Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sten, detta har du också sagt så många gånger att jag snart tror dig; låt oss derför icke svärma, utan tala om helt annat, om det som verkligen är: du har haft orätt mot Jacques, det får du lida för, och det får jag lida för, fast det vill jag icke tala om, och det gör dig samma; men låt det gamla vara och tänk på hvad som kommer! Du får icke vara ovän med Jacques längre, det är hans högtidsdag i dag; tåget skall strax sätta sig i gång och festen börjar; och du som skall bära fanan, du kommer till platsen i dina arbetskläder. STEN. I mina arbetskläder? CECILIA. Ja! du har ju kalk på skorna. STEN. Jag ser det nu först! Men säg det der och var vänlig ändå, Cecilia! Var jag ovänlig nu? Du är sällan så vänlig sjelf, men fordrar alltid att jag skall vara det! STEN. Hvad är det för en ny ton jag hör i din röst; här har varit någon och spelat på min giga. CECILIA. Om du har skulden sjelf, bör du bära den. STEN. Skulden? CECILIA. Ja, Sten, man måste erkänna sina fel, eljest kan ingen menniska lefva i den här verlden; och man kan också lägga bort dem för andra som man säger sig ha' kära! STEN. Underliga ord, fremmande ljud, nya vindar! Hvar är Cecilia, hvar är min hjertans allra käraste glädje? Borta! Förlorad! Är det hon som stod der nyss? Nej det är en annan! Man har skjutit min Cecilia med trollskott och lemnat en bortbytt qvar. CECILIA. Sten skall tala förnuftigt, om jag skall höra på honom. STEN. Sten skall tala förnuftigt, då hans själ har gått ifrån honom och hans hjerta har dött. CECILIA. Jag gitter icke höra på honom mer. och gör sig redo till festen. Går. STEN gråter. Gå nu Scen X . STEN. DOMHERREN. Det börjar blåsa. DOMHERREN. Sten! Gick hon ifrån dig? STEN. Hon gick! Har I bot för det också, I som botar allt. DOMHERREN. Det var en svår casus! Men låt höra: hvarför gick hon? STEN.
Ständers bepröfvande vördsamt underställes och hvarom underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit bör aflåtas. Stockholm den 21 Martii 1823. 3io Stats-Utskottets Betänkanden. Ankom den a5 Mara i8?3. Utlåtande, I anledning af de, så vål inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln som Hederv. Bonde - Ståndet gjorde Anmärkningar vid Utskottens under den 25 sisth Fehrafgifne Betänkande, rörande förändring i tiden och såttet för indrifningen af Götha Canal-Bolags, Götheborgs, samt Malmö, f. d. Discont-Verks annu utestående fordringar. Sedan Statsoch Baneo-Utskottens förenämnde Betänkande blifvit, med de dervid has Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar, till Utskotten återremilteradt, så få Utskotten, till besvarande af samma anmärkningar nn vördsamligen följande andraga: 1:0 En värd Ledamot af Höglofl, Ridderskapet och Adeln har, i afseende på den Summa, hvilken, såsom beroende på Coneourser, Utskotten uppgifvit icke böra i omsättningsväg komma i beräkning, anfört, att då, vid inträffande Concourser, vanligen någon af Borgesmännen fått ikläda sig Stats-Utskottets Betänkanden. 3ii lånet och varit berättigad dervid till omsättning, om än längre tid åtgått innan öfvertagningen skedt, och hvilket skall varit händelsen vid de fleste Concourser, så skulle icke .heller nu kunna förnekas Borgesman för sådane Lån, att desamma öfvertaga och omsätta, hvarigenom den Summa, hvilken Utskotten ansett högst kunna komma i fråga, att till omsättning anmälas, torde ansenligen förökas. Den genom 3 §. 4 Morn. uti Reglementet för utredningen af f. d.
Har någon, i uppsåt att stjäla, 1. med våld å mur, vägg, golf, tak, lucka, fönster, port, dörr, lås eller annat dylikt stängsel brutit sig in i gård, hus, rum eller fartyg; eller 2. medelst klättring öfver mur, vägg, port eller tak, eller medelst inkrypande genom glugg, skorsten eller annan sådan ej till ingång ämnad öppning, eller ock genom bruk af dyrk eller falsk nyckel förskaffat sig ingång i gärd, hus, rum eller fartyg; eller 3. med väld eller list öppnat skåp, kista, skrin eller annan förvaringspersedel, som med lås, försegling eller annat dylikt stängsel tillsluten var, utan att den borttaga; dömes, der tillgrepp ej sker, för inbrott, till straffarbete i högst sex månader 10 Begår någon snatteri tredje gången; varde ansedd såsom hade han första resan stiihl föröfva t. Snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses. 11 §. Begår någon andra gången stöld; skall tiden för det straffarbete, hvartill han för den gerning gjort sig skyldig, ökas med högst tvä är. Begår någon tredje gången stöld; ökes tiden för straffarbetet med minst två och högst sex år utöfver hvad lör den gerning första gången följa bör. Lag-Utskottets Betänkande JV» 35. 45 Kommer han äter fjerde gängen eller oftare; dömes lill straffarbete från och med sex till och med tio år elter pä lifstid. Inbrott utan tillgrepp skall lika med stöld anses i fråga om förhöjning af straff, efter ty nu sagdt är. Samma lag vare om rån eller försök dertill, der sådant förut begånget är af den, som för stöld eller inbrott straffas skall. 12 §. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL sålman imMöåaaaiJS PROTOKOLL VID Lagtima Kiksdagen 1 Stockholm Åren »eli 1854. TREDJE SAMIilJltKEM. Konstitutions-Utskottets Memorial^ Utlåtanden och Betänkanden. Konstitutions-Vtskottets Memorial, N:o 1, Mj© 1.
Sker denna ändring, så förmodar jag, att äfven de tvenne ItiksSt., som redan bifallit betänk., icke skola tveka att ingå på ett sådant förtydligande af Utsk:s verkliga mening. Gr. Posse, Arv.: Att de anmärkn:r mot Utsk:s betänk. som blifvit af de a:ne sista talarne gjorda, skulle framställas, var för mig ej oförmodadt; ty de liberala dag bladen hafva gjort sig det besvär att för dem fara förbud. Genom denna larmtrumning har man likväl ej lyckats att uppskräma någon, hvilket bevisas bäst deraf, att tyå Stånd redan gillat betänk., och för mig har den endast förefallit löjlig; ty löjligt anser jag, att man kan gå så långt, att man tilltror sig kunna förvilla opinionen tvärtemot det verkliga förhållandet. — Hvad motiverna för Utsk:s förslag angår, vill jag ej uppehålla mig dervid, sedan man här inskränkt sig till att skrifva det på räkningen af ett misstag; jag öfvergår således lill sjelfva saken. Härvid måste det vara gifvet, att för alla bestämda utgifter medel alltid måste anvisas; men om § i reglementet bibehålles, sådan den nu är, kan den slutsats deraf dragas, att Riksg.cont. ej har skyldighet att fylla andra brister än sådana, som uppkomma derigenom, att inkomsterna ej uppgå lill påräknadt be - ir)6 Den 23 A ji r i 1 e. m. lopp. Det finnes dock förslagsanslag och hela hufvudtitlar, som endast angå sådana. Om nn dessa utgifter öfverstiga det belopp, R. Sfi för dera förslagsvis beräknat, så måste medel dertill på annat sätt anskaffas, helst jag väl har lust att se, huru man eljest skulle få behofven fyllda för sådana utgifter som fångars underhåll, in. fl. af den beskaffenhet, att de ovilkorligen mäste fyllas. Häraf är således klart, att den statsbrist, som alltid af Riksg.cant. bör fyllas, har afseende icke blott på de beräknade inkomsterna , utan äfven på utgifterna för förslagsanslagen, samt att ett förtydligande af nu var. io3 § i reglementet för Riksg.cont. altså erfordrades.
Maj 1846 utfärdade skuldsedel å 10,000 R:dr -banko med ränta, för hvilken skuldsedels belopp inteckning den 28 i samma månad blifvit i omförmälte hemman beviljad, dels ock att efter dessa fastigheters försäljning genom offentlig auktion, den på sistberörde skuldsedel grundade fordran, sedan äldre inteckningar och deribland den i gravationsbeviset ej upptagna af de för lästigheterne erhållna medlen infriats, icke af öfverskottet å köpeskillingen jemte de särskilda utdelningsbeloppen af gäldenärernes konkursers öfriga tillgångar till fullo utgått; ty och som Domhafvande!!, hvilken å Häradshöfdinge-embetets vägnar uti gravationsbeviset meddelat intyg derom, att ifrågakomne. fastigheter icke voro besvärade med flera sökta, beviljade eller förnyade inteckningar, än de i samma bevis upptagna, genom utfärdande af omförmälte bevis felaktigt sig förhållit och jemväl måste anses hafva varit vållande dertill, att fordringsägarens medel blifvit, på sätt sorn skett, utlånte mot inteckning i fastigheter, som vid försäljningen ej lemnat full tillgång till fordringsbeloppets gäldande; pröfvade Kongl. Hofrätten, i förmågo af I kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma Romhafvanden att för berörde felaktiga förtärande i embetets utöfning böta femtio daler silfvermynt med sexton riksdaler trettiotvå sk. banco, och att derjemte emot erhållande af ifrågavarande skuldsedel, till angifvaren vid anfordran betala det belopp af den derpå grundade fordran, som, när betalningen erlades, funnes i kapital och ränta oguldet. Ofver detta utslag har Domhafvande!! anfört underdåniga besvär.
St. borde gå i mistning af en förmån, som det nu eger, så har en värd talare deraf tagit sig anledn., alt söka förmå mig frångå mitt yrkande om bifall till Betänk, genom alt fästa min upmärksamhet derpå, alt Profme vid Carolinska Institutet i denna fråga yttrat en tillstyrkande mening; men jag anhåller att få till genmäle derå andraga, alt ehuruväl bemälde Professorer torde kunna antagas såsom Institutets nuvande målsmän väl vara i tillfälle bedöma dess fördelars halt och värde, så bör å andra sidan ibågkommas, att Profcne icke äro ensamme målsmän för våra medicinska inrättningar; jag åsyftar härmed, att vigt måtte läggas pä den anmärkn., som af den siste värde talaren blifvit framställd, nemi. att Sundhets-Colbm icke tillstyrkt tomtens öfverlåtande för alltid. Om ärendet således, genom det beslut, StatsUtsk. föreslagit, blefve fullständigare utredl, så skulle derigenom Sundhets-Colbm och Carolinska Institutet komma i tillfälle, att med hvarandra samråda om hvad bäst och billigast månde vara; hvilket i min tanka är det tjenligaste sättet för delta ärendes behandling. Hr Bildt har frågat, hvad K. M. skulle hafva kunnat vidtaga för åtgärd, annat än den K. M. redan vidtagit, enär ett öfverlåtande för alltid berodde af R. St. allena; men jag ber, att få till Hr Bildt framställa den fråga tillbaka, hvad som väl har kunnat hindra K. M., alt under loppet af så mänga år, som förflutit mellan 1837 och 1854, delgifva R. St. detta ärende? Sådant har icke skett, och jag bar deraf dragit en slutsats, att K. M. icke nu mera än förr, anser denna öfverlåtelse angelägen eller nödvändig; hvarföre jag anser den utvägen Utsk. föreslagit vara lämpligast, då den både är välvillig emot begge parterna, och lemnar R. St. öppet, att efter sig företeende omständigheter i ämnet framdeles besluta. Vid sådant förhållande kan det icke falla mig in, att efterkomma HrBildts upmaning att afstå från mitt yrkande, och förena mig med honom i begäran om återremiss.
St. skulle vara grundlagsstridig!, icke äro fullt adaequate, med hvad de skulle bevisa. Jag tror att en sådan öfverflyttning på Riksg.cont. kan ske utan att rubba K. Skälen derför äro af den sista värda talaren, i min tanke, på ett så öfvertygande sätt anförda, att jag dertill ej liar något alt tillägga. Om K. M. får medlen till deras fulla belopp, vid den tid, då Han påräknat dem, utan något hinder af de åtgärder, som R. St. i detta afseende vidtagit; så måste, efter milt begrepp, meningen med denna grundlags^ vara uppfylld. Gr. Frölich har utvecklat, att hvad 66 §:n Reg.F:n innehåller om Riksg.cont. blott omfattade en del af dess verksamhet, men på den liden då grundlagen skrefs, var detta en så hufvudsaklig del deraf, att deråt egnades en särskild § i grundlagen. Det är likväl i min tanke icke klart, att, sedan denna del af Riksg.cont:s verksamhet upphört, icke Riksg.cont. derefter skulle kunna befatta sig med andra föremål, då sådana t. o. m. äro i grundlagen föreskrifna, och då äfven särskildt af R. St. blifvit beslutadt och aldrig bestridt, att vissa delar af bevillningen skola till Pviksg.cont. ingå samt af detta verk K. M. tillhandahållas; och då detta obestridligen ägt rum i åtskilliga fall, så måste det lagligen (jag vill ej tala om nyttan,) kunna äga rum äfven i en större utsträckning. Sålunda kan jag icke heller finna annat, än hvad de fleste talare på den ena sidan af Huset hafva yttrat, då här var fråga om Riksg.- Den 6 April e. m. 3og cont:s inkomster, nemi. att Riksg.cont. i detla fall endast skulle vara en depositionscassa. Jag kan ej tänka mig annat, än att hvad som dit ingår är denna cassas inkomster och hvad som derifrån utgår är dess utgifter, och tror derföre, alt dessa propos:r äro grundlagseniiga, hvarföre jag vördsamt anhåller om propos. till bifall på desamma. Hr Lagerhjelm, Pehr:
Den utvägen, Hr Justitieombudsmannen begagnat, att genom en klyftig analys af ordställningen i Förordningen komma till en tolkning af de anmärktes mening, som skulle fälla dem, motväges för öfrigt af förordningens anledning och motiver att, genom ett nytt, med lagar och författningar öfverensstämmande stadgande, undanrödja det ofullständiga i de förut varande bestämmelserne rörande detta ämne, och af den, vid vederbörande EmbetsMyndigheters tillämpning af samma stadgande, ej missförstådda afsigten dermed, att nemligen: ställa den i Sverige bosatte Mosaiske korporationen under gällande lagar och författningar, såsom andra der bosatte utlänningar, hvilket förut i alla delar ej varit förhållandet. Hr JustitieOmbudsmannens meningstolkning, som för detta fall likväl ej åsyftar ansvar, torde således inför den upplyste, rättvise och opartiske Domarens pröfning icke tillintetgöra afsigtens tillvaro och värde, om än densamma kunnat i eftersattsen vara fullständigare uttryckt. Beträffande åter den af Hr Justitieombudsmannen anmärkte och med ansvarspåstående beledsagade omständigheten, att ett uttryck i edsformuläret för Christen befinnes olika med det, som Mosaiske trosbekännare vid edgång uttalar, och att i följd deraf den sednare svär: ”viel Guei och hans heliga Lag” i stället för: ”vid Gud och hans heliga Evangelium,” hafva Svaranderne i sin förklaring redan upplyst, att enahanda olikhet med den Christna eden existerade förut och grundade sig på det så kallade JudeReglementet 1782, från hvilken tid Mosaiske trosbekännare svurit vid Abrahams, Isacs och Jacobs Gud och den heliga Torah’n. Den anmärkte olikheten med edgångsformeln i allmänna Lagen tillkom således för närmare 60 år sedan, genom en annan Regerings tillgörande, och var, såsom ej lärer förnekas, påkallad af förnuft och sann christendom, och den nya redaktionen deraf uttrycker samma mening och åberopar samma sak som den förra, nemligen Gud och hans heliga Lag.
Arik. till Exp.-Utsk. d. 6 Mars, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtskilliga förändringar i nu gällande föreskrifter för skjutsnings-bestyrets utgörande. Sedan Hederv. Bondeståndet under den 8 December sistl. år beslutat, att åtskilliga till Ståndet ingifna motioner, rörande skjutsningsskyldigheten, skulle sammanfattas till en gemensam motion i denna fråga, hvilken, sedan den blifvit justerad, borde lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteras, liar en sådan motion, jemte förklarande, att hela Ståndets mening och önskningar i berörde ämne deri voro uttryckta, blifvit till Utskottets behandling öfverlemnad; varande densamma af följande lydelse: ”1:<^ Skjutsningsskyldigheten är ej allenast ett al de orättvisaste bland alla onera, som trycka jordbruket, utan den liar jemväl genom det sätt, hvarpå dess utgörande varit och till en del ännu är ordnadt, medfört oberäkneligt stort sedeförderf för det uppväxande slägtet. Det har derföre länge varit och är Bondeståndets Ulligaste önskan, att detta onus mätte helt och hållet lyftas från jordbruket. Rättvisan af en sådan fordran lärer ej kunna förnekas, om man besinnar, att ifrågavarande skyldighet trycker hufvudsakligen endast en näringsgren, men fördelarna deraf tillgodokomma alla näringar och intressen, till och med nöjets och tidsfördrifvets. 2:o
Hon vnlh en otroligt iuiagsidig ndnr, soin genast passioneracl t onlfattade allt soin f~ngslacle hennes f antasi, f orstAnd ocb kiinsla, och 110s Sonja voro dessa bre i lika hog grad ntveclrlade. For allt retancle hade hon redan tidigt en olitsliicklig tiir~t, det skona i lronsten fiingslade och hiinryckte henne och fiir in5innisln-w och (] eras forhkllanden visade hon en vnlren medkiinsla. Bedan 110s den 16 grjga flickan s p h d e s, ehuril ontvecklnclt och omedretet, den clubbelnatur, den rastliisa, otillfreclsst~lltl~ liingtnn, som ntgjorde hennes lifs olycka. Xldrig faun hon det hvnroin hennes sjiil rlrijmde, aldrig det ideal, eftm hvillret hon triingtatle och f; r hvillret hon glodde. Blott hos lilra tinkanrle r " lterfann hon sig ajdf, och diiraf dettn niistan sjukliga siikmdc efter s.jiilsfr %nder. Jlet fattndes henne likviil fiirlnA. @ n att karleksfullt gA npp i cn aman, utt gliim~na sig sjfilf fiir clenna anrlra, att i (let gocla, skijna och sunuu hGjjn sig ofrer (let egon jaget. iifrerallt siilrte hon sig sjiilf, sitt eget oroliga, fordrande jag. Ej sb ntt forstli, att Sonja var en ntpriiglad egoist; hon hade en cljup medlriiusla fijr sina medmiinniskor, vnr stidse beredd att gd i elden for en skiill id;, fijr miinskligheten, att do martyrdoden, om det vore nijdviincligt.
Det förefaller mig, alt någonting här måtte vara uteglömdt, hvarföre jag icke heller kan förstå meningen af detsamma. På grund af denna premiss kommer Utsk. sedan till följande tillstyrkande: ”torde Banken ej heller böra begagna sig af obligationernas 252 Den 17 Juni f. m. upsägning, ehuru Banken på denna sin skuld får vidkännas högre ränta, än han erhåller på en del af de fonder han utlånar.” Då nu Banken ej heller skulle få upsäga dessa obligationer, blefve den nödsakad, ali på denna skuld erlägga en högre ränta än den sjelf erhåller på de fonder som utlånas, hvilket förhållande skulle till evig lid räcka, utan annat skäl än grannlagenhet mot lånegifvaren, sorn förklarat sin önskan vara, att icke behöfva ur Banken uttaga medlen. Jag anhåller att någon af Hrr Bankofullmäktige ville utreda förhållandet, emedan det icke synes mig lämpligt, att en serskild gunst eller favör lemnades i Banken åt några vissa personer, hvilka gifvit Banken lån. Hr Mannerskantz: Då denna § på samma sätt förut varit redigerad, och då inga anmärkmr, som kunnat föranleda till förändringar uti densamma, blifvit gjorde, hemställer jag, om det icke vore häst, alt del åtminstone vid denna Riksdag finge bero vid hvad Ulsk. nu föreslagit, samt ali Hr Hjerta vid en annan Riksdag ville framkomma med något nytt förslag, som då kunde tagas i betraktande och öfvervägande. Frih. Tersmeden: Dessa obligationer äro mycket gamla och hafva tillkommit på det sätt, att personer för vissa ändamål, åstadkommande af någon nyttig inrättning eller dylikt, insatt penningar i Banken, sorn derför utgaf obligationer emot den serskilda föreskrift, att de icke fingo upsägas. I likhet med Hr Mannerskantz får jag hemställa om icke, då det ifrågavar:de stadgandet i Banko-reglem:tet icke medfört någon skada, detsamma oförändradt kunde få bibehållas. Hr Hjerta: Jag vill icke vara envis, men jag skulle tro, att redaclionen borde så förändras, att i st. f. uttrycket: alt ”medlen aldrig få derifrån uttagas” begagnades orden: att ”medlen aldrig få å Bankens sida upsägas.”
Vid föredragningen af Utskottets yttrande, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående bildandet af en styrelse för allmänna arbeten, har inom Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Ständen blifvit yrkadt, alt, på det den föreslagna styrelsen måtte kunna motsvara, hvad af densamma skäligen kunde fordras, och på det mån med verkliga insigter och kunskaper i företag af denna beskaffenhet måtte fästas vid fäderneslandets tjenst och icke nödgas för sin utkomst söka beställningar hos ullåndningen, Rikets Ständer måtte bevilja hela det af Kongl. Maj:t äskade belopp, att utgå intill nästa Riksdag eller för fem år, samt att de föreslagne lönerne måtte uppföras på Stat, hvarjemte dels Ledamöter inom Ridderskapet och Adeln ifrågasatt, att, utöfver hvad Kongl. Majit begärt, en serskild Afdelnings-Chef för de så högst vigtiga landt-commu - 4 Stals-Utskoltets Utlåtande N',o 435., Litt, C. nicationerne eller anläggning och förbättring af vägar malte tillsättas, nied en föreslagen lön af minst i,5oo R:dr, dels Ledamöter af BorgareSiandet föreslagit, att Agronomer borde vid bemälde Styrelse anställas och att serskilda arfvoden, utöfver det af Kongl, Maj:t äskade belopp, måtte anslås åt unge Officerare, hvilka skulle komma att anställas såsom Adjutanter hos Afdelnings-Cheferne. flere Ledamöter af Presteoch Borgare-Stånden halva äfven talat för bifall till Utskottets lörslag, med tillägg, dels att Utskottet matie mera detaljeradt uppgifva de tillstyrkte nedsåttriingame i den af Kongl. JVlaj:t föreslagne Stat, dels att de i,25o R:dr, hvartill tillgång blifvit beredd genom indragning af ett arfvode, stort looo R:dr å Fjerde Hufvud-Titelns Stat, och af de till Comitéen för de Rorra väganläggningarne anslagne 25o R:dr, måtte öfverflyttas till CivilDepartementet, dels att vissa nödiga vilkor måtte fästas vid anslagets beviljande, såsom att för de vid Styrelsen anställde Ingenieurer måtte utfärdas en viss Taxa, hvarefter de voro skyldige att gå enskilde tillhanda, eller att de för sådane biträden, sorn af dem kunde lemnäs i orterne, endast skulle erhålla resekostnads-ersättning, och dels att Utskottet måtte utreda, huruvida ej någon tillgång till bestridande af denna aflöning kunde beredas genom Förvaltningens af Sjö-ärendena reorganisation.
Majit inkommit angående aflåtande till Rikets Ständer af nådiga Propositioner angående åtskilliga andra jernvägsanläggningar; men, enär de financiel förhållandena icke i allmänhet gjorde tillrådligt att för den närmaste tiden —, vare sig till bekostande af de jernvägsanläggningar, som omedelbart af Staten utföras, eller till understöd, medelst lån för sådana anläggningar, hvilka blifvit af enskilda bolag eller korporationer ifrågasatta, upplåna alltför betydliga summor, har E. K, Majit, — med åberopande af hvad i den till Rikets sednast församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition om Statens jernvägsbygnader blifvit yttradi om vigten af en jernvägsför bindelse mellan de förenade rikenas bufvudstäder och de fördelar, sorn deraf vore att vinna icke blott i militäriskt afseende och för underlättandet af varu-utbytet mellan de båda rikena, utan ock för ett kraftigt befrämjande af de unionela förhållandenas utveckling —, nu föreslagit Rikets Ständer att vid innevarande riksdag uteslutande för nordvestra stambanans fortsättning anvisa de medel, som för jernvägsbyggnader kunde komma att beviljas. Denna bana vore nu från sina begge ändpunkter påbörjad. Rikets sednast församlade Ständer anvisade nemligen deis erforderligt belopp för anläggning af den del utaf nämnda bana, som bade sin sträckning från vestra stambanan till Christinehamn, dels jemväl (500,000 Ridr. jemte blifvande räntevinst på statslånelönden, beräknad till omkring 400,000 Ridr, för utförande på bandelen från riksgriinsen till Arvika, af sådana arbeten, som fordrade längre lid för sin fulländning. Hela kostnaden för sist nämnda bandel med en längd al 3 mil 31,000 fot hade beräknats till 3,893,998 Ridr, ocb skulle alltså det belopp, som för de återstående arbetena å denna bandel erfordrades, uppgå till 2,893,998 Ridr. Då likväl i de beräknade vinstmedlen från statslåneforiden någon minskning vore att emotse, har E. K.