Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten genom detta bolag skördar en högst betydlig vinst, som likväl under de första åren af bolagets tillvaro ej kan utgå utan uppoffring för bolaget, så vore prejudikatet icke äfventyrligt, att göra bolaget rättvisa genom att för tre år afstå denna vinst, helst Staten, detta oaktadt, uppbär den beräknade räntan eller 4 procent genom ökad trafikinkomst. Låuet utlemnades nemligen till en del under år 1862, men till större delen år 1863, och redan med den 29 Juli nämnda år började den ökade trafikinkomsten för stambanan, hvilken inkomst sannolikt redan detta år om icke motsvarade, dock icke så särdeles betydligt understeg räntan å statslånet. Om en låntagare, som, emot 4 procent ränta, af Staten eller en annan långifvare mottager ett lån för ett industrielt företag, hvaraf, oberäknadt den indirekta förmån, landet vinner genom en ny kommunikationsled, långifvaren redan under anläggningstiden skördar en direkt vinst, som, enligt intyg af hans egna embetsman, redan på tredje året uppgår till nära 4 procent å lånesumman, samt kommer att högst betydligt ökas; men låntagaren till följd af ogynnsamma förhållanden icke utan äfventyr för sitt bestånd kan undvara den räntefrihet under anläggningstiden, som långifvaren beviljat alla andra låntagare, men genom en oförklarlig nyck vägrat denne; månne ett medgifvande af denna likhet i rättigheter kan anses annorlunda än såsom en gärd af rättvisa och billighet, Staten fullt värdig? Jag vågar således vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, med afseende på de ogynnsamma förhållanden, under hvilka Borås jernväg öppnades för trafik, måtte bevilja det för berörda jernvägsanläggning bildade bolag enahanda räntefrihet under tre år för det bolaget beviljade lån, som blifvit andra jernvägsbolag förunnade; hvilken räntefrihet, Motioner i Bonde-Mandet 1805. 473 räntefrihet, då ränta för den förflutna tiden redan blifvit erlagd, må beräknas från och med år 1866. Örn remiss till Stats-Utskottet anhålles.
— Äfven delar jag den åsigten, att, genom en minskad tillverkning och högre skatt, bränvinet hör fördyras, för alt derigenom bereda ett mindre förtärande af denna skadliga vara; men det sätt, hvarpå Högloft. Utskotten i sitt Betänkande tillämpat desse ideer, är visserligen icke, i de fleste delar, förenligt med min längre erfarenhet och mine derpå grundade åsigter. — Jag anser, att något minimi-värde borde åsältas den jord, som skulle hafva rättighet att bränna, till exempel 200 eller minst i5o R:dr, ty den, hvars jord är mindre värd, har visserligen icke spanmål eller potatoes mer, än sorn behöfves till dess hushåll och ladugård, och tror jag denne klokare hushålla, alt köpa sitt bränvinshehof, än alt uppbränna sin säd och potatoes, samt sedan fram på våren och sommaren blifva nödsakad upphandla samma förnödenheter till hushållets bergning, då oftast händer, att pen öinge ti llgången är ganska knapp; men om, efter hvad någre Ledamöter påstått, h e mm a nsk ly fnin gen skulle vara så långt utsträckt i vissa orter, att en del verkligen besulne jordbrukare, i händelse ett sådant minimivärde stadgades, icke finge begagna den jorden åtföljande bränvinshrännings-rättigheten, torde i dessa fall undantag böra ega rum.” "Höglofl. Utskotten vilja afskaffa all konstredskap, och till begagnande endast tillåta den enkla, med mäskvärmare i vissa fall. Detta är alldeles för långt uti ytterligheter på ena sidan.
För Guds skull, Hans, skynda, tala vid vakterna. Gör allt som är möjligt. Jag stannar här så länge.” Hans gick, ehuru med ringa hopp att något kunna uträtta, och Sigrid gaf nu sina tårar fritt lopp. Ett nytt anfall af svaghet föll öfver den sjuke. Sigrid lyckades dock att återkalla honom till sans, medelst baddningar med vatten ur ett trädstop som stod på bordet. Nu återkom Hans. ”Ingen möjlighet, jungfru, hertigen har förbjudit att någon, hvem det än vara må, kan få lemna slottet utan hans eget tillstånd.” ”O min Gud, han dör, han måste få bortföras, jag måste få vårda honom.” Nu tillade hon hastigt: ”Jag går till hertigen.” ”Kära, unga jungfru, det kan ni icke våga. Det fordras starkare sinne än edert, att tala vid honom. Det har mången rask karl varit rädd för, och J, med edert tysta och stilla väsende, skulle alldeles bli bortkommen om han vredgades. Icke heller torde ni slippa in.” ”Jag måste. Vårda honom!” Jag går!” Sigrid lutade sig ett ögonblick öfver den sjuke, som ej hade nog sans, för att veta hvad som föregick omkring honom, derpå hastade hon bort, tillbaka öfver borggårdarne, opp för vindstrappan i ena slottstornet, och vakterna sågo förundrade efter den bleka, hastande flickan. Ingen hindrade henne att framgå. Hon syntes gå med sådan säkerhet och skyndsamhet, utan tvekan huruvida hon skulle slippa fram, att ingen kom sig före att fråga med hvad rättighet hon så fritt färdades omkring. Hon tycktes alls ej tveka derom sjelf. Men vid vindstrappans slut stod en post vid dörren till de rum, hertigen sjelf bebodde. Han hejdade hennes gång och sade: ”Nej, jungfru lilla, stanna, hit slipper hon inte in.” ”Jag måste tala med hertigen.” ”Åh hå, nödvändigt! tala med Hans Fursteliga nåde! Det är omöjligt, jungfru lilla. Hans Fursteliga nåde har ej stunder att prata bort med vackra flickor.” ”Hindra mig icke, för Guds barmhertighets skull. Skulle väl Hans Fursteliga nåde kunna straffa er, för det ni ville låta en stackars flicka gå in i hans allrayttersta rum?”
Maj mänad till den sista päföljande Julli uppstigit till 196,244- 12. 7- Och belöper för Augusti mänad efter Bilagan Litt. B. till 72,832. 20. 5. För September och October mänader, under hwilken tid Seglationen säkerligen är öppen, erfordras efter enahanda beräkning, som för Augusti mänad 145,664. 40. 12» Hvarefter en mänads kost. nadssumma ofelbart tarf. ivas till Trouppernes hem, tog, Orlogsskepps. och Fårtygs aftackling och upp. läggande, samt de pä Gottland stationerade Trouppers hemtransport, m. m. 72,882. ro. 5. Tillhopa Adr. 4ö7-S73. 36. Z. "Denna ibland Statsverkets »tMer vpä räknade dryga kostnad har blifvit ätföljd af en annan, likafä obehaglig i afseende pä desi orsak, som siv Den 22 Ang. som owäntad och omöjlig alt förutse, -en nemligen, att till Hufwudstadens säkerhet för widare upprorista uppträden, efter bet, som den 20 sistiidne Jumi föreföll, och hwarom Kongl. Maj t genom trncket lätit allmänheten underätta, öka, sä wäi Garnizonen med inkallade Landttronpper, som underhället för Hufwudstadens wanliga Garnizön. "Kongl. Majit har äfwen uppdragit Co. rwtän öfwer Hamnstängningen att besörja och särskildt redowisa de utgifter, som härige. nom blifwit Riket äbragte, och hwilka efter Bilagan Litt. C. till Juiri mänadS flut ut göra 41,952. 9- 6. samt för innewarande Augusti mänad, efter den styr. ka hwartill Garnizonen tills widare blifwit winstad, enligt Bilagan Litt. D. — 33,640. Z. 4.
2ötb fpoarje £areriiigöfommittéö förfla famtnattträbe ffatt inför fommittéen npptäfaö bett titt lebniitg ocb efterråttetfe för Sareringöförråttningarna ntfårbabe inftriiftion; åtigganbe bet l)toat od) en tebamot af Sareritigöfommittéen att, nteb noggrannt iafttaganbe af fagba infindtionö föreffrifter od) efter bäfla förflånb, på lieber od) fantioete titldinpa benna SSemittningöflabga famt beflämnta od) påföra 32 Semitlnitigö^örorbntttg 1862, ben afgift, f>marje efter fatama ©tabgas 2:bra artifel besittning uttberfajfab perfan inom tareringöbiftriftet bör rätteligen utgöra. § 32. ©tutte Snreringöfommittéen, toib granffttingen och pröfnittgen af $emitlttingö Upptlå ffiljaftiga meningar blanb Xareringé Sebamot af Sareringbfoniniitteéu bör afträba, bå fråga om beftämmanbet af fmtté egen, fjattd ferälbrarö, barud eller fpffottö betoifltting förefontmer. § 56. ®å midt utan l)inber för taxeringöförrättniugenö fortgång ftg göra låter, bör begärb upplåning om beit af £areringéfommittéen påförba beiotllningöafgift ffattffplbig på fjället tnebbelad. ©efjutom od) på bet fpvar o cl) en ffattffylbig må fontuta i tillfälle erf)åöa fättnebom otti be [jod Sareriitgdfommittéen jfebba föråttbriitgar t 35etoilltiingd
Allmänna afjagnihgsplalser finnas ej, och af varggropar blott ett inskränkt antal enskildta. Föregående åren hafva af skadegörande rofdjur här dödats: Häraf visar sig att mera varg i sednare åren dödats än förut, ehuru det ej verkat derhän att vargarnes antal är mindre än förr. För resandes fortkomst är behörigen sörjd t genom ändamålsenligt inrättade gäslgifvaregårdar på de äldre mest besökta landsvägarne. Utväg att framkomma på de mindre, som gå till aflägsnare eller mera frånskilda trakter af Länet, saknas ej eller, ehuru sednare liders dels förändrade dels ökade behof erfordra förbättringar och rättelser på åtskilliga ställen. Den resandes behof, hvilket måhända ofta tillskapas genom lättheten att få det uppfylldt, är likväl härutinnan underordnadt hemmansägarnes rättighet alt ej blifva betungade med något onus, som icke påkallas af allmänt bästa, och fördelas lika. 46 Skjutsväsendet kan likväl aldrig blifva lika fördeldl, ulan alt den resande ålägges ersätta reservskjutsens verkliga kostnad, hvars bestämmande är en sak som fordrar mycken lokal-kännedom, emedan den är så olika för olika ställen, äfven för dem som kunna vara hvarandra närbelägne. Allmän reglering af något sådant, skulle likväl i andra afseenden medföra känbara olägenheter i afseende på nu tillvarande förhållanden, hvilka alle under tidernas längd lämpat sig efter hvarandra, ofta på ett sätt, som ej märkes eller inses förr än man rubbat eller borttagit något af det gamla invanda. Emellertid är det af vigt att skåda saken lrån alla dess sidor. En tillökning af skjutslega skulle på mångå ställen vara en rättvisa mot de skjutsande, men den blefve äfvenväl ett hinder sorn lades på kommunikationerne, så väl dem, hvilka äga rum genom resor, som dem genom foror, samt ökade betydligt kontanta slatsutgifterne genom ökad lega lör posternas fortskaffande och transporters, och skulle nödvändigtvis jemväl förändra den nuvarande kostnadsfria kronobrefbäringen emellan domare, kronofogdar, länsmän m. fl. samt medföra rubbning uti många små, men derföre icke ovigtiga delar af det hittills varande.
i böter för den olaga vigseln och till 200 kronors böter för den oriktiga dagteckningen. Det är likväl uppenbart för hvar och en, att en olaga vigselförrättning innebär en Btörre vårdslöshet än anteckningen af ett oriktigt datum och en sd mycket större vårdslöshet att icke ens den påpekning, som bort göra presten särskildt uppmärksam på det ifrågavarande datum, kan förklara att straffet sattes dubbelt för det senare felet i förhållande till det förra — så vida man icke deri för se en tntydan, att domstolen icke kunnat frigöra sig ifrån starka misstankar om att oriktigheten i dagteckningen härledde sig från en belt annan orsak än vårdslöshet. Men icke ens denna anomali väckte herr Th: s uppmärksamhet Han fann icke skäl att anföra besvär. Det faller oss naturligtvis icke in att ifrågasätta annat än att herr Th. i detta som andra fall handlade efter bästa öfvertygelse och förmåga. Men kan den som gjort sig skyldig till sådant förbiseende — eller öfverseende som i detta fall, verkligen anses hafva väl fylt uppgiften att vara en lagens väktare? (Forts.) Natt oeh Morgon. Af Alexander Balåzs. Dä jag med min vän Valentins bref i handen trädde in i Paul Vidors hus i byn K., fann jag båda makarne i herrnB rum, dit en duktig rödkindad flicka förde mig. Valentin hade sä ofta beskrifvit det äkta paret for mig, att jag strax kände igen dem och betraktade dem som gamla goda vänner. Jag presenterade mig och sade, att jag var ute pft resa och blott på min väns enträgna önskan hade gjort en mils omväg for att lemna herr Vidor ett bref från min vän och göra honom min uppvaktning. Mottagandet var utomordentligt hjertligt och snart sutto vi i behagligt samspråk vid ett glas äkta ungerskt, som utgjorde herr Vidors specialitet. Fru Vidor beklagade lifligt, att jag kommit efter middagen, och hon lugnade sig först, då jag talade om, att min middag just inte var mera lukullisk, än att jag med största nöje skulle låta eftermiddagskaffet smaka mig. Herr Vidor hade en lysande bana bakom sig.
– Hon såg den unga flickan forskande rakt in i ögonen, som ville hon hemta fram sanningen ur dem om också orden ljögo. »Nej», sade hon, och blicken och tonfallet var äkta. »Jag skulle bara ha känt vämjelse och motvilja.» »Det är icke möjligt.» »Jo. Det har visst aldrig varit något; eller om det varit, är det åtminstone nu förbi.» »På en enda månad?» »Ja. Jag trodde alltid att det skulle ta slut, men jag trodde inte att det skulle gå så fort.» Fru Zimmermann satt och såg på denna bleksigtiga lilla kvinnomenniska, som stirrade henne så rakt i ansigtet och sade: »det har visst aldrig varit något». Hon satt och slets af det häftiga och lifsvarma i sin egen natur, af harmen och smärtan och afskyn och medlidandet; och hon vred sig under sin oförmåga att öfverföra något af sitt eget, röda, sydländska blod i denna månskensvarelse så att hon kunde få känna hvad det var att älska. »Kan icke din stämning vexla? – Hon valde med afsigt just det uttryck som hon afskydde mest af alla, det var som om hon dervid ville sänka sig ner till dens nivå, som hon talade med. »Nej. Det vet jag att den aldrig gör. Om han vill att det skall vara som förr skall jag bara känna afsmak för honom liksom för de andre.» Den unga flickan reste sig upp och räckte fram handen till afsked. De stodo en stund och sågo hvarandra in i ögonen; vemodet hade trängt bitterheten tillbaka. »Det är så underligt att jag nu skall skilja på er två», sade modern. »Och det smärtar mig så mycket mer som du just nu behöfde mig allra bäst.» De stora, sjögröna ögongloberna blefvo fulla af tårar; den unga stirrade upp i det stränga ansigtet som hade hon icke förr än nu förstått, hvad det betydde att de skulle skiljas. »Ja», hviskade hon. »Nu behöfde jag dig just.» Den gamla kvinnan strök öfver hennes hår med sin hand. Sitt medlidande kunde hon icke neka henne; dertill hade detta ljusa hufvud alltför ofta legat vid hennes hjerta. Men något mera kunde hon icke ge.
Jag afstyrker på den grund, som jag redan haft äran angifva, berörde förslag, och hemställer vördsamt att R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara förslaget vara hvarken nödigt eller nyttigt. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Den siste värde talaren har ansett ifrågavar:de förslag hvarken nödigt eller nyttigt, ibland annat af det skäl, att om K. M. kommer med propos:r i bevillningsfrågor, så skulle sådant långt ifrån att lätta arbetet hos R. St. snarare endast åstadkomma split och afslag. För min del vågar jag likväl hysa bättre tankar om Regeringen än att anse proposm från K. M. endast kunna föranleda afslag och oenighet. Måhända har Const.Utsk. kommit verkliga förhållandet närmare, då Utsk. trott att R. St. af K. M:s propostr mången gång kunde hemta en nyttig ledning för sina beslut; och man har äfven sett R. St. vara af denna Utsk:s tanka, ty då någon stor bevillningsfråga förelegat, hafva Ständerna vid mer än ett tillfälle anhållit det K. M. täcktes aflåta propos. i ämnet. Frih. Cederström har vidare sagt att Const.Utskrs förslag skulle leda till sammanblandning af de båda Statsmakternas attributioner, och att beskattningsrätten tillhörde R. St. ensamt. Den ädle Frihm har likväl förbisett, alt beskattningsrätten fortfarande komme att tillhöra R. St. ensamt, äfven om Const.Utsk:s förslag an - 12 Den 29 Juli. Jages. Const.Ulsk. har nemi. icke ifrågasatt någon förändring derutinnan att R. St. ensamma besluta i bevillningsfrågor, och denna rättighet blir, såvidt jag kan förstå, icke på något sätt för nära trädd, derför att Regeringsmakten erhåller ett åliggande att inkomma med förslag i dessa frågor. Icke heller tyckes samme värde talares framställda förmodan ang:de den följd K. propos:r hafva med sig, gifva anledn. lill att R. St. vore till den grad benägna att ingå på en sak, derföre att den blifvit framställd genom nådig propos., att man kunde säga, att R.
Jag får således för min del tillstyrka, att It. o. Ad. måtte antaga Borgare* St:ts inbjudning, med den förändring, att lt. o. Ad. beviljar detta lån på 50,000 rdr mot de betalningsvilkor, som finnas stadgade i StatsUtskits Betiink. N:o 104 för anslaget till iståndsättande af Linköpings domkyrka. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Denna fråga, som bär före kommer, är en ganska vigtig principfråga. Det skulle nemi. vara särdeles skadligt, orri det Liefve en städse följd princip, att stats* verket skulle bispringa med låneunderstöd alla kyrkobyggnader. Då kunde möjligen mångå andra kyrkor i landet, vid de dyrbara reparationer, som derpå måste göras, framkomma med begäran om betydliga summor för detta ändamål; och vid hvarje fall skulle snmma skäl, sorn nu blifvit åberopat)t, kunna framställas, mången gång kanske med större skäl än nu. Man säger att Christinehamns och Warnums fölsamlingar äro fattiga. Jag hemställer likväl, om icke dessa församlingar måste anses såsom bland de förmögnare i riket. Om man anser Christinehamns och Warnums församlingar för fattiga, huru många utfattiga församlingar skulle då icke finnas i Sverige? Man har sagt att vid detta tillfälle kostnaden vida öfverst!* git, hvad beräknadt. blifvit, och anför detta såsom en orsak, hvarföre nytt lån bör beviljas Jag hemställer då, huruvida ej samma sak vid många byggnader inträffat. Se vi icke af ett Betänk, i samma häfte huru en vida fattigare församling begär understöd af förutnämnda orsak. Summan var visserligen icke lika stor, men förmögenhetsviikoren också olika. Vidare stiger man att denna ifrågav:de byggnad är vacker. Det är visserligen en bedröflig san* ning, att man icke kan säga det om flertalet af byggnader; dock bör det här föreslagna sättet väl icke vara rätta medlet, hvarige* nom en bättre stil i byggnadskonsten införes. Såsom ett ytterligare skäl till bifallande af förslaget har blifvit anfördt att denna kyrkobyggnad blifvit så stor
Skall ett sådant stadgande, som det ifrågavar:de, inlagas: så bör det åtminstone heta, att åt Vexlings-Kassörerne icke lemnäs sådana updrag vid andra tillfällen, än då de äro ledige, om jag sä må uttrycka mig, från vexling med allmänheten, hvilket 252 Den 14 Oktober e. m. sällan inträffar. Det är redan svårt för Vexlings-Kassörerne att medhinna vexling med allmänheten, när personer komma med hvad, som i Banken kallas luntor, eller bundtar, af gamla sedlar, som skola upräknas, och i stället för hvilka man begär nya sedlar eller större valörer. Således tror jag, att Utsk. sträckt sin omsorg för vida, eller så långt, alt det är på bekostnad af den allmänhet, som behöfver vexla i dessa kassor. Deras utrymme är så inskränkt, att om något uppehåll inträffar, blir trängseln sådan, att somliga måste stanna i förstugan. Dylika händelser kunna svårligen undvikas, om Vexlings-Kassörerne åläggas att mottaga • remisser från landsorterna; ty det är klart, att när dylika bundtar skola upräknas, Kassören icke kan ögonblickligen betjena den allmänhet, som vill vexla. Jag anser detta förslag vara olämpligt, och anhåller om dess förkastande. Hr Printzensköld: Jag instämmer så mycket heldre i siste talarens yttrande, som min egen erfarenhet öfverlygat mig, att, närhelst man inkommer i vexlingskassorna, folk derstädes altid finnes, hvilket ådagalägger omöjligheten för Vexlings-Kassörerne att kunna befatta sig med något annat än allmänbetens betjenande med vexel, hvilket efter ifrågastälda förslaget svårligen låter sig göra, och tvifvelsutan dröjer det icke länge, innan stor klagan öfver anordningen kommer att förspörjas. Frih. Tersmeden: Som denna punkt sammanhänger med det förslag, som i fråga om kassaoch deposilions-afdelningarnas sammanförande blifvit af R. o. Ad. förkastadt, har jag intet emot att äfven denna punkt afslås.
Då alltså Utskottet anser af vigt, att Sparbanker inrättas ej mindre i de städer inom Riket, der de nu icke finnas, än i landsorterue, der omständigheterne sådant icke hindra, får UtskoLtet, som det icke tillkommer att meddela yttrande öfver motionärens i 3:dje puncten gjorde förslog om understöd till Sparbankers inrättande i vissa fall, tillstyrka, att Rikets Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att till samtlige Läns-styrelserne, så väl som till Husbållnings-Sällskaperne inom hvarje Län, må utfärdas Nådigt Circulaire med uppmaning, att Sparbanker inom städer allmänneligen, och i landsorter, der locala förhållanden så medgifva, måtte ti 11- vägabringas; samt att nödige reglemenlariska föreskrifter mätte, i moa de kunna åstadkommas, för hvarje ort meddelas. Slockholm den 7 Juli 1840. Ank. till Exp.-Utsk. den n Juli, kl. 4 e. ni. Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändring af 12 $. uti Kongl. Patent-förordningen den 13 December 1834- Uti ett från Höglofl. Ridderskapet och Adeln till detta Utskotts behandling remitteradt memorial, har Herr Palmcrantz anfört, att för Svenska Industrien förefölle högst menlig den för närvarande gällande principen, att, enligt Patent-förordningen, frågor, rörande Patent och nya uppfinningar, skola tillkomma en Nämnd, hvilken af parlerne sjelfve, efter behag, utses på det säLt, att hvardera parten väljer tvänne gode män, utan minsta förbehåll af sakkunskap eller oväld hos desse senare, och hvilka fyra gode män sedermera genom lottkastning sins emellan bestämma, om den 5:le ledamoten skall tillhöra ena eller andra partiel; att härigenom inträffade, alt de vigt igaste enskilda rättsförhållanden ofta kunde, enär den - 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Ut sk. Betänkande, N-o yG. lia fem-manna
Huru öessa grunösattser, i kräga om Lank-Lolag, tillämpas uti snöra Länder är att inliemta ak öe banölingar, som pä Lanco-kullmäktiges föranstaitanös blifvit tryckte ocb blanö L. 8t:r utöelaöe. Uti riem tinner man tillräckliga exempel baöe pä privilegiersöe Lankbolag oell pä Laukbolag efter allmän Lag. Det sr i s^nner^iet I LKottlanö, som öe renare utbilöat sig; men öet är också öer som Banksystemet baft öe mest välgörande verkningar. Xkven i denna öel ak den mensklig» Lulturenr utveckling bar man således ett vittnesbörd derom, att med privilegier ej kan tillvägabringas bvaö allmän Lag ocb rätt under sakernas naturliga«gäng förmur. De Lkvttska Lankerne bakva småningom uppkommit, i den wobn Landets Industrie ocb rörelsekrafter dem pakallat; de bakva sammanväxt meö Lolkets öfrige inrättningar; ocb synbart bidragit till dess framskridande förkofran, utan alt nägonsin bofva blottställt landet eller sig sjelfva för öe brytningar, som sä ofta varit följder ok andra Lanks^stemers felaktiga beräkningar. Oe bakva, med kä undantag, inga privilegier alt tacka för sin tillkomst; men de bakva ocksä aldrig beköft nägra jernbref kör sitt bestäuö. vet är en stor I^cka för est kalk, att, för bvil - 256 8tatsLaneaacil Dag-Dskottens ket 8aml>äIIs-älldamZl som belst, bafva trassat d»n naturliga vägen. Dar man en gäng sflägsnat sig derifrån, «ä äterkommer man ej dit, utan bemödanden ock uppossringar. L^rän det konstlade tili det naturliga kan Lfvergängen ej blifva ögonblicklig, sä vida den ej skall medföra upplösning. Detta gäller i linga om Lanks^steme, som i allting annat.