Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom ett allmänt svar å hvad utom ämnet blifvit andragit, får jag anföra, att det ingalunda är i egenskap af Embetsman, utan blott som Representant jag här uppträdt. Det vore hårdt om en Representant, för det han tillika är Embetsman, ej skulle få framställa sina tankar. Äfven får jag upplysa att, ehuru jag nu mera ej innehar jordbruk, är jag dock ej så utan all erfarenhet i denna del, som Herr Anckarswärd förmenat, emedan jag under 8 års lid varit Landtman och äfven då idkat bränvinsbränning. Detta nämnes blott i förbigående, och jag förbehåller mig att nu få utveckla de åsigter jag haft, och rättfärdiga de grunder jag anfört. Herr Tham har usagt att det blefve förhatligt att controllera allt hvad, som förtärdes i hvarje enskildt hus. Dertill tror jag ej att mitt förslag föranleder, då jag medgifvit 20 kannors afräkning för hvarje mantalsskrifven person. Dernäst förekommer till besvarande hvad som anmärkts emot svårigheten att controllera den af mig föreslugne afskrifning å bevill - Den ia December e. m. bevillningen, men då jag föreslagit, att det förflutne årets öfverskott skulle afskrifvas på följande årets Bevillningsbelopp, blir det mycket enkelt i verkställigheten. Om nian t. ex. vet att Bevillningen inom ett Län går till 100,000 R:dr och att öfverskottet på bränvinsskatten bestiger sig till 30,000 R:dr, så fordras ingen vidlyftigare åtgärd eller controll, än alt Konungens Befallningshafvande genom en ordres förordnar, att ^:del af hela Bevillningen på hvarje Debetssedel afskrifves. Att f\ sk. högre pris å den Svenska bränvinstillverkningen skulle befordra lurendrägeri af utländskt bränvin, tror jag icke.
Antalet af dem med venerisk sjukdom behäftade, sorn blifvit vårdade å Länets kurhus, har utgjort; år 1833 93, 1834 „ 1835 „ 1836 „ 1837 således för desse fem år tillsammans 122. 115. 132. 172- 634. Vid det af Ryttinäslaren Löfvenström år 1811 stiftade Lazarett inom Hammarby socken erhålla fattige, såsom förut, kostnadsfritt underhåll och läkare-vård, och läkare-inrättningen inom Botkyrka och Salems socknar fortfar. Tillgång till biträde af undervista barnmorskor finnes i nästan alla socknar af Länet. Två och tre församlingar hafva dock stundom förenat sig om en gemensam Barnmorska och uti några af de nära intill städerne belägna socknar underhållas icke egna barnmorskor, utan erhålles från staden det vid förlossningarne nödige barnmorske-biträdet. Uti Södertelje finnes särskild stads-läkare antagen och den i Norrtelje boende provincial-läkaren åtnjuter af staden arfvode såsom stads-läkare. Vid Forssmarks, Schebo och Hargs bruk underhållas på Bruksägarnes bekostnad läkare, af hvilka allmogen i trakterne kring desse bruk erhålla nödig vård. Ett socken-apothek finnes inrättadt inom österåkers socken. Utaf den år 1834 gångbara cholera-farsoten blefvo mellan 500 och 600 personer af Länets invånare angripne, bland hvilka omkring 200 dogo. För öfrigt har helsolillståndet varit godt, utom i början af år 1837, då en epidemisk influensa, ehuru icke af farlig art, spridde sig öfver större delen af Länet, Ftmirt-Bträttelte fr. Stockholms Län■ 3 18 Allmänna Institutet för Döfstumma och Blinda å Kongl. Dj urgården har vunnit en ansenlig utvidgning genom den af Rikets Ständer vid 1835 års Riksdag beviljade tillökning af 2,000 R:dr Banko uti det åt Inrättningen förut gjorde anslag.
För öfrigt torde en hvar, utan serdeles svårighet finna, att det är en betydlig skillnad emellan Ystads och Åmåls rörelse och sjöfart. Inom hela Sveriges Rike finnes det ingen hamn, som under så kort tid af året är tillfrusen, som Ystads; understundom är den öppen hela året om, så att sjöfarten utan afbrott kan bedrifvas. Då Ystads samhälle redan nedlagt ganska betydliga summor på denna hamn, då hamnen, sådant oaktadt, årligen npgrundas, och då det således är af vigt, att staden förskaffar sig ett mudder-verk, så att hamnen städse kan bållås vid behöflig djuplek; hvartill kommer, att östra delen af hamnen ännu icke är fullbordad, och hamnen således ej lemnar tillräckligt skydd mot östliga stormar, så torde en hvar inse nödvändigheten af altn försätta denna hamn i fullt ändamålsenligt skick. Jag tror alt Åmåls hamn, i afseende å dess behöflighet för landets sjöfart, icke kan ställas i någon jemnbredd med Ystads, så att, derest frågan om anslag till den förra, denna gång förfaller, landet i allmänhet icke deraf torde taga skada; men jag år deremot cfvertygad, att Rikets sjöfart skulle i betydlig mån befrämjas, om hamn-anläggningen vid Ystad vinner snar fullbordan. Här har blifvit ytlradt, att det är omöjligt för Ständerna att bedöma, huruvida en hamn-anläggning är af behofvet påkallad. För min del tror jag, att om man noga granskar fullständiga handlingar, sättes man ganska lätt i tillfälle, att i en dylik fråga fatta ett riktigt omdöme. Åtminstone anser jag icke en sådan fråga vara svårare att bedöma än den, huruvida den ena eller andra embetsmannen tarfvar större lön eller icke. Man har äfven anmärkt, alt Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen ej öfver saken sig yttrat.
Säljer eller köper man röst vid val till allmänt värf, straffes med böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler eller fängelse i högst sex månader. Lag samma vare, om någon, genom hot eller tubbande, valfriheten störer eller eljest i val obehörigen verkar. 16 §. ExpeditonsUtskottets Förslag till underd. Täger man häktad person eller fånge med våld lös af den, som honom gripit eller i vård häfver, eller befriar man honom genom häktes eller fängelses brytande; varde dömd till straffarbete från ocdi med sex månader till och med fyra år. Gör man försök till brott, som nu sagdt är, och blef endast genom omständigheter, som voro af geiningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; straffes högst med straffarbete i två år. 17 §. Befriar man häktad person eller fånge, genom list eller annorledes, utan våld; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 18 §. Vid tillämpning af straff i fall, som i 16 eller 17 § sagdt är, skall synnerligt afseende göras å beskaffenheten af brott, derför den häktade eller fångne i häkte insatt eller dömd var. 19 §. Hvar som olofligen tager bort, rifver eller annorledes skadar offentlig Myndighets kungörelse eller underrättelse, som till allmän kännedom anslagen är, straffes med böter, högst etthundra Riksdaler. 20 §. Griper migon Konungens Befallningshafvande i embetet, i ty att han pantar något till sig eller egenmägtigt skiljer annan vid det han innehafver eller eljest sjelf tager sig rätt; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 21 §. Bryter man offentlig myndighets insegel, hvarmed saker eller skrifter tillslutne åro, eller rubbar man lös egendom, som är satt i qvarstad eller utmätt; vare ock straffet böter eller fängelso i högst sex månader. 22 §. Bryter någon mot förbud att gods skingra eller mot förbud att gifva annans gods ut; straffes med böter. 23 §.
Upplästes och lades på bordet Kongl, Maj:ts i dag ankomne, ofvan omförmälte Propositioner och Skrifvelse. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tiilkännagaf, att Plenum bomme klockan 5 i eftermiddag att fortsättas. Herr Cederschjöld Pehr Gustaf \ uppläste följande: Det förhållande så väl till Konungen, som till Rikets Ständer, hvari Grundlagarne satt Domare-magten, åsyftar tydligen att försäkra Svenska Folket om en upplyst, rättskaffens och oberoende Lagskipning, såsom borgen för hvarje enskilt menniskas säkerhet till frihet, lif, ära och gods. Denna borgen ligger i synnerhet hos Högsta Domstolen, såsom den punkt, hvarest alla Lagskipningens serskilta grenar slulligen sammanstöta. Men bemälte förhållande grundar endast en möjlighet > eller, om jag så får säga, formen för Lagskipande magten.s väsende. Det är blott genom lönings-anslagens tillräcklighet, som man kan gifva Den 4 December f. m. 2,7 denna form en mera allmän och säkrare soliditet. Yäl vet jag, och dagliga erfarenheten intygar det, att Män med stora och ädla egenskaper kunna finnas, som, utan afseende på vedergällning, gagna sitt Fädernesland och fylla sin pligt endast af dygd och rättskänsla; men Lagstiftaren har ej rätt att begära eller vänta det, utan måste begagna de medel, som egennyttan erbjuder, för att söka förvandla möjligheten till verklighet. Rikets högsta DomareEmbete bör nemligen så lönas, att det må blifva begärligt för personer af den utmärktaste skicklighet, och att ingen befordran eller annan lycka må för sådana Män sedan återstå att söka eller eftersträfva, ännu mindre behofvet tvinga dem till några för Embetet olämpliga binäringar. Ehuru mån jag derföre än är om den nogaste hushållning med Statens medel, kan jag likväl ej underlåta alt vördsammast föreslå: 1:0 Att JustitiasRådens
Man har då talat om huru angeläget det vore att få en sammanhängande communalstyrelse, man har aflåtit und. skrifvelse!- till K. M., och dessa hafva, såsom vi veta, Föranledt comiléer, betänkm och förslag. Nu deremot, när man ändtligen kommer till målets afgörande, så vill man stanna vid halfgjordt arbete, för att derigenom ådraga sig — jag kan ej neka det, — den rättmätiga förebråelsen, att vi sjelfve åro skulden lill att det ej blir någonting utaf allt detta, hvarom förut så mycket blifvit taldt. Det är att göra en sak till hälften att icke vilja låta de små samfund , som inom socknarna nu skola bildas, hafva en samlingspunkt, ett gemensamt öfverläggningSställe, för alt kunna få enahanda lif och kraft i det hela, och mig förefaller det såsom ledande till en olycklig förblindelse, att man inbillar sig vara i Spanien eller i Italien, då man likväl är i det fria lugna Sverige, der många friska svala vindar blåsa emellan de glest uppförda boningarna och der nian ej har att frukta något, hvarken af de hetsiga sinnena eller den täta befolkningen, som finnas i andra länder. Jag vågar ej säga , huru denna juntförskräckelse, sorn tyckes hafva intagit Huset , förefaller mig, men att den är orimlig, det åtminstone tager jag mig friheten att yttra. Hr Lefre'n: Den siste värde talaren förundrar sig öf - Den ii Mars. 3S5 ver, alt man i Sverige, der så många svala vindar blåsa, kan hafva en sådan fruktan för hetsiga sinnen , såsom talaren yttrade sig. Här är ej fråga om lynnenas mer eller mindre hetsighet; här är fråga om en samhällsinstitution.
Exc. framställde propos. å bifall till Utsk:ts förslag oell, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 17. Bifölls. §§ 18—21 och § 24. Utskits yttrande ansågs ej föranleda till någon åtgärd. Utsk:ts å sid. 20 afgifne yttrande i fråga om bevillu. för karakters-fullmakter. Lades till handlingarue. §§ 25 och 26. CJtsk :ls hemställanden och redak tionsförslag biföl los. § 27. Hr Hjärne, Harald: För min del kan jag icke instämma i det förslag till ny 27:de §, som Utsk:t här afgifvit. Då Betänk:t förra gången afhandlades, ansåg man, att det antal upgifter, som skulle infordras af de skattskyldige, vore alltför stort; men, efter hvad jag vill minnas, fanns icke någon enda ledamot af detta Stånd, som yrkade att inga upgifter skulle inlemnas. Jag anser att, ehuru många af dessa upgifter ej kunna vara nödvändiga eller lämpliga, några äro af högsta vigt. För att icke allt för mycket uptaga tiden, vill jag icke nu uprepa de skäl, som hos mig stadgat den åsigt, jag redan förut uttalat och hvilken grundade sig på flerårig erfarenhet. Många af dessa upgifter kunna vara ganska nyttiga för Taxeringskomité:), men andra deremot af intet värde. Jag föreslår derföre att R. o. Ad. ville af denna 27:de § bibehålla följande delar nemi.:
Halfylle: X)vilör * Shawlar och Shawletter samt Halsdukar: af ull eller ull och bomull tillsammans 100 R:dr värde, 20 R.dr inf.-tull. flih. lill h. St. Förstärkta Stats-Vtskottets Memorial N-o 4‘>B - Linne,och Hamp: Dräll och Damast .’ . i R:dr inf.-tull för i qv. aln samt 2 R:dr tullvärde. Kammarduk och Batist 36 sk. inf.-tull per aln. Sextionde*]'ette Voterings-proposition. Den, som bifaller Utskottets af Riddeiskåpet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden antagne förslag, att iniörsel-tullen å Jern: Canoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade, samt Hallar öfver ji tums tjocklek må bestämmas till a R:dr a4 sk. per Skepp., med io R:dr tull värde, voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej, anses införsel-tullen å berörde artiklar vara bestämd till 4 R-dr Per Skepp, med ett lullvärde af 8 R:dr. Voteringen har utfallit med 46 Ja och 73 Nej; i följd hvaraf, då Nej, således vunnit, införseltullen å Jern: Canouer, Stycken, Nickhakar ©eli Mörsare, oslämplade och oborrade, samt Hallar öfver iA tums tjocklek, är bestämd tili 4 R:dr per Skepp, med ett lullvärde af 8 R:dr. Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskoltet skolat Rikets-Ständer tillkän nagifva. Stockholm den 11 Februarii i835i STOCKHOLM, Ecksteiwska Tryckeriet, i8»35. Statu-Utslolteta Memorial N:o /j/o. i N:o 4‘O; Ankom till Eip.-Utsl. d. a8 Febr.
Det var egentligen den sednast citerade strofen i Hr Grefvens anförande, som föranledde mig att yttra, det Hr Grefven infört frågan på personlighetens gebit. Efter hvad jag nu yttrat, torde det kunna begripas, hvarföre jag, i det skriftliga anförande jag på f. m. afgaf, förklarat min öfvertygelse vara, att en skuld, tillkommen genom regeringsmaktens åtgärd, för hvad ändamål som helst, måste af den andra statsmakten erkännas. Det måste likväl vara en stor skilnad emellan att medgifva lagligheten af en åtgärd och erkänna dess tillvaro sorn ett gifvet factum, hvilket factum icke kan nekas derför att det icke borde existera. Men skulle det verkligen vara ett palladium mot alla misstag å Regeringens sida att grundlagen förbjuder slika misstag och lagöfverträdelser, så medgifver jag att denna princip kan vara riktig; likväl tror jag, att då vi äga en ansvarighetslag, som bestämmer följderna äfven för verkliga statsbrott och lagöfverträdelser, så haiman med detsamma förutsett att dylika händelser kunna inträffa. Nu har en lagöfverträdelse inträffat, och det är omöjligt att göra ogjordt hvad redan skett. Det finnes således icke annan utväg än att underkasta sig hvad som händt och sedan utkräfva all den ansvarighet, som lagen medgifver, samt söka förebygga ett återfall. Det är ifrån denna synpunkt jag betraktar frågan och finner för Ständarna ingenting annat vara att göra, än att väl icke godkänna hvad som skett, men dock erkänna skuldens existens och betala densamma. Jag har äfven trott, att, om Riksg.cont. lemnades instruction i afseende å skuldens betalande, det skulle blifva möjligt för Sländernes fullmäktige derstädes att tillse det icke något vidare missbruk skulle kunna insmyga sig vid denna affärs reglerande. En talare har äfven emot mitt yttrande behagat anföra, det jag ex absurdo velat bevisa den sats jag framställt. Jag bardock endast omnämnt sådana facta, som kunna inträffa, emedan vår grundlag förutsätter att de kunna inträffa, och alldenstund grundlagen genom lag-§§ derför stadgat ansvarighet och straff.
M. Konungen disponerade egendomen Öfra Manilla å Kongl. Djurgården få sig upplåten local, nemi.: Kost, beklädnad m. m. för 12 elever, å 200 R:dr 2400: — Arfvode för en föreståndare (biträdande vid undervisningen) . 400: — En ordningsman eller vice föreståndare (äfven biträdande vid undervisningen) 333: 16. En lärare i den intellecluela undervisningen 266: 32. En Musik-lärare 200: •—■ En vårdarinna (biträdande vid undervisningen) 300: — Två personer till biträde åt eleverne, tillsammans 300: — Underhåll af materialier m. m 500: — S:a B:co R:dr 5000: —• Då häraf visar sig, att, för den till 5,000 R:dr årligen beräknade kostnad, icke skulle komma att beredas undervisning för flere än 12 elever, torde likväl denna inrättning, i förhållande till det stora antalet blind-a, som i motionen uppgifvits trll mer än 2,600, således blifva af ganska ringa inflytande; hvartill dessutom kommer, att det med ett sådant institut hufvudsakligen afsedda ändamål, de blindes intellectuella bildning, kan, enligt hva|l erfarenheten visat, i olikhet med hvad i afseende å döfstumme eger rum, utan anhtail(^e någon serskild slats-anslallt för elem i väsendtlig män vin - 8 Stals-Ulskollets Utlåtande, N.o 75. nas genom den undervisning, de uti sina hemorter ega tillfälle att erhålla, och hvarvid de ej uppfostras till andra lefnadsvanor, än dem, hvilka slå tillsammans med deras öfrige vilkor. Vid sådant förhållande, och ehuru Utskottet instämmer uti den uttryckte åsigten, alt sådane för vanlottade likar afsedde inrättningar högeligen förtjena att behjertas, har Utskottet likväl icke funnit sig kunna tillstyrka anslående af statsmedel för någotdera af de i motionerna väckte förslag, utan vidblifver sitt förra yttrande.
Utsk. för öfrigt tillhandakomna handlrna ytterligare inhemtats, alt, sedan fråga blifvit väckt derom, alt Hr Crusenstolpes ofvanberörde yttrande skulle innefatta en personlig förolämpning emot medlemmarna af Regeringen sedan 1809, Hr Crusenstolpe, uti ett till R. o. Ad:s prot. d. 3o April afgifvet skriftligt anförande, under åberopande af rättigheten att sjelf tyda sina ord, och med erinran, att ifråga var. uttryck hade en allvarsam cch en skämtsam bemärkelse, förklarat, att han med ordet skälmstycke menat identiskt detsamma, som en här utkommande tidning, Svenska Minerva, menat med dess i N:o 47 för innevar. år, nyttjade uttryck: ”de habilas habilitet.” Örn nu de tillhörde Utsk. att i allmänhet yttra sig öfver lämpligheten eller olämpligheten af det anmärkta uttrycket, så skulle Utsk., följande sin känsla för det i offentliga lifvet pessande och tillbörliga, visserligen icke tveka i uttalandet af den opinion, alt Hr Crusenstolpes ifrågavar. uttryck, taget i hvilken mening som helst, svårligen synes kunna stå tillsammans med det lugn i öfverläggning och den värdighet i handlingssätt, som, efter Utskts tanka, nied skäl kan fordras på ett rum, der ärendernas vigt påkallar, att man icke, hvarken på skämt eller allvar, begagnar ett språk, som, sjelft passioneradt, lätt kan gifva anledn. till passioners väckande hos andra och till derifrån härledda öfverilade beslut.
Palmstjernas hufvudskål nemi. alt förevar, fråga rörer endast en redaktionsförändring, ty grunden för bevillningen var förut bestämd och det nu föreslagna stadgandet har blifvit antaget af 3 Stånd, hvilkas mening följaktligen är ett R. St:s beslut. En redaklions-förändring är väl icke en bevillnings-fråga, hvarom skall röstas i förstärkt SlatsUtsk., och jag anser det af mycken vigt, att R. St. icke inlåta sig i dylika hårklyfverier, hvilka, i händelse de godkännas, kunna föranleda ganska många oredor. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag. Frih. Palmstjerna: Skulle man fästa sig vid de ordalag, Hr Printzensköld begagnat vid uttalandet af sitt omdöme öfver hans motståndare, skulle detta för dem vara ganska nedslående, enär han sagt, att man endast vill tumma på förordningen, utan att veta om den är nödig eller icke. Jag lemnar likväl derhän, hvad skäl den värde talaren har för ett sådant omdöme. Hvad nu grunden för bevillningen af fastigheter angår, så finnes den, ty förordningen säger, att bevillningen skall rättas efter fastigheternas värde. Detta malte väl vara grunden för bevillningen i denna fråga. De uttryck, som i Ulslcs förslag blifvit begagnade mäste följaktligen höra till redaktion och har intet annat med grunden att göra, än ali man velat uttrycka sjelfva grunden. Uttrycket ”rättmätiga beloppet af fastigheternas värde” hör således lill redaktionen, och det af Hr Printzensköld omnämnda ordrytteri är af ingen vigt. Uppå härefter framställd propos. blefvo 50 och 112 §§ godkände. §§ 73, 74 och 81. Biföllos. Den l!) Juli f. m. 487 §§ 83 och 84. Hr Printzensköld: Ehuru jag visserligen icke har något hopp om framgång i det yrkande, jag tagit mig friheten framställa i fråga om Bevi!ln:s-förordn:s oförändrade bibehållande, vågar jag likväl att ännu en gång göra ett försök i denna syftning.
Lindner kände sig djupt tacksam och rörd, skref ett par ord till svar och flyttade redan samma dag till professorn. Denne lät honom vara i fullständigt lugn, störde honom ej, när han drog sig undan till sitt rum eller till trädgården, erbjöd sig ej att följa honom på hans långa vandringar, sade endast: »monsieur Lindner, ni vet att ni är välkommen, när ni gör mig glädjen titta in i mitt arbetsrum!» Det dröjde ej häller många dagar, innan Lindner knackade på dess dörr och erbjöd sig som amanuens. Han kunde ej vara sysslolös längre, han dugde väl åtminstone att göra anteckningar och utdrag, om han ej var mäktig annat arbete. Monsieur de Bex lät honom hållas och märkte med glädje, hur intresserad hans gäst blef. De Mazarinska papperen innehöllo mycket, som Lindner kunde bearbeta och använda för sitt värk. Snart började han göra utdrag och anteckningar för egen räkning och blef så ifrig, att hans värd protesterade. Lindner var ju förbjuden att arbeta, inte gick det an. Jo visst, han kände sig mindre nedstämd, när han fick pennan i hand, han behöfde inte hvila utan förströelse, och hvilken förströelse fanns väl större än arbetet — ett arbete som intresserade. Och så sutto dessa båda, den gamle fransmannen med de svarta, klara ögonen och den blonde svensken, med den svårmodiga, drömmande, litet osäkra blicken under glasögonen, timtals bredvid hvarandra i det ljusa, stora rummet med sina bokhyllor och manuskriptlådor kring väggarne, sin prägel af hemtrefnad, under det genom de stora öppna fönsterna den blandade ljumma doft af rosor, heliotrop och orange, som är så egendomlig för rivieran, trängde in med fläkten från hafvet. Lindner arbetade snart lika mycket som professorn, de jämförde sin uppfattning, sina källor, utbytte åsikter. Det var ej fråga om kritik, endast om förstående och uppmuntran. Professorn påstod, att han icke brydde sig det minsta om kritik, »den hvarken förstämmer eller uppmuntrar mig, men allt sådant är ju individuelt», tilladel han. Javisst, sade Lindner.
När han såg sig störd uti sitt olofliga förehafvande, sade han endast: » dodt, mera dodt, » och så skrattade han af hjertans lust. Lilla Folke kan också bli förargad, om någon retar honom. Han spottar då och säger: » pfu tej » lika kraftigt och ärligt menadt, som om han kunde säga ett rent » fy dej! » Många små historier kunde jag berätta om den lille odygdspåsen, men det blefve för vidlyftigt. Jag vill endast säga, att lille Folke eger en stor skatt, hvilken han kan ösa ut med fulla händer och derigenom vinna all den jordiska lycka och förnöjsamhet, som andra sträfva efter i hela sitt lif utan att nå: hans skatt består i ett godt hjerla och ett gladt lynne, och det har han, påstås det, fått i faddergåfva af moster Anna. och femte häftet utkommit med gladt och lifvande innehåll och treflig utstyrsel. V i rekommendera den muntra lektyren för de långa kulna förvintersqvällarne. Bland furor och granar. Dansen. Ett par föreläsningar A T ö m å S tafvellotteri, upptagande fiere präktiga målningar af den framstående konstnären, fästa vi allmänhetens synnerliga uppmärksamhet. Dragningen kommer att försiggå detta år. Lotter finnas ännu att tillgå hos hrr bokhandlare. min föregående artikel yttrade jag, att dansskolan äfven har en betydelse som en förskola för umgänget könen emellan. Då ännu, ty värr, samskoleidén icke lyckats att hos oss mer än i några få enstaka fall tränga igenom, är det blott i dansskolan, som denna idé nödvändigtvis måste realiseras. Men det sätt, hvarpå detta hittills skett, har, med undantag naturligtvis, hvarken varit till fromma för väckandet af föräldrarnes lust att sända sina barn i en offentlig dansskola, eller till fromma för samskoleidéns framgång i det större. Ty, såsom man ofta ledt våra dansskolor, ha dessa nästan urartat till nöjelokaler, der ungdomen träffats för att drifva lek och nöje, eller beträffande de vuxna en smula — kurtis. Läraren har ansett sig fylla allan rättfärdighet, när han ledt ett dansnummer.