Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru skulle man då kunna begära att hela Stockholms län skulle beskattas för en bana, som genomlöper en liten del af detsamma, och af hvilken bana länet icke har det ringaste gagn, utan tvärtom förlorar i sjelfva verket den delen af Stockholms län, som ligger närmast omkring Stockholm, på att en jernväg stryker fram så nära. Dessa anmärkningar framställde jag i Utsk:t, och mera än en gång uttryckte jag den önskan, att Utsk:t ville upplysa R. St:r om huru Utslct ansåg att en sådan föreskrift, som denna, skulle tillämpas. Sedan man lyckats att något så när bortresormera förhållandet med landstingen, så stannade man vid att expropriationen skulle ske genom subskription. Detta tror jag också är den emla utväg, hvarigenom den kan åstadkommas; men jag hemställer till hvar och en, orri det kan vara rätt att staten, för att vinna en sådan fördel, som deri ifrågav:de, låter det bero på den enskildta välviljan. Om två jordegare bo bredvid hvarandra, der en jernväg skall anläggas, och om vi antaga att de båda få samma nytta af denna jernväg, meri den ene är en generös man och den andre en som noga ser på sina utgifter, så nödgas ju den förre att göra uppoffring för den andres skull. Kan sådant vara rätt? Utsk:t yttrar i sin hemställan: »att, innan jernvägsarbete! påbörjas, den till banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord för den del af banan, till hvars byggande anslag vid nuv:de riksdag beviljas, skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten.» Jag frågar hvad som menas med vederbörande kommuner. Kan någon på förhand uppgifva hvilka orter, som skola hafva nytta af en föreslagen jernväg? Ar det endast de orterna, hvarigenom banan kommer att löpa, eller är det icke lika mycket de dem angränsande orterna? Jag skulle tro, att Dalarne har fullkomligt lika stor, om icke större, nytta af den norra banan, än Stockholms och Upsala län, genom hvilka den kommer att löpa. Jag kan således icke fatta, hvarför dessa sednare län ensamma skola bidraga till en sådan expropriation.
För min del skulle jag tro, att ifrågavar. lustställen äro af fullkomligt samma egenskap, som de, hvilka omtalas på städernas mark i 108 §. Det vore derföre billigast, om de taxerades efter samma grunder, hvarföre jag föreslår följande redaclion: —; "hvaremot hus, hvilka på mindre lägenheter eller lustställen blifvit uppförde och deraf utgöra egentcliga värdet, uppskattas i förhållande till deras beskaffenhet, läge och förmåner, hvarvid de hyresbelopp, som möjligtvis lemnäs i afkastning, samt, å brandförsäkrad egendom, brandförsäkringssumman, må tjena taxeringsmänuen till ledning och jemförelse.” Frih. Raab: Jag vill visserligen icke motsätta mig den utsträckning af §, som Gr. Lagerbjelke sednast föreslagit; mig sy nes likväl, att den är lemligen öfverflödig. Hvad Frih. Ridderstolpe önskat få bort, har Gr. Lagerbjelke' önskat bibehålla, och i det sednare instämmer jag. Föröfrigt vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att det i 108 § icke ovillkorligen är föreskrifvet, att taxeringen skall rättas efter brandförsäkringssumman, utan blott att denna skall tagas till ledning. Frih. Tersmeden: I likhet med Frih. Ridderstolpe kan jag icke finna annai, än att det sednare mom. af 71 § bör verkligen utgå. Skall det qvarstå, så blir troligen följden den, att 108 § kommer att leda till en högre beskattning, än som varit åsyftad. Jag kan icke eller finna något skäl, hvarföre hus på en lägenhet utanför stad skola betala högre bevillning, derföre alt de äro brandförsäkrade. Således tror jag, alt hänvisningen på denna ledning bör helt och hållet borttagas. Ex. IIr Gr. o. Landtm, yttrade, alt om han riktigt fat tat Frih. Ridderslolpes mening, hade Frih:n önskat, att uti 71 § icke något skulle uteslutas, utan endast ett tillägg göras. Frih. Ridderstolpe bejakade, att han endast önskar ett så lydande tillägg: ”genom den inkomst de såsom uthyrda skulle inbringa. ” Då härefter II.
Jag vill blott påminna kvinnorna, i synnerhet husmödrarna om, att det icke finns något ämbete så mänskligt, så rikt och så utvecklande som just det att vara husmoder. Ingenting behöfver därför bedrifvas dilletantmässigt d. v. s. på fusk. I att lära ett språk, instudera en musikkomposition, skrifva en uppsats eller en bok kan en husmor inlägga lika mycket allvar och grundlighet som någon person, som lefver uteslutande för dessa saker. Det tar kanske längre tid för en husmor, men hvad gör det? I gengäld göres det » cow amore », och detta är i allt arbete en ofantligt viktig faktor. En husmor, som har barn, har dessutom den fördelen att aldrig bli gammal. Utan att hon själf vet af det, glider hon öfver i den nya generationens förhoppningar, önskningar och föreställningar, och är hon själf en personlighet, kan hon också ganska kraftigt inverka på detta nya släkte i sina egna barn. En klok man har en gång sagt, att » barn äro alltid äldre än sina föräldrar », och det är ju sannt, i det de unga alltid ha en generation mer att räkna på, men sä har åter denna förra generation med en del mindre erfarenhet kanske mer af ungdomens friskhet och förhoppningar, och så kan man ömsesidigt hjälpa hvarandra. De flesta veta, hvilken beständig utveckling det dessutom ligger i att undervisa andra. — När barnen börja fråga, börjar ofta hela ens tankearbete från början, och för att hjälpa dem att^lära allt på ett lätt och lefvande sätt, måste man ofta själf uppfinna nya sätt att arbeta på, och göra klart för sig hvad man hittills blott har haft ganska dimmiga föreställningar om. — Det är en stor fråga, hvem som lär mest vid en undervisning, den som undervisas eller den som undervisar. 631 Iduns julklappsbazar. (Forts.) XLV. Vacker tobakspung. Mörkbrun plysch till yttertyg o c h foder i terrakottafärgad atlas. En tjock silkesfrans nederst i brunt. Ett applikationsarbete rundt o m påsen af terrakottafärgad plysch, påsydt med silke. Eller ock ett broderi i plattsöm, sydt med en vacker brun silkesschattering.
Hedren uti dest till Lag-Ulstotlets Prolocoll afgif, ne Dictamen uti ingresten anfört, hälst det förtydligade Riksdagsmannens till Lag»Utskottet den 2:dra Junii i denna frasa ingifne serstildte Memorial, och wille Riksdagsmannen harwid nu endast tillägga, det han ansag bibehållandet as Börds, Rätten icke åstadkomma något werkeligt vndt, inen deremot skulle inskränkningen deraf, efter Riksdagsmannens tan - . Den 9 Julik. ttzs? ka, medföra ett gftagande af den kistiga och upprik, liga Fosterlands - kärlek Swensta Allmogen alltid hyser supra. In stäem krotocolliz öV. kullgren. Transumt af protScollet hstllet uti Riksens Höglofl. Ständers Lag . Utskott wid Ur, tlma Riksdagen i Örebro den 29 Junit »8l2. I anledning af Riksens Högloft. Ständers JustitieOmbudsmans Berättelse som kill Lag-Utstottet bliswit remitterad, yttrade: r.o. Herr Lagmannen Mannersta m: under åberopande af mitt förut afgilne serstilte yttrande i fragan oin Löftesinäns lagsökning hos Dommaren, godkänner jag för urin del de anmärkningar, hwilka äro gjorde wid 7 mom. i Betänkandet, nemligen: att stämning icke allenast bör uttagas utan ock lagligen fortstallas inom wlst tid; da Lagen äswen, svin serstilte Författningar wid de mangsaldiga händelser, da den förestrifwer art stamning wid talans förlust inom wik lid stall uttagas, förordnar eller föru-Mer, att ben inom samma tid skall kungöras; sa finnér jag icke något stät, att med afwikelse fran denna allmänna grundsats, stadga en ytterligare förmohn för fordringsägaren som will sin löftesman lagsöka, den nemligen, att genom en förlängd prescriptisnstid till stämningens kungörande utöfwer det ar som 4 §. Uti »798 ars Kongl. Förordning Utsätter. Bihang. Här - *4s8 Den 9 Julkr.
Låt vara, att den nyfödde pilten är gröfre b y g g d än flickebarnet, men däraf bevisas alls icke, att han är lifskraftigare. Statistiken, den torra, den tråkiga, men i tvistiga fall så nyttiga, säger tvärtom, att dödsfallen äro talrikare bland de späda gossarne än bland flickorna. Man kan därför vara så där tämligen säker på, att flickans hälsa ursprungligen är åtminstone lika god som gossens. Men med tiden ändrar sig detta förhållande, ty medan gossen i regeln fortfar att vara frisk ocb stark, utvecklar sig flickan så småningom till det bräckliga käril, man nu en gång för alla fått för sig att hon måste vara för att icke vara mot strömmen. Och orsaken härtill? Utan tvifvel det olika behandlingssättet under uppväxtåren. Gossen anses under sin barndom för en absolut onyttig varelse, ja, än mer, som en, den där endast är i vägen och till besvär, och hvilken det därför är angenämast att vara utaf med så mycket som möjligt. Det faller aldrig någon beskäftig mamma in att sätta honom till att fålla näsdukar, virka, röra i grytan, vagga den minste eller öfva honom i liknande färdigheter, hvaraf han dock otvifvelaktigt skulle kunna draga nytta i en framtid. Utan när han har suttit sina timmar på skolbänken och lyckligt öfverstökat läxläsningen, anses han ha uppfyllt allan rättfärdighet som ung maskulin varelse och tillätes att begagna fritiden efter eget behag. Och man kan vara alldeles viss på, att det behaget består i att han i blinken kastar på sig mössan, stormar utför trapporna och ströfvar omkring ute på gatorna, i berg och backar eller nere v i d kajerna. Kort sagdt, han är till finnandes öfverallt, utom inom fyra väggar. Har ni lagt märke till, hvilken förvånande massa pojkar det alltid finnes utomhus? Låt det bli det allra minsta uppträde i ett gathörn, och som stampade ur jorden strömma pojkar till från alla håll och kanter för att taga märkvärdigheten i betraktande, pojkar af alla åldrar och klasser, och hvilka allesamman hafva något af svallande ungdomskraft öfver sig. Men flickor finns det nästan inga i klungan. Hvarför? Äro de måhända mindre nyfikna än pojkarne?
Kammar-kollegium sig i ärendet utlåtit samt, — med upplysning att krono-ängen Tyskhagen, om 43 tunnland kappland, vore en bland de flera Strömsholms och Kungs - Stats-Utslmtlets Utlåtande N:o 160. örs ladugårdar tillhörande lägenheter, hvaraf arrendet utgöres till Strömsholms stuteri och hvilka, enligt Kollegii kontrakt den 28 Mars 1844, blifvit på 30 års tid, till midfastan år 1874 utarrenderade och nu innehafvas af Handlanden C. A. Malmqvist, — i underdånighet tillstyrkt ej mindre att berörda två tunnland finge emot den öfverenskomna afgälden under arrendetiden upplåtas åt församlingen, utan äfven att, då annan tjenlig plats för anläggning af skola icke vore att tillgå, lägenheten, som genom församlingens försorg borde å karta affattas och beskrifvas, för framtiden måtte utan afgift få disponeras af församlingen; hvarefter Kongl. Maj:t, som vid underdånig föredragning af detta ärende i nåder bifallit alt den begärda jordrvmden af två tunnland må från krono-ängen Tyskhagen till Kungsbarkarö församling under återstående arrendetiden upplåtas, med vilkor att det betingade afgäldsbeloppet derför till arrendatorer! af Kungsörs och Strömsholms kungsladugårdar erlägges intill slutet af arrendetiden, eller midfastan år 1874, föreslagit Rikets Ständer att, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium och öfrige vederbörande tillstyrkt, medgifva att platsen må för det uppgifna gagnande ändamålet efter arrendetidens slut för framtiden utan särskild afgift till församlingen upplåtas; och anser, med afseende å hvad sålunda förekommit, Utskottet sig ega giltig anledning att till den nådiga framställningen tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 1 Oktober 1883. Ank. til! Exp.-Utsk. den 1 Okt. 18(53, kl. 2 e. in. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående grundskatternas ajskaffande. (I. A.)
Denna olikhet rvore nyttig och det ar just den, som skulle uptäcka huruwida sacksen, hwilken i historien och naturen synes hafva sä mycket för sig, är sanni eller falskt paraknad; men et högtidligt anordnande och osfentelig tillåtelse borde allmännare föra uppå denna tankan, skydda Nybegynnare emot fördomen, den naturliga lättjan, hwilan uti gamla wanor och sorglöshet, emot fruktan för ännu okända förändringar och oafhängighet^ utaf et bruk, som as wanan äger helgd, i synnerhet hos en mindre uplyst Clasi; hwartil kommer det förlatliga uti en naturlig blygsamhet och ^vederbörlig aktning för det, som allmänt är wedertaget, hwaruti ingen kan eller bör afsöndra sig ifrän andra och blifva et föremal för deras öfvertygelse, tadel eller åtlöje. Och kommer detta Memorial, at i anledning af Herr Prostens gjorda anhållan ätfölja Utskottets betänkande rörande ny Tjenstehjons Stadga. Lx krotocollo ^lex. äViäell. Under upläsningen äterkom den under Grefwe kottes anförande afsända Deputation. Uplästes Oeconomie - Utskottets Betänkande af den 2. Maji angående sättet til Fängars fortskaffande. 40 zi4 ^Riksens ^oZlostiZa Ststnöers Oeconomis> lktskctts Betänkande, angående sattet til Langaes fortskaffande. Oeconomie-U'stöttet, som hast sig updragit, ak til följe as Kongl. Majtts Nådiga komiks den o:dra i sidstledne manad, förestä et satt, at utan Kronans kostnad, genom i hwarje Harad fogade anstallter, samt bertil gjorda sammanstotter sörja för Fängars förskaffande, sä at Allmogen icke särstilldt derwrd more betungad, har genom et noggrant öfoerwc'gande af detta ämne, sökt upfylla bade sin pligt och böjelse at befrämja de anstallter, som kunna landa til allmänt wäl.
Direktion kunna förnekas, att ifrågavarande arbete blifvit ganska lamt och med användande blott af en, jemförelsevis mot behofvet, ringa arbets-styrka hittills bedrifvet, fastän en särdeles gynnsam 'väderlek funnits både förlidna och detta år, samt oaktadt arbetare varit att tillgå långt öfver det vid företaget begagnade antalet, ansåg sig Styrelsen likväl hafva skäl att å andra sidan fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet derpå, att den tid som Rikets Ständer vid nästlidne Riksdag bestämde för fullbordandet af hela denna stora jernvägs-anläggning, med allt livad dertill hörer, onekligen blef något för inskränkt, enär ärendet då ännu för ingen del befanns ens i tekniskt hänseende så förberedt, att något arbete kunde påbörjas innan vidlyftiga forskningar och undersökningar utefter hela linien hunnit förrättas; i följd hvaraf Styrelsen i underdånighet tillstyrkte, att ifrågavarande ansökning måtte vinna Nådigt afseende. På grund af hvad Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader i sistnämnda hänseende anfört, vill Kongl. Majit härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer, alt ett års förlängning i den för meranämnde jernvägs-anlägguiug, i sammanhang med beviljandet af Statens garanti för företaget, stadgade tid för arbetets fullbordande och banans öppnande till allmän trafik må varda Bolaget medgifven, utan rubbning af de förmåner, som Kongl Maj.ts XSd. Proposition, N:o 83. 3 blifvit detsamma genom oktrojen tillförsäkrade, dock under vilkor, att vägbanan från Örebro till Köping, jemte erforderliga lokomotiver fullbordas inom den förut bestämda tiden, eller 1855 års slut. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. F. Fåhreeus. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 1 Juni 1854, dervid Hans Kongl. Höghet Kronprinsen jemväl var tillstädes. Närvarande:
Det uppgafs nemligen såsom skäl till jemkning och lindring i ortens Båtsmanshåll, att ett stort antal af Länets i5oo Indelnings-Båtsmän ofta måst vara vacant, genom en del Rusthåilares oförmåga att manskap uppsätta och utrusta, äfvensom att den rättighet Förfaltningarne medgifva, att vid uteblifven recrutering utskrifva de rustande sjelfve, ryckte den skattdragande jordbrukaren från sitt rätta yrke tili ett annat, som deraf föga vunne, en uppgift, som af Riksdagsfullmäglige för Bonde-Ståndet i Blekinge. förnyades uti deras i ämnet år i83o ingifne ytterligare underdåniga ansökan; ty äfven deruti omförmäles, huru Rusthållare, som icke förmådd* uppsätta Båtsmän, blifvit ryckte från sitt åkerbruk till föga vinst för Båtsjnans-corpsen, men till stor förlust för Rusthållarne,. deras hustrur och harn, hvilka derigenom skulle råkat i elände och armod; att Båtsmanastyikans förminskning aliså erfordrades, till undvikande af provincens undergång, samt att oförmågan för de svaga rusthållen att Båtsmän utrusta gjort en mängd vacancer nödvändige, uppgående ofta till 200. Om de inför Kongl. Majrt sålunda framställde förhållanden verkligen varit eller äro för handen; om, genom inrättningen af Blekingska Bålsxnänshållet, provincen hotas med undergång, jordbrukarne ryckas från åkerbruket till Båtsmanstjenst, och deras familjer såmedelst blottställas för armod och elände; och om de ruslandes oförmåga att bära rustningsbördan ofta gjort lill och med 200 Yacancer nödvändige, skulle, i slikt fall, så vida å Kongl. Maj\ts Nådiga Skrifvelse Nio 2Sv at statens sida någon eftergift af ruslningsskyldigheten kunde från undergång rädda denna för riket vigtiga province, eu sådan eftergift så mycket hellre af Kongl. Majrt medgifvas, sorn derigenom ett större och vigtigare ändamål befordrades.
Följden af dess antagande blefve alt, t. ex. för de Småländska länen, spanmålen inginge till tredubbelt belopp emot smör uti hemmanets ränta, hvilket icke vore önskliitt. Smör är en vara, hvarå priset icke är så ombytligt. Priset har varit i temligen betydligt stigande under de sednare åren och man har ali anledn. att förmoda alt detta stigande kommer att fortfara. lag befarar då att berörde förslag skulle i verkställigheten medföra en verklig tillökning i skatter för de skattdragande, hvilkas bördor på intet sätt böra ökas utan tvärtom snarare tåla vid någon minskning. Dessutom skulle, lill följd af detta förslag, för vissa provinser stadgas införande af vissa räntepersedlar, som icke stodo tillsammans med de der nu bruklige. Efter min öfvertygelse skulle det lämpligaste och bästa sättet att åstadkomma en rättelse och förbättring i afseende på dessa förhållanden, vara det, att de hufvudsakligaste räntepersedlarne, som för närvartde i hvarje provins äro bruklige, bibehöllos oförändrade och att de mindre räntepersedlarne förvandlades — på sätt den naturliga gången af saken gifver vid handen — i kontanta penningar, att utgå såsom årliga penningar eller uti ett visst bestämdt förhållande till de efter kronovärdi utgående skatterne. Efter hvad jag trott mig finna, (och hvarom upplysning kan vinnas af bilagorne till komiterades betänk.) äro följande persedlar alt anse såsom hufvudräntor, nemi. spanmäl, af alla slag, (hvete, råg, korn, bafra, malt och mjöl) fläsk, hö, ved, kol, jern och dagsverken. Dagsverken ingå till en betydlig del i de flesta hemmans skattläggning. Om nu nyssnämnde persedlar bibehållas oförändrade, så återstår verkligen på de flesta ställen obetydligt nog att förvandla till årliga penningar. Bland de provinser, sora hafva de mesta grundskatterne och som i ordinarie räntor lemna de största bidragen, är onekligen Östergöthland. Uti komiterades betänk, finnes omnämndt ett hemman der, hvars grundskatt är beräknad till 92 r:dr 13 sk. 11 r:st.
Mig synes, att man då med lika skäl skulle kunna döma, att testamenterad arfvejord, äfvensom jord, hvartill gifvaren befunnes icke hafva haft äganderätt, eller lösören, dem lian likaledes testamenterat, utan att erinra sig, det de redan voro till annan man med varm hand gifna, borde testamentstagaren godtgöras med vederlag ur gifvarens qvarlåtenskap. Att någonsin förr så skett, är mig icke bekant; och det synes mig icke kunna ske annorlunda, än att testamentseller gåfvorätt förblandas med skuldfordran, som kan i gifvarens bo utsökas ur all hans egendom. Frågan kan utan tvifvel ofta återkomma; och af icke ringa vigt lärer det således vara, att de rättsbegrepp, af hvilka den heror, blifva intill full klarhet utredda. Då de höra till vetenskapens elementor, och det visat sig, att hvardera af de olika meningarna äger i Högsta Domstolen liera försvarare; synes detta ämne vara ett bland dem, i In ilka allvarliga och grundliga debatter äro högst af nöden. Frågan om nedläggande af allmänt åtal fortfar att väcka bekymmer. Jag har att anmäla ett fall, der jag stadnat i ovisshet, huruvida rättigheten till nedläggande må anses vara af högsta lagskipningen erkänd eller icke. En Stadskassör var tilltalad för försummadt redovisande af stadskassans förvaltning samt för uppburna medels uteslutande från räkenskaperna. Ansvar derför påyrkades af åtskilliga borgerskapets ledamöter samt af allmän åklagare. Äfen sedan åtskilliga mot
Nej! det var denna plågsamma fysiska vanmagt, då man liksom sitter tyst och lyssnar till skränet af sin egen vilda smärta, – då man, skendöd hör locket tillskrufvas öfver sig, och icke med en rörelse, en suck kan ge tillkänna sina dödsqval. – Ljud af steg i trappan nådde hennes öra, och verkade som ett elektriskt slag. Hon spratt till och upplyfte långsamt det tunga hufvudet. Hennes matta öga sökte förgäfves urskilja den ankommandes drag. Hon såg blott den främmandes höga, mörka gestalt, som tycktes tveka att nalkas. «Kom, kom!» hviskade hon ändtligen; «mitt öga är skumt och hufvudet oredigt; jag ser blott en skugga derborta.» «Olyckliga Arabella!» ropade baronen med bruten röst. «Ah! är det ni Edvard ? kom närmare; gif mig er hand; så! nu igenkänner jag er!» «O, Arabella, att jag skulle upplefva denna stund; jag hade ämnat er ett bättre, ett gladare möte, men det var för sent!» «Han är således död, den olycklige?» Baronen vände sig bort, utan att svara. «Säg mig allt,» bad Arabella, «dölj ingenting; det är bäst jag får veta allt nu, och af er.» «Jag hade, då jag lemnade er, uttänkt en plan till den olyckliges räddning, och gick att verkställa den. Då jag, efter att hafva vidtagit nödiga förberedelser, infann mig vid fängelset, hörde jag ett pistolskott. – Förskona mig, Arabella! jag kan icke beskrifva er mina känslor vid den underrättelse jag emottog. Edra äro knappt grufligare i denna stund.» «Edvard! hvad vågade ni,» sade Arabella med ett skimrande ögonkast, som likt ett sjernskott genombröt skymningen, och flög helt nära baronens ansigte; «betänkte ni, att om ödets domslut ej gått ert i förväg, hade ni öfverhopat mig med gränslösa samvetsqval och lidanden; eller, tror ni väl, att jag velat köpt min lycka så dyrt; att jag velat på er graf rest min lyckas tempel. Nej Eduard, tro mig, det är bäst som det är!
Förr eller senare torde dock ett lämpligare sått kunna påhittas, och det år i sådant afseende jag anhåller, att Riksens HÖgioflige Ständer äfven vid denna Riksdag täcktes åt detta ämne lemna uppmärksamhet, hvarvid jag vågar föreslå; j) Att all uppläsning på Predikstolen af författningar och kungörelser af hvad slag de vara må, hädanefter må upphöra och å Predikstolen endast tillkännagiivas, hvilka så beskaffade handlingar till församlingen ankommit. 3a8 Den 5 Martii, 2) Att efter Gudstjenstens slut klockaren eller en fjerdingsman må på gången i Kyrkan upplåsa de ankomne författningarne och kungörelserne, och o) Att dessa, hvaraf ett exemplar skall till hvarje Kyrka eller Capell afsända®, sedermera böra på något lämpligt ställe inom Församlingen städse vara att tillgå för dem sora önska att dem genomläsa, och skulle till de mindre detaillerne af detta stadgande bland annat höra, att en förteckning på de sålunda kungjorde påbuden skulle hos nämnde personer alltid finnas, och att det skulle vara hans skyldighet, att för bibehållande af ordning inhäfta dessa handlingar så fort de ankomma. Jag hyser visst icke den tanken, att det af mig nu föreslagne sätt för allmänna påbuds kungörande är det båsta eller det enda råtta, men då mig vetterligen denna fråga ej ännu under denna Riksdag blifvit väckt, har jag ansett mig böra framställa den till öfverläggning, och det år i sådant afseende jag anhåller om remiss af detta Memorial till vederbörligt Utskott. Herr Hammarschöld, Lorenzo: Med anledning af den erfarenhet vi, genom händelsen med SkolOrdningen, vunnit, huru föga ett enskildt Stånds pröfning, i dess enskilta Den 5 Martii, 029 Utskott uttalad, betyder, oell förmår, vågar jag föreslå, att samtlige Stånderne måtte uppdraga sitt Oeconomieoch BesvårsUtskott granskning gen af det nyss utkomna Projectet till den nya EvangeliiBoken.