Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1515 af en Ledamot hos Ridderskapet och Ådeln föreslagna redaction vida lämpligare, nemligen att alla utkommande författningar, som tjena såsom lag till allmän efterrättelse, samlas uti ett särskildt arbete, liknande Modées verk, och icke förskingras med de andra dagbladen. Deremot afstyrker jag visst icke utgifvandet af en tidning, som framställer alla de åtgärder, hvilka regeringen vidtager till folkets väl. 1 ett land, med den vidsträckta och lyckliga tryckfrihet, som Sverige eger, står det hvar och en fritt, att uti en tidning framställa sådane författningar; mea desse utgifvas ej alltid fullständige, utan i utdrag, stympade och utan framställning a£ de motiver, som derföre kunna anföras såsom grunder. Man väljer ofta dem, som äro tjenlige för en viss afsigt, och förbigår dem, som kunna för allmänheten vara lika så vigtiga, men ej derföre interessera tidningsutgifvarne eller insändaren. Det är billigt, att Regeringen eger en organ för kungörandet af dess åtgärder i hela deras fullständighet, der misstydning ej kan ega rum, der allmänheten blir fullt upplyst om Regeringens goda afsigter för folkets väl, och om hvad detta ännu har att önska eller fordra; med ett ord, en officiel tidning, som kunde innehålla allt hvad efter hvarje föredragning kan synas tjenligt att komma till allmänhetens kunskap, således äfven 15*4 Besvoch Ekon. Utsk. Betankanden. alla da resolutioner, aliade ekonomiska anstalter, alla de åtgärder till verkställighet af Riksens Högloft. Ständers Beslut, som Regeringen vidtager och utfärdar. Planett för en sådan tidning synes mig böra vara den, hvilken HofCancelleren redan år 1817 för Hans Maj;t Konungen uppgifvit och framställt.” Ut Supra. Ex Frotocollo. A. Fryxell, N;o 218. Antom den 27 Nov. 1323, Riksens Högloft.
Delegarnes förvaltningsoch revisions-rätt och med deras öfvervägande interesse i fonden, samt 5:0 Att beslut om Smålands DragonCorps’s Uniforms förändring till HusarUniform blifvit, fattadt i Commandoväg, fastän det sedermera anmälts uti StatsRådet och i dess Protocoll intaget. Stockholm den lo Junii 1823. Ankom d. 1 Julii 1(323. Memorial till Riksens Ständer, med förslag till jemkad ny Redaction af 37 §. Regerings Formen. Under Riksdagens lopp har Constitutions-Utskottet, tid efter annan, emottagit åtskilliga förslag till ändring i sista puncten af 37 RegeringsFormen, hvilka åsyftat, dels Svenska Adelns återbringande till ett enda helt, genom värdighetens tillerkännande åt d§n Adlades eller'upphöjdes 174 Constitutions-TJtskobtets betänkanden. alla Bröstarfvingar, dels Ärftlighetens inskränkning blott till äldsta Manliga Bröstarfvingen af äldsta grenen; dels Expectantens inträde i Hufvudmannens rättigheter, först efter dennes död, med bestämmande derjemte af sättet, huru förhällas må, enär genom arf Adligt Stånd tillfaller en i detsamma förut upphöjd, äfvensom, då Adelskap blifvit förverkadt, den äldste Sonens förklarande för Adelsman redan under Fadrens lifstid, dels ändtligen Adelskapets öfverllyttning, i vissa fall från äldsta sonen till den andra i ordnmgen. Utskottet, som, vid pröfningen af berörda förslag, nogsamt insett nödvändigheten att medelst fullständiga föreskrifter om Adliga värdigheternas Ärftlighet, redan invecklade förhållanden och undanrödja skiljaktiga tolkningar, har trott sig härvid böra välja medelvägen emellan en onödig utvidgning, icke ingående i Lagstiftningens princip , och en obillig inskränkning, ledande till nya olikheter; OGh, såsom correctiv emot begge, skall, efter Utskottets öfvertygelse, ej fordras annat än ett förtydligande, en med Lagstiftningens afsigt instämmande förklaring af det nu gällande stadgandet.
Jag liar begärt ordet hufvudsakligen för att, i likhet med Gr. Löwenhjelm, uttrycka den önskan, att det Utsk., som kommer att behandla denna vigtiga fråga, måtte egna densamma den sorgfälligaste pröfning. Vid alla landtbruksmöten samt hos alla hushållningssällskaper i landet liar frågan om en förbättrad skogshushållning utgjort ett af de vigtigaste, för att icke säga, bekymmersammaste öfverläggningsämnen. Före mig har en talare omnämnt, att någon K. M. Bef:h:de beträffande skogshushållningen inom det honom anförtrodda län, yttrat, att om skogen fortfarande så vanvårdades och utöddes, som ditintills varit förhållandet, skulle det ej dröja länge, innan nödig tillgäng så väl å vedbrand som timmer komme att saknas. Jag sjelf bebor en trakt, der skogsbrist visserligen ännu icke på en läng tid kan inträffa, men genom det nuv:de hushållsningssättet med skogen, äfvensom genom det gängse bruket att inköpa mindre liemmanslotter utan andra medel till köpeskillingens liqviderande, än dem, som förskaffas genom skogens nedhungande och försäljning, torde äfven denna trakts vidsträckta och vackra skogar inom en föga aflägsen tid blifva förvandlade till ödemarker. Jag vill gerna medgifva, att genomförandet af det förslag, motionären framställt, möter många svårigheter, samt att, utom andra omständigheter, nu gällande lagstiftning angrde stängselskyldigheten och skiftesverket lägger hinder i vägen för bemödandet att förekomma de enskildta skogarnes förödande, men jag tviflar ej derom, att det Utsk., som kommer att uptaga detta vigtiga ämne, går i författning om infordrande af alla de inhysningar, som i ämnet kunde vara att tillgå och derefter, i fall motionen anses förtjena behjertande, efter mogen ompröfning framlägger ett bestämdt och fullständigt förslag för det öfverklagande ondas afhjelpande. Jag slutar med att ännu engång uttrycka min upriktiga önskan, att Hr af Ströms väckta motion måtte af Utsk. och Ständer på det sorgfälligaste tagas i öfvervägande samt medföra ett för det allmänna bästa lyckligt resultat. Gr. Sparre, Erik:
Med afseende å mannens naturliga egenskaper och hans ställning i det borgerliga samhället, bör visserligen stadgandet i 9 Kap. 1 § Giftermåls-Balken, att mannen skall vara hustruns målsman, godkännas såsom allmän regel; men de äktenskap äro ej så sällsynta, deri mannen icke är skicklig att utöfva målsmanskapet samt sålunda förvalta och disponera boets egendom, utan denna befattning skulle kunna till större fördel för begge makarne öfverlemnas åt hustrun, då hon besitter ordningssinne och sparsamhetsanda samt öfriga för egendomens vård och förvaltning erforderliga egenskaper, som mannen saknar. Det inträffar också icke sällan, att mannen på grund af sin målsmansrätt för hustrun tillintetgör alla frukterna af hennes sträfvanden för deras gemensamma bästa; och detta kan ej ens i afseende å den egendom, hustrun i boet infört, förekommas genom äktenskapsförord enligt nu gällande lag. Genom en sådan handling kan väl bestämmas, att mannen ej skall hafva giftorätt i den eller den egendomen, men intet derutöfver; och så länge han har förvaltningen deraf om händer, så länge hans målsmansrätt öfver egendomen, när den ej utgöres af fast egendom, är lika oinskränkt som öfver makarnes samfällda egendom, gör äktenskapsförordet ej mycket gagn. Det måste dessutom anses obilligt och origtigt samt i de flesta fall för hustrun förödmjukande, att hon, då hon i boet infört egendom och möjligen såsom myndig före äktenskapet fått råda deröfver, genom äktenskapet beröfvas denna rättighet och kommer att i fråga om äfven den minsta utgift bero af mannens godtfinnande. Det kan äfven någon gång hända, att hon får lida brist på det nödvändigaste, under det mannen förslösar hennes egendom. Detta missförhållande synes kunna i väsendtlig mån afhjelpas, om, i enlighet med motionärens förslag, det genom äktenskapsförord finge bestämmas, icke allenast i hvad mån giftorätt i makarnes egendom skulle för dem ega rum, utan äfven att från mannens målsmanskap undantoges den egendom, deri han ej egde giftorätt, eller någon del deraf. Utskottet har derför funnit sig böra tillstyrka bifall till motionen i detta hänseende, på sätt här nedan närmare bestämmes. Deremot anser sig
Insättarnes antal utgjorde vid sistnämnde tid 941 stycken och det insatte penningebeloppet 47,607 R:dr 6 sk. 13;ko, hvarförutan Banken ägde en hjelpfond af 3,808 R:dr 25 sk. 6 r:st. Under dessa ftin åren hafva 372 stycken nya insättare tillkommit och de insatte medlen blifvit ökade med 24,493 R:dr 35 sk., samt bjelpfonden med 1,110 R:dr 13 sk. 11 r:st. Det visar sig häraf, alt fördelarne af denna inrättning först på sednare åren blifvit mera allmänt insedde och man bör hoppas, att arbetarens håg, en gång väckt på nyttan af en besparing för framtiden, 19 skall tilltaga med vissheten, att härigenom se sin ålderdom betryggad emot armodet. Under loppet af år 1836 meddelades oktroj för en i Fahlu stad inrättad privatbank för Länet. Denna bank, med elt tecknadt kapital af 626,000 R:dr B:ko, bedrifver sin lånerörelse jemnlikt reglementet, dels genom diskontlån, dels medelst kassakreditiver, hvarförutan kontanta penningar få insättas så väl å depositionsräkning, som i uppoch afskrifningsräkning. Bankrörelsen var under året 1842 följande: Diskontlån, beviljade til 1 ett belopp af 978,860 R:dr, deraf dock, vid årets slut, endast utestående 563,970 R:dr. Kassakreditiver, till en summa af 498,600 R:dr, lemnade åt 88 serskildte personer, och hvarå utgifvits tillsammans 1,418,800 R:dr, utgörande det utestående beloppet, vid årets slut, endast 76,800 R:dr. På uppoch afskrifning samt depositräkningarne voro under året insatte 347,400 R:dr, men vid årets slut innestående endast 83,000 R:dr.
Skall åter icke inträffa, att böterne blifva erlagda och afgifts-ersättningen ogulden och slutligen afskrifven, så torde böra föreskrifvas, att om någon tillgång finnes, denna tillgång icke må tagas till gäldande af böterna, utan först af afgifts-ersättningen, så att den dömde följaktligen icke undgår det egentliga straffet, om icke tillgång finnes till gäldande af hela det ådömda beloppet. Om den icke synlige förläggaren vill rädda brottslingen från straffet, måste han följaktligen först betala hela ersättningen och sedan böterna. Härigenom torde det kunna lyckas att icke obetydligt försvåra det oskick, som ofta hittills försports, att meddellösa och om sitt anseende och sin välfärd liknöjda personer låta lega sig att framstå såsom synliga försäljare och underkasta sig straff, för hvad i sjelfva verket icke är deras egen förseelse. För fjerde resan sådan olod. bränvins-försäijning, som i 39 § omförmäles, har Utskottet ansett något svårare straff, än hvad förut varit för brott af denna art stadgadt, böra antagas; och straff-arbete, som Rikets Ständer redan såsom antagligt erkänt i tillverknings-lagen, torde äfven i fråga om försäljningen kunna stadgas för det i fråga varande grofva och för trefnad och sedlighet så menliga lön-krögeriet, då föröfvaren genom allt för många iterationer visat sig oförbättrelig. Utskottet har ansett nödigt att i lagen måtte enkom uttryckas, att vid åtal för olaga bränvins-försäijning icke någon må såsom jäfvigt vittne anses endast på den grund, att han dervid bränvin köpt eller förtärt (§ 57); hvilket stadgande jemväl är förenligt med nu gällande förordnings mening. Men då det icke finnes deri uttryckt, har lagens tillämpning blifvit olika hos olika domstolar; och då bevisning om missbruk af bränvins-försäijning bör underlättas, så vidt med rättvisa förenligt är, har Utskottet trott angeläget vara, att grundsatsen uttryckligen stadgas. 20 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 45.
Utskottet omedelbart följa, att så snart den, beedigade uppteckningen visat Boets tillräklighet att betala skuldep och förnöja hustruns .Boskil] nadsanspråk, ali vidare åtgärd med målet bör upphöra; och enär den särskilda Bodelnings tvist Makarne emellan, sorn Motionairen befarar icke eger grund i Lagen, uti hvilken ali annan upplösning af Makars Bo och Egendomsförhållanden under fortfarande ägtenskap är okänd, än den sorn föranledes af de i GonpoursLagen bestämde Boskillnadsfall; så anser Utskottet något särskildt stadgande härom icke erfordras. Men då inträffa kan att Mannen, för att uppehålla en vacklande Credit och undgå att afträda sin Egendom, söker hindra Boets uppteckning eller neka uppteckningens beedigande, och då denna motsträfvighet, skäligen må anses förutsätta öfvertygelse om Boets obestånd och berno dan-?, de att densamma dölja, samt lämpligaste, påföljden då synes blifva, att offentlig stämning utfördas; så tillstyrker Utskottet-, att en sådan påföljd må bestämmas genom, följande förändrade Redaction af 3 §. uti; y Gap. GoncoursLagen, ’-Söker endera Makan Boskillnad', enärden andre Makans Egendom ej afträdd är ;; höre då Rätten såväl Sökanden och den. andra Makan, sorn vetterlige och när vistande Borgenärer, och förordne, att Boyts tillgångar och Gäld å viss dag upteck - LagVtskottétt Iittånkanién, pzg nas. Sedan skall Bouppteckningen af Mannen och Hustrun i Borgenärernes närvaro inför Rätten edeligen fästas. Finnes deraf, att tillgångarne der Sökanden Boskillnad vinner, ej förslå till gäldens betalning, eller vill mannen, då hustru Boskillnad sökt, Boels tillgångar och gäld ej uppgifva eller nekar han, att uppteckningen med ed Rista, varde offentlig stämning till Mannens, Hustruns och samtlige Borgenärernes inställande utfärdad, som i 5 Gap. 9 eller io §.
I sådant afseende vågar jag vördsamt hemställa och föreslå, att hvarje person som vill nyttja jaglgevär, skulle derföre erlägga en årlig skatt af 6 r:dr 32 sk. å 8 r:dr b:co och för en jagthund hälften mindre. Den hvars tid och tillgångar medgifva att njuta af jagtens nöje, skall säkerligen icke draga i betänkande att erlägga en afgift, om äfven högt tilltagen, för att derigenom bereda sig tillfälle för tillfredsställandet af sin jagllust, och den, som icke har någondera, finna att han kan nyttigare använda sin tid än att draga i härnad emot skogens och fältens djur. Vid de vanliga skaltskrifningarne skulle de som ville begagna sig afjagtgevär eller jagthund anmäla sådant lill erläggande af den nu föreslagna afgiften och erhålla bevis att han sådant anmält och sålunda med uppvisandet af ett sådant intyg göra sig förvissad att, vid möjligt tilltal af behörig skogsbetjening, få behålla sin hund och sitt gevär, som båda i annat fall vore förbrutne. Skulle icke mitt förslag kunna antagas, hvilket jag icke har den förmätenheten att antaga för gifvet, så önskar jag att någon annan skickligare skriftställare än jag, med anledn. af det sanna förhållande i afseende på fogeljagtens aftagande, jag har sökt framdraga, måtte uppgifva ett bättre och antagligare förslag till förekommande deraf att jagten i vårt fädernesland ej må alldeles blifva om intet. Remitterades lill LagUtsk. Gr. von Rosen, Adolf Eugene, anförde skriftligen: Det är oneklig!, att ingenting uppmuntrar så mycket till arbete och produktion, som afsättning af det som produceras. Men till ju större mängd af menniskor en produkt kan utbjudas, desto större är changen, dess flera möjligheterna för afsättning, och just derföre äro de nationer, hvilka sända sina varor i verldsmarknaden, äfven de mest industriösa, och derigenom jemväl de rikaste.
Förmyndaren föreläggas, för afgifvande till fränderne af den årliga redovisningen, anser Utskottet sig endast behöfva påminna, att fränderne i allt fall icke ega annan utväg att förmå en tredskande Förmyndare till redovisning, än att derom göra påstående hos Domstolen, som då eger att, efter omständiglieterne, förelägga honom både lid och äfventyr, samt att Förmyndaren ej är ovilkorligen skyldig att afge årlig räkning, utan endast i händelse ilen omyndiges fränder så fordra. I betraktande af sistnämnde omständighet, anser Utskottet också desto mindre skäl vara för handen att upphäfva det nu gällande stadgandet, an-* gående omförmälde årlige redovisningsskyldighet, som detta Lagbud sällan lärer gifvit någon Förmyndare grundad anledning till klagan, men deremot säkerligen ofta varit skyddande för de omyndiges rätt. Någon anvisning till Domaren, på hvad sätt han bör uppfylla sitt äfven i nuvarande Lag stadgade åliggande, att ”tillse, det den omyndige rätt sker”, erfordras icke mera hädanefter än hittills; och det ligger i sakens natur, att Domaren eger magt, när så behöfves, förordna annan Förmyndare eller Målsman för den omyndige, att dess talan emot den felaktige Förmyndaren utföra. Efter hvad i fråga om Gode Mäns eller Revisorers utväljande soeknevis, för alt vaka öfver förmyndarevården, redan blifvit yllradt i nästföregående Utlåtande N:o 108, anser Utskottet följa, btt ofvan anförda redactionsförslag, uppgjordt under förutsättande af en sådan inrättning, icke kan antagas. I följd af allt detta, och enär det ligger i sakens natur, att hvad Domaren har sig genom Lag ålagdt icke kan ansvarslöst åsidosättas, hvadan det ej heller synes vara skäl, att, mera på detta, än på annat ställe, der skyldigheter
För att ej löpa risken att möjligtvis svikas i denna sin åstundan, skaffar man sig julklappar » att ha i reserv » åt den, som anser sig tillbakasatt, för att förebygga att en E u r m u l e n min eller missbelåtet ord skulle störa » julfriden ». Att ett bortskämdt, pretentiöst och själfviskt barn, fallet för skryt och öfverdrifter, naturligtvis fostras af en sådan öfvermättnad, har man intet förutseende utaf. Man vakar öfver, att ingen bok, som kan alstra njutningslystnad, sättes i hand på barnet, men att låta detta komma öfver de raffinerade lyxföremålen själfva, rädes man icke för. Man staplar upp kring denna hemmets förhoppning lätta genomskinliga baldräkter med sidenränder, guldbroderade atlasbälten, chic-skor passande för haremsalkoven, nipper inbäddade i mjukaste hvita bomull, bedöfvande essencer, doftande tvåler med Pinauds stämpel, påsar med myskparfym, rosafärgade visitkort och papper och kuvert med prunkande monogram; och detta i ouppräkneliga variationer. Helt och hållet säkra äro vi ej heller, om icke någon beredvillig hand insmugglat ett munstycke af äkta östersjöbernsten i något julklappspaket. Att barnet genom denna föräldrarnes slapphet och svaghetssynd löper risk att blifva en prålsjuk, ytlig och utlefvad människa, åt hvars lif endast tomheten och flärden ge innehåll, förbiser man totalt. Följdriktigt är också, att en gång fläskoch burkattiraljen på kokettens och snobbens toalettbord är ettiketterad med sä besynnerliga namn, att en vanlig människa ej utan möda kan läsa dem. Smink, poudre och morfin gå n o g, hvar och en känner, hvad d e t är, m e n kollyrium för ögonbrynen, antimonium för ögonen o c h Lennek för naglarne äro konstigare att dechiffrera. 28 Men återvändom till barnet. Då detta efter julferien bör återvända pånyttfödt och uppfriskadt till skolarbetet, märker en uppmärksam iakttagare, att det endast med långsamma fjät nått målet. Det yttre lif, barnet fört, har tryckt sin stämpel på det inre.
"Mål, som angå oloflig brännvinsförsäljning, upptagas och afdömas, å landet antingen hos K. M:s Bef:h:de eller vid häradsrätt, men i städerna vid vanlig domstol, med undantag likväl af de städer, der polisinrättning finnes, hvarest dylika frågor uti hittills vanlig ordning behandlas. Då den tilltalade skriftligen anmäler sitt erkännande af förbrytelsen, må personlig inställelse undvikas. ^ Om i de fall, då åtal hos K. M:s Bef:h:de anställes, vittnens hörande erfordras, må vittnesförhöret i vederbörandes närvaro verkställas, der det beqvämligast ske kan, vid domstol i stad eller på landet. Öfriga förbrytelser emot denna förordning skola såväl i stad som på landet upptagas och afdömas vid allm. domstolarna. Åklagare, som besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada." 65 $. Frih. Boye: Då man påminnner sig, att af utkommande författningar endast ett för auctoriteterna behöfligt antal exemplar tryckes, jemte dem, som utdelas till hvarje sockens kyrka, finner man lätt, huru orimlig denna 65 § är; ty jag frågar: huru skall väl krögaren få ett exemplar af författningen att uppspika i sitt försaljningsrum? Jag begär, att denna § måtte helt och hållet utgå. Hr Peyron: Jag vill ej motsäga den siste talaren deri, att för närvar, endast ett behöfligt antal exemplar af utfärdade författningar tryckes; men om §:n antages, hvilket jag för min del tillstyrker, tror jag det vara en gifven följd, att ett tillräckligt exemplar af denna författning hädanefter kommer att tryckas. Frih. Boye: Jag är nöjd med den siste talarens förklaring, men kan, i händelse §:n skall qvarstå, icke åtnöjas med mindre, än att ett särskildt stadgande tillägges derom, att ett tillräckligt antal exemplar af författningen skall tryckas, för att tillhandahållas krögarne. Hr Hjärne: Om ett tillräckligt antal exemplar af denna författning skall tryckas för alla krogar i Riket, fruktar jag, att kostnaden blir större än nyttan.
1 sådant hänseende hade Styrelsen hufvudsakligen anfört: att ehuru den ifrågasatta förändringen att, på sätt vid några af utlandets berömdaste polytekr.iska skolor egde rum, för dem, som ville egna sig åt praktisk mekanik och mekanisk teknologi eller åt vägoch vattenbyggnadskonst, till en tid af fyra år utsträcka lärokursen vid Teknologiska Institutet samt derjemte för sådana elever föreskrifva en viss tids praktisk verksamhet såsom vilkor för att upptagas i Institutets två högsta årsafdelningar, af uppgifna skäl icke ansåges för närvarande lämplig, syntes deremot undervisningen för mekanici, på det dessa måtte kunna erhålla mera tid till sitt hufvudämne, böra, i den mån lärarekrafterna sådant medgåfve, mera skiljas från den för vägoch vattenbyggnads-ingeniörer, så att de förre icke komme alt studera vägoch vattenbyggnadskonst, samt de sednare icke heller att i hela dess vidd följa undervisningen i de mekaniska ämnena; att, på det likväl undervisningen i praktisk mekanik måtte kunna erhålla en af behofvet högeligen påkallad utvidgning, hvartill tid på föreBih. lill R. Hl. Prof. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 Haft. 11 82 Stals-Ulsliottels Utlåtande M 99. nämnda sätt skulle beredas, en förstärkning af lärarekrafterna i de matematiska och mekaniska ämnena vore nödig, hvadan, med hänsigt till dessa ämnens stora vigt, Styrelsen ansåge sig böra i underdånighet hemställa, att nuvarande professionen i desamma måtte delas i två särskilda professioner, en för matematik och teoretisk mekanik och en för tillämpad mekanik eller såkallad machinlära, samt att aflöningen för hvardera af dessa professioner måtte bestämmas till 4,500
Hon känner utan tvifvel örter, hvilkas safter ha förmåga att upphäfva dennas verkningar. Man skulle kunna tvinga henne att tillreda en sådan motdryck åt herr Adolf. I alla händelser böra vi skaffa oss visshet, huru saken förhåller sig. – Ni har rätt! Att jag ej sjelf kom på den tanken! sade lagman Johan, hvars mod lifvades af denna utsigt. – Vi skola genast låta hitföra Ingrid på Tallmossen. Jag vill på ögonblicket gifva befallning derom. – Ännu bättre vore det att hitföra hennes dotter, anmärkte Suenonius. – Hon är ung, hennes hjerta vekare, hennes förmåga att slingra sig undan med klyftiga svar mindre öfvad, än hennes förbannade moders. Jag tror mig till och med af hennes ansigte kunna döma, att hon ännu ej stigit högt i Satans gunst, ehuru jag ej tror på möjligheten att rädda hennes själ. Skola vi sända efter Ellen? – Ja, ni har rätt; vi hafva större utsigt att kunna framtvinga sanningen af henne, sade lagmannen. Han ringde och befallde den inträdande tjenaren att tillsäga länsmannen komma upp. Länsman Askelin lemnade ölkruset, ur hvilket han druckit tvemännings med gårdsfogden, inställde sig genast och erhöll af lagmannen befallning att med biträde af ett par tjenare så fort som möjligt försäkra sig om Ellens person och föra henne till Signildsborg. Länsmannen begaf sig på väg, åtföljd af tvenne drängar och gårdsfogden, som hade sina särskilta skäl att deltaga i äfventyret. Ölet hade stärkt länsmannens mod, och bränvinsflaskan, som gårdsfogden medtagit, stegrade det ytterligare under vägen till något, som i länsmannens eget medvetande förekom honom som hjeltemod. Skymningen hade längesedan bredt sig öfver nejden, då Askelin och hans handtlangare anlände till Ingrids stuga. Just då länsmannen skulle öppna grinden, hade en släda, förespänd med två hästar, upphunnit dem. – Hollah! ropade länsmannen, – hvem är den vägfarande? – Håll, gamle Rolf, inföll gårdsfogden, – hvart ämnar du dig vid denhär tiden? Stanna och tag en resesup!