Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med åberopad anledning af Stats-Utskottets under N:o 13 afgifna och utaf samtliga Riks-Stånden bifallna Utlåtande, angående Kongl. Stats-kontorets ersättning för förskottsvis utbetalde medel till bestridande af kolonien S:t Barthelemy^ förvaltningskostnader, och med stöd af stadgandet i 56 § Riksdagsordningen, har Riksdags-fullmäktigen Johan Johansson från örebro län, på det Svenska Statsverket måtte hädanefter varda befriadt från dylika utgifter, deraf det icke egde någon fördel och dertill det icke hade någon skyldighet, uti en inom Bonde-Ståndet väckt och jemte häraf föranledda yttranden till Stats-Utskottet remitterad motion föreslagit, ätt ön S:t Barthelemy måtte helt och hållet skiljas från Svenska Kronan, med full rätt för öns invånare, att antingen öfverlemna sig och egendom åt någon annan makt, för att under densamma njuta skydd, eller ock ät sig utse hvilken styrelseform de behaga — samt att de af invånarne, som äro födde Svenskar, måtte förklaras berättigade att till fäderneslandet återvända och, om de i Statens tjenst varit anställda, i likhet med andra embetsoch tjenstemän för framtiden åtnjuta underhåll utaf allmänna indragningsstaten. På sätt motionären uppgifvit, blef ön S:t Barthelemy, genom en med då varande Kongl. Franska regeringen, den 1 Juli 1784, afslutad konvention, af - 4 Stats Utskottets Utlåtande, N:o 203. trädd till Svenska Kronan i utbyte emot den nederlags-rättighet i Götheborg, sorn då för Franska varor ensamt beviljades, men hvilken nederlags-rättighet sedermera, enligt Kongl. Förordningen den 10 Maj 1794, utsträcktes äfven till andra länders produkter. Redan år 1785 förklarades denna ö för en allmän frihamn och utgjorde i sådan egenskap under de nästpåföljande åren en bland Westindiens betydligare handelsplatser. Dock måste, till följd af omvexlande förhållanden, Svenska Statskassan äfven under framfarna tider vidkännas årliga utgifter för ifrågavarande koloni, hvars välstånd och förkofran rubbades dels genom fiendtliga infall och dels genom invärtes skakningar.
Om nemligen, efter det, pä sätt föreslaget blifvit, egogradering och skiftesläggning vore verkställda, skiftesmannens och gode männens åtgärder derutinnan öfverklagades och blefvo af Egodelnings-rätten ändrade, så måste, för vidtagande af de utaf Egodeluings-rätten föreskrifna ändringar, ny handläggning af skiftet i dessa delar företagas; och rättighet till klagan sä väl öfver skiftesmannens förfarande vid berörde ändringars verkställande, som öfver öfrige åtgärder för förrättningens fullbordande, skulle derefter icke kunna delegarne betagas; i följd hvaraf och då de klagande egde öppet att i båda nu omförmälda fall fullfölja sin talan hos Kongl. Maj:t, jemväl förefunnes anledningar till tidsutdrägt, af hvilka den, som ville vinna uppskof med skiftets fastställande, visserligen icke skulle uraktlåta att sig begagna. Hvad Utskotten sålunda anfört, anse Utskotten innefatta giltiga skäl att omformälde förslag afstyrka. 20 § af Lars Rasmusson från Götheborgsoch Bohus län: att till besparande af kostnaden för tillkallande af Egodelning-rättens ledamöter, då skifteshandlingar blifvit för skiftes fastställande ingifna, domaren borde eg a att lill sitt biträde tillkalla nämndemän, fastän de icke blifvit lill ledamöter i Egodelnings-rätten utsedde. Enär det åligger Egodelnings-rätt att, innan fastställelse å skifte meddelas, tillse och pröfva, att detsamma är lagligen beskalfadt samt denna åtgärd måste anses vara lika vigtig, som afgörandet af de frågor, hvilka, till följd af besvär eller genom underställning, komma under Egodelnings-rättens pröfning, finna Utskotten berörde förslag icke förtjena afseende. 38 Lagsamt sillin. Hus v. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15.
Efter behörigt öfwcrwägande af de flere härwid förekomne skäl och coustderationcr, fant Banco-Utstottet för betz det att för de Irenne äldre Banqnrn garanterande Skänden, nägre omständigheter af sä hufs wudsakelig beskaffenhet sig icke företedde, som kunde hindra dem, att genom bifall till det Hederwärda BondeStändets begäran, om lika rösträttighet innom Banco« Werket, kemna det Hederwärda Ständet förnyadt wedermäle af wälwilja och wänffap; men hwarjemte Banco-Utskottct ansäg stg böra hos de Respcctive Ständeir wörysammeltgen anmäla angelägenheten deraf, att ctk voteringssätt blifwer för detta Riksens Ständers werk faststäldk; hvarigenom af inträffande paria vora, sä beskaffade ärcnder icke matte stadna uti inactivite, som endast af Banco - Fullmägtige af Riksens Ständers Banco-Revisorer, och stutcligen af Banco Utskotten, fä > blifwa bedömde och afgjordt. Hwilkct genom Utdrag af Protocollet skulle de Respcctive Ständen wördsammes ligen underställas. Är och dag som förr skrifwit stär. Efter befallning, kl. l^eI6n§ius, BegärdeS pä bordet. / Up - 1018 Den 27 September. Uplästcs följande: Riksens Högloflige Ständers Allmänna Beswärs - och Cconomic-Utskotts Betänkande angäcnde Uppbörds-WerketS förbättrande.
Ett dylikt beslut korame, såsom den siste värde talaren yttrade sig, att innebära en opinionsyttring, ett uttryckt gillande af Hr Rääfs salser samt ett ogillande af det nya lagförslaget. Jag hemställer lill eder, mine Hrr! huruvida vi i allmänhet hunnit alt noga öfverväga detta förslag, huruvida vi tagit kännedom om dess detaljer samt om vi vid del hastiga uppläsandet kunnat nog fullständigt följa med och falla de af Hr Rääf emot berörde förslag framställde anmärknrr, för alt kunna öfver deras giltighet fatta en opinion? Man har sagt att det icke är nog att anförandet införes i lidningarne och på det sättet sprides, emedan icke alla läsa tidningar och att det bestämt finnes Ständ som icke läsa tidningar. Jag måste förklara att jag icke känner något Ständ, som är så mycket efter sin tid att del icke begagnar den utväg till kännedom af offentliga tilldragelser, sorn lidningarne erbjuda. Om detta anförande verkligen är af så högt värde, som man synes vilja tillägga det, sä ali det borde blifva särskildt tryckt, så hemställer jag om icke någon, t. ex. Hr Printzenskjöld, skulle vilja blifva förläggare för detsamma. Jag tror alt lian derpå torde göra en god affär. Delta är den enda åtgärd jag skulle vilja tillstyrka. O •• Hr Akerman: Afven jag har fastat rnveken uppmärksambet vid hvad Hr Rääf nu har anfört så väl i anseende till innehållet af hans anförande sorn ock i och för den vältalighet och den stilistiska förmåga hos talaren, hvarom detsamma bär vittnesmål, och jag skall derföre med nöje ännu en gäng göra bekantskap med detsamma, när det en gång blifver tryckt i våra prot:r. Men att nu göra en särskild utgift af Ridd.kassans medel för ett sådant ändamål, måste jag bestrida. Dess fonder äro ämnade lill helt andra ändamål, ibland af välgörenhels-syftning; och böra således icke användas til! för dess stiftelser främmande föremål. De som önska att snart se ifrågavar. anförande tryckt och få det sprid), kunna få denna önskan lättast uppfylld genom att låta införa det i någon tidning.
Ni har rätt, men hvad k an j ag göra derför, hennes stol thet, den l edsnad som åtföljer henne, dertill det fö rhatliga h us, från hvilket hon härstammar, se der hvad som skadar henne i mi tt sinne. När jag kommer till h enne, med hufvudet u ppfyldt af stora idéer, af dj erfv a planer, så mötes jag af likgiltighet, af kall förnämhet. Hon röres af ingenting, hon lifvas af ingenting och ju mera man plågar mig med f öreställningar att älska henne, desto mera ökas min vedervilja, min saknad att vara förenad med en person, som, jag känner det, bör bli lika olycklig genom mig, som jag är det geno m henne. G r e f v i n n a n ( stig er u pp ). Det är nog , Ers Majestät; jag inser nu mer än väl, hur onyttigt hvarje försök till bemedling här skulle vara. Icke så! förlåt mig fru Grefvinna, förlåt mig! jag lät hänf öra mig af min vanliga häftigh et, men ni vet att jag icke menar så illa. G r e f v i n n a n . Ers Maj estät G u s t a f . Ni får icke längre vara ond på mig! jag skall försöka att godtgöra min orättvisa stackars Sofia Magdalena! tro mig Grefvinna, det finnes stunder, då också jag af hjertat beklag ar henne. Och likväl G u s t a f . Jag skall göra allt hvad j ag förmår, sök ni att blidka hennes stolthet, jag skall bjuda till att kufva min sj elfkänsla. Enkedrottningen är i Preussen och vi behöfva sål edes inte frukta, att h on skall lägga några hinder i vägen för en förlikning emellan oss . G r e f v i n n a n . Ni återtar den ju! Kom ihåg, Drottningen har ingen verkl ig vän mer än er, och om jag någon gång glömmer mina pligter emot henne, hvem skulle väl återkalla mi g till dem, om inte just ni . G r e f v i n n a n . Ers Maj estät är oemotståndlig, man mås te göra allt hvad ni vill. G u s t a f . Tack! tack!
Den 7 Februari. hafva rättighet att utgifva vexlar. Jag förslår egentligen icke meningen med Frill. Cederslröms invändning och skulle nästan vara höjd att tro, att den hvilar på något missförstånd. Hvartill skulle den vexeltillgång gagna, som Banken förskaffar sig i Hamburg, om icke att hindra silfrets uttagande in natura ur Banken? Om detta kan ske dymedelst, att Banken drager vexlar till olika pris under olika månader, i förhållande till den olika transportkostnaden, och jag föreställer mig, att Utsk:s beräkning i detta fall är riktig, så måste jag absolut yrka beviljande af tillstånd för Banken alt sälja vexlar, dä man medgifver honom att köpa sådana. o .. Hr Akerman: Äfven i afseende på denna punkt, måste jag bestrida antagandet af BorgareShs inbjudning. Jag har vid eli föreg:de tillfälle antydt olämpligheten att framställa motiver inom det korta utrymmet af en §, der man bör hälla sig lill klara och bestämda uttryck. Om man stadgar, att Bancofullm. voro skyldiga att sälja vexlar, så snart cursen gaf anledn. att befara silfverexport. och sådant kunde hindras genom vexlars säljande; så tror jag, alt ett sådant stadgande kunde föranleda en votering inom Fullmäktige, huruvida silfverexport bestämdt kunde på sådant sätt iörekommas eller icke. Öfverläggningarne härom skulle kunna draga så länge ut, att silfret under tiden ginge ut i stället för vexlarne. Jag anser sannerligen nödvändigt att icke i § insätta detta tillägg, då man i alla fall i motiverna tillbetänkandet har uttryckt afsigten med dessa åtgärder. Deremot skall den hårda beskyllning, som försvararne af Utsk:s betänk, fått uppbära af Hr von Hartmansdorff, nemi. att de afsell endast brukspatronernes och exportörernes intresse, icke hindra mig alt biträda samma talares förslag, att, i afseende på de olika prisen, i st. f. vissa månader, bestämma hvad man egentligen menar, nemi. den lid, dä exporten är lättad genom ångbåtsfarten.
Skulle denna inbjudning icke af någotdera utaf bemälde Riks-Stånd antagas, lärer lydelsen af Rikets Ständers beslut i denna del endast genom omröstning kunna bestämmas; och får Utskottet för sådan händelse föreslå följande voteringsproposition : »Den som vill, att Rikets Ständer uti sin underdåniga hemställan angående Flottans konstruktionskorps anhålla, »att vid denna korps ledigblifvande tjenster, tillsvidare och intill dess korpsens organisation blifvit slutligen bestämd, ej måtte återbesättas» — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i underdånighet anhålla, »att tillsvidare och intilldess korpsens organisation blifvit slutligen bestämd, inga nya officerare mätte vid denna korps utnämnas.» 25:o. Utskottets i 5:te punkten gjorda hemställan, att aflöningsanslagen för de till 5:te Hufvud-titeln hörande embetsverk, korpser och stater, med undantag af Förvaltningen af Sjö-ärendena och Flottans Konstruktions-korps, måtte af Rikets Ständer på stat definitivt uppföras, är af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen.
För den föreslagna flyttningstidens antagande skulle anses möta genom den nu varande tid till husförhörens och mantalsskrifningarnes förrättande, sä kunde de förra allt för vä’l flyttas och jemkas framför Midsommaren, och de sednare något etter Mi« chaelitiden; äfvensom, i händelse någon viss landsort skulle vara i behof af annan, tid för Tjmstehjons ombyte, sådan termin då kunde serskildt för den provincen bestämmas, på det en enda orts fördel icke måtte bereda ofta oersättliga förluster för nästan alla andra orter i Riket. Ifrån Högvördiga PrestStSndet: 4:o Memorial af Herr Comminister» Eric J. Bergegren, som anfort, att då ingea anledning eller orsak vore känd, hvarföre Lagens ord i 14 Capitlet2 §. HandelsBalken: att rätta legostämrnan skall vara från Michaelsrnässodag till samina tid året derefter, så i staden som å landet, icke få gälla äfven för Stockh olm5 så hemställde Herr C omministern, om icke, till fördel både för Husbondfolk och Tjenare, en enda flyttningstid jemväl i Hufvudstaden borde iakttagas. Från Vallo fl. BorgareStåndet: 5:0 Memorial af Herr Ebel, Fritz, som, efter gjorda framställningar, i det hufvudsakligaste af enahanda beskaffenhet, som Herr Liljehorns här ofvan intagna, emot olämpligheterna af nu varande flyttningstid för tjenstefolk på landet, föreslagit, det tidea för Eesv. oeh Ekon. Utsk. EetärJianden. 533 tjenstefolks uppsägning och efterhörande derstädes, måtte utSättas att räcka från den x April till den 5 eller 6 i samma månad och sjelfva flyttningstiden förändras till den 15 Juni, och räcka i fyra dagar, eller tili och med den i8de; till styrka för hvilket förslag Iierr Ebel anfört samxna skäl, sorn dem Herr Liljehorn uti sitt ofvannämnda Memorial begagnat.
Jag får förklara, att då jag icke sträcker mig längre, och tror oss icke böra sträcka oss längre, än till frågan om tiden för ordinarie riksdagars återkommande, hvilken fråga Utgör ämnet för det nu föredragna mcrnor., är det mig angeläget att ännu en gång få erinra, att genom riksdagarnas oftare eller tätare återkomst bereddes den confinuitet i principer Och behandling af ärenderna, hvarigenom, såsom en värd ledamot ganska riktigt erinrat, den förbistring skulle förekommas, som nu de facto äger rum, då personer, obekanta med ämnena och främmande för förhållandena, vid hvarje riksdag först behöfva lång tid att tänka sig in i ämnena. Jag kan icke lil Den 11 September f. m. eftergifva denna min öfvertygelse, och förenar mig derföre liti anhållan om propos., att såsom gemensam tanke måtte uttryckas den åsigt, att riksdagarna böra inträffa livart tredje år. Frih. Ehrenborgh: Jag har att bemöta några svar af Frih. Cederström i anledn. af min anmärk ning öfver hans förundran deröfver, att Constit.Utsk. tillåtit sig att, såsom Hr Frih. yttrade sig, föreslå någonting, som skulle vara grundlagsstridig! efter den princip, från hvilken Utsk. utgått. Jag tror likväl ej, att jag härpå behöfver svara stort annat, an jag svarat förut. Jag tror nemi. icke, att det ligger någon grundlagsstridighet deruti, att i grundlagen tillätes att uti riksdagsbeslutet afskrifva en § i grundlagen; åtminstone förstår jag icke, att något sådaht kan vara grundlagsstridig!, likasom jag icke heller funnit mina skäl för denna öfvertygelse vara af Hr Frih. vederlagda. Hr V. Troil har deremot yttrat åtskilligt, som är af en mera eftertänklig beskaffenhet och mera svårt att vederlägga. Jag bör då förklara, fastän jag, så mycket möjligt är, sökt akta mig för att inom Ståndet tillkännagifva de särskilda förhållanden, sorn inom Utsk. ägt ruin, att äfven jag inom detta Utsk., dit jag af mitt Stånds förtroende blifvit kallad, försökt att göra den mening gallande, sorn Hr v. Troil här uttryckt, ehuru ulan framgång.
Då emellertid dessa besparingsanstaiter kunna sägas uteslutande vara egnade för alt afhjelpa befarad brist på utsäde — ett ändamål som dessutom icke vinnes, då flere svaga skördar inträffa efter hvarannan, och den säd, som erhålles och skall användas till fyllande af det om våren tömda förrådet, icke är till utsäde tjenlig —- måste, efter inträffade frostår, den säd, som fattas i det för uppehälle erforderliga qvantum, på annat sätt anskaffas. Anses differensen vara betydligare, så, ehuruväl egentlig nöd endast kan sägas hemsöka den fattigare klassen, såsom saknande penningar eller kredit att förskaffa sig deras behof af den för alla dyrköpta spanneniålen, bör dock ett sådant förhållande icke utan skäl rubriceras som en allmännare landsolycka, och Läns-Styrelsen har derföre vanligen ansett sig pligtig, att hos Eders Kongl. Maj:t begära understöd af allmänna medel till behofvets afhjelpande, — en begäran som ock alltid, i mån af befintlige tillgångar, villfarits. Då till den af mig förrättade undersökning om anledningarne lill och beloppet af den i härvarande Landt-Ränteri yppade balanee, äfven hört utredning rörande de af Eders Kongl. Maj:t från och med år 1832 till un - 24 derstöd efter svaga skördar inom Länet beviljade samt tid efter annan bitkomna Statsmedel, och jag derigenom kommit i tillfälle all taga en närmare kännedom om förhållandet med dessa nnderstödsmedel, äfven i afseende å så väl behofvet deraf, sorn sättet för deras användande, anser jag mig böra i underdånighet bär intaga en framställning i detta ämne, jemväl innefattande tiden för sednast afgifne femårs-berättelse, då i densamma derom ej något förekommer. En fullständig och riktig kännedom i denna, så för det allmänna som för detta Län, vigliga fråga torde icke böra saknas i en berättelse, ernad att bereda Eders Kongl. Majit den kunskap om Länet och dess innevånares ståndpunkt i sedligt och industriell hänseende, sorn måste tagas till ledning vid bedömandet af hvad som i ett eller annat afseende må böra lill
Hr Gr. o. Landtm, framslälde, alt, sedan R. o. Ad. redan bifallit alt Betänk, må pröfvas punktvis, den fråga, som nu, i följd af Gr. Sparres hemställan, borde afgöras, endast afsåg huruvida, näst efter Utskis yttrande angide Hrr Henschens och Ekholms motioner, de under J\s 2 och 3 föreslagna författningar må pröfvas före den författn., som i Betänk, förekommer under 1: hvarefter Gr. Sparres derom gjorde hemställan, uppå nu framstäld propos., af R. o. Ad. bifölls. Då härefter Utskis yttrande angide Hrr Henschens och Ekholms motioner förekom', blef detsamma af R. o. Ad. bifallet. Härefter uplästes såsom föremål för öfverläggnin Utskis under Jks 2 afgifna förslag till författn. angide spö- och ris-straffets afskaffande, och yttrade sig dervid Hr von Hartmansdorff: Jag trodde, det hafva varit Gr. Sparres och Ståndets mening, att 3:dje punkten angide kyrkoplikten skulle först till afgörande företagas. Den 12 Augusti f. m. 253 Gr. Sparre: Jag har visserligen yttrat, att frågan om bibehållande eller afskaffande af spö- och ris-straffen borde först afgöras, men har intet emot, att diskussionen hvälfver sig om båda punkterna på en gång. Deremot yrkar jag, att serskild proposm på hvarje punkt framstälies. Hr von Hartmansdorff: Jag anser LagUtsk. hafva utgått från en origtig grund, då det föreslagit afskaffandet af de straff, hvilka grunda sig på den känsla, som erfarenheten visat vara verksammast både till att afskräcka från brotts begående' och till att återuprälta brottslingen från de fel, hvaruti han fallit. Jag menar nemi. hederskänslan och de derpå grundade skamstraffen. I vår gamla lag äro de begagnade; hvarföre har Ulsk. åsidosatt dera?
Då nu denna arbetseller ersättnings-skyldighet, enligt motionärens förmenande, icke grundade sig på något i lag eller allmän författning meddeladt stadgande, utan allmogen skulle hafva blifvit af embetsmännen öfvertalad eller tvingad att åtaga sig dylika förbindelser, men de härom uppgjorda och fastställda öfverenskommelserna icke kunde förhindra Rikets Ständer att utöfva sin oinskränkta beslutande rätt i hvad som rörde Kronans egendomar och jordens beskattning, har motionären föreslagit, det Rikets Ständer, med upphäfvande af de kontrakter och öfverenskommelser, som i berörde hänseende tillkommit, måtte besluta, att all arbetsskyldighet af skatteköpta hemman under kungsgårdar och boställen genast skulle upphöra och hemmanen endast behöfva erlägga sina enligt jordeboken utgående räntor. Enär det icke kan tillkomma Rikets Ständer att ingå i bedömande af lagligheten utaf de arbets-kontrakt rörande den s. k hofveri-skyldigheten, som i äldre tider blifvit emellan indelningshafvarne och de dagsverks-skyldige afslutade och legat till grund såväl för de sedermera härom ingångna öfverenskommelser, som för Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers i denna fråga meddelta beslut, får Stats-Utskottet, — med tilläggande af den upplysning, att Kongl. Maj:t, i anledning af hemmans-åboernas under Månstorps kungsgård, i samma syftning som nu förevarande motion underdånigst gjorda ansökningar, genom särskilda resolutioner af den 4 Februari 1819 och den 10 September 1840 hänvisat sökanderne att emot indelningshafvaren vid vederbörlig domstol instämma och utföra deras påstående om befrielse från hofveriskyldrgheten, — hemställa, att Per Nilssons ofvan anförda motion må lemnäs utan afseende. Bih. till R. St.
Förordningen angående ändring uti allmänna kageus stadgande i ärstillige rum af den 20 Januarii 2779 ursatte lindringar i straffet för rjufwar, mane uphäfwas och allmänna lagen i sin Mikali äserställas. Wd ^Den 27 November. 1665 Wid bestämmande! af straff för mistgerninga? och lagbrott eller del redan msatte straffeks ffärpning, mäste Lagstiftaren i synnerhet rådfråga sin nicnmffo-kännedom, grundad pä äldre och senare kiders erfarenhet, som bestyrker ten sanning, an icke uagot drokt förekommss genom en öfwer wist mätra böld bestraffning. Med lankan fastad pä böjelsernas manliga driffjädrar och riktning, skall han anse meriniskan icke allis fela af önska eller förderf/ uran äfwen af swaghet eller brist. — Att bestämma ansmarighetcn i jämnt förhållande till dst onda mi hwarje handling, utgör ratrwisan i Lagstiftarens steg, ty med minsta a fw ikel se fran denna norm förnärmas antingen Samhällets fordran, eller straffas personen, men icke förbrytelsen. Da alia bestraffningar hafwa till afsigt den brottsliges förbättring och andras warning, bör Lagstiftaren noga iakttaga nystnämnde medelwäg, om han icke skall förfela ändamälet, sa wida hwar och en äger i naturliga medwekandet en regel, efter hwilken han, ehuru ofta ensidigt, bedömer egna eller andras handlingar; och i alla de händelser, dä samma regel anses wara öfwerskriden, genom något älagdt Härdare lidande, wäckes önska i hjerta! och kansta» förhärdas.
' Sedan jag nu framhållit hvad som felas för alt bereda flottans personal nödig öfning, återstår för mig att visa huru, efter min åsigt, vapnets öfningar borde vara ordnade, för alt blifva tillfylleslgörande; och då det är hos officern, den ledande och befallande, man med skäl i första rummet vill finna duglighet, anser jag mig ock först böra uppgifva sältet, hvarpå den af honom säkrast skall vinnas. Flottans officerskorps är lill största delen utgången från Krigsakademien på Carlberg. Till fordringarne för den sjöofficers-examen, som derstädes undergås, hörer äfven alt hafva deltagit i vissa öfnings-expedilioner; men, då undervisningen vid akademien naturligtvis, hufvudsakligen alser att bibringa kadetten det föreskrifna måttet af theoretiska kunskaper, har denne, vid sin afgång från akademien, fält för öfningen till sjös gemenligen använda blott 12 till 16 månader, hvilken lid är alltför inskränkt, för att medföra annat gagn, än att kadetten derunder får erfara, om han besitter de för en blifvande sjöman erforderliga anlag och för yrket har nog fallenhet för att kunna med framgång deråt egna sig.