Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N. till 1857 drs Bei\'stans-berättelse, angående Slals-verket, std. 150. För arbetens bedrifvande Straffoch Arbetsfängelset å Långholmen D:o D:o D:o D:o d:o d:o d:o d:o i Malmö å Norrmalm Götheborg. Straff-fängelset 1 Landskrona d:o i Warberg Krono-arbets-korpsens l:a kompani D:o 2:dra, 3:dje och 4:de d:o D:o 5:te d:o Läns-cellfängelset i Wenersborg Summa År 1855. Straffoch Arbetsfängelset å Långholmen D:o d:o i Malmö D:o d:o å Norrmalm ... D:o d:o i Norrköping Arbetsfängelset i Götheborg Straff-fängelset i Landskrona D:o i Warberg I64,002:|l7. 1. 1 63,166: 48. 1 6. — i 151 — nings-arbeten, som lemnade ringa vinst, och dels att omkring J af fång-personalen derstädes utgöres af sådana försvarslösa personer, som, i anseende till bristande arbetsförmåga, icke kunna vid Krono-arbets-korpsen anställas. Ar <1855 visar sig dock ett förbättradt resultat, ehuru äfven under nämnde år såväl b u 1 d an s - fabr ike n som skomakare-verkstaden drifvits med förlust till belopp, för den förre af 818 R:dr 14 sk. och folden sednare af 454 R: dr 35 sk. 11 rst. Andra arbeten, såsom skräddareverkstaden, diverse-verkstaden, stenhuggeriet med flere hafva deremot iemnat ej ringa behållning, hvilken sannolikt kommer att ytterligare stiga, då de nu alldeles otillräckliga verkstäderna hinna att utvidgas.
St:r sig åtagit, med den erinran: att Konungen icke bör förmenas uppträda som en medlande makt i sajnhället, till förekommande af maktmissbruk och förtryck. A jo! Mine Hrr! Ingen kan högre än jag önska att vår regering alltid må, i andan af vår grundlag och inom de gränser, den utstakat, använda sin makt till att förmedla emellan intressena, så att icke det ena må lyftas till skyarna, under det att det andra nedtryc kes till djupet; meri då man sträcker sina fordringar ända derhän, att regeringen bör uppträda som medlare emellan folket och dess ombud, så ställer man sina satser hvarken på en konstitutionel eller annan logisk grund. Det borde nu tillkomma mig att yttra några ord om sjelfva innehållet af traktaten; men då detta blifvit så grundligt granskadt af flere värde talare och reservanter inom Utsk:t, anser jag detta öfverflödigt. Jag kan likväl icke tillbakahålla den anmärkningen, att det hade varit önskligt, om R St:r icke genom sin framställning vid förra riksdagen gifvit Iv. M:t anledning a Isilda en traktat, som i hela 12 år binder Sverige vid ett exklusivt statshushållningssystem. Vi råda icke öfver en lång framtid, derunder oförutsedda händelser kunna inträffa, hvilka kunna hafva sitt ursprung, så val i financiella oredor som i politiska förvecklingar, men sådana händelser påkalla oftast utomordentliga åtgärder, och det händer då, att saknaden af handlingens frihet ofta icke kan ersättas genom de största uppoffringar. Vi finna ett bevis för denna sanning, om vi kasta en blick på ett mäktigt folk i en annan verldsdel, som, för att vinna kraft att fullfölja sina politiska syften, i våra dagar funnit sig nödsakadt att ifrån grunden ändra sitt handelssystem. 472 Den 8 Februari e. m. Traktaten är af K. M:t öfverlemnad till R. St:r, för att af dem godkännas. Den har sålunda antagit egenskapen af en bevillningsfråga, som af R. St:r kan afslås, om de sä för godt finna.
Hur fanken skulle en Sèvrespjes ha kommit till den här afkroken?» »Men det är möjligt ändå», sade egaren, »jag köpte den på auktionen efter franske konsuln.» »Må så vara, gruppen är i alla händelser vacker; jag har ju också bjudit hundratjugu kronor för den. Nå, hur gör du, min gamle vän?» Fadern såg frågande på sin dotter. »Jag skall sakna den mycket», sade hon med låg röst, och hjertat klappade dervid, som om det velat flyga upp i halsgropen. Denna bild var henne mycket kär. Främlingen slog till ett flatskratt. »Tycker fröken då att den harmonierar så bra med omgifningen?» Hon blef blossande röd. I grunden var hon en skygg och inbunden karakter och hade riktigt måst göra våld på sig för att få fram hvad hon redan sagt. »Den är så vacker, att den adlar allt det andra», svarade hon och läpparne skälfde lätt. »Nej, min bästa fröken, om en sådan pjes skall taga sig ut, måste den stå der den passar. Allt i stil, verklig stil. Fröken skulle bara se ett sådant hem!» Hon teg. Må hända hade han rätt, men ändå ... Hon mönstrade honom med en lång sidoblick, tänkande i sitt sinne: så ser då schakalen ut, som följer stora verldens lejon; nu förstår jag hvarför han är så glad och välmående. »Om du sjelf vill bjuda ut den åt en konsthandlare, skall han gifva dig mycket mindre», återtog schakalen. Värden såg villrådig ut. »Och det behöfs bara att en piga slår benen af den, så har du ingenting.» »Det har jag också tänkt på», sade värden; han var synbarligen böjd för affären. Se der ändtligen ett skäl som låter höra sig, tänkte den unga flickan, men hon sade ingenting. Om den nu blefve sönderslagen och hon afstyrt köpet, skulle ansvaret falla på henne. Hon skrattade, till hälften gillande, hälften förargad. Om schakalen också var för dum att spela whist, var han dock slug nog att köpslå!
Skottska får blifvit till Länet aflemnade från schäferierna i Jemtland samt utdelade lill fem schäferier, och fråga har varit om införande af en förbättrad fårafvel på Alnön, men financiella hinder hafva vållat att sådant ännu ej kunnat sättas i verket. De åtgärder, som tid efter annan till fårafvelns förbättring vidtagits, hafva icke haft önskad framgång och schäferierna upphörde snart, hvartill såsom orsak uppgifves att betet, utom i fjelltrakterna, är för knappt, att de inskränkta trädesgärdena, såsom varande i samband med den besådda delen af åkern, icke kunna utan föregången afstängning till bete begagnas, alt ängarne, för det mesta bestående af sidländ mark eller kärr och myror, frambringa en till fårens föda både otjenlig och otillräcklig näring, att betet i fjelltrakterna icke gerna kan anlitas för fårkreaturen, i anseende till svårigheten att fria dem från odjur, samt att fåren således med dryg kostnad måste vinterfödas 7 å 8 månader om året. Detta gäller dock i allmänhet Medelpad och .Norra Ångermanland, ty i Södra Ångermanland är tillgången på bete ymnigare. De får som finnas äro i allmänhet små och skötas ej synnerligen väl; deras ull är ej heller tillräcklig för behofvet. Getter och svin underhållas icke till någon mängd inom Länet. De förra synas dock såsom lättfödde kunna väl trifvas i fjelltrakterna, der de gifva den fattigare befolkningen en stark föda genom deras mjölk, af hvilken äfven göres ost. Hästen är Norrlänningens älsklingsdjur och skötes af honom med särdeles omsorg, samt födes med det bästa höet. De hästar, som i orten finnas, äro merendels af Norsk race, hvarken stora eller prydliga, men starka och ihärdiga. Uti några socknar i Norra Ångermanland uppfödes ett icke obetydligt antal hästar, hvilka sedermera med fördel afyttras lill de södra provinserna; och hafva till racens förbättring tid efter annan hingstar från Strömsholms stuteri varit stationerade i Länet. 37 Vid jemförelse af de sednare fem-årslabellerna visar sig att antalet af pä landel underhållne kreatur varit följande:
»kära jungfru lilla, gör inte illa åt mig stackars gärds-gård, som är så gammal och murken!» Men se, det frågade käring-dottern litet efter, utan svarade som man kunde vänta: »skam få dig, som talar mig till! Huru mycket tror du jag bryr mig om hvad en gammal gärds-gård säger? Vänta bara, skall du få se!» Dermed ryckte hon upp gärdsgårds-störarne, slet af hankarne, bröt sönder gärdsel-skidorna och kastade styckena åt alla håll. Sedan fortsatte hon sin vandring med stora steg. Men gärds-gården rystade sitt gråa skägg, såg vredgad efter henne, och mumlade: »detta skall du minsann icke ha gjort mig för intet.» Käring-dottern kom så till bak-ugnen, som stod vid vägen. Då bad ugnen såsom han bedt hennes syster: »kära jungfru lilla, gör inte illa åt mig, stackars bak-ugn! Ät så mycket bröd du nå’nsin vill, men tag intet med dig, och skjut in det öfriga!» Men se, det frågade den elaka flickan litet efter, utan svarade som förut: »skam få dig, som talar mig till! Huru mycket tror du jag bryr mig om hvad en gammal bak-ugn säger? Vänta bara, skall du få se!» Dermed ryckte hon upp ugns-luckan, strödde kakorna på marken, bröt sönder grisslan och kastade spillrorna rundt omkring. Sedan fortsatte hon sin led, såsom tillförene. Men ugnen såg vredgad efter henne, och brummade: »detta skall du icke ha gjort för intet.» Det led så en stund, och käring-dottern kom till kon som gick och betade på ängen. Då bad kon: »kära jungfru lilla, gör inte illa åt mig, stackars ko! Mjölka mig, och drick så mycket du vill; men spill intet på marken. Slå sedan det öfriga på mina klöfvar, och häng byttan igen på mina horn!» Men den elaka flickan svarade som hon svarat de andra: »skam få dig, som talar mig till! Huru mycket tror du jag vårdar mig om hvad en gammal ko må säga? Vänta bara, skall du få se!»
Ehuru detta förslag ej då kommit till stånd hade Doktor Hamberg dock fortfarit att ständigt öka sina samlingar, så att de nu vore så rikhaltiga och ordnade, att de alltmera häntydde på möjligheten att förverkliga den idé, som i så hög grad afsåge folkets och det uppvexande slägtets bildning och upplysning i ämnen, deri insigten blefve nu mera nödvändig än tillförene. Doktor Hambergs samlingar bestode, utom åtskilliga föremål af ethnografisk beskaffenhet, företrädesvis af ämnen från naturens 3:ne riken, ordnade efter deras samband med det yttre praktiska lifvet. Man såge der bredvid hvarandra de rudimaterie!1, såsom mineralier, djurdelar, vextämnen o. s. v., hvilka fylla våra dagliga beIlih. till /{. Sl. Prot. 1862 & 1863. i Sami. 1 Afd i Vand. 4 Haft. i 2 Slats-Utskotlels Utlåtande N:o IS3. hof, antingen sådana de äro i och för sig sjelfva eller såsom de i industriens tjenst förädlas. De utgjorde således prof på alla procedurer de hade att genomgå från sitt ursprungliga till sitt förädlade skick och derjemte grundlag för den kännedom af handelsvarorna, hvars vigt blefve alltmera erkänd, ju mera lättade kommunikationer utvidgade den verksamhet, genom hvilken äfven den Svenska handeln och den Svenska konstfliten sökte åt vårt land bereda allt större välmåga och utveckling. Det vöre visserligen, enligt motionärens åsigt, af oberäknelig nytta om här kunde upprättas ett museum, omfattande alla slags dylika alster af konsten och naturen från det enklaste till det mera fulländade, ämnadt att förena vetenskapliga och konstsamlingar med expositioner af industriens produkter i en gemensam institution, hvarest af edarne vetenskapsidkare kunskap om dessa ämnen och produkter kunde spridas. Men det gåfves mot detta förslag åtskilliga praktiska svårigheter. Härtill erfordrades nemligen först en storartad lokal, dernäst anslag till vård och årlig förökning, till särskilda tjenstemän m. m., allt uppgående till summor, hvilkas anskaffande visat sig vara svårigheter underkastadt.
Beträffande bevillnings-afgiflerne för bränvins-bränning, finna Utekotten skäligt föreslå den förändring i nu varande beskattning, att ej mindre den utöfver minimibeloppet stadgade afgift af En skilling för hvarje kanna bränvin, som om året tillverkas, än ock den efter, hemmansoch' Stadsjordsvärd* utgående bevillning må upphöra, samt att afgiften hädanefter fästes endast vid redskapen, beräknad efter en billig grund af den tillverkning, som med den kan åstadkommas, i hvilket afseende Utskotten antagit, alt för pannor till och med 16 kannor skatten bör utgå efter 8 sk. för kannerymden; ifrån 16 kannor till och med 3o kannor efter en tillökning af i sk. på kannerummet; ifrån 3o kannor till och med 4o kannor, efter tillökning af 2 sk. på kannan; ifrån 4° kannor lill och med 5o kannor efter tillökning af 3 sk. på kannan; ifrån 5o kannor till och med 6o kannor efter tillökning af 4 på kannan, ifrån hvilken sistnämnde kannerymd lill och med go kannor, då vid produetionen någon förmon af ökad braavins-qvantitet på pundet icke vinnes, afgiften tillökas med i sk. på kannerummet, hvilket förhållande af bilagde tariff N:o a närmare utvisas. §. ,5. Då Utskotten föreslagit, att pannerymden, om mäskvärmare begagnas, skall med en tredjedel förminskas, anse Utskotten någon serskild afgift för mäskvärmare icke böra ega rum i annan händelse, än då den nyttjas till den för egendom Öfver i5,ooo R:dr värde tillålne pannerymd, hvarvid bör iakttagas, att, efter förhöjning å pannerymden af 5o proeent, afgiften beräknas med tillökning af 2 sk. på kannerummet utöfver hrad för en Bevilln.- och öecon.-TJtsk. Betänkande N.o 3. -q en 90 kannors panna belöper, på sätt tariffen närmare ut visar.
Här är således uttryckligen sagdt att näringsidkaren beskattas för föreg:de årets vinst, och om en skeppsredare egde fartyg af 1000-tals lästers drägtighet, men lät dem ligga obegagnade, blef han ansedd fullkomligt lika med den der trashanken, som en föreg:de värd talare nyss omnämnde. Hvad samma talare yttrade om orimligheten deraf, att om ett stort bolag, sådant som t. ex. Karlsviks, lidit så stora förluster, att det föreg:de året icke haft någon inkomst, skulle det icke heller utgöra någon bevillning, håller icke heller streck, ty om fabriksbyggnaderna stå qvar, kommer ju alltid fastighetsbevillning att erläggas för dem. För öfrigt kan jag icke finna orimligheten deraf, att, om ett sådant bolag verkligen icke hade någon inkomst af sin rörelse, det då äfven behandlades såsom trashankar. 74 Den 6 Juni f. m. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, dels ock afslag derå samt bibehållande af det nu gällande stadgandet, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå och bibehållande af det nu gällande stadgandet, då svaren likaledes ut föllo med blandade ja och nej; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Frih. Happe begärde votering.
Hvad i Riksgälds-kontoret innestår utaf nedannämnde 2:ne, vid sistförflutna riksdag beviljade, anslag för hospilalernas utvidgande och förbättring samt hospitalsf ondens understödjande, bör, i mån af behof och i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga föreskrifter, utbetalas, nemligen: l:o af anslaget, 127,000 R:dr, lill utvidgning och förbättring af Wexiö hospital, hvilket anslags återstående belopp, vid nästlidne September månads början, utgjorde Femtiotvåtusen R:dr; och 2:o af det emot redovisningsskyldighet beviljade anslaget ä högst Tjugefemtusen R:dr årligen, för betäckande af den brist, som under de år, nu gällande statsreglering omfattar, för hospita/sfonden uppkommit derigenom, att fondens årliga inkomster icke varit tillräckliga till utgifternas bestridande; utaf hvilket anslag ett sammanräknadt belopp af 60,000 R:dr före sagde månads ingång från Riksgälds-kontoret utbekommits. §. 80. Det lån å Trettontusen trebundratretiotre R:dr 16 sk., hvilket Rikets sednast församlade Ständer, i anseende till den i Maj månad 1849 inom Lidköping utbrutna eldsvåda, tillerkände nämnde stad såsom bidrag till de kostnader, som föranleddes genom ny tomtreglering i den vid denna eldsvåda till större delen ödelagda, så kallade gamla staden, bör, emot här nedan föreskrifna skuldförbindelse och äterbetalningsvilkor, af Riksgälds-kontoret till nämnde stads Drätsel-kommission utbetalas: l:o. Skuldförbindelsen för denna lånesumma skall af Drätsel-kommissionen, efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, i stadens namn och å dess vägnar, afgifvas samt vara sladd till Riksgälds-kontoret eller ordres odh innefatta de af Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor. ‘2:o. Hvad utaf länet icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af innevarande år 1854, får derefter icke utbekommas. 3:o. 3:o.
Directionen oell Discon-! tens Administråteurer, både till enskildta Actieägares och äfven Bankens högsta möjliga vinst och fördel, skött och förvaltat Discont-rörelseCapitalerna; men sorn denna Berättelse är nog sammandragen och icke till alla delar fullständigt utförd, kan deraf icke heller tillräckligen' inhämtas, huruvida Konungens nådiga Reglemente af den 15 Februari 1803 för denna Discontinrättning blifvit så till fullo efterlefvadt, att Dess höga och nådiga afsigt, att öppna utväg till lättad - 340 Iben 2 2 Maj. tad penning-rörelse för en fran Hufvudsiadén vidt aflägsen Provins och Siad, blifvit, lika väl lill det Allmännas, som ehskildtes förmån, i allt' uppfylld. Den uppgifver val i obestämda uttryck, att vissa äldre och större Lan blifvit till enskildta beviljade, men icke till hvad belopp, af hvad datum och på hurudana vilkor. Om nu det skulle kunna upplysas,att åt deri ena blifvit lemnade 60,000, åt en annan 80,000 Ridr o. s. v. såsom stående Lån, utan förbindelse af eti annad årlig afbetalning, än eb chimerik omsättning, enligt Discont-form, så synes icke allenast fel vara begånget mot xo. §. af Reglementet, utan mot sjelfva naturen och begreppet af en Discont-Inrättning. Ty ehuruväl t nämnde §. Undantag göres frän inskränkning i tltlåuings-surnman, så lärer likväl med de deruti omskrifne L säkert förvar
«Desto bättre talar hon då modersmålet,» anmärkte majorskan icke utan humör, och gaf fru Snabbeck en vink att följa sig. «Din mamma är bra enfaldig, kära Bina!» yttrade Jeanette, sedan hon ej mer kunde höras af de bortgående, «men ändå på sitt vis litet pikant; modersmålet, det skulle väl vara finska kan jag tro, ha, ha, ha, ha! Talar kusin Schafhausen finska?» «Nej bevars, derpå kan man fullkomligt sälja bort mig,» svarade han skrattande. «Om de alla vore så långt härifrån som pepparen växer!» sade majorskan när hon var allena med fru Snabbeck. «Det ligger likväl ett godt gry i Emma.» Friherrinnan Perlkrans besöker Johanneshof. Den tiden nalkades, som friherrinnan bestämt för hemresan från landet, och ännu hade hon ej besökt lagman Bärendorfs; nu beslöt hon likväl fara dit, och en vacker morgon i början af September, satte hon sig med Leonna som sällskap och kusk tillika, i en schäs; de kunde då köra efter behag och fritt tala om hvad som föll dem in. Det var redan middag, och alla voro samlade i matsalen på Johanneshof, man väntade blott på lagmannen, som under några dagar varit ovanligt upptagen af skrifning, i och för återtagandet af sin tjenstebefattning. Medan de väntande stodo vid fönstren, sågo de schäsen uppe i backen, men ingen kunde känna dem på detta afstånd, och under det att de doldes af träden, gissades hit och dit. «Till oss komma de visst icke,» försäkrade lagmanskan. «¯Våra¯ bekanta färdas icke så der, de ämna säkert taga vägen till Vestervik.» «Jag kände igen hästen, mamma,» försäkrade Anton, den nu hemmavarande äldsta sonen, «det är ¯Hvitfot¯ från Östervik.» «Då är det inspektorskan,» inföll Jeanette. «Hon skjutsade för magistern till Lovisa, der hon skulle köpa allehanda för flickornas räkning; jag far dit på eftermiddagen. Hvem kommer med?» frågade hon; alla syskonen ville med.
När Alice vecklade upp serveten fann hon ett bref på tallriken. – Det kom i går afton, men då du troligen redan gått till ro, ville jag inte störa dig, han talade mycket fort, forceradt otvunget, och blicken var skygg, hvass, nästan forskande. – Åh Alice lade bort brefvet. – Genera dig inte, barn – du vill naturligtvis gerna läsa Georgs bref. Han såg ännu på henne med samma underliga, spända blick – och plötsligt förstod Alice. – Han tror jag är kär i Felix. Han tror det är mycket värre än det är Och trots sin nervösa öfverretning kom hon att småle åt den halft ängsliga, halft förmanande betoningen af hennes mans namn. Herregud, han tror kanske till och med, han är min älskare! Hon skulle haft lust att skratta – skratta ut i ett rigtigt gapskratt all denna loja, hånande bitterhet, som plötsligt steg upp i henne. Hon visste inte hur, men hon kom med ens så lefvande att tänka på sin mor. Fadren satt borta vid fönstret och hade öppnat tidningarne. Han höll “Dagens Nyheter“ ut framför sig och lät den långsamt sjunka, medan han talade. – Du var länge ute i går med Danner – fick ni något? – Hon märkte åter den forceradt likgiltiga tonen och den dolda ängslan i blicken. Han har sett något det är klart, tänkte hon, och nu stafvar han och lägger ihop. Hon måste åter småle. – Åhja, temligen länge – der var förtjusande ute. Modern MODERN En berättelse AF ERNST AHLGREN och AXEL LUNDEGÅRD (alias Victoria Benedictsson) STOCKHOLM Z. HÆGGSTRÖMS FÖRLAGS-EXPEDITION IVAR HÆGGSTRÖMS BOKTRYCKERI 1888. »Jag går på grafvens brädd när jag skrifver dessa rader. Jag känner att det icke skall förunnas mig att lägga sista hand vid det arbete jag hoppats kunna lemna fullfärdigt ifrån mig och till hvilket planen låg så klar i mitt hufvud fast sjukdomen hindrade mig att med den flit och den kraft som till sådant arbete kräfvas gifva form åt arbetets tanke.
Jag skulle tro ali om R. o. Ad. såsom Frihm önskar och hvilket jag tror alt hvarje ledamot vill arbeta på, uphöjer sig till en stark och sjelfständig Adal, som genom uplysning går i spetsen för ärenden och förslager, så kan 11. o. Ad. göra sig förvissade om att icke blifva förbigångna vid de val som komma att anställas inom Utsk:n och deras delegationer. Vi beslöto antagandet af ett (öreg:de förslag på den grund att det vore orättvist mot ett annat Stånd, att det icke skulle ega samma rättighet som de öfriga; här åter är fråga om ett Stånd, It. o. Ad., som har en företrädesrätt framför de andra, den nemi. att tillsätta Ordf:den i Utsk:n. Bjuder nu icke samma skäl, som föranledde R. o. Ad. att bifalla det förra förslaget, äfven att bifalla det lenare, så mycket mer som vi då gjordo rättvisa åt ett Stånd, men nu skulle göra det åt trenne. Öfvertygad är jag att ett bifall skulle långt från att nedsätta delta Stånd, uphöja detsamma; R. o. Ad. skulle bemöda sig om, att ådagalägga, såsom Frih. von Saltza önskade, uphöjda egenskaper, skulle stå främst i bildning och mångsidiga kunskaper och tvifvelsutan på denna väg, den fria öfvertygelsens väg, komma i spetsen för Regeriogs-ärendena inom de afdelningar af RiksStånden, der val skulle komma alt ske. Jng för min del kan äfven denna gång som vid föreg:de Riksdagar, då frågan varit före, icke annat än rösta för bifall till densamma. IIr Bildt, Didrik Gillis: Den siste värde talaren har upmanat R. o. Åd. att för konseqvensen af det beslut, R. o. Ad. för några ögonblick sedan fattade, bifalla det nu framställda förslaget till förändring i vår Grundlag. Just för att ådagalägga konseqvens i sina beslut anser jag att R. o. Ad. bör afslå det ifrågavar:de Utlåt, ty Ståndet har vid föreg:de tillfälle afslagit detsamma såsom icke varande nyttigt eller nödvändigt Frih.
Som jag förmodar, att de värde Ledamöter, hvilka föreslagit, att Ridderskapet och Adeln mätte förena sig i BondeStåndets beslut, ansett sådant nödigt, för att fä frågan afgjord genom Nämnd, så ber jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att denna åtgärd är alldeles öfverflödig; ty om Ridderskapet och Adeln endast behagar förblifva vid dess beslut, att ej medgifva anslagets utbetalande af Salpeter-fonden, men deremot icke instämmer i BondeStåndets beslut , hvilket tillkommit i origtig ordning, emedan Ståndet första gången Betänkandet förevar, detsamma med förändringar an - tagit, så ehuru BondeStåndet eger obestridlig rätt att förena sig med Ridderskapet och Adela eller att förblifva vid sitt beslut, må/le frågan i alla fall afgöras genom Nämd. Antingen två eller tre Stånds beslut äro olika så blifver alltid difmitiva beslutet i sådane mål som detta beroende af Nämd, utan afseende på alterna-; io6 Ben 6 Junti f. m. tivens mängd. Jag afstyrker derföre allt instämmande i BondeStåndets beslut emedan det icke ens är verksiällbart. Väl kan man vid Bevillnings - Förordningens uppgörande lägga pi hvilken artikel sorn helst den ersättnings-skyldighet, hvarom BondeStåndet väckt fråga, men det torde ej gå an att på förhand bestämma om den ena skall taxeras mer än den andra , eller att fastställa fördelningen pä denna eller andra tiieln. Herr af Uhr, Guflaf: Jag får endast upplysningsvis nämna, att Ledamöterne af BondeStåndet uti StatsUtskottet yttrade, det de icke kunde gilla den tydning, Herr Hjerta gifvit åt BondeStåndets beslut uti förevarande fråga, med tydligt förklarande, att Ståndets ovillkorliga mening V3rit, att icke för ändamålet utgöra någon gärd, ehuru det dermed förenat en serskild önskan i' afseende på Bevillningens fördelning. Herr Lagerhjelm: