret sjelft föreslagit måtte i rikshufvudbokens kapitalräkning begagnas, och förklaringen af de deri ingående summorna sker på särskilda bikonti; äfvensom att, enligt Statskontorets anmärkning, man förgäfves i hela hufvudboken får veta, huru mycket på hvarje hufvudtitel blifvit utbetahlt; hvilket innefattar ett anspråk, som uti en specialräkenskap i allmänhet ej kan uppfyllas.
Icke blott för Skollärarnes skull, ulan ännu mera för undervisningens eller, som är detsamma, för nationens framlida bildnings, hafva Rikets Ständer ansett dessa förhållanden böra noggrannl ölvervägas. Icke sorn skulle Skolan under några förhållanden komma alt såkna lärare: alltid skola de finnas, som, med svagare utsigler till fortkomst på andra banor, i följd af mera underlägsna nalurgälVor eller studier, ingå på delta fäll, der kontrollen på en till det yttre oafbruten verksamhets inre halt är så svår alt utöfva, samt der den nitiske och den liknöjde eller genom långvarig ansträngning fört rött a rle lärarens arbete egentligen skiljes genom den olika beskaffenheten af frukter, som mogna först längre lid efteråt. Men om icke en i den mån sorgfri ställning beredes Skollärarne, alt unge män med verklig duglighet fortfarande komma alt inträda på denna bana och kunna med odelade krafter och sorgfritt sinne egna sill nit och sin verksamhet åt undervisningen, så skall man förgäfves hoppas det blomstrande lif inom Skolan eller den kraftfulla inverkan på ungdomens sedliga och intellektuella utveckling, som ensamt kan grundlägga en bättre framlid. Tager man kännedom af den närvarande ställningen, så företer sig onekligen anledningar att befara, det de bättre krafterna i längden icke skola komma Skolverket tillgodo. Vid flera läroverk förekomma exempel på lärare, som alsagt sig sina genom svåra prof förvärlvade platser vid Skolan, för att i stället egna sig åt vägoch vallenbvggarens. mekanikerns eller teiegratislens yrke, emedan de vid dessa funnit sig ega bättre ut - 22 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, A7.-o 202. sieler till en nödvändig bergning. Vid andra läroverk hafva lärareljenster blifvit anförtrodda åt ograduerade studenter, oell vid inlräffadt behof af vikarier lärer ofia uppstå förlägenhet alt deri ill finna någon lämplig och hugad person.
Till omläggning af den mycket backiga och särdeles obeqväma landsvägen från Högåsens gästgifvaregård i Carlskoga härad af Nerikes län lill Christinehamn, af hvilken väg en del löper inom Wermland, har Majoren Lilljehöök förrättat undersökning och uppgjort plan; och hafva Ölme häradsboer och Christinehamns stads invånare vid sammanträde inför Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande redan 1846 förklarat sig villige att vägomläggningen så vidt den sträcker sig inom detta län och deras områden verkställa; men frågan om vägens omläggning inom Carlskoga härad, hvilken står i ovillkorligt samband med den inom Wermland, lärer ännu icke vara afgjord. Flera andra förslag och planer till gagneliga vägbyggnader och vägförändringar hafva dessutom blifvit under de ifrågavarande åren, efter anställda undersökningar dels på allmän, dels på menigheters och dels på enskildes bekostnad uppgjorda, såsom: till vägomläggning från Jernskogsboda genom Skillingsmarks socken i Nordmarks härad till Norrska gränsen, medelst hvilken anläggning, fortsatt i Norrige, en ny väg för kommunikationen med Christiania skulle vinnas af jemnare beskaffenhet och nära fyra mil kortare, än den nu varande närmaste vägen emellan nämnde stad och Carlstad öfver Kongsvinger: till ny vägbyggnad från Lillnors gästgifvaregård i Grums härad till Högboda i Jösse härad för att undvika betydliga backar å den del af vägen från Carlstad åt sistnämnde härad och Norrige, som går genom Kils härad: lill omläggning af ett stort antal svåra backar å landsvägen genom Grums, Gilbergs och Nordmarks härader öfver Hån åt Norrige: lill omläggning af backar å tvänne särskilda vägar från Kils lill Fryksdals härad: och lill omläggning af vägen från Molkom i Nyeds härad till Deye i Kils härad DO O ~ x> «/ för borttagande af flera besvärliga backar, som försvåra de tunga körslorna å denna väg emellan bergslagen och bruken i nämnde härad. I följd af dessa förslag har dock något vägarbete ännu icke blifvit påbörjadt, men frågorna om sistnämnde förändring emelian Molkom och Deye och angående backars omläggning å vägen emellan Olsäters gästgifvaregård i Kils och södra
Direktionens förvaltning, Riddarhus-Kamereraren må, derest donatorerne icke särskilt till förvaltnings-kostnaden afsatt en bestämd summa, lå såsom arfvode beräkna V5dels procent årligen af fondernas belopp, i följd hvaraf ett sådant arfvode jemväl från Löfvenskjöldska fonden må utgå från 1858 års början å det kapital, som utöfver dessförinnan influtne 75,000 Rdr Rint, för hvilka enahanda procent-arfvode redan Ri ddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 7. 15 finnes beräknadt, blifvit till Riddarbus-Direktionen öfverlemnadt. § 16. Uti denna § har Riddarbus-Direktionen anfört, att sedan numera, i anseende till inträffade förändringar i myntvärdet och lefnadsförhållauden samt högt uppstegrade pris å alla lefnadsförnödenheter, en allmän löneförhöjning för embetsoch tjenstemän i såväl Statens som Rikets Ständers Verk blifvit medgifven, samt jemväl Ridd. o. Adeln under sednaste Riksdag för ej mindre RiddarliusKamereraren än Riddarhus-Vaktmästaren bifallit en likartad förhöjning, Direktionen ansett sig ej böra längre uppskjuta en framställning om behofvet af lönetillöknitig för Riddarhusets öfrige tjenstemän, och således hemställt, att Ridd. o Adeln måtte taga i öfvervägande, huruvida det ej är både rättvist och billigt, att Riddarhusets Sekreterare, Fiskal och 2:iie Kanslister tilldelas någon förbättring i sina löneinkomster. 1 anledning af denna hemställan liar Utskottet af Direktionen begärt dels uppgift angående beloppet ej mindre af de löneinkomster, hvilka för