Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För resten tycker jag att boken är ett litet konstvärk, och man bör väl inte, som kritiken gjort, hänga upp sig på några oväsentliga detaljer. Han suckade. — Om du alltid tänkte så, vore det kanske bättre och lyckligare för mig! — Hvad menar du, Emil? Visa mig bara inte, hvad du skrifver, så är den saken hjälpt. Det är sannerligen intet nöje för mig, sedan du blifvit så snarstucken! Lindner gjorde ett försök, och lät i en tidskrift införa en uppsats, hvilken han förut ej visat Edith. Den stod omnämnd i alla tidningar och han var mycket nyfiken att se, hvad Edith skulle säga. Hon sade, till hans stora förvåning, ingenting alls — och han väntade förgäfves, att hon skulle bedja honom få läsa hvad han skrifvit. Det gjorde hon inte, och när han slutligen lade häftet framför henne och halft generad sade: — Hör du Edith, du kan gärna titta litet på det här, gjorde hon det, sedan han ett par gånger påmint henne, men lämnade det så tillbaka utan att yttra ett ord, hvarken till beröm eller klander. Det var obehagligare än den värsta kritik och Lindner använde aldrig mera den metoden. Han kom således med sin nästa uppsats och frågade, om hon ville höra den — om hon hade tid! — Jo, tid har jag nog, men jag tror inte jag vill, det är så obehagligt, det vore mycket bättre, att du alls inte frågade mig, du tycker ändå inte om, ifall jag säger min uppriktiga mening, och om jag inte finner det du skrifver så ofantligt gudomligt, får jag inte tycka om, hvad någon annan skrifver, och det är värkligen för otrefligt. För resten går det ju utan mig. — Tyckte du om min uppsats i Tidskriften? — Nej, det kan jag inte säga, men det gör ju ingenting, bara du var nöjd. Ju mer hon nekade, desto ifrigare blef han. Slutligen sade hon: nå, efter du är så envis, så läs upp det. Jag ville egentligen inte befatta mig med det, men jag inser själf, att det är nödvändigt, att jag är med, för att det inte skall bli allt för dödande tråkigt. Det med Falks bok var ingen enastående företeelse.
Denna kassas betydliga utlånta medel lemna tillfälle att genom deras användande, äfven utan alla förökade anslag under nu instundande statsregleringsperiod, vidtaga åtskilliga af de åtgärder för hushållningen med kronans skogar, hvilka blifvit här ofvan af Utskottet förordade. Vidkommande åter sättet, att framdeles slutligen reglera Skogs-styrelsens inkomstoch utgiftsstat, derom Rikets Ständer redan vid regleringen af utgifterna under Riks-statens 7:de Hufvudtitel för nästkommande statsregleringsperiod fattat beslut, så har, — i anledning af Rikets Ständers Revisorers vid granskningen af Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning för är 1859 gjorda anmärkning, att, då förvecklingar lätteligen kunde uppstå deraf, att förvaltningen af de medel, som äro afsedda att användas för skogsvården, vore delad mellan Stats-kontoret, Skogs-styrelsen och Läns-stvrelserna, det syntes böra leda både till ordning och reda i förvaltningen samt möjligen äfven till besparing, om Skogs-styrelsen ensam finge emottaga och disponera såväl Skogsplanteringskassan, som samtliga för skogsväsendets ordnande anvisade medel, helst genom en dylik anordning på ett ställe blefve synliga alla utgifter i och för denna gren af statshushållningen; deröfver Stats-kontoret den 31 December 1861 sig utlåtit och tillstyrkt, att Chefen för Skogs-styrelsen måtte få disponera nämnda kassa och för öfrigt från Stats-kontoret efter reqvisitioner, emot redovisning, erhålla de kontanta anslag, Som å 7:dc Hufvudtiteln funnes för skogsväsendet uppförda, — Utskottet tagit i öfvervägande, hvilka kassor och statsmedel för öfrigt kunde, i ändamål att åt skogsförvaltningen bereda en sjelfständig och af dess egen verksamhet beroende inkomststat, varda, på sätt Stats-kontoret föreslagit, ställda till Skogs-styrelsens disposition.
Utan all stags upoffring är phyfisikl omöjligt, hwarje wältäirkande Med, borgare mäste säledes bereda sig att friwilligt gifwa nägor, om han ej förr eller senare will löpa faran att twungen gifwa alt, och äro de q,orda upoffringar att anse, som en Afiecuranee afgift för egen och efterkommandes wälfärd, säkerhet och frihet. Enligt förenämnde plan utgjordes Armsen af följande antal In - 164 Den 1 December. Indeldte Troypper « , - 26,202 Man Wärfwade d:o , - 6,502 Ny upsätkning af den orokerade jorden, dess Wargering inbegripen 14,022 ' Srädernes upsäktning - « 6,002 Krono Bärsmän 5,202 Den indeldre Armcens Wargering !Z,222 Summa 70,502 man 'z:-je Methodm Dest princips är den, akt öka nu warande Armeen, genom »värfning pä samma fot som Wärme» lands-Jagare. §. 1. Hwarje indeldt Infanteris Compagnie förstarkes till hälften med manskap, som anwärswes ester den wid Wärmlands Jägare följde grund; Den in« beldra Armeens ökes således med n,ooo Man Jägare. Nole Ssm indeldka Infanteriet i afseende pä den projecterade assttkning af Cavallcrie förmodeligen blir 22,200 man, blir det således ökadt med 11,022 man. Wilkoren för anwärsningen i likhet med Wermalands Jägare äro följande: Uti Den i December. 165 Uti wärfninqs penningar för sex är 10 R:d B:co som ärligen gör " - R:d I Z2 b» I aflöning rinder Exercise tiden 4. Uri beklädning för 12 är ester 24 N.d Banco per man, ärligen - 2. Note I afseende pä patzevolancen upkommer här nägon skillnad med Wermelands Jägare. För smä persedlar.
Etiih. Ber. d. i5 Jda. 1834. 27 11:0 Rikets Ständers skrifvelse af den 11 Maji 1829, med för slag till ett nytt moment, vid slutet af 14 §■ i Instruclionen för Justi liae-Om buds mannen. r83o d. i Mars; svar å Riks-Salen. Tillägget intaget i Instruclionen och utfärdad samma dag. 1*2 O Rikets Ständers skrifvelse af den a5 Maji 1829, med anmälan 0111 förra tludt val af Juslitiae-Ombudsman och dess Suppleant. Ad acta. 13 :0 Rikets Sländers skrifvelse af den 29 Maji 1829, angående ingifvande på Statens bekostnad af en fortsättning af den så kallade Lagsamlingen. 1829 d. 3o September ; Handbref af H. Ex. Justiliae Stats-Ministern aflåtet till Assessoreme Grefve N. Snoilsky och C. M. Hindbeck. 14 O Rikets Ständers skrifvelse af den 29 Maji 1829, angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i ansvar för försummelse att tili Öfverdomare insända renoverade domböcker och protokoll m. 111. 1830 d. n Januarii; svar å Riks-Salen. A lJ.O Rikets Ständers skrifvelse af den 12 Junii 1829, med förslag till fork la lin g af 2 6 Gap. 1 §.
Efter noggrannt öfvervägande af hvad sålunda och i öfrigt anfördt blifvit, har Utskottet ansett sig å anmärkningarne böra fästa det afseende, att Utskottet härmed velat föreslå den förändring, att i stället för orden: ”Arbetare, som före 13 Bevillning!-Ut skottets Utlåtande Nio 51. mantalsskrifning från Mästare afflyltat,” måtte införas: ”Arbetare, som 3:ne veckor före mantalsskrifning från Mästare affyttat äfvensom att i stället för meningen: ”Arbetare, som sedan afflytta!’, ” borde begagnas följande uttryck: ”Arbetare, som efter mantals skrifning af flyttat” Pag. 64. io5 §. Inom PrestéStåndet har vid denna §. blifvit yrkadt följande tillägg: “dock med rättighet alt af Torpares och andre Arbetares, sorn icke till bans eget hushåll höra, framtida arbete njuta ersättning för de förskjutne Krono-utskylderne;“ men då Husbonde eger en i Lag grundad rättighet till ersättning i nämnde afseende; har Utskottet för sin del icke funnit nödigt, att något serskildt stadgande härom i denna §. intages, Pag. 65, n,o §. Förändringen i denna §. är bifallen af Borgare-Ståndet, men deremot har blifvit anmärkt inom Ridderskapet och Adeln: dels att ordet: ”förrättningen’^ borde utbytas enrot ordet: ”besluten,” och dels att, i stället för orden: “ej heller ege den, som till Ordförande serskildt kan utses,” borde införas följande: ”ej heller den, som serskildt varder till Ordförande utsedd;” samt inom Preste-Ståndet: att i stället för ordet : ”förrättningen” borde intagas ”omröstningen,” eller ock att ifrågavarande punkt kunde( helt och hållet uteslutas. Under medgifvande, att ett förtydligande här finnes nödigt, får Utskottet vördsamt föreslå, att meningen: ”ej heller ege den, som lill Ordförande serskildt kan utses,” må utbytas emot en så lydande: ”ej heller den, sorn serskildt varder till Ordförande utsedd.
Vid behandling inom Riks-stånden af nämnda Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta vidtaga nödiga åtgärder, för beredande af denna frågas slutliga afgörande, hafva Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-ståndet detsamma bifallit, hvaremot Högvördiga Preste-ståndet betänkandet afslagit och Vällofliga Borgare-ståndet för sin del beslutat, att Rikets Ständer må, i förnyad skrifvelse, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Universitetens befattning uti ekonomioch politi-mål i universitets-städerne må, så fort ske kan, upphöra. Till följd af de sålunda fattade olika besluten åligger det Utskottet, jemlikt 73 § Riksdags-Ordningen, att med förnyadt yttrande i frågan till Rikets Ständer inkomma; och som Utskottet, vid det omförmälda förhållandet, finnér sig ej ega anledning att tillstyrka annat beslut, än det i Betänkandet M 87 föreslagna, får Utskottet till Högvördiga Preste-ståndet och Vällofliga Borgare-ståndet vördsamligen hemställa, huruvida ej dessa Riks-stånd må finna för godt att instämma i Höglofliga Ridderskapet och Adelns samt Hedervärda Bonde-ståndets i ärendet fattade beslut. Stockholm den 30 Juli 1857. Herr ödmansson anhöll få antecknadt, att han icke deltagit uti förestående beslut. Bih. till R. St. Besvärsocå Ekonomi-Utskottets Betänkande JVt 106. Ank. till Exp.-Utsk. dea 17 Aug. 1857, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om åtgärder för beredande af s. k. transito-rält emellan Konungarikena Sverige och Norrige. Med anledning af den under Riksdagens lopp intraffade händelse, att Konungariket Norriges Stor-tbing förkastat det af Kongl.
Betänkande, i anledning af vackt motion, att de till kyrkorne anslagne medel, i den mon de icke erfordras för kyrkornes underhåll och öfrige i och för densamma nödige utgifter, måga användas för undervisningens befrämjande. Uti en af Herr Munck af Rosensköld, Nils Rudolfhos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, till detta Utskott remitterad motion, har blifvit föreslaget, att, då kyrkorne, åtminstone inom de från Danmark afträdde provincerne, vanligen skola vara rikt donerade, men läroverken och skolinrätlningarne ega ringa inkomster, kyrkooch skol-fonderne inom hvarje församling måtte sammanslås till en gemensam cassa och, hvad som deraf ej åtginge till kyrkans årliga underhåll och öfriga i och för densamma nödige utgifter, användas för undervisningens befordrande; äfvensom, att de till Lunds Domkyrka hörande lägenheter och fonder måtte ställas under samma styrelse och förvaltning, som de Lunds Academi tillhörande fonder och gods, samt inkomsterne deraf gemensamt användas, till kyrkans underhåll, och, om desamma, genom en ändamålsenligare förvaltning, än nu skall ega rum, ökade sig, äfven till löner för Academiska lärare eller också till ett af behofvet påkalladt Gymnasium. Genom Kongl, privilegier, fundationsoch donations-bref, förordningar och resolutioner, hafva kyrkorne blifvit försäkrade om ett oqvaldt åtnjutande af hvad dem lagligen tillhörer. — Så vida icke helgden deraf skall störas, kunna kyrkornes medel icke disponeras, på sätt motionären föreslagit, annorlunda, än sedan vederbörande, som det tillhörer att bevaka kyrkornes rätt, blifvit derom hörde, och efter serskild pröfning, huruvida hinder derföre möta. I öfverensstämmelse härmed, har hittills varit iagttaget, att, der man ansett kyrkornes tillgångar medgifva, att större eller mindre del deraf användes lill förmon för undervisningsanstallerne, har underdånig ansökning om Nådigt tillstånd dertill blifvit lill Kongl. Maj:t ingifven, och Kongl. Maj:t har, sedan vederbörandes yttranden blifvit infordrade, förordnat, efter hvad för handen varande förhållanden föranledt.
Sänkning af sjöarne Hertén, Håsjön och Hertetjern i Bollnäs socken af Gefleborgs län — 8,000: Utdikning af Wängeoch Läby-träsk samt sänkning af Ålbyoch Ekeby-sjöar i Upsala län Sänkning af Schedevi-, Westlanda-, Osteroch Sundängs sjöarne i Westerås län 14,000: Utdikning af Granhammarskärren i Winteråsa och Kräcklinge socknar af Örebro län — 22,500: ■Sänkning af Wisjön i Tveta härad ,af Jönköpings län — 2,000: Utdikning af Hökaoch Böhle-sjöar i Östra härad af dito — 2,300: Sänkning af Svinsjön i Westra hiirad af dito — 3,000: Utdikning af sank mark vid Björnasjö m. fl. hemman i Oskars socken af Kalmar län — 4,500. Sänkning af sjöarne Närén och Köttsjön i Elfsborgs län — 6,000: Dito af Stensån i Hallands län — 15,000: Dito af Madaån i Kronobergs län — 14,550: Dito af Bohults sjö i Kristianstads län — 3,300: Från fonden för smärre hamnbyggnader och årensningar: o Upprensning af Augermanelfvens södra gren 26,000: Dito af farleden mellan Wermdön och Ingarön 7,500; lil — Anläggning af kaj och lastbrygga vid Gamleby i Kalmar län Förstärkning af norra vågbrytaren vid Cimbrishamn Af Rikets Ständer särskildt anvisade bidrag: Vaganläggning från Storbacken i Öfver-Luleå socken, genom Jockmocks kyrkoby till sjön Waikijaur
Kap 6 § Handels-balken, sådan denna lyder i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818: »sker buller, oväsende och slagsmål, sedan marknadsfrid offentligen lyst är, plickte den det gör, efter lag och böle tio daler för fridsbrottet». Äfven härigenom har missförstånd i lagskipningen inträffat. Justitie-Ombudsmannens Berättelse för år 1851 (sid 117) förmäler, hurusom dåvarande Justitie-Ombudsmannen i underdånig skrifvelse den 17 Oktober nämnda år hemstält att, till beredande af minskning i archivutrymme och för att från förstöring bevara sådana äldre handlingar, som i historiskt hänseende kunde äga värde, .nventering och behöriga förteckningars upprättande öfver alla i landsorlerne befintliga 'allmänna handlingar, som finnas förvarade hos statens embetsveik och domstolar, malte i nåder anbefallas och, så fort ske kuude, för sig gå, samt exemplar af förteckningarne insändas till den embetsmyndighet i hufvudstaden, der Kongl. Majt i nåder funne lämpligast att låta samma förteckningar undergå vederbörlig granskning, hvarefter de handlingar, som ansåges böra bibehållas, borde ifrån deras nuvarande spridda förvaringsrum sammanföras i hufvudstaden på ett ställe, t. ex. Riksarchivet, hvarest de kunde hållas lätt tillgängliga.
Statsutskott funnit hvad sålunda blifvit anfördt fortfarande ega full giltighet, föranledes Utskottet att lill motionärens ofvanberörda framställning afstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 1 Juni 1865. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juni 1863, kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga Proposition, angående upplåtelse af mark till utvidgning af Upsala Central-hospitals område. (I. A.) Med hänseende till behofvet af ökadt utrymme och mera ändamålsenlig anordning för de sinnessjuke vid Upsala central-hospital hade, enligt hvad inhemtas af ofvanberörda nådiga Proposition, införd under N:o 109 i 1 :sta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller, Direktionen vid nämnda hospital hos Seraphimer-ordensgillet föreslagit, att hospitalets nuvaiande område, som, enligt en upprättad karta, kallad ”projekt N:o 1 till utvidgning af Upsala central-hospital”, vore begränsad! inom egofiguren a, b, c, d, e, f, g, skulle utvidgas med mark, tillhörande dels kronoparken Åsen, dels Ultuna f. d. kungsladugård, dels Uplands regementes mötesplats, Polacksbacken, allt i Bondkyrko socken af Upsala län, hvarigenom hospitalets egovidd hädanefter skulle komma att innefattas inom den å kartan med Litt. A, B, C, D, e, f, g, utmärkta figur.
För att närmare förklara mig i detta fall, får jag säga, att jag på det högsta bestrider den grundsats Frih. Cederström framställt, att icke vid något tillfälle, icke ens i den aflägsnaste framtid, någon lindring skulle komma att äga rum för jordbruket; ty dertill leder den sats, som Frih. Cederström försvarar. Skatteväsendet i landet mäste antingen vara alldeles förstenadt eller också måste det kunna förändras. Följderna af en sådan förändring blir alltid, att den ena medborgare-classen får lindring vid det ena tillfället, den andra vid ett annat, eller, som ordspråket lyder: ”hodie milli, eras tibi.” Samma förhållande äger äfven rum, då skatterna skola ökas. I theorien kan man väl tänka sig en nedsättning eiler förhöjning, som träffade alla lika; men i praktiken är den omöjlig. Att under sådana förhållanden, som ligga i sakens natur, jordbrukaren ensam skulle vara undantagen från möjligheten att få sina mest betungande skatter successivt nedsatta, det är en sats, hvars rättvisa jag för min del icke kan inse. Jag kan ej finna det hvarken klokt eller rättvist att vilja bibehålla en afgift, som vi alla veta, att den jordbrukande allmogen betraktar såsom särdeles tryckande, som länge utgjort ett tvistefrö, och genom sin tillvaro och sättet hvarpå frågan derom behandlats, medfört verkliga obehag och ingalunda bidragit att stärka förtroendet. Om man vill gå försonlighetens väg, bör man, för att kunna vinna ett godt resultat vid delta riksmöte, önska att afskaffa passevolance - Den 9 M a ] €. in* 5-23 afgiften, utan att derigenom åsyftas hvarken gracer eller att förvärfva gunst. Hr von Troil liar för öfrigt så fullkomligen redan yttrat samma Asigter, som jag hyser, att det endast återstår för mig att förena mig i hans anhållan om propos. till bifall å betänkandet. Man har anfört, att det funnes ett juridiskt hinder för afgiftens upphäfvande nu genast: jag hemställei väl, om det finnes något juridiskt hinder för Staten att afstå sina anspråk. Skulle någon enda rotehållare nödvändigt vilja inbetala sin afgift, må sådant stå honom fritt, ehuru detta knappast vore tänkbart. Att
Och så är der något så helt och samladt i hennes själslif, något som tycks höra hemma i en annan tid än vår. Hon grubblar aldrig, plockar aldrig sönder något, är aldrig osäker och villrådig. Detta är detta för henne. Förr var hennes man medelpunkten i universum, nu fruktar jag att det blir jag. Hon kan inte dela sina känslor, hon skänker det alltsammans åt en. För öfrigt är hon en menniska med ett ytterst modernt och frigjordt tankelif; och det drager mig till henne. Hon har sett mycket och erfarit mycket – man kan tala med henne om allt. Och trots sin barbarkvinnenatur har hon något af detta känsligt fina, som gör att minsta skiftning i ens stämning genast uppfattas. Ja. Och så är hon något af ett stort oreflekteradt barn; jag har hört henne skratta ett par gånger och det var något så frigörande och förfriskande. Hon skrattar så hjertegodt och grundligt som hade hon en stor, djup fond af lifsglädje inombords. Men när hon blir allvarsam är det som om hela verlden vore svart och död för hennes ögon. Hon är så olik dig och mig och alla de andre: hon har en sådan afundsvärd omedelbarhet.» »Hvilken lofsång!» skrattade Hedström vid tanken på deras samtal i Centralstationens vestibul. »Hon är således ingenting af allt det der, som du var så rädd för?» »Jo, det är inte så utan ändå – i vissa fall. Det oregelbundna, kringflackande lifvet har satt sitt märke i henne. Man tycker sig se museiförestånderskan ibland – i något ofint som plågar mig. Hon som är så elegant och ser så distinguerad ut på gatan eller bland främlingar, hon kan inte låta bli att gå slarfvig i sitt hem. Hon, som förstår att ordna allting så stilfullt och dekorativt, låter dam ligga i vrårna och har dam på sina kläder. Hon kan vara ovårdad, rufsig, trasig till och med. Hon har försökt öfvervinna det der sedan hon märkt, hur jag plågas af det; jag ser hur hon strider emot det – men det är våld på sina vanor och på sin natur.
Antingen lösen er lägges efter Friherre Palmstjernas eller Utskottens förra förslag, och således är beroende af en på inga säkra grunder baserad markegångssättning, skall Räntetagaren nödvändigt vidkännas svåra förluster, då den händelse inträffar, sorn icke är sällsynt, att gångbara priset vid levereringstiden, i Januarii och Februarii månader, är vida högre, än det i början af November satta markegångspriset, såsom verkligen för» BiL t. StatsBevs. Oec.-Vtsh. XJtl. N:o »28* jS hållandet i min hemort i ar befinnes; ty gångbara priset ä spannmålen är derstädes för det närvarande nära 3 Edr Banco öfver markegången, hvarvid jag, till vederläggning af de emot Räntetagares prejeri anförda klagomål, får anmärka, att Räntetagarnes lösningspris derstädes allmänt uppgått endast till circa r Rdr 32 sk. Banco öfver samma markegång. Ett ytterligare skäl, till afstyrkande af Friherre Palmstjernas nu genom Utskottens pluralitet understödda förslag, hemtar jag deraf, att Rikets Högloflige Ständer vid denna Riksdag redan beslutat, att Kronans behållna Afradsoch Tiondespannmål skall lösas, icke efter medium af sammanslagna fem års markegång, utan efter inarkegången för dc-t löpande året. Det synes mig olämpligt att bifalla så olika grunder för Utgörande af en och samma prestation. Dessutom anser jag, lika med öfriga Högvördige Preste-Ståndets medlemmar, på skäl, som i reservationerne vid förra Utlåtandet anfördes, det framställda förslaget helt och hållet stridande emot den fria dispositionsrätt, som, genom Presterskapets Privilegier af år r 7 2 3, är Lärarepersonalen vid Rikets Undervisningsverk, i afseende på dess anslagna löningsspannmål, medgifven och försäkrad. Af Herr Prosten Forslind: Emot Hög loflige Utskottens beslut reserverar jag mig, emedan det borttager uppsägningsrätten ifrån Räntetagaren, men bibehåller den hos Räntegifva - )6 Bil. t. StatsBeti.- s. Oec.-litsJu Uti. N:ö r28. ren.
Maj:ts nådiga Proposition om anskaffande af medel till jernvägsbygguader och ökad jernvägsmateriel. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde, att i enlighet dermed nådig Proposition skulle till Rikets Ständer afiåtas. Ex protocoilo C. F. Smerling. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Dec. 1865, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Folkskolelärares pensionering; Gifven Stockholms Slott den 1 December 1865.
»Och Kurt Alm också,» inföll Sara försmädligt från sitt hörn. »Att du näns störa en sådan stund, Sara,» sade Valborg, förebrående. »Men mer en annan gång Hedvig! Nu måste jag arbeta. Kyrkohistoria, Pauli missionsresor.» Så försvann Valborg, och Hedvig slog sig ner för att skrifva till Anna Alm ... Saken var den, att Valborg dyrkade Hedvig, och Hedvig protegerade Valborg, men sjelf dyrkade Hedvig Anna, som deremot mottog allt det doftande rökverket från sin kusin med en väluppfostrad dockas öfverlägsna lugn. Det var Annas utsökta elegans, säkra uppträdande, pojkaktiga munterhet, ett bortskämdt barns näsvisa rolighet, som bländat Hedvig, som trots alla sina högandliga funderingar i grund och botten hade en småstadsflickas lust att knäböja för allt, som smakade hufvudstadschic och verldsdamsmanér. Just för ögonblicket befann sig Hedvig på höjdpunkten af sin blinda förtjusning i den lilla koketta, innehållslösa kusinen. Hon gaf henne blommor, broderade åt henne, skref vers till henne, sprang hennes ärenden, beledsagade henne på gatorna, underblåste hennes smak för utsväfningar i konditorierna etc. etc. Och fastän de råkades nästan dagligen, skref hon litet emellan bref till henne på en åtta, tio sidor, öfverflödande af bekännelser, vanligen försedda med lika noggranna som poetiska dateringar, såsom »efter midnattsklockans slag» eller »närmare dag än natt» o. s. v. En dylik epistel var det just Hedvig beredde sig att författa. Hon slog sig ner vid skrifbordet, och med sirlig stil började hon: »Allra käresta Annikan min! »Efter en genomkämpad, mörk stund ...» Här ringde det, och in trädde just Anna, rödkindad, söt och kysstäck. »Nej se Anna!» ropade Hedvig. »Välkommen! När man talar om trollen, så ä’ de i farstun – jag skref just till dig.»