Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppmärksamheten är sålunda fästad på behofvet att spara, för att undvika brist i framtiden, och de af allmogen, som ännu hafva skog qvar, skola väl, efter hvad man kan hoppas, varnade af grannars exempel, vinnlägga sig om densannnas bibehållande och upphöra med det utrotningskrig, som i afseende på skogen nära nog systematiskt hittills varit fördt. En anledning till en dylik förutsättning erbjuder det förhållandet, att på några ställen i grannskapet af kronoskogarne en del bönder hellre derifrån köpa virke, än afverka på egna skogar. Äfven åt denna näringsgren har Hushållnings-Sällskapet egnat sin omvårdnad genom att anställa en Skogsplantör, som emot ringa afgift tillhandagår enskilda Skaraborgs län. Kronoparken^ och Häradsallmäcningarne. 25 skogsägare med undervisning och biträde i fråga om skogsskötsel. Innan denna befattning år 1861 tillsattes, hade öfverjägmästaren i länet enligt aftal under resor lemnat hugade jordägare undervisning i skogssådd och skogsplantering. I öfrigt har Hushållnings-Sällskapet verkat i berörde hänseende genom inköp och utdelning af populära skrifter, rörande skogsvården, äfvensom genom uppsatser uti sin ofvan omförmälda tidning. Arealen och behållna afkastningen af, äfvensom förhållandet i öfrigt med de under allmän vård ställde skogarne så väl i kubikinnehåll, som penningevärde, inhemtas af bilagde tabell N:o 4 jemte dertill hö- Tab. N.o rande specifika redogörelse tab. Litt. Den i tabellen intagna uppgift om arealen af boställens, kyrkors, läroverks och fromma stiftelsers skogar är hemtad utur en af Öfverjägmästaren i länet på begäran af Eders Kongl. Maj:ts Skogs-Styrelse år 1859 upprättad längd, hvartill Öfverjägarne, i samråd med vederbörande Länsmän, vid sammanträden i socknarne Tab. Litt. Sp ecijik uppgift om Kronoskogarne. Kostnader å KroAreal af skogsmark och impediAreal af ren Afkastning i medeltal för åren 1856—60. Inkomst af biprodukterne i medeltal.
Ej heller lärer man kunna andraga giltiga skäl hvarföre det ieke borde kunna tillåtas dem utgifva kreditsedlar till och med på 1 R:dr Ernt, då Allmänheten nu vandt sig vid Bankens 3.2-skillings-sedlar. Vårt smärre silfvermynt är redan alltför begärligt utrikes och går ur riket i större qvantiteter, t. ex. till våra Amerikanska Emigranter. Myntningskostnaden är relatift betydligare än för större valörer, och fördelen att få utge smärre sedlar vore en upmuntran för stiftandet af enskilda Bankbolag (i hvarenda stad minst en), då det är just på sådan stiftelse som det beror om den inträffade minskningen i Bankosedelstocken till sina svårare följder kan förekommas, och de redan varande större Bankernas böjelse för monopol motväges; äfvensom derpå beror hufvudsakligen, att enskild vexelrörelse någonsin kommer till sin naturliga utsträckning, alla affärsmän emellan. ’ Vidare förekommer, i den mån pågående kris (den der egentligen visar sig såsom upkommen brist på bytesmedel) fortfar samt påkallar provisorisk åtgärd, en annan detaljfråga: huruvida samt till hvad belopp skattevexlar — i den mån Banken hinner förfärdiga sådane nya eller kunna vidtaga ändring af tillämnade sedelblanketter — må, vid nästa års början, innan Riksdagen gått tillända och budgeten blifvit bestämd, anticipationsvis och för ett år såsom skattemynt begagna dylika nya sedlar äfvensom lemna sedelutgifvande Banker kreditiv, intilldess de sjelfva anskaffa hardt mynt, som de sjelfva låtit mynta. Gr. Frölich anförde vidare: Jag hoppas, att någon af Ståndets medlemmar understödjer min anhållan, att den nu uplästa motionen måtte få hvila på bordet. Jag önskar naturligtvis, att densamma anses förtjena en sådan upmärksamhet, att någon diskussion derom föregår dess remitterande till Utsk., och vill jag vid detta tillfälle nämna, att jag, då frågan om remiss förekommer, ämnar föreslå, att R.
Arrendatorn inkom då med begäran att få köpa kungsgården till skatte, af det skäl, att han för fårafveln och andra inköp nedlagt en stor summa penningar, hvilken uppgafs för Stunderna. Huru orimligt stor denna penningesumma var, kan inhemtas deraf, att några år derefter Skarhults egendom i Skåne såldes^ för en lika stor summa. Skatteköpet blef bifallet, men jag behöfver ej nämna, att den som erhöll det var en af de mest ansedda ledamöter af det då rådande partiet. Sedermera, efter 177a års grundlagsförändring, skedde lika stora missbruk på annat håll. Pager och andre, som hade hofgunst, fingo då stora förmåner på Kronans bekostnad. Derefter tillkom 1799 års författning, som Den a3 Maj. stadgade, alt Kronans lägenheter, då de blefvo arrendelediga, skulle på offentlig auction till den mestbjudande utarrenderas, och att dervid säkerhet för conlractets fullgörande skulle ställas. Denna författning granskades och gillades af 1809 års Ständer, och ehuru de gamle innehafvarne af kronolägenheterna icke hade någon besittningsrätt längre, än under den regerande Konungens lifstid — ty enligt gamla lagen kunde en Konung icke beröfva sin efterträdare några af Kronans inkomster; — så tillstyrkte Ständeroe, att innehafvarne af gamla kungsgårdsarrenden skulle få bibehålla dera till arrendetidens slut, men att alla ledigblifvande lägenheter skulle på detta sätt utarrenderas. Vill man nu hafva en förändring i denna författning, må man då föreslå ett allmänt stadgande; men alt göra hvarje särskild casus lill föremål för Sländernes pröfning , skulle göra besluten beroende af de förespråkare, som inom Dtsktn och RiksSttn kunde erhållas. Jag anser således, att inga andra speciella fall böra kunna ifrågakomma, än de, som äro af den art, alt hvar och en af R. Sits medlemmar kan sjelf bedomina dem. 2:ne sådana casus hafva vid denna riksdag blifvit framställda.
A. Koskull - N:o 85. Af Herr Treffenberg, Curry, om utfärdande af ny Skiftes-stadga. En af de allmänna författningar, som utöfvat och ännu i mänga år kommer att utöfva stort inflytande på landets odling och befolkningens å landet välbefinnande är Kongl. Stadgan om Skiftesverket i riket af den 4 Maj 1827. Men denna stadgas föreskrifter finnas numera icke, såsom ursprungligen var förhållandet, i en enda författning, utan de måste nu uppsökas i ganska många, nära 20 särskilda Kongl. Kungörelser och Bref, och genom dessa har mera än en tredjedel af paragrafernas i den ursprungliga stadgan lydelse blifvit förändrad. Detta är svårt för vederbörande tjenstemän, men ännu mer för vederbörande jordegare, helst sjelfva Skiftes-stadgan och somliga af de äldre tillaggsförfattningarna icke mera kunna få köpas och någon säker kodifikation af alla de ifrågavarande författningarna icke finnes i tryck att tillgå. Härtill kommer, att de gällande skiftesstadgarne äro på icke få ställen otydliga, hvilket förklarar, att deras tillämpning icke är tillfredsställande, utan stundom olika alla instanser igenom; ja meningarne skola vara till och medi Högsta Domstolen, åtminstone i en principfråga, den om processen rörande egoutbytens överklagande, så bestämdt olika, att Domstolens två afdelningar lära döma tvärtemot hvarandra. Och Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865. Och samma stadgar äro äfven ofullständiga, ty de innehålla knappt något om bräntorfsmossar, hvilka år 1827 å de flesta ställen ansågos såsom, snart sagdt, impedimenter, men nu, med rätta, anses såsom härligheter af högt värde; och det som de innehålla om provisionel planläggnings upprättande och om vilkoren för vanhäfdsoch odlingsersättningar, är allmänt erkändt såsom allt för otillräckligt. Slutligen innefattar följande förhållande en ganska betänklig sak. Enligt 22 § i Kongl.
Föredrogs ånyo LagUtskottets den 8 sistlidne April under N:o 5o afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på hordet Den 7 Maji e. m. lagde, Betänkande, öf'er väckt Motion, om stadgande, att ConsistoriiNotarie skall för den uppbörd, som till dess tjenst hörer, stå i lika ansvar, som Kronans Uppbördsman för Krono-uppbörd; samt DomCapitlet ega förmånsrätt framför enskilda fordringsägare, till ersättning af Consistorii-Notaries tillgångar för uppbördsmedel, som af honom förskingras, derest DomCapitlet icke åsidosatt den tillsyn, som detsamma åligger. Friherre Anckarswärd} Carl Henrik: För min del anser jag betänkligt tillstyrka, att den förmånsrätt, Lagutskottet föreslagit, beviljas DomCapillen i Consistorii-Notariernes egendom, till betäckande af den uppbördsbrist de sednare kunnat sig åsamka. Jag hemställer, huruvida man icke derigenom frånträder den princip, att afskaffa de så kallade tysta förmånsrätterne, hvilken man nu synes vara beredd antaga. Derföre anhåller jag om återremiss, så att enahanda princip i detta, liksom i öfriga fall, må blifva gällande. Jag tror äfven, att den Kronan tillerkända förmånsrätt hos Uppbördsman icke är så rättsenlig, alt den bör ligga till grund för beviljandet af förmånsrätt i allmänhet. Då cautioner alfordras Uppbördsman, anser jag för min del allt vara iakttaget, som till tryggande af 3:dje mans rätt erfordras. Jag fruktar äfven, att en otydlighet finnes uti Betänkandet, då Utskottet föreslagit, att DomCapitel skulle Den 7 Maji e. m. i Consistorii-Notaries egendom hafva enahanda förmånsrätt, som den, hvilken efter Lag tillkommer Uppbördsmans skuld till Kronan. Jag förstår ej, huru en skuld kan hafva förmånsrätt. Sådant måste endast tillkomma fordringar; och om Betänkandet ändtligen skall antagas, är en rättelse häri af nöden. Jag förnyar derföre min anhållan om återreraiss.
Vid öfvervägande af detta ärende hafva Rikets Ständer inhemtat, att Kongl. Maj:t, medelst nådigt href den 15 December 1837, kungjordt genom Generaltull-styrelsens circulaire af den 10 Fehr. 1838, förordnat, alt, vid afsändning från hamn i Norrbottens och Westerbottens län sjöledes till annan inrikes ort af varu-artiklarne saltad lax och smör, dessa varor voro underkastade förpassning, i enlighet med förpassnings-stadgans 1 §, vid äfventyr att de, i annat fall, vid framkomsten skulle beläggas med tull, såsom om de från Finland inkommit, och att för berörda förpassnings erhållande det vilkor skulle ega rum, antingen att varan förut bevisligen införtullats eller ock att afsändaren lill tullkammaren eller inspektionen i lastningsorten aflemnade inhemska producenters under edelig förpligtelse utgifna bevis, att samma varor utgjorde afkastning af de egendomar, de innehade, å hvilka bevis kronofogde eller länsman i orten eller församlingens kyrkoherde borde hafva meddelat intygande, att bevisens utgifvare innehade de uppgifna egendomarne och att de i samma bevis upptagna varu-qvantiteter kunde anses vara Eacpedilions-Utskottets Förslag till undt. Skrifvelse, N:o 38. 55 der producerade; att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 15 Juli 1840, på anförda skäl, hos Kongl. Maj:t anhållit, att berörde circulaire, såsom ledande till hinder i landtmannahandeln, utan att motsvara det åsyftade ändamålet, finge undergå en af behofvet påkallad förändring; samt att, efter det General-tull-styrelsen blifvit häröfver börd och ansett sig icke kunna å denna anhållan tillstyrka nådigt bifall, Kongl. Maj:t, under den 21 December samma år, i nåder förklarat Sig icke (inna lämpligt att uti ifrågavarande föreskrifter någon ändring anbefalla.
iiied soiiiiiiarens ströfthg; liiirliga frihet och slllskapliga oberoende, och niaii %ter iiöclgas taga p&amp; sig viiiterselen af arbete, iinigangeslif och livaqjeliaiidn enslrilda ocli allmiinna intressen? Med detta ar det si ocli sa. Stockholiii 1i; " lller pk a t t bl.ifva en storstad ined alliniiiit ' europeiska vaiior - och det ar; iiist olyckaii. Ty denim börjaii ar s i alldeles oklar, a t t (leii blott istadkoiiiiner f örvirriiig. RB t. ex. Iia nagra p % sina resor iiiliihtat snialreii för en sen iniddagstimiiie, sedaii alla dagens bestyr iiro iiiidanstökade, inedan andra $ter Iialla fast vid borgerliga vaiior från sitt föriildl.aliein och ata rnidt p&amp; dageii. Hvar och eii kali tiiiika sig de trefliga följder, Iivilka ' liaraf lippst5 för dem, soin ibland iiiiilgas söka folk i eii eller aiiiiaii ahgeliigeiiliet, och soiii af göroiiiil a1.0 Iiindracle från a t t göra detta p i dagdrifvai~i~es » siikrm visittirniile mellan 2-3. P i ett stiille)) sitter hei ' i ' sltapet vid bordet:), 1iii.r niaii koniiner dit strax efter tre; ineri iiiir friiii fkr hih-a, Iivem det &amp; r, lro&amp;er hon lit i tamburen iiiecl servetten j haiideii ocli eii iirsiikt fijr, a t t:) lieiiiies niaii hör till. cleiii, som liålla fast viil dec g: xrrilu.
De olägenheter, som innevånarne i Länets medlersta och Södra delar, äfvensom i andra provinser erfarit af utvandringar, hvilka ofta och isynnerhet efter felslagen skörd göras af den fattiga och i allmänhet mindre arbétssamma befolkningen i Fryksdahls och Eifvedahls Häraders Finnbygd och Nordliga trakter, föranledde mig att, enligt mångas önskau år 1833, uppmana Länets innevånare till bidrag i ändamål att uti hemorten sysselsätta och gifva tillfälle till arbetsförtjenster åt denna vanlottade befolknings qvinnor, hvarigenom åtminstone de med sina barn kunde från utvandringar afhållas. Icke obetydliga sammanskott skedde i följd deraf och emottogos af en Kommitté" bestående af åtskillige i orten boende, för saken nitälskande Ståndspersoner 13 Dessa sammanskott uppgingo dels till 74 tunnor Hafra, som afsändes till orten utom den säd, som församlingarne i Fryksdahls Härads Öfre och Nedre Tingslag insamlat och till Kommitterade direkte aflemnat, dels och af värdet för den spanmål, hvilken lefvererad in natura på aflägsnare orter, der blifvit försåld och af kontanta gåfvor, utgörande sammanräknade 954 R:dr 44 sk. 1 rst. Banco. Genom Kommiteens försorg inköptes ull och utlemnades till allmogen för spillning samt tillverkning af strumpor och Vallmar, och arbetslöner ne betaltes i säd, sill och salt, beräknade till billiga priser. I början gick arbetet ej fort, derföre att många af de fattiga qvinnorna saknade färdighet i att karda, spinna, sticka och väfva, ehuru de med glädje omfattade tillfället till arbetsförtjenst, men genom det nit, sorn en af Kommitteens ledamöter, Förvaltaren på Thorsby Brak B. M. Ullman, visat för saken, har den inom Fryksände och Östmarks Socknar haft sådan framgång, att betydliga partier Vallmar ända till 1000 alnar och äfven derutöfver, årligen från nämnde Socknar ankommit till marknaderna här i Länet för att afyttras.
Råg T:r. Korn T:r. Tjusts .. 13 2,212 61 2,273 Tunaläns, Aspelands och Sefvedes .. Maj:t nådigst inhemta, att nära hälften af länets socknar saknar spannmåls-magasiner, och att de, som finnas, hafva alltför otillräck - 20 lig spannmålstillgång. Dertill kommer att icke något enda af dessa magasiner är, genom reglementariska föreskrifter, så inrättadt, att någon säkerhet finnes för dess spannmålsfonds befintlighet till utlåning sedan missväxt inträffat. Man har vid dessa magasiners inrättande i allmänhet lemnat å sido sådana inrättningars naturliga hufvudändamål, det att vara en nödhjelp vid inträffande stort och allmänt behof; och i det ställe har man af magasinerna gjort ett slags spannmåls-diskonter, under beräkning att, genom spannmålens årliga utlåning emot hög ränta, förskaffa socknen inkomster till lättnad vid dess kommunal-utgifter för skolväsendet, fattigförsörjningen eller andra föremål. Jag har infordrat utdrag af de reglementen, som äro gällande för de inom länet varande spannmåls-magasiner och deraf funnit, att de alla äro byggda på förutsättning att spannmåls-tillgången vårtiden hvarje år utlånas till återbetalning höstetiden samma år, efter då inbergad skörd, att denna utlåning verkställes utan afseende derpå, om föregående årets skörd varit gynnsam eller ofördelaktig, och att räntan är beräknad till 2, 3 å 4 kappar för hvarje tunna, för en tid af ungefär | år, som lånet innehafves.
Jag anhåller, att Måns Månssons reservation malte få uppläsas. Berörde reservation blef i anledning häraf uppläst; hvarefter StatsUtsk:s utlåt. N:o 281 af R. o. Ad. bifölls. Föredrogs och företogs till afgörande punktvis StatsUtsk:s d. 23 dennes f. m. pä bordet lagda ut låt. N:o 282, i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de förhöjning af årliga anslagen af allmänna medel lill folkundervisningens befrämjande. 1 :sta punkten. R. o. Ad. fann, att sedan numera samtliga RiksSt:n bifallit Statsoch Bevilln.Utsk:ns, under förutsatt nedsättning uti den personliga skyddsafgiften, afgifna förslag om anvisande af ett emot denna nedsättning svarande belopp, att af hvarje församling eller socken inom Riket användas lill folkundervisningens befrämjande, StatsUlsk:s uti förevar, punkt, för den händelse att berörde förslag ej vunne R. St:s bifall, gjorda tillstyrkande, om anvisande å Riksg.cont. af ett ärligt anslag af 80,000 r:dr för folkskolelärares aflöning, hade förfallit. 2:dra punkten. Bifölls. 3:dje punkten. R. o. Ad. lät bero vid Utsk:s i denna punkt gjorde anmälan, att, såvida nedsättningen i den personliga skyddsafgiften och det deraf beroende bidraget till folkskolorne fastställdes till mindre belopp än Utsk. beräknat, -särskildt utlåt, i anledn. deraf komme att afgifvas. 4:de och 5:te punkterne. B i fölI os. Föredrogs StatsUtsk:s d. 23 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 283, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de ett lånebidrag för Götheborgs hamnbyggnad. Frih. Raab, Adam Christian: Jag får fästa uppmärksamheten derå, att flere af Högl.
«Var säker på, att om ni ger barnet åt mig, skall det åtnjuta en hederligare begrafning än ni kan bestå det. Jag kunde tvinga er till att antaga mitt tillbud – här visade han fram en dubbelpistol och när far såg den bleknade han, helst han minndes, att han nyligen i onödan aflossat skottet ifrån sin bössa – ja, minns, att jag kunde tvinga er att gå in på hvad jag föreslår, men jag vill tala förnuft med er, jag vill utlägga saken enligt dess rätta förhållande. Antar ni nu icke detta barn, så måste det dö och ni har utom den sorgen att ha förlorat ert eget barn äfven den att ha varit orsaken till detta barns död. Antar ni det, så har ni nog af det barnet ett lika godt stöd på er ålderdom, som af ert eget, ifall det lefde. Det skall tro sig vara ert rätta barn, det likaså väl, som ert eget barn hade trott det, om det fått lefva. Dessutom ser ni här en mängd med silfvermynt, hvilka blifva era till en början och mera kommer ni att få framdeles, om barnet lefver. Dör det, så har ni sluppit det och då är den historien slut. Rådslå nu eremellan, men gör det fort, jag skall undertiden sitta i detta hörn af stugan, så att ni ganska väl kunnen hviska, utan att jag dertill är vittne» Jag var så skrämd, alltsedan jag sett hans pistol, att jag skälfde i hela kroppen. Far, som också lär ha varit skrämd, hviskade då till mig, att vi gjorde en god gerning, om vi antoge detta barn, visst mistade vi vårt eget barn, men det var ju redan förloradt för oss, emedan det var dödt. Dessutom upprepade han, hvad den hemska fremlingen sagt och isynnerhet fäste han sig vid pengarna, hvilka nog kunde bekomma oss bra, fattigt folk. Om att vårt lif stod i fråga nämnde han slutligen Hvad skall jag säga mera!
Deremot kan, när ett sednare uppdrag kommer i fråga, det vara möjligt alt förskaffa underrå!telse om de föregående, oell att derefter bedomina, huruvida, med antagande af de äldre uppdragens företrädesrätt, för det sednare finnes full säkerhet.” En far anförtror t. ex. pä sin dödsbädd, sina barns egendom åt en person, den lian vet vara ordentlig, och hvars egendom ej är graverad med hypolliek, antingen för lån eller förmynderskap. Denne raan blir sedan, just för sin vederhäftighet sä öfverhopad af sådana uppdrag, alt han ej kan sköta dem, och kommer sålunda vid redovisningen pä obestånd. Ar det billigt, att det första förmyndareskapet, hvilket mannen såsom fullt vederhäftig först mottog, ej skall njuta företräde. Jag anhåller att detta mitt yttrande må få åtfölja återremissen till Ulsk. Frih. Ced ers t r öm, An ders: Jag önskar blott att med några ord få bemöta det af Hr Cederschjöld gjorda förslaget. För min del tror jag, att det icke låter sig verkställa i den inskränkning som del blifvit af Hr Cederschjöld framstäldt, emedan det endast kan hafva tillämplighet på de capitaler, sorn den omyndige-äger, och ej på annan dess egendom; men äfven i afseende på denna del af omyndigs egendom tror jag, att ett sådant stadgande skulle vara skadligt, sä länge man icke funnit något medel alt inrätta förmyndarekamrar, der den omyndiges medel kunde mot ränta deponeras. Hvarje domare på landet torde hafva erfarenhet deraf, att det är en ganska stor tvårighet att få vederhäftiga förmyndare. Om ett sådant stadgande, som nu är föreslaget, blefve gällande, så skulle det blifva omöjligt att få förmyndare, som ville tillåta att deras egendom blefve graverad för ett större belopp. De skulle naturligtvis försöka, att i möjligaste målto skaffa sig Den 20 O c t o b e r. 371 smärre förmynderskap, på det alt de icke matie kunna göra dem något gene.
Nådig befallning alt gransk40 H. 6 + 84 Den i September f. ra. ningen, så fort ske kunde, företaga, emedan i motsatt fall Commilterade skulle komma att förlora den enda belöning de eftersträfvat, att nemligen, efter förloppet af hvarje byggnadsår, snart inför Kongl. Maj:t få ådagalägga, att de baft all mödajospard, för att på vederbörligt sätt bedrifva det deni ombelrodda arbetet; Kongl. Maj:t uti Nådig Skrifvelse den 3 Februarii samma år täckts förklara, att Kongl. Maj:t, som velat tillåta, att räkenskaperne i och för dispositionen af ifrågavarande anslag dädanefter årligen till KnmmarRätlens granskning öfverlemnades, tillika velat hafva anbefallt densamma, att granskningen genast företaga, och sedan den blifvit verkstäld, med underdånig berättelse derom inkomma. Till underdånig åtlydnad af denna Nådiga befallning, hafva således alla de följande årens redogörelser till Kongl. KammarRättens granskning blifvit öfverlemnade; hvilken, i anledning deraf, lill Kongl. Maj:t öfverlemnade KammarRättens 4:de RevisionsContoirs berättelse om i8a3 och 1824 årens redogörelser, hvaruti de omständigheter blifvit anmärkte, som Utskottet meddelat; hvilken berättelse lill Commilterades underdåniga förklaring blef remitterad, och i anledning af hvilken förklaring, innehållande hufvudsakligen, att Kongl.
» Mina vänner », brukade hon säga, » vill jag ej oroa därmed och för dem, som ej hysa intresse för mig, tjänar det ju till intet att tala därom. » Då hon stundtals kände sig bättre, lät hon en liten i huset boende flicka, Augusta Liwendal, komma till sig, och roade sig med att för henne berätta fabler och historier. Denna lilla flicka är nu en gammal gumma, som boende ännu i närgränsande hus, kan berätta » om kommersrådinnan » och om hennes vänliga, kärleksfulla väsen. Den 8 mars skildes fru Lenngren hädan. » Jag är ej rädd för döden, ty jag är icke rädd för Gud », voro bland hennes sista ord. De korta drag ur fru Lenngrens lif vi kunnat lämna, torde vara kända för de flesta, ty i vår vitterhet finnes ej en författarepersonlighet mera allmänt känd och uppburen än fru Lenngren. Mycket har ock skrifvits om hennes karaktär och om hennes skaldskap, men de synas båda vara lika svåra att klargöra, att inpassa i de trånga ramar, i hvilka vi äfias att inordna naturen med alla dess oändliga skiftningar. Denna måttfulla, inom sitt område fulländade skaldinna, denna förståndsstarka, inom sig slutna, lugna kvinna är ingen vanlig företeelse. Ingen kan säga, att hon är okvinnlig. Hennes - blygsamhet, hennes hjärtegodhet, hennes hemkärlek förbjuda det, och dock saknar hon flere af de drag, som så många mena måste höra kvinnan till. Hon är en typ för sig. Och likaså är det med de bästa af hennes dikter. D e äro hvarken helt idyller eller satirer, de äro uttryck af en originell begåfning, som förstår att med enkla medel verka stort och sannt. Därför hafva de ock lyckats att tränga djupare ned, lefva längre och kraftigare än de flesta, som diktades på hennes tid. Fries. Det vackra porträtt af Anna Maria Lenngren vi på första sidan meddela har för Iduns räkning utförts i xylografi af Gunnar Forssell efter en i k. bibliotekets samlingar befintlig bild, målad och graverad af A. O ". Bemdcs år 1801, och hvilken anses vara den mest porträttlika framställning af skaldinnan som finnes.