Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har anfört exempel, som skulle bevisa, att Högsta Domstolen kunde, oberoende af hvad hittills varit stadgadt, stifta nästan hvad slags lag, som ibland dess ledamöter kunde göra sig gäldande. Den rätt, som Högsta Domstolen har sig uppdragen, är likväl icke någon annan, än den att förklara gällande lag, alldeles icke att stifta ny lag. Att säga hvad som skall vara lag i sådane fall, der stridighet förefinnes, är något helt annat, än att skapa lag. Emot en sådan makt, delden skulle utöfvas, äro starka conlroller lagda, och jag skulle icke tro, att 11. St:s Just.ombudsm. skulle kunna förbise, om Högsta Domstolens ledamöter, i denna del, sträckte sin rätt utöfver skrankorna. Den talare, som yttrat, att, derest Högsta Domstolens ledamöter ville begagna denna rätt, de skulle kunna, emot Konungens och tvä stånds vilja, stifta lag, har i min tanka missförstått grundlagens ifrågavar. stadgande. Skulle nu, om detta grundlagsförslag antoges, den makt, som blifvit ansedd tillkomma dessa Just.råder och tvä Stånd icke finnas, huru skulle i sådant falt tillgå? Man säger, att lagtolkningar skulle kunna grundas genom Högsta Domstolens prejudicater. Högsta domstolens prejudicater grundas naturligtvis af den pluralitet, som inom Domstolen kan göra sig gällande. Fästes 1111 afseende på dessa prejudicater, så erhålles deraf den lagtolkning, som af Högsta Domstolens pluralitet är ansedd för att vara den rätta. Finner nu antingen någon motionär, eller också K. M. denna lagtolkning icke vara lämplig, så väckes vid en riksdag fråga om förändring deruti. Då denna fråga förekommer till R. St:s öfverläggning, och i afseende på det förslag, som lill följe deraf framlägges, RiksStm stanna två mot två; uti hvad skick befinnes då frågan? I samma skick som förut. Då är icke någon lag gifven, utan saken går troligen sin gång efter samma prejudicat, som förut varit gällande. Jag skulle således icke tro, att det nuvar. stadgandet är af så särdeles farlig beskaffenhet. Den andra frågan är, huruvida stadgandet kan vara nyttigt.
I.sZords«IIce. L. Lkrsnzrsvzt. I. I>. WittinZK. I. bl. l.,zur, ^nct. WsIIin, sol, kett. Zsnäberz. ^näers Lenztslon. Jod. Lenxtskon. Isa ^r. Lsrzm»8. I.. S. Lika lydande med Originalet betygar dl, k^öäslius. Afskrift H74 Den r8 November» Afskrift Utdrag af de är 1807 lisl Riksgälds» Werkets öfverseende församlade Reviso» rers till Herrar Fullmägkige aflärne Expedition» -> ? - Under gkanstnkng af Hwkar Aissmägklges tiss narwarande Revision osgisne Berättelse, hafwa Revisorerne fästat sig witz Riksgälds-Contoirets Wxet.upköp, såsom elt ibland b? mäst wigtigs och granlaga ämnen, hwilka inga i Conroirets föi'» wallning» Ulan älk L någor Matto Mi§?änNä ester wists sätta uti ftäga Herrar Fullmägstges nit och förgfälUga bemödande, att, efter Rikets Högloft. S anders yttrade afsigt och önskan, befordra förminskningen af Risets U landska gäld, hwarmed Wexel - uphandltngett stär
Handla aläde* tvärtemot hvad ni hitlillr gjortj eller, som vill Den 25 Junii f m. säga dafsstnma: köp upp blott af den öfverflödiga grödan, ej af den som slagit felt, befatten er ej med handel med utlänningen, ty i detta fall fördyrar ni spannemålen för consumenter, utan gagn för producenter; men deremot till allas skada och till förlust för hela Riket. Om Directionen bandlat enligt dessa enkla, redan af Joseph i Egypten godkände grundsatser, så bade den nu ej behöft redovisa för någon stor förlust. Den hade icke en gång då behöft något förutseende; ty man kan ej risquera förlust på inköp emot låga priser, xnen bör vänta sig den på inköp emot höga. Första grunden till den stora förlusten lades genom för liten upphandling af Skånes ovanligt ömniga gröda år 1815, då något köptes af allmogen, men nästan intet af possessionater och jordbrukande Ståndspersoner. Hade betydlig upphandling skett den tiden , då Inrättningen hade en betydlig contant , än ej disponerad fond, att tillgå, så hade mindre behöft göras de följande klena åren 1816, 17, .18 och 19. Genom upphandling de sistnämnde åren, och äfven a! utländsk säd, i synnerhet 1819, (då utomlands upphandlades öfver 60 000 tunnor af MagazinsDireclionen, utom öfver 400,000 tunnor af enskilte speculanter), och genom undsättning på credit, medtogs den contanta fonden så betydligt, att det följande ovanligt yinniga året 1820 föga upp - Den iS Junii f. in. handling, och det äfven i en del provincér det sädesrika året 1821 , alis ingen skedde; När nu Inrättningen skulle sälja och äfven bränna af ett dyrt köpt lager, blef, oaktadt den inomlandet sållde så dyrt, förlusten ound; Vikelig. Detta misstag har varit det betydligaste som Directionen begått och medfört så Vigtiga följder, att intet af de misstag som R.63 visorerne anmärkt, dermed kan jemförasi N:o 3* Friherre Ankarsvärd, Carl Hindric:
Men då jag anser förslaget rigtigt , och icke kan gilla BevillningsUtskottets åsigt, att det skulle åsyfta en rubbning af Regeringsformen , och derföre icke tillhöra Utskottets bedömrnande, så anhåller jag, att förevarande punkt måtte varda ogillad, på dst icke en sådan sats, lemrtad utan närmare uppmärksamhet, må blifva ett prse. judica! för framtida Bevillningsutskott, att icke handlägga samma fråga; ty lika väl kan detta Utskott besluta om frankering af bref, som om losen till Mantalsskrifvare för debetsedlar m. m. Herr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Herr Hjerta i den mening han nu yttrat, men jag hemställer.om icke Ridderskapets och Adelns beslut, i stället för ogillande af Utskottets förslag, må blifva, att punkten förföl’ej ty i sådant fall hade man icke sagt .något, hvatken mot eller med. Den 11 October /. m. *65 Herr Grefven och Landt Mar/håthen gjorde proposition till bifall å 9ide punkten, Ropsdes Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar sk olken hemställde, att Utkottet* i denna punkt öfver Herr Hjertås motion, angående frankering af bref, afgifne yttrande måtte läggas till Handlingarna. Bifölls. io:de Punkten: Angående uträttande af en belöning för ett fullständigt och säkert Förslag till en Jöibättrad organisation af P osiver kr Inrättningen. Herr Treffenberg: Jag anser äfven denna punkt vara origtigt uppfattat af BevillningsUtekottet, ty alla sådane åtgärder och ärender, sorn ega afseende å organisation af Postväsendet, bora af Riksens Ständers Bevillningsutskott upptagas. Jag talar visserligen icke af egennytta, ty jag skulle icke blifvit en af de (äflande; mea Born jag trott, att man härvid bordt följa de rät, tåste grunder, har jag ej kunnat gilla Bevillningsutskottets. Herr Tham: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Herr af Grubbens, Nils Willielm, den 8 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående skyldighet för husbönder alt förse sine arbetare med husrum, mat och nödige arbetskläder m. m. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Herr von Qvantens, Carl, den l\ dennes e. m. på bordet lagde Memorial, angående upphäfvande af Kongl. Förordningen den iq December 1827, rörande vilkoren för hemmansklyfning och afsöndring af jord. Vid förnyad föredragning af Herr Ribbings, Bo, den 4 dennes e. m. till Ridderskapet och Adeln öfverlemnade Document, innefattande Konung Joban III:s stadfästelse å Ridderskapets och Adelns Privilegier af den 2 Maji i5go, beslöt Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, anmoda RiddarliusUtskottet, att tillställa RiddarhusDirectionen berörde Document, för att uti RiddarhusArchivet behörigen förvaras. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Den 19 December e. m. 355 Fredagen den 19 December. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen* Upplästes till justering och godkändes s:ne från ExpeditionsUtskottet ankomne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t, nemligen: N:o 4* Angående utbetalningen ocliredovisningen af Riksdagskostnads-medlen. Med uppgift å utsedde Ledamöter i Hemliga Utskottet. Herr DalmanLars Johan , hade inlemnat ett så lydande Anförande:
Du måste presentera oss för hvarandra, och jag tror, att det var detta, som mest förvånade dig. Ja, Jelena, det var verkligen första gången, jag hörde hans namn och han mitt. Och ändå, kan du väl tro det, har ingen man på jorden stått mig så nära som denne främling. Jag har många gånger varit färdig att skrifva och tala om alltsammans för dig — du, min bästa och käraste vän. Men något, jag vet ej hvad, har hållit mig tillbaka i sista stunden, då bläcket redan fyllde min penna och det rena pappersarket väntande låg framför mig på bordet. En doft, ett skimmer, persikans fina fjun, stoftet på fjärilens vingar — något sådant var det — något, som man är rädd att beröra för att ej förstöra, vanhelga. Förstår du mig? Jag tror du gör det, Jelena I Hvarför berättar jag det nu? Därför att nu, nu, nu får jag riktigt taga fram det i ljuset, detta, som legat doldt i mitt inre under långliga tider, som jag omsorgsfullt gömt och bevarat som en helig skatt, och blott i mina tystaste, ensligaste stunder vågat betrakta med en underbar undran, med ett leende och en tår, med frågor utan svar. Och det skänkte mig en själens frihet, hvaruti jag mognade till ett själfständigt väsen, och likväl var det mig ett bindande band. Jag talar i gåtor, tycker du? Nå väl, Jelena, raduaja maja (minns du den lilla kosackflickan, du tog till kammarjungfru, som alltid kallade dig så? ), nu vill jag gifva dig lösningen på gåtan. Det var en vårdag. Strålande, sjungande, jublande vår. Hela världen tycktes mig vara en lyckans och glädjens hemvist, ett paradis utan ormar, ett rosenfält utan törnen. Själf var jag en ganska lycklig representant för våren — aderton år — ja, nu kan du själf räkna ut, att det är sex år sedan. Mitt hjärta klappade af intensiv lifsglädje, barmen häfdes, och läpparna insöpo i fulla drag vårens milda ångor och lifvets varma strömdrag. Det var ingen vanlig vårdag heller, ser du.
Att den besutna allmogen lyckligtvis befinner sig i tämmelig stånd; Att deremot ett sådant välstånd synes vara i åtagande bland de höfT re stånden; Att sedeförderfvet, och deribland i synnerhet fylleri-lasten, snarare ^ i tillän åtagande; Att antalet af fattighjon årligen ökas; Att Smålänningens böjelse för krigsstånd^ och soldatlifvet forfar, s^' sora ett nationaldrag; Att Länets hufvudnäring är Åkerbruk, och Boskapsskötsel, hvaraf d^ förra i senare lider tagit öfverhanden ; Att likväl Boskapsskötseln, såsom Länets modernäring, fortfar att ^ öfva sin välgörande inflytelse på ortens bestånd; Att Oxhandeln och trafiken med Smör och Ost bringa de mästa peIK ningar i rörelsen på landet; Att skötseln af äng och betesmarker lemnäs på de flesta ställen ^ naturen; Att likväl odlingen af foderväxter börjat blifva mera allmän; Att hästafvel i Länet är af ingen betydenhet; Att Fårafvel deremot åter börjat blifva föremål för Possessionaten1^ verksamhet; Att dertill bidragit de nya Ullmarknaderne i Norrköping och sta^0* nerandet af ett Stam-Schäfleri inom Länet; till husbehof1026"8 fårafvel och “Hproduction sträcka sig dock ännu blott ram f deS^urhäU^0"' ‘ SmSlan,i^ inlaSer 55 Att i ingen del af Länets oeconomie råder så stort slöseri och så titon omtanka för kommande tider, som i skogshushållningen.
Eedan vid sista riksdagen yttrade StatsUtskit, i fråga om denna segel-led, att Utskit erkände det stora behofvet och den allmänna vigten af förbättring i kommunikationsanstalterna inora den ifrågavide, i anside till betydliga bergshöjder och mångfaldiga vattendrag, för landtransporter mindre tillgängliga del af riket, samt att Utskit ansåge en efter dervide lokala förhållanden lämpad kommunikationsled, hvarigenom de skogrika och vidsträckta trakter af Dalsland och Vermland, som omgåfve Stora Lee och dermed sammanhängande sjöar, komme att förbindas med Wenern och derifrån utgående segelbara vattendrag, utgöra ett ibland de många företag, hvilkas utförande, med afside å tillgodogörandet och afsättningen af landets produkter, borde genom bidrag från det allmännas sida befrämjas. Efter ett sådant erkännande från StatsUtskits sida och sedan icke mindre K. Befhide i länet än äfven direktin öfver seglationen på Wenern gjort framställning om det nu ifrågavide kanalarbetet; sedan styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader såväl vid sista som innevide riksdag på det varmaste förordat denna kanalanläggning; sedan det blifvit uplyst att under 1) en 27 Juni e. m. närviJe förhållanden och med afs:de på de olyckliga år, som nu en lång tiderymd plågat eller minskat folkmängden på Dal, något bidrag derifrån ieke är att förvänta, —hade jag icke trott att StatsUtsk:t skulle afslå eller vägra allt afs:de på denna motion. Denna segel-led är, Mine Hrr! ett af de vigtigaste företag, som vid denna riksdag blifvit ifrågasatte; det är fråga om att genom ett anslag af 1,120,000 rdr bana sig väg in i landet 12 mil till en sjö, 4 mil lång i utsträckning och som tillika är gräns-sjö mot Norige, der en kanalanläggning, motsvarande den här, nära Fredrikshall är påbörjad. Således är här meningen att från Wenern få en direkt kanal eller segel-led till Fredrikshall och således en sammanbindning med Norige.
Adelsmännen, bland hvilka tanisten valdes, hade egendomsrätt till jord; en annan klass hade egendomsrätt till lösören, som gingo i arf till deras söner medelst gavelkind d. v. s. genom lika delning. Endast vissa klasser af stammen — saer céile eller frie brukare och daer céile eller lägre brukare — kunde få stadgad åborätt; de andra voro antingen brukare på ett år, frie arbetare eller slafvar. De årliga brukarnes intressen skyddades genom de kraftigaste bestämmelser, och under loppet af några slägtled var det möjligt att stiga från det lägsta sociala trappsteget till rangen af en fri brukare. Sålunda var det gamla jordegendomssystemet i Irland. Det kallades tanistry och var regleradt genom ftreÄowlagen. En klar föreställning derom är nödvändig, om vi skola riktigt förstå den irländska frågan; ty det är på grund af den Irlands folk kommit till den öfvertygelse, hvilken det städse orubbligt fasthåller, och som ligger på bottnen af mer än hälften af deras agitation, nämligen att det har en oförytterlig rätt till jorden och att engelsmännen äro ingenting annat än inkräktare och tjufvar. Bestämmelserna för jordbesittning och styrelse i Irland blefvo praktiskt oförändrade ända till engelske konungen Henrik II: s regering. År 1156 egde en anglo-normannisk invasion rum i Irland under denne monark, som gjorde anspråk på suveränitet öfver landet. Detta anspråk grundade sig på det faktum, att Nicolas Breakspeare, känd 1historien såsom påfven Hadrianus, den ende engelsman, som bestigit den påfliga stolen, i afsigt att behaga konung Henrik utfardade en bulla, som innehöll följande ställe: “ Det råder intet tvifvel om, och eder adel erkänner det, att Irland och alla öar, på hvilka Kristus, rättfärdighet ens sol, har lyst och som ha mottagit den kristna trons lärdomar, rättmätigt tillhöra den välsignade Petrus och den allraheligaste romerska kyrkan ", och dermed öfverlemnade han Irland åt den engelske konungen, men förbehöll sig sjelf alla kyrkliga rättigheter, och anbefalde, att en penning skulle betalas från hvarje hus till S: t Peter.
Stadgandet att qvinna ej må väljas till Stadsfullmägtig, anser Utskottet visserligen icke oriktigt, men öfverflödigt, och då dess bibehållande här, medan något motsvarande stadgande icke finnes i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, skulle kunna föranleda det missförstånd, att qvinna icke i stad, men väl på landet, finge väljas till Fullmägtig, tillstyrker Utskottet att punkten ”Qvinna må ej heller till Stadsfullmägtig väljas” uteslutes. § 30. I enlighet med hvad vid 29 § i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, jemförd med 13 § i samma Förordning, blifvit af Utskottet föreslaget, torde äfven denna § höra erhålla följande lydelse: Den, som blifvit till Stadsfullmägtig vald, må kunna uppdraget sig afsäga om han icke är i staden eller inom dess område boende, om han är embetseller tjensteman och af sin befattning hindras att uppdraget fullgöra, om han efter de fyra sistförflutna årens tjenstgöring såsom Stadsfullmägtig är i ordning att derifrån afgå, om han uppnått Sextio års ålder eller förmår uppgifva annat förhinder, som af öfrige Fullmägtige godkännes. Skall fyllnadsval ske, sammankalle Magistraten för sådant ändamål stadens röstegande medlemmar. § 34. Utom de i Kommitterades förslag uppräknade fall, torde sammanträde äfven böra hållas, då sådant äskas af de fleste bland Fullmägtige; hvadan Utskottet hemställer att denna § må erhålla följande lydelse: Stadsfullmägtige sammanträde ock så ofta Konungens Befallningshafvande, Magistrat, Stadsnämnd eller de fleste afl Fullmägtige det äska, eller då ordföranden sådant nödigt finner. § 35. Likasom allmän Rådstuga kunna ock Fullmägtige i undantagsfall behöfva sammankallas redan till nästa dag, hvadan Utskottet tillstyrker att orden ”minst två dagar förut”, i denna §:s första punkt förändras till ”sednast dagen förut.” § 58.
”Men var det då så väl gjordt, att han ej lät finnarne fara till riksmötena?” frågade åter fru Metta. ”Det fanns nog mången, som menade att hertigen ville folket väl, men att Flemingen bara inte ville släppa dem dit för att de ej skulle få klaga på honom.” ”Mor, mor, tala ej efter hvad hertigens handtlangare säga. Nog är det allt godt och bra att få ihop riksmöte, men går det ej till efter lag och rätt, så är dermed ringa godt. Och när hertigen lyser ut riksmöte, och kungen förbjuder sitt folk att bevista det, då gör den rätt, som icke släpper folket dit; om än allmogen, i sitt oförstånd, låter narra sig och tror allt hvad skojare pratar i dem. Och om än svenskarne måste lyda Söderköpings och Arboga beslut, då de ha föga vån att annat göra, när de ha hertigen i nacken på sig, så skola åtminstone finnarne hålla lag och rätt helig, så länge hertigen ej fått band på dem, och det skall, med guds hjelp, ej ske så länge herr Klas har nästan hela rikets flotta omhanda och står stark i Finland. Redlig och rättfram och utan krångel och krokar, viker han ej åt höger eller vänster. Trupper har han här att försvara vår konungs sak, den stund det behagar hans majestät att återkomma till sitt arfrike. Hertigen menar nog på att afdanka tropparna, som ännu stå i tjenst sen kriget mot moscowiten, och när herr Klas allt icke afskedar dem, så har hertigen vändt sig direkte till krigsfolket sjelfva, och befallt dem att ej lyda herr Klas, som han säger vara en förrädare mot kung och land. Men ännu har det ej lyckats honom att utså myteri och uppror bland knektarne, hur än han bjudit till.” ”Hvad herr Klas gör, tyckes väl eder rätt, och icke vill jag dömma annorlunda än J; men allmogen klagar bittert, och nöd lida de; och är det icke just det förtryck som af knektarne utöfvats, hvilket nu kostar så ohyggligt mycket mord och brand”. ”Svårigheten att försörja trupperna, är stor och, Gud bättre, folket lider i sanning mycket.
N:o 405, angående ifrågaställd förlängning under tio år af det Pant-Iåneinrättningen i Stockholm beviljade låne-understöd af allmänna medel. 4fslogs. S. D. Uti elt från Höglofl. Ridderskapet och Adeln ankommet, nu uppläst, Utdrag af dess Protocoll för den 29 December nästlidet år 1840, hade bemäldte Riks-Stånd tillkännagifvit, alt, seda n i Förstärkt Bnnco-Utskott det beslut blifvit fattad t, att af Bankens, enligt 1839 års bufvudbok, utöfver grundfonden varande vinstoch capilal-öfverskolt, En million R:dr kommer att till Bankens förstärkande reserveras, samt att återstoden af omförmälde vinst och capital-öfverskott, 2,311,216 R:dr 41 sk. 5 rst. skall af Rikets nu församlade Ständer till allmänt nyttiga ändamål disponeras, och en femtedel af sistnämnde medel ifrån och med år 1841 årligen utbetalas, Ridderskapet och Adeln beslutat att genom Prolocolls-Utdrag meddela Stals-Utskottet berörde beslut, på det att bemälde Utskott måtte blifva i tillfälle att taga nämnde summa i beräkning vid uppgörande af förslag till de utgifter, som under namn af Extra Stats-reglering, eller i sammanhang dermed komma att föreslås; i hvilket Ridderskapels och Adelns beslut della Riks-Stånd inbjudit de öfriga Stånden att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Bonde-Ståndet fann för sin del icke skäl alt denna inbjudning antaga. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets den 9 dennes på bordel lagda Utlåtande, N:o 406, i anledning af Herr Lefréns , J. P.j motion om skyndsamt bestämmande af förskott till bedrifvande af befåstnings-arbetena vid Carlsborg och i Stockholms Skärgård. S. D.
Dropositionen således endast omfatta öfriga ämnen,. lätteligen utdraget ket^gar Dx ollieio <7. 6. von Loo/i, liw 25.' 72 ^.nL. till Dxp.-Dtsk. rl. 20 ^.UA. 1844, t.1. 1 e. i». d/o///v /Vdc//g« /^/'o^io.s^/o?r r/// om ^o>d»d/-crd6 / a/keende /zo /og/co^ 00/r n^t^d»- do-^dtt^-zd^ec^/rz/rgDz^ziczz ^oc/r/zo/m^ ä/o^ c/e» / ^dzzgzc§tz I afsigt att, genom en förkättrad lagstiftning, fullständigare an kittilis ketr^gga egandeock k^potkeks-rätten till fa8t egendom, vill Dongl. Naj:t i lXuder fä8ta Dikets 8tänders uppmiirksamliet pä följande lorkällanden. Dap. 4 §- -lorda-Dalken stadgas, att, om någon säljer jord, ku8 eller tomt, clen kan förr till annan sält kafver, skall det köp vara gildt, som först gjordes. l^o kan således käncla, att den, 80m pä god tro köpt, lagfarit oek ketalt 1a8t egendom, ja, älven under längre tid varit i kvittning deraf, nödga8 ät en äldre köpare, kvilken ej lagfarit med sitt köja, eller derät gifvit något 8lag8 okfentligket, af8tä egendomen, utan annan ersättnings-talan, än emot den kedräglige säljaren, som möjligen ingenting kafver.
Rörande det alternativ, som i Utskottens Betänkande förekommer, att antingen bevill ja 250, eller 300,000 Bd. årligen, anse*' jag föga magt påliggande, hvilkendera •uiuuian som bifalles. lo 76 Den 22 Juli f. tn, Jag har dock för min del tillstyrkt den mindre. Beträffande åter tiden för en del af dessa summors utgörande, ,så anser jag ho st orimligt att nu besluta för längre tid än till och nied det år, då nästa Lagtima Riksdag bor inträffa. Alla öfriga Statsanslag fastställas endast för denna Termin af 5 år. D< t faller af sig sjelft. att nästkommande Ständer kunna derom besluta hvad de behaga; inen mycken anledning är att tro, att om Urtima Riksdag inträffar, då varande Ständer skola g.ira afseende på hvad dessa beslutat, och således Itai den sammansatta Beredningen trott sig bereda r - i re säkerhet åt Verkets fullbordan genom utsättande af det årliga bidraget till 1820 ärs slut. Henr StatsRådet tn. ni. Grefve Platen har yttrat sin önskan, att allt personligt aldeen le matte vid denna vigtiga frågas afgörande kunna åsidosättas. För min del kati ,jag öppet förklara, att någon personlighet ej verkar på mig vid bedömande af förevarande ämne. Jag erkänner lika sorn hvarje annan rättskaffens medborgare Herr Gretve Plåtens förtjenster såsom Chef foKjstyrelsen af Götha Canal-aibete, och får äran vid detta tillfälle förklara bemälda Herr Grefve min upprigtiga högaktning för dess nit och omtanka att påskynda Götha Canals fullbordan. Men i anledning al hvad sorn blifvit anfördt mot det ena alt-mati vet i Högloft. Utskottens Betänkande, att Gotha CanalStyrelse icke gjort allt hvad man af den skäligen haft orsak att vänta, tror jag mig skyldig att tillkännagifva, att jag varit don sini inom Höglofl. Beredningen först framställt denna anmärkning, för hvilken jag nu äfven vill hafva äran uppgifva skälen. Det har omöjligen kunnat undfalla.