Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I den nya författningen förekomma åt skilliga redaktionsförändringar, hvilka icke äro särskildt motiverade, nemi.: å sid. 17 § 5, der i stället för »Styrelsen för Statens jernvägar» och »Konsistorier» blifvit insatt: »Styrelserne för Statens jernvägar» och »Konsistorierne»; å sid. 19 § 6, der orden »Testamentariska förordnanden om fast egendom; se köpebref» äro tillsatta, en följd af B. o. Adrns nyss fattade beslut; å sid. 20 § 7, der i mom. om skuldebref efter ordet »kapitalvärde» orden »för hvilket inteckning eller betalning sökes» blifvit tillsatta, hvarjemte i slutet af samma mom. blifvit tillagdt: »äfvensom när dessa handlingar i konkurs bevakas»; och slutligen har Utsk:t, föreslagit att de i sista punkten förekommande orden: »Rikets Ständer» måtte utbytas inot ordet »Riksdagen»; och vågar jag hemställa att dessa förändringar måtte bifallas. Efter härmed slutad öfverläggning blefvo de ifråga vide redaktionsjemkningarne af R. o. Ad. godkände. Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.-Utsk:ts den 3 och 10 dennes bordlagda Betänk. N:o 5, ang. kurhusafgiftens utgörande. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevillu.- l!tsk:ts den 3 och 10 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 6, i ani. af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla brefportot, dels afgiften för sluten rekommendation m. m. Utsk:ts hemställan nederst å sid. 3. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Då R. o. Ad. beslu tat att punktvis genomgå detta Betänk., måste jag hålla mig till den nu föredragna punkten. Såsom motionär ber jag dock att få hänvisa till en annan punkt, eller den sista, då min framställning om nedsättning i afgiften skett i sammanhang med förslag till nedsättning af vigten för enkelt porto från 4 till 3 ort.
Vid granskning af de lill handläggning af Ombudsmannen från fonden till diskontering och utlåning för handel och näringar remitterade lån, har Utskottet funnit: l:o att 6 stycken, under loppet af åren 1843—1850 förfallna lån, hvarå annu återstå obetalde 5,285 R:dr 32 sk. 11 r:st, uro af den högst osäkra beskaffenhet, alt desamma icke kunna anses innefatta någon egentlig tillgång, och följaktligen ej eiler böra i verkets för utlåning bestämda kapital-fond inberäknas; 2:o att någon ytterligare godlgörelse icke rimligen är att förvänta för 4 st. under åren 1838, 1839 och 1842 förfallna lån å tillsamman 5,400 R:dr, deraf återstå obetalde 2,482 R:dr 56 sk. 11 r:sl., ehuru en eller (lere personer, som för desamma äro ansvarige, ännu lefva och att dessa låns fortsatta bevakande skulle förorsaka kostnader, utan alt efter all sannolikhet tillskynda verket någon fördel; samt 3:o att å ett lån, hvars kapital-belopp blifvit indrifvet, öfver-ränta finnes balancerad med 103 R:dr 30 sk. 8 r:st., lill godtgörande hvaraf all vidare tillgång saknas. Med anledning häraf, och sedan Utskottet, uppå framställning af vederbörande, medgifvit, att de i lista punkten upptagna 6 st. lån må från kapital-räkningen afföras och å balans-extraktet för inom linien förda lån upptagas, anser Utskottet sig böra, enligt Banko-diskonl-direktionens derom gjorda hemställan, tillstyrka, alt afskrifning må af Rikets Ständer beviljas ej mindre för återstående beloppen af de uti 2:dra punkten upptagna 4 stycken lån, med tillsammans 2,482 R:dr 36 sk. 11 rist., än äfven för den uti 3:dje punkten omnämnda öfver-ränta, 103 R:dr 30 sk. 8 rist., allt banko. B. Kassa-kreditiv-rörelsen.
I afseende härå bör jag vördsamt erinra, att, utom det ovanliga deri, att ett af Statsmedel för visst ändamål och till viss person utlofvadt årligt anslag skulle, på sätt tillstyrkt blifvit, icke blott iklädas egenskapen af en i hvar mans hand gällande förbindelse, utan äfven, genom meddelande af serskilda accepter på en gång för hela tiden, ytterligare bekräftas, i närvarande fall först torde förtjena uppmärksamhet, att kontrakt med ofvannämnda Bolag om kanalarbetet var afslutadt, utan att den sednare åtgärden dervid betingades eller utfästes, hvilken följaktligen ej heller kunde å Bolagets sida fordras eller behöfde å Statens sida medgifvas: att, i all händelse, begge omförmälda förhållanden destoheldre måtte finnas anmärkningsvärda, som, oansedt det vid accepterna fästade vilkor, att nemligen Bolaget skulle noggrant uppfylla sina i erhållet privilegium uttryckta åligganden, i detta hänseende betryggade Statens rätt och säkerhet, andra dervid icke förutsedda eller då icke för handen varande omständigheter möjligen kunde yppas eller under en längre tidrymd inträffa, hvilka tillintetgjorde eller inskränkte Bolagets anspråk att anslaget fortfarande tillgodonjuta, men hvilka, sedan accepterna å anslagets utbetalning, med behörigt tillstånd, blifvit ifrån Bolaget till annan ägare öfverlåtna, en främmande innehafvare deraf tilläfventyrs kunde vägra att såsom laga hinder för sin betalningsrätt erkänna; och att, så vida tvist derom blefve oundviklig, Lagens stadganden i 4 Kap. 4 och 5 §§. Utsökningsbalken, hvilka utmärka den skillnad i fråga om betalningsrätten, som äger rum emellan en till viss person utgifven förbindelse och den, som till innehafvarén är utställd och i hvar mans hand gällande, ej skulle lemna serdeles stöd åt den föreställning, att Statens eller det allmännas säkerhet blifvit genom ofvannämnda åtgärder tillräckligen förvarad. På sätt anmärkningsmemorialet och ett sedermera den 25 sistlidna Januari afgifvet skriftligt anförande utvisa, har StatsRådets den 25 Augusti 1837 närvarande Herrar Ledamöters inför Hans Maj:t Konungen gjorda uppgift, att Handelshuset Schön &
Dä detta hufwudsakeligen beror pä utfinnande och bestämmande af Lönings will - 982 Den 15 Augusti. willtor för en Läkare, bcwe Utssottet trott at wälet hörde til Stats-Utskottets befattning. Herr Grefwen och Landtmarssalken Säsom ortens Höfding kan jag intyga at ibland werkeligen behöfwer denna inrättning. Flera weckor gä ibland förbi dä all communication med fasta landet är omöjlig; Em är widsträckt, har en stor folkmängd, och ingen Läkare och intet Apothek. Menssligheten fordrar otwifwelaktigt, at propositionen bifalles; men dä Herr 6ripernviUät nu anmält, at frägan redan warit före i Stats - Utssottet, fär jag fräga Högloft. Ridderssapet och Adeln, om icke mälet här mä hwila. ul dest Stats-Utssottet med sitt pttrande deröfwer inkommer. Samtycktes. Uplästes följande: Utdrag af Protocollet, hället i BorgareStändets plenum wid Riksdagen i Stockholm d. 11 Augusti 1809. o S. D. I anledning af Högwördige PresteStändets Remist uppä Herr Prosten 6a8p?r,8. Luns Memorial angäende wäckt fräga, om icke de hemman, hwilka undergått formedling, böra efter deras oförmedlade hemmantal deltaga i allmänna wägars rödjande, och säsom en följd deraf, Kongl.' Lrefwet den sg September 1790 til sin werkan upphöra, hade Riksens Högloft.
716,000: för hvilka maktpåliggande ändamåls ernående dock oundgängligen erfordras, att den här förut, i och för underhållet af Beväringsmanskapets munderingar, underdånigst tillstyrkta årliga tillökning uti anslaget till försvarsverket i allmänhet äfven varder af Rikets Ständer beviljad; samt 4:o För Topografiska Corpsens arbeten, till hvilka, för beredande af en tillförlitlig kännedom om landets ortförhållanden, särdeles angelägna arbetens vidare fortsättning enahanda anslag, som hittills för frenne år i sender varit af Rikets Ständer beviljadt, eller 12,000 R:dr årligen, torde af Eders Kongl. Majit, likaledes för de 4 åren 1854 — 1857, i Nåder begäras med tillhopa 48,000: hvilka anslag, uppgående sammanräknade till B:ko R:dr 2,227,866: 32. — borde under de frenne nästinstundande åren 1854—1856 med en tredjedel årligen utgå, med undantag af de för gevärslillverkningen, fästningsbyggnaderna och Topografiska Corpsens arbeten ifrågaställa, i afseende på hvilka sistnämnda anslag jag underdånigst hemställer, att, enär det, hvad gevärstillverkningen angår, är för bestämmande af antalet gevär, som under ett år bör förfärdigas, och uppgörandet af kontrakt om Husqvarna Faktoris andel deri samt, beträffande de öfriga omförtnälda arbetena, för deras ordnande och upprättandet af nödige arbetsplanerj särdeles angeläget att straxt vid början af aret känna summan af de medel, som under årets lopp äro för beställningen eller arbetet att påräkna, Eders Kongl. Maj:t alltså måtte af Rikets Ständer i Nåder begära, att icke allenast de för nästkommandé år 1854 bär förut föreslagna anslagssummor till gevärs förfärdigande, fästningsbyggnaderna och topografiska arbetena må varda särskildt oell så tidigt, som ske kan, beviljade, utan ock. på det att Rikets Ständer vid påföljande riksdag icke med en sådan tidigare pröfning af dessa anslagsbehof må besväras, de för nyssberörda föremål under den kommande tiden af Eders Kongl. Majit behöfiiga ansedda medel må lör åren 1855, 1856 och 1857, eller ett år längre, än för öfriga extra anslag är ifrågasatt, beviljas.
Inrättande af allmänna postvagnar, förresandes beqvämlighet och för förskaffande af större och mindre paketer, har vid flere före - Den 26 Februarii, gående Riksdagar varit ett föremål för Riksens Ständers uppmärksamhet. Denna inrättning, så väl beräknad för en ökad comnmnicaiioa och ett skyndsammare utbredande af kunskaper och Industrie, har af många blifvit tili dess verkställbarhet i vårt iand betviflad; emedan några få försök i detta afseende misslyc* kats. Jag för min del vågar dock tro, att detta misslyckande endast berott af de lika priserna för postvagnens och den vanliga skjuts-inrättningens begagnande; då man för lika godt köp kan färdas med vanlig skjuts som på postvagn; så är dst naturligt, att man i allmänhet föredrager det sätt, som är förenadt med mästa oberoende. Sjelfva saken har i allt fall för mycken vigt för att lättsinnigt öfv-ergifvas efter första försöket, och hvar och en, hvars yrke eller Industrie fordrar en allt mera utvidgad rörelse och sätter honom i gemenskap med allt flera orter och personer, kan ej annat än betragta, en på detta sätt, åstadkommen säkrare och beqvämligare communication, såsom ett bland de nödvändiga vilkor för vårt lands förkofran och för dess industriella och commerciella utveckling. Det är af sådan grund sorn jag icke drager i betänkande, att äfven i delta ämne pröfva PJdderskapets och Adelns tålamod genom framställning af mina tankar och åsigter. Det är en lanke sorn vittnar om föga upplysning att bristen på produeter gör eommunicationens utvidgande öfverflödigt, till dess man afhjelpt denna brist, eller, med andra ord, att man först mäste hafva tillgång på en mängd produeter, innan man vänder sia Den 2a Februarii, 7S7 omtanka, på utvägarna att öfverflytta dessa proclucter tran ett ställe till ett annat. Det är tvärtom communicationens möjlighet och lätthet sorn i allmänhet uppmuntra till production. Sverige är nu fattigt, men det har i sitt sköte en mängd oanvända naturalster och obegagnade kumkaper, sorn genom förökad communication, lätt nog skulle göra det rikt
Men, med förbigående af detta logiska motskäl, vill jag, hvad Utskottet hvarken logiskt elfooiUkr. pinrfc. nu factiskt bevisa orig - 3l2 J)en 3o Mars f. m. tigheten af denna del utaf Utskottets Betänkande. i8ia års Bevillningsförordning stadgar, att tre särskilte slag af Comitléer böra finnas, hvilka skola uppgöra och bestämma, huru mycket på hvarje medborgare, i proportion af dess förmögenhet, i Bevillning bör sig belöpa. Dessa trenne Comittéer äro Berednings-, Taxeringsoch PröfningsComittéerne. — Emot den förstnämnda svarar den af mig föreslagne SockneComittéen. I stället för TaxeringsComiteen har jag åter föreslagit en så kallad LänsComitte, sora med den förra är enahanda, dock med den hufvudsakliga skillnad, att, inom hvarje Län, de enligt 1812 års BevillningsFörordning faststälde TaxeringsComitteer äro flera, och min projecterade LänsComitté för hvarje Län blottar en. Detsamma gäller ock om de år 1812 förordnade PröfningsComittéer, i stället för hvilka jag projecterat en RiksComité, som för hela Riket är en, då deremot af PröfningsCommilteerne finnes en för hvarje Län. — När nu allt detta lillsaromanlägges, och man tillika attenderar dertill, att de Comitléer jag projecterat, ej fordra en större personal, än de förra, och att dessa af mig föreslagna äro ojemförligen färre till antalet, samt dessutom att deras sammanträden ske endast hvart femte år, då de förras ske hvarje, så blir det mig omöjligt att, med an - Den 3o Mars f. m. 3i3 strängning af all tankeoch beräknings-förmåga, utgrunda, huruledes mitt förslag, om det verkställdes, rimligtvis kunde åstadkomma mera kostnad, än de nuvarande Comittéer göra.
Denna karaktär är osammansatt, och framför allt är känslolifvet friskt, friskt som en nyplockad frukt, i hvilken ingen reflektionens mask gräft sina gångar. Geijerstam har i vår sönderreflekterade tid bevarat en sund menniskas förmåga af hela, djupa, starka känslor. Han är, med andra ord, genom sitt naturel iståndsatt att förstå och skildra dessa landsbygdens menniskor, »som ej handla och lefva på grund af öfvertygelser, utan drifna af instinkter och omständigheter», och hvilkas hela lif är något så enkelt, att förf. med fullt skäl kan med presten i »Förbrytare» utbrista: »hunger och kärlek – det var hela historien». Sjelfva stilen är liksom enkom danad för skildringen af dessa menniskor och detta lif, enkel och kraftig, kärf och karg som den är. Detta, att Geijerstam i »Fattigt folk» visat sig vara fullt medveten om arten af sin begåfning och utstakat sitt diktningsområde inom bestämda gränser, är det ena stora framsteg, han tagit genom detta sitt sista arbete. Det andra stora framsteget, hvilket för öfrigt nära sammanhänger med det förra, ligger i novelletternas rent konstnärliga öfverlägsenhet. De anmärkningar, som ännu kunna göras mot Geijerstams skriftställarskap, gälla hufvudsakligen kompositionen, hvilken vidlådes af åtskilliga oegentligheter. Man saknar den stomme, som ensam kan gifva en berättelse nödig fasthet. I »Ensam i Stockholm» verkar denna frånvaro af underbyggnad i förening med uttänjdhet såsom något löst, något oorganiskt sammanhangslöst. Redan en sådan obetydlig omständighet som att förf., vid framställningen af Fredrik ut från Elins synpunkt, plötsligt, midt i skildringen af hennes tankegång, springer öfver till ett direkt, personligt uttalande om honom, är ett konstnärligt missgrepp. »Och så log hon igen och gungade sakta med den ena foten öfver den andra, när hon kom att tänka på honom, tapetseraregesällen, som bodde midt öfver gatan, som brukade passa på henne i porten om kvällarna, och som bjudit henne på teatern den där kvällen i julas. Hon tänkte på allt, hvad han talat vid henne om, och hon såg åter allvarsam ut.
Betänkanden. inträffade nästan på samma år som kriget , likväl hade krigets inflytelse mera ojemnhet på Länens intresse , som gjorde olika värde. Derföre vill jag fråga om hvarje Läns inre och yttre förhållande kunnat hafva någon jemnare rörelse än åren 1815 och 18X6 , då ingen Utrikes fiendskap verkat på något Läns intresse? Som detta lärer ej kunna annat än medgifvas, följer deraf, om någon MinimiTabell skall blifva, att den bör rättas efter de tvenne sista åren. Likväl faller det mig besynnerligt att Läns Taxeringsman , som aflagt Ed att efter yttersta förmåga pröfva värdet, skall kunna misskännas: har någonstädes förut Taxeringsmän7 nen kunnat frångå sitt samvetes öfvertygelse, torde det icke blifva bättre hädanefter, till exempel om Länets Hemmansvärde stiger, kan missbruket lika lätt ske, isum nu af andre; men icke af mig tros skett) att Länets MinimiSumma tages till grund , ehuru det kunde kanske vara värdt mycket mer. Dessa mina tankar, som här äro tecknade, utbeder jag mig , att de må få åtfölja Höglofl. Utskottets till Rikets Högloft. Ständers pröfning. Riksdagsmannen Bengt Svensson , hvilken , då fråga om MinimiTabellen under Utskottets pröfning förehades, förenade sig med Botvid Jonssons anmäldte reservation , instämde nu till alla delar i ofvan intagne Anförande ; Och skulle detta, enligt Botvid Jonssons begäran, åtfölja Utskottets Betänkande till Höglofl. RiksStånden. BeviUningsZJtsIt, Betiinkanden. Herr Arenander anförde: Genom den förändring, som Höglofl. Beredningen gifvit åt Momentet 2- §. 6- Art. a(Pag3 4) synes mig en mindre billig beskattning vara ålagd flere förut fritagne publique Cassör.
Herr Lallerstedts, N:o 252, med förslag, att Rikets Ständer må besluta statens öfvertagande af ansvar för de lån, Hypotlieks-föreningarne redan upptagit eller kunna komma att upptaga; i hvilket afseende särskilda bestämmelser äro uppgifna. Ett yttrande af Herr Bodell åtföljer. Och Herr Lallerstedts, N:o 253, angående anslag till åtskilliga stiftelser i ändamål alt uppmuntra konst och litteratur i Sverige. Dels ett af Herr Lallerstedt gjordt tillägg, dels öfriga afgifna yttranden i ämnet åtfölja. S. I). Till Bevillnings-Vtskottet remitterades följande motioner: llerr Falhems, N:o 114, angående dels upphörande af beskattning å råkoppartillverkning vid Fahlu grufvor, dels förändring af Bevillnings-förordningens 2 Artikel 25 §, 89 § 4 mom. samt 96 §. Afgifna yttranden åtfölja. Herr Danielssons, N:o 200, med förslag, att Rikets Ständer må besluta, det en femtedel af de afgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller på landet, skall emellan länens samtliga Hushållningssällskaper fördelas, i förhållande till länens folkmängd vid slutet af sednaste qvinqvennium. Afgifna yttranden åtfölja. Herr Rimnans, N:o 201, med förslag, att minimum för minuthandel med bränvin må i blifvande förordning om försäljning af denna vara bestämmas till en fjerdedels kanna. Och Herr Spångbergs, N:o 217, angående förändrad lydelse af 33 § uti Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, om vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Afgifne yttranden åtfölja S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades följande motioner: Herr Ekholms, N:o 131, angående förändringar uti Kongl. Instruktionen den 10 November 1855, för Landshöfdingarne och de vid läns-styrelserne anställde tjenstemän. Ett yttrande af Herr Bodell åtföljer.
Hr von Koch, Nils Samuel: 1 afseende på så beskaf fade brott, hvilka i detta kapitel afhandlas, och som kunna variera i oändlighet, både i afseende på den brottsliges samhällsställning och sjelfva brottet, är det alldeles nödvändigt att minimum af straffet icke sättes så högt, som fallet är i denna §, isyn - Den 14 Juli. 445 nerhet då detta straff i allmänhetens ögon innebär någonting vanärande. Visserligen har denna lag icke räknat för vanärande andra brott, än dem, som medföra förlust af medborgerligt förtroende; men det oaktadt anses likväl en person, som undergått straffarbete, helst så länge den föreskriften qvarstår, att fången skall iklädas fångdrägt, såsom mer eller mindre deshonorerad. Denna omständighet gör, att, när en person af en sådan samhällsställning, att hans lidande, efter straffets utstående, kan blifva oerhördt stort, skall tilltalas för ett brott, efter detta kapitel, det alltid blir svårt att finna både åklagare och vittnen, och att således en likhet inför lagen i detta afseende är ganska svår att åstadkomma. Då emellertid likheten inför lagen är ett bland de nödvändigaste vilkoren för samhällets lugn, bör man äfven söka undanrödja all anledning till att en sådan icke eger rum. Med afseende å tillämpningen af sist omnämnda grundsats på detta kapitel, kan jag ej annat än vara särdeles tacksam mot Utsk:t för den modifikation, sorn blifvit gjord i afseende på den 5:te §:n, men, som jag först yttrade, jag skulle äfven hafva önskat densammas utsträckning till den Irsta §:n. Det är visserligen ett mycket groft brott att hämnas eller våldföra sig på en person, som är i embetsärende!) stadd, och det derför stadgade straffet af straffarbete i fullkomlig konseqvens dermed; men det kan dock å andra sidan hända, att detta stränga straff ej alltid kommer att stå i fullkomligt analogt förhållande med sjelfva brottet. Vi hafva nemi. sett exempel på att en ung person, vare sig militär eller civil tjensteman, som kommit från ett gladt lag, af en händelse råkat att deltaga i ett gatuuppträde, hvarest han af ungdomlig öfverilning kunnat begå ett brott enl. denna §.
Men en ästhetisk betraktelse af dessa mäns verk förklarar dem blott; den försvarar dem icke. Och så vida är med dem sak samma, som med Bellman sjelf; hvars bruk af sina snillegåfvor icke heller kan öfverallt till punkt och pricka rättfärdigas. Redan hos honom inträffar ej sällan det fall, att målning och ordalag röja ett sjelfsvåld, hvarvid vi behöfva påminna oss, ej blott diktartens natur, utan ock det med honom samtida sällskapslifvets mindre noggranna ärbarhets-fordringar. Men om ändock hos honom vissa slags friheter oftast gifva mindre anstöt, än hos de nyssnämnda: så sammanhänger detta innerst med just de egenskaper, genom hvilka han är det högre och fullständigare snillet. Huru stor Bellman är, uppenbarar sig derföre – på närmaste håll – först rätt genom jemförelsen med dem. De äga af honom vissa naturliga likhets-tycken; med undantag af Schröderheim, som aldrig glömde sin anspråkslösa egenskap af dilettant, slräfva de – framför alla Kexél – att (än i ett, än i annat) göra sig honom ännu likare; deras komiska talent är ej mindre omisskännlig, än deras glädtighet och skämtlust; de trifvas, liksom han, i folklifvet; de lägga gerna, liksom han, under sina skämtbilder en bacchanalisk botten. Deras komik ströfvar till och med, då och då, långt nog inom den humoristiska diktningens gränsor. Men den är dock i allmänhet utan denna djupare, högsta och lyriska humor, som är honom egen, jemte det dertill hörande vida omfånget af en diktgåfva, lika outtömlig i uppfinningar, som i förmågan att med en gamman, hvars löje ofta är en leende smärta, under nästan ständigt vexlande musikaliska former måla brusande stormnöjens maskerad-gyckel, vid en mångengång öppnad utsigt åt idylliskt sceneri och romantiskt fjerran. Vi påstå dock icke, att någondera af dem, som vi här kallat ”Bellmans fränder”, är utan all andel af åtskilligt häribland. Den största har Wallenberg: och detta inverkar fördelaktigt på den kända berättelse, hvari han förtäljer om sina hafsfärder till vinländer.
Vidare håfven I, uti skrifvelse den 11 i förlidne månad, af förekomna anledningar, anhållit om utfärdande af ett sådant stadgande, ”hvarigenom den, hvilken vintertiden utsläpper Kreatur, förpligtas att om dem hafva den vård att de icke fä tillfälle att å Åker och Äng skada göra, samt att, om den, antingen genom 348 Den 7 Augusti. försummelse härvid eller annorledes, inträffar, ägaren till Kreaturen bör icke allenast derför lagligen ansvara, utan ock, efter Mätisman* na ordom, godtgöra a|i den förlust som genom dem blifvit åstadkommen.” Till hvad I, Gode Herrar och Svenske Män sålunda i detra ämne föreslagit vill jag, uppå Hogsta Domstolens och StatsRådets underdåniga tdlstyrkm. lemna mitt bifall; kommandes ansvaret att b. stämmas i likhet med hvad 9 Cap. Byggmngabalken i allmänhet om åverkan af Kreatur stadgar; och later jag förordning härutinnan pttärda, Likaledes håfven I, uti skrifvelse den 14 sidstlidne månad, förmält huruledes f funnit def hvarje företag af en Vattuverksägare att , utan behörigt tillstånd, antingen uppföra nya sådana Veik eljer verkställa förändringar af de gamla Verken utöfver deras förra beskaffenhet och tjllätef-e, innefattade en lagstridighet, hvaruti rättelse snart borde vinnas; och derför hemställt pm ett sådant stadgande; ’ Att i dessa fall Väre Befallningshafvande borde åligga, sedan Vatfuverksägaren i laga ordning blifvit hörd , meddela det förordnande angående Vattuverkets förändring eller utrifvande , som med Lag och Forfattningar är öfverensstämmande. Hvarjemte 1 ansett det allmänna stadgande skäligt att dämning vid Vattuverk hösttiden hädanefter ej ma förr än den 1 November hvarje år verkställas, hvilken tid I funnit så mycket mera lämplig som då merendels tillfälle att nyttja Den 7 Augusti. 2 49 bete och att anställa odlingar för jordbrukaren wpphört”.