Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af sådan anledning vågar jag vördsammast föreslå: att Rikets Ständer ville i underdånighet till Kongl. Maj:t ingå med den anhållan, att Magistraterne i Städerne och alla de, som kunna äga någon befattning med utlemnandet af bevis om Burskaps uppsägning, måtte blifva strängeligen anbefallde: att då en Borgersman eller dess Enka anmäler sig, vare sig skriftligen eller muntligen till Burskaps uppsägande, och med betyg, underskrifvit af Pastor och någon annan godkänd person, styrker sig vara medellös eller fattig, den sökande då genast skall utan den minsta kostnad i ett ocharteradt protocolls-utdrag erhålla bevis, att dess Burskap är uppsagdt. Om dylike personer ej kunna skrifva sine inlagor i ämnet till Magistraten, skulle någon af Magistratens tjenstemän äfven vara förpligtad att deruti, utan ersättning, gå dem tillhanda. Detta betyg om uppsagdt Burskap skulle åtfölja Taxerings-uppgiften och derigenom all vidare taxering för alla år uteblifva. Om detta stadgande af Bevillningsutskottet profvas, sorn jag tror, nödvändigt; så bör jag anmärka, ali BevillningsUtskoltet då måste remittera åtgärden till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, sorn Den 17 December f. m. 123 med yttrande öfver ämnet bör lill Rikets Ständer inkomma. Vidare stadgar samma Moment i 22 och följande raderna ej bestämt huruvida en BorgareEnka, som ej drifver någon rörelse, men icke uppsagt burskap, skall beskattas för sina borgerliga rättigheter oller ej. Mig tyckes att detta stycke af 6 Momentet borde få följande ordalydelse: BorgareEnka , som sitter i handel och rörelse; eller som icke i laga tid Burskap uppsagt, ehuru hon någon rörelse ej drif ver, taxeras lika med borgare af samma yrke; hvarefter bör tilläggas: härifrån dock undantagne sådane Enkor, sorn genom yrkets natur ej kunna, ehuru med biträde, sköta den aflidne Mannens rörelse.
Äfven i första fallet är hon, fastän på ännu finare (nämligen ännu andligare) vis, en sammansmältning af en inre form med en yttre, af hvilka den förra genomskiner, och dermed inom sig upptager, den sednare. Den inre formen är der den rena urhimmelska, eller den omedelbara meddelningen af Gudomlighetens egen. I sistnämnda fallet åter befinner hon sig, när hon på vår jord gläder oss med ett möte, der hennes himmelska form, genom den förmedlande andliga lifs-formens tillhjelp, så genomgriper och genomglänser företeelsernas naturliga slöjor, att hon ur dem, såsom ur idel i högre ljus förklarade omhöljen, på alla punkter framblickar lifvande och ordnande. Föröfrigt skiljer sig det för hvarje slags Skönhet allmänna eller gemensamma i två delar: den egentliga formens skönhet (Pulchritudo Formæ), och förnimmelsens eller intryckets skönhet (Pulchritudo Aspectus). Den förra förhåller sig till den sednare, som väsende (essentia) till tillvarelse (existentia). Man ser, att den förra är det objectiva sköna, och den sednare det subjectiva. Den sednare har i den förra sin grund och sitt innehåll; den förra åter har i den sednare sin fulla lefvande bekräftelse. Blott i och med bådadera är Skönhetens lif fullständigt; och de äro äfven alltid oskiljeligt tillsammans, så ofta hon möter en själ, som förmår fatta och mottaga henne. – Häraf kommer, att i religiös mening betecknar den objectiva skönheten Lifvets gudomliga Goda; hvaremot den subjectiva, eller intryckets skönhet, betecknar den affect, med hvilken Tron uppfattar det Sanna. Intrycket af ett mechaniskt väl måladt eller uthugget anlete, i jemnförelse med intrycket af ett verkligen lifvadt, är derföre alldeles motsvarigt till det intryck, som anblicken af en död eller såkallad blott tro gifver, i jemnförelse med den tro, hvars väsende yttrar sig i goda gerningar24. Allt, som tillhör det sanna begreppet om Skönhet, grundar sig på sammanhanget af fem grundtankar.
Först då, när sådana frågor blifvit behandlade på sätt denna 56 § säger, kunna de ligga till grund för framtida beslut. Jag hoppas, att R. o. Äd. måtte vidblifva förut fattade beslut och tror, att bästa sättet att komma ifrån denna sak, är att förkasta Utskts betänk. och förblifva vid stadgandena i 56 och 87 §§ Reg.F., sådana de nu finnas, helst jag tror all förändring i desamma obehöflig. Hr Hjärne: Då jag instämde med Gr. Horn, yttrade jag dermed min önskan, att betänk, måtte ogillas. Hr Cederschjöld har sagt, att sådant ej står tillsammans med Ståndets förfarande i likartade fall. Jag medger, att Ståndet ogillat Utsk:s premisser, men likaväl godkänt voter:spropos:n. Då sådant skedde första gången, reserverade jag mig deremot, emedan jag trodde, att en sådan behandling skulle leda till ett olyckligt resultat i sjelfva saken. Då jag fortfarande är af samma öfvertygelse, tillstyrker jag, att betänk, måtte ogillas. Frih. Boye, Ludv.: De yttranden, de tvenne sista talarne afgifvit, vittna, att de fortfarande bibehållit sin opinion, alt Constit.Utsk:s magt är ingen, men att Ständerna deremot äga rättighet att, om de så behaga, vid hvarje riksdag gifva oss en ny constitution. Jag kan ej godkänna Gr. Horns påstående om skyldighet för Utsk. att upptaga anmärkmr, då de innefatta ett ogillande eller förkastande af Utsk:s förslag. Jag har förut yttrat mina tankar i frågor sora denna, och att åter framställa dem vore blott att upprepa, hvad jag förut sagt. Hr Cederschjöld: I anledn. af Hr Hjärnes yttrande ber jag få erinra, att då Ståndet ogillade Utsk:s premisser, men godkände voter:spropos:na, hade Utsk. begått det felet att ej hafva velat framställa det Stånds mening, som förkastat Utsk:s förslag.
Att en invandring till Spetsbergen af renar från Novaja Semlja icke eger rum, visar sig för öfrigt äfven deraf, att Spetsbergsrenen tyckes tillhöra en från Novaja-Semlja-renen afvikande ras, utmärkt genom mindre storlek, kortare hufvud och ben, knubbigare och fetare kropp. Renbetesmark. Green harbour på Spetsbergen, efter fotografi tagen af A. Envall den 20 juli 1873. Bäst känner man vildrenens lif från Spetsbergen. Om sommaren söker den sig till grässlätterna i öns isfria dalgångar, på senhösten drar den sig, enligt fångstmännens utsago, till hafskusten för att der spisa de alger, som finnas uppkastade på stränderna, och om vintern begifver den sig tillbaka till de lafklädda bergshöjderna i det inre af landet, hvarest den tyckes trifvas ganska godt, oaktadt kölden der vintertiden måtte vara förfärligt sträng. När renarne om våren återkomma till kusten äro de nämligen ännu ganska feta, men några veckor derefter, då skare bildats på snön och isskorpa gör bergens sidor svårtillgängliga, blifva de så magra, att de knappast kunna förtäras. Om sommaren äta de sig dock snart åter till hull, och deras fetma om hösten är så stor, att de obetingadt skulle taga pris på en utställning af gödboskap. I Tromsös museum förvaras sålunda ryggraden af en ren, skjuten på Kung Karls land, som haft ett 7 till 8 centimeters fettlager på landen. Renen är i trakter, der den blifvit mycket jagad, ganska skygg, men man kan, i fall marken ej är fullkomligt jemn, krypa inom skotthåll, blott man iakttager den försigtigheten att ej nalkas från vindsidan. Under brunsttiden, som infaller på senhösten, skall det någon gång hända, att rentjuren anfaller jägaren, Spetsbergsrenen plågas ej, såsom renen i Lappland och på Novaja Semlja, af »gorm» (tumslånga fluglarver, som utvecklas under djurets hud). Dess kött är äfven vida bättre än den lappska renens.
Och fält och lunder sig beskruda Med lifvad grönska, färgors prakt Och stjerne-rymden hördes ljuda Om jordens tjusning, Ukkos makt. Men snart... Med stormvindens fart Sågs blodströmmar gjutas, Och sällheten slutas I Borgtornets natt; Der Jätten bevakar, Med svärdvana drakar. Vår röfvade skatt. EN MAN af de sammansvurna, som smygt sig till Wäinämöinen, hemligt. Låt harpan få klinga Från Junturis topp, Och svärd skola svinga Ur grafvarna opp. WÄINÄMÖINEN, som lyssnat, utbrister med smärta, högt. Den eld är förkolnad Mig Gudomen gaf. Jag är blott en vålnad På frihetens graf. TUISKO nalkas, vördsamt men med värdighet, åtföljd af allmogen. Vår frihet är ej död, den lefver i den trefnad Som Svenska Styrelsen ingjuter i vår lefnad. Höj blicken, gamle Drott, och säg, om du ej ser Fält, rikare än förr, och hyddor mera trygga. Så Svenskarna oss lärt att odla och att bygga. (Joukavainen och Emoina hafva emellertid ställt sig på hvar sin sida om Wäinämöinen.) EN FINNE, framvisande hvarjehanda trädredskap ock bohagsting. Jag önskar att få visa Er De redskap sjelf jag gjort. EN ANNAN, framvisande hvarjehanda jernsaker. De jern jag sjelf kan smida. EN ANNAN, framvisande åtskilliga fiskredskaper. De nät jag knutit sjelf. JOUKAVAINEN, som betraktat allt med uppmärksam förundran. Det är förundransvärdt. Hvem lärt Er detta allt? FLERE RÖSTER. Det Svenskarna oss lärt. TUISKO. Se, våra qvinnor här på Edra blickar bida. EMOINA, till en ung qvinna af hopen. Dig denna drägten kläder bra. QVINNAN. Jag sytt den sjelf. EN ANNAN, framvisande en garnhärfva. Det garnet sjelf jag spunnit. EN ANNAN, framvisande ett stycke tyg. Jag sjelf väft detta tyg. EMOINA. Allt min beundran vunnit. Hvem lärt Er detta?
Utlåtande, N:o 39. boiag, hvilka redan bildat sig eller framdeles, inom den preskriptionstid, Kongl. Maj:t kunde finna lämpligt i nåder bestämma, bildades, lill inbördes försäkring emot den elakartade, smittosamma lungsjukan hos nötkreaturen, om statens deltagande till hälften uti de ersättningar, som för kreaturs nedslagning af sådane bolag meddelades, samt tillika he/nställt, att de för ändamålet erforderlige medel målte, enär detsamma vore af tillfällig beskaffenhet, anvisas alt utgå af det, under åttonde hufvudtiteln befintliga, anslag lil! farsoters och smittosamma sjukdomars botande; men emot Utskottens tillstyrkande, såvidt detsamma innefattade yttrande om en preskriptionstid, inom hvilken bolag af förenämnde beskaffenhet borde bilda sig, för att komma i åtnjutande af den föreslagna ersättningen, Herr Grefve Mörner, med hvilken flera af Utskottens ledamöter instämt, reserverat sig, under yttrande af den åsigt, att, med uteslutande af meningen om berörde preskriptionstid, Utskotten bordt tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t täcktes intill dess såefane bolag hunnit komma lill stånd, i nåder fortfarande vidtaga de åtgärder, till förekommande af ifrågavarande sjukdoms spridande, som omständigheterna kunde påkalla; så har, vid Betänkandets föredragning hos Riks—stånden, enligt till Utskotten ankomne protokolls-utdrag, Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvördige Prestesamt Vrällofl. Borgare-stånden bifallit Betänkandet, det förstnämnda Ståndet likväl med det tillägg, som innefattades i Herr Grefve MörnerS reservation; hvaremot Hedervärda Bonde-slåndet detsamma återremitterat.
Te få’n te glys kälitt in i yga på dôm å te å mä te få’n å ta sä i sia, dä va inga kônst för hocka jänt sôm hälst, men te få’n å fri te sä, dä va blankt ugörli. Da va dä e jänt, di kall Maja. Ho va ett stort grannt kvennfôlk å så tämli ägenass va ho åg, satt dä va mang som fridd te’a. Men ho hadd gitt sä fasingen på att ho skull ha Fleck-Fredrek å den store gårn hans. Å så va dä da en gang en ättermedda, sôm Fleck-Fredrek geck esammen å grunna på landsvägen. Da mött’en Maja. Maja vänd tvärt ôm å slog följ mä’n, för ho vesst, att dä int va vardt te vis sä skygg å tebakashôldt mä Fleck-Fredrek. Å så bynt ho å sladder ôm allt möjli för te få ôpp mun på’n. Fleck-Fredrek han bar teg å såg på’a mä sin kärvännli yger. Men så kom Maja da te var så när inpå’n, satt han int kunn lätt var å sträck ut den vesne näfven sin å ta ett beskelitt tag i sia på’a. Nu ä stunna kommen, tänkt Maja ho, å mä däsamm han tog’a i sia, felt ho’en ôm halsen å tydd sä te’n å klämd’en mä all kraft e tocka stor stö jänt sôm ho kunn ha övver en tocken vesen perk sôm han. Å jaggu va ho krôpp kär te få såppas mö lif i’n satt’en feck ôpp näfven te käken på’a, satt’en kunn klapp’a. »Vänden lella,» sa’n å så mö ha’n allri sagt, hvasken fôr äll sänna. Maja ho trodd fäll, att nu lell va allt FleckFredrek fast. Men just i däsamm kom
Innehafvare af ett på förestående sätt tillkommet uteslutande Privilegium, kan under de.första 6 åren ej förlora detsamma; men om. samma Privilegium är utsträckt till längre tid, och inrättningen efter 6 års förlopp ej är satt i full verkställighet, eller sedermera afstannar, och under tvenne på hvarannan följande år ej tillbörligen bedrifves, skall i bägge dessa fall Privilegium till dess kraft och verkan upphöra, så vida ej Innehafvaren kan leda i bevis, att orsaken ligger utom dess förvållande, då Colle, grum, genom särskildt resolution, äger att upphäfva denna inhiberande verkan. Återstående delen af Kongl. Förordningen, Den I Marthi. 37 eller 3:dje, 4:de, 5:te, 6:te och 7:de momenterne skulle förblifva oförändrade. Grefve Mörner, Carli I en tid, då man sorgfälligt bör undvika att öka Statens utgifter, borde jag kanske nu icke inför Höglofl, Ridderskapet och Adeln väcka någon fråga derom; men som ämnen af enahanda beskaffenhet förut blifvit af några värda Ledamöter framställde; skulle jag anse mig fela i min pligt, om icke äfven jag begagnade detta tillfälle att anmäla behofvet af en särskild Läkare för den del af Kron öbergs Län, somgrånsar emot Jönköpings och Hallands Län eller för Sunnerbo Härad.
De från ämnets natur hemtade motiv, hvilka i det föregående blifvit antydde, och sjelfva räkenskapernas vidd förbjuda ett gifva någon annan form åt framställningen. Om fordringarne billigt skulle kunna sträckas ännu längre, måste hänskjutas till det individuela omdömet. För att sluta af några yttranden inom Riks-Slånden, synes också undaarodjandet af ullas tvifvel ligga utom möjlighetens gräne. Utgifter i medeltal, beräknade för året i Svenskt Banco. ;i) Aflöning till Minister-Staten, utom hvad Stats-Contoret direct utbetalt från och med år i83o i45,8ii; 20. lj§. Slats-Utslcottets Utlåtande, N:0 489. lf 2} Extra utgifter, Resekostnader och Ambassader . 28,578; 43. 2. 3) Summa årlig utgift per medium 279,166: 37. lif* De årliga inkomsterne per medium, i') Anslag till Minister-Staten, utom hvad Slats-Conloret directe utbetalt från och med i83o . ji3,743: 12. io|. 2) D:o af Extra utgifts-medlen 53,3o6: 34- 2?. 3) Norrska Slats-Cassans bidrag 74,099: i4- 6. 4) Ersättningsmedel apn: 4o. 5- Summa ärlig inkomst per medium 241,44°! 6* |. Årliga skillnaden, hvarmed utgifterne öfverstigit iukom iSterna . 37,716: 3i. xri. Den årliga bristen 37,716: 3i. ii| utgör på 18 år . 678,900: '— —• Om härtill Rigges bristen vid 1823 års början 97,066: 3 a. — uppkommer nuvarande i Stats-Utskoilels Utlåtande N:o 427 uppgifna brist . , 776,966, 32. —■
Han och hon sutto tillsammans på aktersätet, och midtemot dem – längst bort mot fören – satt deras roddare. Hon hade gått i sällskapstoilett som hon var – en tunn, blekblå sidenklädning utan öfverplagg; utom en crêmefärgad silkessjal, som hon bredt ut öfver axlarna och lagt den ena snibben öfver hufvudet ned i pannan – à l’italienne. Den muntra stämningen hade försvunnit. De sutto stilla, tysta, lutande sig mot hvarandra – platsen var verkligen bra trång för två. Då kände hon hur hans arm sakta smög sig kring hennes medja – hon såg upp och mötte hans ögon. Det var samma ögon, som hon sett i kyrkan, stora, fuktiga, bedjande – utan hopp. Men nu, då hon mötte denna blick, kände hon en sådan underlig bedöfning – nästan som hon skulle svimma. Yrsel var det nästan. Hjertat slog svagt, ögonen slöto sig och hon kände sig liksom kall öfver hela kroppen. Hon märkte, att hon långsamt – tätt – trycktes intill honom. Men hon gjorde icke motstånd – hon bara hade en sväfvande, omedveten önskan, att det skulle vara hårdare – mycket hårdare Och han var den ende, som vågat taga henne i sina armar – han, denne gosse! Tungt låg hon intill honom, utan en rörelse. — Hon andades hastigt och slöt ögonen Så kände hon hans kind mot sin, hans läppar mot sin hals. Han kysste henne icke. Han höll bara sina läppar halföppna hårdt tryckta mot det mjuka hullet – just der, der kind och hals mötas i milda linier. En känsla af vällust bemäktigade sig henne; det var som från den der varma fläcken på hennes hals en elektrisk ström gled genom hela hennes kropp Så kysste han henne – en lång, sugande kyss. Båten stötte mot land. — Dagen derpå mötte hon honom i trappan. Han gick käckt, hurtigt, med hatten på nacken och cigarretten mellan läpparne, och helsade som om ingenting passerat. Hon helsade igen – hvarken kallt eller konstladt; lugnt och artigt som man helsar på en vanlig bekant. Och då hon gick vidare nedför trappan, tänkte hon: Ah – han – har esprit, pojken. Hon började behandla Octroysky som ett barn – vänligt, beskyddande, litet vårdslöst.
Ljungdahl 300: — dito i Stockholms län F. T. Edman . 300: — dito i Christianstads län N. M. Retzius. 300: — samt Verkmästarne i nämnda län med årlig aflöning tillsammans t,781: 34. a ggi34 Salpeterfondens utgifter på det hela med rdr 39,839: 60. blifva mindre än hittills, hvartill borde läggas nuvarande men småningom försvinnande expektansoch pensionsstater till belopp af . , . , . 4,748: 14. N:o 3 a. till KongI. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Under sådana förhållanden skulle de årliga utgifterna komma att med beräkning af förstnämnda besparingsbelopp 37,188:26 utkora 101,163 rdr 36 dre, och efter upphörande af alla pä expektansoch peusionsstat uppförda belopp, utgå med tillsammans rdr 93,736:82, på sätt al en Komiténs betänkande böogad, till de särskilda titlarna specificerad kalkyl inbemtas, varande i denna sistnämnda summa inberäknad de enligt Kongl Brefvet den 17 Mais 1832 bestämda löneförmåner, lör Sekreteraren och Kamererare!! hos Komitén. med 1,030 rdr, for hvardera, samt för Komiténs vaktbetjent 130 rdr, eller tillsammans 2,230 rdr, men hvilka belopp, i händelse Komitén» verksamhet skulle komma att upphöra, Komitén ansett böra för tjensternas innehafvare under deras återstående lifstid å indi agniugsstut uppför as. I afseende pä de lör närvarande befintliga tillgångarna till dessa utgifters be stridande har Komitén meddelat följande: l:o angående Salpeterfonden.
Oct. förklarat, att de ansågo det nu var, obestämda förhållandet i afseende på räkneoch myntenheten icke böra för framtiden fortfara, enär detsamma ofelbart skulle leda till olägenheter af flerfaldig art och på ett skadligt sätt förvilla begreppen om varors och fordringars rätta värde. Sedan sådana åsigter hos R. St. gjort sig gällande och derefter blifvit af dera inför Sveriges Konung uttalade, förefaller det i sanning anmärkningsvärd! alt böra BancoTJtskts nuvar. ordförande uti sin ifrågavar. reservation uttryckligen förklara, att myntenhet i verkligheten icke vore annat än en blott abstraction, och att således, enligt hans åsigt, densamnias högre eller lägre belopp förmodligen skulle vara af högst ringa vigt för folket. Men det är äfven beklagligtvis en icke ovanlig, ehuru stundom högst skadlig följd af riksdagarnas långvarighet, att, vid de derigenom oundvikliga ombytena inom Utskm, personer med fullkomligen motsatta åsigter komma att efterträda hvarandra å de vigtigaste platserna. Derföre röjas alltför ofta mer och mindre lyckliga bemödanden att tillintetgöra eller åtminstone motverka de förut fattade besluten, hvaraf den gifna följden åter alltid är en ytterligare förminskning af den ringa återstod af anseende och förtroende, hvarpå Svenska folkets representanter ännu äga något anspråk. Oftabemälde reservant har nu jemväl uti sin afgifna reservation, så vidt jag känner, för första gången offentligen framkommit med det förut redan omtalade förslaget att öka förvillelsen och oredan af våra mångfaldiga olika myntsystem med ett nytt fingeradt sedelmynt, hvarpå 3:ne särskilda slags valörer skulle utsättas. Detta nya project torde dock ofördröjligen komma att framträda i en mera utbildad form, hvarföre jag intilldess uppskjuter att yttra mig deröfver. Jag vill derföre nu endast tillägga, att jag betviflar, det något förslag, mera lämpligt att åstadkomma fullkomlig oreda och villervalla uti våra penningeförhållanden, skulle för närvar, kunnat upptänkas.
Stadens jord: besädas nästan endast med de allmännaste Spannm Alsslagen, sedan odling af Lin, Hampa och Tobak utrönts icke kunna med framgång fullföljas. Boskapsskötseln kan ej drifvas utöfver hvad sorn för en del innevånares oundgängliga behof erfordras och detta i saknad af ymnigare betesoch fodertillgång. Skog: en Staden upplåten allmänning i Odensvi Socken, utgörande 187 tunnland, 17 kappl., men som från flera år tillbaka är vorden uthuggen och ännu icke hunnit åter fä tillvexa, att någon nytta dera! för närvarande kan påräknas. Allmän inrättning för undervisning består af en skola vid hvilken en Rector och en Collega äro anstälde, hvarförutan af Staden lönas en Pedagog som meddelar undervisning i stafning, skrifning och de första grunderna lill Christendoms-knnnskapen. Fattigförsörjning: En anstalt i detta afseende har år 183a bfifvit inrättad på försök till den 1 Maj 1834 samt ställd under tillsyn af en Direction enligt serskildt reglemente. Jemte det att tiggande i husen härigenom upphört, undfå nu Stadens fattige å vissa bestämda tider af året, enligt classification i nion af deras medellöshet, understöd r både Spannmål och penningar, hvartill tillgång, beredes genom taxering hos Stadens innevånare, äfvensom förmedelst räntorna af några från äldre tider de fattiga tillerkände Fonder. Fabriker och öfriga Näringar: En Fabrik för tillverkning afBomulIsstrumpor finnes, hvarest i fyra stolar sysselsättas lika många väfvare utom en qvinnsperson sorn biträden vid blekningen.
Banco-Verket är indeladt i följande Afdelningar och Contor nemligen: a) En Gassa-Afdelning med derunder lydande Special-Cassor (tills vidare sju, af hvilka fyra Expeditionsoch tre Vexlings-Cassorj), till hvilken Afdelning allt hänföres, som angår behållningar i ädla metaller, i sedlar och i kopparmynt, äfvensom contant utgift och contant inkomst samt mjmt-omvexling; b) Ett Sedel-Conlor, dit allt hänföres, som angår nya sedlars tillverkning samt obrukbara sedlars inlösning och annullerirg med ali i samband dermed erforderlig redovisningsoch arbets-åtgärd; c) En Depositions-Afdelning, dit allt hänföres, som tillhör redovisningen för allmänna Verks och Inrättningars, Bolags och enskildes deponerade penningar; d) En Låne-A f delning, som dels har att besörja och redovisa Bankens utlåningar, beräkna och uppbära räntorna deraf, bestrida förvaltningskostnader och eljest anbefallde utgifter och utreda, hvad för en eller annan rörelse-gren vid något tillfälle förlorats samt för hvardera serskildt och på det hela vunnits hvarje år, och dels alt lemna nödige förlag för Discont-rörelsen, på sätt och i den ordning, som af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag bestämmes. B ancj-Ut skottets Memorial, N\o i 'J 4* ■7 ej) Ett Läne-CanzU, *oin besörjer Iåne-rörelsen på orörlig pant och längre lider, för hvad som angår lånehandlingars granskning i och för låns beviljande samt utestående låns bevakning ; Q En Controlloch Revisions-Afdelning, som har att besörja all behöflig controll och moträkning samt förrätta granskningen af fullt färdig räkenskap; gj) En Bokslutsoch Ekonomi-Af telning, som har att upprätta Bankens General-Hufvud-Bok och besörja Bankens ekonomiska ärenden.