Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Varder justerare i sådan tjenstförrättning kallad från sitt hemvist till enskild man, tillkomme honom derjemte i traktamente 3 R:dr R:mt om dagen, tillika med skjuts efter en häst till och ifrån förrättningsstället. Der flere redskap pä eli ställe, eller i en by eller socken, kunna al justeraren vid samma tillfälle mätas och stämplas, beräknas resekostuads-ersättuiug och dagtraktamente endast såsom för en resa. Justerare erhålle af redskaps-egare erfoderligt handtlangare-biträde vid förrättningen, men bör sjelf vara försedd med justerade och krönta målkärl. Utan särskild betalning skall justerare meddela skriftligt betyg, enligt denna författning bifogadt formulär, öfver såväl mätning som stämpling. 1 betyget intages noggrann beskrifning på redskapens beståndsdelar och deras dimensioner. Derjemte utsättes, huruvida redskapen är inrättad att drilvas omedelbarligen med eld eller med ånga. Vid hvarje månads slut skall justerare lemna Kongl. Maj:ts Befallningshafvande del af de betyg, som under månaden utfärdats. ■ * ■ § 30. I mindre bränneri må ej inmuras annan del af redskap, än panna, ej heller panna och halt med hvarandra sammanfogas genom nägling eller lödning. Vid pannas inuiurning iakttages, alt stämpiingen alltid skall vara lätt åtkomlig. § 31. När redskap i mindre bränneri befinnes vara af större rymd, än stämpiingen och justerarens betyg utvisa, men öfverskottet ej stiger öfver en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är upptagen, och delta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare justeraren fri från ansvar för felaktig stämpling oell oriktigt betyg. 1 denna händelse skall egaren debiteras för den löpande tillverkningstiden med den högre afgift, hvartill pannans större rymd föranleder, och redskapen genom hans försorg ånyo mätas och stämplas, innan ny tillverkningstid inträder. 320 Expeditions-Utskot'tets Forslag till underd. Skrifvelse IS:o 125. § 32.
Detta vore då mången gång ej trolöshet, utan endast helt ' naturligt, ty en människas lif är hvarken så långt eller så rikt, att hon har rätt att öda bort dess skatter. Och ett trofast hjärta har outtömliga rikedomar — men hvad vill du denna unga kvinna skall vara trofast emot, hon, som intet uttaladt ord har att trygga sig till, utan endast känner och vet, att ni skulle göra hvarandra lyckliga, om du endast först hämtade hennes svar af henne själf. Men vakta dig väl, att andra icke komma dig i förväg, medan du väntar och väger! Bed henne åtminstone vänta med dig. Minns, att lifvet är ej långt — våren, den ljufliga våren är än kortare! Och minns alla blommor ni plockat tillsammans, hvilken glädje skänkte det dig ej! A. R. XI. TV / fER ÄN EN skulle kanske finna mig inkompetent • " Jatt skrifva om dessa » väntanstider », angående hvilka meningsutbyte nu pågår i Idun. Nåväl, det blir också på ett mycket indirekt sätt jag kommer att orda om saken. Jag är inte någon räknemästare och tänker ändå börja med en räkneuppgift. Den är emellertid helt enkel, ty ett ganska litet barn skulle förstå, att det t. ex. behöfves en dubbelt så stor penningsumma att möblera — låt oss säga 8 rum som 4, att, ju finare de möbler och husgeråd, som anskaffas, äro, dess dyrare blir det hela, och att, har man ej pengar, så får man antingen låna eller också — vänta. Huru skulle det ej förkorta dessa » väntanstider », om de unga tu — de måtte nu vara hemma i Stockholm eller » Skråköping », i norr, söder, öster eller väster af vårt kära land — om de komme öfverens om att både beträffande rummens antal i det blifvande, gemensamma boet och kvantiteten och kvaliteten af&lt;&gt;möbler och bohag åtminstone något litet inskränka sina pretentioner. Är det månne mannens eller kvinnans, de gamlas eller de ungas fel, att allt nu för tiden skall vara så luxuöst? Eller tidsandans, som det är så bekvämt att skylla på? Men hvad är då tidsanda för något?
Memorial till Rikets Ständer, med voterings-proposilioner, i anledning af Riks-Ständens beslut, rörande del i KonstilutionsUtskotlets Memorial N:o 19 framställda förslag till ändring i 53 § Riksdags-Ordningen. Sedan vid föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 19, innehållande förslag till den ändring i 53 § Riksdags-Ordningen, att beslut ej må af något Stånd fattas, derest icke minst tretio ledamöter tillstädes äro, samma förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste Ståndet förkastadt, af Bonde-Ståndet antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, samt af Borgare-Ståndet hänvisadt till Konstitutions Utskottet, med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanka i ämnet, att nej må af något Stånd beslut fattas, derest icke minst en tredjedel af ett Riks-Stånds vid riksdagen närvarande ledamöter1 tillstädes åro\n och samtlige Riks-Stånden, enligt hvad 0 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 44. utdrag af deras protokoll för den 6 och 9 innevarande månad utvisa, med vidblifvande af sina beslut, till bandlingarne lagt Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 30, som innefattade anmälan om oförenligheten emellan Ståndens skiljaktiga beslut; så får Utskottet, för frågans vidare grundiagsenliga behandling genom omröstning uti Förstärkt Konstitutions-Utskott, till Rikets Ständers ompröfning vördsamt hemställa följande Voterings-propositioner: 4.
Desse hafva ej, såsom de andre bägge Discontemes Actie-Innebafvare, redan uppburit deras andel, fullt för fullo och deröfver: utan. blefve Capitalet en total förlust. Ve kan deraf på Disconterne och på allmänna Credit-vä - 13 of; Statsoch Banko Utskottens Betänk anden. seridet för öfrigt, hör ock tagas i betraktande: hvar och en, sorn faller, drager flere med sig, och de menliga följtlerne, j salning mån utsträckte, bjifva aljt mera he(änklige. En^p nu alltså jag af förenämnde skäl icke kunnat antaga Discont - förstrackningen till Canal - Byggnaden för en brist, så har jag ej heller fått någon anledning att anse Disconteu oförmögen, att med sine tillgångar fullt betäcka sine skulder: ty efter Räkenskaps-afslutet visar sig sfällningen följande yid förledif års utgång: Disconlens. Skulder .■ Till Banken Utelöpande Assignationep Discontens Fordringar : Utestående Rån d. 31 Pec. - 3,760,000: Hos Canal-Verket 1,100,000: Contant Behållning - 20,000: Tillsammans 4,880,000: — Frågan om förlust på denna Disconts utredning beror sålunda allenast deraf, huruvida differencen mellan Discont - räntan, och den, sorn för Fordrings-ägare blifvit}» föreslagen, må betacka den brist, som genom Gäjdenärers obestånd uppkomma kan. Genom detta utredda förhållande tror jag mig emedlertid hafva bevist grunden hvarföre jag sett mig föranlåten föreslå förmånligare vil kor för Fordrings-ägarne i Götha Canal-Discont, Stats-och Banko Utskottens Betänkanden. 1207 än för dem i Malmö; och det år äfven 1 följd häraf jag, för min del, icke kan instämma i be, slutet att tillstyrka någon suspension uti liqvidationerne af förfallne Rån i Götha Canal-Discont.
Men efter Utskottets förslag skola de serskildt intecknade 6000 R:dr först afdragas från det ena hemmanets uppskattningsvärde, och ansvarigheten i den gemensamma inteckningen beräknas endast efter återstoden. Der återstår då noll. Detta hemman utgår således ur ansvarigheten för de gemensamt intecknade 12,000 R:dr, och denna ansvarighet drabbar ensamt det andra hemmanet, hvars försäljningspris uppgår till qooo R:dr, hvarigenom inteckningsegaren lider en förlust af 3ooo R:dr, ehuru begge hemmanens försäljningspris räckt till för full betalning, och enligt Lag, som nu gäller, och som gällt, då inteckningen beviljades, skolat dertill användas. På denna grund torde man finna, att Utskottets förslag ej går an. Då Utskottet för öfrigt sagt sig till det mesta instämma i mitt vid förra Riksdagen afgifne förslag i detta ämne, tager jag mig friheten, för att visa, hvari det skiljer sig från Utskottets, att ånyo till närmare granskning öfverlemna åt Utskottet detta mitt förslag. Men för att icke trötta Ridderskapet och Adeln med dess uppläsning, vill jag Den 25 Maji. »63 endast hänvisa till Bihnnget till RiksStåndens Protocoll vid sista Riksdagen, der förslaget igenfinnes i 7 Samlingen a:dra Bandet, pag. 1,286 och följande. Men i den af mig föreslagne redaction af 11 §. skulle jag önska ett tillägg, näst efter 2:dra punkten deri, som slutas med orden: ”i mohn derefter, skedt,” så lydande: till dessa förrättningar skola såväl Jordsom Inteckningsegare lagligen kallas, och ega de, att sjelfve sins emellan öfverenskomma om fördelningen, eller, i brist af öfverenskommelse, vid värderingen bevaka deras rätt och talan; den med Rättens beslut missnöjde öppet lemnadt, att i vanlig ordning i HofRätten söka ändring.
Art. 4 af i83o års Banco-Reglemente, ibland allmänna bestämmelser för Bankens egentliga låne-rörelse, med - 8 Btnco-Utskottels Berättelse N.o 21. delade Föreskrifter, att lån utgifvas af Banken ej annorlunda än å fullt Riksdalertal, oell att afbetalningar i afseende på lån, sorn framdeles blefvo utgifne, bestämdes i fullt Riksdalertal med de uti §. 34 af samma Afd. och Art., ibland hufvudbestämmelser för Bankens nya fastighetslån, upptagne föreskrifter, dels att grunden för lånesutnmans bestämmande blifver 1828 års taxeringsvärde, deraf |:del kan såsom lån ei hållas, så vidt maxirni-summan för låntagare dymedelst ej öfverstiges, dels ock, alt årliga betalningsskyldigheten blifver 6 för ioo:det af lånens primitiva summa, hafva Banco-Fullmägtige funnit dessa föreskrifter i tillämpningsen vara med hvarandra oförenlige och, i betraktande af omöjligheten att efter ordalydelsen dem uppfylla, ansett sig böra tills vidare antaga och fastställa, att inbetalningar å fastighetslån hädanefter likasom förr malte få ske äfven i ojemna summor å sk. och r:st., men begärt Revisorernes yttrande, huruvida dervid må bero, eller om de stridiga stadgandena hellre borde, enligt annan af Fullmägtige antydd tillämpningsgrund, bringas till nödig enbet och öfverensstämmelse; hvarefter Revisorerne bifallit Banco-Fulimägtiges åtgärd, att tillåta, det inbetalningarne å fastighetslån än vidare, likasom förut, må ske äfven i brutna summor å sk. och r:st., såsom minst afvikande från de af Rikets Ständer i öfrigt gifne föreskrifter i berörde hänseende.
Den sällskapsro, som allmänt vankar, Som sed och ondska värde gett, Der tungan leker utan tankar Och dåren har det mesta vett; Det lösa gift, det skum af snille, Som sårar ej så djupt det ville, Men fläckar hvad det flygtigt rör; Ett späckadt nytt, en barnslig blanning Af löje, arghet, lögn och sanning, – Man från hans läppar aldrig hör. Huru han stöter ifrån sig allt dylikt, med dess tillbehör af falsk politik och nedrig afund, målade hon i denna slut-liknelse: Så, när en flod från höjden hastar Och rödjer väg i grus och sand, Hans strida fors det vrak förkastar, Som nalkas till hans klara strand. Här, nöjd han sin förfriskning njuter: Den ström hans rena källa gjuter, I loppet skäras mer och mer; Hans inre rikdom ögat finner, Som med en stråle djupet hinner Och perlan der, på bottnen, ser. Till gengäld meddelade de nya vännerne sina skaldeprof. Så Gyllenborg sitt stoiska, men i djupet högst menniskovänliga ”Verldsförakt”; så Creutz, efter åtskilliga förberedelser, slutligen sin vidtfrejdade Camilla-dikt; som utkom fullständig ett par år före Väninnans bortgång. Dessemellan fullföljde de Fabricii verk, att inviga henne i den Fransyska litteraturens kännedom. För enhvar, som är bekant med denna litteraturs dåtida skick, vittna de nyss anförda stropherna redan tillfyllest, huru långt de i slikt värf hade lyckats. Tvifvelsutan förforo de nog ensidigt. Huru uteslutande fransysk hennes läsning ändtligen var blifven, synes bäst af hennes Noter under ”Fruntimrets försvar”. Också ställer hon der Helvetius vid sidan af ”Socrat” och ”Galilée”; med den anmärkning: ”man kan ej medgifva allt hvad han anfört i sin bok; men att han skrifvit emot préjugéer, lärer icke nekas”.
Jag anser således, att de lån, som från KrigsCollegii ArtilleriDepartement blifvit lemnade till mötespassevolancecassan, icke bort meddelas utan ränta, och att en utlåning frän ArtilleriDepartemcntet så mycket mindre bort ske utan ränta,-som samina Departement ägt en skuld af öfver 37,000 R:dr, hvarför ränta betalades. Jag anser, alt .StatsUtsk., dä betänkandet återkommer, bör tillstyrka Ständerna att 54 Den xo April f. m. hos K. M. begära, det ranta måtte blifva ArtilleriDepartementet tillagd för ifrågavarande lån, och att, på det icke såsom motskäl må anföras, att räntefria försträckningar skett äfven från passevolancefonden till ArtilleriDepartementet, räntan å dessa lån äfven må liqvideras. Att lån lemnäs till en fond, som icke står under Ständernas granskning, utan att ränta derför erlägges, finner jag vara oriktigt. §• 3i. Gr. Cronhjelm: Mig synes, att Utsk. i denna §. sammanblandat tvenne olika saker. En anmäidonng har af Revisorerna blifvit gjord emot det bokföringsoch räkenskapssätt, som vid Flottans stationer blifvit följdt. Samma anmärkning har af StatsUtsk. blifvit vitsordad, med förmälan att en sådan anmärkning redan förut blifvit gjord. Det är således ett bestämdt factum, att bokföringsoch räkenskapsmethodeima icke äro ändamålsenliga, och jag känner specielt, att de äro i högsta grad complicerade. Utsk. har dock ansett sådant, icke böra föranleda till någon åtgärd, då K. M. genom Nåd. Skrifvelse anbefallt StatsCont. att för de förvaltande Verken upprätta sådana räketiskapsformulärer, som leda till öfverensstämmelse med Rikshufvudbokslutet
Enligt hvad allmänt kändt är, hade den af Riksgälds-kontoret, emot ofvan uppgifna lånevilkor företagna upplåning mindre framgång, så att, enligt Fullmägtiges vid sednast förflutna riksdags början afgifna berättelse, hela den dittills influtna Iånesumman Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 165. 41 utgjorde endast 272,850 R:dr, för hvilken summa frän Riksgälds-kontoret utlemnats 234 st. 4 procents obligationer å ett sammanlagdt kapital-belopp å 223,500 R:dr och 137 st. 31 procents obligationer å tillsammans 56,400 R:dr. Den ringa begärlighet, hvarmed omiörmälde upplåuing och det derigenom erbjudna tillfället att erhålla Svenska fonderade stats obligationer således å allmänhetens sida omfattades, måste, på sätt vid sednaste riksdag erinrades, hufvudsakligen tillskrifvas dels att den i obligationerna föreskrifna räntan ansågs vara alltför låg, dä obligations-innehafvarne icke hade någon uppsägningsrätt, dels att den redan under är 1856 började och är 1857 fortgående, på alla handelsförhållanden märkbart inverkande, förändring i allmänna penningeställningen gjorde dåvarande tidpunkt särdeles ofördelaktig för en dylik låne operations företagande. Genom Rikets Ständers under sistförlidna riksdag fattade beslut angående anskaffningen af de för fortsättandet af Statens jernvägsbyggnader då anvisade medel, lingö Fullmägtige i Riksgälds-kontoret åt sig uppdraget att inom eller utom riket upplåna dessa medel, på sätt Fullmägtige funno lämpligast och ändamålsenligast till beredande af de för Staten såsom läntagare mest förmånliga vilkor; hvarjemte i afseende på den sålunda beslutade upplåningen stadgades, att densamma borde verkställas emot fonderade till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara räntebärande obligationer, hvilk* skulle å Rikets Ständers vägnar af Fullmägtige utfärdas.
Ständers Stats - Utstotts den 2g dennes upläste Memorial, rörande Löne-sör°' bättringar för atstillige af de wid Asiistance-Contoirct tjenstgörande Embetsman och Betjente, samt inrättande af en Pensions-Stat wid detta Werk, nu ä nyo blifwit söridraZit, fann Preste-Ständet, med afseende deruppä, dels att tjenstgöringen wid ifragawarande Werk är gansta trägen och besvärlig, dels ock att Lvnerne derwid icke äro swarande emot de stegrade Warupriserne, sig böra bifalla hwad Utskottet häruti tillstyrkt, med tillägg, att enar Asiistance-Werkets tillgängar medgifwa förrbervrde Lönetill ökning, Den 17 April. 647 ökning densamma mä sträcka sig lika till alla inom Werket »varande Tjensteman och Betjente. Ot supra. klx krotocollo il. II. ^.lm-gnist. Utdrag af Protocollet, hällit hos Högwördige Pre, st Ständer, dcn 1 Mars 1810. S. D. Z betraktande af hwad Riksens Högloft. Stan, ders Allmänna Beswärsoch Leconomie - Utstött uti dest förledne gärdag upläste Protocolls-Utdrag angäcnde Matt, Mål och Wigt anfört, beflöt Prcstc-Ständet, att detta a, rcnde mä pä satt wstottet föreflagit till Kongl. Masits Nädiga ätgard i underdånighet öfwcrlcmnas. Ht supra. S. D. Dä Riksens Högloft.
emedan svaret: ' Jag kan inte säga det, det är omöjligt att bestämma ' så ofta genljudit ut i korridoren från husets herre, då han därmed afspisat denna samma så kallade husmoder, som därigenom i rikt mått skördat det ' tysta förakt ', som alltid följer med brist på förtroende. Är det detta du kallar att ' vara högre ställd '? » » Tydligen icke. Den som skall hjälpa en annan upp måste själf stå stadigt. Vi män äro tungrodda, men kvinnans kärlek brukar kunna finna tusende, för andra osedda och obegripliga medel att bogsera oss upp på Ararats berg tillika med arken, där hela bråten står höjd öfver syndafloden, som svallar omkring. Hvad vet j a g? — Nog voro ni kära i hvarandra och ingen inverkade på ditt val, ej heller voro ni döfva, när prästen i hela församlingens närvaro uppläste vigselakten, och nog lofvade n i: » i lust och n ö d ». — Jag kan och vill icke nu heller inverka på ditt beslut, ni äro båda fullt tillräkneliga människor och äga att handla efter bästa samvete gent emot hvarandra, mot barnen och mot samhället, som hört eden. Om han brutit den, vet jag icke, att du ännu icke gjort det, kunde jag taga på min salighet. Det enda jag nu kan säga dig är min mors valspråk: ' den som vinner tid, vinner allt. ' Bestäm dig för en viss tid att vänta och öfverlägga; denna tid må sedan vara timmar eller dagar, men föreställ dig att därefter blir ingen återgång möjlig. » » Jag tackar dig för rådet. Emedan det är svårt att följa, måtte det väl vara godt, enligt den höga moralen, som bjuder mod att tåla, tills fullständig slöhet gjort det öfverflödigt, m o d att lida, till dess man icke mera mäktar känna. » Och så vandrade denna försummade maka med trötta, viljelösa steg mot hemmet, utan att fästa ögat på landskapets vårfriska skönhet, där det i breda vidder låg badande i ljus under den på höjden slingrande gångstigen, som stundom ledde genom svala hagmarker, för att så åter plötsligt framställa den hänförande taflan för det hvilade ögat. Hvad brydde sig nu denna högresta, vackra kvinna med sina dystra, trötta, torrgråtna ögon om naturens skönhet?
Tillsammans R:dr Runt 159,731: 47, eller ett belopp, som med n „ 10,268: 53, underslege den summa af R:dr Runt 170,000: — hvilken förut af Styrelsen ansetts erforderlig; att Kommittéen, vid granskning af de emottagna ritningarne till boningshusen, funnit desamma i vissa delar tarfva rättelse, men alt, sedan Styrelsen, med ledning af Kommittéens anmärkningar, låtit uppgöra och dill Kommittéen öfverlemna! ny ritning till den större stenhusbyggnaden samt verkställt åtskilliga förändringar i ritningen lill den för lärlingarne afsedda byggnaden af trä, Kommilléen emot de sålunda förändrade ritningarne icke hade något att erinra ; alt, ehuru äfven, i afseende å ritningarne till stalloch fårhus-byggnaderna förekommit några små anmärkningar, Kommiltéen likväl, med hänsigt dertill alt de förändringar, som i följd deraf kunde vara behöfliga, icke vore af den natur, att de erfordrade uppgörandet af nva ritningar eller medförde rubbning i kostnadsbeloppel, samt Institutets Styrelse förklarat sig beredd att låta nämnde anmärkningar tjena till ledning vid byggnadernas utförande, ansett sig icke behöfva närmare redogöra för beskaffenheten af ifrågavarande anmärkningar; samt att Kommittéen, vid granskning af kostnads-förslagen, funnit dels, alt åtskilliga materialoch arbetspris äfvensom kostnaden för inköp af möbler, blifvit nog högt upptagna, dels ock att besparingar i vissa andra uppgifna afseenden borde vid arbetets utförande kunna lill vägabringas, genom hvilket allt hela kostnadssumman, i förslagen beräknad till R.dr 159,731: 47, syntes kunna minskas med „ 12,293: 55, och således nedsättas till R:dr Runt 147,437: 92; hvarförutan, derest det af Landtbruks-Akademien, uti underdånig skrifvelse den 10 September sistlidna år, förordade anslag till inrättande af en Agrikultur-kemisk Försöksanstalt vid Institutet, hvarom jemväl sedermera förslag hos Rikets Ständer blifvit väckt, skulle blifva beviljadt, endast 3,000 R:dr komme att erfordras af den för laboratoriernas inredning och förseende med apparater beräknade summa, 6,000 R:dr; äfven Bih. till R.
Detta sväfvande liärflyter derifrån, att den K. proposm är fullkomligt obestämd i dessa frågor; man får i många fall gissa sig till hvad meningen månde vara med densamma. Den synes också afse, hvad H. Ex. Hr Gr. Posse yttrat, att man borde laga så, att man icke hade händerne bundne af grundlagen. Detta vore visserligen beqvämt, men jag kan icke tillstyrka R. o. Ad. att beträda denna väg. H. Ex. Ilr Gr. Posse har omtalat åtskilliga obetydliga frågor, som förekomma inom stats-rådet. Jag tror likväl att tiden tillåter deras behandling derstädes. Vi veta ganska väl att Konungen dessutom besväras med många småbestyr, hvaraf Hans tid upptages. Jag menar de frågor, hvilka icke afgöras inom stats-rådet, men som dock inför Konungen föredragas och derigenom utgöra föremål för Hans beslut, nemi. uniformsförändringar. För att bestrida Hr von Hartmansdorffs påstående, att den, som inom stats-rådet handlägger besvärsmälen, skall hafva speciel kännedom om dessa ärenden, eller att man endast genom deras handläggning kan om dem vinna kännedom, har Hr Grefven vidare anfört, att hvarken R. St. eller Konungen tillämpa lagen, ehuru de gemensamt stifta densamma, och att de så mycket mindre kunna taga någon befattning med tillämpningen, som de icke äga den härtill erforderliga erfarenhet och hvilken inhemtas genom målens behandling. Detta är ganska rätt, men det är också lagstiftarens ovillkorliga pligt, att uti lag frågor, innan de antagas, höra dem, som tillämpa lagarne. När Konungen afgifver en propos. om en förändring i lagen, sä inhemtas deröfver högsta domstolens utlåt., sorn tjenar lill ledning för Utsk. och Ständer. Likaså, å andra sidan, när R. St. utan någon föreg:de ledning fatta ett beslut i en lagfråga eller göra ett förslag till en lagförändring, stadfäster Konungen icke denna lagförändring förr än högsta domstolen blifvit deröfver hörd. Härigenom beredes desse statsmakter, hvilka icke äga någon erfarenhet i lagarnes tillämpning, en ledning för sitt bedömande af lagarnes fullkomlighet eller ofullkomlighet.
Fåfängan, som i sin vidsträcktaste mening är hos hvarje menniska inneboende, och som lika visst är upphofvet till stora dårskaper, som ock roten till de största bragder, till det sträfvande, som hos mängden finnes att framför annor utmärka sig, kan och bör sålunda, enligt min tanka, af staten för dess ändamål begagnas. Missbruk af tillämpningen kan visserligen ske och skall ej af mig försvaras. Den ligger dock ej i tidens anda. Den tomma utmärkelsen är ej nu mera någon utmärkelse. Men tillåtlig, ja loflig, måste den fåfänga vara, som, då hon vet sig af samhället förtjent, äfven älskar att af samhället se sin förtjenst erkänd. Man bör äfven betänka, att den bana, man genom den 37 §;s tillämpning beträder, föga skiljer sig ifrån den af sednare tiders upplysning utdömda, på hvilken den rika odugligheten kunde köpa sig den utmärkelse, som var den fattiga förtjensten förvägrad. På dessa skäl, och då dessutom denna bevillning endast till omkring 1,300 r:dr uppgår, då förlusten deraf sålunda icke för staten kan vara kännbar, önskar jag, att all bevillning efter 37 § måtte försvinna.” Af herr Aminoff, J. F. ”1 likhet med Utskottets pluralitet, har jag tillstyrkt, att å de till Utskottet remitterade motionerna om upphörande af bevillning för embetsoch Bcvillnings-Utskoltcis Betcinkandej N-o g. 53 tjenstemäns löner, något afseende icke borde fästas; men jag liar gjort detta, icke på de skäl, som Utskottet efter omröstning godkänt, utan derför, alt jag anser staten för närvarande icke kunna umbära denna inkomst.