Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 1 December f. m. att Bevilln.Utsk:t, vid aflemnandet af sitt förslag till Tulltaxa, måtte på det bestämdaste uttrycka sin mening, huruvida denna lag uteslutande skall betraktas som en Finans-lag, hvars enda ändamål är att bereda Staten inkomster, eller om densamma derjemte bör anses ega egenskapen af en lagstiftning, som har för ändamål att, i hvad behöfligt är, beskydda den inhemska näringsfliten och befordra jemnvigt och likstämmighet, rättigheter i handelsförhållander emellan Sverige och andra länder, så att landet må veta, om det hyllar ett frihandelseller ett skyddstulls-system. I ingen fråga finnes det för en nationalrepresentation en större fatt och en större pligt att uplysa Regeringen om sina tänkesätt, än i fråga om riktningen af det statshushål Inings-system, af hvilket det väntar båtnad för landet; ty detta innebär i sig sjelf fröet till allt, och i ingen fråga är det af mera vigt, än i denna, att R. St:r uttala en bestämd och tydlig mening, på det en Regering, som sträfvar för landets bästa och omisskänneiigen vill dess väl, icke måtte blifva, af aldrig tystnande fordringar och anspråk, föranledd, att bevilja sådane tullfriheter och tulländringar, som förrycka ett system och äfven kunde utöfva samma inflytande å antagna eller förestående Statsregleringar. Begärdes på bordet. Gr. Wrangel, Tönnes Reinhold, upläste följande motion : Bland de tå ännu qvarlefvande Svenske män, som egt hedern att åt fäderneslandets tjenst få erbjuda lif och blod i strid mot rikets fiender, befinner sig en numera grånad man, på hvilken jag anhåller att få fästa Högh Ståndets oell R. Stms upmärksamhet.
R:dr sk. r:st. Koppartillverkning. Afradskoppar. Messing. Blyertz. sm. X®. ®. sm. z®. ®. sm. i®. ®. sm. X®. ®. Silfver,' bergfint. Bly, metallvigt. Silfverglitt. Afgiftema till Kronan i Tionde, Myntarelön och Slagskatt. Lod. mark. lod. sm. X®. ® Centner. R:dr sk. rist. Vid denna artikel om Bruksnäringen är slutligen att märka: att sedan Svenska jernet nu mera betydligen fallit i pris, i följd af konkurrens med Engelskt och Amerikanskt jern, numera icke ligger så mycken vigt på jernlillverkningens qvantitet, som på dess qvalitet och tillverkningsmethoderna eller producenternas sorgfällighet vid tillverkningen. Angående Fabriker, Bruk och öfriga näringar, utom Bergsrörelsen, anmärkas följande: l:o. Tegelbruk äro anlagda på liera ställen i Länet. Deras antal år uppgifvet till 22. 2:o. Enligt det till Kommers-Kollegium sistlidet år insända sammandrag af Berättelser om Fabriksoch Manufaktur-inrättningar i Länet, så på landet, som i städerna, utgjorde dessa inrättningars antal 45, hvaribland 3 tillhörande landsbygden och de öfriga 42 städerna: de vid dessa inrättningar anställda arbetares antal 88 och summan af tillverkningarnas värde 50,948 R:dr 36 sk. Banko. Ibland dessa inrättningar förtjena följande här att nämnas: en Tobaksoch snusfabrik i Westerås med 12 arbetare och 8,074 R:drs tillverkningsvärde; 2:ne Garfverier på Engelskt sätt i Arboga, med 10 arbetare och 15,813 R:dr 16 sk. tillverkningsvärde; 1 dylikt i Westerås med 5 arbetare och 3,850 R:drs tillverkningsvärde; 1 Hagelfabrik i Sala med 1 arbetare och 9,500 R:drs tillverkningsvärde; 1 Klädesfabrik i Sala med 3 arbetare och 650 R:drs tillverkningsvärde; 17 Färgerier i Städerna med tillsammans 31 arbetare och 8,427 R:dr 32 sk. tillverkningsvärde.
Vidkommande tredje punkten, jnhem? tas af Stats-llådefs Protocojl den 29 Januarii och den t4 September 1824 väsendtligen: att Krlgs-Collegjum vitsordat den casserade beväpipgens dåliga beskaffenhet och nödvändigheten af att nya Pistoler och Sar biar anlades; att Stats-Secreteraren och StatsRådet hemställt, det Krigs-Collegium matte anbefallas höra Rusthallarne, huruvida de skulle vilja låta dessa casserade vapen repareras till exercice och ali tjenstgöring å fredsstation, då tills vidare den nya beväringen icke borde nyttjas, för att vid timande uppbrott till krig vara i fullgodt stånd; att, i anledning af Öfverstens Friherre Anckar-, swärds och 28 andra Rustandes klagan öfver General-mönstrings-förrättningen, KrigsCollegium, under åberopande af 8 §. iK:gl. Förordningen den 11 Maji ijg5 och 22 §. 6 ConstitutionsUtskottets Memorial IV.-o /f..'). i Mönstrings-Iiistructionen elen 16 November 1819, yttrat den förmodan, alt General-» Mönsterherrn, vid granskningen af persed•» larne, tillämpat de för cassation stadgade grunder, hvaremot Collegium, rörande Pistolernas olika duglighet till krigsoch fredsbruk, ej kunnat dela Mönsterherrns åsigt, samt slutligen att Stats-Sécreteraren och Stats-Rådet, enär propositionen om vapnens istånrlsättande antingen mötts af vägran, eller ock bifallits med oantagliga vilkor , ansett frågan derom försvinna , samt de casserade vapnen, sedan nya blifvit anskaffade, böra tili Rusthållarnes disposition öfverlämnäs; hvarjemte Stats-Secreteraren och StatsRådet, på de af Krigs-Collegium, för mönstrings-förrättningens gillande andragna skälf, oell vid öfvervägande af ao §. i MönstringsInstruetionen, funnit de anförda besvären ej verka till ändring i Kongl.
Men huru varsamt och hänsynsfullt staten vid utförandet af alla dessa uppdrag än går till väga, synes den näppeligen kunna undgåatt stöta ett och annat af de enskilda intressena för hufvudet eller kränka den enskildes frioch rättigheter. Skalle med anledning häraf en konflikt uppstå, så bör den enligt Taine lösas derigenom att staten genast drager sig tillbaka. Staten har härmed till förmån för ett individuelt intresse förklarat sig vilja afstå från att taga ett steg, som kunnat vara till gagn för det allmänna, och detta oaktadt det allmänna intresset enligt Taine iust är sammanfattningen af de enskilda. Delar man Taines förkärlek för minoriteterna inom samhället, kan man ju ingenting invända häremot, men den faran ligger nära till hands, att det sätt, hvarpå Taine söker lösa konflikten, blir ett med * gifvande snarare åt det individuela sjelfsvåldet än den indivi-duela friheten. Yri hafva härmed blott velat framhålla, att den ömhet, Taine ådagalägger om individens frihet, svårligen låter förena sig med hans uppfattning af statens befogenhet och ännu mindre med förhållandena sådana de i verkligheten gestalta sig. För den verkligt existerande staten spelar ej det enskilda intresset samma roll som för Taines stat, utan får nog tidt och ofta &gt; maka åt sig » till förmån för det allmänna. Taines åsigt att den enskilde bör ega rätt att efter behag utvidga sin verkningskrets ocb inskränka statens och att den senare på ett område af omtvistad beskaffenhet bör gifva plats för den förre — denna mening kan nutidens stat ej obetingadt dela. Den går i stället så långt, att den icke skyr att intränga i de helgedomar, hvilka Taine förklarar oantastliga. Då staten upprätthåller och beskydda en viss religion och, om icke förbjuder, s&amp; åtminstone försvårar öfvergången till annan bekännelse, då den tager undervisningsväsendet om hand, gör skolgången obligatorisk och påbjuder, hvad som skall läsas i skolorna, så har den härmed redan beträdt den individens helgedom, som Taine kallar samvetet.
Rikets Ständer hafva redan, under innevarande Riksmöte, uttryckt sin aktning och erkänsla förde hedrande tjenstemanna-egenskaper, som a:ne i6 Stats-Utskottets Utlåtande, JVto 485. andra, vid Rikets Ständers Verk anställde och sedan sista Riksdag med döden afgångne embetsman, Commissarien D. Ek och Banco-Secreteraren G. M. Helsingius, under en längre tjenstetid , ådagalagt. Delande fullkomligen den af Fullmägtige yttrade åsigt, angående det anspråk på Rikets Ständers belönande uppmärksamhet, som jemväl numera aflidne Secreteraren i Riksgälds-Gontoiret, Pi otocolls-Secreteraren Sylvan förvärfva! under den lid af mer än 4° år, hvarunder han bestridt den måhända mest bryd,samma och magtpåliggande tjenslebefattningen inom delta Verk, anser Utskottet Rikets Ständer likaledes höra, genom bifallandet af hans efterlemnade Enkas nu gjorda ansökning, uttrycka sitt erkännande af denne tjenstemans utmärkta förtjerrster. För tillstyrkandet af del sökta och för bemälda Enka behöfliga understödet, hemtar Utskottet dessutom en serskild anledning från det förhållande, att Enkorna efter Riksgälds-Contoirets tjenstemän icke, i likhet med andra embelsoch tjentemäns Enkor och barn, åtnjuta något pensionsanslag utaf allmänna medel. Utskottet får alltså, lika med Fullmägtige, hemställa, att Rikets Ständer må tillerkänna Secreteraren C. Sylvans Enka, A. M. Sundblad, ett årligt understöd af rr5o
April' 44* fet granskare Handlingar befunnits i sin tjenst hafva ådagalagdt väld, oskicklighet &c. ett sådant förhållande hos Riksens Stander anmäla, hvilka hafva sig förbehållit att detsamma pröfva, göra mildring, vid saken fästa afseende elier fata den förfalla. Med all Lag-principe är ock enligt, att den högsta Auctoriteten får mildra: Sä äger Konungen göra Nåd; men ej, skärpa det ådömde straffet. 3:0 107 §:s 2 Morn. hvars sammanhang jag fattat sålunda, att Ständerne på grund af en gjord anmärkning ej kunna skrida till tillämpning af §:s föreskrift i afseende på en felagtig Embetsmans skiljande från dess Embete, förr än Constitutions-Utskottet genom dess tillstyrkande beredt Ständerne anledning att hos Konungen anmäla den åtalade till endtledigande. Och fastän ingen §. uttryckeligen ger Utskottet rätt att fullkomligen frikänna, så ock enär Utskottet icke funnit anledning hvarken att fälla efter 106 §. eller till Ständernas Opinions-dom efter 107 §. anmäla, ligger det klart för mitt begrepp att saken måste förfalla, och att det alltså är Constitutions-Utskottet, som frikänner från någon påföljd af den gjorda anmärkningen. Då jag ej kan instämma i den tankan, att Riksens Ständer få äfven vid sådant fäll göra ändring, inser jag icke ändamålet med en återremiss at ett Betänkande, hvilket Constitutions-Utskottet lagligen och efter den praxis sorn hittills blifvit följd, afgifvit. — Öfveriäggningen har redan blifvit utsträckt vidare utöfver ämnet än Grundlagen medgifver; man har ingått i pröfning af sjelfva saken. Jag tror mig likväl .vara skyldig att derifrån afhålla 442 Den 2? Äprit. mig, cJS Riksdags-Ordningen bestämdt stadgar„ att Riksens Ständer ej kunna ingå i Discussior» i annat fali, än då Constitutions-Utskortet till dem öfverlemnat art hos Kongl. Maj:t efter ' 107 §. göra underdånig anmälan.
Jag tror att conseqvensen fordrar, alt Utsk. nu ifrar för den sats, som af R. St. blifvit i grundlagsenlig väg uttalad. Jag anhåller om bifall till Utskts betänkande. Frih. Sprengtporten: Det tillhör naturligtvis icke mig alt ingå i något slags bedömmande af, huruvida det må vara rätt elier ej, att en anmärkn.anledn. blifvit afgifven i afseende på Hr von Hartmansdorffs tillgöranden med dispositionen af besparingarna; men jag tager mig friheten att fästa uppmärksamheten derpå, att vid ett sådant förhållande beror allt på det ändamål, hvarför dessa besparingar blifvit anordnade, och huruvida deras disposition, i mer eller mindre mån, står i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som R. St. lemtiat. Det har aldrig varit min mening att säga, att K. M. har fått sig uppdragen rättighet att på besparingarna anvisa arfvoden och löner, som R. St. aldrig hafva beviljat; men deremot har det varit min mening, att om verkligen en sådan förlägenhet skulle uppstå inom Stalscontoret, som Hr von Hartmansdorff omnämnt, så att detta embetsverk ej skulle kunna uppfylla sin bestämmelse, så är K. M., enl. de föreskrifter för besparingarnes användande, sorn R. St. vid denna riksdag lemnat, oförhindrad att kunna bevilja eyentuella arfvoden på besparingarna. Jag har härmed endast velat bevisa , alt de framställda farhågorna äro ogrundade, och att Ståndet således ej behöfver draga i betänkande att bifalla Utsk:s utlåtande. Gr. Horn: Jag har tillförene yttrat, att jag gerna hade sett att K. M. baft förnyade skäl att framställa till StatsUtsk. en propos. i delta ämne, för att vinna det afsedda målet. Jag yttrade äfven, att jag trodde att sådana skäl möjligen förefunnits, och skall nu laga mig friheten alt, i anledn. af hvad här blifvit yttradt, anföra ett sådant skäl. Jag föreställer mig t. ex., all fråga om tillfälliga behof för Statscontoret ej kan uppstå, utan anser att dessa behof måste vara permanenta och tror' ej, att K. M. af R.
75 samtliga Riks-StånBihang till samtdens Protocoll och liga Riks-Stån utgifvas under Expedens Protocoll, ditions - Utskottets särskilt och på uppsigt. Statens bekost nad från trycket utgifvas, Konun-’ gens Propositioner, Riksens Ständers underdåniga skrifvelser samt Riks dag sBeslutet till hela deras vidd, men de öfriga Handlingarna, allt efter Riksens Ständers f ö r o r d 11 a 11 d e antingen in ex te lisö, eller ock i sa mm an dra g. Se Bihanget, 3 Samlingen , sid. 3(6. Ridd. och Adelns Protocoll d, 29 November e. m. p. 672, samt d. 8 Dec. e. ra. p. 464 och 47^- Preste-Ståndets D:o 8 B. p. 5o2—5o3. Borgare-Ståndets D:o 7 B. p. 236—237, 277 — 278. Bonde-Ståndets P:o 6 B. p. 35p 76 Bil. till Constitutioiis Utsh. Bet linh. N:o 3» 63 §. (Tillägg vid slutet). — I händel se Justitiae-Ombudsmannen, vid samma Riksdag, under hvilken han blifvit vald, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skola Riksens Ständer iEmbetet genast insätta den man, s o m de till hans efterträdare utsett. Skulle Justitias-Ombudsmannens utsedde Efterträdare under påstående Riksdag afsäga sig det erhållna förtroendet, eller i Justitiaa - O mbudsmans-Embetet i 11- sä t tas, eller med döden afgå, utväljes, på ofvan stadgade sätt, en a11 «• Bil. tili Cons titti tious Utsk. Betänk. N:o 3. 77 nan behörig raan i hans ställe. (Ytterligare tillägg).
Uti tolde punkten står: ”att vid de tillfällen, då eu bättre vara kan förblandas med en sämre af samma slag, eller då icke erforderlig controll står att vinna, det förtullningen svarar mot varan verkliga egenskap af finare eller gröfre, en medeltull ma bestämmas, som skyddar mot införsel af den gröfre varan, och är lämplig för det slag, som beli öfver införskrifvas.” Jag har vid en föregående riksdag gjort anmärkning vid en sådan princip, och jag upprepar nu, att jag tror det vara lätt att åtkomma en tull, som svarar emot det verkliga värdet, derigenom nemi., att tullen erlägges in natura, då importören, om lian så behagar, kan på auction återköpa tullprocenten; eller ock att hela partiet sättes på auction, då ägaren, om han så vill, kan inropa detsamma samt utgöra tullafgiften, beräknad efter auetionspriset. Så tillgick åtminstone for några år sedan i Köpenhamn. Att fastställa en medeltull i omförtnälda afseende anser jag olämpligt. För öfrigt synes Utsk. hafva förbigått en ganska vigtig princip, nemi. den, att varor, som i liten volurn äga stort värde, böra beläggas med låg tull. Detta är nödvändigt, derest de icke helt och hållet skola undandragas all förtullning, helst de lätteligen kunna undaustiekas, så att de icke upptäckas, såsom t. ex. muscus, spetsar Den i8 Octobcr. o. s. v. Sedan jag sålunda yttrat mig i några allmännafe afseenden, kan jag icke underlåta att framställa några detail-anmärkningar. Jar har visserligen tittat liar och der i liela tulltaxae-förslaget; men jag har i allmänhet haft så svårt att inse den princip, hvarefter hvarje artikels tullbelopp blifvit bestämdt, att jag icke ansett det mödan värdt att fästa mig vid mera, än hvad som kan tillhöra min vetenskap. Jag tycker då, att t. ex. ambra och musens, som iiro värda io r:dr lodet, hade bort beläggas med ganska låg tull. Fem procts tull på musens är derföre redan högt; meri ännu svårare är det att förstå, hvarföre ambra skall beläggas med dubbelt så hög lull.
Ofta äro de helt och hållet öde, så att man har svårt att upptäcka dem bland de praktfulla träd, af hvilka de omgifvas. Ingången till templet angifves af en port (torryi) af trä, sten eller koppar, och här och der äro tåg, uppbärande skrifna böner eller religiösa löftesförbindelser, sträckta öfver tempelvägen. Äfven de, som länge studerat Japan och dess litteratur, tyckas hafva ganska liten kännedom om sintoismens inre väsen. Denna religion anses af en del som en ren deism; af andra som en för politiska ändamål afsedd sekt, der man dyrkar folkets aflidne hjeltar. Någon utbildad sedelära skall denna religiösa kult helt och hållet sakna. Likaså tyckes man vara oviss, om sintoismen är en lemning af landets ursprungliga gudalära, eller om den är hemtad utifrån. Port öfver vägen till ett Sinto-tempel. Buddismen är införd från Kina öfver Korea. Dess tempel äro mer utsirade än Sinto-templen och innehålla afgudabilder, klockor, trummor, heliga böcker samt en massa altarprydnader. I buddismen ingår läran om själavandring och om belöningar och straff i ett lif efter detta. Utom de egentliga templen träffar man flerstädes större eller mindre bilder, i sten eller brons, af Buddas gudomligheter. De största bland dessa utgöras af kolossala bildstoder i brons (Daibutsu), föreställande Budda i sittande ställning, och sjelfva bildande omhöljet till ett med mindre gudabilder försedt tempel. En dylik bild finnes vid Kamakura, en annan i Tokio, en tredje vid Nara nära Kioto o.s.v. Några hafva under de senare åren blifvit försålda för metallvärdet; Buddatempel i Kobe. en har på detta sätt kommit till London och finnes nu uppstäld i Kensington-museet. Metallen skall utgöra en legering af koppar med tenn och litet guld, hvilken senare beståndsdel föranledt ryktet, att deras värde skulle vara mycket betydande. För att ge ett begrepp om några daibutsu-bilders storlek må nämnas, att den vid Nara är femtiotre och en half fot hög, och att man kan genom näsborren krypa in i hufvudet.
Således måste vilkoret afse de sistnämda; men genom antagandet deraf invecklas än mer förhållanderna. Först och främst må här anmärkas, att enär bouppteckning efter frälseman skall inlemnas till Hofrätt, utan ait föreskrift finnes, att den underdomstol, inom hvars domvärjo den aflidne bott, skall erhålla underrättelse om den döde efterlemnat barn, denna domstol ej är i tillfälle att utöfva den underdomstolarna i allmän - 4 Lag-Ulskottels Betankande, A:o 5i. het ålagda kontroll deröfver, att alla omyndiga, som lyda under domstolen-, varda med förmyndare försedda. Men .här fö rutan lemnar erfarenheten et’t mera öfvertygande bevis om den oreda, hvartill undantaget leder. Det är i lagen stadgadt att, om förmyndare tränger sälja något af omyndigs fasta gods, han bör dertill söka samtycke af den domsto:!, sorn utsett förmyndaren. Man kan nu länka sig den händelsen, att flera 'syskon deraf, det ena är frälse men de andra äro ofrälse, gemensamt ärft en fastighet och att densammas försäljning af deras förmyndare anses nödig. Tillstånd måste då dertill sökas för den ena af de omyndiga i Hofrätt och för de andra hos underdomstol. Nu händer dock att Hofrätten lemnar, men underdemstolen vägrar att lemna sitt samtycke till försäljningen; —- fastigheten kan likväl icke klyfvas eller partielt ntan förlust försäljas; och då blef ve det erhållna samtycket utan följd. Man kan väl invända att nu anmärkta oredor undvikas, derest den meningen att Hofrätt skall utse förmyndare för alla de barn, en frälseman efterlemna!', äfven om blott det eua är frälse, antages såsom gällande; men, utom det att förb allan det ej blefve sådant, skulle detta antagande leda till en inkonseqvens i lagstiftningen, som icke är mindre vådlig; och denna omständighet torde innefatta ett tillräckligt skäl emot den andra meningen.
StatsContoret för utbetalte 1000 R:dr, i och för granskningen af åtskillige ersättningsräkningar genom den återgångne handeln om 3 KrigsSkepp, tillika med 168 R:dr 4° sk. 6 r. som i CapitalRäkningen öfver Skeppsförsäljningsmedlen finnas utförde såsom balancerad skuld till StatsVerket, eller tillhopa R:dr 1,168: 40> 6., att utgå af Öfverskottsraedlen. 4:o Till en vägs anläggande i Wermland 3ooo R:dr, af nu befintelige Öfverskotter på StatsVerkets Inkomster. Hvarjemte till godtgörande af kostnaderne för Hennes Maj:t Drottningens Kröning, 3r,5oo R:dr, R. St:r anvisat, såsom tillgång, behållningen på den till RiksgäldsContoiret inlefvererade Banco-vinst för år 1828. Betänkan den, N:o 33?. 9? Dessutom hafva R. St:r såsom utgifter för en gång till hvarjehanda ändamål anslagit sammnnlagdt 88,747: 5.3 likväl de tillgångar blifvit anvisade, af hvilka samma utgifter skola af Contoiret bestridas. Desse äro: 1:0 Till Ekeplanteringshagars anläggande, intill nästa Riksdag, i ett för allt 25ooo R:dr, att i mohn af behofvet till K. M:ts disposition utgå. 2:0
Kommers-kollegium med förord en underdånig skrifvelse af Styrelsen för Svenska Slöjdföreningens söndagsoch aftonskola, deruti anfördes, att, sedan erfarenheten numera bekräftat att den inom skolan följda undervisnings-ordning vore till sina grunder rigtig, tiden syntes vara inne för utarbetandet af en omfattande undervisningsplan, afsedd för arbetare inom industriens särskilda hufvud-yrken och deras underafdelningar, men att den af skolan hittills mot hyra begagnade, för en så beskaffad läroanstalt i alla hänseenden olämpliga lokalen hindrade ett fullständigt ordnande af skolans verksamhet. I det afseendet förekoinme, bland annat, dels att undervisning i skiljda lärosalar måste meddelas de manliga och qvinliga elever, hvilka skolan, enligt gällande stadgar, vore förbunden emottaga, äfvensom i öfrigt inom skolan ali gemenskap mellan lärjungar af olika kön undvikas, hvarförutan och då undervisningen'vore olika för särskilda yrken, men likväl måste samtidigt meddelas å de knappa tider, då yrkesarbetaren hade ledigt att besöka skolan, jemväl i detta hänseende skiljda lärosalar vore af nöden, — dels ock att antalet af dem, som önskade begagna undervisningeu, vore i ständigt tilltagande, ehuru bristande utrymme icke medgåfve mottagandet af alla sökande. I allmänhet blefve, intilldess skolan finge' egen lokal, nästan alla sträfvanden att förbättra och utvidga läroanstalten tillintetgjorda i följd af missgynnande förhållanden; likasom läroverket komme att befinna sig på en osäker och vacklande fot, så länge dess tillvaro vore i någon mån beroende af en enskild husegares skön. Nyligen hade förekommit en ytterligare omständighet, som visade den äfventyrliga belägenhet, hvaruti läroverket i berörda afseende sig befinner, i det skolan blifvit uppsagd till afflyttning innevarande års höst från sin nuvarande lokal, och husegaren medgifvit kontraktets förlängning på ytterligare tre års tid eller intill den 1 Oktober 1866 endast mot vilkor af hyrans förhöjning från 6,000 till 8,000 Riksdaler för år, så att Skolstyrelsen måst hos Stockholms stads Drätsel-kommission göra framställning om årlig tillökning med 2,000 Riksdaler af det från stadens medel utgående hyresbidraget.
Enligt uppgjord och af Yägoch Yattenbyggnads-Styrelsen godkänd plan och kostnadsförslag, är arbetet beräknadt till en kostnad af 181,000 R:dr, hvaraf Styrelsen uti sitt underdåniga general-förslag, såsom statsbidrag uppfört 100,000 Riksdaler. Då ifrågavarande arbetsföretag synes förnämligast afse befrämjandet af en mindre orts enskilda intressen, samt Staten, i följd deraf, till dess utförande icke torde böra bidraga, får Utskottet hemställa: 36:o. att det för ifrågavarande kanalbyggnad begärda statsbidrag icke må beviljas. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 53 Uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (Nio 233) har Herr J. E. Bucklin hemställt, att Rikets Ständer, för upprensning och rätning af det vid inloppet till Nyköping belägna 8. k. Skantssundet till 11 fots djup och 60 å 70 fots bredd, måtte bevilja ett mot den dertill erforderliga kostnad svarande anslag. Motionären har härvid hufvudsakligen anfört, att segel-leden från hafvet, hvilken vore ungefär en mil lång, ginge genom tre fjärdar, benämnde Stads-, Mellanoch Sjösa-fjärdarne, vid hvilken sistnämndas slut det s. k. Skantssundet vore beläget, hvilket sträcker sig till den vik af Östersjön, som erhållit namnet Örbacken. Alla dessa fjärdar vore så grunda att fartyg, som ligga djupare än 5 å 6 fot, på intet ställe kunna gå på sidan om den ränna, som under åren 1840—1845 blef till hela sin längd uppmuddrad till ett djup af 10 fot vid lägsta vattenstånd. I Skantssundet blef dock rännan i dess sträckning oförändrad bibehållen, enär kostnaden för dess uppmuddrande och rätande öfversteg de tillgångar, öfver hvilka staden kunde disponera. Man hade fördenskull nödgats fortfarande begagna den gamla rännan eller strömfåran med alla dess tvära krökar, hvilka för seglande fartyg göra det ytterst svårt att komma fram genom densamma, såvida icke vinden för dem är gynnande.