Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den, som olofligen försäljer, undandrager Kronan sin rätt, skadar näringens lofliga idkare och slutligen äfven den, som förtär bränvinet, samt underhåller derigenom dryckenskapslasten. Om Ståndet, efter att hafva afskaffat straffarbetet, jemväl borttoge böternas förvandling till fängelse vid vatten och bröd, så skulle det synas, som Ståndet vore strängt mot tillverkarne, men ömtåligt om försäljaren, för hvilken Ståndet ville göra brottets begående så litet menligt som möjligt. Jag hoppas, att detta icke är R. o. Ad:s mening, utan anhåller derföre, att förslaget måtte bifallas. Gr. Mörner: 1 afseende på förvandlings-grunderne af de ifrågavar:de böterne, får jag förena mig med Gr. Sparre. Det var endast för att icke införa flera förvandlings-grunder, som jag ' höll mig till 1S07 års författn.; men, om hela §:n utgår, och om man bibehåller samma förvandlingsgrund, som uti nu gällande förordn. är stadgad, så tror jag, att det är i många hänseenden det lämpligaste. Frih. Raab: Ehuru det visserligen är ett djerft företag, att upträda emot tvenne så spränglärde jurister, som de, hvilka uti förevande hänseende äro af motsatt tanke med mig, nödgas jag dock, emedan frågan är af oändligen stor vigt, motsätta mig deras förslag. Gr. Sparre har väl förklarat, att man icke kunde åtnöja sig med de förvandlingsgrunder, som uti 1807 års Förklaring finnas bestämda, ulan att man borde antaga dem, som finnas uti nu Den 11 Oktober. 185 gällande bränvins-författn. stadgade. Jag ber då att få fästa Hrrtnes upmärksamhet uppå, hvad densamma i delta hänseende innehåller.
I fall det vid protocolls-justeringen linge tillgå nu lika som unTler förra Riksdagen, eller att Ridd.-Secretfullständigt uppläste den s. k. stommen af protocollet, innehållande berättelse om förhandlingarnas gång, Landtm, yttranden, talarnes namn och Ståndets beslut, samt att talarne sjelfve, eller andra ledamöter, finge säga till, om de ville höra del eller det yttrandet; så tror jag, att all nödig säkerhet vunnes. Beslutar man deremot en ordagrann uppläsning af alla anföranden, fruktar jag, att Riksdagens längd ökas med minst en månad. Ifrån de öfriga Stånden hafva hörts anmärkningar öfver den långsamhet i ärendernas gång, som föranledes af våra öfverläggningars vidlyftighet, hvilken åter af sig sjelf härrörer från den mängd talare, som uppträda i ett Stånd af flerfaldigt större antal än de öfriga. Men dessa anmärkningar skulle stödjas på sådana skäl, som af oss kunde undanrödjas om vi förspillde tiden med ifrågavarande onödiga uppläsning. Jag instämmer derföre med Gr. Cronhjelm och yrkar, att justeringen må ske på samma sätt som förr, och såsom jag nu tagit mig friheten föreslå. Frih. Boye: Visserligen kan det i visst afseende vara tillfredsställande att höra den siste värde talaren, då han åberopar bruket vid föregående Riksdagar, tillika medgifva, att man stundom talat för mycket; men detta förandrar ej min åsigt i sjelfva saken, att de, som ej fått sina yttranden sig tillsända, kunna sakna tillfälle att genomse dem och således hafva skäligt anspråk på att få höra deni bär upplästa. Jag vill dock ej bestrida den antagna förändringen, örn endast vid justeringen alltid tillsäges, när hvars och ens yttrande förekommer, och rättighet lemnäs att begära dess uppläsande. nS Den 12 Februarii f. m. Undertecknad Ridd.-Secreterare: Under sednare Riksdagarna har såsom praxis varit antaget, att muntliga anföranden blifvit talarne tillsända. Följden häraf är känd. De hafva ofta ej kommit tillkaka i rätt tid utan förnyade påminnelser, och dessa hafva icke ens alltid verkat.
Proposm, der det står, pag. 10: ”genom den på 1845 års räkenskaper grundade utredning af förhållandet inom åtskilliga län, som uti bifogade Statsråds-prot. finnes intagen, visar sig” etc. Det synes således gifvet att K. M. vid afgifvandet sistlidne Riksdag af Dess Nåd. Propos. icke kunde i sin helhet afskrifva det utförliga och vidlyftiga Statsråds-prot., men att K. M. likväl på många ställen af denna Propos., har till detta prot. hänvisat. Slutet af prot. innehåller nemi.: ”K. M. behagade i Nåder gilla och bifalla hvad t. f. Depart:ments-Chefen jemte Statsrådets fleste ledamöter i underd-.het yttrat och hemställt”. Häraf synes att K. M. icke i något fall ändrat den framställning, som föredragande Depart:s-Chefen gjort. Det torde således vara med full befogenhet, som man vid sådane delar i den Nåd. Proposm, der ytterligare utredning kan erfordras, hänvisar till föredragandens underd. anförande. Går jag nu tillbaka till föredragande Depart:ts-Chefens yttrande, så synes, pag. 35, att om de förslagsvis beräknade lnifvudpersedlarne för lönen sammanföras och deras, värden i runda tal utsättas, så skulle det bli för spanmål 1,365.000 R:dr, för dagsverken 471,000 R:dr, för lien 20 Maj f. m. 171 smör 286,000 li:ilr etc. Jag vill icke trötta med upräkning af alla dessa belopp. Sedermera säger den föredragande DeparhtsChefeu: ”enl. hvad nyss blifvit nämndt, har jag visserligen upgjort förslag till htifvudpersedlar för de serskilda länen, hvaraf jag också haft nåden anföra några exempel, men jag anser likväl valet af dessa persedlar, i anseende till den locolisering, som dervid bör iakttagas, vara af den grannlaga natur, att detsamma icke nu bör definitivt bestämmas.
Enda skillnaden skulle således vara den, att. den ena r:drn, som är fyra gånger den andras värde, kommer att heta en r:dr species, och dea andre en Den 23 November f. m. 429 r:dr i silfver; men det andra ännu vigtigare skälet mot antagandet afl r:dr r:gs till myntenliel är dennas olämplighet lill det önskade decimalsyslemet, då, enligt livad redan är upplyst, en r:dr r:gs svårligen låter fördela sig i liundradedelar, som blifva lämpliga för liqvider. Vi skulle derigenom icke kunna komma till något mindre mynt än tvåstyfvern. Della anser jag vara ganska olämpligt och mycket opraktiskt. Styfvern finnes verkligen i den allmänna räkningen antagen, hvarföre jag anser det både nödigt och nyttigt alt bibehålla densamma vid den fördelning i hundradedelar, som myntenheten, lill följd af R. o. Ads beslut 0111 decimalsystemels antagande, måsle komma att undergå. Huru denna enhet skulle komma all benämnas, är åtminstone för mig en fullkomligt likgilltig bisak, blott den icke konjmer att kallas r:dr, ty detta skulle medföra en förvillelse. Hr Bråkenhjelm: Jag anser mig pligtig alt laga mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet på tvenne vigtiga skäl, som i min lanke borde föranleda en annan myntenhet, än den nuvar. riksdalern. För det första, om denna enhet antogs, så måste naturligtvis namnet bibehållas, och dä uppslår, såsom Utsk. i sitt betänk. under titeln: ”Ulmyntning” ganska naivt sjelf visar, det förhållande, att vi, i st. för tre, lingö fyra särskilda slag af riksdaler. Det heter nemi. riksdaler silfver, riksdaler banco, riksdaler och riksdaler riksgälds; delta slår här i en tabell, som visar utmyntningen. Af detta skäl anser jag olämpligt att antaga riksgälds-riksdalern såsom enhet för myntet, utan skulle jag då mycket hellre antaga en annan enhet, som gör det möjligt att äfven fä ett annat namn på enheten, så att den icke kan förblandas med någon annan.
Orsaken, hvarföre jag anser det vara af större vigt att hafva en botanisk trädgård i Lund än i Upsala, är det förras sydligare läge, hvarigenom en mängd växter, som icke kunna drifvas i Upsala, med lätthet kunna det i Lund, der således en botanisk trädgård kan med ringare kostnad inrättas. Då denna fråga är af vigt, och jag icke kan anse de förebragdta skälen för afslag giltiga, yrkar jag, att de begärda medlen, 30.000 Rdr, måtte lemnäs till K. M:s disposition, för att användas i och för den botaniska Institutionens i Lund uphjelpande på sätt K. M. finner lämpligast; hvarå jag anhåller om propos. Hr Bildt, Didrik Gillis: Det förefaller verkligen, såsom den siste talaren anmärkt, besynnerligt, att då K. M. föreslagit det 30.000 Rdr måtte beviljas till förbättring af den, botaniska Institutionen i Lund tillhöriga byggnad, men icke föreslagit något anslag för växthusets påbyggande i Upsala, har Utsk. deremot bifallit ett af en enskild motionär i detta hänseende väckt förslag, men afstyrkt bifall till K. M:s Propos. Orsaken härtill är i korthet den, att inom Utsk. framlades en promemoria, som omförmälde, att fråga vore å bane om den botaniska Institutionens förläggande utom staden, och att det således kunde vara en möjlighet, att ärendet icke vore komplett utredt. Nu är förhållandet, som jag sedermera fått höra, att denna promemoria, hvilken var skrifven af botanici professoren i Lund, afsåg något helt annat, än man vid dess upliisande i StatsUtsk. förmodade. Han vill nemi fästa Utsk:s upmiirksamhet på nödvändigheten af att cå upstälia saken, att det anslag, som beviljades, icke skulle lägga hinder i vägen för en förflyttning utom staden af den botaniska Institutionen, såvida man dermed skulle förena fördelar för Akademien.
Om en tjensteman nu har 2 tjenster af 400 r:dr hvardera, så gör det 800 r:dr i st. f. de 600 han skulle få. Om han har en tjenst med 800 r:dr och en med 400, så har han för närvar. 1200 r:dr i st. f. 1000 som han enligt förslaget skulle erhålla. Om en innehafvare af 2 sysslor med sammanlagd lön af 1200 r:dr skulle kunna få en gammal tjenst med denna aflöning allena, så kunde man väl tycka att han då åtminstone borde vara bättre belåten. Men det är icke säkert. Finge han i stället förena 2 sysslor med 800 r:dr för hvardera, såsom icke sällan händer; eller ock en med 1200, och en med 400, så hade han tillsammans 1600 r:dr och vore lika väl lönad som ett råd i colhne. Vill man alltså under dessa allmänna förhållanden hindra föreningen af flere tjenster, hvad blir väl då följden? Jo icke allenast förlust för den tjenstemännen, utan äfven skada för det verk der sådant skall genomdrifvas. Jag vill exempelvis omförmäla ett verk, hvaraf ledamöter äro här tillstädes och kunna vitsorda förhållandet. Det är förvaltningen af sjöärendena, hvarest vissa tjenstegrader icke lära få förenas med andra. Följden deraf är att verket mister dugliga män, som det i annat fall kunde få behålla; emedan desse, med bättre utsigt i andra verk, vända sig lill deras chefer och säga: tänk på mig når någon ledighet kan blifva, ty i förvaltningen äro mina utsigter alltför inskränkta. Vill man således härutinnan göra någon rättelse, så är det fruktlöst att försöka det i ett verk eller två, utan då måste man göra det för hela statsförvaltningen, med mindre man gifver större löner än StatsUtsk. nu föreslagit. Så länge det icke sker, så åstadkomma dessa förändringar i de lägre graderna åtminstone icke annat än skada, just för de verk man vill gynna. Ett särskildt skäl föranleder dertill i detta fall.
Men jag kan dock icke heller neka till, att denna vackra tafla har en skuggsida, och den är att vi under arbetet på vår industriella utveckling alltför mycket hafva litat till andras hjelp, och derigenom belastat både oss sjelfva och än mera våra efterkommande med en skuldbörda, som är på god väg att snart blifva oss alltför tung och tryckande. Jag tror, att om vi ansträngde våra krafter mer än vi göra, lemnade större egna bidrag och lånade mindre, så skulle vi sjelfve bättre kunna utlöra de stora företag, som vi hafva för oss, utan att fortfarande behöfva gå till utlänningen, lör att erhålla förlag dertill. Jag tror väl icke, att vårt samhälle i denna stund är i en sådan ställning, att vi behöfva frukta för den utländska skulden, om den också nu uppgår till 200 millioner; men om vi skulle fortsätta att låna, under ännu en och annan riksdagsperiod, i samma stora skala, som vi gjort under de sednaste 5 å 6 åren, då kommer upplåningen att ske hastigare än alt landet kan hinna i samma grad utveckla sig, och innan vi kunna så kraftigt befrämja vår produktion, att den förmår fylla de högst betydliga, ständigt stigande räntor och amorterintisbidrag, som vi få att utgöra — och jag fruktar då, att faran af en ekonomisk och financiel omstörtning skall komma oss närmare i samma mån, som vi ohejdadt hafva kastat oss i armarne på utlandet. Jag tror der - 164 Dea 9 Maj f. m. före, i afseende på de förslag, som innehållas i det nn föredragna Betänk:t, att Stats-Utsk:t icke väl vägt våra krafter, då det föreslagit att vi till nästa riksdag skulle göra en upplåning af ända till 35 millioner och med möjlighet att den kanske kommer att gå ännu högre. Då man bestridt denna alltför starka upplåning, har dock frågan blifvit ställd på en oriktig ståndpunkt, derigenom att man å andra sidan yrkat, att vi vid denna riksdagen skulle blott bevilja medel för södra stambanans fullbordande och icke för någon annan.
Vidare har jag ansett att rättighet för räntegifvarne alt få betala sina räntor efter medelmarkegångspris, skulle för dem utgöra en högst väsentlig lindring i skattebördan, isynnerhet i missväxtår, hvartill naturligtvis jemväl hörer att uppsägningsrätten ä indelningshafvarnes sida försvinner. Men då jag sålunda ä ena sidan yrkade detta, i det allmännas intresse, och äfven ansåg att en mindre uppoffring frän Statens sida icke borde tagas i betraktande, dä fråga vore att vinna elt stort ändamål, ansåg jag å den andra sidan det vara billigt, att den, hvars rätt i detta fall vore i fråga, finge full ersättning för hvad honom frångick. I sistberörde afseende har jag derföre föreslagit alt en undersökning måtte anställas ang:de denna ersättning. Ju mer jag sjelf undersökt denna fråga desto mera har jag blifvit öfverlygad, att ersättningsbeloppet ingalunda skulle blifva så stort, som man föreställer sig. Men i de fall der ersättning kan ifrågakomma, ansåg jag både rättvisa och billighet fordra, att den tilldelades vederbönde. Jag anhåller att, när den 28:de punkten förekommer, få göra framställningar i denna syftning. Nu återvänder jag till den 20:de punkten. Då jag inom Utsk. voterat för den förändrade redaktion denna punkt numera erhållit, anser jag mig böra fästa uppmärksamheten på vigten af denna redaktionsförändring. Det förra tillstyrkandet i denna del hade det felet, att, ehuru StatsUtsk. förklarat sådant vara dess åsigt, förslaget likväl icke innebar någon säkerhet derföre, att lönerne, efter det nya sättet för deras utgående, skulle fortfarande tillhöra indelningsverket. För indelningshafvaren utgör det nemi. cn trygghet, alt veta det hans lön är indeld, och följaktligen oberoende af godlycke hos en riksdagsmajoritet eller en voteringssedel i förstärkt StaisUtsk. Till förändring deruti erfordras det nemi. K. M:s och R. St:s gemensamma beslut. Detta är afsedt genom den nya redaktion, punkten fått. Likväl skulle jag vilja derur borttaga en der förekommande, så lydande mellanmening: ”intilldess, vid blifvande nya löneregleringar, indragning deraf kan komma att verkställas”.
Ian till /2,628 R:dr 4 sk. 11 r:st; å det vid 1828—1830 Ars riksdag beviljade räntefria lån å 5,000 R:dr för uppförandet af staden Öregrunds allmänna byggnader: under år 1844 4. eller tillsammans 31,047: 26. 7, hvaraf kapitalafbetalningar 11,641: 18. il. och utgjorde kapitalåterstoden af sistnämnda lån, vid 1846 års slut, 129,565 R:dr 12 sk: 4 r:st; å det staden Söderhamn till dess allmänna byggnader, vid riksdagen år 1840, beviljade lån å 12,000 R:dr; under år 1844 840: hvaraf kapitalafbetalning Iåns återstående kapitalbelopp vid slutet af år 1846 till 1Q471 R:dr 13 sk. t r:su samt å det staden Wexiö efter 1838 års eldsvåda tilldelade byggnadslån å 100,000 R:dr, deraf 79,400 R:dr återbetaldes utaf brandskade-eisätlningen efter densamma stad år 1843 öfvergångna eldsvåda, under år 1844 R:dr 824: ränta, „ 1845 1,236: dito „ „ 1846 1,030: hvaraf kapitalafbetalning 206: eller tillsammans 3,090: Följaktligen utgjorde detta låns kapital-återstod, vid sistlidet åis slut, 20,394 R:dr. Stats-Utskottets Memorial, N.o 2. 13 Till följd af stadgandet i sednare punkten af reglementets 23 hafva, på sätt nyss församlade revisoreis berättelse, sid. 34, innehåller, Fullmäktige, etter verkställd granskming af byggnadslåne-kommitteens i Wenersborg aflemnade liqvidation och härigenom afgifua redovisning för lånemedlen, meddelat lorirnittéen decharge i afseende på dess befattning med nämnde medels förvaltning och utdelande.
Riksens Håglöf!. Stånders Bevill-, nings Utskotts Memorial, om Voterings-Propositioner , i afseende pä gi under ne för Ju 11 Afgi i t emes utgörande. grunder för en förnyad TullTaxa, livars utarbetande BevillningsUtskottet på de anled* ni egar dess den 30 sistledne Maji afgifne Betänkande innehåller, föreslagit och Höglofl. Ridderskapet och’Allein, Högvördige PresteStåndet samt li eder vårda RondeStändet bifallit, äro i allmänhet så sk i 1 ja k fige från det Beslut, Vällofl. BorgareStåndét i detta ämne fattat, akt Ulskottet, sorn anser sig hvarken kunna sammanjemka dessa olika åsigter, eller berättigadt alt föreslå förändringar i hvad Trenne RiksStånd redan gillat ocb godkänt , får Riksens Höglofl. Ständers upplysta om pröfva nde vördsamt underställas, om icke frågan härom må , så framt ej Vällofl. BorgareStändet skulle behaga närma dess meningar, till hvad de öfrige Respective BiksStånden antagit , till foljcf af Regeringsformens föreskrift i 71 §. öfverlemnas till afgörande af Förstärkta StatsUtskottet. I förmodan, att ekerna framställning, i händelse ej enstämmighet i Riksens Höglofl. Ständers Beslut mellänkommer , torde vinna bifall „ tror Utskottet sig vid detta tillfälle böra, till förekommande af tidsutdrägt, framlägga nedanstående Voterings-propositioner; hvarvid Ut» BevillningsUtsk. Betänkanden.
St Prot. 184.0. 6 Sami. 1 Afd. 26 Haft. 1 2 Banco-Utskottets Memorial, IV:o Sr. en del af hans Borgenärers yrkande, i concurs-tillstånd försatt, funnit sådane omständigheter hafva emot Matton förekommit och blifvit anmälde, alt, derest åtal i sådant afseende gjordes och i laga ordning fullföljdes och styrktes, största anledning sig företedde, att Matton vore att anse såsom den der mindre redligt sig förhållit emot sine Borgenärer, och deribland serdeles emot dem, hvilka lemnat honom förtroende såsom Discont-Commissionär, hvaruppå strängare ansvar efter gällande Concurs-lag, enligt Directionens öfvertygelse, mäste följa; att Matton således förverkat förtroendet att vara Kamererare vid Discont-verket; och alt Directionen förthy, utan afseende å Mattons afskeds-ansökning, hos Banco-Fullmägtige till entledigande från Kamererare-sysslan honom anmält; samt slutligen, att Banco-Fullmägtige den 16 i sistnämnde Juli månad skiljt Matton från Kamererare-tjensten i Banco-Discont-verket och de tjensten åtföljande löneförmoner.
Det strängare ensamhets-fängelset är, på sätt jag nämndt, ämnadt att användas mot sådana gröfre förbrytare, som gjordt sig förtjenta af ett strängare straff, då deremot det lindrigare ensamhets-fängelset endast skulle användas som förvandlings-fängelse, när någon icke kunnat betala honom ålagde böter, eller när lagen sjelf förklarar förbrytelsen vara af lindrigare oeskaffenhet. De som vanligtvis göra sig förfallna till sådana förbrytelser äro i den samhällsställning, att de helt säkert skulle sätta stort värde på de förmåner som äro förenade med ett liudrigare ensamhets-fängelse, och synnerligast den att icke behöfva vistas i samma logementer och Den 25 November f. m. kaserner som de öfriga fångnrne. För min del vågar jag tro, att de af lagen upstäldn skiljaktighet.erna mellan de olika arterna af fängelse-straff afven i verkligheten skulle komma tångarne till godo. Utsk. anser att behandlingen skullekomma att blifva ungefär densamma. Jag hemställer om en sådan åsigt kan stå tillsammans med Utsk:s erkännande att ett strängare ensamhets-fängelse icke gerna kan användas under längre tid än ett år, då deremot Utsk. med K. M. medger, att det lindrigare ensamhets-fängelset kan användas på obegränsad tid t o. m. som lifstidsfängelse. Jag vill icke fästa mig vid en verklig olämplighet, till hvilken Utsk:s förslag skulle leda, nemi. att göra afdrag i tiden äfven för lifstids fiingelse; ty detta kan icke vara Utsk:s mening, men ordalagen äro sådana, att detta äfven borde blifva en följd. Föregide talare hafva redan anmärkt, att Utsk. genom sitt tillägg till 6 § begått en inkonseqvens. och de ordalag Utsk. begagnat, visa att Utsk. verkligen befunnit sig i det bryderi, hvari jag förmodade, att det skulle komma.
Följaktligen är redactionen af detta förslag sådan, att det när som helst kan verkställas. I sjelfva saken måste jag deremot vidhålla den mening, jag förut yttrat. De ledamöter, som äro af motsatt tanke hafva förklarat, att mellangiften är så högt tilltagen, att löntagarne aldrig kunde få mindre, men väl mera än eljest. Jag åsyftar väl med mitt förslag, att löntagaren aldrig måtte få mindre an honom tillkommer, men jag åsyftar derjemte, att Staten aldrig må få betala mera än som vedel bör. Deruti ligger fördelen all antaga den mening jag tillstyrker. Huruvida denna mellangift blefve stor nog, kan man icke veta; men äfven om hon vore tillräcklig, så är det nödigt, att ve - Den i3 Augusti. 45 derböl', löntagare erkänna benne för sådan. Ersättning är det visserligen, i allmänhet, en medborgares skyldighet att taga för den förlust han för allm. ändamål möjligen kan lida; men ilä skall ersättningen vara bestämd af mätismän, i hvilkas utseende han har sin andel. Sådant inträffar ej i detta fall, och det är skälet hvarföre jag tror, att om någon tjensteman förklarade sig missnöjd, kunde det beslut Ständerne fattat, icke bestå, utan komnie att inför vederbör, lätt förfalla. Att höra hvarje löntagare, vore väl en möjlighet, men det gränsar nästan till det overkställbar. Emedlertid är frågan om hvarje löntagares hörande väckt af Or von Troil; med detsamma har han erkänt löntagarens rätt att i sådant fall höras, och när han det erkänt, har han jemväl medgifvit, alt Ständerne på egen hand ej kunna jemte Konungen öfver löntagarens rätt besluta. Alt ständiga stater äro vida fördelaktigare, än de som årligen förändras, erkänner jag lika med Hr von Troil; men rätten är vigligare än fördelen, och derföre mäste man helighålla rätten framför det fördelaktiga. Jag anhåller fortfarande om afslag å detta förslag. Frih. Cederström:
Kunde Annжus Domitius med sin gammalromerska trollformel bortmana figuren i badlakanet, så återstodo honom otaliga andra av samma slag, ty de vimlade som mygg, varhelst en anständig kristian kunde sätta sin fot. Och dit hörde även badhusen, ehuru många kristianer förvisade renlighetens hedniska dygd till litanian. Sedan Annжus Domitius och Karmides genomgått badslavarnes sista handläggning och nu voro iklädda de dräkter, som deras egna i samlingssalen väntande slavar hållit redo, uppgjorde de ett gemensamt program för den nästkommande dagens nöjen och skildes åt. Karmides gick med några andra vänner till det i grannskapet av tepidariet varande biblioteket, där Olympiodoros väntade dem för att uppläsa sitt nyaste skaldestycke: en lättsinnig skildring av vardagslivet i Olympen. Annжus Domitius var nu som alltid jäktad av statssaker. Han ilade till biskopliga huset, ty Petros hade genom en diakon framburit sin önskan att samma afton få tala med prokonsuln över Akaja. Skymningen var redan inne, då Annжus Domitius lämnade termerna. I tempelportikerna voro lamporna tända: facklor brände vid alla offentliga byggnader, kring gudarnes och heroernas stoder; gator och torg voro översållade av fotgängares lyktor. Annжus Domitius svepte sig i sin mantel. Hans panna var rynkad. Redan Karmides hade hos prokonsuln upptäckt en viss tankspriddhet, ett visst kallsinne, när de överlade om bästa sättet att döda morgondagen. Prokonsuln var i själva verket upptagen av mycket allvarsamma saker. En skara demoniska Om och Men sleto hans hjärna. Se här hans tankar: Fördömda skrivelse! När emottog jag någonsin en sådan? Kejsarens regering ger mig rätt att taga Krysanteus' huvud, men ålägger mig det icke. Brevet skänker mig en gåva, som jag ej vill ha, och när det lägger filosofens huvud i mitt knä, höjer det svärdet över ett annat, som är mig oändligt dyrbarare, nämligen mitt eget. Vem kan veta, huru länge den närvarande styrelsen skall stå? Underrättelserna från krigsskådeplatsen äro för Julianus dels gynnsamma, dels ogynnsamma. Antag, att Julianus segrar!