Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar således bifall till de grundsatser, som i y:de punkten uttryckas, under medgifvande endast af en sådan redactionsförändring utaf ingressen, som kän erfordras i anledning af R. o. Ad:s förut fattade beslut. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag är fullkomligt nöjd såväl med de i förevar. y:de punkt uttryckta grundsatser som de stadganden, hvilka derifrån blifvit härledda, och här uppgjort förslag till en sådan redaction, som innefattar de jemnkningar, hvilka äro nödiga lill följd af förut fattade Den 25 Juli e. m. beslut. Denna redaction skulle lyda sålunda: ”Att Banco”styrelsen må kunna, till bibehållande af metalliska cassan ”öfver det fastställda minimibeloppet och till minskning af ”ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt ”mynt ékc. &c.” Jag tror icke, att det är likgiltigt att i sjelfva banklagen uttala de grundsatser, enligt hvilka stadgandena tillkommit. Jag tror altså, att det är riktigt att antyda, att de uppräknade medlen må begagnas, icke blott för bibehållandet af metalliska cassans minimibelopp, utan jemväl, hvad rättigheten till sedelindragningen beträffar, då ett öfverflöd af representativt mynt visar sig i rörelsen. Jag godkänner för min del fullkomligt de 4 särskilda momenterna af punkten. Hvad beträffar Frih. Cederströms anmärkning emot det förslå, så är den redan tillräckligt besvarad. I afseende å Gr. Frölichs anmärkning emot 2 mom. får jag erinra, att uti R. o. Ad.'s beslut vid 3:dje punkten slår, att Bancostyrelsen må kunna för erhållande af creditiv använda äfven statsobligationer. Kan styrelsen erhålla creditiv utan ett sådant användande, så skadar det ju icke, att dessa obligationer kunna på annat sätt employeras, så att behofvet att indraga lån må vara så mycket aflägsnare. Hr Gr. synes således här hafva talat emot det interesse, han sjelf synts vilja försvara. Vidkommande 3:dje morn., har Gr. Frölich bestridt, att Bancostyrelsen skulle äga upptaga lån.
Hvad den särskilda fråga beträffar, som Frih. Tersmeden nu väckt, anhåller jag, att den matte få hvila på hordet. Frih. Tersmeden: I min framställning låg alldeles icke någon anmärkn. emot Coust.Utsk., men som jag är öfverlygad om, att hvar och en af R. o. Ad. är angelägen, alt en fråga af den vigt som denna, och hvilken nu under 2 riksdagar har varit föremål för Ständernas öfverläggningar, icke dör ut, utan alt man måtte hafva något hopp, all, vid en kommande riksdag, vara i tillfälle ali behandla ett förslag, som möjligen kan mera än de hittills framkomna motsvara nationens hilliga fordringar och önskningar, och dä min, öfvertygelse är, att det lämpligaste sältet att komma lill ett sådant resultat är all personer fullt qvalificerade dertill lä utarbeta eli sådant förslag, så har jag ansett, att Hr Åkermans motion icke bör lemnäs utan afseende, och som jag icke kan på förhand bedömma huru Const.Utsk. ser den frågan eller huru länge del anser sig höra vänta på återremissen af jemkningsbetänkandet, för att behandla densamma, så har jag troil mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå. Då nu mitt förslag af Gr. Gyldenstolpe blifvit begärdt pä bordet, så torde del der fä hvila till nästa plenum, då jag hoppas alt remiss derå icke vägras. Föredrogos ånyo och hi fö l lös StatsUtsk:s d. 9 och 14 dennes på hordet lagda utlåt:n: N:o 288, i anledn. af väckt fråga om förändrade stadgande!!, rör::de debiteringen och upphörden af de till Röhus läns regemente anslagne indelningar; och 10 II. 68 538 Den 15 Maj. N:o 289, i anledn. af väckt fråga om indragning till statsverket af den till aflöning åt Landshöfdingen i Blekinge län anslagne kronotionde spanmål samt indelningshafvarcns godtgörande medelst contant statsanslag. Ånyo föredrogs Lagsaint Allm.
S&amp; t. ex. vill jag erinra om Glistaf II Adolfs bref till Ebba Brahe, såsom i mitt tycke de vackraste prof af flvad ' man kunde kalla spontafi brefkonst, där kanslan omedelbart f r h Iijartat springer fram under pennan utan att stanna på vägen för a t t välja eller tveka om uttr.ycli. Det rö- rande behaget af. dessa uttryck ligger väl för oss till en del i den förfliitna tidens enkla, trohjärtade talesätt. Jag har återfunnit sainina behag i bref från rensiiinade olärda kvinnor af allmogen, Iivilka bibeIi&amp;llit gamla tiders iittryckss&amp;tt. Men till ännu väsentligare del ligger brefvens värde i iialten af den personlighet, soni skrifvit dein. J a g vill liar blott anföra några utdrag ur dein ' i ' $ ": drag * Troligen ar denua lilla iippsats skrifven med tanke p i ett förevid nbgot af Freclrika-Breineï-Förl~iindets smnkviim. " " Se: Giistaf II Adolfs Skrifter utg. af C. G. Styffe sid. 678, 684. Walborne Fröcken, hiartans alldrakiareste frankia. Betrackten, att jag bär sorgen för Eder, och ändock iag f r h Eder måste skillias med kroppen skall dock hiertat och tanckan stadigt hoos Eder blifwa och effter thet iag befrucktar, att iag en tid lång måste Eder %syn och omgange mista, så hafwer iag welat theta blomstret, som Tyskame Vergiest nicht mein kalla, Eder tillhanda senda, bediandes att I thetsanima för thes stora ringhet skull. icke allenast ey welen förackta; utan thet uptaga med skdant hiärta såsom thet warder wisserligen Eder öfversandt~ -, Hie,rtans aller kereste fröken, iag hafwer med alsoni störste sorgli förnummit att H.
Hvad den senare omständigheten beträffar, får Utskottet endast kortligen antyda 2:ne förhållanden, under hvilka en oafbruten fortsättning af Bankens Uppoch Utlånings-operationer, utan möjlighet af inställelse, kunde blifva af ganska menliga följder; det ena nemligen, om Riksgälds-Contoiret skulle behöfva inom kort tid, och till något visst belopp, upptaga inrikes lån för Stats-behof; och det andra, om efter företagen och börjad rea Bih. till Riks. St. 1829. 6:te Sami. 2 B. 9 3;de Häftet. Banco-Ulskottets Utlåtande IV.-o 82. lisation, sådana omständigheter någon gång tillfälligtvis inträffade, i följd hvaraf Silfver-utvexling i stort blefve föremål för Beurs-speculationer. Utskottet, sorn» efter förnyadt Öfvervägande, för dess del ansett de omförmälda båda Slutpunkterna, i dess förra Betänkande, ej larfva någon förändring, får de samma nu ytterligare till Rikets Ständers bifall vördsamtanmäla. Det återstår för Utskottet att yttra sig Öfver några hos Riks-Stånden framställda sattser och anmärkningar af allmännare art, och som icke lämpligen låtit sig under någon af föregående speciela punkter hänföras. Hr von Q vanten j C.j har anmärkt, såsom en motsägelse, det antagande af Utskottet, att enskilda capitalister skulle å ena sidan insätta penningar mot 3 procent, men å andra sidan begagna Bankens lån mot lindrig ränta, för alt pu dem draga vinst, Utskottet förmodar, att häruti ej bör Banco-Utskottets Utlåtande N.-o 82. gg finnas någon motsägelse, då det nemligen förutsattes, att en al Banken utfärdad Obligation kan omedelbart, såsom contant, utlånas bättre och lättare än enskild persons Revers, som dock nu för tiden ofta på sådant sätt begagnas; och bor ej eller förbises, att samma personer, på olika tider, äfvensom flere personer, vid en tidpunkt, kunna vara ömsom Långifvare och Låntagare, såsom dagliga erfarenheten visar.
Rikets Ständer hafva fördenskull, med hänsigt till detta lån och det dermed understödda företag, icke trott sig kunna tillämpa den solidariska ansvarighets-principen, emedan sådant säkerligen komme att utgöra ett bestämdt hinder mot möjligheten af samma låns erhållande, och sagde företags deraf beroende verkställighet; men på det att Stats-verket ändå skall ega en fullt betryggande säkerhet ej allenast för berörde jernvägs-arbetes fullbordande, utan äfven för de dertill anvisade lånemedlens älerbekommande, hafva Rikets Ständer ansett lämpligt, att aktie-egarne, vid sjelfva aktieteckningen, åtaga sig att, utöfver sitt påräknade tillskott till arbetets utförande, om sä fordras, utgöra enahanda belopp för samma ändamål, och såsom kapitaloch ränte-inbetalning å bolagets skuld till Stats-verket. Rikets Ständer hafva alltså, för anläggning af en till begagnande med lokomotiver afsedd jernväg mellan Fahlun och Gefle, beviljat och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisat ett stats-bidrag, såsom lån, af 1,600,000 R:dr, under de vilkor och föreskrifter, som här efteråt finnas uppgifna: 1:0. Jernvägs-anläggningen bör, emot erhållande af det härtill beviljade statsbidrag, utföras genom ett för detta ändamål bildadt särskildt bolag och på dess bekostnad; hörande detta bolag åtaga och förbinda sig, alt, ej allenast i öfverensstämmelse med fastställd arbetsplan och under iakttagande af de för arbetets utförande för öfrigt med - 622 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i97. delade föreskrifter, fullborda, utan oek derefter för allmänna trafiken öppna och underhålla jernvägen i hela dess längd. 2:o.
Ständer täckas finna anledning, art i underdänighek hemställa detta ärende Kongl. Maj-.ts Egen Nådiga pröfning, dä Stats-Urfkollet hyser den underdäniga förhoppning, att Kongl. Maj:t icke lärer underlåta att dera fästa den Nådiga uppmärksamhet och widkaga den åtgärd, som Kongl. Maj:! i Na. der kan pröfwa detsamma förtjena. Stockholm den 17 Febrnarii 1812. Pä Högloft. Ridd och Adelns Pä HLgw. Prest?-Ständ. Ledamöters wägnar Lcsamöters magnar Llaes kleminA. VVeiclman. Pä Wällofl. Borgare-Ständ. Pä Hcdcrw. Bonde-Ständ. Ledamöteis wägnar Ledamöiers wägnar ^br. kngel. ^.liclers Istii5tnu. dl. kröäelius. Lades pä bordet. Wördsamt Memorial' Till Staks-Utstotter har blifwit remitteradt etk af Herr Friherre c. l.. 8tael von wolstein deu 7 December förledit är, hos Hög tost. Ridderstapet och Adeln ingifwu memorial, hwaruti Herr Friherren, under förmodan, att det skulle närmare bidraga till Rikgälds-Comoirets framtida säkerhet, i afseende pä BewillningenS behöriga taxerande, indrifwande och öf» werremittcrande, om Bewillnings-afgiften, sä wäl wid Z:te Band. 2.dra Afd. 90. rz-8 Den 26 Zcbruarii. ivid taxeringen, som indrifningen och redowisningett »vid Lands - Contoiren med flere wederbörlige ställen, der densamma inflyter, helt och hållet stiljdes ifrän Statsoch andre medel, samt att salunda: r:o Särskilda Taxeringslängder för BewillNings-medlen fördeS. 2:o Säcstildte Debet-scdlar utfärdades och wid steende betalning qvitterades. z:o
Proposition N:o 76‘. hafvande föreslagit, att, i närmaste likstämmighet med de temtoriala områden, som domsagorna inom länet för få år sedan erhållit, fögderierna derstädes måtte varda fördelade på det sätt, att ett fögderi komme att omfatta Luggude härad med omkring 37,000 invånare, ett fögderi Rönnebergs, Onsjö och Harjagers härader med 42,000 „ ett d:o Torna och Bara härader med 39,000 „ ett d:o Oxie och Skytts härader med 32,000 „ ett d:o Wemmenhögs, Ljunits och Herrestads härader med . 43,000 „ och ett d:o Frosta och Färs härader med 49,000 „ under hemställan derjemte, att, om sådant bifölles, till Rikets Ständer måtte aflåtas Proposition om uppförande på stat af nya löner åt ytterligare en Kronofogde med 2,500 R:dr och en Häradsskrifvare med 2,000 R:dr samt att, derest dessa löner beviljades, Kongl. Maj:t täcktes förordna, att, vid skeende afgång eller öfverenskommelse vederbörande tjenstemän emellan, Malmöhus län skulle indelas i de föreslagna sex fögderierna, i stället för nuvarande fem. Uti sitt den 24 nästlidne September häröfver afgifna underdåniga utlåtande hade Kammar-kollegium och Stats-kontoret, på de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anförda skäl, tillstyrkt nådigt bifall till den underdåniga framställningen, med tillägg att då, så vidt af handlingarne kunnat inhemtas, några bohemman för de nya tjenstemännen icke funnes att tillgå, anslag äfven borde äskas till hyresersättning med 300 R:dr för dem hvardera. 6:o. Om anslag för Kongl. May.ts Befallning skafvandes i Jemtlands län underdåniga skrifvelse den förändrad req
Det vore således af särdeles vigt för dem, att byn erhölle köpings privilegier, helst de derigenom berättigades deltaga i riksdagsmannaval m. fl. förmåner, hvilka åtfölja dylika privilegier; hufvudskälet för deras åslundan, är dock enl. hvad mig blifvit raeddeladl, att under de för byn nu bestämda lorgdagar betydliga oordningar inträffat, och då någon kronobetjening icke finnes på stället, önska innevånarne ofvannämnde privilegier för alt derefter kunna åstadkomma en ordentlig polis-styrelse och såmedelst vinna ordning och skick inora deras samhälle. Jag vågar således tillstyrka bifall till förslaget. Hr von Hartmansdorff: Om inom Wrigstad by en ordningsman erfordras, lärer K. Bef:h:de i länet icke förhindra att en sådan der anställes, utan att köpings privilegier behöfva meddelas byn. Skulle likväl R. St. förorda motionen, och sålunda hos Konungen anhålla om dylika privilegier för Wrigstad by, hvad ldefve väl följden deraf? Utan tvifvel den, att Konungen icke kunde pröfva R. Sits underd. framställning förr än Landsh. i länet blifvit uti ämnet hörd. Om vidare Landsh. uti sitt utlåt, på goda skäl, afstyrker de ifrågavar. privilegiernas beviljande, och Konungen på grund deraf afsloge R. St:s framställning, så hade ju de förlupit sig, om jag får begagna detta uttryck, eller gått för raskt tillväga. Bör man äfventyra sådant för alt vara hvar och en lill behag, som önskar att få något framfördt till Konungen. Mig synes bättre att genast afstå än att understödja origliga framställningar eller sådane, om hvilka man icke vet, huruvida de äro välgrundade eller icke. Hr Printzensköld, Carl: Allt sedan 1809 års statsskick antogs, hafva R. St. vid hvarje riksdag varit besvärade med motioner i ämnen, hvilka aldrig bort komma under R.
Han var högmodig – förskräckligt högmodig – detta var visserligen icke något aristokratiskt högmod; det var af en vida farligare beskaffenhet, det var andeligt högmod – och emedan han hade detta och trodde sig sjelf vara för moraliskt stark, för att kunna handla emot moralens fordringar, just derföre kunde han, oaktadt sin religiösa uppfostran, falla lika fort, som Blenda med sin aristokratiska lättsinnighet – och häruti har författarinnan haft ganska rätt. Den sköna litteraturens arbeten innehålla för vår tid lika mycken sens moral, som trotts någonsin Lafontaine’s fabler med sina talande djur för den tiden – om man vill se den förra, och med att se den, skulle recensenterne gagna menskligheten mera – nemligen med att suga honingen derur, än de nu, med sin bara gadd i kritiken, gagna konsten; ty den förra är förslöad till den grad att! I ståndsparallelerna spelar Amiralskan ej illa Räfvens rol mot Lammet, då hon tillställde parti emellan Blenda och Grefve X ... och dylika ”sen er i spegeln” kunna icke nog många användas åt alla Amiralskor. Men saken är den att tron på kärleken är förbi hos alla mödrar, och deras hopp hvilar nu mera på att deras döttrars hjertan skola vara otillgängliga för den. Likvisst är kärleken själens gymnastik, den utvecklar alla ädla känslor och ger styrka till sjelfuppoffrande handlingar. Tag bort den, och dverjslägter, i moraliskt afseende, skola befolka jorden. Tante Lisbeths 19:de Testamente innefattar en den roligaste idée, och som tillika kan tjena till typ för en Novell. Hela berättelsen är blott ett andetag eller en mening, som börjar på första bladet, och slutar på det sista. Novellen bör härma Daguerreotypen5. Snillets solljus bör i den fästa de för minuten rörliga föremålen på papperet, i alla sina minsta omständigheter. Det är stundens och timmans händelser, eller kanske rättare sqvallret med sina piquanta historier om goda vänner och bekanta, med sina lätta nyheter, som icke tynga minnet, men gifva en viss säkerhet om, alt medelst dem, kunna blifva interessant, som ligga inom novellens gebit.
Stadgandet är bestämdt i hvad mon hvarje fastighet skall för skuldebeloppet ansvara; och någon utväg är för den ene eller andre fordringsegaren icke beredd, att deri vinna ändring, äfven om han på det ovedersägligaste sätt skulle kunna visa, det hans rätt, genom den stad. gade fördelningen, blifvit i högsta måtto förnärmad. — En Lag, hvars följder skulle blifva så orättvisa, kan jag för min del ej tillstyrka» Jag har sagt, att Utskottets förslag jemväl i visst fall är overkställbar!; och den del af den föreslagne 18 §., som angår samfäldt intecknade fastigheter, hvaraf någon liäftar för inteckning som äldre är, än den odelade, utgör föremålet för detta mitt ytt' 28 Bil, t. Lag-lJtskottets Utlåtande N:o 103* rande. Må hända skulle det medföra flere svårigheter att genom raisonnementer på att tillräckligt upplysande sätt ådagalägga ett sådant förhållande, enär frågans invecklade beskaffenhet påkallar all möjlig tydlighet i framställningen. Desto lättare blifver deremot bevisningen genom exempel, hvilka hafva det för sig, att de reda begreppen och på ett åskådligt sätt visa Dagens mer eller mindre användbarhet. Jag begagnar således denna senare utväg och antager, att en egendom finnes, som består af fyra hemman, nemligen : A. uppskattad t till R:dr 10,000 B. dito till — 5,000 G. dito till — 4,000 och D, dito till — 1,000 Tillhopa R:dr 20,000. Jag antager vidare, att, af dessa hemman, A. genom äldre inteckning är graverädt med 10,000 R:dr, samt att alla fyra hemmanen sedermera tid efter annan blifvit samfäldt intecknade för 3:ne serskilda lån om tillhopa 9,000 R:dr, så att alla hemmanens gravationer utgöra ett sammanräknade belopp af 19,000 R:dr. Nu kan så hända, att denna egendom blifver styckad, samt att egaren till hemmanet
Det oaktadt kommo ärenden af denna art icke i fråga mera än till en viss del under hans tid, och det stora behofvet af vattencommuniealioner har vållat att alla medel till det mesta åtgått till detta ändamål, emedan man ej, utan stor förlust, kunde låta arbeten blifva stående sedan de voro påbörjade. Jag anhåller, att man ej måtte skapa ett nytt embetsverk, ulan att personalen inom Ingeniör-corpsen så mycket som möjligt måtte användas äfven till de med den nya styrelsen afsedda ändamål. Hr v o 11 Hohenhausen, Michael Silvius: Jag skulle anhålla att blifva upplyst huruvida R. o. Ad. genom något prot.utdr. erhållit underrättelse huru Presteoch BorgareStm afgjort denna fråga, hvarefter jag torde återfå ordet. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att PresteSt. till styrelsen för allmänna arbeten beviljat ett anslag, intill nästa riksdag, af 8,000 r:dr om året, eller för 4 år 3t2,ooo t-Äir, dock ulan*att i samma summa ingå de i,2Öo r:dl-, hvilka blifvit föreslagna att dels från riksslatens fade hufvudtitel (1,000 r;dr) dels från gtde hufvudliteln (2Öo r:dr) för detta ändamål användas; kommande dessa i,25o r:dr sålunda att på sagda hufvudtitlar fortfarande qvarstå; BorgareSt. hade uppskjutit pröfningen af denna fråga. Hr von Hohenhausen: Sedan det numera blifvit upplyst, att PresteSt., endast med en högst obetydlig förändring, bifallit Ulsk:s betänk, i denna punkt, så, på det att 2tne Stånd må hafva kommit till enahanda beslut, tillstyrker jag att R. o. Ad. måtte förena sig i PresteStis åsigt.
Adolf betraktade pjesen och anmärkte, att om det varit en hjelm, måste den fordne egaren till densamme haft ett besynnerligt formadt hufvud. – Ja, det nekar jag icke, utan bevisar tvertom i min afhandling, att Hyperboreerna eller nordens fordna innebyggare haft samma bruk som ännu många stammar bland de vesterländska Indianerna: att de nämligen medelst trästycken tillplattat sina nyfödda barns hufvudskålar och derigenom gifvit dem en ovanlig form. Bucklorna på denhär hjelmen bevisa, att den skyddat sin herre i många bardalekar, der dryga hugg vankat, och det sot, som ännu finnes här och der i fördjupningarne, ådagalägger, att hjelmen tillika med de öfriga vapnen prydt det bål, på hvilket kämpens döda kropp blifvit bränd, hvarefter den blifvit jordfäst tillika med hans askkruka. Detta bestyrkes ytterligare deraf, att jag bredvid hjelmen fann bitar af ett sönderslaget lerkäril. Nå, Stjernhjelm, vill du höra min afhandling, medan vi vänta på maten? – Nej, nej, jag är redan till hälften öfvertygad, och afhandlingen får jag tids nog höra uppe i antiquitetskollegium. Men gif hit den kostbara reliken och låt mig betrakta den närmare Låt se! Hvad är detder för ett hål i honom? Kan du förklara det? – Der har fordom den knapp setat, vid hvilken hjelmprydnaden varit fästad, upplyste Skutenhjelm. – Men hvad är då detta? fortfor Stjernhjelm, i det han stack ett finger i hålet och frampetade en liten sammanrullad papperslapp; – ett fynd, vid Jupiter, ett märkvärdigt fynd, som bevisar, att Hyperboreerna under kopparåldern begagnade lumppapper! – Gif hit! ropade Skutenhjelm ifrigt, i det han ryckte papperslappen ur sin väns hand; – hm, mum mum, det här öfvergår all begriplighet. Låt se, kanske finnas några runor skrifna derpå ... runor? Nej Hm! – Läs högt! sade Stjernhjelm.
Jag anhåller i öfrigt att få fästa uppmärksamheten derpå, att i 28 §:n 4 morn. stadgas: ”Då tvist uppstår om skyldigheten att besörja fattigvård för någon person , sorn ostridigt är i behof deraf, skall sådan vård bekostas af det samhälle, der den behöfvande vistas, intilldess tvisten blifvit, genom lagakraftvunnet utslag, afgjord; dock med rättighet att derför erhålla ersättning af den eller dem, som slutligen förklaras skyldiga att fattigvården vidkännas.” Genom delta stadgande hafva vi fått en tillräcklig föreskrift, och jag är öfvertygad att på delta sätt blifva tvisterna församlingarna emellan snarare afslutade och icke så långvariga, hvilket deremot icke är förhållandet, om ingendera parten kan önska att få saken afgjord. Jag kan således icke annat än på det högsta afstyrka denna punkts antagande, hvilket skulle bringa Staten i de vådor Frih. Cederström anfört, och jag kan icke förstå huru dessa vådor kunna undfalla någon, som vistats på landet och tagit kännedom om de förhållanden, som derstädes i detta hänseende äga rum. Jag skall icke längre up pehålla R. o. Ad:s tid, emedan hvar och en, som fästat sin eftertanke härpå, bör finna nödvändigheten af att afslå denna punkt. Hr Liljenstolpe: Jag fortfar så mycket hellre i mitt yrkande om denna punkts uteslutande utur 3 morn., som jag icke funnit några skäl hafva blifvit anförda till stöd för den mening, att K. M. och Kronan bör bekosta en sådan persons underhåll. Det af Gr. Posse anförda exempel anser jag snarare vara ett ytterligare skäl till att utesluta denna punkt, och tror detta exempel ingalunda kunna anföras såsom stöd för ifrågavar. stadgandes antagande. Frih. Cederström har så.tydligt visat, dels luiru det tillgår och dels huru det bör tillgå, då man icke vet hvem som skall be kosta fattigvården, att derutinnan intet är att tillägga. Frih.
53 egne behof. — Gällande detta såsom svar äfven på Herr Ribbings anförande. 15:0 Anslaget till reseoch tractaments-penningar för civile Embetsoch Tjenstemän, 10,000 It:dr årligen, som Utskottet ansett böra vid samma belopp förblifva , har inom RiksStånden lemnats utan anmärkning. 16:0 De mindre anslag, sorn Utskottet, i anseende till omöjligheten att vid nu varande Riksmöte åstadkomma den hufvudsakliga förändring i LandsStats-Tjenstemännens lönevilkor, som K. Mit behagat i Nåder föreslå, ansett sig, till afhjelpande af åtminstone någre deruti befunne brister böra tillstyrka, hafva föranledt åtskillige anmärkningar, hvilka Utskottet trott sig för ordningen skull böra indela uti 3ine Classeri nemi. 1:0) Sådane, genom hvilka blifvit ogilladt allt ytterligare Statsanslag för närvarande åt LandsStatsTjensterne. 2:0) Sådane, som innefatta Specielle erinringar vid Utskottets tillstyrkanden, samt 3io) Sådane, som åsyfta anslags beviljande äfven till andre behof än dem Utskottet anmält. Till Första Classen synes höra Hir Grefve Gyllenborgs , Joli. Henning , anförande hos Ridd. och Adeln, att, då, under medgifvande af behöflig löneförbättring för LandsStatens Tjenstemän, Utskottet förklarat den, som K. M:t i Nåder föreslagit, till ett belopp af i53,ia3 R:dr, böra för närvaraude uppskjutas, och således, med lika anspråk som öfrige Embetsoch 54 Stats-Ut slottets Tjenstemän otvifvelaltigt kommer alt nästa Riksdag åter framställas, varsamhet i allmänhet syntes böra iakttagas vid bestämmandet af löner , som icke på förändring bero, hälst det visade sig tämmeligen tydligt, att, sedan denna Riksdag haft till föremål, att taga allt hvad tagas kunde, och sedan genom InkomstTitlarnes högre beräkning