Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H a n lockade henne att smaka på absinth — absinth var det enda, som kunde göra lifvet drägligt för h o n o m — o c h hon grinade illa åt den grönblaskiga drycken o c h sade, att » m a n b ö r ha den i vrångstrupen, för att riktigt känna, hur g o d den är. » M e n när han en stund suttit o c h talat på sitt sätt o m sidor af parislifvet, dem hon ej visste något om och som hon förstås var nyfiken på, blef hon med ens ond o c h bad h o n o m tiga, o c h när han då blef stött o c h g i c k sin väg — hon var ju lika » s n e r p e d » som de andra gässen! — då urladdade hon sin harm inför oss andra med en känsla och öfvertygelse, som jag knappast väntat af henne. H o n hade tårar i ögonen o c h hennes läppar darrade: » J a g tycker jag inte är sipp, jag är knappt » bättre f o l k » ens, jag är inte någon ingenue, men så simpel o c b ofin tycker jag inte man har rätt att tro mig vara, så jag skulle behöfva sitta oeh höra på den där tölpens gemenheter! » H o n steg upp o c h gick ut för att inte låta oss se, hur barnsligt hon bar sig åt och hur föga hon kunde behärska sig själf. A p r i l var nu inne, o c h man började känna vår i luften. F ö r s t då vi gått öfver till kaféet — det historiska Eremitaget — o c h slagit oss ned där utanför, fingo vi se henne vifta åt oss från ett omnibustak. E t t helt fång nyutslagna syrener hade hon m e d sig. » ropade vi. O c h hon tog strålande glad e m o t artigheten med en storartad nigning för publiken. Vårluft förde de med sig hit in till boulevarden. Middagstiden dagen därpå gick jag upp på hans atelier. Nej, hon hade inte haft lust att gå ut. H a n tog fram en karta o c h visade, hvart de farit, hvar de stigit i land, försökte fä rätt på de vägar, de gått.
347 ning saken blifvit af parterne å ömse sidor dragen, genom nådig dom dea 15 Mars 1847 upphäft domstolarnes i hufvudsaken sammanstämmande beslut ocb frånkänt Erasmi all rätt till vidare nedsättning i arrendet, än för den jord, som bestod af trädoch kålgårdar. Nu ehuru, jemlikt E. K. M:s högstberörda nådiga dom, regementsskrifvaren Erasmi icke egt laglig rätt att uti arrendet af indragna kornetts-bostället, krono-säteriet Boda med tillydande hemman och lägenheter njuta den nedsättning, hvarom han med kronan tvistat, hafva likväl Rikets Ständer ansett de af Erasmi till stöd för sin talan i detta mål anförda omständigheter i så måtto förtjena afseende, att Rikets Ständer funnit sig för sin del böra medgifva, att det emellan regementsskrifvaren Erasmi samt E. K. M. och kronan ingångna kontrakt om arrende af indragna kornetts-bostället Boda må, så framt arrendatorn sådant åstundar, upphöra att vara gällande vid midfastan 1849, samt med boställets utjrrendering under de återstående arrende-åren förfaras, i enlighet med bestämmelmelserna uti Kongl, kungörelsen angående åtskilliga förändrade föreskrifter till iakttagande vid utarrendering af Kungsoch Kungs-ladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden' till statsverket ingå, af den 17 Juli 1847, deruti stadgas, bland annat, att ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver arrendet ej får gå, skall bestämmas, äfvensom att lägenhetens förre innehafvare, så vidt han densamma väl brukat, eger att emot erläggande af den fastställda maximi-summan och öfriga vilkor, enligt författuingarne, arrende-rätten bibehålla. Hvilket Rikets Ständer få hos K Iv. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Augusti 1848. 348 Expeditions-UtskoLlets Förslag till und.
Vidare antecknade jag, ur 1860 års supplikdiarium, 23 mål, som, efter det de blifvit till utslag färdiga, hvilat oafgjorda 3, emellan en och två månader; 2, emellan två och tre månader; 4, emellan tre och fyra månader; 5 emellan fyra och fem månader; 2, emellan fem och sex månader; 4, emellan åtta och nio månader; 1, emellan tio och elfva månader; och 2, emellan elfva månader och ett år. Slutligen upptecknade jag, ur 1860 och 1861 årens Brefdiarier, några ärenden, i hvilkas slutliga behandling dröjsmål ägt rum från sex månader ända till två år och deröfver. 38 I skrifvelse den 21 November 1862 anmodade jag Advokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt att emot vederbörande Landshöfding och Landssekreterare, hvilka jag ansåg hafva i anmärkta hänseenden sina embetspligter försummat, anställa och utföra laga åtal samt dervid, sedan utredt blifvit, i hvad mån den ene eller andre borde anses till anmärkta försummelsen, i ett eller annat afseende mer eller mindre vållande, påyrka det ansvar, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda. Sedan Advokatfiskals-embetet, i anledning häraf, den 24 November 1862 till Kongl. Hofrätten ingifvit memorial, hvilket blifvit med förrbemälde vederbörande kommuniceradt, hafva de uti afgifna förklaringar anfört: Herr Landssekreteraren, att de till 1860 års supplik-diarium hörande mål, vid hvilka anmärkning blifvit gjord, alla voro af vidlyftigare beskaffenhet; att han under senare hälften af år 1861, varit i saknad af tillräckligt biträde vid ärendenas handläggning; att han, de åtalet närmast föregående åren, för helsans vårdande haft ledighet under sommarmånaderna från tjenstegöromålen, samt att den anmärkta långsamheten vid ärendenas behandling låge honom ensam till last och icke Landshöfdingen, hvilken derutinnan städse uppmanat till skyndsamhet; hvadan ock Herr Landssekreteraren anhöll att ensam få vidkännas det ansvar, som Kongl.
En person, som i 12 år vistats på orten, har sagt mig, att man kan antaga 6:te kornet i de östra trakterna, men endast 4:de i de trakter, hvilka skulle komma att genomlöpas af Lagalinien, och detta öfverensstämraer också med den erfarenhet, jag eger. Det nr också en allmänt känd sak att de vestra sidorna af Småland äro de sämsta, hvarföre också denna del af provinsen fått namn af »Etter-Småland». Det är derföre så mycket mera berömvärdt af det folk, som der bor, att kunna berga sig och odla den jord, som derstädes finnes, och vill man anlägga jernvägar för detta ändamål, så gör man visserligen rätt att välja Lagalinien; men jag tror icke att det bär sig. Hr Bildt har talat om folkmängdens tillväxt på Lagalinien. Denna produktionsförmåga hos Lagaliniens befolkning värderar jag; men Hr v. Troil torde bäst kunna med siffror bevisa, huru härmed förhåller sig. Jag ber, då jag nämnde Hr v. Troil, att få rätta ett af honom begånget misstag. Han sade nemi. att spanmålstrafiken på östra sidan egentligen skulle komma ifrån Konga härad, och att denna spanmål föres på axel till Karlskrona och Karlshamn. Men Småland producerar spanmål jemväl på andra orter. t. ex. i Wexiö-trakten. Der vet jag, att under sednare tider producerats flere tusen t:r, sorn blifvit förda ända ned till Malmö. Likaså vet jag att man i Kalmar län årligen hemtar hafre till utsäde från Wexiötrakten. Jag tror att denna hafre skall få en annan bättre afsättningsort på Kristianstad, än i Karlshamn. Utsk:t har i sitt Betänk, velat förpassa den spanmål, som produceras i Eksjötrakten, ända till kusten. Hvar och en vet dock att det är 12 till 13 mil dit, och att det är en mycket svår transportväg på axel. Denna spanmål går derföre till Jönköping. Jag ber att få säga ett ord i afs:de på jernbruken. Det är sannt, att Lagalinien i detta afs:de står framför. Menr, Mine Hrr, Utsk:t har icke vidrört den så betydliga artikeln viktualier.
För sådant ändamål vare syssloman pligtige, att till referenten hvarje månad aflemna redogörelse för konkursboets ställning och för beloppen, som för boet äro vordne insatte å statskassans räkning för deponerade medel; pröfvar referenten lämpligt, anordne han då utdelning bland borgenärerne, bestämme summan deraf och håfve vårdnad å att borgenärerne varda om utdelningen underrättade. 567. Till borgenärer, som hafva hemvist i Frankrike, varde ingen utdelning verkställd, förrän motsvarande belopp blifvit afdraget och satt i förvar för borgenärer, bosatte utom Frankrike, i förhållande till de fordringar, för hvilka de kunna vara i den upprättade förteckningen öfver skulderna uppförde. Äro icke sådana fordringar upptagne i förteckningen till viss summa, må referenten kunna besluta, att det i förvar satta beloppet skall ökas, i hvilket beslut sysslomännen likväl kunna bos handelsdomstolen ändring söka. 568. Det i förvar satta beloppet fortfare att innestå på statskassans räkning för deponerade medel ända lill utlöpandet af den frist, som i sista § af art. 492 är 70 Kongl. Alaj.-ts Nåd. Skrifvelse, Nio 10. vorden bestämd; hafva de borgenärer, som utom Frankrike hemvist ega, icke bevakat och styrkt sina fordringar, på sätt denna lag stadgar, varde beloppet utdeladt till de erkända borgenärerne. På samma sätt varde i förvar nedsatt motsvarande belopp för sådana bevakade fordringar, hvilka ännu icke hafva blifvit slutligt pröfvade och godkända. 569. Sysslomännen må ej utdelning verkställa till någon borgenär, som icke uppvisar den handling, hvarpå fordringsanspråket sig stödjer; uppå denna handling anteckne sysslomän den summa, som af dem blifvit ötbetald, eller som blifvit tili utbetalning anordnad. Kan sådan handling omöjligen företes, håfve referenten ändock magt, att, efter inhemtande af hvad bevakningsprotokollet öfver den i fråga varande fordran innehåller, gifva till utbetalningen lof. Borgenär erkänne ock skriftligen på utdelnigsräkningen den af honom mottagna summan. 570.
På framställningens lif och adelskap är det ett lysande bevis att vi allt igenom känna oss som en vän och kamrat till Claude att vi tänka på honom, som lefde han midt ibland oss, tror på hans begåfning och gräma oss — och det grundligt ändå — åt hans oefterrättlighet. Ty han är svår. När han gick omkring i hallarna — i » Le ventre de Paris », der vi först gjorde hans bekantskap — gjorde sina iakttagelser om det rörliga morgonkrya lifvet der och förnöjde sina blickar med åsynen af allt det som i öfverdådig rikedom fans der af nature, morte, då lärde vi oss genast att stå på hans sida. Likaledes hålla vi med honom i hans sträfvan efter det der nya i konsten, som hans samtid längtade efter — allt häftigare för hvarje år som gick af de akademiske gubbarnes herravälde. Så sätter han sig att måla sin stora tafla med titeln » Plein air », men den målar han inne i atelieren. Han ändrar och börjar oupphörligt om efter eget hufvud, står der och komponerar ur minnet, ur fantasien, blir allt mera energisk och allt mindre konseqvent, ju omöjligare det blir för honom att få taflan att verka som han vill ha den. Nog kan det gå så till, men galet är det och allt annat än underligt att taflan blir en osmält kompott, der man kunde njuta af detaljer, men der det hela var allt annat än helt. Man förvånar sig öfver hans tanklöshet, man vill fråga, hvarför han ej nöjer sig med den stora uppgiften att måla efter naturen. Det skulle han gjort, om han lefvat nu och varit ung. Om det endast blifvit små dukar, små motiv, hvad hade det gjort? Det äkta i konsten gör sig alltid gällande — förr ellersenare — och bland den publik, som dömer i Paris, finnes s&amp; många uppfattningar, att hvarje sund riktning der måste segra. Det är just denna egenskap, som gör pariserskolan så oöfver-vinnerlig. Claude gör sedan under några års vistelse på landet en rad små präktiga utkast. Der står han på fast mark, känner botten under sig. Så kommer han till Paris igen.
Om anslag för utskrifning af manuscript till tryckning af Ridderskapets och Adelns Protocoil vid innevarande Riksdags samt correctursläsning. 2:0 Om anslag för upprättande och tryckning af Register öfver Ridderskapets och Adelns Protocoil vid 1818 års Riksdag, samt för författande af Register öfver Ståndets Protocoil vid Riksdagen 1823.. Vid fönnyad föredragning af StalsUtskottets den 8 dennes under N:o 425 aflåtne, och samma dag e. m. på bordet lagde memorial, i anledning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut i fråga om de af Utskottet i Utlåtandet N:o 414 föreslagne allmänna grunder för upptagandet af ett lån för Statens räkning i silfver, motsvarande 2 millioner Riksdaler i Svenskt specie efter gamla myntfoten; fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom framställd proposition, för godt bifalla hvad Utskottet i berörde memorial tillstyrkt, samt godkände de deruti föreslagne voteringspropositioner.. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskottets den 8 dennes under N:o 426 afgifne, och samma dag e. m. på bordet lagde Memorial, i anledning af RiktStåndens skiljaktiga Den it Mars f. m. 219 beslut i några delar af det i Utlåtandet N:o 4*5 af Utskottet framstäldle förändrade förslag till Allmänna Grunder för utlåning för RiksgäldsContoret emot inteckning i jordegendom; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, under förblifvande vid dess i afseende å delta ämne redan fattade beslut, godkänna de af StatsUlskoltet föreslagne voteringsproposi tioner.
Uanco, emot kwa xroLc-rits rån - §2 Den ä Mars-' ränta och fyra xrocents ärlig afbetalning pä pitalet, hwilka Zo,ooo R:d. af Tullmedlen komma at til örmguen inga. 6:0 At Landen för de redan gjorde och ke-l flumé utbetalningar bekomma til säkerhet l^poMek af Tullmedlen, pa det satt, ar om Stats-Merkel brister i upfyllandet af mot Lanquea ätagne förbindelser, ksncjuen mä äga rättighet at af byxo^ tbec^uet sig godtgöra. 7:0 At Riksgälds-Lontoiret sjelf kommer ak af egne tilgangar besörja Uealisationen af dest ännu Utelöpande Lreciit-Sedlar, lil et belopp af 6,261,587: 28: 6., (och öfwer hwilken Summa ingen Oreclit-Sedel-Utgifning af Riksgälds-Lontoiret fär sträckas) men at i fall behof skulle Upsta, Riksgälds-Lontoiret erhåller et biträde af 400,000- R:d. ökad Discont, rätt i kaninen utöfwer dest förut ägande rätt til 600,000 R:d. 8:0 At at Hans Kongl. Maj:t i underdänighet skulle öfwerlemnas, at sedan Riksens Ständers Fullinägtige i Lsnczuen och Riksgälds-Lontoiret Veröfwer blifwir hörde, i Nader bestämma tiderna til Upbörden af Bewillningett, hwilken i sadant sall kan pa Twänne terminer ursäktas, men at tillika, til afhjelpande af den genom den förestående upbördens swarigher möjeligen upkominande brist i 8tats-Werkets tilgangar, Riksgalds-Lontoirets Full magtige matte autboriseras at til Stats-Loirtoiicv Utlemna de af Stats-Utskottet förestagne förskotler, i händelse Bewillningen ej inflyter inom den tid Stats-Merkel har penningar af nöden.
Man ser redan, fast i mindre skala, fördelen af delta de olika Ståndens samroanföring på ett rum genom Utskrns sammansättning, der de stridiga opinionerne om sakförhållanden ofta förenas i följd af de uplysningar som af den djupare kännedomen och den högre insiglen meddelas; och möjligheten att till gemensam öfverläggning på ett rum kunna sammanträda, anser jag alltså som första grundvalen till alla andra nyttiga förändringars införande som i detta förslag äro vår pröfning underställde. För öfrigt tror jag det vara nödvändigt att inskränka antalet af dessa till vissa bestämmelser dem jag likväl icke nu vill genomgå, såsom onödigtvis borttagande tiden, då R. o. Ad. säkerligen redan tagit noggrann kännedom om det helas innehåll. Med Frih. Raab kan jag ej dela den tanke, att detta förslag hade bordt vara affattadt i den syftning, alt i representationen kunde införas en makt att tillvägabringa ett konstitutionell skick i samhället, ty jag kan ej finna annat än att denna ordning finnes inom fäderneslandet utvecklad. Vi ega redan en grundlag, den af 1809, och jag saknar således inga konstitutionella föreskrifter. De anmärkmr, som mot vissa detaljer äro gjorda, vill jag förbigå, såsom redan vederlagda med undantag af en enda, eller den, att förslaget icke uptager något bestämmande rör:de de val, som inom de särskilda Stånden böra ega rum. Dervid anfördes, att det f. n. finnes i grundlagen föreskrifvet huru l. ex. PresteSt., huru BorgareSt., hvar för sig skola välja. Det heter nemi. i 13 § af nu gällande Riksd.Ordn. i fråga om Presters utseende till riksdagsmän: — välje hvarje stift, på salt dess prester skap inom sig öfverenskommer. Lika mycket finnes derom stadgadt i del nu af Const.Utsk. afgifna förslaget.
ty liksoin de d&amp;-liga böckerna förskamma barnens smak, s % bidrager den brokiga mängden t511 a t t blasera och förytliga dem. K i p a f&amp; goda böcker kunna bli Barnens goda \ - änner, inför den stors massan st&amp; de likgiltiga. Under riiiterin&amp;naderna sammantrader lio~nitén minst en gång i mhaden för öfverliiggnii~gir och inikorrma ärendens behandling. Komitén har haft at.t gladja sig &amp; t talrika bevis på allmanhetens förtroende; s i har till densamma inkommit förfrågningar angAende nppriittaiide af skolbibliotek (såväl för folkskolor som liögre skolor) d) e t arel~ibliot&amp;, läsecirklar m. m. Från utlandet ha inglitt för) i$gningar om lämplig öfiers~ttnhgslitteratur. Resultatet af komitens arbete, lirad bokgraiiskniiigen ang&amp;r, finnes att tillgå p&amp; Förbundets by&amp; i form af t y c k t a listor, som in11 ehålla förteckning på lamplig barnoch ungdomslitteratur. I Dagnys sista häfte före jul ha under de B sista kren förekommit utförliga bokgranskiiingar. Dessa granskningar ha i separataftryck spridts i vida kretsar, ej blott till enskilda personer utan ock till Förbundets ombud, skolor, ticinin gar, bokhandlare i hufvuclstade~i och landsorten m. fl. Kornitén har icke blott sysselsatt sig med den s. k. nöjeslasningen, utan ock på sina listor upptagit sådana böcker, som kunna vara lämpliga för den mognare ungdomens själfstudium, såsom t. ex. goda böcker för det historiska, geografislm och naturhistoriska stucliet. Af erfarenhet veta vi, a t t nian ofta ej tillräckligt beaktar, for hvilket å1dersstaCLiiim en barnbok bast passar. Hvem af oss har ej t. ex. varit med om a t t undrande G&amp;ga sig själf,.
Jag anhåller således först att få upläsa de 2 sista §§:ne och dernäst, att Hr Gr. o. Landtm, måtte tillåta öfverläggningen förås om alla 3. De 2:ne sednare lyda sålunda: 3:dje §:n: ”Vid handel, som i förestående §§:r omförmäles, må hvad såldt blifvit icke afhämtas i mindre bolopp än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må eller något af det sålda å försäljningsstället förtäras.” 4:de §:n: ”Den, som erhållit rättighet att idka utskänkning af bränvin, må sälja huru litet belopp som helst, och må detta å stället förtäras eller derifrån afhämtas. 0 n A utskänkningsställe skall varm mat alltid vara att tillgå”. 1 fråga om bränvinshandel har Utsk. ansett sig böra föreslå en ändring i sjelfva sättet, hvilken hittills icke varit inom vårt land men väl i Norrige iakttagen. Utsk. har nemi. gjort skillnad mellan minuteringsoch utskänkningsställen. Det förra är ett sådant, hvarest bränvin får köpas utan att der förtäras, såsom förhållandet nu är med Liränvinsmagasinen i Stockholm, hvaremot, å utskänkningsställen, bränvin får icke blott köpas utan äfven förtäras såsom nu sker på våra krogar. Skälet till denna skillnad är, att man vill förekomma fylleriet, emedan det väsendtligen vållas derigenom, att å krogarne samlas hvarjehanda personer, äfven sysslolösa, hvilka älska dryckenskap, ägga och förleda andra till omåttlig förtäring. Denna kroglefnad har man velat mindska utan att betaga den fattiga möjligheten att erhålla det bränvin han anser sig, för hvarje tillfälle, behöfva. Under sådana förhållanden hade, enl. min åsigt, Utsk. icke hort bestämma ett minimum för minuteringsställena, hvilket är större än det för krogarne utsatta. Följden blifver naturligtvis den, att en arbetare, som vill köpa en sup och har penningar till mera, ej kail gå till minuteringsstället för att köpa detta ringa belopp, bära det hem och vid sin måltid förtära det, utan han måste gå till krogen, hvarest ett så ringa belopp kan erhållas.
Såsom en medlare dem emellan bör visserligen anses den af Rätten och således utan afseende å den ena eller andra partens särskilda intresse valde ledamot; men för att deune ensam skall kunna antagas emotstå trycket från den ena eller andra sidan, måste hos honom förutsättas icke blott en stark moralisk sjelfständighet, utan ock en säkerhet om sitt eget omdömes rigtighet, som utan öfverläggning med andra opartiska är svår att vinna. Jag har således trott att ett förstärkande af nämnda förmedlande element skulle i sin mån bidraga att förekomma de af Rikets Ständer anmärkta missförhållanden, — och den sammansättning af Nämnden, som förslaget upptager, är derföre, i enlighet med Tryckfrihetsförordningens föreskrifter rörande juryn i tryckfrihetsmål, sådan alt jemväl domstolen skulle komma att ega tre representanter inom Nämnden. Men då expropriationslagens stadgande om röstberäkningen inom Nämnden bibehållits oförändrad, så att enkel röstpluralilet fortfarande skulle bestämma beslutet, synes den hufvudsakligaste af de anmärkningar, som stundom blifvit framställda mot Tryckfrihetsförordningens jury, icke drabba förslaget. Vidare är en förändring föreslagen i 15 §. I denna § stadgas, alt om egare efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att öka jordens eller lägenhetens värde, derå nedlagt kostnader, desamma ej må tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande. Lagberedningen har helt och hållet utdömt detta stadgande, på den grund att det vore nästan för stort intrång i eganderätten, att blotta väckandet af frågan om en egendoms begagnande för allmänt behof skulle betaga egaren frihet att använda de kostnader, han för egendomens bruk eller förbättring funne nödiga, och att, i händelse frågan om egendomens afträdande till slut alldeles förföllc, egaren icke hade någonting för det han varit inskränkt i utöfningen af sin eganderätt. Alt nu helt och hållet borttaga stadgandet anser jag väl betänkligt i anseende till det tillfälle, som derigenom bereddes jordegare att oskäligt uppdrifva exproprialionskostnaderna och sålunda försvåra eller omöjliggöra expropriationen.
Wallin nämner om händelsen ingenting i sina bref, utan synes omsorgsfullt hafva velat fördölja den, och sjelfva dagboken innehåller derom blott några få och knappa antydningar; men enligt muntlig sägen var förhållandet följande. Om natten den 2 eller 3 september blef han försåtligt öfverfallen af densamma välklädda skojaren, som han träffat på begrafningsplatsen Père Lachaise, och så hårdt slagen att han blef liggande på den aflägsna förstadsgata, der de vandrat. Derpå följde naturligtvis den fullständigaste plundring, både af penningar och kläder, så att Wallin, halfnaken och halfdöd, befann sig i den hopplösaste belägenhet för tillfället och måste ligga sjuk i flera veckor derefter, skött af främmande menniskor. En tjensteman vid Svenska legationen i Paris (kanske Blum?) lärer då hafva räckt den nödställda resanden en hjelpsam hand, och dragit försorg om honom under hans långa sjukdom. Först efter tillfrisknandet eller under convalescensen lära Wallins arbeten i bibliothekerna hafva begynt, om hvilka ofvanintagna bref ordar. Utgifvarens anmärkning. Dagb. Gick bittida ut på bestyr, köpte åtskilliga medicinska böcker och instrumenter. Kom sedan hem middagstiden och gick med Seelig först att inta en frukost hos en traktör i boutiquerna i pelargången midtemot Tuileries-trädgården och derifrån till Louvre, der vi använde de återstående 3 till 4 timmarne på betraktande af antika sculptur-arbeten, hvarvid han såsom egentlig sculptör ex professo var mig en god ledare. Dock är mitt sinne ej plastiskt, ej rent nog ännu för att rätt kunna njuta af denna konst. Dertill fordras mer än vid något annat befrielse från alla band och bojor, som vår bildning och vår tid laggt på oss.