Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jag kastade en blick in i den hvita toaletten med sin fris af blommor i guld och grönt, hvilket rum just tycktes mig vara en värdig ram till ungdom och behag, förtänker du mig icke. Ej häller att jag i matsalen tog mig friheten att oförmärkt låta en liten täck amorin af brons, som stod på bordet vid Hertiginnans plats, ringa på en lakej — som för resten ej kom. Jag kan tänka mig, att detta rum med sin gröna panel, sina färgrika kannor och krus, sina högryggade gyllenläderstolar och andra gamla ståtliga möbler skall vara vackert, då det är upplyst. Nu var det nästan mörkt och tid för oss att gå. Kära Louise, du skulle just varit med! Men du sitter därhemma och förnimmer af all denna världens buller icke mer än suset af vinden i granskogen. Hvad det är vackert! Jag tycker mig höra det nu bakom bullret på torget och — kom, så få] - jag hviska något till dig — jag längtar dit. Din Anne-Margrethe. Samtliga ruinsmteriörer, som beledsaga vår artikel: » Det unga furstehemmet:, äro fotograferade af Generalstabens litografiska, anstalt, som o c k för vår räkning utfört klichéerna. Porträttet af det unga fursteparet på l:a sidan är verkstäldt af Iduns egen zinkografiska anstalt efter en fotografi af Hansen o c h W e l l e r i K ö - benhavn. IDUN 38 s a d e fru P. : bitet om sömmerskor och punktlighet. M under det nya ligaste blef det ifrigaste kalasandet naturligtvis hafva genom ett olycksöde en n y i Jag som brukar s o m oftast hon, anskaffa öronen, arbeta åt sömoss, när vi säger, satt m e d arbete var hon upp v ä n l i g n o g att lofva m i g hjälp, o c h vi bestämde dag o c h t i m m e för k o m m i t k l o c k a n elfva, d e n första N u var riktiga det naturligtvis mitt hjärtas uppuppsåt kommen dagen som profningen.
a n n a t sätt. helgadt och fröjdefullt framflyter hennes lif. IDUN 262 Intryck från Betlehem. För Idun af A — ' i — a. (Adelaide Ehrnrootli ^•Jofnder lifvets hvardaglighet har det j u händt ®r * personer med varmare religiös känsla och liflig inbillning att någongång erfara en längtan efter förverkligandet af barndrömmerier, som hägrade för sinnet och förde oss p å fantasiens vingar till de heliga orter, hvarom vi då andaktsfullt läste i vår bibliska historia med de många intressanta bilderna. A t t dessa voro dåliga träsnitt upptäcktes ej af det okritiska barnaögat, men for detsamma lågo Zions höjder omgifna af en strålglans, som i mången liten liflig själ upptände beslutet att, » bara man blef stor », söka upp det underfulla Österlandet, huru fjärran det än låg. N ä r julgranens ljus gladt tindrade i föräldrahemmet, lyssnade man med spändaste uppmärksamhet på berättelsen om det lilla barnet, som föddes julnatten » i Betlehem i judiska landet », och om barnets moder, som var så fattig och ringa, att hon ej hade annat herberge än ett stall, deladt med bockar och getter, i hvilkas krubba hon nedlade sin nyfödde. — Ack, med hvilken djup rörelse följde man ej sedan Marias gudomlige son under hans vandringar kring Galileens och Samariens blomsterfält, sjöar, dälder och berg, öfver Saarons slätter med de härliga liljorna, vidare innanför Jerusalems murar och i dess omgifningar, ner till Jordans gröna flodbädd, omfläktad af den H e - lige andes dufvovingar, en lefvande bild af friskhet och skönhet, midt i öknens förstening och död. Och sä har ödet förunnat mig att en dag själf få gå omkring och söka spåren af mä- starens fot på de platser, dit evangelierna förlagt de underbara händelser, som timade för två tusen år s e d a n!
Om det nu är fråga om att utsträcka optionsrätten till Kronans jord, så anser jag att denna otydlighet bör på något sätt rättas. Jag erinrar mig icke bestämt ordalagen i författningen, men jag tror att de äro af det innehåll jag nämnt, och på den grund skulle jag vilja tillstyrka återremiss. Hr Adelborg, Henrik Otto: En talare har här yttrat sig mot första punkten af Betänk., men har dervid förbisett sjelfva den hufvudidé, som i denna punkt blifvit uttryckt. Här är icke meningen att gifva en Kronoarrendator någon större eller mindre fördel, utan här är meningen att bevaka Kronans rätt och så ställa till, att dess egendom ieke vanskötes i en arrendators hand mera under sista tiden än under den första. Denna optionsrätt, som man önskar tillägga arrendatorerna af Kungsgårdar, afser således blott att förmå den, som under en längre tid innehaft egendomen och på densamma nedlagt omkostnader, att icke vid slutet af arrendetiden vansköta densamma, utan fortfarande sköta den väl. Hvad angår den andra punkten af Betänk., så tror jag att Utsk. dermed icke afsett annat, än att innehafvare af boställen icke skulle åt allt för många utarrendera desamma. Det kan hända att en boställsinnehafvare utarrenderade bostället på tre år åt en person, på tre år åt en annan o. s. v., och på så sätt kunde bostället, till föga båtnad för dess rätta skötsel, komma att gå ur hand i hand. Just för att hämma detta är den ifrågavande punkten så upställd; ty derigenom att den siste brukaren af jorden erhåller optionsrätt, och derigenom äger säkerhet för ett fortfarande arrende, så är denna vexling så mycket som möjligt förekommen och boställenas bättre vård betryggad.
De arbetande folk-classerne i Städerne och pä Landet läsa Predikningar, Skriftetal, fä kallade Andaktsöfningar, de köpa ät siria barn Catecheser, Läroböcker i Christendomen för barn och ungdom. Dä öfrige Lagar skydda en i »värt Samhälle antagen Religion, dä Staten lönar de Embetsrnän eller Lärare, fou» skola förkunna densamma, tror jag äfwen det »vara bäde billigt, klokt och rätt, att Regeringen mätte genom »visa anstalter besörja, att alla skrifter, fou» utgifwas i detta ändamål för ungdomens underwisning i Religionen, för den allmänna Gudstjenst^» eller för den enskilda andakten, mätte besinnas pälitlige till deras innehäll, öfwerensstämmandc »ned wär antagne Lära och duglige till den grad tideus skick kan kräfiva eller mcdgifwa. Jag föreslär derföre, "att alla »vid Bilaga till Mein. N:o 28. 435 "den offentliga Gudstjenften hällne Tal och Predikningar, alla till enskild husandakt ämnade Skrifver, alla Läroböcker i Christeudomen för barn eller "ungdom skola före tryckningen undergå Censur, icke "blott i afseende pä renlärigheten, utan äfwen i afseende pä stil och uttryck". En sadan Censur, der är sannt, hindrar blott Titeln pa en Theologi,? skrift, men också sökas sädane skrifter af Allmänheten blott för Titelno skull, da den sällan eller aldrig efterfrågar någon Theologi,? afhandling under annan form. Denna lilla inskränkning i Tryckfriheten skall ester min tanka, laugt ifrän att äterhälla allmän upplysning, bereda de», och underhålla förtroendet till de slags skrifter, svin kanske mer än andra kunna bidraga till den wanlottade Allmänhetens förständsodling och sedlighet. Jag anbäller, att detta mitt wördsamma utlätande mätte fä Åtfölja Utskottets Betänkande till de Respeetipe Ständen. Carl von Rosenstein." Härmed förenade sig till alla delar Herr Profcssoren m. m. Doctor Wijkman.
En frisk nordlig bris blåste vid tillfället, och för den sköto drifisfälten å nyo så hastigt tillsamman, att Johnsen förmodade, att hela rännan om ett par timmar skulle sluta sig fullkomligt. Reflex-halo, sedd samtidigt med den på föregående sida afbildade refraktions-halon å den mot solen belägna delen af himlahvalfvet. I dylika öppningar blifva på Grönland ofta hvithvalar och andra smärre hvalarter instängda i hundratal, hvarigenom infödingarne komma i tillfälle att på några timmar göra fångst för hela vintern, ja för åratal, i fall begreppet spara inginge i vildens föreställning. Men här, i en trakt der hvalfångsten för närvarande är mer gifvande än i något annat haf, inträffade något dylikt icke. Under hela vår vistelse vid Tschuktsch-landets kust sågo vi icke en enda hval. Deremot funnos massor af hvalben uppkastade på stranden. Jag fäste i början mindre uppmärksamhet vid dem, i tanke att de härrörde af hvalar, som blifvit dödade under den nutida fångstperioden. Snart fann jag dock, att detta icke kunde vara förhållandet. Benen hade nämligen uppenbart blifvit framsköljda ur den längs stranden gående sanddynen, hvilken blifvit aflagrad vid en tid, då den nuvarande kusten låg 10 till 20 meter under hafsytan, således för århundraden eller årtusenden tillbaka, helt säkert före den tid, då Asiens nordkust blef bebodd af menniskor. Dynsanden är, enligt hvad nyblottade profiler utvisade, alldeles fri från andra kökkenmödding-lemningar än dem, som förekomma på dess yta. De hvalben, hvarom här är fråga, voro således subfossila. Deras mängd var så stor, att vid den systematiska undersökning af stranden i fartygets omedelbara närhet, som jag, biträdd af dr Kjellman och ett halft dussin matroser, företog under våren, trettio nackben och otaliga andra ben af hval träffades på en sträcka af 4 till 5 kilometer. Ändock doldes naturligtvis massor af ben i sanden, och en mängd underkäksben, refben, skulderblad och kotor hade af infödingarne blifvit Genomskärning af strandlagren vid Pitlekaj. 1.
SDeftarationer af bett 15 3mti 1856 d^fwa meb Äotiungarifet Sanutarf btifmit befäfiabe reban förut, meb ättbrittg af Vite Sfrtifetn i ,£anbetd Sslänbffa oty 3<rröiffa fartygö bedanbliitg i fmettffa f)amuar oty angåenbe en på fudfomtig reciprocitet d*®itanbe bedanbttng af fmettffa fartyg, forn af fjöttöb intö* pa i be Sanffa 28ejlinbiffa ^otoniernaö damnar, äfmenfont bedanbtiitg ftprelfe fig tittbragit feban fifta Kifébag. 93 af knuffa fartpg, forn af famma orfaf föfa ffpbb tuib öu 0:t Sar* tljetemt). SJieb ^onungarifet Xattmarf äro befutom, t förening meb aila fjattb* unbcrfwib* tanbe nationel legeringar, unberf)anbliiigar öppttabe i änbamåt att, tmö“r* emot en hittig erfattning, bereba upptfäftPänbet af ben tutt, forn nu uppbäreö i ©unbet ort) Slätterna, ocb åftabfomma en af tjanbetn od) fjöfarten tänge önffab befrietfe från be foftnaber od) olägenheter, forn åtfölja bettna tultafgift. Xefia unberljanblingar äro ännu tcfe afjlutabe, men .^ongt. 9ftaj:t fjofet en på giftiga attlebningar grunbab förhoppning att fttart funna bent titt 9tifetö StänbeVd ftabfäftelfe öfroertemna. SOieb Äonuitgarifet SJteberfäitberna hav, ben i ättarö 1854, en ertrabitions*
Denna nybygga.fond utföres altså här med 7,000. — - Transport 377,600: 21. 4- Den 26 Maj e. m. Transport 377,650: 21. 4 och när härtill lägges statsverkets påräknade inkomst af Postverket . 100,000. — - uppkommer en summa af 477)65o: 21. 4- som först erfordras, innan något öfverskott kan äga rum. Men jag har redan förut visat, att följande utgifter sannolikt tillkomma utöfver staten, nemi.: Roteringsersättning 1,200. — - Inköp af en storbåt vid Grisslehamn 1,000. — - Tillökade utgifter för sjöpostfarten mellan Öland och Gottland 5oo. — - Tillökning för Engelska correspondeneen . 6,000. — - Nybyggnader och reparationer 2,000. — - eller tillsammans 10,700. — - hvilken summa, tillagd den nästföregående 477>85o: 21. Om nu inköp af en seglande jakt emellan Ystad och Greifswald jemväl erfordrar, hvilket med säkerhet kan antagas, kommer dessutom sistnämnde summa att ytterligare ökas med 5 eller 6000 r:dr; och detta allt bevisar, att ett verk med sådan omfattning och vidsträckthet som Postverket omöjligen kan på förhand beräkna sina utgifter med den noggrannhet, att det öfverskott, som tilläfventyrs visar sig vid beräkr,ingen af inkomsterna, kan anses disponibelt. Oberäknadt de förluster, Postverket kan möjligen göra genom poströfveri, behöfves det blott en sådan storm, som den vi hade i går, för att det Postverkets ångfartyg, sorn just då Loide färdas emellan Greifswald och Ystad, möjligen kan hafva lidit ett betydligt haveri, särdeles som detta fartyg ej har så starkt machineri, att det kan uthärda en storm, och följden kan blifva, utom betydliga kostnader för fartygets reparation, att ett reservfartyg, utan afseende på någon uppoffring, måste anskaffas. Det är således klart, att då postcommunicationerna bestridas med ångfartyg, måste man alltid vara beredd på oföresedda utgifter.
Hålles Lagmans"Ting närmare än tre veckor efter Häradsting, och säger then som vädjat, att han ”ej kan saken så hrådt fullfölja, thå skall "then å Lagmans-Ting året therefter fort"sättas. Skrifve ock Häradshöfding thet å "Dombref theras; underrätte ock alltid ”Parterne om hvad the, till theras talans "bevakande, iakttaga böra. Vädja the ej, "sorn nu är föreskrifvet, stånde Härads"Dom fast.” Och skulle jemväl, i följd af den således föreslagna förändring, och enär serskilda Böter för uteblifvande till Lagmans-Tingets slut icke borde ega rum, då talans förlust för uteblifvande å annan tid vore utstakad, den ändring uti 12 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förklaringen den 10 September i833, föreslås, att, i stället för orden: ”Kommer hvarken Kärande eller "Svarande å Landet innan Tingets slut, el"ler i Stad, innan Rättegångstimman ute är, Bill. till R. S. Prot. 1828 och 182g, 1 Saml.j 2 Band. i6:de Häftet. a 18 Bil. till K. M. Blå diga P ropos. "bote hvaTthera dubbelt,” skulle sättas: "Kommer hvarken Kärande eller Svarande "å Landet innan Härads-Tingets slut, eller "i Stad innan Rättegångstimman ute är, bote "hvarthera dubbelt.” anmäles i underdånighet. Ex Protocollo Carl M. Schönmejr. Utdrag af Protocollet öfver Justitice-ärenden, hållet å Stockholms Slott Thorsdagen den 5 Februarii 182g, inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådetj i närvaro af: Justitia» Stats-Ministern H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E. Hr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner.
Qvinnornas väfnad uti hvarje hushåll uppgår, sammanlagdt för Länet, till en ganska betydlig produktion, hvars värde kan bedömas deraf, att blott en mindre del af allmogen köper kläde till deras behof, eller lärft och vadmal från andra håll. Vadmalet väfyes hemma af egna fårens ull hemmaspunnen, och färgas i städernes eller vid landsbygdens många färgerier. Linneväfnaden sker mycket af eget lin, och annars af sådant som köpes från Småland, merendels hemmaspunnit. Dessutom sker numera mycken bomullsväfnad, hvilket förnämligast visar sig deraf, att försäljningen af bomullsgarn i städerne ökar sig hvarje år betydligt. Endast uti Linköping, kan nu årligen försäljas 100,000 M. bomullsgarn och derutöfver till kringliggande landsort, som härutaf väfver tyger m. m. De fleste väfva dock endast till eget behof, och ringa qvanlileter utbjudas till salu, om ej något lärft från södra delen af Länet. Uti några socknar, en å två mil söder om Linköping, utgör väfnaden af hästtäcken och mattor till afsalu en vinstgifvande binäring. Karlarnes vinterslöjd är på slättbygden mestadels ingen till afsalu, enär utkörning af spannmål, afhemtning af ved och andre skogsförnödenheler bort - 23 taga så mycken tid; men uti södra och östra skogsbygderna deremot, är den betydlig. Laggkärl, förnämligast uti den södra, stolar och simplare möbler förnämligast uti den östligare, och äfvenväl i socknartie närmast Linköping uti vester; åkeroch körredskap mångenstädes. Norra skogsbygdens invånare sysselsätta sig mera med sådant som äger sammanhang med bruksrörelsen. Uti Tjellmo och Godegårds socknar idkas handsmide af spik, nubb, liar, binslen, hästskor och sömm, med flere mindre jernarbeten, såsom en lönande binäring, den der förser en stor del af Länet med sine behof härutaf, och äfven medgifver någon afsalu utom Länet.
Har han oftare förändrat hemvist, så blir väl efterforskningen i samma män besvär - Lagutskott ds Betänkande. 77 1210 Ia^Utskottets Betlinkanåin, Vigare, men ändamålet kan ändock vinnas. Ilar man åter bott endast på ett ställe, så är bevisningen derom lätt att åstadkomma, genom intyg, antingen från vederbörande presterskap, eller från Häradsskrifvaren i orten. I enlighet med hvad Utskottet således föreslagit, skulle 8 §. i 17 Gap. HandelsBalken erhålla följande lydelse: "Sedan taget Barna-arf ut hot Föräldrar eller Förmyndare. Häfver någon Inteckning i deråt fasta gods, innan Barnaarf af Föräldrar emottogs eller innan Förmyndare denna befattning tillträdde j njute thd sin Inteckning till godo." Hvarefter återstoden af nu varande 8 §. skulle emellan 12 och i3 §. §. i samma Gap. inflyta uti en särskildt §. af detta innehåll: "Härefter utgå Kyrkors och Fattighusfordringar hos ther as Föreståndare, så ock Skuld till Kronan eller Frälseman för uppbörd. Hos uppbördsman, som sedan blifvit Föreståndare, ege Kronan eller Frälseman förmän till thet som i uppbörden för alla åren brister. Var han föreståndare förr än han Uppbördsman blef j hafva Kyrkors• och Fattighusmedel företräde Likaledes skulle efter 1 §. i 20 Gap. ÄrfdeBalken, denna §. tillkomma: ”Faller Egendom omyndigt Barn till medan föräldrar lefva, och skall godset af dem förvaltasj då må en sådan förvaltning af dem ej förr tillträdas, än anmälan derom Lugi)t skotets Betnnkandctt. 121 i skedt hot den Rått hvarunder de lyda, och i dess FörmyndareProtocoll tecknad blifvit.’* samt viel slutet af samma Cap. följande §.: ”Ar den sorn till Förmyndare förordnas ej innom samma Rätts Domsaga boende; då må han Förmyndersktipet ej tillträda , innan förordnandet blifvit kungjordt den Rätt j hvarunder han lyder, och i dess Protocoll tecknadt.”
M. icke skulle afiåtas, enl. hvilken, i händelse K. M. icke antager det första eller audra alternativet, till K. M. öfverlemnas, alt till Rikets nu församlade Ständer aflåta den propos. i ämnet K. M. kan finna lämplig. Jag anser den föreslagna underd. skrifvelscn så oskyldig, alt Norrska representationen omöjligt kan betrakta densamma såsom mindre vänskaplig. Min öfvertygelse är dessutom, att ingen bättre än den Svenska Styrelsen från dess boga ståndpunkt kan bedonia, hvilken åtgärd, som i detta fall är den rigligasle. Således, om, såsom jag redan nämnt, K. M. icke gillar eller antager något af de 2;ite första allernativerne, hafva vi alt förvänta en nådig propos. i ämnet, men alt nu, emot slutet af riksdagen återremittera Ulsk:s förslag, och sålunda låta liden gå oss ur händerne, utan att vi afgjort detta vigtiga ärende, synes mig mindre välbetänkt. Dessutom hemställer jag, om det kan vara serdeles lämpligt, att upskjuta bestämmandet af sockertullen, enär vi icke så snart kunna hafva att förvänta en Kongl, propos. i ämnet, hvarigenom delta bestämmande skulle leranäs åt en obestämd framtid. Jag förenar mig således med dera, som redan anhållit om bifall till ifrågavande betänk, och detta destoheldre, som det är mig med säkerhet bekant, alt 2 Stånd redan antagit detsamma och troligen äfven det 3:dje. Gr. Mörner: Hvad den siste talaren sednast yttrat föranleder mig att önska varsamhet i de åtgärder man vill företaga, på del alt man icke må åstadkomma ett förhastadt beslut, hvilket man i framliden kan få ångra. Samme talare yttrade, att föreslagna skrifvelsen vore oskyldig. Detta beror naturligtvis på 2* 20 Den 13 Juni. hvars och ens upfattning af densamma. En skrifvelse som innehåller nära nog en direkt utmaning till grannriket, kan jag icke betrakta såsom oskyldig. Den bör enl. min åsigt noga begrundas förr än den aflåles, celi jag tror, att endast i utomordentliga fall man bör tillgripa den af Utsk. föreslagna åtgärden.
I följd häraf och då hos Riksens Ständer dessutom i betraktande kommit, så väl, att Riksens Ständers Banque från längre tider, emot nedsatt ränta, begagnat och ännu begagnar 64 Underdåniga Strifvelserl ett betydligt belopp af deruti nedsatte Capital J livaraf inkofnsterne, enligt särskilda Författningar, äro för åtskillige till Upsala Academies inrättning börande ändamål anslagne, som äfven , att någon osäkerhet för återbetalningen af detta lån, i anseende till betydligbeten af den Upsala Academie tillhörande egendom och af de inkomster, hvilka derifrån årligen ingå, äfven utan att Vara till vissa särskildta ändamål anvisade, ej bör kunna befaras, hafva Riksens Stan-' der funnit för godt bifalla , att Consistorium AcademicUm uti Upsala, i mån af behofvet, må för fortsättningen af ifrågavarande byggnad uppbära 5o,ooo R:dr, såsom lån af den uti Riksens Ständers Riksgälds-Contoit till dylika föremål anvista tillgång, likväl emot vilk-or , att ConsiStorii Ledamöter uti äfgifVande förbindelse, en för alla och alla för en, ansvara för årlig inbetalning af 2 procent å primitiva Låne-Capitalet, Samt erläggande af årlig ränta å 3 procent eller enahanda belopp, sorn är vordet fastställdt för de Statens upplåningar, hvarigenom tillgångar till beviljade biträden blifva beredde; och bör för öfrigt i de fastigheter , hvilka tillhöra Acadesnien, antingen med full egandeeller endast å särskilde Författningar grundad dispositions-rätt, intekning uti behörig ordning tagas för så stor andel, som för en emot LånesUmman svarande» säkerhet erfordras. Detta beslut få, till svar å E. K. Mits Nå-* diga Skrifvelse, Riksens Ständer nu härmed i underdånighet meddela; och Riksens Ständer framhärda etc.
Om, hvad jag nu här förutsatt, äger sin rigtighet, så frågar jag, om det väl är klokt och med en sund statskonst öfverensstämmande, att bevilja Judiska Nationen så vidsträckta friheter, som Utskottet föreslagit. Då de icke, till följd af sin trosbekännelse, kunna bekläda något Embete i Staten, icke deltaga i lagstiftningen, skola de evigt blifva afskilda från öfriga medborgare, och blotta farhågan att beröfvas de rättigheter man tillagt dera , skall hos dem alltid underhålla och nära ett enskildt interesse eller en Judisk esprit. Ju mera tillfälle dem lemnäs att drifva handel på. landet och i städerna, att förvärfva egendom och jord, ju vidsträcktare och vådligare skall deräs inflytande blifva, och kanske skulle den tid kamm::, då en stor del af vår handel, af våra bergverk och hufvudsakligaste näringar af Judar innehades , så framt de med försigtighet och planmässigt begagna de friheter, för dem nu föreslås. Dessa farhågor skola icke synas öfverdrifna, om man jemför den Svenska national-caracteren med Judarnas, om man besinnar att Judarnas hog, deras själskrafter idkeligen äro riktade derhän, att förvärfva jordiska ägodelar^ att de i detta afseende äga Ridd, o. Ad Prof, N:q 43, 44. 333 Den 15 Juni, framför oss ett stort men icke afundsvärd företräde ; att med denna rigtning det slutligen skall lyckas dem att spela en stor del af landets förmögenhet och rörelse-capital i sina händer, då de icke här träffa någon, som med dem kan täfla i slughet och omtanka; att de efter hand skola utmärgla och suga musten af landet, och erhålla allt större medel att undertrycka det Folk, som varit^nog lättroget att emottaga dem i sitt sköte. Jag anser Judarnas anspråk böra vara tillfredsställda, om dem äfven hädanefter förunnas rättighet att i trenne af Rikets större Städer bosätta sig och der idka handel och näring, hvarest man på dem kan hafva en nogare uppsigt.
Lina var, vid den tid deras bekantskap började, i sitt elfte år, och det föll sig naturligt, att hon då kallade den 26-årige Magnus för farbror, hvarmed hon alltsedan fortfor, oaktadt dennes tokroliga jemmerklagan öfver sin ålderdom, som gjorde att ingen flicka numera villa ge honom andra än niecekyssar – Linas hade dock varit färre än åren, sedan hon hunnit sitt sextonde. Magnus besökte hennes farbror nästan hvarje afton. Ofta sutto de större delen af qvällen tysta och läste tidningar eller ny litteratur, nu och då meddelande hvarandra en bitande anmärkning. Någongång bortpratades hela aftonen, isynnerhet om en halfbutelj punsch stod bredvid dem på bordet. Men vanligen kom till slut ett parti schach eller bräde, eller stundom en träkarl, till hvilken Lina då måste vara tredje man; och hon gjorde det icke alltid ogerna, ty hon fick då vanligen skratta af hjertans lust.