Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Byrons väldiga ande, med hvilken hans egen väl kan sägas vara beslägtad, skall hafva påverkat Snoilsky, låter sig lätt nog förklara. Detsamma kan äfven sägas gälla om Göthe, hvars plastiska skönhetssinne och aristokratiskt afvägda jemnmått tydligtvis måste anslå en så framför allt estetiskt anlagd natur, som Snoilsky både då och äfven långt sedermera visade sig vara. Det är ett estetiskt liebhaberi, som går igen ännu då skaldenmer än tio år senare bringar den gamle olympiern sin hyllning genom öfversättningeri af hans “ Ballader “ (1876). Svårare att förklara blir deremot inflytandet af Heine, hvilket också tyckes vara det, som först får vika. Heine är nu en gång den skald, som i en nyare tid kanske gifvit anledningen till de flesta rimmade ungdomsförsyndelser, men den gamle satirikern har också vetat att från sin graf * En samling på sitt sätt högst intressanta handskrifter, flertalet daterade, som af grefve Snoilsky för flere år sedan öfverlem-nades åt en af våra literära samlare och hvaraf denne välvilligt tillåtit oss ' taga del, har satt oss i stånd att konstatera detta förhållande.hämna sig derför. De naivaste sinnena hafva vanligen varit de, som mest lockats af hans tjuskraft, och naiviteten har straffat sig sjelf. Att skrifva som Heine förmår ingen, som icke lefvat och känt som Heine; och få äro väl de, lyckligt nog för dem sjelfve. Heine var aldrig hvarken naiv eller sentimental, och derför blir det oftast nog till gyckel, när sentimentaliteten skall bjuda till att drapera sig i hans skärande “ weltschmertz “. Föga bättre gick det heller icke med Snoilsky i hans diktning under ynglingaåren. Men det sentimentala låg förmodligen allt för starkt i luften under en tid, som flyss sett Atterbom gå hädan och för öfrigt fortfarande inspirerades af Bottiger och Malmströms “ Angelica “.
Nästa moment säger icke huruvida Häradsskrifvare» är skyldig att genast uppsummera BeredningsLängden , m m väl att den sxall underskrifva af Ordföranden och mindst arne Ledamöter, Det ena synes billigt vis föregå det andra, så väl vid Beredning sorn Taxering. Det vore äfven gagneligt, att summorna med bokstäfver utfördes uti den mening, hvarigenom längden bestyrktes. Härigenom skulle ledsamma anledningar till misstankar umivikas och Taxeringsman slippa att åberopas till vittnen vid uppstående tvister om Taxering och åsatt värdering. Intiäffadt exemp. 1 visar angelägenheten häraf. 2*5:te momentet lemnar icke Beredningen rättighet att göra någon ändring, om Häradsskrifvare» oräu debiteras. Detta tyckes vara så mycket mera origtigt, som Sockneboer säkrast känna huruvida några af de i mantalslängd derna uppförda personer äro berä'tigade till någon lindring. Vi håfve å'skilhga Författningar, som. i öfverensstämmelse med SevillningsFörordningen, verkligen lemna sadan förmån 1 men oftast skall detta blifva utan verkan, om ej detta moment ändras. Den 19 April. e. m. 551 29:de Momentet visar, att Taxerings-Comitéens Beslut, vid vissa händelser, i betydlig mån kan stadgas af dess första Ledamot. Jag känner ej, om denna händelse inträffat 3 men, då all Lags första egenskap ärtydlighet, synes mig, att denna, verkligen angelägna, fråga bör bestämmas. Om etne af Ridderskapet och Adeln äro närvarande, så måste väl den anses som förste Ledamot, hvilken på Riddarhuset innehar äldre matrikel-numerj men om ingen Adelsman är närvarande, eber vårt Stånd representeras af medborgare utur andra Stånd, så tyckes det, som vid förrättningens början borde elter gifven Lag utstakas, hvilken som vid inträffande händelse innehade första rummet. 5. Art. 5. §. 6. morn., stadgar tiden för PröfningsComitéens sammanträde.
På grund deraf har Utskoltet uti en följd uppställt alla de §§., som innehålla fö resk r i (ler rörande Ridder skåpets neji Adelns representationsrätt eller från och med §. t till och med §. ra uti Utskottets Förslag. Derefter äro uti §§:ne i3 till och med ao sammanförda alla stadganden, som angå Ridderskapets och Adelns legitimering vid Riksdag. Och slutligen finnas, uti de åter - C 3 ) stående §§:no af Utskottets Förslag eller från oell med §. 21 till och med §. 46, afhandlade de ämnen, hvilka liafva afseende på sättet för val af Ledamöter i Utskott och de för dem, jemte Electorerna, nödiga allmänna föreskrifter, Landt Marskalks åligganden } sättet för verkställandet af val och votering, val af Ridderskapets och Adelns Fullmäktige och Revisorer; äfvensom hvad angår RiddarhusUtskottets göromål och Riddarhus Directionens tillsättning m in. Men ehuru Utskottet sålunda ansett de i RiddarhusOrdningen förekommande olikartade ämnen kunna till serskilda Artiklar eller Afdelningar hänföras, har Utskottet likväl icke funnit sig böra biträda det af Herr Cederschjöld väckta Förslag, att endast den delen af RiddarhusOrdningen, som rörer Ridder ska pets och Adelns representationsrätt, skulle till Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse öfverlemnas. Ty då icke allenast RiksdagsOrdningens 12 §. innehåller, att Ridderskapet och Adeln representeras, enligt RiddarhusOrdningen, utan ock nämnde Grundlags 21 och 79 §§., hvilka i allmänhet meddela föreskrifter, rörande de 3:ne öfrige Ståndens legitimation, samt Lemöternes deraf åligganden såsom Riksdagsmän och Medlemmar i Utskott, hvad serskildt angår Ridderskapet och Adeln, uti berörde omständigheter, uttryckligen hän - » C 4 ) visa till RiddarhusOrdningen, som i dessa fall bör tjena till efterrättelse, hvarförutan samma Ordning i 3g §.
Ut» stottel fär likwäl härvid anmäla att de i Srats-Ut - »6,42 Den 29 December. skottek fem Cantzlister icke möjeligen kunnat medhinna ensamt besörja renskrisningen af Ulffoktcts Betänkande, i si)niicrhet angående Skakö och Ikiksgälds'AZecken med dergö wiklöskige och manga bilagor i anseende dertill, att testa expeditioner fordra! skyndsamhet samt pä en och lamma tid inträffade; Och som Utskottet således warit föranlätit, rut för Riksgälds Verket, dertill icke mera än en Cankzlist ivar att tillgå, antaga z:ne lärskilda personer, akt wsd renskrifningen biträda, emot löfte om särskild betalning, sa hemställer Urlkotter till Riksens Högloft. Ständer ort till testa Exrra Vöstentes aflöning mätte hestäs ett särffildt grswodc, af tillsammans R:dr Z2 st. B:o. Likaledes instämmer HMotfet i Herror Ordföranders först,g om 16 st. B:eo om Dagen i Tracta'Mence för hwarjc person af WskoltctS Wakt«Betje» ning, Utom hwav angar Bcwilliungs Ufskottcs Waktbetjent Denne har ensam bestridt hela uppassningen för Utskottet, sä wäl dä det in pleno som pä dest flere afoelningar och Beredningar arbetat; Billigheten synes således fordra, att da han för denna uppastning mäst upoffra Hela stn rid, han äfwen derföre njuter någon liten tillökning; och hwarföre Uljkottet fär hemställa, att hay ma ätnsttta 24 st. B:co o>U dagen r Tractamente. Wid bwad Herrar Ordförande i öfrigt hemställt samt om förskott i desta arfwoden och tractamenten, har S'ars Utskottet, såsom pä goda skäl grundadt, ic« Fe »agor ,ör Dest del akt tillägga, titan hemställer hetz U.U RtlMö Högloft.
Då stänglarne hos Liiium auratum om hösten vissnat ned, upphöres med vattningen, och lökarne få kvarstå i den torra jorden. Vattning är ej nödvändig under vintern, dock är skäl att någon gång vattna litet, då jorden blir alltför torr, emedan lökarne eljes vissna mycket. Hålles jorden ständigt fuktig, börja de växa i otid. De böra förvaras på en frostfri men sval plats, som må vara ljus eller mörk, .efter omständigheterna. Omplanteringen verkställes bäst i mars. Lökarne upptagas då, den gamla jorden afskakas, och alla döda rötter frånskiljas. Den nya jorden, hvari de skola planteras, bör vara lös och nä- ringsrik, t. ex. en blandning af lika delar god trädgårdsjord, löfjord och gödseljord jämte sand. Krukorna böra vara rymliga samt i botten försedda med ett lager krukskärfvor och därofvanpå ett tunnt lager mossa, som hindrar jorden, att falla ner mellan skärfvorna. Detta för att öfverflödigt vatten med lätthet naå afrinna. L ö - karne planteras så djupt, att de öfver sig få ett jordlager af 4 5, 5 centimeter, så att de rötter, som utväxa på stängeln ofvanför löken, få erforderlig näring. Vatten gifves dem mycket sparsamt, tills de rotat sig och kommit i liSig växt, dä de fordra riklig vattning, emellanåt en svag gödselvattning. Enkel och billig rökapparat. Härtill kan man använda ett af de stora fat eller tunnor, i hvilka köpmännen få hem varor. Stäfverna kunna spikas fast vid träbanden, och dessutom kan man sätta på några järnband. Botten och lock aftagas, och tunnan sättes på marken. Invändigt anbringas trästockar i olika höjd, på hvilka de saker, som skola rökas, hängas upp. Locket, hvarmed tunnan täckes under rökningen, bör vara så tätt som möjligt, och för att uppnå detta är det praktiskt att förse detsamma med ett slags öfverdrag af lärft. Några steg från tunnan göres ett hål i jorden, som nyttjas som eldstad, och härifrån lägges en kanal af sten eller ett bleckrör till tunnan. På denna eldstad brännes hyfvelspån och ved.
Hos Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-St änden är anmärkt: att i första momentet jude raden borde införas orden: ”ander i5 års ålder'3 i stället för: ”under i5 år,” och på ii raden: ’’de föräldrars” antal etc., i stället för ”deras;'’ att de af allmogen, som försörja gamla orkeslösa föräldrar, borde njuta någon lindring; att, med uteslutande af aldra momentet, denna §. borde erhålla följande lydelse: ”de af allmogen, som ej ega eller brukar mer än fdels hemman och derunder, sd vida värdet deraf icke öfverstiger 1000 R:dr, torpare, gerningsmän, inhyses och backstugufolk, bruksoch fabriksarbetare, fiskare och arbetskarlar af alla slag, med deras vederlikar, så väl på landet, som i städerna, samt f örenämnde personers enkor, jemts krigsfolkets hustrur och enkor, skola, enär de hos sig underhålla orkeslösa föräldrar, eller barn, eller andra anhörige, som hvarken hafva egendom eller sig sjelfva försörja kunna, och dä antalet af dylika icke arbetsföra personer äro tvänne och derutöfver, njuta afdrag 8 sk. för den första, 16 sk. för den andra, 3t sk.för den tredje, 1 R:dr 16 sk. för den fjerde o. s. v.
Jag kan icke betaga dem denna kraft af häfd, kari ej borttaga häfdens inflytelse i sådana fall, dä icke tydlig lag stadgar hvad som skall ske, ulan man mäste sluta sig till hvad som vore grundlagens mening. Flere talare på andra sidan hafva debiterat mig att ej hafva förklarat huru Coust.Utskts betänk, skulle kunna afslås: jag liar för min del icke tillåtit mig ett enda ord, som skulle jag vilja afslå förslaget; ty min framställning innehåller blott den ordalydelsen, att R. o. Ad. mätte förklara samma förslag oantagligt, och derigenom har R. o. Ad. icke bundit sig hvarken till det ena eller andra. Det synes mig också vara i sin ordning, att R. o. Adis beslut icke binder händerna på ett Coust.Utsk., som sjelft icke anser sig vara bundet af Ständerna, hvilket synes deraf, att ehuru R. o. Ad. jemte arne andra Stånd förklarat alt valen till r iksdagsman till den blifvande representationen skulle ske ståndsvis, har Const.Utsk. dock afvikit derifrån, oaktadt förstärkta Const.Ulsk:s beslut icke derför lagt hinder i vägen. Det synes således icke vara ur vägen, att Const.Utsk. ändrar sitt förslag, och derföre har jag ej gått längre än att begära det R. o. Ad. måtte förklara det af Const.Utsk. oss gifna förslag a48 Den 21 April f. m. vara oantagligt, utan att vidare bestämma huru och på hvad sätt Const.Utsk. varder proeederandes, när prot.uldr. så väl ifrån R. o. Ad. som från de öfriga Stånden kommit Const.- Utsk. tillhanda, ty då, mine herrar! kan ingen säga allman med maktspråk tillintetgjort Utskts förslag. Ibland de yttranden, som förekommit, utber jag mig att få upptaga ett och annat. Min värde motståndare Gr.
Det är blott en åsigt om, att bland de många republikanska embetsmän, som genom hans försorg kommo att aflösa de gamla kejserligt sinnade, hvilka alltjemt fortsatte att konspirera mot republiken, valde han alltid de dugligaste, de mest energiska. Han kände icke till nepotism. Den embetsmannaklass, han har skaffat landet, är arbetsam och hederlig. Ja, han gick i sin kärlek till dugligheten så långt, att man stundom förebrått honom, att han af den anledningen åsidosatte partihänsynen. Det bör erinras, att då han var konseljpresident, tog han till expeditionschef i utrikesministeriet J. J. Weiss, en man, om hvars stora duglighet, eminenta kunskaper och ofta bländande spiritualitet alla voro ense, men som var medarbetare i den reaktionära Figaro. Då man angrep Gambetta härför, svarade han blott: “ «Tag påtager mig ansvaret för mina underordnade “. Kort före Gambettas död offentliggjorde Weiss en artikel, som förklarade, hvarför han hade velattjena under Gambetta. Tankegången deri var denna: “ Vi som icke kunde komma fram under kejsardömet, derför att vi saknade relationer, vi blefvo, hvilka åsigter vi än hade, tvungna till beundran för och kärlek till denne man, under hvilken vi kommo fram, om vi blott voro dugliga. Han hade talat om de nya lagren, han fann dem och ur dem skapade han ett nytt Frankrike. “ Den franska hären älskade honom. Det är berättadt, att han kunde få tårar i ögonen, när ett regemente marscherade förbi; han gjorde allt hvad han kunde, för att utveckla hären och hos folket väcka lust för vapen. I Elsass och Lothringen litade man framför allt på honom. Ett af de vackraste dragen från hans begrafning synes mig vara det, att barnen från Bellevilles folkskola, som blifvit * grundad efter hans initiativ, bådo om att få ropa “ Lefve Frankrike “, när de i liktåget kommo förbi Strassburg-statyn.
Han tog ej hämnd på två barn. Det var ju naturligt, att om en båt skulle råka ut för storm, så skulle det vara ute på öppna hafvet och ej i hamnen. Inte hade hans söner lefvat i fiendskap med San Marco! Man hade hört dem ropa »Evviva San Marco» lika ifrigt som enhvar annan. Och han hade beskyddat dem ända tills i dag. Han hade aldrig visat vrede mot dem under de år, som gått. »Men du, Cecco,» sade de, »du bringar olycka öfver oss med ditt tal om San Marco. Du, som är en gammal och vis man, du borde veta bättre än att reta honom mot venetianarna. Hvad äro vi utan honom?» Cecco satt och såg på dem med sina förvirrade blickar. »Ni tror det då icke,» sade han. »Ingen förnuftig människa kan tro något sådant.» Det såg ut, som de skulle hafva lyckats lugna honom. »Jag vill försöka att ej tro det, jag heller,» sade han. Han reste sig och gick mot dörren. »Det vore för grymt, inte sant,» sade han. »De voro för vackra och för raska, för att någon skulle hata dem. Jag vill inte tro det.» Han gick hem, och i gränden utanför sin dörr mötte han en grannkvinna. »De läsa själamässa i domen just nu,» sade hon till Cecco och ilade bort. Hon var rädd för honom, så som han såg ut. Då tog Cecco båten och förde den genom småkanalerna ned till Riva degli Schiavoni. Där, hvarest utsikten var fri, såg han ut mot Lido och hafvet. Ah, det var en tung blåst, men alls ingen storm! Vattnet lyfte sig knappast till vågor. Och i sådant väder hade sönerna förgåtts! Det var ej till att förstå. Han gjorde fast båten och gick öfver Piazzettan och torget in i San Marco. Där var mycket folk och alla lågo på knä, bedjande i stor ångest. Ty det kändes ju vida förfärligare för venetianarna än för andra folk, då det skett en olycka på sjön. De hade ej sin bärgning af vingårdar och sädesfält, utan en och hvar berodde af hafvet.
Ehuru ogerna jag tillstyrker höjning å någon skattetitel, och fast hellre skulle se, att omständigheterna medgåfvo en nedsättning å dem alla, så nödgas jag följaktligen, i fråga om tullafgifterne å åtskillige öfverflödsvaror, vara af en annan tanka än Utskottets pluralitet, emedan, såsom jag redan haft äran anföra, en höjning af inkommande afgifterne å så beskaffade varor nu är den enda utvägen, som framställer sig för att kunna bereda tillgången till de oundvikliga behofven, för att upprätthålla Riksgälds-Contorets credit, och ändtligen för att kunna undvika det landsförderfliga skuldsystemet. På dessa grunder håller jag för, att inkommande tullafgiften å Caffe bör och kan höjas minst till fern (5) eller sex (6) skillingar B:co per skålpund, och tullafgiften å Socker likaledes minst till fyra (4) skillingar per skålpund. Dessa Hor till B evilla. Ut sk. Bet. 29 tvänne artiklar äro de, som i flera hänseenden företrädesvis egna sig att underkastas en ökad beskattning; och som jag håller före, att afkastningen af denna tullförhöjning å Caffe och Socker skall motsvara det påräknade ungefarliga behofvet, så inskränker jag mig ock att endast å dessa tvänne artiklar yrka högre afgifter. Då dessa tvänne nu nämnde artiklar äfven äro de, som utgöra den drygaste delen af importen, så anser jag, att en förhöjning i tullafgiften å dem, i närvarande tidpunkt, då Realisationen är besluten och skall sättas i ver-, ket, eger ännu mera skäl för sig. Jemförd med tullafgiften i de flesta andra länder å Caffe och Socker, blir den införselsafgift å dessa artiklar, jag föreslagit, i alla fall ganska måttlig, och till och med låg, och ingen, som känner beloppet af hvad tullen å ifrågavarande artiklar i andra Stater inbringar, lärer med fog kunna kalla den hög. Att en afgift af 5 eller 6 skillingar B:co å Caffe och 4 sk. å Socker icke skulle kunna utgå, utan att gifva anledning till tullförsnillning, är ock en. invändning, sorn ej kan godkännas.
Riksdagsordningen , att, jemte ProtocollsUtdrag derom till ConstitutionsUtskottet öfverlemnas. Grefve Frölich: Jag anhåller, att härtill få lägga den begäran, att ett ProtocollsUtdrag innefattande hela den nu justerade discussionen, mätte få åtfölja remissen. jgo Den 6 Februarii f. m. Herr Grefven och Ordföranden erindrade, att som 29 §. Riksdagsordningen i bestämda ordalag föreskref det sätt, på hvilket anledningar till anmärkningar skola framställas, ansåg Herr Grefven och Ordföranden sig icke kunna meddela proposition derå, att den hos Ridderskapet och Adelil, i afseende å RiddarhusOrdningen, förefallne discussion, skulle, till följd af Ståndets beslut, åtfölja remissen af Grefve Frölichs anmärkning till ConstitutionsUtskottet; Grefve Frölich likväl obetaget, att enskildt erhålla afskrift af ifrågavarande discussion, för att deraf göra det bruk honom godt syntes. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Då Herr Grefve Frölich redan genom trycket låtit till Allmänhetens kunskap komma att han, sedan Protocollet hos Ridderskapet och Adeln för den 28 November 1828 Idifvit justeradt, ämnade hos ConstitutionsUtskottet väcka åtal emot Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, och derjemte låtit trycka de anledningar, hvilka han (mutatis mutandis) ärnade att för sådant ändamål till nämnde Utskott uppgifva, så anhåller jag att till Protocollet få yttra, att jag anser ett sådant förfarande strida om ej mot ordalydelsen, åtminstone helt och hållet mot andan och meningen af Riksdagsordningens 29 §. 2 mom.
Majrts Nådiga Proposition till Rikets^ Ständer, angående anslag af vidare nödige medel till understöd för utflyttningar vid Egoskiften, äfvensom till fortskyndande af Afvittringsverket i Rikets Norra Pro vi noer. Kongl. Majit behagade, uppå Stats-,Rådets Kongl. Maj.-Ut Nådiga) Propos, JV.-o 13. i3 underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla detta förslag , sådant det vid Protocollet finnes bi lagd t, och bcfallte, att Nådig proposition, i öfverensstämmelse derméd> skulle till Rikets Ständer expedieras* Ex Protocollo Knut von Troil. N:o i3. KONGL. MÅJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer j angående någon jemnkning i grunderna för Recognitions-Skogarnes skattläggning; Gifven Stockholms Slott den i3 November 1828. Enligt Kongl. Majrts till Rikets Ständer vid sista Riksdag aflåtna och af Rikets Ständer antagna Nådiga Proposition, rörande Recognitions-skogarne, blef, i afseende på Skattläggningsgrunderlia för samma skogar, förorclnadt, att de, uti Kongl. Kungörelsen af den 4 Februarii 1811, derföre stadgade hufvudsakiiga grunder skulle följas och iakttagas, dock med den lämpliga och billiga jemkning deruti, att, om, i anseende till de betydligt lägre skattläggnings-methoderna i »4 Kongl. Maj ds Nådiga Propos. N.-o 13. åtskilliga Rikets Provincer, det skulle viel Recognilions-skogarnes skattläggning någon gång kunna inträffa, att den deraf till Kronan ingående årliga ränta, uträknad efter ett medium af de sistförflutne
V. — Frän Iduns läsekrets: En papegojfrågs; ett svaromål af S. B. — Nämndemansmor om » ötveransträngning ». — Ur notisboken. — Tealer och musik. — » Min man »; skiss för Idun af Elsa Lindberg. (Forts. o. slut.) — Tidstördrif. H a n s skål! » halsmuskler fiol. Hon och misskänd. och då liksom nu Han hufvud. något. h o n fyllde så tusende, till öfvervinna så m y c k e t. skratta. skummade skulle honom idel darne, någon en sig o c h funnes skolan. då lärde hon sig ingenting. H o n skrattade att Alla skull. A h, det kände hade henne ofta så s o r g l i g t. hade f ö r sin egen p å sitt s u n d a, olika o m sitta fast flicka. drog varsamt det. henne. sig och ögon. det visste h o n n o g. M e n stämning, skulle orubbligt — • — Hon supéer o c h höljde henlad. Idun Stockholm. Hutu Tryr.ker Ald.iehnl.nq .- N; r 37 (508) Prenumerationspris pr år Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., månadsuppl. Barn^arderoben Fredagen den 17 september 1897. kr. — Allm. telef. Riksielef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Nnrdling. Utgifningstid: hvarje fredag. A nnonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre dösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 Öre pr nonp.-rad. Vid tjugufem~års~regerings~jubileet. SOFIA. OSCAR. IDUN K^ungahyllning. Dikt af Selma Lagerlöf.
Och ehuru i dessa fall uppsåtet hos en Tidningsskrifvare svårligen kan anses lika oförvitelig, som i det exempel jag ofvanföre nämndt, yrkas ej i denna Kongl. Majits Nådiga Proposition något särskildt straff, såsom en bestämd nödvändig följd af inställandet. Ty jag kan ej bifalla den tanka, som någre yttrat, att sjelfva inställandet och förbudet att sedan utgifva Dagblad är ett verkeligt svårt straff, ett upphäfvande af menniskors Samhällsrättigheter; en sådan Författare är i alla fall obetagit att öfver alla möjeliga ämnen, uti hvad skrifart och uti hvad annan form som hälst, utgifva Skrifter, så ofta och så länge han behagar, och derigenom uppfylla sin bestämmelse att sprida allmän upplysning. Lagen vill i detta fall blott förmena honom den enda form hvarunder med anledning af redan vunnen erfarenhet hans Skrifter kunde blifva vådeliga för Tryckfrihetens andra ändamål att bevara allmänt lugn. Och ehuru äfven jag alltid bör och skall erkänna, att rättigheten att fritt yttra sina tankar är en dyrbar Samhällsrättighet, kan jag ej vinna den öfvertygelse, att rättigheten att utgifva ett Dagblad, i synnerhet sedan dess utgifvande för Samhället redan funnits vådelig, skulle höra till menniskors allmänna och från utgifvarens medborgerliga trefnad och väl oskiljaktiga rättigheter. Herr Grefven och Ordföranden åberopade sin förut i Beredningen yttrade tanka, att, sedan en Skrift blifvit af Hof-Canzleren till utgifvande instäld, inom de åtta dagar, som föregå underdåniga föredragningen hos Kongl. Majit, densamma må af en Jury i de fall, då den anses förnärmande personlig rätt eller skändelig och smädelig, prof vas, huruvida Skriften efter Juryns omdöme bör anses äga den honom således tillagde egenskap, och att Hof-Canzleren, sedan detta Juryns yttrande vore inhämtadt, skulle vara förbunden att detsamma jemte sitt eget och Justitise-Canzlerens yttrande i ämnet hos Ko - Bilaga S till Mern. Nio 3. 391 nungen i Stats-Rådet föredraga.