Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har i den nyare tiden bibehållit jemnt och rätt så mycket af husbondeväldet som behöfs för att kunna efter behag begagna arbetaren för sina afsigter, men man har frisagt sig från ansvarigheten för deras sedliga och religiösa uppfostran; detta ansvar tillika med straffrätten har man kastat på de publika äuktoriteterna och satt den allmänna lagen med sina skamstraff i stället för husbonderätten med sina vänliga råd och sin välvilja och öfverseende med den utan bestämd afsigt felande. Emellertid är detta oriktigt; man kan icke genom någon lag eller någon publik anstalt ersätta den kristliga hemvården, denna ansvarighet hos de äldre, de förnuftige, för de yngres, de oerfarnes utveckling till dygd och sedlighet. Vi se således tjenaren vårdslösas, och om han bryter, genast utan skonsmål ställas under allmänna lagen och sålunda på en gång ohjelpligt utskjutas ur samhället, derhän kunnat bli en gagnelig medlem, om han ej saknat den kristliga hemvård, han haft rätt att fordra och den skonsamhet, som hans oerfarenhet påkallat. Bland de exempel på delta skoningslösa begär att häkta och anklaga, som senare tiders erfarenhet framställer, vill jag nu åberopa blott några få, nemligen: att icke längesedan ej mindre än 40 personer, mest barn, på en gång varit inmanade å Kalmar häkte för potatisstöld. De hade tagit omkring ett kok potatis hvardera från åkern, dertill bingta af nöd och elände. Jag vill ingalunda ursäkta tjufven eller brottet, men jag får öppet erkänna, att om de alla 40 stulit tillsammans sina 40 kappar från min potatisåker, så hade jag ej påkallat Länsmannen för beifrande af ett brott, hvarå straffet utgör 3 skill ingar och uppenbar kyrkoplikt, utan försökt att med godo eller ondo på enskild väg vänja dem från fortsättningen deraf; ty att ställa så till, att 40 menniskor i hela sin lefnad skola i prestberget stå med vanära, det är icke att leka med, när man en gång sjelf skall stå till doms för dem, som man genom sin oförsonlighet kastat i vanära och förderf.
Vilja barn och inländske arfvingar till sig lösa i stad ärfdt hus, jord, gård eller tomt, stånde det dem fritt inom natt och år. Samma rätt ega utländske arfvingar, om de i landet inflytta och der bygga och bo.” 8 Kap. Jorda-Balken. 3 §• "Eger man jord, hus eller tomt i staden, hafve våld att, der det förvärfdt är, detsamma helt och hållet bortgifva. Är det ärfdt, då må man endast bortgifva en sjettedel deraf.” Hvad sålunda blifvit anfördt och erinradt har Utskottet tagit i öfver - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o loff. 3 ylandeoch enär det förslag, Utskottet framlagt, icke vunnit Rikets Sländers bifall, lärer Utskottet ej eller kunna vidhålla samma förslag eller fortfarande’tillstyrka förändring i enahanda syftning. Att förändring uti omförmäla förhållanden emedlertid varit ett länge erkämlt behof, synes kunna an'agas af ej allenast de beslut, hvari Rikets Ständer vid tre föregående Riksmöten slädnät, utan ock af de ås.gter, som vid forehaR vande af Utskottets Betänkande gjort sig gällande inom Boigateoc i Bonde-Stånden, af hvilka det förra i synnerhet måste anses uttala den opinion, som hyses af dem, hvilka saken närmast rorer. Frågan ar således blott den, huruvida förändringen hor tillvägabringa på det satt Dalman åsyftat, eller i enlighet med de grundsatser, hvarpa det åt Herr Ekhohn framlagda förslag blifvit bygdt. Vid pröfningen af denna fråga förekommer dock, att om än det första Harr Dalman framställt i viss mån skulle kunna leda til! en li i inför lagen, som under nuvarande förhållanden e, egerrum, sa hafva deremot Rikets Ständer vid de två sista Riksdagarne beslutat den af Herr Ekholm påyrkade förändring, den der, så vidt man kan döma a;t de åsigler som i sjelfva saken blifvit yttrade hos de Riks-Stånd, hvilka nu terförvisat frågan, jemväl synes vara den, som närvarande Ständer företrädesvis anse lämplig.
FRU SCHWARTS-HANSEN Nej, fru Haxton. MAX. Fru Haxton är min allra första flamma – min barndomsväninna. FRU SCHWARTS-HANSEN (impertinent, långsamt). Er barndomsväninna. (Vänder sig om och går.) SCHWARTS-HANSEN (till Leonora och Katrine). Så säger jag alltså till deputationen: Inte en styfver, mina herrar! Inte ett enda öre! Den, som gör sin plikt, får – när jag vill – sin belöning. Vid mina verkstäder får icke uppammas några samhällsvådliga principer. Mitt program är helt enkelt, kort och godt: det gamla evigt gällande, Gud och kungen. FRU SCHWARTS-HANSEN (sufflerande). Och folket! SCHWARTS-HANSEN. Ja, och folket. Folket förstås. Men inte socialisterna. MAX. Nej, det stora folket, det där, som alltid »står bakom.» SCHWARTS-HANSEN (glad). Ja, just det. Det står alltid bakom. KATRINE (skarpt och misstänksamt). Men herr Schwarts-Hansen – det är ju regeringens program. SCHWARTS-HANSEN (med ostentation). Fröken Haxton – alla borgare, som betala skatt, ha i verkligheten samma program. KATRINE. Men hvad är då oppositionen? MAX. Den naturliga oppositionen, fröken, det är de, som inte betala skatt. SCHWARTS-HANSEN (glad). Riktigt, herr löjtnant! Alldeles riktigt! Så länge man inte har något, så opponerar man sig. KATRINE (hvasst). Och när man har något SCHWARTS-HANSEN. Så försonar man – det hela. (Osäkert.) Ni förstår mig ... FRU SCHWARTS-HANSEN (afbryter). Vagnen väntar, Vilhelm. (Förklarande, skrytsamt.) När det är ens egna hästar, så har man inte hjärta att låta dem frysa. SCHWARTS-HANSEN. Jag kommer, Kally, jag kommer. LEONORA. Hvad var det nu, jag skulle säga min man?
Rote-hållarne vid kavalleriet i Jemtland, angående befrielse för dem från skyldigheten såväl att bidraga till sadel-munderingens anskaffande och underhåll, som att underhålla ryttare-hästarne under marcherna mellan mötesoch mönstrings-ställena samt sqvadronernas samlingsplatser; B. III. Rote-kista, angående förändring af föreskriften rörande rote-delega. res-skyldighet att densamma förvara, m. m.; motion af Friherre Johan Gustaf von Paykull: se Motioner. Rotering, angående befrielse derifrån för hemmanet Ansätt i Jemtlands Län: I. 115, R. 119; B. III. 13. A. 47, E. 119. Roterings-afgift, angående ersättning af allmänna medel till innehafvaren af Komministers-bostället Riddaretorp för af samina boställe utgående —: B. -III. 206, A. 265. Roterings-frihet, angående upphörande af Garpenbergs sockens, samt om dervarande allmoges befrielse från skyldighet att utgöra tjenstbarheter åt Garpenbergs bruk: B. VII. 351; VIII. 9. A. 9. E. 129. Roterings-frihetsafgiften för hemmanet Hallsnäs inom Ramqvilla socken, angående rättighet för Vestra Härad inom Jönköpings Län att, för underhållandet af Sunds bro, uppbära —: B. VII. 224, 301. 343, A. 343 Roterings-kassa, Jemtlands, angående dess befrielse från allt bidrag till anskaffning och underhåll af beklädnaden vid Jemtlands Hästjägare-Corps: III. 629, II. 629; B. VII. 303,358; VIII, 7, A. 7; E. X. 107. Roterings-skyldighet, angående befrielse derifrån för åtskilliga fiskelägen inom Norrvikens fögderi af Götheborgs och Bohus Län: B. VII. 351; VIII. 9, A 9; U. IX/58, 110, A. HO. Roterings-skyldigheten inom Elfsborgs
Erot. 1856 & 4857. 8 Sami. 53 Haft. 1 2 Allmänna Besvärsooh Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 111. de enskilda åsigterna, de återstående kastskilnaderne och sålunda både nära, lifva och stärka national-andan och national-försvaret; hvarjemte motionären slutligen erinrat derom, att, derest universiteten flyttades tili hufvudstaden, alla de högsta uppfostringsanstalterna sålunda vunne en förening, hvarigenom den medborgerliga, vetenskapliga och krigiska bildningen kunde på ett ställe fulländas, äfvensom att national-försvaret dymedelst i behofvets stund, helst om hufvudstaden belastades, vunne både ökad, ny och nära osviklig kraft af den mängd modiga ynglingar, hvilka från alla landsorter der samlades och hvilkas fosterlandskänsla vore mera brinnande och uthållig, än ålderdomens, oberäknadt fördelen deraf att, dessemellan och dessförinnan, det ensidiga och skråmessiga i krigsyrket helt och hållet skulle försvinna och den allmänna uppfostran blifva, hvad den i fria samhällen borde vara, på en gång medborgerlig, krigisk och vetenskaplig. Delta vore jemväl det minst kostsamma och mest ändamålsenliga sätt, hvarigenom, jemte en väl exercerad och disciplinerad kärntrupp, de förenade Rikena, eller den Skandinaviska hallon, kunde försvara sitt oberoende mot den ölverhängande faran från öster. 3:o af Herr Ekholm, G. F. Motionären har anfört, att det torde få antaga* låsom af erfarenheten vitsordadt, att ingen method sämre uppfyllde sin bestämmelse i uppfostringsväg, än att kasernera ynglingar tillsammans och att, innan de knappast utträdt ur barnåldern, af dem bilda en särskild korps med all den ensidighet och den mer eller mindre falska esprit, som derifrån vore oskiljaktig. Fördelen af de allmänna skolorna och den der rådande gemensamheten både i umgänge och undervisning emellan lärjungarne, innan de ännu hunnit den ålder, att de sjelfva kunde bestämma sitt speciela lefnadsyrke, hade visat sig lika otvifvelaktig, som olägenheten deraf att de i förtid uteslutande egnade sig åt en viss klass eller lefnadsyrke.
I anseende till DomareEmbetets vigtiga inr flytande, ej allenast på enskilde medborgares, men äfven på hela samhällets välfärd , och då en pligtenlig utöfning af Domarens magtpaliggande och ansvarsfulla kall förutsätter icke blott theoretisk kännedom af Dagarne, utan ock de pracliska kunskaper, den erfarenhet, den kraft och den stadga, som endast hos en mognare ålder äro att påräkna, harRiksdagsfullmägtigen från Westerås Dan Eric Andersson hos Hedervärda BondeStåndet, i afgifvet Memorial, föreslagit, det HofRätterne matte erhålla föreskrift, att hädanefter icke förordna någon till utö/vande af hvad Domare-befattning som helst, innan han fyllt tjugufem år samt åtminstone på någre Häradsting åtföljt och biträdt en Bihang till R. St. Prot. 1828 och 182g, y,de Sami, 1 7 :de Ht. * Lagutskottets Betänkande N:o 34." skicklig och erfaren Häradshofding; ofver hvilken, genom Utdrag af Hedervärda BondeStåndets Protocoll för den 17 sistlidne December, till Lagutskottet remitterade Motion, den Riksdagsfullmägtigen från nämnde Län Gåran Andersson biträdt, och hvari dessutom, efter hvad Protocollet vid handen gifver, hela Ståndet, vid Remissens beviljande, synts instämma, Utskottet nu får sitt yttrande afgifva. Genom Kongl. Förordningen den ia November 1766 , angående befrämjande af Lagarnes verkställighet bland Rikets Embetsman och öfrige undersåtare, var stadgadt bland annat, att, ”pd det DomareEmbetet i synnärhet, såsom får allmänheten af storsta vigt, icke matte af oforfarne händer skotas, derigenom håde sjelfva Emhetets anseende lider och mången Medborgare kan ställas 1 äfventyr, ingen Yngling finge tillåtas såsom extraordinarie bekläda DomareEmbetet i någon Rätt, utan att han fyllt sina 2 5 dr, som är den ålder, Allmänna Lagen till Förmyndare fordrarhelst
Vid förnyad föredragning ej mindre af Stats-Utskottets sedan den 15 sisth Augusti hvilande Utlåtande N:o 212, i anledning af återremiss å Utlåtandet N.o 52, i fråga om Mötes-passevolans-afgiftens framtida utgörande, eller serskilda medels anvisande till bestridande af de kostnader, hvartill densamma är afsedd, än ock af Ilederv. Bonde-Ståndets, genom ProtocollsUtdrag af den 20 sisth Maj, gjorde inbjudning tili instämmande i BondeStåndets, genom bifall till Utlåtandet N:o 52 fattade beslut, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att med den enda förändring bifalla sistnämnda Utlåtande N:o 52, att det å 16 raden af 5 sidan befintliga ordet soldaternes, borde utbytas emot ordet manskapets; och skulle Högvördige Préste-Ståndet samt Vällofl. Borgare-Ståndet vänligen inbjudas att i detta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets den 7 och 16 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 354 Prot. TJtdr. d. a5 IVov. 1840. N:o 354 Lilt. A, i anledning af ifragaställda extra Stats-anslag för försvarsverket lill lands. N:o 354 Litt. B, i anledning af ifragaställda extra Stats-anslag för försvarsverket till sjöss. N:o 354 Litt. C, i anledning af ifragaställda extra Stats-anslag för lättade communica tioner och andra allmänna arbeten. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Hos Preste-Ståndet, har Contracts-Prosten P, P. Svedelius framställt, det måtte hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmälan göras om behofvet för Höglofl. Expeditions-Utskottet af en ordförande, sorn utan att vara såsom ordförande i annat Utskott sysselsatt, kunde åt det förstnämnde egna sin uppmärksamhet. Ståndet, som häraf ville lemna Höglofl.
Hvad jag i mina underdåniga besvär bade att undersöka, var således den af Hofrätten antagna mening, att då försörjning åt barnet icke på dagen kunde skaffas, Konungens Befallningshafvande ej ägde qvarhålla fången i häktet för anställande af ytterligare försök till sådan försörjnings anskaffande. Hofrätten syntes mig härvid hafva gatt, längre i den personliga frihetens skyddande, än mig veterligen någonsin förut, och längre än omsorgen för allmän ordning medgaf. Innan brottslingen den II Febr. 1848 af Rådstufvurätten i Hedemora dömdes till ansvar för första resan stöld samt fylleri under marknad, var hop under rättegången inmanad i häkte, och hade derefter icke varit på fri fot, när hon den 16 i samma månad med fångskjuts inkom till länshäktet, att der undergå den henne i brist af böter ådömda bestraffning af 28 dagars fängelse vid vatten och bröd. Hon hade följaktligen, såsom tilltalad och ännu icke sakfälld, kunnat opåtalt häktas, på det hon ej måtte undkomma det straff, som väntade henne, i fall hon om brottet öfvertygades; och jag kunde icke inse, hvarföre, sedan hon var derom öfvertygad och sakfälld, hennes (fäktande ej kunde för samma ändamål fortfara så länge, tilldess straffets verkställande blef möjligt. Jag trodde, på denna grund, att Konungens Befallningshafvande icke saknat full anledning och rätt att så länge i häkte qvarhålla fången, sorn oundgängligen fordrades, för att bringa i fullbordan det kroppsstraff, hvartill hon var dömd, utan tvertom hafva saknat rättighet att lösgifva henne förr, än straffet gått i fullbordan, och endast hafva varit skyldig att härom föranstalta så skyndsamt, sorn ske kunnat. Uppå mina sålunda anförda underdåniga besvär^ hvaröfver Hofrätten blifvit hörd samt Herr Landshöfdingen m. m. Lorichs och Landssekreteraren de Laval sig i underdånighet förklarat, har Kongl. Maj:ts nådiga Utslag blifvit meddeladt den 22 Januari 1851, deri stadgandet tili Kongl.
Många ibland dem hafva deremot förefallit mig vara af den beskaffenhet, att de påkalla upplysningar och förklaringar, ledande till vederläggning så i form som sak ; och jag har ansett det vara både en pligt och en rättighet alt för Ro. Ad. framlägga sådana upplysningar och förklaringar, som jag trott mig kunna åstadkomma. Då jag anmälte mig att tala, var jag den 7:de i ordningen, och då jag nu i denna ordning blifvit uppropad, är det naturligt, att jag af föreg:de talare i många afseenden blifvit förekommen. Jag vill söka undvika alt trötta R. o. Åd. med onödigt upprepande af det som redan blifvit sagdt; men någon efterskörd torde dock vara möjlig, äfven örn den skulle blifva fragmentarisk, och det är för denna, som jag nu vördsammast anhåller örn R. o. Ad:s benägna uppmärksamhet. Den i Juli f. m. 67 I afseende forst å de mål, hvilka Utsk. anmält sig hafva ansett påkalla tilltal inför Riksrätten, får jag till alla delar instämma i den af Frih. Åkerhjelm gjorda anmärkntn. Utsk. säger här, att grundlagarna varit öfverträdda. Detta betydelsefulla ord, mine herrar! anser jag, lika med den förre talaren, tillhöra Riksrätten ensam att uttala, och. protesterar således med honom mot det alltför axiomatiskt uttryckta och anticiperade domslutet. Vidkommande dernäst de punkter, hvaruti Utsk. för R. St. anmäler de anmärkntr, sorn blifvit gjorda enligt 107 §:n RegF:n; så är jag i afseende å den första redan af eu annan talare förekommen. Den andra anmärknm deremot tillkommer mig så mycket mera att bemöta, som jag sjelf var föredragande af detta mål. Frågan var om de rådslag, som föregingo K. M:s beslut i anledn. af R. St:s framställning om en förändrad redaction af 11 §:n Riksd.Ordn. De motskäl, sorn föredraganden och K. M:s närvar, rådgifvare trodde sig böra för K.
Maj 1863 anhållit, att Kongl. Majit, efter verkställd undersökning och derest skäl dertill förefunnes, täcktes till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig Proposition om hemmanets befrielse från rotering, hade Kongl. Majit, enligt hvad den i ämnet den 27 sistlidne Oktober aflåtna nådiga Propositionen (Nio 3 i lista Sami. af Bill. till Riks-Ståndens Protokoll) innehåller, anbefallt Kongl. Krigsoch Kammar-kollegierna att låta verkställa den ifrågasatta undersökningen samt derefter med underdånigt utlåtande i ämnet till Kongl. Majit inkomma; och hade bemälda Kollegier i följd häraf i underdånighet anmält, att undersökning å hemmanet den 18 Juli 1864 blifvit af landtmätare med gode mäns biträde förrättad, hvarvid inhemtats: att å åkerjorden, som innehölle 3 qvadratrefvar, 15 qvadratstänger och bestode af sandblandad hvitmjunejord med frostigaste läge, endast kunde utsås 9 kappar korn, som lemnade 2:dra kornets afkastning; att ängsafkastningen, efter länets skattläggningsmethod reducerad till lista klassen, uppginge till 12 lass ä 50 lispund lasset; att betesmarken till större delen vore af sämsta beskaffenhet, men till någon del försvarlig, och gifvande tillräckligt bete för de kreatur, som å hemmanet kunde vinterfödas; att skogen, ehuru tillräcklig för hemmanets behof, likväl vid den år 1830 verkställda gradering, som legat 16 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 17. till grund för hemmanets skattläggning, blifvit alltför högt taxerad och kunde anses till allenast V4:del duglig, men till återstoden oduglig; och att fiske efter öring och rör funnes till en afkastning af omkring 6 ä 8 lispund. På grund af dessa förhållanden hade förrättningsmännen, såsom vilkor för hemmanets bestånd, ansett detsamma höra, i likhet med angränsande hemmanet Wallbo, till Lappmarkshemman hänföras. Kongl.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående ytterligare anslag till iståndsättande af Linköpings domkyrka. (R. A.) Af denna till Rikets Ständer den 17 November sistlidet år aflåtna nådiga Proposition (införd under N:o 58 i lista Sami. lista Afd. af Bihanget till Riks-Stån dens protokoller) inhemtas att, sedan Rikets Ständer vid föregående riksdagar för iståndsättande af Linköpings domkyrka beviljat dels ett lån af 30,000 Ridr Rimt dels ett anslag utan återbetalnings-skyldighet af 37,500 R:dr samma mynt, så hade vid slutet af år 1858 största delen af kyrkans norra sida jemte någon mindre del af den södra blifvit återställda för en kostnadssumma af 90,650 R:dr Rimt, hvilken utgift blifvit bestridd genom ofvannämnde statsmedel i förening med kyrkans egna tillgångar; men enär för återstående af behofvet påkallade reparationer erfordrades, enligt upprättadt kostnadsförslag, ett belopp af ytterligare 100,586 Ridr Rimt, till hvars anskaffande utvägar saknades, då kyrkans behållna medel vid sistförflutna års början utgjorde endast 11,264 Ridr 98 öre, och dess årliga inkomster till största delen medtogos genom räntan och kapital-afbetalningen å ofvanberörde stats-lån, har Domkapitlet i Linköping med anledning deraf hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer göra nådig Proposition derom, att ett anslag till förenämnde belopp, 100,586 Ridr Rimt, måtte beviljas till fullbordande af reparationsarbetet å Linköpings domkyrka, att utfalla antingen på en gång eller fördeladt på 10 år, med en tiondedel under hvartdera. Till närmare utrönande af domkyrkans tillgångar och det bidrag, som af församlingen kunde för hennes iståndsättande vara att påräkna, har Kongl. Majit infordrat dels utdrag af kyrkans räkenskaper för sistlidet år, dels Ock
Af detta kapital, som nu utgör 75 R:dr Runt, fördelas räntan lika mellan Rektor och förste Kollega. Till samma läroverk hade äfven Rektor J. Grimbergs enka, A. G. Strömner, testamenterat ett belopp af 300 Daler silfvermynt, med föreskrift, att årliga räntan skulle tillfalla skolans Rektor, derest han är af gifvarinnans eller Rektor Grim* bergs slägt, men i annat fall delas lika mellan Rektor och de torftigaste disciplarne. Donna ränta, som i början utgjorde 18 daler silfvermynt, utgår nu med 3 R:dr 60 öre, hvaraf Rektor erhåller den ena hälften och lärjungarne den andra. Då häraf icke inhemtas, huruvida emot dessa donationsmedel svarande minskning i lärarnes lön af statsmedel blifvit iakttagen, hvilket emellertid synes böra ega rum, torde närmare utredning härutinnan erfordras. m) Af 28 punkten inhemtas vidare, att en af lärarne vid läroverket i Warberg åtnjutit någon andel i den af Per Leverentson och hans hustru år 1619 stiftade donation å 1,000 “blanka Riksdaler", hvaraf räntan, enligt testators föreskrift, skulle med en tredjedel utgå till medellösa ynglingar i Warbergs skola och med återstoden efter uppgifven fördelning till de fattige i Warbergs stad samt i Walla och Slcbs socknar, äfvensom till sistnämnda sockens kyrka; — och äro af nämnde; donationsmedel för närvarande 22 R:dr 88 öre upptagne bland statens lönetillgångar för läroverket. Då det sätt, hvarpå dessa medel sålunda användas, tydligen är stridande mot det ändamål, testator afsett och föreskrifvit, torde, i händelse desamma ej framgent blifva för läroverket att påräkna, ersättning med motsvarande belopp böra af Statsverket beredas.
Att nu utsträcka denna rättighet till alla de händelser, der grundlagen ej tillåter någon annan att göra motion, således äfven till de under riksdagen förekommande förhållanden, vore orimligt. Hvarje enskild riksdagsman har denna rättighet, men det högmodiga Const.Utsk. äger den ej, så framt det icke vill sig densamma grundlagsvidrigt tillmäta, hvilket jag ej tror att det vill. Grefven har också talat om det ofta nämnda constitutionella statsskickets utveckling. Uti premisserna till Utsk:s memorial finnes en utveckling eller rättare en inveckling deraf, hvilken jag ej hade ämnat bry mig 0111 alt vidröra ; men efter Hr Grefven kommit fram med den der gamla satsen, som så ofta utgjort ett stridsämne, så vill jag yttra några ord derom. Utsk. sager: ”Den ene har varit obekant med den andres åsigter och förmåga. Hvarje enskild liar tvekat att inträda uti den solidariska ansvarighet, som en ministere, i rätt förstådd constitutionel anda innebär.’’ Här har Const.Utsk. gjort ett anslag på det der stora riksdagsthemat, som vi här så ofta råka på, nemi. att vi skulle äga en så beskaffad minister-styrelse, som i andra länder äger rum. Vi äga, mine herrar! en constitutionel styrelse efter Svensk grundlag och ej efter några hugskott. Jag har en gång förut förklarat, att jag känner mig pligtig att alltid uppträda då fråga uppstår härom. Jag skall göra detta till mitt lefnadsyrke, ända till dess att grundlagen ändrar var styrelse. På samma sätt som en af parlamentets ledamöter gjorde till sitt yrke att tala emot slafhandeln, så skall jag för min del tala mot all öfverträ - 3ao Den ii September f. m. delse af grundlagen i delta fall, utan fruktan för det tadel, hvarför jag derigenom kan komma att blottställa mig. Jag hemställer att detta memorial mä blifva lagdt till handlingarna, det för tjenar ej någon annan åtgärd. Const.Utsk. har visserligen rättighet att afven uti denna fråga tillämpa 10S och 107 §§:na; dertill behöfves intet protocoli.