Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här åsyftas nemi. såsom den siste talaren anfört en ökad gratifikation åt Hr Richert för länge sedan fullbordadt arbete, och detta är en grundsats som jag anser oriktig. När en tjensteman, som tillika är vetenskapsman, fått ett särskildt updrag, grundadt just pä den vetenskapliga bildning han besitter; när han för detta sitt särskilda arbete fått ett arfvode som sätter honom i tillfälle att kunna sorgfritt lefva och underhålla sig och sin familj på den ort der han utfört arbetet, när han med ett ord erhållit vedermäle af nationens erkänsla för detta arbete under det han på samma gång återgår till den tjenst från hvars utöfning han under nämnde updrags fullgörande varit hindrad, synes det mig sorn vore häri icke berättigad att erhålla ytterligare vedermälen af nationens erkänsla för den möda han nedlagt på detta särskilda arbete; och jag kan således .icke finna att Staten bör i detta hänseende göra någon annan eller större upoffring än som redan gjorts. Att i likhet med Frih. Raab anställa en jemförelse mellan en högre tjenstemans pensionering och det belopp Hr Richert åtnjuter, anser jag vara i högsta måtto oriktigt. Jag tror att en hvar icke kan annat än beklaga de orsaker som verka att denna högre tjensteman bl ifver kanske inom kort öfverflyttad på IndragningsStat med pension af 5,000 Rdr; och om Ilr Richert gått ur Statens tjenst om han va - 158 Den 9 December f. tn. rit nog olycklig att ådraga sig en sjukdom som gjort honom otjenstbar vid äldre år, då vore det högst ovärdigt af Staten om den icke uti den beklagansvärda ställning hvari han kommit, skulle draga försorg om honom och hans familj under återstående dagar, men så är icke förhållandet, ty Hr Richert har en tjenst som ban kan sköta om han vill och hvilken han är i tillfälle att mot ganska måttlig betalning öfverlåta till en annan person att förvalta. Han bibehåller den löneinkomst han nu har, och om man lägger tillsammans denna med den gratifikation han f. n. åtnjuter, tror jag att man med rätta kan anse honom vara så till försedd att
Det andra riket är beläget kring värmekällan, och denna har fått till sina väktare de tre nornorna eller ödesdiserna, Urd och hennes systrar. Tillsammans kallas Mimers och Urds riken för Hel. Underjorden utgöres således af Hel och Nifelhel. Midt öfver underjorden hvilar på Yggdrasils grenar jordens skifva. Men det dröjde länge, innan hon blef till en värld, beboelig för människor. Där dvaldes under långa tidsåldrar jätten Ymer och hans fötters flerhöfdade barn. Det var en värld uppfylld af vanskapliga och vilda jätteväsen. Medan det såg så ut på jordens yta, bodde i underjordens evigt gröna riken de älste gudarne fredligt och lyckligt tillsammans med Mimer, ödesdiserna och andra medlemmar af samma ädla jätteslägt. Bures son Bur vardt där gift med Mimers syster Beisla, som födde med honom tre söner. Den älste af de tre är Oden, känd äfven under många andra namn. Han blef stamfader för asarnes gudaslägt. Den andre är den milde Höner, känd äfven under namnet Vee. Den tredje är Lodur, »uppflammaren», som äfven kallas Vile. Höner och Lodur blefvo stamfäder för vanernas gudaslägt. Mimer, väktaren vid den skapande visdomens källa, drack hvarje morgon af dess kraftoch kunskapsförlänande mjöd, den dyrbaraste och ljufvaste saften i skapelsen, och begåfvades därigenom med danareförmåga och djup visdom. Han födde sju söner, som fingo åtnjuta samma dryck och blefvo, likasom fadern och i faderns tjänst, personliga skaparkrafter, naturvärkmästare och storsmeder, som smidde gräs och örter och underbara smycken af eld eller guld eller andra grundämnen. Det var af ödet bestämdt, att Oden och hans ättlingar icke skulle stanna i underjorden; de voro utsedde att beherrska världar där ofvanför. Oden uppsteg i världsträdet för att från dess höjd öfverskåda de riken, som blifvit honom tilldelade, och han såg, huru jordens rund innehades af den vanskaplige Ymer och dennes fötters ohyggliga afkomma.
jag mäste säledes föreställa mig att loest och andra omständigheter kanna göja rttöfnmgen möstig, ehuru, med en ringare winst pä bwar kanna; och enligt hwad jag förut anfort, skulle sadanr just bl fwa en anled, nuig list att drifwa »fwerkningen lill den hastighet, som Den -8 Maji. Z07 som wekenfkap och konst gemensamt kunna bereda. I hw.lkek förhållande kemmer tväl tä spannemals uplaget att stä till en sadan aswerkning. För en IZ0 kannors panna -kola lika mänga tunnor spanucmal hällas KonnNgerp till disposition, sedan man dermed rinder loppet af älla mänader contumerat ! omkring 4 ä 520 luttnor, men som genom yttere ligare rassiaeri ännu kan be yveligen ökas. — Bränwinsfabrikan cnS inne. esie sika» Zu dä ty, deligen riktas kitt ber föremål, arc styl elsen mätte bli i nödwändigh.k inställa bränwinsbränningen. Dek är sank han förlorade skillnaden emellan markegangS och inköps priset pa 1Z0 rnnnor säd jemte räntan ä det dertill ätqangne capital; men dä i husbehofsbranningen öfwerrumplas gkyom för buder foch ingen kan ha »ägor bränwin i lager, emedan chan pHräknac denna wara genom tillverkning ef>er hand, inträffar med det samm-, -skördetiden för fabrikanten som öpnar sikt bränwins magaxiir med So ä 2A pcoeentS tillökning t priset för ett ttllwerknings capital, tre gänger större, än del som till undsättningsuplaget erfordrades.
För lyftade, men icke ersatta, medel å Kreditivet till kostnader i följd af cholera-farsoten „ det begagnade beloppet af Kreditivet å 300,000 R:dr till lil lD is k ont fond e n s förstärkning, emot 4 proc. ränta, dock med afdrag af de med Diskontens lånerörelse förenade omkostnader, „ dito af det räntefria Kreditivet å 100,000 R:dr till underlättande af Armtfens ackords-rcglering, „ de under år 1844 lyftade summor ulaf det s. k. mindre Kreditivet, använda till understöd, med eller utan återbetainings-skyIdighet, i anledning af 1843 års eldsvåda uti Wexiö, De å särskild räkning i Rikets Ständers Bank afsatta medel, lill bildande af fond för det s. k. Stora Kreditivet, Anslag samt oredovisade eller oersatta Förskotter: Förskjutna anslag, att ersättas af den under nästföljande år inflytande allmänna bevillning, För det under 1841 års statsfyllnads-summa inbegripna och räntan för Kongl. f. d. Kansli-Styrelsens Handkassa motsvarande anslag till understöd vid vetenskapliga arbetens utgifvande. (Godt gjordt i sammanhang med öfverskotts-liqviden för sagde år) Förskott till kostnader vid Chartce-Sigillatcc-hvitstämplingen, att ersättas af Kongl. Stats-Kontoret, Dito till brandförsäkrings-afgift för Riksgälds-Kontorets hus i Wenersborg, Dito till s. k. Kontors-expenser vid Riksgälds-Kontoret, Dito till dito vid Justitie-Ombudsmannens Expedition, Dito till omkostnader vid Kor (stämpling en, Dito vid Tidnings-stämplingen Dito till utgifter vid Rikets Ständers hus, . ... - Dito till dito för 1840 och 1841 års Riksdag (Affördt såsom redovisadt i 1843 års räkenskaper) Dito till dito för sednast förfutna Riksdag, hvilket förskott kommer att i detta års räkenskaper afskrifvas, sedan detsamma nu mera blifvit redovisadt, Medel:
Af detta ännu gällande lagrum synes Utskottet, ehvad tolkning deråt än under tidernas lopp blifvit gifven, oförtydbart följa, alt presterskapet redan och det i en långt vidsträcktare mån, än i motionen åsyftas, eger alt vid religionsundervisningen begagna sig af deras biträde, som, utan att vara i kyrkans tjenst anställde, äro till sådant biträde skicklige. Yid sådant förhållande och då, hvad angår motionens förra del eller den ifrågasatta skyldigheten för folkskoleläraren att biträda med kungörelsers uppläsande, den lindring i presterskapets arbete, som härigenom kunde vinnas, synes vara af ringa betydenhet och Utskottet dessutom befarar, att tillvaron af en dylik, utom det egentliga området för folkskoleiärarnes verksamhet liggande och derför helt och hållet främmande skyldighet, om å ena sidan dess uppfyllande med mindre grannlagenhet påfordrades och å andra sidan den med mindre villighet fullgjordes, lätteligen skulle kunna gifva anledning till ett obehagligt förhållande emellan preslen och skolläraren, får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 24 Juli 1863. Herr Henschen och Herr Carlén hafva begärt få antecknadt det de i detta ärende ej deltagit. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Juli 1863, kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående dels inrättande af en Hofrätt i Hernösand, dels ock Svea och Götha Ilofrälters fördelning i flera mindre Ilo fr ät ter. I dessa ämnen hafva inom Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit framställda särskilda, till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade motioner af Herr Staaff [JVs 76) och Herr Alander [M 13), af hvilka den förre yrkat inrättande af en Hofrätt i Hernösand med domsrätt öfver Wester-Norrlands,Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands län, samt hela eller någon del af provinsen Helsingland.
Pi rectionens vid sed naste Riksdag meddelade uppgift eger att påräkna andra inkomster till ett be*] lopp af 25,276 R:dr årligen, hvilka numera, sedan Arrestanternes antal blifvit minskadt, samt i jemnförelse till det för 300 Arbetsfångar vid Wadstena Correctionshus bestådde anslag af 20,000 R:dr, synas vara tillräcklige; Och hafva Riksens Ständer i följd häraf beslutit, att den af deras ofvanberörde begifvande vid sistlidne Riksdag härledda utgift af Tullmedlen bör med innevarande års utgång upphöra. Bihang till Riht-St, Fröt, 53® Underdåniga Skrifvelser'. 3:0. Riksens Ständer , som anse det af Stats-Utskottet anmärkte förhållande, att Expectance-Staten vid Tull-Werket, ifrån år 181g till och med 1821, blifvit ökad ifrån 11,981 R:dr 2g sk. 4 r:st. till 18,482 R:dr 4 sk., härröra deraf, att flere åldrige och nära utfjente personer blifvit constituerade till Sysslor vid Gränse-TuIlbevakningen, få altså hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det sådane åtgärder måtte vidtagas, sorn kunna finnas ledande till möjligaste inskränkning i dessa expectance-aflöningar för framtiden. 4:0. Då all utgift, som, ehuru anvisad att utgå af Tullmedlen, likväl drabbar Stats-Verket genom direct afdrag å dess inkomst, bör Vara synlig i Stats-Contoirets Räkenskaper, och altså, enar hela beloppet af Statens Tull-intrader i dessa Räkenskaper upptages, utbetalningarne i allmänhet samt deribland de, till Götheborgs Hospitals understöd, och såsom ersättning för hvad Hospitalet förlorat genom Sillfiskets upphörande, anslagne 500
69 jemte vetandets ljus och känslans förädling ej få tilldelas den ena hälften af landets barn så väl som den andra? — Kanske invänder man att de mera bemedlade ej gerna skola sända sina döttrar i publika skolor, och att utan dessa de högre skolorna få för ringa antal elever! — Skall då Staten numera ej kunna införa en sådan anda i sina skolor, ej kunna så ändamålsenligt inrätta dessa läro-anstalter, att nästan alla med begärlighet skola omfatta tillfället att låta de der erbjudna stora förmåner komma deras barn tillgodo? De /lesta unga flickor få nu ej annan ledning än den, en ofta af göromål betungad, sjelf föga bildad mor kan gifva. Ej sällan ser man att de, i stället för i barnaåren inhemtade kunskaper och färdigheter, hvilka för lifstiden skulle göra dem oberoende, få en tidigt nedlagd öfvertygelse, att de böra genom ytliga företräden söka tillvinna sig en försörjande make. Intellektuela krafter, dem en allvis Skapare nedlagt i qvinnans såväl som i mannens själ, gå sålunda förlorade ej allenast för henne, utan äfven för dem, hon kunnat och bort få att feda. Huru stort en moders inflytande är, veta vi alla. Huru mången utmärkt man har ej en ädelt tän kande och rättskänslig moders outtröttliga, kärleksrika bemödanden att tacka för hvad han är. Det är oftast modern, som nedlägger första fröet till religion i det späda hjertat, hon, som tålmodigt leder de första stegen på vetandets bana, hon, sorn rättar de sig insmygande felen, hon, som uppmuntrar dygden och fliten; åter hon, som med uppoffrande af egna krafter bevakar och underhåller den lifsgnista, som eljest af sjukdomen i förtid släckts; det är vidare hon, sorn ger hemmet dess rigtning, dess behag, som sammanhåller och stärker den vjdgade kedjan och med kärlek åter sammanfogar de af svaghet skiljda länkarne deri. — Är andan god i de många hemmen, då är andan god hos nationen, ty hemmen utgöra samhällenas äldsta och säkraste grundvalar. En moraliskt god, för bildning varm, af kärlek lifvad mor är en borgen för hemmets inre lycka, för barnens goda utveckling.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 5:te punkten. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Då K. M. ej begärt någon löne förhöjning åt de ifrågav.de Ijenstemännen, får jag yrka afslag å den af Utsk:t i denna punkt gjorda framställning. Hr Charpentier: I anledning af hvad den siste ärade talaren sagt, ber jag alt få hänvisa honom till motiverna i min Den 3 Juni e. m. 37 motion. Plan skulle då otvifvelaktig komma att inse, att denna löne-föriiöjning endast skulle godtgöra en begången orättvisa. Frih. af Ugglas: I allmänhet delande Frih. Stjernstedts åsigt, alt någon löne-förhöjning ej hör ifrågakomma, annat än då K. M. det äskat, tror jag likväl, att i denna punkt ett undantag kan oell bör ega rum. Det lider nemi. icke något tvifvel, att dessa kammarskrifvare äro ganska träget sysselsatta, samt att de tillika hafva ringa utsigter till befordran. Då man tillika tager i betraktande den ringa lön, 1,000 rdr rint, som de för närv.de ega, kan väl knappast ifrågasättas billigheten af den tillökning, som Utsk:t här föreslagit. Jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverliiggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels alslag å Utsk:ts lörovide hemställan, framställdes propos. på bifall till densamma och besvarades med ja. Gite punkten. Hr Charpentier: Det är visserligen förhållandet, alt detta förslag är kommet från enskild motionär och att det icke ens varit i Iråga hos K. M. Jag vågar likväl hoppas, alt, om Kammar-Coll. tilltrott sig kunna hos K. M. göra eli sådan framställning. K. M. derå säkerligen hade fri stat afseende, ty K.
Lags special-stadganden i härmed sammanhang egande ämnen. Serskildt reserverar jag mig mot den ändring, Utskottet tillstyrkt i 6 Cap 3a Lag-Utskottets Betänkande, N.o 56. 1 §. Rättegångs-Balken. Första Moni. af denna §. Ljuder, att i hvarje vecka skail Rådstufvu-Rätt hållas Måndag, Onsdag och Lördag, så ock oftare, der det tarfvas. Detta stadgande ersättes af ett annat i förslaget infördt uti 3 §. af samma Gapitel, gående derpå ut, alt endast en rättegångsdag skulle vara i veckan eller Måndagen, dock att Rätten dessemellan kunde träda tillsammans, så ofta det tarfvades och Ordföranden derom tillsade. Förändringen är hemtad ur de hegge föregående Riksdagarnes heslut i detta ämne — och detta åter tyckes vara föranlédt af Civil-Lagförslaget. Hvarföre detta stadgande fått ett rum i sistnämnde Lagförslag, röjer sig lätt, emedan i detsamma en så kallad allmän Rättegångsdag i veckan, för alla Under-Rätter, så i stad som på landet, är vorden bestämd, och Måndagen dertill blifvit utsedd. Men detta skäl är ej för handen, i afseende på nu gällande lagstiftning, hvilken, endast för städerne nämner vissa veckodagar såsom Rättegångsdagar, men för Lands-domstolarne deremot angifver vissa årstider. Jag kan således ej inse något skäl till den nu föreslagna förändringen, som förefaller mig snarare godtycklig eller tillfällig. Stads-Rätterne äro ej serskilde Domstolar för Städerne, utan allmänna Domstolar för rättsökande. Det är således af vigt för Rikets inbyggare i allmänhet att veta rättegångsdagarne i städerne och härpå stöder sig det nu gällande stadgandet. Olägenheter kunna uppkomma, om det hädanefter skall bero på dessa Domstolar sjelfve eller på deras Ordförande att efter behag välja dagar i veckan för sammanträdena. Inteckningsärenden, vexeloch sjörättsmål, mål om flyttning i och ur hus samt de tvister, som omtalas uti 10 Cap. 5 §. Rättegångs-Balken, fordra alla det säkra och reguliera tillträde till Stads-Domstol, som nu är genom lagbudet i 6 Cap. 1 §.
Då å ena sidan det utan tvifvel vore önskvärd!, att riket inom kortaste tid kunde framvisa en sjömateriel i angifna fullfärdiga och något utvidgade skick, men å andra sidan afseende måste fästas vid de härtill erforderliga kostnader, som måste lämpas efter statens tillgångar, hvilka, fastän rikligare än tillförene, i följd af landets ökade välstånd, likväl tagas i anspråk för så många andra likaledes vigtiga statsbehof, vågar jag i underdånighet föreslå dessa kostnaders fördelande pä 15 år, efter hvilkas förlopp, eller vid slutet af är 1872, ifrågavarande kompletteringsoch nybyggnads-arbeten böra kunna vara verkställda, så att, sedan sistnämnde 3:ne segelskepp (hvaraf 2;ne under berörde tiderymd utrangeras och det tredje. Prins Oscar, anses vid dess slut upphöra att vara tjenstbar!) blifvit ersatta af motsvarande nya ångskepp, och andra behöriga ulrangeringar af en del mindre fartyg, sorn under tiden blifvit till krigsbruk odugliga, egt rum, Eders Kongl. Maj:Is Flotta skulle vid uppgifne tidpunkt komma att utgöras af de skepp och fartyg, som sista kolumnen af sistäberopade bilaga (F) angifver. Med antagande af denna tid för utförandet al sagde arbeten och i sammanhang dermed af de större reparations-arbeten, som under tidens lopp äfven blifva behöfliga, skulle, enligt Bilagan Litt. Z, i hvilken kostnaderna å samma arbeten, beräknade elter uppgifna grunder och pris, blifvit sammanförda och hopsummerade, för desammas utförande årligen i 15 år behöfvas ett anslags-belopp al 781,304 R:dr R:mt och således, när derifrån drages hvad ordinarie anslagen till Flottans underhåll och nybyggnad, en - 22 Bil. N;o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. ligt strax härefter uppgjord beräkning, kunna för berörda arbeten årligen afse, skillnaden blifva det belopp, sorn utöfver dessa anslag årligen derför blifver behöfligt.
DEN OKÄNDE. Låt oss sitta på bänken, de anklagades bänk det kommer nog fler! Hvilken skada att jag icke kan glädjas, när du får dina hugg! DAMEN Låt oss hellre gå! DEN OKÄNDE. gisselslag känner jag hur en skuldpost strykes på min svarta tafla. DAMEN. Gud; denne man, som jag en gång trott mig älska. Men jag kan icke mer; ser du, der kommer han sjelf! Åh Nej; jag vill se hur mycket jag tål; och för öfrigt, vid hvarje - DEN OKÄNDE. icke bara! Gå du! jag skall ta det som en pligt att stanna ensam. DAMEN (går uppför trappan men hinner ej upp förrån Läkaren synes komma från fonden). LÄKAREN (med långt, grått, hängande hår, klädd i en engelsk-indisk hatt och en jagtrock, alldeles lik Den Okändes; låtsas icke märka Den Okände; sätter sig på en sten på andra sidan landsvägen midt emot Den Okände på bänken. Tar af hatten och torkar svetten ur pannan). DEN OKÄNDE (som blifvit otålig). Hvad önskas? LÄKAREN. der mina rosor blommade... Jag önskar endast se det hus, der en gång min lycka bodde, Trott? Ja, ty det är bara bländverk alltsammans, men det är AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. ett ögonblick, då husets nuvarande innevånare befunno sig på en för att icke synas löjlig. En upplyst gentleman skulle för det ändamålets vinnande välja liten resa till exempel, och detta borde han göra för sin egen skull - LÄKAREN. Löjlig? Jag undrar hvem som är löjligast af oss två? DEN OKÄNDE. För ögonblicket är det nog jag. LÄKAREN. Ja, men jag tror Ni är okunnig om hela vidden af Er ömklighet. DEN OKÄNDE. Hvad är det? LÄKAREN. Det är: att Ni vill ega det jag har egt. DEN OKÄNDE. Fortsätt bara! LÄKAREN. det beror på? Jo derpå att Ni bär mina kläder som jag vid katafrån slutet af nittonde århundradet ej utsätta sig för. Har Ni märkt att vi äro lika klädda? Godt! Vet Ni hvad TILL DAMASKUS
Regeringen icke skulle våga att sätta sig emot ett intresse, som blifvit kraftigt understödt. Jag äger icke så lycklig erfarenhet, att jag kunnat finna, att Regeringen någonsin visat den ringaste fruktan att sälta sig emot Representationens uttalade lanke. Deremot tror jag, att vi hafva mångå exempel derpå, att Regeringen icke fästat ringaste afseende på Representationens und. önskningar. Jag vet således ej, hvarifrån man 3 iG Den 17 Juni f. m. nu i hist kan hemta anledn. förden tro, att, blott nationen uttalar sin önskan, man med säkerhet skall kunna påräkna, alt Regeringen skall rätta sig derefter, hvilket aldraminst torde äga rum i denna fråga, uti hvilken, på sätt flere talare redan anmärkt, det synes mig svårt att beräkna någon absolut öfverensstämmelse emellan Stånden, helst det är säkert, att så snait man nedgår till detaljerna, hvilket Ulsk. försigtigt vis undvikit, skall man finna mer än ett tillfälle för tillämpning af den gyldene regeln: divide el irnpera! E11 värd ledamot, Frih. Cederström, liar framkastat en upplysning, sorn, om jag fattade densamma rätt, skulle innebära, att K. ;\1, genom en nådig skrifvelse af år iöä3, till R St. skulle hafva öfverlemnal beslutanderätt i vissa delar af frågan. En sådan uppgift har jag icke haft tillfälle att controllera; men äfven om det vore möjligt, faller mig likväl in, att en dylik skrifvelse vid en föregående riksdag, hvilken icke föranledt till immediat beslut af Ständerna, icke kan anses som bindande för Regeringen vid denna riksdag. Hade K. M. vid denna riksdag förnyat sin framställning derom, di hade man haft en säker grund för sitt tillgörande; men nu måste jag tills vidare, och intill dess jag blir upplyst om motsatsen, anse en sådan under en förfluten tid afgifveu skrifvelse såsom en opinionsyttring af Regeringen, hvilken opinionsyttring jag saknar all anledn. att betrakta annorlunda, äti som sådan, att Regeringen, om hon så vill, vid denna riksdag kan frånträda densamma.
Gör Giftoman det af egennytta, bote 50 daler och gähle skadan. Af Föräldrar böra ej böter eller skadestånd sökas». Huru onaturligt allt detta, och huru obilligt; först och främst och under förutsättning, att alla dessa lagstadganden skulle förmenas härleda sig från 4:de budordet. Detta budord liar aldrig haft för afsigt att stå i opposition emot naturen, hvars rätt och frihet af dessa lagstadganden betvingas. Det 4:de budordets »lydnadsförhållande», kan naturligt icke sträcka sig längre, än till ungdomens manvexta ålder, om man icke ock skulle utsträcka risets magt intill ålderdomens yttersta grans. Beträffande åter »hedersamheten» och »aktningsförhållandet» uti detta budord, sä blir hörsamheten derutaf ett folks ära. »Lydnadsförhållandet» såsom frivilligt och endast grundadt på »kärleken» och det personela omdömet vid manvexta år, står således alltid i förhållande till fadersmagtens utöfning och handhafvande, såväl som upfattningen af dess rätta förstånd, då förhållanden kunna inträffa, der bristande »lydnad» ingalunda derför uti sig innefattar bristande »hedersamhet» och »aktning». Synd skulle nemi. eljest kunna begås, genom ett missbrukadt fadersvälde, under skygd af detta budords strängaste upfattning, och skulden ändtligen skjutas på den ursprunglige och högste lagstiftaren. Då Svenska lagarna här dragit sina konseqvenser ur 4:de budordet, så är dock till anmärkandes, alt i detta budord återfinnes, hvarken i uttrycken eller deraf följande rätta förstånd, något »lydnadsförhållande» för fullvext folk, emot fader och moder, utan det heter derför: du skall »hedra» din fader och din moder. An mindre återfinnes i detta budord något »lydnadsförhållande» för qvinnan, till sambroder, halfbroder, farbroder, morbroder m. fl. i lagstadgandet såsom giftoman anförda, och minst till någon förmyndare eller annan giftoman af slägtingar i fjärran. Men det vidunderligaste af allt i denna lagstiftning äro de besynnerliga slutledningar, hvartill lagstiftaren kommit.