Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fordna lagstiftare hafva vårdat det; de hafva vetat, att Svensken har passioner som andra, men att Svensken framför andra blott behöfver en besinningstid, och passionen lägger sig och det fredsamma lynnet blir det rådande. Sådant har nationens lynne varit, och frågan är nu — då man skryter öfver ett sträfvande till förbättringar —, om detta naturanlag skall respecteras eller förspillas. Att lagmansrätterna haft och äga den välgörande verkan, jag nu antydt, har erfarenheten ådagalagt. JustitieStatsministerns tryckta årsberättelser, grundade på de mest officiella rapporter från alla domstolar, visa, att af mål, som varit vädjade från häradsrätterna till lagmansrätterna, hafva 80 proc. fallit undan, ty af 100 vädjade mål hafva blott 20 blifvit fullföljda, och hvarföre? Jo, man är berättigad att se orsaken deri, att lagen lemnat en besinningstid emellan vadet D c ii 6 Augusti e. m. och dess fullföljande, under hvilken mellantid det af naturen fredsamma lynnet fatt göra sig gällande. Genom amma officiella underrättelser har det blifvit styrkt, att af vädjade mål från lagmansrätterna till hofrätterna undanfalla y5 proc.; och orsaken måste antagas ligga i samma kloka försigtighet hos lagstiftaren. Men i sammanhang med nya lagförslagets ide' örn permanenta häradsrätter har man nu velat borttaga lagmansrätterna; och detta förslag, som vid sista riksdagen vann R. Sfs bifall, har nu för andra gången återkommit. Jag vill ogerna tro, att det skall vinna begge Statsmagternas sanction, ty jag hoppas, att Regeringeu skall säga nej dertill, äfven om R. St., af obekantskap med ämnet, skulle låta förleda sig att bifalla förslaget; men om man förutsätter begge Statsmagternas bifall, är jag öfvertygad, att Svenska folket skall blifva trätgirigt, för att icke säga något värre. I första stunden man får en ovän, skall man genast Stämma och fullfölja målet vid domstolarna. Mellantidens mägtiga inverkan skall försvinna, och Svenska folket skall blifva trätlystet i stället för fredsamt.
gladde mig det ni så rätt fattat meningen i mitt förra bref. Jag beklagar att sändningen är försenad; men punktlighet var aldrig min dygd. Lik en punkt är jag blott i det afseendet att jag är fåordig, ergo kortbrefvig. Efter denna utsökta fånighet tillåter ni kanske att jag försvinner. Högaktningsfullt Klas Fåhræus. Hörby d. 21 Okt. 86. Hvad literärt folk äro ena lustiga passagerare ändå! Jag som alltid förr kunde lefva i frid med hela verlden, jag har nu på kort tid kommit i brytning både med Axel, Ola och Gustaf. Jag vet icke hvari felet ligger; om jag är för hänsynsfull eller för hänsynslös. Men betecknande är, att alla tre fnurrorna uppkommit genom bref och att vi under det personliga umgänget dragit någorlunda jemt. Man borde visst i bref aldrig skrifva annat än torra fakta och äfven det mycket sparsamt. Jag vill följa med hvad som händer ute i verlden, men det fins egentligen ingen af mina korrespondenter som har den hyggligheten att relatera, mer än Nordensvan. Honom ämnar jag bibehålla, hur det går med de andra.50 Hörby d. 23 okt. 86. Käre vän! (Till G. af G.)51 Du vet nog af erfarenhet hur nästan omöjligt det är att i bref häfva ett missförstånd, en ”fnurra på tråden” eller hvad det nu må vara i den vägen. Den lilla skärmytsling oss emellan, som muntligt kanske endast skulle verkat uppfriskande, är ledsam, derför att den förekommit i bref. Det är så svårt att åt det skrifna ordet ge rätta tonfallet, ens afsky för att vara ödmjuk gör en kanske stursk. I mitt sinne är jag ingen af delarne, och det var icke meningen, att från min sida någon brytning hotar. Mitt orostiftande bref innehöll ju – om jag minnes rätt – egentligen blott en fråga, att ”när du nu är försonad med Ellen, låter du väl icke uppföra familjepjesen.” Jag kan icke minnas att jag sagt någonting annat och mera bestämdt afrådande. I detta lilla yttrande gömmer sig också allt hvad jag kunde ha att invända mot ett uppförande. 1o att Ellen ej borde utpekas, 2o att det hela ej blefve påtagligt en interiör från förf.s eget hem.
Nyman. (L. s.) (L. s.) P/o/ Pettersson i Damshyttan. 1 uomshytta. Denna Skattläggning är I LandsContoiret granskad och riktig befunnen. Carlstads LandsCon: töir den 13 December 1815* yfbr. Moblad. t1- s.) Anders Nilsson i Bomsbytta. Stats-Utskottets Eetänkanden, att alldrig mer än hälften af Creditivet skall /id sådant tillfälle kunna inhiberas eller in* lragas och att tiden för denna inhibitions verkställande må af Revisorerne bestämmas, på sätt de finna nödigt och lämpeligt, då någon våda af en sådan åtgärd icke synes vara att befara, samt sluteligen air Revisorerne, om förhållandet bör hos Kongl. Maj:t göra underdånig anmälan; Hvilket likväl jemte allt öfrigt Riksens Höglofl. Ständer vördsammeligen underställes. Slockholm den 23 Maji 1818* (Bilagan Litt. A. finnes serskildt tiyckt och hit | intecknad. ) E, F. Norrman. Litt. B. Rubriker ä de ämnen, som förekomma till utarbetning i fråga om en Instruction för Allmänna Magazins-Inrättningen. A-Ilmänna Magazins - Inrättningen har 2 Verkets befattning med emottagning och utlefverering af Spannmål för Stats-Verkets räkning. Verkställigheten af det ena och andra synes lämpligast kunna uppfattas under 3:ne Hufvud-A fdeln in gar. Den Första om Upphandlingsoch Undsättnings-Verket med hvad dertill hörer. STOCKHOLM, tryckt h564 Stals-TJtsiottets Betänkande». Den Andra om Inrättningens skyldighet att emottaga Stats-Verkets Sädes-intracier och deremot förse Värfvade Arméen och Flottorne m. med sine Spannmåls-underhåll, Den Tredje Reglementariska föreskrifter för Verkets Öfver Styrelse samt Magasins-, Bagerioch Br anner i-Bet jeni ngen. Första Hufvud - Afdelningen om Upphandlingsoch Undsättpings - Verket, l Art.
Stat anftagne, innebegripas äfwen 6,666 R:dr ga tz, säsom bestämde för H. K. H. Hertigen af Södermanland, Ars-Fursten Okcar. Om ock den rid, dä denna Stat upräktades, hwad för H. K. H. Hertigen af Södermanland således bliswit utsatt, kunde i anseende till H. K. Höghets yngre älder, halma bliswit ansett tillrackeligt för Hans Kongl. Höghets behof, lärer hmar och en läkt finna ark en sä ringa summa nu mera icke ar derefter afpahad, eller wid H. K. H. stigande är swarande emot hwarken Personens höga Ständ, heller jag wägar säga det) emot Rikets wärdigbec. Man efterstänk endast, att om H. K. H. Kron - 464 Den z Juni!- KronPrinsen behagar anse H. K. H. HertigenS wistande wid någon af Rikets Academier böra inga uii planen af H. K. Höghets ätcrstäende upfostran, eller att H. K. H. kommer alt förekasta Resor i Landet till inhämtande af lika nödiga, som Nyttiga knnffaper om Rikets tillstånd i åtskilliga delar, skall man genast finna, att den anstagve summan icke är afmätt hwarken efter sak elier ändamål. Dcfiutom katt den betraktelse icke meflutas att, dä, 'efter Regeringslagarne fem ar kunna fram» flyta förr än Riksens Ständer äler sammankomma och om H. K. H. Hertigens af Södermanland SlakSsnmma blcfwe i belägenhet, nägon annan ari» stalt »vidtaga, upnär emedlertid H. K. H. den alder dä efter förra kiders bruk, en Swea RckeS Acf-Fnrstes Slat redan bör wara reglerad. I anseende till defie stäk, sann de flere, som härwid fig förete, har jag icke funnit beiänkeliget till Högloft.
(Rgs-Afu.) Riksdags-fullmägligen från Jemtland Eric Nilsson har, uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet vackt och till Stats-Utskottet remitterad motion, Slats-Utsloilets Utlåtande, N:o 57. 7 anfort, hurusom den i nämnde Provins för 20 år sedan, utan invåriarnes begäran eller af dem ålagen underhålls-skyldighet, på Statens bekostnad anlagda nja landsväg af ^5 mil lill Norrska gränsen, endast varit ansedd nödvändig för de militära communicationerne emellan hegge Rikena, och således rätteligen syntes höra räknas bland (Örsvarsanstalterne, samt genom Statsbidrag underhållas» Emedlertid hade Provinsens invånare låtit öfvertala sig att, för denna vägs begagnande, erlägga så kallade vägpenningar med 28 sk. sommartiden och 10 sk. vintertiden för hvarje häst och åkdon; men nyssberörde afgifls utgörande under vintern vore håde orättvist och tryckande, emedan de resande denna årstid, under hvilken trafiken vore störst, endast i mil färdades å ifrågavarande väg, samt det för desse senare vore mera nyttigt och nödigt, att vägen höiles farbar genom snöplogning och groparnes uthuggning, än att inkomsten af vägpenningarne, på sätt som skedde, helt och hållet användes till sommarvägens underhållande. Remälde Riksdags-fullrngätig har derföre föreslagit, att de resande måtte under vintertiden varda befriade från vägpenningar erläggande, samt att den häi igenom uppkommande brist i tillgången för vägens underhållskostnad måtte af Stäls-Verket ersättas. Enligt hvad motionären sålunda sjelf medgifvit, hafva Jemtlands invånare frivilligt åtagit sig alt betala vägpenningar för begagnandet af berörde viig, hvars anläggningskostnad Staten bestridt, och hvars underhållsskyldighet ej eller blifvit Provinsen ålagd.
Konsistorium ansåg derföre oundgängligen nödigt, att ett nytt, -emot tidens fordringar svarande lärohus i Wexiö uppfördes, och hade för sådant ändamål insändt ritning, jemte kostnadsförslag, detta sednare slutande sig på. en summa af 30,000 R:dr, dervid Konsistorium dock anmärkt, att denna kostnad, dels med afseende å nödvändigheten att för vinnande af nödigt utrymme, göra lärohuset något större än ritningen upptoge, dels ock till följd af under sednare tider betydligt stegrgdt pris å byggnadsmaterialier, otvifvelaktigt komme att ökas med minst 5,000 R:dr, Bill. till R. St. Prot. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd, 2 Band. 7 Haft. 1 Stats-Ulskotlels Utlåtande, JW 153. hvadan Konsistorium i underdånighet anhöll, att ett anslag af minst 35,333 R:dr 16 sk. måtte för ändamålet af allmänna medel beredas, då det möjligen överskjutande beloppet skulle kunna tagas af för handen varande medel i Stiftets byggnadskassa, samt, om äfven desse blefve otillräcklige, till en del upplånas. ÖfverIntendénts-Embetet, hvars underdåniga utlåtande öfver den uppgjorda ritningen med dertill hörande kostnadsförslag i nåder infordrats, hade emellertid, så väl i anledning af Konsistorii framställning om byggnadens utvidgande utöfver hvad förslagsritningen utvisade, som af flere andra förekomne anmärkningar, funnit ritningen och kostnadsförslaget böra omarbetas, hvadan Embetet låtit upprätta ny ritning till förenämnde läroverksbyggnad, hvars utförande, jemlikt insändt förslag, erfordrade en kostnad af 46,240 R:dr, deruti inberäknad utgiften för en luftvexlingsoch värme-apparat, hvars anbringande inom en byggnad, afsedd till sådant ändamål, som den nu ifrågavarande, Embetet ansett oundgängligen nödigt.
Utskottet förbehöll sig i Betänkandet N:o 2p, sid. l\[o, att, i händelse af Rikets Ständers bifall lill den deruti gjorda hemställan i 26 punkten, få inkomma med förslag till de i sådant fall nödige reglementariske föreskrifter. Sedan Riksdagen nu så långt framskridit, att det är möjligt, det Utskottet icke medhinner att, efter vederbörandes hörande, upprätta och Rikets Ständers pröfning underställa de föreskrifter, hvilka erfordras, om Rikets Ständer godkänna ofvanberörde 28 §. hemställer Utskottet, §• 39- att det måtte åt Banco-Fullmägtige öfverlemnas, alt, efter af vederbörande Direction uppgjordt förslag, pröfva och till efterrättelse fastställa de reglemenlariske föreskrifter för Handelsoch Närings-Diskontens lånerörelse, som i och för discontering af inrikes vexlar samt accepterade invisningar finnas erforderlige. K) Låne-understöd medelst Creditiv från Banken. 1 :o Aldre Creditiv: Som i afseende på Utskottets tillstyrkan uti 27 punkten någon an märkning icke förekommit, förnyar Utskottet den uti nämnde punkt intagne af Borgare-Ståndet bifallna hemställan, §. 3 o. att det för liqviden af Statsfyllnads-summan och för bestridande af öfrige Riksgälds-Contoret ålagde utbetalningar nämnde verk nu förunnade creditiv till belopp af 1,000,000 R:dr, att begagnas från den 1 September det ena året till den sista Juni det nästpåföljande må till enahanda belopp och un - Baneo-Utskottets Utlåtande, N.-o ff. 37 der samma vilkor, som hitintills,Tå af Riksgälds-Contoret intill nästa Riksdag begagnas.
Biskopen i Carlstad skulle, utom prebende, åtnjuta 3,840 r:dr, och 190 Den 9 April f. m. biskopen i Hernösand 2,303 ndr, således den sämst lönta at allesammans, ty biskopen i Wisby finge utom prebendena åtminstone nära 4.000 r:dr, hvari ock torde ingå en del af hans kyrkoherdelön i Wisby. När man nu tillika kommer ihåg, huruledes det nästan är utan exempel, åtminstone kan jag ej påminna mig något sådant, att en biskop efterlemnar förmögenhet; så frågas om icke detta är ett temligen säkert bevis derpå, att deras löner behöfvas så stora, som de redan äro. Under min embetsförvaltning har jag lill och med haft den erfarenhet, att äfven der biskopen varit högst aflönad, har biskopshuset dock varit nära att göra concurs, ehuru de enskilde fordringsägarnes aktning för den atlidnes minne och för det embete han i lifstiden beklädde afhällit dem ifrån åtgärder medförande concursens utbrott. Man torde också komma ihåg huru desse embetsman ofta använda sina inkomster. De antaga sig hoppgifvande obemedlade ynglingar i sina hus, uppfostra dem der eller underhålla dera vid stiftens läroverk och vid universiteten. Jag skulle undra om icke ibland R. o. Ad:s tillstädesvaraude medlemmar, en och annan finnes, som blifvit i biskopshuset uppfostrad. Att sammanslå biskopsoch domprostembeten är, på sätt Hr Silfverstolpe anmärkt, olämpligt; det är olämpligt i alla embetsgrenar att låta chefer hafva annan befattning, än att tillse huru alla underlydande uppfylla sina pligter, och att leda deras verksamhet. Om en biskop tillika är kyrkoherde, sä kommer han i jemförelse med andra sådana förhållanden, som vålla att han icke kan uppfylla sitt öfriga embete såsom han borde. Rättast vore att en biskop icke hade något prebende; än värre vore det att göra prebeudeförsamlingarnes belägenhet ännu sämre, på sätt jag redan visat. Nu har någon invändt, att denna motion vore väckt inom PresteSt., och att denna omständighet talade för hennes gillande.
Om än onekligen denna bristande enhet, denna godtyckliga behandling af tid och rum, måste anses vara en stor konstnärlig brist, så vore det dock ensidigt, att derför vilja frånkänna dessa mysterier allt konstvärde. Väl äro de flesta af dem dialogiserade berättelser af ändlös bredd med ständiga återtagningar, utan egentlig dramatisk förknippning emellan scenerna och utan en beräknad och fullt genomförd plan för styckets organisation. Men enskilta ställen af stor poetisk kraft och sanning förekomma, och man kan ej vara blind för den ofta djuptänkta grupperingen af personer och händelser, för de fina sammanbindningstrådar författaren spunnit emellan de enskilta delarna, så att tilldragelser från högst olika tider likväl kunna genom de inre relationerna dem emellan synas höra samman och genom den ömsesidiga belysning, de kasta på hvarandra, bringas till ett helt80. En sådan enhet är väl ingen dramatisk, den är icke heller en i egentlig mening episk — ehuru visserligen hela kompositionen är mera episk än dramatisk —; den är en grundtankens, ej en handlingens enhet. Från början ligger nemligen till grund för dessa framställningar ett rent religiöst intresse; de hafva blott ett syftemål: att åskådligt framställa den heliga historien. Men den heliga historien är blott en enda stor handling: det fallna menniskoslägtets återlösning genom frälsaren; och detta bildar i sjelfva verket innehållet i alla mysterier. Endast så vidt den i detta sammanhang kan upptagas, har den enskilta bibliska tilldragelsen ett värde. Och ur denna synpunkt kan det då vara skalden tillåtet att sammanställa i tid och rum aflägsna tilldragelser. Det är vidare just genom att hopa tilldragelse på tilldragelse och genom att draga så mycket som möjligt inom sin krets, som han, enligt sin uppfattning, i största möjliga fullständighet framställer det heliga innehållet. Då blir nödvändigt tidsoch rums-förhållandet ett fullkomligt underordnadt. Den heliga historien kan nemligen, i dess väsende fattad, sägas gripa öfver alla tider och alla rum; och hvarför skulle ej då tilldragelser från skilda tidsåldrar och skilda länder kunna sammanställas, när det just gäller att framhålla detta oberoende af tid och rum?
Nåder funnit för godt att tills vidare låta vid Gardes-Regementernas gällande Interims-Stater utan förändring förblifva; äfvensom att tillökningen utöfver Slaten för Kronprinsens Hussar-Regemente må, på sätt förut skett, å besparingarne tills vidare afföras. Hvad beträffade den af Rikets Ständer vägrade tillökning af 3o T:r spannemål under lönerna vid Wermlands Fältjägare-Regemente, förordnade Kongl. Majit, att denna brist skullej fyllas på samma sätt, som den lika beskaffade under Krigs-Kollegii Stat. Hans Kongl. Höghet General-Fält-Tygmästaren anbefalldes inkomma med förslag till reglering af Artilleriets Stater, hvilken, enär Rikets Ständer vägrat allt anslag för Raket-Corpsen, borde grundas på en sådan för - 20 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1S40. minskning af Artilleriets personal, att Raket-Compagnier kunde organiseras till en styrka af 60 man. Efter det förenämnde förslag sedermera afgifvits, hafva nya Stater för Artilleriet blifvit utfärdade under den 11 September i83y. Ny Stat för Gottlands National-Beväring utfärdades; hvarjemte Hans Kongl. Höghet General-Fält-Tygmästaren förständigades att i underdånighet anmäla och föreslå de åtgärder, som borde vidtagas i afseende å verkställigheten af en beslutad förbättrad organisation af Artilleriet på Gottland. En ny reglering af Artilleriet på Gottland har, i öfverensstämmelse med Hans Kongl. Höghet General-Fält-Tygmästarens förslag, blifvit fastställd den 9 Maj i835. I anledning af det beviljade anslaget af 1200 R:dr till lönetillökning åt 3:ne Lektorer vid Krigs-Akademien, erhöll Akademiens Kansler Nådig befallning att i underdånighet föreslå fördelningen deraf. Då Rikets Ständer vägrat allt anslag för Arme'ens vapenöfningar och exercice-compagnier, äfvensom den begärda tillökningen af 90,000
Då adeln utan tvifvel ännu äger de flesta säterier, och allmogen de flesta skattehemmanen; så bevisa dessa förhållanden, att det icke är grundskatterna, som vålla fattigdom, utan att allmogen företrädesvis har penningar att köpa för, att jorden är begärlig, oaktadt de grundskatter, som på henne hvila, och att dessa icke äro öfverdrifna. Oväldiga och uppriktiga jordägare skola erkänna och med exempel kunna upplysa detsamma. En har nyss gjort det. Att gifva föräringar åt den, som starkast stiger i välmåga, och följaktligen minst behöfver dem, måtte vara onödigt. För den enskilde är det visserligen en fördel , att få något till skänks. Men deraf följer icke, att sådana skänker äro nyttiga för det allmäna bästa, hvarförutan de icke böra göras. Om hemmantals-räntan eftergifves, så förlorar Kronan den sakraste af alla inkomster. Bland enskilde har ingen annan nytta deraf, än hemmanens nuvar. ägare och deras arfvingar. Ty vid nästa köp höjes hemmansvärdet i samma mån, som grundskatten blifvit nedsatt. Köparen har intet gagn af nedsättningen , ty det borttages af räntan på den högre köpeskillingen, och han befinner sig i samma ställning som säljaren, innan skänken erhölls. Skilnaden är endast den, att säljaren betalte högre skatt till Kronan och mindre ränta på köpeskillingen , samt att köparen får göra tvertom. Hvarmed har nu. säljaren gjort sig förtjent af Kronans gäfva? Månne han vid skatteköpet blifvit af Kronan prejad, och en gång bör få sitt igen? Ingalunda! Man kan snarare säga, att Kronan vid skatteköpen skänkt och skänker bort sin jord för en spottpenning. I bilagorna till StatsTJtskis betänkande Km 323 af d. 3i October 182g upptages kronovärdiet å både jordeboksoch hemmantalsräntorna för 1 mantal skatte Hultserum Nio 1, i Blackstads socken, Södra Tjust härad af Calmar län, till 9 rldr 21 sk. 4 rist. Skatteköpeskillingen derföre har, enl, författningarna, varit 10 års ränta, eller 94 rldr 21 sk, 4 i';st.
Det ar allt hvad sorn tillhör en Statens sammansättning i ekonomiskt, i moraliskt och intellectuelt afseende, som i en representation afses; och jag hemställer, om ej dels inom della Hus, dels i de andra Stånden det finnes ledare för dessa nödvändiga villkor för Statens bestånd; men när vi samlas med de bästa afsigter, med det högsta kunskapsmål!, så slå Stånden isolerade från hvarandra, utan sammanhang. Upplysningar, som gifvas i det ena Ståndet, skal, som framkastas i det andra, slå isolerade ifrån hvarandra , den enes kunskapsmål t, den and'es erfarenhet kunna ej som vederborde gagna hvarandra. Hvad sorn yttras i BondeSt. få vi efteråt höra, och tvertom: jag har under denna riksdag haft den erfarenhet, att beslut blifvit fattade här, hvaruti jag äfven deltagit, men hvartill jag ej skulle hafva leifinät min röst, om jag förut fått läsa hvad som i ämnet blifvit ytlradt i andra Stånd. Jag är öfvertygad, att 0111 Sländerne kunde sammanträda på en kammare, så skulle målen skyndsammare, säkrare och med mera förhoppning om elt skyndsamt resultat kunna behandlas. Jag anser således, att R o. Ad. mätte välja inom sig sjelf, hufvudsakligen derföre, utL Den 24 O c 10 b e r e. m. i85 att Ståndet må blifva construeradt så, alt det kan förena sig till gemensam öfverläggning med de öfriga Stånden. Detta är det hufvudsakliga skälet, ty icke kan det finnas något annat. Vi få icke betrakta saken så, att vi kunna tänka oss en bättre sammansättning af individer, än som finnes. Jag gör mig inga stora förhoppningar i detta fall; vi äro mentiiskor, oell de sorn komma att välja äro menniskor; vi kunna icke säga, alt de som väljas blifva bättre; men jag Önskar, att sammanträdet måtte ske sainmanblandadt, och derföre tillstyrker jag reformen inom detta Hus.
Uppå härefter framställda serskilda proposir bifölls lista punkten af StatsUtskis mern., samt ansåg R. o. Ad. alt, i följd af detta beslut, såväl Gr. Lagerbjelkes inbjudningsförslag som BorgareStis inbjudning, såvidt de afsåge denna lista punkt, komma alt förfalla. Vidare förekom och uplästes 2:dra punkten af Utskis förslag. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., yttrade att R. o. Ad. torde finna att denna punkt ej fordrade annan åtgärd 40' 628 Den 1 September. Härvid anmälde sig Frih. Cederström, i anledn. hvaraf H. Ex. behagade afbryta sin framställning, samt upropa Frih. Cederström, som yttrade: Jag ber om ursäkt för den frihet jag tog mig, alt begära ordet innan fl. Ex. Hr Frih. o. Landtm, slutat sin framställning af frågan. Jag får nu blott begära alt återfå ordet innan propos. å punkten framslälles. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att afsigten med den sednaste framställningen endast varit att hemställa om icke K. o. Ad. behagade lägga förevar.de punkt lill handlingarne. Frih. Cederström: Jag måste åter anhålla nm öfverseende, denna gång derföre, att jag trodde det H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, i sitt första anförande endast ville göra en utredning af frågan, då detta anförande i dess ställe verkligen utgjorde början lill en propos. i ämnet. 1 sådant hänseeude får jag anhålla, att R. o. Ad. ville, med förklarande det Ståndet godkänner Utsk-.s i denna punkt afgifna argumentation, lägga berörde punkt till handlingarne. Man kan visserligen säga, att denna punkt egentligen närmast rörer Presteoch BorgareSi:n; men denna omständighet kan väl icke utgöra något hinder för det förslag till propos., jag nu tagit mig friheten afgifva, och om hvars framställande jag vördsamt anhåller. Gr. Lagerbjelke: Den nu föredragne punkten är endast ställd lill Presteoch BorgareStm och inbjuder dem att instämma uti R. o. Ad:s beslut.