Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa allmänna fullmägtige skola nämnas, vid Hofrätt och Underrätt af Rätten sjelf och vid Högsta Domstolen af Konungens Nedre Juslitie-revisionj> Stockholm den 22 Oktober 1860. Ilcrr Kistner har begärt fä antecknadt, att han ej i detta ärende deltagit. Stockhol*, tryckt hos Sam. 1 Register öfver de af Rikets Ständers Lag-Utskott vid 1859—1800 årens riksdag afgifna Betänkande!), Utlåtanden och Memorial. Expedi tionens A. 0 nummer. Aflingejord: huruvida såsom sådan må anses den kronojord, man löst till skatte 15. Arfskifte: förslag, att instrumentet deröfver bör till förvar vid domstol ingifvas 32. — förslag, att vid arfskifte mellan syskon afseende må fästas å erhållen uppfostran och uppnådd ålder 17. Arfsrätt: för oäkta barn 62. Arfvode: för förmynderskap 70. 18. Barn: arfsrätt för oäkta 62. Bevakning: af testamente (se Testamente). Beväringsinrätlningen: Votering derom i Förstärkt Lag-Utskott 57. Bo: förändrad lagstiftning om vården af död mans . 42. — Svar på återremiss 63. Borgenärer: ändring i stadgandena om deras företräde för hvarannan till gäldenär egendom 37. — Svar på återremiss 53. Boskillnad: förslag till ny förordning derom 33. — Svar på återremiss 48. Bouppteckning: förändrad lagstiftning om upprättande deraf 42. — Svar på återremiss 65. Brottmålslagstiftning: förslag om förändring deri 9. Bysättning: upphäfvande deraf 41. — Svar på återremiss 55. Bördsrätt: förslag om upphäfvande deraf 28. — Svar på återremiss . 49. —- i afseende på kronojords besittning . 5 & 11. 18. Dana-arf: föreslagen ändring i lagen derom 12. Danmark: (se nästföljande) Bih. tili R. St. Dom: verkställighet af Dansk domstols 61. Domkapitlen: ändring i deras organisation 47.
BetänkandeiU 629 rånrle tariff, merendels betala blott dubbelt utgående Tull med utländska fartyg. Om dessa förändringar af Kongl. Majit skulle i nåder bifallas, kan väl icke denna handel sägas vara fullkomligen fri; men rättvisans fordringar blifva uppfyllde, allmänna jemvigten emellan flera näringars anspråk och rättigheter blifver återställd, reciprociteten emellan Sveriges och andra Nationers handelsförmoner, hvilken äfven af Utskottet som ett villkor blifvit yrkad, finnes ej allenast iakttagen, utan äfven väga till vår fördel, och framför allt finnes ett nytt värde skänkt åt £ af Sveriges areal, utan hvilket alla nu och ofta förut väckta patriotiska förslag om Kronoskogars och allmänningars nyttigare användande evigt skola förblifva endast vackra luftslott. Under Staters allmänna hvälfningar och täta inre brytningar bland Nationerna, under politiska eller ekonomiska Systemers resning och fall, framgår sanningen, ledd af erfarenheten, och allmänna opinionen följer troget dess spår; fördomarne vika småningom, och de villor skingras, som enskilta intressen utbredt på dess väg. — Hvarje redlig Svensk medborgare bär inom sig den öfvertygelse, att en nation, som i constitutionella författningar ställt sig i bredd med de friaste, ej skall gå tillbaka uti upplysning, ej skall förneka grundsatserne af frihet och rättvisa, äfven uti de förhållanden som röra dess allmänna hushållning. Eesv. och Kkon. TJtsk, Eetänkanden. Uti detta yttrande förklarade Herr ron Heine och Herr Hertzenhjelm samt Respe» c tive Ledamöterne af BondeStåndet sig instämma. Ut Supra. N:r 104* liiksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts förnyade Utlåtande öfver gjord hemställan om Comministrars befrielse från Shjutsnings-skyldighet er för sina Boställen under krigstider. Ifrån Högvördig» PrestStåndet och V:.l!ofl.
Då högg jag knifven i honom och han skrek som en hare, slutade min vän med ett förvridet skratt och så fortsatte han i alt häftigare ton: och sedan öppnade jag dörren och bad de andra komma och se hvad jag gjort, och de bundo mig och förde mig andra dagen långt bort till ett fängelse och sedan till domstolen och så tillbaka till fängelset igen, af och an flera gånger tills jag inte kunde tänka mera och till slut hemtades jag hit och här har jag varit ända se'n dess och har aldrig talat med någon människa förrän nu med er. Hans blick, som under de sista orden fått ett altmera vildt och förvirradt uttryck, var fortfarande fästad på mig där jag satt på hans säng, utan att veta hvad jag skulle säga eller göra, men syntes igen klarna upp som om något runnit honom i hågen. Kommer ni ihåg när ni på ångbåten sade att det nog är bäst att vänta? frågade han, men fortsatte innan jag hann svara något, med ett nytt skratt, som lät ännu vildare än förut: Ni hade alt rätt den gången bara man har tålamod och väntar, så blir nog alt bra till sist. Men jag behöfver inte vänta länge numera, bara några dagar. Jag har skrifvit till senaten att den där stockjunkaren inte var värd att lefva och nu skall jag få ett hemman för att jag slog ihjäl honom och en senator kommer själf hit endera dagen för att släppa ut mig. Han hade begynt gå fram och tillbaka i den trånga cellen medan han talade, kastande då och då en blick på mig, och nu stannade han tätt framför mig, som om han fått någon ny idé. Ni skall resa hem, kapten, sade han, och laga så, att Anni också slipper ut. Om ni bara säger, att jag har hennes barn här, så kommer hon nog hit och så gifta vi oss och här vet ju ingen någonting om henne. Men ni måste resa genast, tillade han med andlös ifver, och i det han skyndade till dörren och gaf den en väldig spark, som dånade ute i gården, skrek han så högt han förmådde: Hemta genast fram kaptens häst, han skall rida efter min brud hör ni inte?
Maj:t blifvit - Statsoch BancoUtskottens Utlåtanden, rxv vit afglfvet af den i Nåder tillförordnade Finance-Committéen, och hvilket, till förenade Utskotten aflemnadt, hufvudsakligen foranledt de öfverläggningar rörande financielle ämnen, hvilka inom Utskotten egt rum, har Committéen, ehuru i allmänhet erkännande sanningen deraf, att reglerandet af enskilde angelägenheter bor i möjligaste måtto lemnäs åt den enskilda omtankan , likväl, med afseende å förevarande omständigheter , ej ansett sig höra tveka, att, såsom grundläggning för fullkomligare credit-förhållanden i framtiden, och till hufvudsaklig lättnad i fastighets-egares förlägenhet, leda uppmärksamheten på en förut väckt fråga om en Hypotheks-inrättning, hvars ändamål skulle Vara att bereda den gäldbundna fastighets-egaren visshet, att lån ej uppsades, så länge räntan ordentligen betaldes, och försträckningsgifvaren en lika beskaffad visshet, att på utsatt dag erhålla sin ränta å den ort, der han sjelf vistades, samt derjemte full säkerhet för Capitalet, utan särskildt besvär med intecknings-tagande, bevakning och Förnyande. — Grunddragen för en sådan allmän Hypotheks-inrättning hafva ock af Committéen blifvit framstälde; äfvensom, inom Utskotten, af en deras Ledamot , är vordet uppgifvit ett fullständigt förslag till reglernen. te derföre; hvarförutan jemväl, uti ett Finance-Committéens Betänkande vidfogadt särskildt yttrande af en dess Ledamot , medlen att lät 11 införandet af ett Hypotheks-System Bihang till Rikt-Ständsnt Prot. 1823, 6'.te Sami. Bilag, till Memor. No 20. v xxvi Statsoch Uanco-UtsJiotlens Utlåtanden blifvit i allmänhet afhandlade, och åtskillige ifrån Riks-Stånden, remitterade anföranden innefatta iner eller mindre utförda förslag och anmärkningar rörande samma föremål.
Du kan vara säker på, att den boken är skrifven af en karl och på en tid, då karlarne trodde sig skapade till företräde framför kvinnorna. Det var länge sedan man trodde på sådana framställningar.» »Jag har sedan läst en annan gammal bok, af en annan författare som också lefde mer än fem hundra år före vår tid och som hette Balzac. Han hade ett stort namn. Han säger, att den kvinna som fogar sig i sitt öde, som gråter och förlåter samt blott lefver i sina minnen har den rätta kärleken, den stolta kärlek som lefver af sin smärta och dör däraf. Många andra författare, nästan alla på den tiden, skulle jag tro, uttrycka sig på samma sätt.» »Och du tror på dem?» »Ja, jag har behof, tycker jag, att tro på deras framställningar.» »Då är du förlorad, min stackars Aromasia. De gamla lefde under intryck af en falsk verldsåskådning, med tankar och känslor som skulle hafva fördärfvat hela mänskligheten, om icke motsatta åsigter i tid gjort sig gällande, och en friskare vind rensat luften. Kvinnans uppgift är icke mer än mannens att försaka. Det borde du veta lika väl som jag.» Bollspelarne upphäfde väldiga glädjerop. En af de unga flickorna hade gjort ett kast som öfverträffade alla de andra spelarnes. Samtliga erkände hennes öfverlägsenhet, och torget återljöd af segervinnerskans lof. »Hör du?» sade tant Vera och betraktade Aromasia med jublande blickar. »Det var en flicka som vann seger. Det hade väl forntidens manlige författare och styrande viljor också funnit otillbörligt, att icke säga oanständigt. Skulle den skickliga bollspelerskan kanske försaka segern emedan hon är kvinna? Hennes öga är säkert, hennes språng är lätt och fleråriga kroppsöfningar hafva gjort hennes arm stark. Ögat är likväl fullt ut så mildt som hos forntidens ungmör, och armen är lika vacker. Hon har alla egenskaper som fordras af en skicklig bollkastare. Vill du, att hon ej skulle draga nytta af dessa fördelar, blott för det hon icke hör till det manliga slägtet?» »Det vill jag visst icke,» svarade Aromasia med ifver. »Jag har ju själf nyss deltagit i bollspelet.
Riksdag blifvit beviljade tjenstgörande Embetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente vid RiksgäldsContoiret, Junii I. 3, 116. — angående de till Saltpetter-tillverkningens upphjelpande i Riket anslagne medel, junii I. 114, 172. — rörande PostYerkets Intrader, Junii I. 114» 172. 320 StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af den Lerättelse, sorn. de till Stats-, Bancooch RiksgäldsVerkens öfverseende år 1817 valde Revisorer af RiksStånden afgifvit öfver Stats Yerkets förvaltning och räkenskaper åren 1812 till och med i8i5, Junii I. 114» 151. Junii II. 387. —• angående Krigsfonden, samt särskilte Committerades förvaltning af allmänna medlen, Junii I. 115, 172. Junii II. 385. — rörande Revision af förvaltningen utaf de under KrigsCollegii disposition ställde Cassör, Junii I. n5, 197. Junii II. 378. *— i anledning af erhållen Remiss utaf Riksens Ständers Revisorers till granskning af Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken nästlidet år gjorde anmälan, angående Hospitalsoch Lazarettslnrättningens fonder, Junii I. 115, i53. — angående de af Riksens Ständers Revisorer anmärkte omständigheter, rörande redovisningen för Tullverkets medel, Junii I.
Utlåtande N.o 116. 9 sig åt det maktpåliggande, men tröttande Lärarekallet, åtminstone intilldess lönerna blifva så förhöjde, alt Skol-Lärarne dermed äro fullt belåtne; samt af Grefvarne Horn och Cronhjelm, hvilka yttrat den mening, som Contracts-Proslen Lignells reservation innehåller; hvarjemte Grefve Posse, Arved, talat för bifall lill Betänkandet: och inom Vällojl. Borgare-Ståndet: af Herrar Hessle och Arnberg: att dubbla årsberäkningen borde fortfara, enligt den förres tanka, för alla Lärare vid Skol-Verken, och enligt Herr Arnbergs åsigt, deruti Herrar Forssberg och Lake instämt, för Lärare vid de tre lägre Glasserne af Lärdoms-Skolorne: af Herr Winberg, med hvilken sig förenat Herr Maechel: att Apologisterne böra njuta lika tjenstårsberäkning med Lärarne vid Lärdoms-Skolorne: af Herr Sahlin: att Lärarne vid de undantagne nya skolorne i Carlstads Stift måtte sättas i samma cathegorie och undfå enahanda rättigheter med öfrige Ordinarie Lärare vid Lärdoms-Skolorne: af Herrar Olbers, Holm och Egnell: att, på sätt Prosten Lignell i sin motion yrkat och i sin reservation på grundligt utvecklade skäl vidblifvit, all förhöjd tjenstårsberäkning för Presterskapet måtte upphöra och prästerlig befordringsrätt i alla hänseenden endast räknas efter erikla år; samt af Herr Bååth: att den Presterliga tjenstgöring, som skulle åligga Skol-Lärare, såsom vilkor för tillgodonjutande af förhöjd tjenstårsberäkning, borde vara bestämd, t. ex. till att predika tolf gånger på året, så att icke, såsom nu stundom inträffar, tjenstgöringen stannar vid en eller två predikningar på hela året, derigenom en nog ringa öfning i de presterliga Embetsgöromålen vinnes.
Solen skiner så varmt in genom hans fönster och talar om för honom, att därute är det vår och lif och lust, men hur det växer och blommar och sorlar och sjunger, det får han blott veta genom hörsagor och en eller annan grön kvist eller blomsterbukett, som bans anhöriga och vänner ha med sig, då de komma hem med rosiga kinder och glänsande ögon från sin tur ut i backarna och hagen. Och dock är det så lätt att ta hem litet växande, lefvande, verklig natur, äfven för honom att se på. Det blir ju blott en liten miniatyrbild, men det blir dock en bit vår, som skall glädja honom kanske nästan lika mycket som en promenad i det fria gläder dem, som äga hälsa och styrka att njuta af en sådan. Se här, hur det skall göras! Tag med dig några vänner och ett par rymliga korgar samt en liten botanistspade eller dylikt och gå ut en vacker dag i närmaste hage. Låt också din bror följa med, om han är något mera hemma i botaniken än du själf och kanske kan säga dig, hvar du säkrast har att söka de lämpligaste växterna. Och så se dig omkring bara! Nej, kom han i sina nya kläder! Fru Elisabeth synade honom mycket noga; hennes lilla dotter stod och höll henne i kjolen och upprepade som ett lydigt eko: » Det är hans kläder, som han har fått af tant. » » Det är ju riktigt din gosse, Astrid. Har du en gång börjat, så får du väl göra honom snygg från topp till tå — » Olli stod och såg ned åt sig: » Strumporna &amp; ' Ollis, och skorna ä ' Ollis, och Olli ä ' mammas gosse, för mamma sa ' det. » » Vill du inte alls vara tants gosse, säg Olli? » frågade Astrid med ögonen på blusen; han traskade före henne, bon kom långsamt efter — nu skulle han visas för jungfrurna nere i köket. Kokerskan slog ihop händerna, och husjungfrun lyfte honom upp på bordet. » Åh, så vackra kläder! » » H a r Olli tackat? » » Det skall Olli göra. ». Treåringen såg rådvill från den ena till den andra och så ned på sin blus: » Tack, snäl. la kläder.
Verkställande, hvad af de längesedan förgätne Columbus och Frese blifvit påbegyndt, skönjde han, – visserligen ej på långt när med lika klarhet som vi, men dock med en ingalunda blind sjelfförnimmelse af sitt värde, – att han var den, som hade i svenska skaldesången infört den djupare lyriska känslans ton, och enkannerligen den djupare elegiska känslans; äfvenså, att denna hans ton, i egenskap af hans, var lika ovanlig genom sin innerlighet och styrka, som genom sin lyftning och sitt välljud. Sannt är, att han dervid hade begagnat den af Creutz skapade högre poetiska stilen, der jemväl denna ton var inledd, eller i viss (och ej ringa) mån anslagen334. Men Lidner bragte den till fullständigare utveckling, och till än mera hjertgenomträngande, ja hjertgenomskärande klang: dymedelst, att han i smärtans skola blifvit fostrad med en grundlighet, hvars tillfälle aldrig hade för Creutz öppnat sig. Häruti liknade Lidner mera Frese; hvilken han (genom lyckan att uppträda först efter Dalin och Creutz) var öfverlägsen i konstmedel, fastän underlägsen i den rena själs-skönhet, som tillhör blott en af Trons, Kärlekens och Hoppets religion obegränsadt luttrad skaldekarakter. Af en sådan har vår vitterhet hittills ägt blott nyssnämnda enda exemplar. Oförnekligt uppenbarar sig Lidners poetiska natur äfven i Berättelsen och Dramat. Men af allt det anförda följer, att han är störst der, hvar han är som mest och renast lyrisk. Att hans hufvudkallelse låg i denna rigtning, bekräftas ock, liksom af språkets flödande ledighet, bildrikhet, präktighet, så äfven af den öfverallt så klangfulla vers, i hvars musik få af Europas skalder äro hans jemnlikar och än färre hans öfvermän. Också der, hvarest ett eller annat af de vid hans poesi anmärkta felen blottar sig, fortfar dock vanligen språket att glänsa lika glimmande, och alltid versen att klinga lika fulltonig. – Mången har den föreställning, att omfånget af hans tonspel var inskränkt till endast sorg och vemod.
Begäret efter denna förkofran är det, som vanligen bragt både enskilda och allmänna Banker till de vågspel, som störtat dem, och med detsamma den industri, som skulle befrämjas. Skola vi gå densamma vägen och för någras vinning, äfventyra alla deras egendom och säkerhet, hvilka hafva Bankens sedlar i sina händer, eller måste taga dem såsom tvunget betalningsmedel. Att det ej beror på någon fordringsegare att vägra deras emottagande, ålägger Banco-Styrelsen en ännu större pligt att vaka öfver deras säkerhet. Derföre hafva Rikets Ständer icke heller åt Fullmäktige öfverlemnat, att, efter eget godtfinnande, bedöma hvad Bankens säkerhet tål, utan meddelat oss stadgandet i 120 §. Emedlertid skulle vi vara berättigade, att hvarje gång hans tillämpning kommer i fråga, förklara honom vara stridande mot Reglementets anda och syftning? Att räntan på Bankens förskott ej skulle räknas bland betalningen till silfver-leveranteurerne, är lika så stridande mot köpmansoch Banco-afliandlingar, som det vore fåfängt för Fullmäktige, att, i händelse Bankens gamla Piastrar uttoges till utbyte mot köpslutadt finsilfver, vilja urskulda afhandlingen dermed, att det bokförda värde, för hvilket de mottagits, varit ringare än det verkliga, för hvilket de utgått. Räkningen med siffror kunde derigenom möjligen synas ren; men månne räkningen med en Banco-Fullmäktiges pligter och ansvar vore likaså? Herr Kammarherrren slutar med att vilja visa fördelen af en sedelutgifning i närvarande omständigheter, i stället för ett län af silfver, och ett deraf följande testamente till kommande Ständer af utländsk skuld. Om sådan gäld gjordes med den rätt till återbetalning så fort tillfälle yppades. hvilken jag föreslagit: så kunde, i fall handelsställningeu blefve gynnande, testamentet varda litet eller intet. Blifver hon icke det, och silfver måste gå ut: så äro de Banco-sedlar Fullmäktige utlemnat vida farligare för Banken, än hans obligationer å ett silfver-lån.
Det torde äfven böra nämnas såsom ett factum, icke blott supposition, att vid Trollhätte-Canal, der på en redan af ålder bestående transport-rörelsen var i full gång, den årliga varutransporten dock har förhållit sig, som följer: Der torde man således finna den säkraste måttstocken för landets förkofran; och det skulle vara besynnerligt, om ej samma förhållande skulle äga rum vid Götha Canal. Jag tror tvärtom, att rörelsen inom landet skall stiga dagligen, oberäknat en vigtig transitohandel, hvaraf årliga vinsten kan beräknas, så snart Canalen är färdig, att årligen tilltaga, om passande mått och steg tagas. Den 26 Mars f. m. Då jag hört så mångfaldiga beräkningar uppgöras, har jag trott mig skyldig att äfven uppställa en, som torde blifva svår att jäfva. Man har äfven sagt, att transportkostnaden vore för dyr; men, utom att detta redan vederlägges derigenom, alt Cunalen besökes, får jag äfven upplysa, att afgifterne, efter den hittills provisionelt antagna taxan, äro: för ett S@ Stångjern frän Wettern till Götheborg i Canal-afgift, frakt m. m. 1 R:dr 3 sk. En tunna Råg 43 sk. Andra varor i proportion af tyngd. Kan det väl sägas, att detta är för dyrt? Tvärtom hafva Brukspatroner uppriktigt försäkrat mig, att Canalen tillskyndat dem en vinst från 5 till 10,000 R:dr på år. Jag tror således, att de gerna underkasta sig den dyrhet man öfverklagar. Mine Herrar! Jag ber Eder om förlåtelse, att jag så länge uppehållit Eder med vidlyftiga detaiIler; men den, som förtroendet satt till väcktare, måste äfven svara och redogöra för sin befattning. Jag vet väl, att saken i mig saknar mycket, att mera skicklighet och en större förmåga skulle vara önskvärd; men jag har gjort hvad jag har kunnat; jag har ej trängt mig till platsen. Mer än 3o år äro förnötte under ej vanliga mödor, bekymmer och omsorger för det stora ändamålet, för Östra och Westra håfvens sammanbindning.
Ståndet rökande detta ärende besiutit, utan te stiljagtig eter sam upsiätt således böra pst det förstärkta Stats-Utstottets afgjörande ankommaz Altsä stittle de Respcctive Mcd-Standen samt »vederbö, rande Urstott derom wördsamt och »vanligen nndcirattas. Vt supra. S. D Uti det af HederwärLa Bsnde Ststndet, genom desi ftirotocollo-Utdrag <rfden 2»dra dennes, ästade begifwande i afseende a belopptt af den Charta, som bör nyttjas vttristsmäl emellan Ailmomn inbördes, fann BorgarcStandct för sin de! icke nägon anledning att ingä: ankommande således denna omständighet pa det förstärkta Stats-Utstottets afgörande; Hwarvm »vördsam och »vanlig underrättelse skulle de öfrige Respcctive Stander, samt »vederbörande Utstött meddelas. Vt supra. S. D. Med de uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs« och Leconomie-Utskotts d.n lo nästlidne Mart»! mcddvte utlätandc, föreflagne ändringar, blcf wäl - Den i? Fpf»!. 799 walbemäldte Utskotts Betänkande af den 2s Iulii sistlidit Ar i den del deraf, sam angar inrättningar för fattiga barnupfödandc , af Borgare - ätandet gilladt; Hwilkct wördsenit rch wänligen ffulle de öfrige Ncspective Stan» den tillkännagifwas. vt supra. S. D. Hwad giiksens Högloft. Ständers Stats-Utffott, i Memorial af den i:sia dennes, yttrat och hemstalt, angäendc undcrhällct för Hennes Majtt Swerigenu Re« gerande Drottning, i händelse efter Försynens allwisa skickelse"
Han satte sig derför ner och skref sitt bref till Ingrid, och han kunde så mycket lugnare göra det, som underhandlingarna om platsen i Stockholm artade sig väl, Nu, fastergumma, tänkte han, lär du väl vara oskadliggjord till en tid — och skulle motgiftet inte vara sä starkt, som jag beräknat, så kommer jag ju sjelf snart! Det var icke utan, att han i tysthet väntat sig ett svar på sin skrifvelse, fast än han icke direkt begärt det. Naturligtvis icke ett bestämdt jaord men i alla fall några uppmuntrande rader, antingen från Ingrid sjelf eller fastern. Ty att den senare skulle ställa sig på hans sida oeh af alla krafter arbeta för giftermålet, det räknade han alldeles säkert på. Hon höll ju så mycket af honom, hade alltid bistått honom efter bästa förmåga, då det var något han ville, och att gifta bort sina brorssöner är ju alla ogifta gamla fastrars käraste uppgift här i lifvet. Det var endast af pligtkänsla han gjort hvad på honom ankom för att draga fastern in i förtroendet, men nu efteråt kom han under fund med, att det också var ett litet diplomatiskt mästerdrag. Rörd och tacksam öfver att ej ha blifvit hållen utanför, skulle gumman ännu ifrigare arbeta till hans förmon. Men den ena veckan efter den andra gick, och intet bref kom. Då vardt han till sist otålig, dref på arbetet, så att han blef färdig dermed förr än beräknadt var, packade ihop, höll ett afskedsföredrag i brukets på hans initiativ bildade nykterhetsförening och reste till Stockholm för att göra upp om platsen och sedan gå till Götgatan och sjelf hemta svar på sitt bref. Fast det gjorde honom ondt att skiljas från sina vänner och i synnerhet från arbetarne der uppe, hade han aldrig varit så glad, som då han satt i kupén och tåget rullade bort med honom. » Jerker ser ut som han skulle sta ' och fria! » hade en af ingeniörerna sagt, och det ordet följde honom till vägs. Ja, visst skulle han sta ' och fria! Han skrattade högt för sig sjelf, då han tänkte på det, och de öfriga passagerarne trodde visst, att den absolutisten ingeniör Berner tagit sig en tår för mycket.