Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Distrikts-läkare inom Åsele Lappmark: om tillsättande af en sådan 74. Dramatiska arbeten: om föreskrifter i afseende å rättigheten att uppföra dem på scenen 34. 3 E. Ecklesiastik-kollegium: om inrättande deraf 89. » departementet: om inrättande af en serskild Byrå derinom för handläggning af ärenden rörande elementar-läroverken 90. Ekonomisk lagstiftning: om ersättning åt enskilde personer, som genom förändring deri tillskyndas förlaster 85. Elementar-läroverken: om inrättande af en Byrå inom Ecklesiastik-departementet för handläggning af dem rörande ärenden 90. » om klassiska språkens läsning derinom . 115. Embetsoch tjenstemän, civile: om reglering af deras löner . 24. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-Utsliottets Utlåtande 82. 5 till forsta stationerna utom staden; att det nuvarande posthuset, huru än detta äfven med betydlig penninge-uppoffring förändrades, ej kunde på tillfredsställande sätt uppfylla de fordringar, General-poststyrelsen sålunda uppställt, hvarföre Styrelsen ansett det förmånligare att sälja berörde hus och i stället uppföra en ny byggnad, till hvars anläggande Styrelsen trott sig finna lämplig plats på Kongl. Maj:ts och Kronans ofvanberörde tomt invid Operahuset; så hade Kongl. Majit, som funnit detta förslag påkalla desto mera uppmärksamhet, som det bättre än sina föregångare förenade afscendet å båda de väsentligaste fördelar, hvilka borde vid ett offentligt byggnadsarbete, synnerligast'i hufvudstaden, eflersträfvas, nemligen på samma gång uppfyllandet af ett vigtigt stats-behof och tillfredsställandet af skönhetssinnets fordringar, för vidare utredning öfverlemnat detta ärende till Ofver-intendents-embetet, på hvars åtgärd detsamma var beroende vid den tid, då Kongl, Majit fattade nådigt beslut att till Rikets Ständer aflåta propositionen om Stats-verkets tillstånd och behof, hvadan denna byggnadsfråga, på sätt i protokollet öfver Finans-ärenden för den 14 Oktober 1856 finnes anmärkt, icke då kunde till nådig pröfning företagas
Mindre löningsyilkor må icke erbjudas Armeens Befäl, synnerligast när den kommer i en mera aktiv tjenstgöring; de kunna dessutom icke förtjena något genom Den 10 Augusti e. m. 153 bi-inkomster eller extra arfvoden, då deremot den civila Embetsmannen, ehuru illa lönt, stundom lefver i öfverflöd genom de sportler som åtfölja tjensten, helst en enda grann middag som han ger kan medtaga den kontanta lönen på stat. Dessa exem-, pel äro icke ovanliga. Mången civil Embetsman med ioo Rrdrs lön, har således bättre utkomst än en Officer med iooo R:dr. Regementernes civila Embetsmanna-personal torde genom denna nya organisation betydligt kunna förminskas. Hvad sluteligen angår Befälets aceorder, (ehuru jag tror de snart skulle återkomma, om man också med en trollslaf kunde liqvidera dessa millioner) kunde de godtgöras Arméen på det seittu att hvar och en afskedstagande Officer finge efter Af skedet bibehålla lönen till dess accordet blefve betalt. Det plägar vanligen ej öfverstiga \ års lön, hvilket man alltså kunde taga som norm. — Om således en Capitaine t. ex, tog afsked, bibeliölle han sin lön i 4 år; äldsta Officerarne ingingo i graden efter tour med bibehållande af samma lön, som Lieutenanten då vunne befordran, skulle en sådan tjenstgöring med mindre lön några år, synas mig vara mindre påkostande än när RegementsOfficerarne äro commenderade på annat håll, eller permitteradé, och de närvarande lika fullt få bestrida tjensten. Of - Den 10 Augusti c. ra. vannämnde Capitens-accord förminskades lill Lieutenants-accord o. s. v. hvarigenom under en tid af högst 20 år, de flesta accorderna borde vara betalte, utan att Nationen dermed behöfde betungas. Om vår stridbarhet sålunda underhålles genom jemn och årlig öfning, hvarigenom
Det häri bestämda straff, böter af 5 till 20 R:dr och varans konfiskation, är för lindrigt lör den, som mot 33 §. till förtäring utskänker »bränvin, som är försedt med något för helsan skadligt ämne.» Af Herr Hasselrot, Carl: »Emot Utskottets beslut i följande hänseenden får jag mig reservera. §. 1. Den af Utskottet i denna §. utstakade gräns emellan partioch minuthandel med bränvin anser jag vara allt för högt satt, och den förmånsrätt, Utskottet i delta hänseende tillerkänt bränvins-tillverkare, torde icke kunna försvaras. I min tanke bör det sta en hvar fritt alt, här såsom i Norrige, skattefritt försälja ett hel-ankare eller 15 kannor bränvin, och alt, först när ett mindre kannetal försäljes, sådant bör till minuthandel räknas och med afgift beläggas. Alt i detta afseende gynna bränvins-lillverkare på de handlandes bekostnad, finner jag både oklokt och obilligt: oklokt, emedan tillverkarne härigenom förvandlas till minulörer och lönnkrögare, samt obilligt, enär härigenom en klass af medborgare gynnas på andras bekostnad. Författningen kan äfven härigenom eluderas, då ingen kan kontrollera huruvida icke en tillverkare säljer vida iner än han tillverkat, hvarigenom äfven minulhandlanden, som för sin rörelse erlägger en dryg skatt, i hög grad förnärmas. Jag vågar alltså föreslå att 1 §. må erhålla följande lydelse: »Bränvin må ej till mindre belopp un 45 kannor sliljas af annan lin den, som enlig't 12 eller 4 §. dertill berättigad är.» §• 5. Beträffande denna §. instämmer jag i Friherre Baabs reservation. §. 7. Utskottets förslag i 2 morn., att Magistraten, »i samråd med Stadens Äldste», skall meddela utlåtande angående antalet af försäljnings-ställen, anser jag både otydligt och olämpligt. Otydligt, enär ej finnes bestämdt, hvilken af dessa myndigheter skall vara den rådande, om de ej kunna samrådas, och olämpligt, om meningen skall vara 14 Bil. N:o 2 till särskVlsk.
Om derjemte en öfvervägande pluralitet af tänkande meuniskor skulle finnas moni enort, hvilka anse Landshöfdingen icke sakna erfarenhet, som sätter honom i tillfälle att bedömma de gemensamma angelägenheterna i öfverensstämmelse »ned godkända eller tillämpade grundsattser; så, och intilldess menigheterna kunna sjelfva göra sina åsigter och anspråk gällande, torde visscrligen Landshöfdingen vara den person, som både har rättigheten och skyldigheten alt, utan menniskofruktan, lala när-det behöfves, såsom alldeles icke sjelf-konslituerad eller anonym sakförare, utan tills vidare, såsom jag underdånigst vågat anföra uti min sista Femårs-Berättelse, Eder Kongl. Majits man på stället och ortens man inför Eder Kongl. Majit, naturligtvis hvarje person obelagit, sorn härvid finner sina åsiger e^er Bag0P orts lokala och mera inskränkta angelägenheter, icke haft va vunnit det afseende man fordrat, att vända sig till hvilken autoritet som helst, hvarifrån kail förväntas önskad uppmärksamhet på egna nitet eller omdömesförmågan. * ® Jag vågade redan ali min sista Femårsberättelse, ingå i. granskningen af åtskilliga ämnen, hvaröfver vacklande opinioner sprida, enligt min tänka, ett förvillande töcken. Sedan dess har en sinnesstämrS, i^T,gat «'g>. ™enn,skorna nästan öfver allt, som tvifvelsutan le StatsmL^me8)61!, a'|ldtr,ng!Ul,rderaS anSeIsSe»,ie,er, men som intilldess Statsman med beslutsamhet fatta föresattsen att planmessig! och i sammanhang handla i öfverensstämmelse med de upplysningar tiden lemna! öppnar ett vidt fa t for bearbetandet af falska opinioner.
LagUtskottet har sagt: ”att hysättning icke är ”straff, ulan utgör ett medel att hindra en ”gäldenär att rymma eller hålla sig un”dan.” När nu sådane rum finnas; hvarföre hör icke Staten taga hyra för dem; då magaziner, hus och lägenheter efter allmänna MagazinsDireclionen uthyras åt handlande, emedan annars deras varor skulle bortstjälas, så finner jag icke hvarföre ej så kan ske äfven med dessa förvaringsrum. Såsom skäl, hvarföre en fordringsägare icke bör betala mera för gäldenärs underhåll under dess bysättning, är sagdt: ”alt 94 Den 27 November. ”kostnaderna, sorn drabba borgenär i och " för gäldenär s by sättande j äro redan så dry”ga, att de icke skäligen torde böra för”böjas. Det är ock något, sora jag icke begärt; rättegången har intet med underhållet att göra; äro kostnaderne, för alt få ett bysättnings-utslag för dyra, så kunna de minskas eller lemnäs gratis, blott den bysatte icke behöfver svälta; och 12 sk. B:co i underhållspenningar om dagen kunna väl aldrig anses vara för mycket. Lagutskottet bar icke rätt förstått och besvarat min begäran, att då Concurs-lagen stadgar arne månader, hvarefter en bysatt person bör anses cessionsmessig, jag blott önskar, att skulden skall bevisas inom en månad, på det den bysatte så mycket snarare måtte komma på fri fot, antingen lian nödgas att göra Cession eller ock att betala. Mångens långvariga lidande i bysättningshäkte!! skulle derigenom minskas, och menskligheten fordrar denna grace för en lidande nästa. Hvad åter tillsynen öfver bysatte gäldenärers hälsotillstånd beträffar, så får jag öppet förklara, att jag önskat få punkten d pag. 12 i Betänkandet beviljad derföre, att jag ansett Läkaren icke böra vara en medlare emellan fordringsägare och gäldenärer. Deras intressen äro så vidt åtskilde, att om några timmars utgång tillstyrkes för Gäldenären, blir Fordringsägaren Läkarens största ovän, och tvärtom i motsatt fall. Hvar - Den 37 November. 93 före skall den, som bör äga menniskors förtroende, och göra deni godt, tvingas blifva deras ovän?
Såsom medlem af den öfver hela landet kända Dicksonska familjen — han var yngre broder till friherre Oscar Dickson — såväl som genom sin egen framstående personlighet bör han helt visst kunna påräkna vår publiks intresse. Född 182G, erhöll han sin första uppfostran i Göteborg, utbildade sig sedan i landtbruk och bevistade två vintrar föreläsningarna i åkerbrukslära vid universitetet i Edinburgh. Sina sålunda inhämtade kunskaper använde han med ovanlig energi och klokhet på den nära Vadstena belägna sätesgården Kyleberg, hvilken han 1850 inköpte och upparbetade från ett mycket vanskött tillstånd till att vara en verklig mönsterfarm, där ingen kostnad sparades för att tillämpa de bästa metoder, pröfva de nyaste uppfinningar och införa de förträffligaste boskapsraser. Dickson var som husbonde enastående i omsorgen om sina underhafvandes väl. Han uppförde utmärkta bostäder för arbetarna och sörjde på bästa sätt för deras barns uppfostran, bl. a. genom frikostigt understödjande af folkskolor. Ett varaktigt minnesmärke af hans verksamhet för andras väl kvarstår i Charlotte Dicksons stiftelse i Vadstena, en hushållsskola för flickor. Invald i riksdagens första kammare, bevistade han riksdagarna 1867 — 1870, hvarefter han dock afsade sig riksdagsmannauppdraget. Äfven för kommersiella och industriella företag intresserade sig Axel Dickson. Han arbetade kraftigt för tillkomsten af Hallsberg — Motala — Mjölby järnväg. Själf till det yttersta samvetsgrann och hederlig i alla sina handlingar, hade han svårt för att misstro andras ärlighet. Detta föranledde, att han med sin förmögenhet fick bära följderna af de bedrägerier, som stodo i samband med den sorgligt bekanta Vadstenabanken. Hans verksamhet förlades härefter 1879 till Skeppsta egendom i Södermanland, tillhörig hans äldre broder, friherre O. Dickson, där han tillämpade sina framstående egenskaper som landtbrukare och husbonde. Gift första gången 1851 med Charlotta Wilson Dudgeon, blef han 1860 änkling. År 1862 gifte han om sig med Mehetabel Piercy Austin från England och efterlämnar nu änka, tre döttrar i första giftet samt två söner och sex döttrar i andra giftet.
Betänkande, N-o 18. på nödvändigheten af sådane befordringslagar, hvilka, på samma gång de satte styrelsen i tillfälle att rättvist kunna belöna nit och förtjenster, jemväl förhindrade all gunst och mannamån samt satle individen i åtnjutandet af en välförtjent lön för dess bemödanden för det allmänna, Herr Stjernsvärd föreslagit antagandet af befordringsgrunder, hvilande på den rättsgrund: ”att hvarje uppfylld pligt medförde en bestämd rättighet, och hvarje utmärkt skicklighet ett företräde”; att ingen rimligen borde bestrida, att armee-befälets närvarande aflöning, till såväl belopp som utbetalningssätt, utginge till lika liten fördel för det allmänna, som för löntagarne, och erfordrade i båda fallen betydliga förändringar; att lönerne för det högre befälet voro i flera fall alltför stora, då dq deremot för de lägre graderne icke motsvarade kostnaden för de oundgängligaste lefnadsbehofven; att aflöningen, som utginge till samma belopp, antingen individen befunne sig i tjenstgöring eller icke, vore i de flesta fall olika för lika befattningar, äfven till och med vid samma regementen; att aflöningssättet genom boställen vore i flera hänseenden olämpligt, enär dels inkomsten deraf vore högst osäker, dels boställena, som nu ej kunde utarrenderas på längre tid än innehafvarnes tjenstetid, icke gåfve de arrenden, sorn deraf kunde erhållas, om arrendetiden utsträcktes till längre tid, och att, om löntagarne sjelfve brukade boställena, de måste underkasta sig kostnaden för inventariers anskaffande m. m., och derigenom ofta råka i skuldsättning, af hvilka jemte flera anförda omständigheter Herr Stjernsvärd ansett giltiga motiver förefinnas för hans förslag om en successiv indragning af indelda armeens boställen och deras utarrendering för Kronans räkning; om en efter billiga grunder bestämd årlig lön för hvar och en af såväl befäl som underbefäl, hvilken under alia förhållanden oafkortadt åtnjutes; om tjenstgöringspcnningar under all slags tjenstgöring; om serskild aflönings-tillökning under kommenderingar utom brigadens stånd; om skjutsoch traktaments-ersättning under embetsresor, samt om serskild aflönings-tillökning för värfvadt manskap, i följd af förlängd tjenstetid; att vidare, då bevillning å löner saknade all rättsgrund, emedan densammas erläggande utgjorde ett återlemnande af en del utaf den lön, sorn en tjensteman åtnjöte; då afdraget för begrafningshjelp hvarken vore klokt eller rättvist, enär mistningen af ett halft års lön ofta utgjort fröet tili ett sednare,
Län skulle fritt och obehindradt fn njuta sine under danska tiden hafde frioch rättigheter, derigenom skall vara brutet, att emot lydelsen i Konung Christian III;s Ordinants, ”det i hvarje Köpstad skulle vara en så kallad LatineSchola sned 5 eller 2 Lärare,” KongElfs och Marstrands Lärdoms-Scholor blifvit förändrade till Pasdagogier eller mindre Barn-Scholor, anser Utskottet denna anmärkning så mycket mindre lämplig, som besagde Städer fått bibehålla hvar sin undervisningsanstalt, samt de dem anslagne Inkomster icke allenast blifvit oförryckte, men ock, hvad Marstrands Schola, som är lägre 394 Beiv, oc4 Ekon, ZJtsk, Betänkotiden, Apologist-Schola med c:ne Lärare, vidkom» mer, under svenska Regeringen betydligen ökade. Det lärer icke heller bunna hestrid das, att Scatsmagten eger efter omständig» heternes fordran förändra ett undervisnings-! verks beskaffenhet, heldst då detsamma är funderadt icke på en enskild, men på Sta» tens bekostnad, hvilket är fallet i förenämnde Städer. Om KongElfs Schojas öfverklagade förändring har Utskottet inhemtat följande upplysningar, Scbolan har ifrån äldre tid varit litterär och försedd med Rector och Collega, hvilka tjenstår för aflöningens ringhet innehades af samma man, från 1765 till 1773, äfvensom Rectoratet var med Stads-. Comministraturen förenadt, från 1791 till 1808. Vid den är 1809 af Götheborgs Con sistorium föreslagne, af Kgl. Cancellers-Gillet tillstyrkte och af Kongl, Maj:t nädigst gillade, Scholregleringen inom Götheborgs Stift, förändrades KongElfs Schola, från Lärdomsschola med 2:ne Lärare, till mindre Barnschola med en Paedagog, På icke fullt 2:ne mils afstånd från Götheborgs högre Lärdomsschola, behöfdes nemi. icke en mindre sådan, hvilken ock sällan sandt någon Lärjunge till Gymnasium, och hvars 2:ne Lärares sammanräknade
Gr. Liljencrants: Jag finnér helt naturligt att den, som behöfver låna stora snmmor, icke har någon miskund med den, som söker ett lån på 300 rdr. Jag talar härvidlag icke för egen räkning, men jag tycker det ligger någon billighet uti att icke tillstänga denna utväg. Man har sagt att diskontinrättningen vore blott ett sätt att inleda folk till att göra skuld; men jag tror att sådana sätt finnas nu för tiden så mångå, att detta argument bör förfalla. Icke heller behöfver banken under 2 eller 3 år vara af med de sålunda försträckta medlen, ty banken eger, enligt § 117 i reglementet, rättighet att indraga lånen utan att bevilja omsättning. Jag anhåller fortfarande om afsiag på punkten. Gr. Posse: Det finnes egentligen två slag af skuld, nemi. den som göres för produktiva ändamål, hvilken ingalunda är fördömlig, och den som göres egentligen af lättsinne, och till det sednare slaget kan man med skäl hänföra en stor del af dessa diskontlån. Riksbankens penningerörelse torde för öfrigt icke böra bedrifvas med afseende på miskundsamhet, utan blott med afseende på den säkerhet, som kan erbjudas. Jag yrkar bifall till punkten, isynnerhet som jag anser den föreslagna åtgärden vara ett steg till afskafiande af det förderfliga borgenssystemet. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afsiag å förevarande morn., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afsiag derå, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; hvarefter propos. på bifall till mom:t förnyades samt besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Liljencrants begärde votering. Uppsattes och justerades följande voterts-propos.: »Den som bifaller mom. 2 i 28:de punkten af BankoUtsk:ts Betänk.
Utskottens förslag till 26 §. är antaget af Presle-Ståndet, äfvensom §. 26. af Bonde-Ståndet, utom i afseende å senare perioden i ^:de momentet, angående pannegarens skyldighet att utgifva ersättning för förseglingsbestyret, hvilken ersättning Bonde-Ståndet ansett icke böra ega rum ocb förthy uteslutit stadgandet derom; men som Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antagit 21 §. af Grefve Hamiltons förslag, hvilket endast, i afseende å ordaställningen, skiljer sig från Utskottens, så och jemte det Utskotten hemställa till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet om icke desse Riks-Stånd äfven skulle täckas antaga Utskottens förslag till redaclion af 26 §., anse Utskotten frågan om pannegarens skyldighet att betala arfvode för förseglings-bestyret, på sätt Utskotten i sistberörde §. föreslagit, vara genom 3:ne Riks-SLånds sammanstämmande beslut af Rikets Ständer afgjord och således icke påkalla annan åtgärd än att detta förhållande anmäla. Enär 27 §. af Utskottens förslag blifvit af Presteoch Bonde5 2„ Stånden gillad samt Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet antagit 22 §. af Grefve Hamiltons förslag, som, endast med någon olikhet, i afseende å ordaställningen, innefattar enahanda stadganden med de i förstberörde §. intagne; så torde Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet täckas förena sig med Presteoch Bonde-Stånden i den af dem beslutade redaclion af 27 $. Tredje Artikeln. I afseende å beloppet af bränvinsbrännings-afgiften, så har Riddera8 skåpet och Adeln, som indelat bran vins-redskapen i allenast 4 classer, samt antagit den i Utskottens Betänkande N:o 2 för de 4 första classerne bestämda afverknings-förmåga, likväl med den förändring, att ångappara - 12 Bevillningssamt Allm.
Motionären säger visserligen med afs:de härpå, att lagstiftaren bör taga initiativet och, såsom lian bildrikt uttrycker sig, liksom stjäla den slumrande känslan ur allmänhetens bröst; ett anspråk eller en åsyftan, som jag alldeles icke hyser, då den slumrande känslan, såsom här, dels icke, enl. min upfattning, i verkligheten något allmännare förefinnes, dels, i den ringa mån den kan finnas, icke till sin beskaffenhet förtjenar att med bifall omfattas. Han yttrar vidare, att detta matrimonium clandestinum et oceultum bör anses vara det normala, och fullt lofligt för dem, som ej vilja underkasta sig, hvad motionären kallar »signeriet» af vigseln; men jag fruktar, att om denna åsigt blefve lag, skulle sådana beklagansvärda tilldragelser, som t. ex. den öfver hela Europa kringspridda, alltför sanna berättelsen innefattar, om den femtonåriga Demoiselle Angelique Lemoine, hvilken, sin moder ovetande, ingått ett hemligt iiktenskapsaftal med sin moders kusk och åt honom inrymt en makes rättigheter, men sedermera lät sig af modren öfvertalas att fördölja sitt barns födelse, och låta den späda, nyfödda mördas och upbrännas, blifva alltför vanliga, och en mängd olyckor inom familjerna, sorg för föräldrahjertan och hopade rysvärda brott framkallas. Jag kan således icke annat an på det högsta afstyrka en så beskaffad lagstiftning, och hoppas, att vi aldrig måtte antaga för regel så beskaffade, lönnliga matrimonia. Förgäfves har motionären, till förment stöd för sin åsigt, äfven åberopat, att, under det kyrkopapisteriet inom katholska kristenheten var på sin höjd, från 1180 till 1215, voro sådana matrimonia occulta et 6ecreta inom besagda kyrka tolererade. Motionären har förmenat, att, när den stränga katholska kyrkan kunde medgifva sådant, borde det destoheldre tillåtas inom protestantiska Den IX Febrnarl e. ni. konfessioner; men, M.
Dock lärer få antagas, att den burit välgörande frukt genom den bättre insigt i jordbruk och boskapsskötsel, som genom utgångne elever kunnat bland allmogen spridas; 2) En i Halmstad år 1847 genom frivilliga sammanskott bildad slöjdskola för flickor, i hvilken skola under 1856—1860 en lärarinna undervisat 83 flickor i hvarjehanda fruntimmersarbeten. Skolans inkomster hafva dessa år i medeltal utgjort 484 R:dr 50 öre, hvaremot utgifterna uppgått i medeltal till 489 R:dr 34 öre. Skolan ägde vid 1860 års slut en kapitalbehållning, enligt intecknade skuldebref, till belopp af 7,500 R:dr R:mt; 3) En söndagsskola för handtverkslärlingar i Halmstad, bildad år 1859. Undervisningen, som meddelats två timmar hvarje söndags eftermiddag, har begagnats hvartdera af åren 1856, 1857 och 1858 af 30 lärlingar, 1859 af 35 och 1860 af 38. Lärare-lön har utgått med 75 R:dr årligen, hvartill bidrag lemnats dels från en stadens kassa, dels ock af handtverksmästare med 1 R:dr 50 öre för hvarje lärling; 4) Halmstads småbarnsskola, stiftad år 1841. I denna skola har lemnats undervisning och tillsyn åt 40 å 50 barn årligen, af hvilka 20 de mest behöfvande utaf stadens fattigvård erhållit middag i skolsalen under Januari, Februari, Mars och en del af April månader. Barn af fattiga föräldrar erhålla fri undervisning och öfrige barnen mot en ringa afgift. Skolan förestås af en lärarinna, som åtnjuter fri bostad med bränsle; och kunna hennes öfriga löneförmåner beräknas till omkring 360 R:dr årligen. Genom enskilda bidrag har skolan kommit i besittning af eget hus och ett mindre räntebärande kapital. Halmstads sparbank lemnar ett årligt anslag af 250 R:dr Runt. Inkomster och utgifter motsvara ungefärligen hvarandra.