Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs Revisorer lägga ett band på deri fria yttrande-rätt EmbetsVerken, lika som hvarje enskild Medborgare, enligt allmän Lag och TryckfrihetsFörordningen tillkommer, för missbruk hvaraf bestämda Stadganden redan finnas meddelade; så har, vid uppställningen af berörde Instruction, Hr Friherre Anckarswärds sistberörde motion ej eller ansetts höra föranleda någon serskild föreskrift. a3a Stats-Utskottets Hr Grefve Frölichs Motion i afseende pä antagandet af 18a3 års Förslag, jemte hvad Hr Domprosten Heurlinj ang:de visse ändringar i 1812 års Revisionslnstruction andragit, anser Utskottet, dels genom hvad ofvan blifvit a 11 ford t, dels ock vidare genom Utskottets Förslag, vara besvaradt. Det återstår således för Utskottet, endast att yttra sig i den väckta frågan, huruvida den Instruction, som af af R. SUr nu fastställes för deras Revisorer öfver StatsVerket, må, utan K. M:ts Nådiga sanction^ kunna såsom en till efterlefnad gällande Lag anses. Påståendet härom har Utskottet icke kunnat gilla, emedan Instructionen, såsom en allmän Författning hör vara lika bindande för EmbetsVerken sorn för R. Sttrs Revisorer. Tilt åtlydnad af de förre kunna dock R. St:r icke omedelbarligen utfärda någre föreskrifter, hvadan och då, för behörig verkställighet från de förvaltande Verkens sida å allt hvad i afseende på dem Instructionen skall innehålla, erfordras K. Mtts Nådiga bifall, Utskottet deraf jemväl anser följa, att sluteligen af Konung och Ständer gemensamt det beslut måste fattas, hvarpå en, till lika efterrättelse af Konungens Embetsman som af R. St:rs Ombud, nödig Instruction skall utfärdas, hälst samma Instruction grundar sig på de af Konung och Ständer gemensamt antagne GrundLagar. Och öfverlemnar Utskottet härjemte, till pröfning och fastställelse af R. H, St-.r, följande Forslag till Instruction fur R.
W. Mjuk pepparkaka, ' / is K. god sirup uppkokas med kryddor, pomeransskal, nejlikor, kanel och får kallna; röres sedan jt timme med 8 äggulor och V2 skalp, fint socker, hvarefter 18 lod hvetemjöl iröres, sist uppvispas hvitorna till hårdt skum och iröres, gräddas i svag ugnsvärme. Martha. 3 Lotter till Nordiska Museets nya o n s t l o t t e r i säljas i museets särskilda afdelningar, afvensom i boklådor, i många cigarrbutiker så väl i Stockholm som i landsorten, samt genom enskilda ombud i många delar af landet. Priset å hvarje lott är 1 krona. Beställningar från landsorten, hvilka böra åtföljas af postporto och rekommendationsafgift, ställas till Nordiska Museets expedition, n:r 79 Drottninggatan. Vid kontant köp af minst 50 lotter lemnas 15 proc. rabatt. Pålitliga återförsäljare antagas. Förteckning Öfver vinster i lotteriet utkommer i juni månad. J9^ * " Dragningslista kan efter dragningen erhållas mot insändande af 10 Öre. CD CD IQ CD •MOS • LQ CO EO ro oo Hvarjehanda. Recept till aseptin. 15 ort borsyra upplöses i en kanna kokt vatten. När det kallnat tillsättes för 25 öre glycerin och 12 öre pepparmyntolja. Pröfvadt och befunnet bra. O. E — v. Äggskal finner man vanligen liggande kringströdda på sophögen. Dessa innehålla som man vet kol och fosforsyrad kalk och på grund häraf böra de samlas och krossas, ty de utgöra för höns, svin och kalfvar ett förträffligt medel för benbildningen, samt befordra dessutom hönornas varpning och komma svin och kalfvar att frodas och växa. CO o Annonser Tidningen kostar e n d a s t en (I) krona f ö r qvartalet, befordrlngsafglften Inberäknad.
121 X egenskap af hufvudbestänimelser, hvilka uU det reglementariska komma att vidale utvecklas, öfverlemnas allt detta till Rikets Ständers upplysta bepröfvande, jemte åtskilliga Ledamöters Reservationer. Stockholm den 1 Julii 1829, Reservationer: ([Emot tillstyrkt Öfverflyttning af de till lån på Actier och Documenter anslagne 5oo,ooo R:dr på Upplånings-fonden.) Petter Andersson från Halland och Pehr JönssoTi från Christianstads Län hafva förklarat sig ej deltaga i detta förslag, pch deremot tillstyrkt, att, i anseende till otillräckligheten af den för Malmö LåneContoir anslagna Fond, berörde summa måtte anyändas till dess förökande, hvilket de ansett så mycket niera billigt, då utlåningarae från den serskilda nya Discont-fonden blifvit tillstyrkta att ske endast i § töckholm, i :vi Bil. tilt Banco-Uiskotlets Bet. (Emot Räntans bestämmande till 6 procent.} Herr Hof-Marskalken Hammarhjelm, Herr Prosten Elfström, Guslaf Larsson från Stockholms Liin, Petter Andersson från Halland, J. J.
Pfot, mia Sami, iSaj, 49 770 Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillningt tiri, da Styrelsen trodde för Riket nyttigt, att genom alia uti administrationens och lagstiftningens magt liggande medel hämma införsel af förbjudne varor och missbruken af Tull-inkomstemes undansnillande, ansåg sig Högste .Domstolen desto heldre höra inskränka sitt yttrande till jgrnk» ningar uti denna författnings speciella stadganden och till dessas försättande uti öfverensstämmelse sins emellan, utan att ingå i pröfningen af grunderne för denna lagstiftning, sorn den endast borde intill påföljande Riksdag blifva gällande; samt erfarenheten af straffens skärpande kunde dessförinnan närmare upplysa följderne af denna författning, i oeconomiskt afseende, och verkan af de deruti stadgade straffbestämmelser. Då fråga nu åter är, att fastställa en för framtiden bestående lag i detta afseende, anser Högste Domstolen sig böra ingå uti en noggrannare undersökning af de grunder^ på hvilka den , enligt Högsta Domstolens tanka bör hvila. Ibland de grundsatser, som i allmänhet gälla för strafflagars stiftande äro, att förbrytelserna bestraffas i mån af den större eller mindre våda, sorn de för Samhällets allmänna och dess medborgares enskilda säkerhet medföra , med afseende tillika på förbrytelsernes stridighet emot de allmänna rättsbegreppen; Att straffens stränghet afpassas efter den grad af sedlighet och bildning sorn finnes hos det folk, för hvilket de stiftas; och att straffiagarne sins emellan äro öfverensstämmande, så att förbrytelser af lika art icke ådraga olika ansvar; samt ännu mindre att lindrigare brott beläggas med hårdare straff, än de sorn till sin beskaffenhet äro svårare. Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillning. 771 Öfverträdelser af oeconomiska Lagar kunna 1 allmänhet icke hänföras till förbrytelser, vid hvilkas bestraffande de allmänna ratisgrunderne för strafflagar kunna tillämpas.
Föredrogs PresteSt:ts den 9 d:s bordlagde prot.-utdr. N:o 295, med inbjudning till MedStm att förena sig uti PresteSt:ts beslut om förändrad lydelse af Exp.Utsk:ts förslag N:o 13 till slutparagraf i Riksdagsbeslutet. Frih. Hederström, Rudolf: Då denua fråga egentligen torde vara temligen likgiltig, men PresteSt:t derpå lagt sådan vigt, att det derom aflåtit inbjudning, som ock blifvit af ett annat Stånd antagen, torde det vara skäl, att R. o. Ad. äfven biträder PresteSt:ts beslut, hvarigenom icke annat än en högst obetydlig förändring kommer att ega rum. Den 13 Juni. Hr Printzensköld, Carl: Jag anser mig böra uplysa, att ifrågav:de g i Riksdagsbeslutet är ordagrannt afskrifven efter den, sorn inflöt i förra riksdagens. Då emedlertid PresteSt:t ansett nödigt att insätta en månad till, och härigenom icke sker någon större förändring, anhåller jag, lika med Frih. Cederström, att R. o. Ad. ville antaga den gjorda inbjudningen. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , beslöt R. o. Ad. att, med frånträdande af förut fattadt beslut, antaga PresteSt:ts ifrågav:de inbjudning. Föredrogs StatsUtsk:ts d. 9 d:s bordlagde Utlåt. N:o 116, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrenden för kungsladugården Borgholm på Oland. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag tror det ingalunda vara rätt att, på sätt i detta fall blifvit föreslaget, göra eftergifter af Statens rätt. Det var en före 1840—41 arens riksdag icke ovanlig åtgärd, men på sednare tiden hafva R. St. öfvergifvit en sådan praxis.
Qvinnor, som gjorde lefva så här regelbundet, att ge akt på sitt reformförsök i denna riktning, missförstodos uppförande o. s. v. Men det är troligt, att och lemnades till pris åt förtalet; män, som reaktionen mången gång låter känna sig i öppet visade böjelse för att vistas i qvinnors en förnimmelse af tvång, synnerligast då lag, misstänktes äfven för något slags » afden unga hustrun i sin tanklöshet förbiser sigter », och få voro väl de ynglingar, som det faktum, att hennes man är fullkomligt och qvinliga koketter och deras längre avancerade gelikar, men hvarje afton, då jag är hemma, står mitt hus öppet för ungdom af Många äro de äkta män, som aldrig lägga båda könen, som sätta värde på en stund bort ungkarlsvanorna, utan i hemmet medförnuftigt samtal eller något förädlande nöje. föra en reflex af värdshuslif och dålig umDet kostar mig föga att förskaffa mig denna gängeston, som gör hemmet ofint och otrefglädje, ty somliga af mina gäster få en plats ligt, antingen nu husfrun finner sig deri vid bordet, då jag sjelf äter min smörgås eller det är henne en källa till ständigt till en kopp te eller ett glas mjölk; de som komma senare få ibland ingenting, emedan lidande. jag ej vill ha mitt hem till en restaurationsErkänner man detta som verkliga sakförlokal. Jag vet, att småsinnade själar frukta, hållanden, då inser man också, hur nödvänatt det blir idel kurtis » flirtation »; men man digt det är att öppna de goda, de allra glömmer, att det är husmodern eller i hvarje bästa hemmen för sådana unge män, som ute i verlden blott äro hänvisade till umfåll den mest andligt utvecklade qvinnan i hemmet, som der angifver tonen. » gänge med manliga kamrater.
N:o 365, angtde ersättningen af kostnaden för RiksSttns klubbar under innevar. riksdag. fjr Frih. o. Landtm, fästade i änledn. af det nit fattade beslutet R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt utgifterna vid R. o. Ad:s klubb hittills till någon del varit andra än nu blifvit beslutade till ersättning af liksdagskoslnadelna, hvarföre R. o. Ad. torde finna nödigt, att så till vida Den a December e. m. förändra det beslut, R. o. Ad. vid början af denna riksdag fattat, att kostnaden för Ståndets klubb matie inskränkas till hvad som, enl. nu fattade beslut, af riksdagskostnaderna bör ersättas, bifölls. Till pröfning företogs StatsUtskts den 18 sistl. Nov. på bordet lagda utlåt. N:o 366, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.: Jag har re dan förordat tabellverket och den högt förtjenstfull embetsman, som i 2.5 år vårdat detta riksgagneliga verk, tillika en prydnad åt vårt samhälle, riktigare än af oss värderadt Utomlands, der det oss afundas. Jag förnyar på det enständigaste min tillstyrkan af bifall till de fördelar, som blifvit för verket och dess ypperiige secreterare begärda. Hans anspråk stödja sig på strängaste rättvisa; han har verkligen i 25 år tjent för en lön, vida under hans vederlikars i öfriga Rikets embetsverk ; han har verkligen i 25 år, och utan ersättning, bestått tabellverket husrum. Den ifrågavar. summan är, relativt till våra tillgångar, ganska ringa. Hellre än se Svenska tabellverket förfalla, skulle Engelska life-assuranceeompagnicrna (i anseende lill den nytta de för sina beräkningar draga af dess säkra och sinnrika uppgifter) gerna Jemna vida betydligare bidrag. — Jag anhåller på det högsta om gynnsamt beslut. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Många sökande anmälte sig lill tjenslens erhållande, men jag fann, alt del var en olycka för detta samhälle, att hafva 2:ne så svagt lönade tjenstemän och sökte derföre i und. hos K. M., att begge dessa tjenster fingo förenas, hvilket också lyckades. Nu äger den person, som innehar begge tjensterna, en lön, som sammanlagd är så stor, att han med största hushållning kan draga sig fram, hvilket var omöjligt förut. Samma förhållande tror jag finnes på flera andra ställen i Riket, och jag anhåller derföre att detta betänk., såvida det icke återremitteras, måtte afslås. Frih. C e d ers t r ö m , Jacob: Detta af Utsk. gjorda tillstyrkande anser jag vara rent af skadligt. Det är klart, mine herrar! att i första graden på den civila banan är det t. o. 111. nyttigt, att tjenstemän nen kunna vara engagerade i flera verk, på det de må kunna göra sig bekanta med göromålen på olika ställen. Det är helt naturligt, att det för dem måste vara fördelaktigt att dervid kunna inhemta den mångsidiga kännedom af olika göromål, som på den civila embetsmannabana!! är nödig, för så väl juridisk, kameral och commerciel tjenstebefattning; och den tidpunkt, som Utsk. förutsatt för öfvergången till iakttagande af den grundsats, att ingen må innehafva iner än en lön på stat, nemi. efter indragning af den förmodade umbärliga tjenstemannapersonalen, och de öfrigas förseende med för deras bergning tillräckliga löner äfven i första tjenslegi aden, — denna tidpunkt är för långt aflägsen, och möjligen skall det aldrig anses vara Statens intresse att frambringa ett sådant förhållande. Första graden är egentligen att anse såsom en expeclance-ställning, der man skaffar sig utsigt till vidare ]) c ii i3 Juni t. m. befordran genom förvärfvande af större skicklighet, hvartill heliöfves mångsidig öfning, som icke kan vinnas i ett enda verk, ty der blir öfningen högst ensidig och gör subjectet otjenligt i något annat verk, änder han börjat sin tjenstgöring!
I anledning af hvad Friherre Boye sist yttrat, tar jag mig friheten att till Friherrens djupa lagkunskap hemställa, om Friherren icke skulle vilja medgifva, då Friherren förut förklarat, det Skånska Roteringsfrågan ursprungligen var ekonomisk, tillhörande Kongl. Majrt, om, säger jag, Friherren icke skulle vilja medgifva, att frågan iklädde sig egenskap af Den ii December e. m. 99 rättsfråga, då Rotehållarne föreskrefvo de vilkor, hvarpå de ville ingå. För öfrigt hemställer jag, om, enär 80 §. KegeringsFormen tydligen föreskrifver, alt ingen ny Rotering utan Konungens och Rikets Ständers gemensamma beslut får fastställas, Friherren icke skulle vilja medgifva, alt denna Rotering ej får grunda sig allenast på Conlract, utan på Rikets Ständers beslut. Helt olika är förhållandet med Passevolancen , söm innebär en beskattningsfråga, hvilken rättsenligt borde af Rikets Ständer som sådan behandlas. Jag tror ej, att Kongl. Maj:t ensam kan afgöra med Rotehållarne hvarken om Passevolance eller ny Rotering. I bägge fallen fordras ett föregående Rikets Ständers beslut om rättighet för Kongl. Majit, att med Rotehållarne uppgöra hvilka Contracter som helst. Friherre Boje■ Jag vill besvara den siste värde Talaren med blott en enkel framställning af min egen åsigt i ämnet. Jag betraktade Passevolancefrågan såsom ett privat contract emellan Regeringen, å ena sidan, samt Rustoch Rotehållarne å den andra, och jag bekänner, att jag derföre slutade mig till de Ledamöter, som icke ansågo det rättsenligt, att Ständerne befattade sig med saken. Men i rak conseqvence häraf tror jag ock provinsen Skånes Rotehållare vara fullkomligen berättigade, att 53 H. 7* " mo Don ir December e. m. med Konungen afsluta contract ora Extra Roteringens förvandling till ständig, utan Ständernes inblandning i saken, betraktad endast såsom privatcontract.
Landtm., på det vi en gång må komma ifrån denna temligen öfverflödiga discussion, först måtte göra propos. på antalet, eller huruvida dessa departementer skola blifva två eller tre, hvarefter vi sedermera kunna komma till namnet; ty om icke antalet först bestämmes, kunna vi här i oändlighet tvista om hundrade särskilda benämningar. För min del anser jag dessa departementer böra blifva tvenne och hoppas, att R. o. Ad. deruti instämmer. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få göra några ytterligare anmärkningar för att visa obehöfligheten af det tredje eller s. k. Inrikes Departementet. En talare har sagt, att dit skulle höra uppsigten öfver allmänna byggnader; men så vidt jag vet, finnas ej några allm. byggnader, som icke tillhöra någon viss styrelsegren. Om de t. ex. tillhöra Just.departementet, såsom tingshus och fängelser, måste det åligga chefen för detta departement att hafva uppsigt öfver deras vidmagthållande o. s. v., allt elter som byggnaderna tillkommit för ändamål, lydande under det ena eller andra departementet. Inrikes Ministern skulle således icke kunna få befattning med de allm. byggnaderna öfverhufvud, utan att gå i väger, för än den ena och än den andra af öfriga departementschefer. Hvad åter uppsigten öfver -allm. vägarna betraffar, kan man väl säga, att de begagnas af alla departementers underlydande; men då de förnämligast begagnas för den allmänna rörelsen i landet, synes det lämpligast, att den departementschef, som får näringarnas vård om händer, äfven vårdar sig om vägarna. Hvad vidare postverket angår, är det likaledes en inrättning för allin, rörelsens beqvämlighet, bör således stå under samma vård. Den värde ledamoten, som talat för ett Inrikes Departement, vet bäst, att huvar, forvagnsinrättning ej bär sig, men att den ändock anses böra bibehållas till lättnad för allm. rörelsen. Jag ser således icke, huru forvagnsin - Pen Q Octo ber c, pj. i3i rättningen skall kunna skilja? frän näringarnas departement utan en hämmande sönderstyckning af urenderna.
Troligast är likväl (erkännom det), att han åsyftade rentaf ingenting, utom ett glädtigt och oförgripligt skämt. – Lyckligtvis förglömde Leopold sjelf sin theori, när han diktade ”den Vackra Bedjerskan”: en berättelse, fullkomligen jemnlik med de bästa af både Voltaires och Wielands; men hvars sens moral är antingen platt ingen eller ock den näppligen ”förnuftsvärdiga”, att den största bland alla menskliga dårskaper är – äktenskap 224. Sannolik nog är föröfrigt Hammarskölds anmärkning, att Boileaus Lutrin varit Boråsiadens närmaste förebild. De betraktelser, som han derefter bifogar i anledning af det Boileauiska begreppet om Epopé, äro, om än icke alldeles fria ifrån ensidighet, tvifvelsutan till det mesta rigtiga. Men på hvad har denne granskare tänkt, när han slutligen vill bevisa ur det episka diktslagets natur, att ”en komisk epism omöjligen kan finnas”? Han har dervid förgätit, att t. ex. Ariostos nyssnämnda Orlando furioso, hvars sanna och stora värde han alltid djupt beundrade, är intet annat från sin början till sitt slut, än just ett komiskt epos. – Man ser, att konstlärare ur hvilken skola som helst, – fransysk eller tysk, – stundom råka på besynnerliga infall. Hvart ett med ifver fortsatt studium af Norräna-vitterheten omsider skulle ha fört? det är i alla fall, hvad denne Rudbeck beträffar, den interessantaste – ehuru ock obesvarligaste – frågan. Hans förkärlek för den fornskandinaviska mythologien framlyser äfven i sjelfva företalet till Boråsiaden. Der ångrar han nämligen, och stämplar såsom ett numera ”oboteligt fel i sammansättningen”, att han i sitt poem ”infört Grekiska gudamakter med all Homerisk allvarsamhet”; då likväl ”Thor, Odin med flera det Götiska Vallhalls styresmän hade kunnat med mera billighet användas”. Dunkelt är oss dock, hvad han vid dessa ord egentligen menat.
Ridderskapet och Adeln öswerlemnar till rcspectivc Med-Ständer, särdeles bet Högwördige Präste-Ständet, att sjelfwc confidercra och bedbmma Biffopen Doctor törnars förhällande i detta mäl; och att för det 6:le Ridderskapet och Adeln, längt ifrän att kunna tänka, det dylika cnstdiga utfall, icke stödde af sanning, icke af rättwisa, twärtom deremot stridande, kunna blifwa hos de öfrige rcspcctive Ständen gillade eller skyddade: Anseende och fbrwäntande för det 7:de Ridderskapet och Adeln af rcspectivc Ständens wälwilja och den Ridderskapet och Adeln altid sökt af dem förtjena ett medwärkande, och ett behandlingssätt i detta granlaga mäl, som är wärdigt Rikets Ständer, och som säkerheten för det dyrbaraste Rikets stöd, dek angelägna Banco-Wcrkcts bibehäklande, kan och bör anses oumgängeligcn nödigt, och det Ridderskapet och Adeln nu och i alla tider, bäde skyddat och framgent will i allt hwad pä deni ankomma kan, understödja och befästa. Förmodandes Ridderskapet ock Adeln för det 8!de att sedan Respective Med-Ständen inhämtat hwad Banco-Utffottet sä fullständigt uplyst och ukredt, de skola benägit finna, att RidderffapetS och Adelns yttranden grundat sig pä högsta billighet och rättwisa och att i följd deraf, och som Ridderskapet och Adeln har sig bekant, att denna sak i allmänhet werkat största upmärksamhct, och det allmännas Dom är för Ridderskapet och Adeln och dest Ledamöter altid af högt wärde, sä har Ridderffapet och Adeln bcfiutik, att pä förhand och i hela sin wido läka särskildt trycka hela Banco-Utffottets Protocolls-Utdrag.
’Om det gifves ett högsta väsen, så måste det vara utrustadt med alla fullkomliga egenskaper: allvetande, allmakt och allgodhet. — Hvad kan det nu bekymra denna stora, hvita koloss om en liten råtta i en af Paris’ smågator tror på honom eller icke?’» Han låg ett ögonblick tyst; synbarligen fråssade han i minnet af denna scen. Derpå tillade han med en plötslig tankeöfvergång: »Hemligheten af mitt lifs alla motgångar är den, att min ande icke kunde tåla trycket af det lättaste band. Jag var för fri för alla partier: republikaner och rojalister, kristne och hedningar — alla fordra de, att man skall låta inpassa sin ande i ett schema. Min var för oafhängig till det! Derför blef jag en friseglare med min egen brokiga flagga på gaffelnocken. Derför susade också allas kulor omkring mig; och till sist blef jag skjuten i sank. Men jag gaf mig icke! Min ande står ännu i dag upprätt på skeppsvraket och svänger oafhängighetens, tankefrihetens trikolor.» Och med ett utmanande leende tillade han: »Jag kunde aldrig bli en dogmernas man. Jag tror, att hvarje åsigt i lifvet låter sig försvara, liksom man på en bal kan dansa med alla flickor. Det fins vissa blaserade kavaljerer, som alltid bjuda upp de sittande flickorna på balen. Det der förstår jag! Jag har alltid sjelf haft en oöfvervinnelig lust att dansa med de åsigts-flickor, som stått lägst i kurs.» Sent på aftonen satt Margot hemma hos sig och läste i den mycket förkättrade boken om Börne de välbekanta slutsidorna, i hvilkas stolta ord hon tyckte sig se Heinrich Heine träda sig till mötes, lifslefvande: — I alla händelser: jag är fullt medveten om min viljas och mina afsikters redlighet, och när jag kastar en blick på mitt förflutna, reser det sig inom mig en nästan glad stolthet öfver det goda stycke väg, som jag redan tillryggalagt. Jag undrar om mitt kommande lif skall vittna om lika stora framsteg? Uppriktigt sagdt: jag tviflar.
Tvärtom erkänner man gemenligen, att minoriteten icke kan genom majoritetens beslut tvingas att onödigtvis låta skeppet ligga stilla (»Ships were made to plough the ocean, and not to rot by the wall») ejheller att ändra rederikontraktet eller förändra skeppets byggnadsplan, eller träffa förfoganden, som äro mot kontraktet uppenbarligen stridande, eller som äro främmande för rederiets ändamål. Således torde t. ex. pluraliteten i ett rederi, uttryckligen ingånget för bedrifvande af skeppsfart mellan Hansestäderna och Stockholm, icke ega att, mot minoritetens protest, besluta det skall skeppet användas till hvalfiskfångst vid Grönland o. s. v. Se Tyska Lagen Art. 458. 2 morn» »Särskildt lärer böra tydligen bestämmas huruvida rederiets upplösning och skeppets försäljning bero på majoritetens beslut och med hvad vilkor. Artikeln 473 i Tyska Sjölagen gifver materialier i sådant afseende.» § 9. mom. 1. Af Justitieråden Qviding och Cramér yttrades: »Afsigten är att uttrycka, det afträdandet enligt 8 § icke befriar från såda na förbindelser, lör hvilka fartygsdelegaren häftar i personlig ansvarighet. Skall detta uttalas, hvilket Justitieråden för sin del anse obehöfligt, kunde detta ske tydligare om man efter ordet: »förbindelser» tilläde: nför hvilka den afträdande icke är, enligt hvad här nedan 13) sägs, personligen ansvarig,» Justitierådet Alexanderson ansåg ordet »endast» böra utgå, helst delegare, som sålunda afstått, bör vara fri från ansvarighet för rederiets alla derefter upp kommande förbindelser. 7 § 10. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér yttrade: att stadgandet om hembudsskyldighet innebure en inskränkning i den fria dispositionsrätten, hvilken inskränkning syntes Justitieråden desto heldre obehöflig i lagen, som förbehåll derom kunde med lika verkan i bolagskontrakt intagas, derest delegarne finna det lämpligt. I Tyska Sjölagen vore icke eller förköpsrätten bibehållen. I enlighet härmed tillstyrkte Justitieråden, att så väl denna § som § 11. 1 mom. måtte utgå. § 13. Justitierådet