Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Både jag och de öfrige Ledamöterne i Stats-Utskottet hafva för öfrigt varit alldeles obekymrade i afseende på samma Yttrande, förvissade att Riksens Ständer sjelfva kunna både läsa och förstå Grund-Lagarne. Sedan Yttrandet nu mera blifvit uppläst, anser jag det icke medföra någon våda, i anseende till Formerne, att detsamma i Protocollet antecknas. Herr Grefven och Landt H/Iarskalken hemställda , att Friherre Cederströms Yttrande måtte i dagens Protocoii pä vanligt sätt antecknas^ hvilket bifölls. Friherre Anckarsvärd: Jag har väl icke emot att Friherre Cederströms Yttrande må, i anledning af de skäl Herr Påhlman anfört, på vanligt sätt i Protocollet antecknas; men kan ingalunda medgifva, att ju icke samma Yttrande äfven kunnat ur Protocollet lagligen uteslutas. Då 29 §. i Riksdags-Ordningen bestämdt stadgar huru en anledning till anmärkning får framställas, anser jag Friherre Cederströms serskilta Yttrande, hvarigenom den af Stits-Utskottet beslutade Anmärkning oveötrsägeligen bliF 142 Den g Fehruarii. vit yppad , alltför väl kunna, såsom emot nysSnämde §. stridande, utur Protocollet uteslutas» Friherre Cederström: Jag får blott erindra s att mitt serskilta Yttrande icke innefattar någon Anmärkning emot Stats-Rådet eiler någon Föredragande, samt att följakteligen den åberopade 29 §. i Riksdags-Ordningen, icke är hit lämpelig. Friherre AnckarsvärdJag har icke kunnat finna annat än att Friherre Cederströms serskildta Yttrande, som skall innefatta en förment vederläggning af Stats-Utskottets Beslut, angående Anmärkning, just derigenom vidrörer samma ämne, hvarå Stats-Utskottet begärt Remiss til! Constitutiöns-Utskottet.
Flottan, äfvensom desse Officerare skall vara medgifvet att med bibehållande af lönen, men utan tjenstgöringspenningar och inqvartering, kunna taga afsked, i hvilket fall de uppföras på en särskild Indragningsstat och blifva intill uppnådd ålder af 55 år förbundne att under krigstid åter ingå i tjenst, emot tillgodonjutande derunder af fulla aflöningsförmåner enligt innehafvande grad; att, då för ifrågavarande nya organisationer till en början endast finnas att använda lönerna och inqvarteringspenningarne vid de beställningar inom Flottans nuvarande Officerskår, hvilka i följd af Eders Kongl. Maj:ts den 3 Februari 1863 meddelade Nådiga beslut, redan åro och intilldess berörda organisationer få komma till verkställighet vidare kunna varda indragna, och följaktligen derefter genomförandet af samma organisationer blifver beroende af yppade ledigheter inom Nya Reservoch Indragningsstaterna, fördenskull vid öfvergången till de föreslagna normalstateima för Kongl. Flottan och Skärgårdsartilleriet skall iakttagas, att de i dessa Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 186'o. 5 stater utöfver nuvarande löner och inqvarteringspenningar upptagna förhöjningar icke få tilltrådas annorlunda ån i mån af befintlig tillgång, saint för öfrigt på det sått förfaras, att förhöjningarna eller lönefyllnaderna turvis tilldelas de begge kårernas grader, nemligen först Underlöjtnantsgraden vid Skärgårdsartilleriet, dernäst samma grad vid Flottan och vidare de öfriga graderna vexelvis kårerna emellan i enahanda ordning och uppåt, men inom hvarje grad först den äldste i graden och vidare med fortsättning nedåt, så långt den hvarje gång för handen varande tillgång - o’ O JO» o» det medgifver; att hvad angår det framställda förslaget att för en af behofvet påkallad förstärkning af flottans maskinistpersonal använda de an slagsbesparingar, som efter fullständigt genomförande af de oftanåmnda nya organisationerna komma att uppstå på staten för flottans nuvarande Officerskår, samt att emellertid af Rikets nåstsammantrådande
Nationen vinner i aflägsna länder genom frendingar, sorn återvärda till sina hem efter misslyckade handelsföretag, till följe af vexatoriska policelagar, och kanske någon gång med minnet af ett mindre vänligt bemötande. Min afsigt är dock, egenteligen ej, att rensurera utöfningec af lagen, utan principen af lagen i och för sig sjelf. Hans Excellence Stats Ministerns för utrikes ärenderne milda caractere ochföfrige egenskaper, böra redan göra mig förvissad, att Hans Excellence så sällan som möjeligt utöfvar sin magt att utestänga främlingar, och då det anses nödvändigt, det alltid sker med en viss grad af motbjudelse, hviket dessutom ej är mig obekant; då jag ej många år tillbaka hade förmånen tjena i den utrikes bureaun; men jag tror mig ej lika lätt kunna förbigå hvad som är förhållandet i anseende till policens rättighet att bortskicka utlänningar. Det inträffar stundom __ och försöken att göra det äro än talrikare, att Stock - Den 3 Martii. 4 Man bör förmoda, i anseende till desse händelsers ofta förekommande, att de ej sällan äga rum, utan tillräcklig undersökning af nödvändigheten och, någon gång, till följe afen nogstiäng granlagenhet. Det talrika antal af detta samfunds värde Ledamöter, som de sednare åren genomrest främmande länder skola, som jag bör förJ moda, med mig instämma deruti, att man nu för tiden obehindrad och med intet eller ganska ringa uppehåll insläppes och kan förblifva i de fleste länder på Continenten, de Osterrikiske Staterne likväl undantagne. Då England är det land som i närvarande tider tjenar till mönster för alla fria Staters fullkomnande, anser jag ej öfverflödigt att för Högloflige Ridderskapet'och Adeln framlägga, hvad som i detta land är allmänna lagen, i anseende till fremlingar: Ingen vägras inträde, ingen kan förvisas derifrån?
Hans Exceilence Herr Grefven och LancltMarskalken tillkännagaf, alt enär den af den siste talaren mot Utskottets förslag gjorde anmärkning vore af den egenskap, att, om den af Ridderskapet och Adelil godkändes, den uteslöte alla anmärkningar, ansåg Hans Exceilence sig först böra inhemta Ridderskapels och Adelns tanka i afseende å densamma, i anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, 0111 Ridderskapet och Adeln behagade instämma i den af Herr Rosenqvist mot Utskottets förslag gjorde anmärkning^ Ropades starka Nej jemte några Ja. Hans Exceilence tillkännagaf, att som, enligt hvad Hans Exceilence tyckt sig finna, Nej öfverröstat Ja, Ridderskapet och Adeln 62 H. 11 * i(S4 Den 17 Februarii f. ro. således ej instämt uti den af Herr Rosenqvist gjorde anmärkning. Herr Rosengvist anhöll om votering. Herr Rosenblad: Jag hemställer till de värde Herrar, som jemte mig gjort anmärkning vid ConstitulionsUtskoltets förslag, om de icke skulle vilja ingå på den jemkning, alt såsom contraproposition antaga min redaction. Hans Excelience Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att visserligen flere erinringar vid Herr Rosenblads förslag blifvit gjorda, men alt Hans Excelience ej såg något hinder derföre, att detta förslag kunde blifva contraproposition, om Ridderskapet och Adeln så behagade besluta. 1 anledning hvaraf Hans Excelience Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, orri Ridderskapet och Adeln behagade bifalla, alt Herr Rosenblads förslag finge uti contrapropositionen intagas. Ropades Ja och Nej. Herr Munck af Rosenschöld:
Jemlikt Rikets Ständers föreskrifter hafva ock de särskilda förbindelser, som utgifvits för odlings-lån, efter fullbordade arbeten och skedda anteckningar i jordeböcker, blifvit vederbörande återställda, hvilket uppenbarligen haft sin grund uti förutsättning om den personliga ansvarighetens öfverflyttning på de hemman, hvilka, sedan lånen kommit dem till godo, ansetts kunna, för återgäldande af hvad Staten förut lemnat, under någon tid bära och påläggas en högre skatt til! Staten, än den vanliga; börande dermed alla tvifvel om betydelsen af de i Kungörelserne förekommande orden »såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal år åliggande allmänt onus» förfalla. Med allmänt onus å hemman förstås åter sådan afgäld af fast egendom, som Kronan tillkommer; och denna afgäld utgår ur egendomen med den förmånsrätt, som bestämmes i 6 §. af 17 kap. Handels-Balken. Då emellertid en, angående betydelsen af omförmälda ord, afvikande mening inom lagskipningen gjort sig gällande, synes lagstiftningens mellankomst nödig för undanrödjande af den osäkerhet, som en fortsatt tillämpning af samma mening kunde komma att medföra. Och hafva derföre Rikets Ständer, för sin del, beslutat en författning, hvarigenom förklaras: att, då lån utaf allmänna medel för beredande af odiingsföretag medelst utdikningar eller vattenaftappningar, likmätigt Kongl. Kungörelserne den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, blifvit i jordebok antecknadt, eger Kronan för de årliga afbetalningsoch ränte-beloppen lika rätt i det hemman, hvilket lånet blifvit påfördt, som för annan afgäld eller ränta af fast egendom, efter thy i 17 kap. 6 §. Handels-Balken sägs. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 December 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 1854.
Till provision må, under sådana vilkor, jemväl kunna hänföras följande qvantiteter Vin, Bränvin, Caffe och Risgryn, nemligen: för fartyg, kommande från Östersjön, eller till någon hamn i Halland samt Götheborgs och Bolms Län från Nordsjö-orler samt Holland, England och Franska Vester sjöhamnar: 2 kannor Vin, I kanna Bränvin, 2 skålpund Caffe och 3 skålpund Risgryn, räknadt på hvarje person af besättningens och passagerarnes antal; samt för fartyg, kommande från orter atom Östersjön, med undantag af nyssnämnde fart till Halland och Bohus Lein: 3 kannor Vin, 2 kannor Bränvin, 4 skålpund Caffe och B skålpund Risgryn, på enahanda sätt beräknadt Härvid bör för öfrigt iakttagas, att Vin och Bränvin icke mot hvartannat utbytas; så att den, som har mindre af den ena, ej får för sådan brist njuta ersätt - 56 Förslag lill Tull-taxa. liing i den andra varan, äfvensom att hvad af dessa och öfriga nämnde proviantartiklar öfverstiger en Skeppares ofvanföre bestämda förråd i utlastningsorten, skall ovilkorligen förtullas. Hvad af inrikes producerade, enligt utgående Tullpasset, med fartyget bevisligen utförda provisions-artiklar öfverblifvit, må, vid återkomsten, tullfritt disponeras.
För lama och liknöjda lärare, för liten och för dålig undervisning i kristendom och sedolära, för mycken kontakt med landtstrykare och grofva brottslingar, och för dåliga exempel ur de högre klasserne hafva, i vår tanka, oftast varit urkällan till dessa laster och brott, om man blott gifvit sig mödan att uppleta den, och bränvinet har sedan varit den under-dämon, som stått de andra till tjenst, för att fullända hvad de börjat, eller för att gifva det onda denna vind i seglen, som rakt förer till undergång och elände; ty bränvin är – likasom så mycket annat – icke ett ondt i sig sjelft, utan ett medel i det ondas hand. Med den kännedom vi således förvärfvat oss om landtfolket och dess lif, har det ofta plågat oss att se målningar derutur, hvilkas enda dagrar och skuggor, hvilkas enda pikanta drag – med ett ord – lånats af brist och fattigdom satta i bredd med rikedom och öfverflöd, råhet och okunnighet satta i bredd med bildning och kunskaper, likasom hade ej denna klass något annat, som talade till hjertat, än dess uselhet och underlägsenhet, hvilka alltid skola framstå med långt bjertare färger än de verkligen hafva, då de sättas bredvid vår lyx och förfining, och likasom medlidande och välgörenhet vore de enda goda känslor, som dessa varelser hos oss kunde väcka. Om så vore, huru lågt stode ej då denna så kallade lägsta klass, och huru små och eländiga vore ej då dess medel att väcka vårt intresse, ty hvem kan ej svälta af hunger och frysa af nakenhet? Dertill fordras sannerligen inga förtjenster, inga naturgåfvor, och konsten borde försmå att någonsin välja dylika hjelpmedel för att dermed sätta lif i sina taflor, lika som motsatsen: att nemligen höja de lägre klasserne blott på de högres bekostnad, hvilket äfven är ett för konsten ovärdigt sätt, att framställa i dager eller draga i skugga, blott för den kära effektens skull.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg den nu föredragna frågan böra behandlas i sammanhang med 7:de punkten. Hr Lefren: Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes göra det förbehåll, som Hr von Hartmansdorff begärt , att frågan hålles öppen , ty om det icke sker alldeles bestämdt, så tvingas vi åter att votera om en formfråga. Frih. Boye: Jag anhåller alt de värde ledamöter, som begärt att få hafva frågan öppen, ville förklara hvad de dermed mena. Jag förstår det icke. Vi måtte väl få afgöra den, och då blir den icke vidare öppen. Hr Lefre'n: Jag anhåller, att den som framställt första frågan om att gå förbi den fråga, som är före , måtte upplysa Frih. Boye om saken. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att lian trodde frågan vara, huruvida det förslaget, att ombud till äldre kammaren endast bör utses inom Stånd eller inom valkrets, borde be i5 H. 56 44» Don 3i Octobcr e. m. handlas i sammanhang med y:de punkten och icke förut föredragas. Frih. Boye: Innan man kommer til! frågan, huru ombuden skola väljas, ligger väl i naturen af saken att bestämma af hvem de skola väljas. Jag utber mig, ati den föreg:de frågan, som måste vara af hvem de skola väljas, ej måtte förbigås, och det är den, som låg i förra förslagets 3:dje punkt. Den förbigicks då, och jag anhåller att den nu må förekomma; ty det är belt olika frågor af hvem de skola väljas och huru de skola väljas. Här står i första exemplaret af Hr von Hartmansdorffs förslag, att de skola väljas på det sätt att samma valmän välja en riksdagsman till de äldres och en till de yngres kammare. Nu ville jag veta huru dermed skall vara. Mine herrar! jag måste få den frågan framställd, på det vi må fä afgöra den. Skola vi antataga Hr von Hartmansdorffs förslag eller icke? derom är frågan.
I afseende härå innehåller E. K. M:s Högstberörde Nådiga Skrifvelse det förslag: 3tt ifrågavarande inqvartering skall af Staten, enligt tariffen uti inqvarterings-stadgan, bekostas; men att service-kostnaden bör, enligt samma tariff, drabba de städer, hvar för sig, der trupp, tillhörande Armeen, är inqvarterad; att, der tillgång till inqvartering i Kronans hus icke finnes, ersättning i contant af Statsverket utgifves till inqvarterings-lagaren, eller till inqvarterings-gifvaren, der inqvartering in natura måste till någon del preesteras af staden, samt att service-kostnaden af städerne till inqvarteringstagarne utgöres antingen i contant till dem, som njuta inqvartering, vare sig i Kronans lius eller med contant af Staten, eller ock medelst afdrag å inqvarteringsersättningen för den inqvartering, som af Städerna in natura lemnäs. Rikets Ständer hafva redan vid föregångne Riksdagar gillat den grundsats, att stalloch magazins-rum böra in natura af Kongl. Maj:t och Kronan tilldelas garnisonerande Cavalleri-trupper; äfvenså hafva Rikets Ständer funnit, att garnisonerande trupper i allmänhet, med deras befäl och vederlikar, 4z4 Expeditions-Utsfsottets Förslag till und. Skrifvelsej N.o 188. böra, så vidt tillgång dertill finnes, utan anskaffning eller byggnad, åtminstone tills vidare, af nya hus för Kronans räkning, inqvarteras i Kronans redan befintliga bus och byggnader; endast brist på erforderliga lägenheter, elier medel till sådanas anskaffande, har hittills föranledt inqvarteringens utbetalande i contant; hvaraf allt synes följa, att, der contant utbetalning eger ruin, boldén ock af Staten bekostas. Med antagande af denna, äfven af E. K. M., uti Dess Nådiga Skrifvelse, gillade slutföljd, och enär några utvägar till anskaffande för
Preste-Ståndet den g Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den io Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse } i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga framställning om Landt-Räntmästares befrielse från skyldigheten att för Remisslage erlägga Be villning. (Bevilln.-Ulsk. Bet. N:ris 12 och 17.) S. A. K. Genom Nådig Skrifvelse den 24 Mars sistlidne år har E. K. M., med afseende derå, att i senaste Bevilinings-Förordningar undantag från Bevillning finnes stadgadt för Skrifvare-hjelp och expencer, hvarmed Landt-Räntmästar nes till |dtds procent fastställde Remisslage närmast syntes kunna jemföras, äfvensom å öfrige anförde omständigheter, öfverlemnat till Rikets Ständers pröfning och afgörande, huruvida icke Bevillning å Remisslage endast må ega rum för sådane Uppbördsman, som åtnjuta dylik inkomst till högre belopp och såsom påräknad förbättring i deras löner, men Landt-Ränlmästarne deremot befrias från Bevillning å dit dem förunnade Remisslaget. Till svar å högstberörde Nådiga Skrifvelse få Rikets Ständer underdånigst meddela, alt, på sätt 145 §. af den nu af Rikets Ständer utfärdade nya Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse > N.-o 3g3- 907 Bevillnings-Förordning utvisar, ifrågaställde befrielse blifvit af Rikets Ständer Landt-Räntmästarne beviljad. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 10 Juni 1841. Uppläst oell godkändt lios Ridd. ocli Adeln den 8 Juni iSJi. Preste-Sländet den g Borgare-Ståndet den g Bonde-Siandet den 10 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts
Thorstlagen den 21 September 1848. Plenum kl. 7 e. m. Justerades ett prot.uldr. för d. 19 dennes och pleniprot. för d. 17 sistl. Juli. Upplästes till justering Exp.Utsk.-s under N:o 203 afgifna förslag till R. St:s underd. skrifvelse till K. M., ang:de tullbevillningen, jemte dervid fogade förslag till tulltariffer och tulltaxeunderrättelser. Äfvenledes upplästes och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 39 afgifna förslag till § i riksdagsbeslutet, ang:de tullbevillningen. Föredrogs Exp.Utsk:s d. 18 dennes bordlagda under N:o 38 afgifna förslag lill § i riksdagsbeslutet, ang:de hvilande grundlagsändringsförslag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Exp.Utsk. har här ingifvit ett förslag till § i riksdagsbeslutet, innefattande de till nästa riksdag hvilande grundlagsförändrings-förslag. Emellertid har Konst.Utsk. till dagens plenum inkommit med ett nytt förslag till förändring i 75 § Riksd.Ordn. Det torde derföre vara för tidigt att afgöra Exp.Utsk:s nu afgifna förslag förr, än Konst.Ulsk:s nya förslag blifvit slutligen behandladt, på det att, om det blifver antaget till hvilande, det må i nu föreslagna § af riksdagsbeslutet intagas. Jag vågar derföre vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad. måtte uppskjuta behandlingen af Exp.Utsk:s förevar:de förslag, till dess att Konst.Utsk:s omförmälda förslag blifvit slutligen behandladt vid denna riksdag. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge att med justeringen af Exp.Utsk:s ifrågavande förslag till § i riksdagsbeslutet borde anstå till RiksSlm fattat deras beslut öfver Konst.- Utsk:s i dag inkomne, men ännu icke till bordläggning anmäldta förslag, ang:de ändring af 75 § Riksd.ordn. Ropades ja.
Deremot har man ända sedan 1809 försedt Stockholm med ved från Finland på Statens bekostnad; låtom oss nu göra det från Norrland på Finlands, det är Rysslands! Den 8 Januarii f. ni. 217 De af Hans Excellence Grefve Mörner anförde missbruk af den redan försökte låneanstalt i denna väg, torde, som munga andra, i framliden genom en bättre controll förekommas. Jag kan icke finna svårigheten, att använda sådane band på låntagaren, att lian blefve nödsakad använda skutorna till det ändamål, för hvilket lån emot låg eller ingen ränta erhålles. Herr Ribbing: Då discussionen redan är så långt liden, vill jag icke uppehålla mig vid något annat, än den skiljaktighet mellan Utskottens egna Ledamöter, att en af dem ansett förslaget förmycket bindande för Styrelsen, särdeles i puncten Litt. A, då deremot den andra förklarat, hvad ock med min öfvertygelse instämmer, alt denna punct lemnar Styrelsen fria händer, i det föreskrifterne ej kunna vara rymligare, än då de egenteligen blott innehålla, att anslaget skall på det gagneligaste sätt användas. Jag instämmer i deras åsigler, som anse att man icke för mycket bör hinda händerna på Styrelsen, och yrkar derföre bifall till Utlåtandet. Jag tror, att likasom det skulle vara fåfängt, att för inre handelsrörelsens och commnnicationens befrämjande anlägga vägar och dertill skaffa åkdon, der inga varor finnas, likaså fåfängt vore alt skaffa vatten-communicationer och äfven fartyg åt varor, som finnas, men för hvilka afsättning vid ankomstorten saknas. 2l8 Den 8 Januari i f. m. Man skall säkert inse delta en gång, om icke förr, då nöden eller fosterlandskärleken uppkallar den inhemska idogheten, att upphämta det öfverflöd, som hufvudstaden och andra afsättningsorler, äga att aflåta af sina capitaler, men hvilka nu gå till utlänningen. Herr Rosenqvist: Den förklaring, som Herr Lefren nu behagat lemna, innehåller samma princip som förut, framställd blott i en annan drägt; och då denna princip innefattar en concession af Rikets Ständers rättigheter, så skall jag alltid vara deremot.
Såsom bidragande till större controll emot missbruk, fann Kongl. Maj:t den anstalt nödig , att sådane förbrutne dömde varor, som voro till införsel förbudne, hädanefter, i stället för att här i Riket föryttras under vilkor af export , borde genom Tuil-Directionens föranstaltande på Kronans risico utskeppas till någon utrikes ort, der Svensk Consul, Agent eller Commissarie vöre förordnad, för att genom bemälde Tjenstemans för - 752 Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillning sorg derstädes försäljas; Och pä det att genord denna anstalt, hvilken troligen medförde den verkan, att behållningen af försäljnings-beloppet blefve ringare än om godset här föryttrades, beslagaren ej skulle komma att sakna nödig och billig uppmuntran, ville Kongl. Maj:t hafva i Nåder förordnat, att beslagare-andelen, i allmänhet bestämd till hälften af det förbrutna godsets värde, skulle i detta fall förhöjas med 25 procent derutöfver, och genast efter det Utslaget vunnit laga kraft af Tullmedlen utbetalas; hvarförutan, i fall vid slutlig liquid efter varans försäljning på utrikes ort det skulle befinnas , att försäljningsbeloppet öfverstege berörde utbekomne beslagare-andel samt de å godset använde kostnader, beslagaren äfven skulle erhålla hälfter» af det behållna öfverskotta; Och kornme, i händelse försäljningssumman ej uppginge till det belopp; att hälften af det behållne öfverskottet funnes svara emot den andel som beslagaren redan erhållit, bristen att stanna för Kronans räkning. Kongl.
St:r förut bestämma de hufvudgrunder, efter hvilka de önska att en sådan Komité skall handla. Detta arbete är alldeles icke omöjligt om Bevilln.Utsk., som är sammansatt af personer från så många olika trakter af landet, vill åtaga sig detsamma. Man påstår att stora svårigheter äro i vägen för att erhålla en rättvis upskattning af jordén. Jag för min del tror det icke, och ehuru flera förslag i det afseendet kunde göras så vill jag likväl endast framställa ett. Jag är likväl icke nog egenkär för att anse detta förslag för det bästa, utan jag tror tvärtom att många bättre kunna D e n '26 Mars. 423 framläggas, men jag hoppas att derigenom visa möjligheten af att kunna komma till en rättvis upskattning af jorden. Vill man komma till detta mål, så bör man, enl. min tanke, först tillse att inom hvarje distrikt, det må vara socken eller härad, jordegendomar finnas, som äro rättvist och sanningsenligt upskattade, icke blott med afseende på det distriktet utan äfven i jemförelse med egendomar i andra trakter. Till norm för upskattningen kan man i allmänhet taga den köpeskilling, som blifvit gifven för jorden under de sednare åren, och för utrönande af jordens verkliga värde bör nedsättas en upskattnings-komité. hvilken, enl. min föreställning, lämpligast kan sammansättas af Ägodelmslhs ledamöter. Dessa ledamöter äre i allmänhet aktade inom den ort de tillhöra samt äga erfarenhet och sakkännedom uti ifrågavande ämne. Jag vill ej påstå att Ägodeln:sK:ns Ordfde kan åtaga sig ett dylikt besvär, ty inom hvarje domsaga finnes flera härader, hvardera med sin ÄgodelmsRätt, och det är omöjligt för Domaren att kunna inom hvarje härad deltaga i ett så grannlaga arbete, utan att derigenom försumma sina öfriga åligganden.