Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r icke skulle kunna godkänna traktaten under 12 år; jag får då förklara det vara en ännu nyare sats i statsläran att man ingår en traktat på 10 å 11 år längre än sin egen tillvaro. Hr Frilun säger att grannlagenhetsskäl blott foranledt traktatens framlemnande till R. St:r; jag får derpå svara att för den händelse den oriktigt gjorda Svenska öfversättningen af ordet approbation skulle tillämpas, så skulle det visserligen så kunna synas; men hvar och en vet att det är den Franska texten som ligger till grund för traktatens afslutande och att ordet approbation betyder godkännande; detta öfverensstämmer också, så vidt det berör sjelfva tulltariffernas bestämmande med R. St:rs grundlagsenliga rätt. Hr Frihm nämner i förbigående att Konungamakten i Sverige icke blifvit försvagad genom den nyantagna R. O., hvilken skulle finna sin konservatism uti hvad som är godt, rätt och nyttigt; jag frågar huru dessa faktorer skola finna sin praktiska tillämpning, huru de skola kunna framkallas till verksamhet un - 376 Den 7 Februari e. m. der det nya statsskicket, oell jag ar viss på, altman i det fallet skall bli mig svaret skyldig. Då man förkastat den bästa lag, som, näst de tio budorden, någonsin funnits, uti det enda konstitutionella land, hvilket Sverige var före d. 7 och 8 December 1865, förstod man icke, att det konstitutionella statsskicket hvilar på jemn afvägning och att det icke finnes några andra politiska faktorer, hvilka kunna inom representationen åstadkomma denna jemnvigt än arfsoch valprincipen. Klassifikationen måste icke allenast finnas ibland menniskor, den finnes till och med bland djuren, och jag för min del kan icke förstå genom hvad fogelperspektiv man ser, då man icke förstår att den är oundgängligen nödvändig inom det politiska området. Uti Bevilln.-Utslcts Utlät. N:o 2 finner man att genom Franska traktaten närmare blifvit belastade de vänskapliga lörhållanderne med en makt, med hvilken Sverige sedan århundraden stått i nära förbindelse.
Lappmarkernas totala folkmängd uppgick sistlidet år enligt presterskapets uppgifter till 8,519, hvaraf 3,920 utgöra Lappar och 4,599 nybyggare och ståndspersoner. I brist af tillförlitliga uppgifter om folkmängdens storlek under föregående tider är jag urståndsatt att uppgifva siffran, med hvilken folkmängden blifvit ökad; men mig lemnade upplysningar öfverensstämma deruti, att under det nybyggarnes antal ökas, förminskas den Lappska befolkningen. Nybyggarne, hvilka hemta sina seder och bruk från kustlandet, hafva i afseende på växt, lynnen och lefnadssätt allt gemensamt med kustlandets inbyggare, men stå dessa långt efter i förstånds-utveckling och kultivation i öfrigt. Lapparne, som till största delen föra ett nomadiskt lefnadssätt med sina renar, under det ett ringare antal af dem i nedre skogstrakterne uppehåller sig med fiske och obetydlig boskapsskötsel samt jagt, äro korta till växten, med svag kroppsbyggnad, till lynnet tröge, vidskeplige och äga föga annan bildning än en svag kristendomskunskap. De ifrån de nordliga Lappmarkerne uppehålla sig sommartiderne vid Norriges fjordar med sina renar, med hvilka de om hösten återkomma öfver fjellen och besöka då stundom kustlandets skogar, hvilket sednare oftare brukas af Lapparne i södra Lappmarkerne. De föra ständigt nästan ali sin egendom med sig och skola ännu fortfara i bruket att uti skogarne förvara sitt silfver, till hvars samlande de äga ett starkt begär, uti i jorden nergräfda kopparkittlar. Deras omåttliga begär efter starka drycker, sorn yttrar sig i lika hög grad hos qvinnorna, har otvifvelaktigt mycket bidragit till slägtets förminskande. Nyttjandet af kaffe, som hos Lapparne äfven nu är allmänt, äfvensom förbudet emot bränvins införande inom Lappmarksgränsen, torde dock, oaktadt alla missbruk mot detta stadgande, i sin mån förminska bruket af bränvinet hos Lappska allmogen.
Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade , om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att äfven ofrälse personer finge till Extra Cancellister under Riksdagarne antagas. Ropades Nej. 64a Dm 16 November, Herr Berghman; Jag får endast föreslå det tillägg, att oro Riddarhus-Directionen skulle af misstag till Cancellister antaga Ynglingar, soro icke voro så skicklige, att Riddarhus-Secreteraren kunde vara nojd med dem, Riddarhus-Secreteraren då måtte äga, att, när han så för godt finnér, förafskeda dero. Undertecknad Riddarhus - Secreterare ; Jag är Herr Berghman på det högsta förbunden för den nya befattning, hvarmed han vill hedra mig. Men då RiddarhusSecreteraren alltid i Riddarhus-Directionen föredrager dessa ansökningar, har han äfven tillfälle, att hos Directionen utverka, det de skickligaste hland de Sökande må blifva antagne. Jag skulle således förmoda, att den af Herr Berghman ifrågaställde rättighet att efter godtfinnande afskeda Cancellibetjeoingen, hvilken under Riksdagarne hädanefter sorn lnttils synes böra tillkomma Herr Landt-Marskalken, icke torde vara för Riddarhus-Secreteraren nödvändig. Herr Qrefven och Landt - Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln fann nödigt, att i den af Herr Berghman omförmälte omständighet vidtaga det beslut Herr Berghman föreslagit, Ropades Nej, Herr Grefven och Landt-Marskalken Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, s* - hållna hos ' v' * * Höglo f 1 i g é Ridderskapet och Adeln, vi d Lagtima Riksdagen i Stockholm, Ar 1823. Eljte Bandet. STOCKHOLM, tryckt hos Fr. B, Nestius, 1824* Måndagen den I December. Plenum klockan 9 förmiddagen. Justerades följande: Utdrag af Prolocollet hållet hos Högl.
Det liar blifvit sagdt om den iiii afsliitade riksclsgeii, den sista inom valperioden, a-tt få riksdagar iiiider det niivarande representationsskicket i vart sainhällslif lainnat så obetydliga spår efter sin tillvaro. Gäller detta omdöme riksdagens arbete i dess Iielliet, så galler det lind&amp; mer den speciella del daraf, soin vi i Dagiiys spalter plägat följa, (len del, som alldeles sarskildt rör kvinnan. Vår riksdagsrevy måste darföre denna ghig blifva helt kort. De få och foga omfattande förslag soni förelåg0 och livilka afsågo dels att bättre än Iiittills betrygga den gifta kvinnans aganderatt, dels a t t i några mindre stader ombilda de treklassiga läroverken till saiiiskolor för gossar och flickor, hafva afslagits. Grefve H. E. G. Hainiltoii hade, soin bekant, i andra kammaren viickt motion om shdan ändring af 9 kap. 1 5 aktenskapsbalken, att hiistriin Z C ~ C C I I f örord skulle berättigas råda öf ver den agendoin hon ; medfört i boet eller hvilkeii geuoin gåfva och testamente tillfallit, henne med villkor att den skall enskildt tillhöra henne, liksoin ock öfver afkoinsten af sadan agendoin. JIotioiieii afstyrktes af lagutskottet under Iiänvisning till, att högsta donistoleii för närvarande vore sysselsatt med att afgifva utlåtande öfver Nya lagberedningens förslag till aiidrade lagbestämnielser rörande boskillnad m. m. samt att dessa ämnen borde i ett saminanhang pröf vas. Kamiarne voro af sainim mening soni utskottet och afslogo niotioiien, i första kaniiiiaren utan att spilla ett ord p i den samma, andra kainiiiareii efter en kort debatt, Iivarvid motionären, lagutskottets vice ordföranden herr Lilienberg, m. fl. talade för motionen, herr Wester mot den. till årets riksdag hade ecklesiastikministern framlagt förslag oin åtskilliga treklassiga läroverks ombildning till sainskolor för gossar ocli flickor.
Ofver sådan anmälan meddele Häradsskrifvaren skriftligt bevis, innefattande tillika uträkning å den afgift, som för tillverkningen sig belöper, och återlemne derjemte stämplings-beviset, försedt med påskrift om uppvisandet I lösen för bevis och påskrift åtnjule han tillhopa en Riksdaler Riksmynt. Häradsskrifvare åligge att, sednast 8 dagar från slutet af den tid, inom hvilken anmälningsskriftema skola till honom ingifvas, desamma, jemte derå socknevis upprättade förteckningar, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insända. § u. För den, som till bränvins-tillverkning i ssiintlre bränneri sig anmält, men sedermera vill, mot befrielse från afgift, tillverkningen frånträda, gälle om lid och ställe för anmälan derom hvad i § 12 sägs. Vill han tillverkningen i afseende ä redskaps rymd eller beskaffenhet utvidga, eller, mot befrielse från motsvarande tiliverknings-afgift, inskränka; gore derom skriftlig anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sednast 8 dagar före den tid förändringen afser. Vid sin anmälan foge han bestyrkt afskrift af slämplings-bevis å den redskap, hvarmed han tillverkningen utöfva vill. Öfver anmälan, som nu sagd är, utförde Kongl. Maj:(s Befallningshafvande bevis, innefattande tillika Lands-kontorets uträkning å den fyllnad i lillverknings-afgilt, som erläggas bör, eller å det belopp, tillverkaren är berättigad återbekomma, och varde derjemte stämplings-bevisel, försedt med påskrift om uppvisandet, till honom återlemnadt. § 15. Öfver anmälningar och uppgifter, som, enligt §§ 11, 12, 13 och 14, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inkomma, läte han erforderliga förteckningar, för kontroll Bil. till Bevil/n. m. fl. Utsk. Bet. N:o 2. 5 och eftersyn, tillställas vederbörande Kronobefjente, Ö/ber-kontrollörer och tillsyningsman.
Den 6 Februari. framställt för bifall lill detta Betänk., då Frib:n så alldeles nyss förut berömt och gillat de motiver, som föranledi Utskis tillstyrkande af understöd till Linköpings domkyrka; ty om vi efterse, finna vi att i Utsk:s skäl för detta sistnämda anslaget ingredierar samma åsigt, som varit rådande äfven i det förra. Sålunda äro t. ex. vid Linköpings domkyrka för putsning och reparerande af de inre väggarne anslagne 4.000 Rdr, för yttre taklistens reparation eller förnyande 5,000 o. s. v., och allt detta är ju också sådant som hör till prydlighet och ordning, men icke till kyrkans ovillkorliga bestånd. Likväl har Hr Frih. Klinkowström benäget medgifvit, ja till och med sjelf förordat beviljandet af ett anslag e 25.000 Bko utan afdrag af nämnde 9,000 Bdr åt Linköpings Domkyrka. Jag kan då icke finna annat än att det måtte vara R. o. Ad. obetaget, att jemväl, nu i sin helhet bifalla det af StatsUtsk. föreslagna belopp. — IIr Frih. Klinkowström har för öfrigt i så vidsträckt måtto uttalat sitt anathema, icke allenast ofver StatsUtsk:s smak och skönhetssinne, utan äfven öfver R. o. Adis, som varit nog olycklig att bifalla StatsUtsk:s hemställanden, att jag tror det vi, med så många grofva synder på vårt samvete, dem vi utan svårighet förmå bära, äfven kunna uthärda den nu i fråga v:de. Jag yrkar bifall. Propos. till bifall å förevide Utlåt, blef nu framställd och besvarad med starka Ja blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja öfvervägande. Föredrogos och bi fö 11 os StalsUtskis nedannämnde den 30 sist!. Januari på bordet lagda Ut 1 åt;n :
Då man funnit en gammal lag otjenlig och företager sig att den derför förändra, bör man väl också noga eftertänka och göra sig reda för hvilka fel och brister, som egentligen varit de stötande och som böra undanrödjas, ty annars kan man möjligen komma derhän att man borttager det goda och så att säga sjelfva kärnan af lagen, under det man bibehåller det dåliga, det mäst förkastliga eller de bittra skalen deraf. Till ett ungefärligen sådant resultat tyckes mig Utsk. uti dess Bet. hafva kommit. Bördsrätten den är med ett annat ord slägträtten, och en lag om denna rätt, borde väl uteslutande sysselsätta sig dermed, men genom missförstånd hos lagstiftaren har dertill blifvit fogad s. k. naborätt, och det är denna s. k. rätt, hvilken saknar all billighetsgrund, som utgör största stötestenen och värsta trätofröet i gamla lagstadgandet, och hvilket framför allt bort borttagas. Slägtbörden har, såsom ock Utsk. omförmäler, en moralisk grund, en grund liktydig med sjelfva samhällets; men hvad grund har då Nabo-börds-rätten ? Utsk. har icke utredt detta, men skulle man sluta af följderna, så kan man åtminstone dertill icke upsöka någon god grund. För följderne af slägts-börds-rätten, kan en köpare sig någorlunda värja; den tillhör endast säljarens närmaste slägtingar. Nabo-rätten åter, omgifver köparen p& alla kanter. Sig ständigt reproducerande, står den altid färdig att slå till, endast väntande en vinningslysten eller trätgirig granne. Den ena gången bördar N:o 1 N:o 2, derefter N:o 2 N:o 3, N:o 3 N:o 4, o. s. v., till möjligen hela qvarteret blifvit inkräktadt. Den andra gången kan början ske med sista nummern i qvarteret och sluta med den första o. s. v. allt med lika resultat och med lika liten billighetsoch verklig rätts-grund. Sedan åter nabo bordat, finnes inte något hinder för honom, att åter sälja.
Det skulle vara nödvändigt, om man fordrade att alla pastorer skulle hafva lika lön, ehuru detta ändock svårligen kunde åstadkommas. Men det är icke afsedt i K. M:s förslag, att lönerna skola blifva lika, fastän det tenderar till att minska den nu varande olikheten. Det kommer således, likasom nu, att inträffa, att inom samma stift finnas pastorer, som äro bättre aflönade, och sådant kommer att ega rum i alla delar af riket; men man behöfver icke befara att inom vissa län eller vissa stift, alla pastorater skola blifva mindre lönande än inom andra. Man vill, att de summor, som inflyta genom boställenas utarrenderande, skulle användas för en lönejemkning. Detta möter -också stora svårigheter; regeringen kunde näppeligen vara den, som bestämde öfver denna fördelning, utan det skulle då bildas en kassa, som stöde under R. St:rs förvaltning och hvilken af dem disponerades vid hvarje Riksdag, såsom händelsen är med andra anslag. Men dervid bör man ihågkomma, att presterskapets löner hafva ett lagligt berättigande i gällande privilegier, och jag tror knappast, att presterskapet, på hvars afgörande frågan dock beror, skulle vilja underkasta sig en dylik fördelning och förvaltning af deras inkomster. I ett fall finnes en tillgång för en så beskaffad jemkning, nemi. i den s. k. behaglig tids förlänings-spanmålen, som på sednare tider blifvit tillagd vissa församlingar och kan af K. M. indragas samt för andra ändamål disponeras. I afs:de å denna spanmål har K. M. också föreslagit, att den borde vid blifvande reglering tagas i betraktande och användas till mindre väl lönade pastorer, hvarigenom den åsyftade jemkningen till en del skulle åstadkommas. Så vidt jag kan erinra mig, har jag nu vidrört de anm:r, som blifvit framställda emot K. M:s nåd. förslag, och skall derföre icke taga R, o. Ad:s tid och upmärksamhet i anspråk. Frih. Hamilton, Hugo:
De öfriga motionärerna hafva åter såsom hufvudsakligt skäl för den yrkade nedsättningen åberopat det förhållandet, att den under föregående år inträffade prisstegring af lifsförnödenheter och andra varor skall under den sistförflutna tiden hafva till större delen upphört, så att penningen numera i allmänhet återfått sitt förra värde, hvadan anledning saknades att fortfarande bibehålla de af nämnde orsak tillkomna löneförhöjningarne. — Då likväl dessa löneförhöjningar, enligt hvad Utskottet här ofvan sökt ådagalägga, icke egentligen utgjort så kallade dyrtids-tillägg, kan det således på saken föga inverka, om någon nedsättning i prisen på vissa varuartiklär skulle under den sednaste tiden hafva inträffat, hvarföre det icke heller synes nödigt att nu ingå uti en noggrann undersökning af denna fråga. Men Utskottet kan dock ej underlåta att härvid dels erinra om de uti ofvanberörda, den Kongl. Propositionen åtföljande, protokoll öfver Finans-ärenden i detta hänseende anförda omständigheter, som gifva stöd för en helt och hållet motsatt åsigt, dels fästa uppmärksamheten derpå att, enligt hvad en och annan af motionärerna äfven antydt och hvilket för öfrigt svårligen lärer kunna bestridas, den nedsättning i prisen på vissa varor, som sedan någon tid obestridligen egt rum, i högst ringa mån, om ens i någon, kommit det betydliga antal af tjenstemän till godo, hvilka tillhöra hufvudstaden, helst samtidigt härmed andra varor, deribland oundgängliga lifsförnödenheter, äfvensom hushyror, ytterligare stigit i värde; — och torde fördenskull de slutsatser, hvartill motionärerna af ofvan anförda hufvudsakliga skäl funnit sig föranledda, ej kunna vinna ett obetingadt godkännande.
All annan taxering till utgörande af bevillning, under hvad rubrik sora hälst, med undantag af en Dvn 26 Fehruarii, lindrig utrikes tuilafgift, skulle upphärvas, och med dem d-n undergrä1 vande indirecta beskattningen försvinna. StatsVerkets behof kunna härigenom bestämmas med tikökning, eller minskning af \, 5, 3, ett helt maikegångsdagsverke. Fåfängt må invändas emot detta enkla systeme, ait den arbetande classen blifver för hardt skattlagd, och att denna gärd icke utgår, samt att C&p taIisten härigenom icke skattlägges för mera än personalen! svaret blir lika enkelt som grunderne till beskattningen: arbetskarlen kan lätteligen förstöra på 4 arbetsfrie dagar om året uti otillbörlig dryc-j kenskap, hvTad han troligen kommer att erlägga Uti skatt, är således icke hardt beskattad; utom dess kan han m ra än någon annan bstinga sin daglön. Husbonde och husfader borde då, sorn nu, ansvara för utskyldeme, och skulle den påräknade personella afgiften icke utgå till sitt fulla belopp, delar sättet samma öde, som de nu gällande b cskattningsmethoder. Samma opinionen hos taxeringsmännen bestämde då som nu, värdet af den enskildta förmögenheten, och om änteligen capitalisten skall i skattberäkning råkas, hvilket torde vara svårt och föga att hoppas, så kan ingen annan utväg finnas, än att lagen bestämmer, det ingen revers med inteckning i fast egendom gäller vid utsökningsmål, än den hvarå bevillningsprocenten vöre erlagd, och allt det* ta, vid äfventyr att förlora capitalet, hvaraf följde att, så väl hedern, som eget interesse, skulle förbjuda alla andra än procentare, att äfventyra det ena eller det andra, önskeligt 802 Den 26 Februarii. vöre, att om detta bevillningssätt vinner stadga, Statens Embetsman kommo att njuta sine löner beräknade i Riksmarkegångsdagsverken, på enahanda sätt söm Statsverket sin intrad, hvarigenom mera oföränderlighet i deras inkomster äfven vunnes.
Ehuru, enligt hvad till Utskottets kunskap kommit, de vilkor Rikets Ständer fästat vid beslutet om anvisande af medel för de ifrågavarande tjenstbarheternas utlösande, icke blifvit af brukets egare antagne, har dock, vid det förhållande att Kongl. Majit funnit ytterlig re försök böra göras att åstadkomma en sådan sammanjemkning af de stridiga anspråken, att den ifrågavarande regleringen må kunna komma till stånd, Utskottet ansett de vi d^s i stförflutna riksdag för detta ändamål anvisade medel böra fortfarande stå till Kongl. Maj:ts disposition. § 120, angående fortsättandet och vårdandet af Kamererare!) C. Sandbergs samlingar rörande Svenska kameralväsendet, öfverensstämmer med 149 § i 1860 års reglemente. § 121, angående 1863 års anslag till bestridande af kolonien S:t Barthelemys förvaltningskostnader. grundar sig på 150 § i sistnämnda reglemente. § 122, angående de under sednaste riksdag till föremål hänförliga under Riks-statens 8:de Hufvudtitel beviljade anslag, som ännu icke blifvit från Riksgäldskontoret utbetalda, motsvarar §§ 151, 156, 157 mom 2:o, 163, 166 samt § 176 mom. ho af nu gällande reglemente. Stats-Utskottets Memorial J\$ 205. 5 § 123, angående återstoden af det vid sednaste riksdag anvisade bidrag till upprätthållande af Arméens Pensionskassas pensioneringsskyldighet, öfverensstäminer med 177 § i sistnämnda reglemente.
Län: att skogstillgången inom detta län från längre tider tillbaka, genom misshushållning, aftagit alt, ehuru föredömet vid en del till traklhuggning indelade kronooch boställs-skogar samt allmänningar, i förening med det högre saluvärde, trävaror i sednare tider erhållit, bidragit dertill, alt några större egendomsinnehafvare låtit för nämnde ändamål indela sine skogar och vinnlagt sig om en mera rationel hushållning, är dock vården af skogarne i allmänhet icke sådan, man skäligen kunde fordra; samt att hemman, rika på skog och belägna nära segelled, ofta inköpas, endast för alt till afsalu sköfla skogen, dervid aldrig någon åtgärd vidtages lill återväxtens befrämjande å de sköflade fälten; Elfsborgs Län: att skogarne fortfarande förminskas, dels genom ett ofta omåttligt svedjande, dels genom stark kolning, samt dels genom iakttagande af mindre noggrannhet vid förefallande hyggen; att skogsrödjning sällan eger rum, än mindre återplantering efter fälld skog; samt att de betydliga, inom länet befintliga, förut skogbeväxta sträckor, sorn kronan till enskilde sig afhändt, nu äro till största delen alldeles skoglösa ; Kalmar Län: att farhågorna för skogsbrist inom detta län fortfarande förökas; Stora Kopparbergs
Maj:st täckts till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemna åtskillige handlingar, i fråga 0111 Räntornes beräkning för de Thorshälla Stad upplåtne Krano-hemman, Säby och Söderby, 2I Mantal. I anledning häraf, har Stats-Utskottet inliemtat, att, sedan under granskningen af 1813 års Landsbok för Södermanlands! Län, den anmärkning uti Kongl. Kammar-Rättens irsta Revisions-Contoir blifvit gjord, att Thorshälla Stad för inneliafvandet af berörde hemman, redovist lieunnans-Räntorne endast efter Krono i y 12 StatsUtskottets Betänkan den. värdi, i stället att desamma, efter Revisionens förmenande, bordt utgå efter årliga Markegångsprisen, har Kongl. KammarRätten, vid pröfningen häraf, förklarat, att då, å ena sidan, förekomme, att Staden, år 1713, fått rättighet att bruka Hemmanen Säby och Söderby för en årlig ränta af 118 D:r i3 öre 5§5 pn. efter krono värdi, och Kongl. Kammar-Collegii, den 3o October 1730, gifne Utslag, som föreskrifver Arrendets utgörande efter Markegång, blifvit genom Kongl.Resolutionen den i5 November 1769, i så måtto ändrad, att den häremellan uppkomne och år ifrån år uti Stadens Räkenskaper balancerade skillnaden är vorden till afskrifning i Nåder bifallen, syntes väl fulla skäl icke vara för handen till den ifrågavarande förhöjningens åläggande för den förflutna tiden; Men enär, å andra sidan, i betragtande tages, att ingen handling kunnat företes, som stadfästade, att nedannämnde från Hennes Maj:t Enke Drottningen Hedvig Eleonoras Lif Geding förländle Hemman, efter Enke
IX. 3, 82, 94, A. 106; U. X. 287; XI. 117, A. 117, E. 315. — N:o 42, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning i (råga om upprättande af bouppteckning, äfvensom rörande vård af död mans bo: B, IX. 3, 82, 107. A. 107; E. XI. 219, U. 249, 256, A. 256- — N:o 43, i anledning af gjorda framställningar om ändring uti och tillägg till vissa delar af 7:de kapitlet Rättegångs-Balken, sådant det lyder uti Kongl. Förordningen angående inteckning i läst egendom, den 13 Juli 1818: B. IX. 3, 82, 107, A. 107; E. XI. 219, U. 249, 256, A 256. — N:o 44, i anledning af v rickt motion om ett tillägg till 18:de kapitlet Usta §:n Arfda-Bälken, angående bevakning af testamente: B, IX, 179, 367. A. 367; U. XI, 249, 256, A. 256. — N:o 45, i anledning af väckta motioner om ändring i lide kapitlet 4:de och 7:de §§:na Rättegångs-Balken, i fråga om stäm ning: B.