Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och när juleljusen ha brunnit ner Och barnajublet förklingat, När helgens genie sitt välde ser Af hvardagskylan belvingadt, Då skall hvar ädel handling och hvarje tanke from, Som Kristusfesten födde, gå vintertid i blom Och båda vårliga tider, Som skola randas omsider Att aldrig mera förgå. Karl Åkermark. De ärade läsarinnor, som erhållit dubbla exemplar af förra veckans nummer med Idtms Modeoch Mönstertidning, Julafton bryter in. et råder aningsrik högtidsfred I tidig julaftonstimma, Långt bort der öfver skog och hed Som klarast stjernoma glimma, Och månen gjuter ymnigt välsignande sitt ljus Kring ännu tysta gator och drömuppfylda hus, Tills morgonen börjar bräclca Och vakande klockor väcka Till stundande julehelg. Man Och Han Han Han redan vaknat, den lille pilt, gnuggar sömnen ur ögat; ser mot fönstret — så mörkt och siilt; tindrar, om det har snögal, lyss Ull hvarje knäpp ifrån rummen näst intill — Att de ej tända ljus! Att det aldrig dagas vill. ' Så somnar han trött och drömmer Om julklappar, dem man gömmer, Tills aftonsången är slut. O, stämningssiunder af sällsam tröst För den, som kärleken spårar! O, vemodsstunder, då pröfvadt bröst Vill lösas upp uti tårar! — Det går ej rätt att skrifva vid arbetslampan, der Den ömme fadern tänker på barn och hustru kär Och fädernehemmet minnes — Hvad du gör vek till sinnes, Välsignade, fagra jul! Det ljusnat. Bjellrorna klinga gladt, Och rökm ringlar från huse ?i, Längs bergen midvinter solen matt Sig smyger. Viken är frusen. Det är, som all naturen tog del i dagens fröjd. Och sparfven i sin kärfve får äta sig förnöjd, På torgen stå gröna granar, Och snöskyffeln gångstig banar För brådskande menniskoström. Så kom då, skönsia bland festers tal, Som gladt ett menniskosinne, Och byt i glädjesång gråt och qval, Hvar helst du lidandet finne.
Famillen utbetald; och borde denna rente-betalning beräknas ifrån året efter Hennes Maj:t Enke-Drottningens frånfälle samt de dertill erforderliga medel anordnas af besparingarna på Hennes Majit Enke - Drottningens anslags-summa, som för detta behof lemnade en passande och mer än tillräcklig tillgång. Beträffande dernäst ersättningen för de af Hennes Majit Enke-Drottningen vid Dess Förmälning emottagne, men såsom Rikets tillhörighet ansedde, jouveler och perlor, så ansåg Kongl. Majit jemväl frågan derom, till afgörande utaf Riksens Ständer, vid deras nästa sammankomst, böra hänvisas, men befallte nu i Nåder att vederbörande skulle af de jouveler och perlor, som ibland Hennes Majit Enke - Drottningens qvarlåtenskap finnas, så vidt möjligt vore, urskilja och undantaga dem, hvilka blifvit såsom Rikets tillhörighet inköpte, men i Öfrigt så stov del deraf afsätta, som i värde och antal till fullo svarade emot de uppgifne Riks jouveler och perlor, hvilket allt sedermera , till dess Riksens Ständers beslut i detta ämne blifvit meddeladt, borde förvaras^ såsom en ersättningstillgång i berörde afseende. De öfriga af de efter Hennes Majit Enke-Drottningen befinteliga jouveler och nipper finge deremot till dess arfvingar utlemnas. Hvad åter angick frågan, huruvida de uppgifna Kronan tillhörige guldoch silfver-persedlar, sorn f. d. Kongl.
Vid frågan om en representations-förändring får man för öfrigt icke uteslutande afse att få genomfördt det förslag, som i sig sjelft är det hästa. Stor vigt ligger ock uppå, att det af allmänna tänkesättet för godt erkännes. Folkets förtroende och kärlek till en institution uppväger många institutionens brister. Under den sednaste tiden hafva från alla landets delar och från trovärdiga män af alla folkklasser ingått så många offentligen afgifna försäkringar, alt detta förslag tillfredsställer den allmänna meningen i dess bästa betydelse, att jag för min del icke kan 190 Den 4 December. tro annat, än att det verkligen förhåller sig så. Och för så vidt detta kan antagas vara ett faktum, synes mig, alt äfven den, som icke viker för något slags påtryckning, måste finna ansvaret för förslagets antagande något mindre, än om frågan vore att påtruga folket en författning emot dess vilja. A andra sidan lärer väl ingen föreställa sig, att ett af Regeringen framlagdt förslag, som vinner två Stånds nästan enhälliga bifall och så varmt understödjes af den allmänna meningen, skulle öfvergifvas derföre, att det möjligen en gång förkastas af en knapp majoritet i ett eller två Stånd. Om följderna af förslagets förkastande vill jag för öfrigt icke tala, ty jag erkänner min oförmåga att dem beräkna. Icke heller vill jag nu söka vädja till R. o. Adis känslor; ty jag vet, att de icke behöfva stämmas högre. Jag vet, att orri II. o. Adis öfvertygelse vänder sig till förmån för förslaget, så skall icke brist på känsla för fäderneslandets kraf hindra R. o. Ad. att vinna den svåraste af alla segrar — segern öfver sig sjelf. En mängd ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Cederschjöld, Fredrik August, anförde skriftligen: Då nu den stunden är inne, som skall afgöra fosterlandets öde för långliga tider, så gripes hvarje sinne ovilkorligen af ett djupt allvar. Och för hvar och en af oss isynnerhet, som sjelfmant åtagit oss det ansvarsfulla kallet att föra Svenska folkets talan, måste det afgörande ögonblicket få en högre betydelse och mana till moget och af småaktiga biafsigter ostördt begrundande af dagens stora fråga.
Jemväl för den oinvigde skall det synas klart, att genom den häraf föranledda skriftvexling verkställighet af utslag i bötesmål oskäligen fördröjes, helst då härtill kommer, att de sakfällde efter skriftvexlingens slut ofta från orterna afflyttat och mången gång endast med svårighet och efter lång tids förlopp, om ens någonsin, kunna åter anträffas för att till förvandlingsstraffet befordras. En annan olägenhet, sorn äfven bör särskildt påpekas, är den fortgående balanseringen af dylika oredovista bötesmedel i Kronans räkenskaper, hvilka derigenom onödigtvis göras vidlyftiga. Bestämmes deremot förvandlingsstraffet af domstolen genast i sammanhang med sjelfva bötesbeloppet, såsom förut i vissa fall varit stadgadt, så att den bötfällde, i saknad af bötestillgång, genast kan gripas och till häktet införas, så bortfalla alla ofvanberörda anledningar till dröjsmål och tidsutdrägt. Det af Lagberedningen förutsatta förhållandet, att förvandlingar för samma person kunde komma att ske på olika ställen, inträffar deremot mindre ofta. och intet hindrar att, för den händelse hos exekutor skulle till verkställighet sammanträffa särskilda utslag, hvarigenom någon blifvit till förvandlade böter dömd, Konungens Befallningshafvande kunde bemyndigas att om sammanläggningen af de särskilda förvandlingsstraffen utan underställning hos Hof-rätt, enligt bestämda grunder, förordna. I anledning af hvad jag sålunda haft äran anföra får jag vördsamt hemställa, det behagade Rikets Ständer för sin del besluta, att, med ändring af 13 § i 2 Kap. Strafflagen, domstolarne böra på sätt före nämnda lags införande i allmänhet egde rum, i utslag, hvarigenom någon varder till böter fälld, tillika bestämma det motsvarande kroppsstraff, han i brist af böter bör undergå.
• dq* CO Cd CD cr Kidd. o. PresteBorgareBonde“n^T N-o Sid. Adelil. Ståndet. Ståndet. Ståndet. N:o 8 Stentorp Frälsegården, om anslå- ende af Törnestorp till kronofogde-boställe i stället för, se Törnestorp. Sterbhus, om vård af, se Bouppteckning. Stochholms femltlassiga Elementarläroverks ombildning, se Elementar-läroverken. Stockholms befästande, angående . 1 4 i 84 47 Se Fjerde HufvudTiteln. Storbacken, om anläggning af väg i10 emellan sjön Waikijaur och . l 4 i 120 27 Juni 27 Juni 27, 30 Juni 27 Juni 168 6 Storskiftes-landtmätare i Stora i ii Kopparbergs län, om lönförhöjning för 1857 åt, se Lönförhöjning. Straffarbete, om förklaring af föreskrifterne angående verkställighet af 7 1 i 7 b. 7 Jan. a. a. 1 Febr. b. 7 Jan. a. a. 28 Jan. 7 Jan. a. a. 20 Jan. b. 4 Jan. a. a. 28 Jan. 1 anledning af återremiss . 7 18 30 57 Straff-klasser, om inrättande vid alla regimenten af, se Prygel. Strengnäs läroverks-byggnad, se Läroverks-byggnader. Strom, om pension åt enkan efter Öfversten C. J — 4 i 152 30 Se Nionde HufvudTiteln. Strömmings-tionde, om ersättning till åtskillige personer för origtigt erlagd, se Hållnäs församling. o om utfärdande af ny författning angående — 8 — 34 — b. 3 Mars b. 3 Mars b. 3 Mars b. 3 Mars Strömrensningar, om anslag till. se Statsbidrag.
Hatt förbehöll sig allenast, ätt delina revision Mätte werkställas och för Riksens Ständer wid nästa Riksdag framläggas; om derföre N» bestöteS, ätt SraisberedniNgeN derMed skulle sysielsätta sig, kunde ett sadan redowisniNq da erhallas, NieN dcsiför» inttätt kunde ingen decharge för förwältningen under de senare ären bewiljas, innan man erhällit redöwisnittg för de föregående. Httr Ländt» tNarffalkest erinradeätt hatt redan för Herr Baron och Ridderfkaper öch Ädeltt Upgifwik förhållande^ Det wore säkert att Nägott widare ätgärd wid den bcsiutNa revisionen ei wore lagd. Ordsakerna dertist sytttes wäl tydligen af Statsberedningens betänkande, Mtn widare uplys» NiNg derom wöre ännu ätt WäNtä direkte frän Konungen. För öfrigt wille han pämiNna, alt dek ej wode Statsbekedningrn utan en särskild förordnad Cömilö som borde förrätta denna revision. friherre 8tae1 von ktoilstLltt wille allenast hemställa llll Högloft» Niddcrskapkt och Adeln huru» 8«rS« -vit w» ... 658 Den 20 Juni». ruwida det nu iakttagna förfarande wore enliD med grundlagarna. Han medgäfwe, akt det icke wore SratSberedningenS sak att förrätta denna revifion, men trodde. att det nu tilkomn.e Skats-Utskottek. Han wille i korthet berätta huru det med hela fåken sig förhöll.
SANCHO PANZA, mager som en jockey, tar Don Ouixotes häst och leder in i stallet. SANCHO. Till er tjänst, stränge riddare! DON QUIXOTE. Led in fullblodet och gif det hafra! SMEDEN. Jag tror att Rosinante har blifvit lika fet som Sancho har blifvit mager. DON QUIXOTE. Tiderna förändras och vi med dem! Och äfven jag har lärt af lifvet, tagit mitt förnuft tillfånga och blifvit en klok man. O, jag är så djäfvulskt klok! SMEDEN. Skulle riddaren liksom ha valt en bana och inträdt i det borgerliga lifvets små förhållanden? 46 DON QUIXOTE. Jag uppföder trafvare och besöker hästmarknader får jag lof att lämna en adress. (Lämnar ett prospekt till S:t Per, som lämnar en traktat tillbaka.) S:T PER. Jag tackar riddaren, men mina hästar behöfva aldrig förnyas. DON QUIXOTE. Hvad är det för slags hästar då? S:T PER. Det är apostlahästarna! DON QUIXOTE. Haha! gamle skämtare! Ni rider undan bra på de där kamparna? S:T PER (förnärmad). Åtminstone undan för väderkvarnsvingar! DON QUIXOTE. Å skäms! Sjette scenen. DE FÖRRE. BRÖLLOPSTÅGET. upp ur brunnen. Först musikanter. Därpå MONTECCHI och CAPULET arm i arm; sedan tärnorna och marskalkarne, 47 nämligen: HAMLET och OFELIA; OTHELLO och DESDEMONA; RIDDAR BLÅSKÄGG och hans hustru LADY MACBETH; därpå ROMEO och JULIA, betydligt gamla och med fem barn, fullvuxna och halfvuxna. FOLK. VÄRDSHUSVÄRDEN ut på trappan mottager tåget. DON QUIXOTE. I egenskap af värd för detta silfverbröllop ber jag att få hälsa gästerna välkomna å brudparets vägnar.
Mörners motion Den 18 Juni f. m. 83 om förtydligandet af det i 3:dje punkten af samma § förekommande stadgande, rör:de kartering af boupteckningar, uplästes den redaklionsförändring, som i afseende på delta stadgande uti betänk, bifogad t förslag blifvit tillstyrkt, yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.: I det nplästa belänlcs 4§ förekommer Utsk:s hemställan alt S.dje punkten må få den förändrade upställning, förfatlningsförslaget sidan 24 lill och med 25 utvisar. Jag hemställer om det icke vore bäst antaga ett sådant förslag till ordalydelse, alt man derigenom vore säker det ingenting förbiginges. I anledn. häraf uplyste II. Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt den föreg:de delen af Utsk:s redaktionsförslag icke innehöll någon annan ändring af den nu gällande författningen, än att Härads-, Bergstings-, Lagmansoch Biddare-syne-rätterne blifvit uteslutne. Uppå sedermera framställd propos. bifölls ifrågavar. af Utsk. föreslagna redaktions-förändring. Vidare uplästes såväl Utsk:s förslag, att i 3:e punkten af samma § malte införas ett nytt stadgande, i fråga om houpteckningars kartering, då afliden persön på flere orter efterlemnat egendom, hvaröfver serskilda boupteckningar blifvit uprättade, som ock redaktionsförslaget i denna del. Hr Brodins i afseende på detta förslag vid Ulsk:s betänk, fogade reservation uplästes på begäran af Hr von Ha rtmansdorff, som derefter yttrade: Jag instämmer i Hr Brodins reservation, så vidt den angår brist på föreskrift å hvilkendera boupleckningen kartering skall ske för behållningens belopp. Sä länge dylik föreskrift saknas, befarar jag följden blifva den, att ingendera befattar sig med den gemensamma karteringen. Då anmärknm deröfver upstå, så svaras att det icke är bestämdt, hvem som skall ombesörja karteringen. Den ene anser sig dä icke hafva varit mera skyldig än den andre alt göra det.
— I afseende på frågan om lånerörelsens skiljande ifrån Banken och dess öfverlemnande till Riksg.cont., mäste jag deremot lill alla delar förena mig med Hr Rosenblad, som just förekommit mig i det argument jag ville framställa, att detta skiljande af Bankens olika rörelser i tvenne bestämda delar redan är till en viss grad verksteldt, och ytterligare kan verkställas, utan att man behöfver öfverlemna den egentliga bankrörelsen till en annan myndighet, hvars befattning egentligen är för en sådan rörelse främmande. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med uppläsning af något vidare ur Sir Rob. Peels tal, men eljest kunde man (inna af hvad han i denna omständighet särskildt yttrat, det hans meniug icke varit att öfverlemna Engelska bankens lånerörelse till en för densamma främmande direction, utan blott att deraf göra ett särskildt departement. Jag vill således icke längre uppehålla mig vid denna del af frågan och skall icke eller länge trötta R. o. Ad. med att ingå i frågan om privatbankerna, alldenstund densamma förekom mer till öfverläggning framdeles; men jag vill blott i detta afseende nämna, att jag ingalunda är ibland dem, som hata dessa banker, eller tror att de göra något ondt, utan tvertom, att de genom sin tillvaro åstadkommit stora fördelar för landsorlerne, hvaremot jag äfven tror, att R. St. både äro skyldige och berättigade, att, när nuvarande privatbankers oclrojer löpa lill ända och vid meddelande af nya, nämnde banker ej måtte lemnäs i det skick, hvaruti de sig nu befinna, utan att deras reglementen i afseende på sedelutgifningen måtte förändras. — Jag utber mig i stället att ännu få fästa mig vid några af de särskilda punkter, som af en föregående talare blifvit vidrörde. Frih.
Dcn as Herr Äichiatorn och Cemmendeuren Schulzenheim ahlde anmärkning wid -:stapunkten af Lag-U:skottels Betänkande, nemi. alt spannemalens wigt borde i stället för desi mätande antagas till grund och rättelse wid desi afiefverering, innefattar en ny staga, hwilken icke äger ett sadant sammanhang med det af Justitie'Ombudsmannens yrkade tillägg uri 07 zz arS Kongl. Förordning om matt, ma! och wigt, alt Lag-Utskottet kan upptaga den till granskning såsom en ny anmärkning wid desi utlakande i delta ämne, hälst densamma dcsiutom är af Cconomist beskaffenhet, och äswen ur detta skäl icke tillhörer Lag Utskottets befattning. Wid Lag'UtskottetS yttrande i fragan om Domarens rätt alt gransta wärdet as Bouppteckningar ärv uti Wällofi.Borsare-Standet atstillige anmärk nin - no4 Deri z Julli uindar gjorde, och flere Ledamöter hafwa yrkat/ audre ater. bestridk nädwändigheten och nyttan af en sadan Domarens granskningsrätt. Niksczagsmannen Anders Danielsson uti det Hederwärda Bonde-Standet har icke allenast ansett Domaren döra aga nämde rättighet och styldighet, utan ock satt i staga den ändring uti 4. §. 9.
— O111 man nu, för att icke vid fortsatt jemförelse begå någon orättvisa mot nämnde stånd, ifrån totalsumman af hela rikets manliga befolkning afdrager de omkring 533,000 individer, hvilka, enligt ta be 11— commissionens sednaste berättelse, år 1835 icke uppnått i5 års ålder, och således då ännu ej voro fullt lagligen competente att kunna uti fängelserna inrymmas; så kommer man, vid ytterligare forskning, till det märk liga, men ej glädjande resultat, att militärståndet, hvars medlemmar, afskedstagne inberäknade, ej utgöra Ttg:del af hela Rikets manliga befolkning öfver i5 års ålder, ensamt förser fängelserna med hälften så många innevånare, som alla de öfriga -iftdelarne, samt alt, i fall fängelserna blifvit i samma proportion anlitade äfven af dessa samhällsclasser, så skulle fångantalet uti förenämnde fängelser, i stället för tretusende och några hundrade, hafva uppgått till emellan 17 och 18,000 personer , Den 4 Mars e. m. 65 ner; hvaremot antalet af fångar, som förut tillhört militärståndet, så vida det ej tilltagit i större proportion än inom de öfriga samhällsclasserna, skulle, i stället för 1,100, hafva utgjort endast i5o personer, lill en årlig besparing för Staten af omkring 100,000 r:dr bteo, då hvarje fånges underhållsoch bevakuingskostnad beräknas till något öfver 100 r:dr.
Borgare-Ständets protocoll, hållet wid Urtima Riksdagen i LÖredro den 4 Junii 1812. S. D. Ä^id förnvad föredragning af Hcderwarda Bonde-Ståndets Protocolls-U-drag, för den -§ siftl. Mait, innehallande dek inbjudande till sine Med-Stander att med Bonde-Ståndet bestämma ett S.rssildt Utskott af Denne Ledamöter fran hwarze Stand, för att ukreda de ifrån förra Riksdagarne uppskjutne twistige frågor emellan BondeStåndet och de öfrige Stånden, dom emellan pa bästa satt iemka och deröfwer med Utlåtande inkomma; Bestöt Borgare-Stander för sin del, att bifalla till b-vad Hederwarda Bonde-Stander salunda förestagit. Ur su^rs. Tx ?rotocollo, I.. 8. Olss ^rveäLon. Ut, Den 4 Jurin. '457 Utdrag af Wällöf!. Borgare-Ständets prstocoll, hället wid Urrima Riksdagen i Orebro den 4 Juni! 1812. S.,D. ^a inbjudande af Högwördige PresteStandet genom Prolocolls-Utdrag för den i:sta i denne manad, hwilket nu ä nyo föredrogs, bestor Borgare-Standet, att med Preste-Ståndet förena sig vin underdånige tacksägelse-adrcker, för att tolka Nationens underdåniga wördnad och erkänsla sa wal till Kongl. Majit för de förnyade wedermälen af Desi alltid werksamma omtanka och Landsfaderliga vmwardnad om Fosterlandets förnämsta Näringsgrenar, hwilka Kongl. Majit, genom Desi Nådiga författning angående inrättningen af en Swensk Landtbruks-Academie, behagat ådagalägga, som ock till Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen för det Hans Kongl. Höghet i Nader täckts ataga sig att wara närrinde Academies Högste Beskyddare, bie lu^rg.
Hvem skulle ha hjärta att svika den stackars lama frun nu, när hjälp så väl behöfves, och när det motses med sådan tillförsikt — åtminstone inte Lotten. Den aftonen satt hon länge vid sitt öppna fönster och lyssnade till det svaga bruset från sjön, som blånande utbredde sig framför henne. Hon hade tagit fram sin lilla annotationsbok, där, midt bland anteckningar och adresser, hon stundom skrifvit ned en och annan vers som tilltalat henne. En sådan upprepade hon nu half högt för sig:. » Hvad skönt jag sett, hvad skönt jag ser, Jag glömmer aldrig, aldrig mer — Jag glömmer aldrig fjällets prakt Och klyftans trånga, djupa schakt, Ej forsens brus, ej » lindens » snö, Ej dalens mörka, trolska sjö. Men om från allt jag måste gå, Från stilla dal och höjder blå, Jag är dock nöjd, ty ett jag vet: Mer än all härlighet är det När i ett mänskohjärta här I fröjd och sorg Guds vilja sker.t Dessa verser hade en af Lottens vänner diktat efter en färd i fjällen. I all deras bristfällighet hade hon älskat dem, och hon hade många, många gånger tänkt sig, hur hon skulle läsa dem den sista kvällen i Norge. Nu läste hon dem här i den låga, trånga kammaren, som om det var en begrafningsvers öfver en kär förhoppning, men Lotten upprepade gång på gång: » I fröjd och sorg Ouds vilja sker! » och hon kände sig trygg och lugnad. Hur lätt kunde det ej fogat sig såj att tantens bref anländt en dag efter hennes afresa? Men att så icke skett, var j u en tydlig fingervisning — alltså inga vemodiga betraktelser längre! I morgon gäller det att vara tidigt uppe oeh ställa allt i ordning till den gamla tanten. — Lotten 9 t ä n g d e sitt fönster, gick raskt till sängs och somnade med glada och frimodiga tankar, som hade intet moln förmörkat hennes himmel. » Tant Lotten är vådligt treflig, du, » sade ene af fru Karins gossar till sin bror. » Ja, det är hon visst, det. Synd att hon är flicka, hon skulle blifvit en så stilig pojke, » var broderns utlåtande.
Härvid får Utskottet, med hemtad anledning af erinran inom Välloflige Borgare Ståndet, att Akare skola af deras yrke hafva en ringa inkomst, endast tillstyrka tillägg af en ytterligare 5:te Glass af 5 Rdr för Akare i Götheborg och Stockholm, men anser för öfrigt, och i fråga om öfrige Städer, någon förändring icke vara behöflig. Då Utskottet ansett för gifvet, att denna §, som handlar om Salu-accis af Städerne, skall redigeras i öfverensstämmelse med Rikets Högloflige Ständers Beslut i denna fråga, hvilket ännu icke blifvit definitivt fattadt, har Utskottet icke nu kunnat föreslå någon förändrad Bevilln.-Utshs Utlåtande, N:o 66. 19 redaction för denna §, utan får endast vördsamt anmärka, att densamma kommer att erhålla en med nämnde beslut instämmande ordalydelse. Ibid. (§. 2/.) Det inom Välloflige Borgare-Ståndet härvid yrkade tillägg) att, såsom icke undantagne, äfven borde utföras, ej blott Hospitals-, utan äfven Domkyrko-, Academieoch Wadstena Krigsmanshus-Hemman, tror Utskottet icke vara nödigt, då ordalydelsen är, att den i denna §. föreskrifna Bevillning utgöres ”af ulla linnman och Lagenhetersom med äganderätt inne1 lafvas”. Inom Högvördige Preste-Ståndet hav dessutom, i afseende på sjelfva afgiften, af Herr Prosten P. G. Svedelius blifvit anmärkt, att densamma, beräknad till 2 för iooo:de, då fråga blir om Fastigheter af mindre värde, utfaller högst ojemn, och exempelvis anfört, att den för 100 Rdrs värde utgör 9 skill. 7 5 runst., samt för 10 Rdr ni-?- runst.
Det hade blifvit henne så underbart, då hon fått se honom. Marken hade börjat gunga under henne. Och något härligt och lycksaligt hade gått fram genom henne och alldeles betagit henne. »Gud, det är han, som jag älskar,» sade hon till sig själf. »Det är verkligen han.» Innan hon sett honom, hade hon mycket väl vetat hvad hon skulle säga till honom. Hon skulle ha fört honom åter till hans barndomstro. Hon skulle hafva visat honom, att denna nya lära var afskyvärd och förfärlig. Men då kom kärleken. Den gjorde henne förvirrad och dum. Hon kunde ingenting svara honom. Hon satt endast och förvånade sig öfver att han kunde tala. Hon undrade om han nu var mycket vackrare än förr. Förr hade hon alls ej blifvit så förvirrad, då hon sett honom. Hon hade aldrig blifvit till den grad betagen. Eller var det detta, att han nu blifvit en fri, stark man. Hon blef rädd, då hon kände hur han kufvade henne. Hon vågade ej säga emot honom. Hon vågade ej ens tala för att ej brista ut i gråt. Hade hon vågat tala, skulle hon icke hafva talat politik? Hon skulle hafva sagt honom hvad hon erfarit den dagen, då klockorna ringde. Eller hon hade bedt, att hon skulle få kyssa hans hand. Hon skulle ha velat säga honom hur hon drömt om honom. Hon skulle ha sagt, att om hon ej ägt honom att drömma om, hade hon ej kunnat uthärda att lefva. Hon skulle ha bedt att få kyssa hans hand af tacksamhet, därför att han skänkt henne lifvet under alla dessa år. Om det ej skulle bli något uppror, hvarför talade han socialism? Hvad angick socialismen dem, som sutto ensamma i donna Elisas gamla trädgård? Hon satt och såg framåt en trädgårdsgång. Luca hade satt upp träbågar på ömse sidor om den och uppåt dessa slingrade nu girlander af lätta rosenskott, fulla af små knoppar och blommor. Alltid undrade man hvart man skulle komma, då man gick den stigen. Och man kom fram till en liten väderbiten amorin. Den gamle Luca hade bättre förstånd på tingen än Gaetano. Medan de sutto där, gick solen ned, och Etna blef alldeles rosenrödt.