Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hedervärda Bonde-Ståndet har till SfatsUtskuitét remitterat ett af Riksdags-Fullrnäktigen Nds Mänsson från Malmöhus Län ingifvit Memorial af följande innehåll: ”Då Riksens Högled. Ständer, ined bifall i ”å Stats-Uts,kottets Betänkande af den 22 Julii ”1812 vid Urtima Riksdagen i Orebro samma ”ar, inför Kongl. Maja i underdånighet fram’ förde deras underdåniga anhållan, att, sedan i vederbörlig ordning blifvit utrönt af hvad beskaffenhet de till Flyinge och Dahlby Kongs”gårdar i Skåne af Allmogen utgjorde Dags’ verken voro, Kongl. Maj:t täcktes lata vederbörande, sorn dertill icke voro förbundne, till”godo-njuta den befrielse ifrån utgörandet deraf, ”sorn de kunde äska och hvartill de funnos be”rättigade , lifvades hos den del af hemälte Ali* ’’moge, inom Färs, Frosta, Torna, Bara, Harjagers, ''Rönnebergs och Onsjö Härader, som med Höbergning och instängsel af någre under berörbe Kungsgårdar lydande Angar förut, bi t rädt , ”det säkra hopp , att förenämnde , af Riksens ”Hogloil, Ständer jemväl i 13 af Riksdags-Be - Stats - Utskottets Betiinkanden.
Utskottet har icke funnit skäl tillstyrka att enskilde personer måtte få i Riksbanken såsom aktionärer eller delegare ingå, men likväl adopterat förslaget om Ban kens delning, och utfört detta på ett sätt, som, efter mitt omdöme, bringar det i stark kollision med grundlagarne. Utskottet vill nemligen ifråga om de grenar af Riksbankens verksamhet, som afse den egentliga bankrörelsen, förbehålla Kongl. Majit för fram - Banko-Utskottets Betänkande JV# 32. 35 tiden lika andel i lagstiftningen som Rikets Ständer, under det att de bestyr, som åsyfta myntvärdet eller den s. k. realisationens upprätthållande och vård, uteslutande skulle tillhöra de sednare. För att komma till detta mål föreslås, att afdelningen tor bankrörelsen skulle kallas ”Sveriges BanlU, och antager Utskottet att, alldenstund Sveriges Bank i grundlagarne ej omförmäles, grundlagarne, eller deras angåenda Riksbankens ställning och förvaltning gifna och fastställda grundsatser och föreskrifter ej heller med «Sveriges Bank» hade något att skaffa, eller, med andra ord, att, så snart man ändrat benämningen på någon i grundlagarne omförmäld samhällsinstitution eller annat sakförhållande, man i och med detsamma emauciperat dess ämnen frän grundlagarnes herravälde. Emot den åsigt i sig sjelf, att andel i lagstiftningen rörande Riksbanken borde tillkomma Kongl. Maj:t så väl som Rikets Ständer i den ordning, § 87 Regeringsformen bestämmer, har jag, för min del, visserligen ej något att invända. Mitt till Finans-komitéens ofvannämnda betänkande fogade särskilda diktamen ad protocollum bevisar tvärtom, att äfven jag hyllar och sökt gifva skäl för angelägenheten af en dertill ledande ändring af grundlagarne.
Ty om dc„ föreffrift nti Bewillnings Förordningen, ritt de, hwilka uti flera Soknar och Orter hafwa egendom, pä ett ställe fä summarisst, upgifwa deras behållning och derföre tarcras, warder faststald, följer att sädane egendoms inne, hafwareS afgister till hwardcra Sockens fattiga, icke möjligen efter Bcwillnings-Summan kan uträknas. S. D. Gillade Preste-Ständet Jkikscns högloft. Star» ders Allmänna Beswärsoch Occonomie-Utffotts förnya de Betänkande, rörande anstalter till Veneriska smittans hammande. lllt suprs. S. D. Upplästes och bifölls Riksens Högloft. S anders Allmänna Bcswärsoch Oeeonomie-Utskotts B-tän-ands af den i« nästlidne Mars i anledning af Ryttmästare» Herr Grefwe /^xel lkswiltons Memorial, iniiehällande Förslag till fyra särskildta förändringar uti nu gällande Lccvnomiska Författningar. Ille Luxrs. S D. Bestöt Preste-Ständet, att Riksens Högloft. Ständers Constitutions-UtskottS nu ingifne tryckta Bctänkande, rörande Ratimal Representationen wid nästkommande Riksdag mä af Preste-Ständet till pröfning företagas. lkt supra. S. D. Sedan Högloft. Niddersksyet och Adeln, igenom Protöcolls-Utdrag af den L dennes, tillkannagifwit sis 1 Dyn i7 Äprik. 69? sig hofwa till alla delar Magit hwad Riksens Högloft.
Jag instämmer med dem, som af farhåga för hastigt stegrade priser vilja hafva en mindre enhet; hufvudsakligen för att få det nya myntets enhet desto mera skiljd från det gamlas, ty jag tror ej, att välståndet derigenom befordras; men jag finner det oskadligt, endast namnet blir annat än Riksdaler. Man handlar ej klokt, då man ger samma namn åt två olika saker, der tusendetals menniskor finnas, hvilka ej förstå ombytet. Vi måste nödvändigt påminna oss, att det finnes många menniskor, som ej kunna ingå i beräkningar, och hvilka, af vana vid det gamla namnet, tro sig rent af bedragna, då de jemföra nya och gamla Riksdalersstycken. Jag har ingenting emot hvad namn man gifver enheten, hvilken jag företrädesvis vill hafva bestämd till 12 sk. i silfver, men icke bör den kallas Riksdaler, och icke Riksgälds Riksdaler. Herr Lefrén: Den, som täckts taga närmare kännedom af de orsaker jag anfört, kan ej annat än finna, att jag ej påstått att välståndet uppkommer derigenom, att man sänker enheten, men jag har sagt, att det hindrar välståndet alt fortgå, om man höjer den. Vår enhet påstår jag vara Riksgäld. Begreppen fästa sig dervid. 46 H. 7* ioo Den 19 O c to ber e. m. Riksgäldsskillingarne ii ro de, sora i småhandeln aro mätare. Man kallar en Bankoskilling någon gång en skilling, men vanligen en 6-styfver, och ha 1 fski 1 lingen en 3-styfver o. s. v. Allt mates i Riksgäldsskillingar. Jag har sagt, att raan ej bör lioja enheten. Jag vill ej ingå med en Talare uti undersökning om Barbariska kusten, om Turkiet, om England och om Portugal. Hvar och en vet, huru olika förhållandena äro. Barbariska kusten och Turkiet hafva enväldiga Regenter och Paschar, som efter godtycke kunna handla med myntet. Det tillhör oss ej, att tala om andra Stater, än dem, som hafva ett ordnadt förhållande.
Luleå elfs kanalisering och som besett denna kanal med dess inrättningar och byggnader, gjort sig förvissad; och låge ett ytterligare skäl att bifalla motionärernes begäran deruti, att de föreslagna kanalerna med lutande planer, hvilkas anläggningskostnad icke uppginge till mer än J:del af kostnaden för kanal med vanliga slussar, skulle, till följd af deras billiga anläggningskostnad i förhållande till de stora fallhöjderna och kommunikationsledens längd, blifva en anvisning till efterföljd inom Sverige, med dess många och stora vattendrag, hvilka dock genom landets stupning på flera ställen äro afbrutna af strömfall. För att ådagalägga betydenheten af de skogsprodukter, som årligen från Norrbotten utföras, har Herr Cygnaeus till Utskottet inlemnat officiela handlingar, som styrka, att de s. k. skogsoch stubbe-örena, eller den afgift, som Kongl. Maj:t och Kronan uppbär af innebyggarne i Norrbottens län för rättigheten att å Kronans skogar afverka sågtimmer m. m., under år 1861 uppgått till icke mindre än 101,821 R:dr 17 öre, samt att tullvärdet af de från Norrbottens län under samma år utförda varu-artiklar, hvilka hufvudsakligen bestodo af trä, jemte jern och tjära, utgjort 1,820,800 R:r 33 öre. Enligt det af Löjtnanten Schough afgifna, utaf fullständiga planer och kostnadsförslag åtföljda betänkande, angående den föreslagna kanaliseringen skulle anläggnings-kostnaden för kanalen vid Hedeforssen uppgå till R:dr 966,000: — och vid Edeforssen till „ 312.500: — eller tillhopa R:dr 1,278,500: — hvarjemte för anskaffande af bogserings-ångbåtar och pråmar beräknats R:dr 221,500: — så att hela kostnaden blefve R:dr 1,500,000: — Betänkandet upplyser derjemte, bland annat, att från Edeforssen elfven är segelbar omkring 2j mil till Norrvik, som är ändpunkten för en tillämnad jernväg till Gellivara malmberg.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Ädeln d. 16 Oct. 1829* Preste-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. 19 Bonde-Ståndet d. 19 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, med anhållan om en Lagförklaring, i afseende på sådana Bankens Lån, för hvilka Gäldenär erne icke af emna skuldförbindelse. S. A. K. I)å stundom inträffar, alt innehafvare af en 456 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrif v. N:o 189. Bankens Pantsedel å derstädes belänt Guld eller Silfver så bestämdt uppgifver både lånet och panten, att bevakning, i följd deraf, kan ega rum, och då Banken, oaktadt dess Gäldenär icke afgifvit någon Skuldförbindelse, likafullt är att betrakta såsom Långifvare, samt det icke lärer kunna såsom säkert och ovillkorligt antagas, att, vid skeende tillämpning af Allmänna Lagens föreskrift om fordringars bevakning, Banken , i sakernas närvarande skick , skulle förklaras fritagen från åliggandet att så beskaffade fordringar bevaka; hafva R. St. funnit ett bestämdt stadgande härom vara för Bankens trygghet af behofvet påkalladt. Då nu Bankens Pantsedlar i och för sig sjelfva icke äro att anse annorlunda än såsom löpande depositions-bevis; då bevakningen är i de flesta fall för Banken omöjlig, alldenstund Låntagaren eller Pantegaren icke är känd, samt då bevakningskostnaderne oftast komma att stå i ett högst olämpligt förhållande till hela pantens värde, och någon gång till och med kunde öfverstiga detsamma; så hafva R. St. för deras del beslulit, och få härmedelst till E. K. Majrts Nådiga fastställelse öfverlemna : att Lagens föreskrifter om fordringars bevakande i Concurs och efter årsstä[ilning icke må lämpas till sådana, från Banken mot pant utgifne, af serskild beskaffenhet varande Lån, för hvilka Gäldenär icke afiemnar någon förbindelse, utan deremot sjelf af Banken erhåller ett bevis eller så kallad Pantsedel. Rikets Ständer framhärda etc.
Undertecknade våga särskildt utbedja sig sina mera inflytelserika medbröders uppmärksamhet å den framställning vi nu göra för denna provins, då densamma, isynnerhet hvad landsbygden angår, är serdeles illa representerad. Endast åt en af oss, såsom äldre, har plats i Utskott (Bevillnings-) kunnat lemnäs. Tre af oss bevista riksdag föi'sta gången och äro ännu oerfarne i maskineriet. Två riksdagsmän för Blekinges städer äro placerade i Konstitutionsoch Bevillningsutskotten, hvilka med detta ärende icke hafva att skaffa. Preste-Ståndet eger ingen representant från Blekinge. Om bland Ridderskapet och Adeln nu finnes någon i Blekinge bosatt jordegare betvifla vi; säkert är att ingen sådan är insatt uti något Utskott. Vi anse oss nu böra i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad som skett i meranämnde motion N:o 181 af den 26 November 1862 föreslå, det Rikets Ständer för sin del besluta och hos Kongl. Majk i underdånighet anhålla: att af de indelade båtsmännen i Blekinge åtminstone en tredjedel eller 500 tillsvidare få indragas och ersättning af rusthållare utgå medelst vakansafgifter; att t. ex. att utgå med 7 tunnor eller 44 kubikfot spanmål, hälften råg och hälften korn, efter medeltalet af nästföregående tio års markegång i länet; att de rusthållare, hvilka inom viss förelagd tid anmäla sig, få, när ledighet yppas, i stället för att hålla båtsman, erlägga vakansafgift; att, derest flere anmäla sig än som kunna beviljas sådan fördel, rusthållare inom socken, der färre vakanser jemförelsevis med båtsmännens antal skulle uppkomma, får företräde; samt Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 141 att sedermera företrädet till vakansafgifts erläggande afgöres genom lottning eller annan af Kongl. Majit bestämd grund. Om remiss till vederbörligt Utskott anbälles. Stockholm den 11 November 1865. Peter Andersson, Pehr Andersson, Andreas Eskilsson, Nils Svensson, alla från Blekinge län.
Prol. 1847 och 184S3 Sami. 10 haft. 1 2 Konstitutions-Ut s k o Hels Memorial, N:o 15. ordning, riddarhus-sekreteraren, i Preste-ståndet »Notarius Consistorii», och i Borgare-ståndet »Stockholms stads sekreterare eller notarie, eller den ståndet kunde komma öfverens om», hvarutom för valbarhet till sekreterare i Bonde-ståndet redan då samma egenskaper fastställdes som vilkor, hvilka nu gällande Riksdagsordning derefter upptagit. Uti principen för dessa bestämningar vid tillsättandet af ståndens sekreterare låg således, i sjelfva verket, en större jemnlikhet i detta hänseende mellan stånden uttalad, än dessförinnan och sedermera, då, efter år 1772, Riksdags-ordningen af år 1617 åter i de liesta delar antogs till efterlefnad, och, hvad ifrågavarande ärende vidkommer, öfvergick i den Riksdags-ordning, som nu gäller. De skyldigheter, som, utom hvad protokollet och kansli-göromålen i allmänhet angår, nu serskildt åligga Bonde-ståndets sekreterare, äro: att biträda ståndets talman vid målens behandlande: att göra bestämda påminnelser, der något mot grundlagarna stridande skulle inom ståndet försökas: och att ej till protokollet föra, eller föra låta, än mindre till expedierande befordra, eller befordra låta något, som mot gällande Grundlag stridande är. Dock, om härvid tages i öfvervägande, att mot Grundlagarne stridande beslut lika litet hos Bonde-ståndet, som hos de andra Stånden, böra befaras, så synes, som skulle det uti ofvannämnda, Bonde-ståndets sekreterare ålagda, skyldigheter uttalade ändamål med det serskildta sättet för hans tillförordnande icke nu mera vara af den magtpåliggande natur, att det ej kunde frångås, och Bonde-ståndet, hvilket, genom besluten af år 1800 och 1809, äfven i afseende ä Riksbankens förvaltning, inträdt uti lika förhållande med de andra Riksstånden, berättigas, att ock uti ifrågavarande omständighet få åtnjuta samma rätt, som de sednare.
Samma Konungens rådgifvare förklarade, att derest medel funnos att tillgå, så att man kunde pä en gång komma till detta mål, så hade han icke något deremot. Hans anroärknrr emot den reservation, som Gr. Björnstjerna framställt, hafva också hufvudsakligen angått de emellan' den första och de två sisla liggande punkterne. Den aldra sista, som blott innefattar en tidsbestämmelse, har jag icke fästat mig vid. Den aldra vigligaste punkten tror jag vara den sam afser, alt postverket mätte fä tillsvidare använda sina inkomster, för att förbättra sjelfva post-inrättningen. På sätt Gr. Björnstjerna har uplysl i sin reservation så, om äfven de 100,000 R;dr, såsom man beräknat, skulle ifrån postverket lill staten ingå, så är del dock en ganska betydlig summa som staten indragit, genom en beskattning på de små korrespondenterne här i landet. Utomdess Önnäs äfven andra förmåner här på Postverkets bekostnad. Det är nemi. kändt, att på åtskilliga ställen äro poslförvaltarne så aflönade, att man anser det kunna vara en lämplig reträtt för civile och militäre tjenstemän alt erhålla dessa tjenstår. Dessa fördelar vinnas då genom en beskattning på korrespondensen, det beskattningssätl som jag, lika med hvad Gr. Mörner nyligen yttrat, anser på det hela vara oriktigt, hvarföre jag önskar, att denna beskattning kunnat så inrättas, att inkomsten deraf endast kom i parité vmed sjelfva kostnaden; men då detta icke nu är möjligt, så vill jag icke framställa begäran derom. Jag vill endast erinra, att man i England bar trott sig kunna nedsätta postportot till 1 pence. Det gör efter nuvande kurs 2| sk. rgs. Det är ett land der varuvärdena och lefnadskostnaderne, då reformen skedde, voro omkring fyradubbelt högre än här, (sedan har förhållandet något förändrats) och della tilltrodde man sig göra i ett land, belastad! med en ofantlig statskuld, en statsskuld, på hvilken man betalar 28,000,000 P.Sl. i ränta om året.
Inteckningen låta sin rått upphöra i afseende på en eller annan fastighet j ege lof dertill j v jute dock icke viera Inteckningsrätt i den återstående pantén för större belopp af sin intecknade fordran, lin efter afdrag, enligt det stadgade förhållandet, derest ej alla de, hvilka i denna återstod, på samma tid eller sednare vunnit Inteckning, finnas hafva medelst anteckning på hujvudskrifterne lemnat sitt samtycke. ” Lagutskottet liar vid meddelande af ifrågavarande återremitterade Betänkande, insett alla de af Herr Ehrenborg och Herr Grefve Spens anmärkte olägenheter, sorn tunna uppkomma af flere Fastigheters samfällde Inteckning för en och samma fordran, utan att dertill visst belopp på hvarje särskild Fastighet fördelas, hvilket Utskottet jemväl kortligen söjst i Betänkandet angifva; och det har ej eller undfallit Utskottets uppmärksamhet att ju Staten eller Lagstiftaren, då den medgifver Gäldenär att pantsätta sin fasta Egendom, och Borgenär att genom Inteckning förvärfva sig säkerhet och företrädes-rätt till Betalning derutur, är berättigad, att bestämma vil - LngVtskotets Betänkandcn. 12S3 koren för en sådan förmåns åtnjutande. För öfvertygelse härom, har Inteokningsförordningeji, hvars förändring blifvit yrkad, varit Utskottet ett tillräckligt Bevis; men Utskottet har ansett 18, 19 och ao §. §. af nämnde förordning stå i så nära sammanhang med hvarandra, att den yrkade förändringen uti förstnämnde §. ej kan tillvägabringas, utan rubbning i de grunder, hvarpå Lagen i det hela hvilar; och Utskottet går nu att närmare utveckla motiverne för denna mening. Sammanslagne Egendomar ega ofta ett betydligt värde, när de särskilde hemmanen och lägenheterne betraktas såsom ett oskil jag tigt helt. Styckade och beräknade hvar för sig, uppgå deras sammanslagne värden till ett vida mindre belopp. Detta inträffar särdeles med Egendomar derå Bruk och ManufaclurVerk äro anlagde. Sådane
Men när jag framåt half fyra tiden ändtligen fick höra de väl bekanta stegen, förstod jag genast att det var för sent — till och med för gråtandet. Nu hjälpte bara foglighet och mildhet. »Åhå-åh — sitter du uuppe gumman — lilla och väntar?» sa Ruffen strålande och balangserade till en stol. »Jaa — vännen, det gör jag», sa jag vänligt, medan jag tänkte på, hur lycklig den hustru var, som efter snart 30 års äktenskap endast två gånger förut sett sin man i ett sådant där klockan — 4 — på morgonen tillstånd. Ruffen hvisslade och gnolade och sjöng. »Roligt att du har roligt, gubben lilla», sa jag lika mildt. »Det är inte jag som har roligt — det — är — den andra — Ha ha ha!» » Hvilken andra, lilla du?» sa jag; medan jag försökte pillra af honom rocken. »Det — det — tran-tran-sen-den-tala jaget!» »Knäpp den nöten om du kan, gumman! Ha ha ha!» »Jag knäpper visst inga nötter», sa jag fogligt. »Ser du — jag — är inte jag — utan jag är — det tran-sen-den-tala jaget, och det kan du gärna få gräla på så mycket du vill! Ha ha ha!» »Jag grälar visst inte», sa jag med värdighet. »För öfrigt gör det ingenting, gumsan lilla, om du grälar, för om du också grälar, hick! så är det ändå inte du som grä-älar, på den grund, att du inte är någonting.» »Är inte jag någonting?» sa jag och flög i luften som en bomb. »Aldrig ett dugg — bara en frö-öhylsa.» »Du min värld!» skrek jag. »Ur hvilken mannen springer upp!» »Ur mig har då aldrig någon man sprungit upp», sa jag, alldeles blodröd af harm, ty om det också föll honom in att dricka sig pirum, så behöfde väl inte jag sitta här och låta chikanera mig till döds för det.
Bland vår tids och vårt lands största sträfvanden räkna vi nu säkerligen begäret att bana nya vägar och farleder, och å dem bereda ökad fart. Yi känna ingen gräns för våra bemödanden att basta fram genom ångans kraft till både vatten och land. I fråga om förbättringar af våra allmänna vägar, dem ingen ångkraft förmår göra umbärliga, råder dock ej alltid samma ifver, ej samma sorgfälliga omtanka. Yi räkna minuterna för färderna å 188 Den 3 December e. m. en ångbåt eller på en jernbana, under det vi sällan se på den tid, som onödigt förspilles å våra färder å allmän väg. Nekas kan visst ej, att vi under sednare år väl användt summor till omläggning af väsar och sänkning af höjder; vi fortfara dock att obejdadt bygga bommar och stängsel tvärs öfver våra vägar, lik som dessa vägar ej voro för vägfarande. I främmande länder skulle man knappt ana möjligheten af ett dylikt förhållande. Upfödd vid åsynen af dessa spärrningsanstalter och från barndomen invänd att hvarje 5:te minut afbryta färden med att stiga af sitt åkdon för att öppna en grind, under det man lemnar sitt kreatur och en ofta dyrbar last nästan åt sitt öde, blir Svensken, vid första besök i grannstater, ytterst förvånad att se sig färdas från Stralsund till Rom, eller från Hamburg till Paris, utan att märka en bom, åtminstone ingen, som ej öppnas utan hans egen åtgärd. Man frågar sig då ovilkorligen: är Sverige böjdt under andra förhållanden i detta afseende än andra länder? Om ock allmän lag och stängselförfattningar tyckas visa att så är, återstår dock mycket att i denna del vidtaga, hvarigenom dessa hinder kunna, om ännu ej afskaffas, dock åtminstoue ej mera, på sätt nu sker, genom allmänna åtgärder nära nog upmuntras. Som allmänna vägars underhåll utgör en skyldighet för landtmannen, betraktar ock denna dessa vägar nära nog som sin egendom, hvarmed han äger att förfara nästan uteslutande med hänsyn till eget bästa och vården om eget åkerbruk.
Försäkringstagare vare skyldig att, när fartyg eller gods efter § 260 afträdes, med embetsbetyg af Svensk konsul eller annan behörig myndighet å de orter, derifrån fartyget eller godset sist afgått, och dit det bestämdt är, styrka om och när afsegling skett och att det ej till bestämmelseorten anländt; så ock, vid afträdande i allmänhet af försäkradt föremål, att lemna försäkringsgifvaren skrifilig uppgift å öfriga försäkringar, och å bodmerilån, som blifvit tecknade å de afträdda föremålen, i brist af sådan uppgift kan försäkringsgifvaren uppskjuta betalningen; och räknas förfallotid ifrån uppgiftens aflemnande. Beträdes försäkringstagaren att hafva något svikligen förtegat eller uppgifvit; vare sin försäkringsrätt förlustig och återgälde till försäkringsgifvaren det han uppburit, med ränta derå, en half procent i månaden, 65 naden, tills återbetalning sker; straffes ock, der omständigheterna svårare äro, för bedrägeri efter allmän lag. § 267. Har man slutit försäkring på viss tid och är den tilländalupen förr, än försäkringstagare efter § 260 eger rätt att de försäkrade föremålen afträda, vare han dock berättigad att dem enligt sagde § afträda, emot det han innan försäkringstidens slut gäldar en tillskottspremie, svarande mot den tid, som återstår till dess rättigheten till afträdandet vidtager. Om skadans betalning. § 268. Aro, efter inträffad sjöolycka, försäkringsgifvare och försäkringstagare ense om den ersättning, som utgå bör, gälde försäkringsgifvare den inom en månad. Kunna de ej om ersättningen sämjas, vare dispacheur eller den annars dertill förordnad är, skyldig att förhållandet utreda. Om fullständiga handlingars ingifvande till dispacheuren, så ock om tid för dispachens kungörande och utfärdande, med underrättelse om hvad till ändrings vinnande iakttagas må, vare lag som i §§ 16o och 166 sägs. För den tid betalning uteblifver öfver en månad från öfverenskommelsen eller dispachens utgifvande, håfve försäkringstagare rätt att laga ränta tillgodonjuta. § 269.
Höghet Kron-Prinsens förmälning och verkstälda Utländska reSa anviste medel, bifaller, att de Tre Hundrade Tusende B:dr, soln skola af saltpeter-jordeil utgå* höra vid Bevilliiiligs-Summans fördelning geiiom repartition å de Öfrige iiäiingarne ersättningsvis, elier, som vill säga detsamma, genom motsvarande lindring jordbruket tiilgodokommäj voterar Ja; deli det ej vill, Nejj Vinher Neji Sa kommer frågan, cm Saltpéter-fondettS användande till ofvannämnde behof ej att S l a t s-tJ t s It o 11 e t s Betänkande n. 3 ega inflytande på Allmänna Bevillningens fördelning» Efter det Voterings-Sedlarne blifvit öppnade funnos 47 Ja och 72 Nej; Och sorn Nej således vunnit, så kommer frågan om saltpeter-jordens användande till kostnadernes bestridande vid Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsens förmälning och verkstalde utländska resa ej att ega inflytande på allmänna Bevillningens fördelning; Hvilket förstärkta Stals-Ulskottefc Får vördsamligen anmäla. Stockholm den 29 September 1933. Anlcom den 4 Oct. 1S23. Memorial, angående värderingsgrunden till Bevillnings utgörande af Brandförsäkrade Hus i Städerne samt om den af 4 S t n ts-U t s k o 11 e t s Betänkande 11» Städerne utgående Salu-Accisen. Sedan VälJofl. Borgare-Ståndet, med ogillande af de skäl Ilögiofl. Bevillningsutskottet anfört, slädnät i olika beslut roed de öfrige 3:ne I! esree t i ve RiksStånden. om grunden för värdering af Brandförsäkrade Hus i Städerne elier att det i nu gällande Bevillninge-Förordnings V* Ari. §• !7 Morn. stadgade minimum, af den vid Brandförsäkringen faslstälde summa för värdet af Brandförsäkrade