Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock anse Piikets Ständer, med förbigående af alla detalj-frågor, sig härvid endast kunna och böra uttala de allmänna grunder, på hvilka Rikets Ständer i underdånighet önska fästa E. K. M;s Nådiga uppmärksamhet. Att en betydligare förändring af skol-imättningen i landet är af behofvet påkallad, synes vara teraligen allmänt antaget; derför lala ej blott Rikets Ständers redan för längesedan uttryckta och ofvan anförda önskan, liksom de motioner, hvilka inom trenne Riks-Stånd i detta hänseende vid innevarande Riksdag blifvit väckta, utan äfven flerfaldiga yttranden och förslag i den sednaste skol-revisionens berättelse. Ett sådant förhållande kan ej eller vara oväutadt. Vår skol-inrättning härleder sig nemligen från tider, då kunskapsmedlen voro få, då den så kallade classiska lärdomen uteslutande herrskade, och då den allmänna uudervisningen hufvudsakligen a^såg bildandet af Kyrkans tjenare. Skolorna formades efter tidens behof och läroämnena bestämdes derefter. Bristen på tjenliga läroböcker påkallade lärarens omedelbara biträde, hvaraf utariläxor och class-läsning måste uppkomma. Sednare tiders förändrade förhållanden hafva väl föranledt partiella jemkningar, men den af ålder antagna formen och del gamla lärosättet samt de från början framhållna läro-ämnena hafva dock allljemnt 220 Ejpcduions-L Iskallets Förslag till uticl. Skrifvelse, N;0 gj. bibehållit sia öfvervigt. Ea naturlig följd häraf har blifvit, alt skolan ej numera rätt passar för tiden, alt dea är för mycket en föreläsnings» och förhörs-anstalt och befrämjar för litet sjelfverksamheten, hvarföre oek lärjungarne efter inträdet i allmänna lifvet ej sällan sakna förmåga att använda de förvärfvade kunskaperne. Den enskilda undervisningen anlitas ofta af misstroende till den allmänna, ett förhållande, som af flere anledningar ej bör vara Staten likgiltigt. Den allmänna undervisningen bidrager nemligen i väsendtlig mån till samhällighet, liksom till kännedom om sig sjelf och andra, samt förebygger ensidighet.
För det andra voro hennes kläder så tunna och eländiga, att herr Tobiasson frös bara af att se på dem. Och så såg hon alltid skrämd ut för något, särskildt för honom sjelf; och alltid gick hon och sträckte fram hufvudet, som om hon sökte efter första bästa råtthål att krypa ned i. Han märkte, att hon aldrig tilläts komma in till honom utan att först hafva gjort särskild toalett, hvilken bestod i att hon vattenkammade sitt burriga hår samt satte framför sig ett urblekt och förtvättadt förkläde, tunt och stärkt som ett stycke papper. På stökdagar — frun bakade småbröd till försäljning — kunde han se pigstackaren skynda öfver gården i en ännu värre kostym än vanligt. Han hade särskildt fäst sig vid att det på ena öfverarmen rifvits ett trekantigt hål i det tunna bomullstyget, så att bara skinnet tittade fram. När det var en riktigt kall dag — och sådana funnos det många den vintern — då kunde den refvan ordentligt spöka för herr Tobiasson. Han såg den hvar han gick och stod, han kunde icke tänka på annat än hur kölden måste nypa i denna nakna hud, krypa längs kroppen under tunna kläder, fnarra ett blåfruset skinn, draga i det med skälfvande nervtrådar, smyga genom hvarje por, — smyga genom merg och ben, smyga ända ned i själen, — denna bitande köld, som trängde genom hans tjocka vinterrock. Det var att bli vanvettig af att känna hur hon frös, och ingen tycktes se det mer än han! Alla kunde låta henne gå så, bara inte han — inte han!» Var det inte att bli tokig af! Hvad rörde det honom, att hon frös? Han hade sagt sig det hundra gånger, och ändå föreföll han sig sjelf som en förkastad varelse, bara derför att han vågade ha penningar, medan nöden gick utanför hans dörr. Hvilka qval måste det icke ligga i att vara rik, när man kunde känna det så af en stackars lifränta! Han hade ämnat fira sin afton så angenämt, ensam med en flaska Johannisberger och sin musik; han hade fått hem nya noter, ett helt fång att äta sig igenom. Och nu kom detta och förstörde hans glädje! Det var narren — endast den förbannade narren, som var skuld i det.
Bibliothekarien meddeladt program och i samråd med honom låtit för berörda ändamål uppgöra ritningsoch kostnadsförslag, det sednare slutande på en summa af 742,554 R:dr, hvilka förslag Embetet med underdånig skrifvelse den 10 Oktober nästlidet år öfverlemnat till E. K. Maj:ts nådiga pröfning. Till plats för byggnaden hade hos Öfverintendents-embetet följande tomter blifvit föreslagna: l:o en Kronan till inlösen för ett belopp af 240,000 R:dr er bjuden tomt, utgörande qvarteret “Grönlandet södra“ i Adolf Fredriks församling och belägen mellan Drottningoch Holländaregatorna samt Adolf Fredriks vestra och södra Kyrkogator; 2:o den Kronan tillhöriga Humlegården, och 3:o den Stockholms stad tillhöriga, bredvid Nationalmuseibyggnadens område belägna s. k. Sillhofstomten å Blasieholmen. Utaf handlingar, som den 2 sistlidne Februari blifvit till Rikets Ständer öfverlemnade, inhemtas vidare att, uppå gjord förfrågan, huruvida och på hvilka vilkor staden kunde vara villig att för uppförande af en bibliotheksbyggnad till Kronan öfverlåta viss uppgifven del af den s. k. Sillhofstomten, Stockholms stadsfullmägtige, med hänseende till tomtens belägenhet invid Saltsjön och dess deraf följande stora vigt för den allmänna, allt mer och mer tilltagande rörelsen samt af i öfrigt anförda skäl, förklarat det st.adsfullmägtige ansåge sig icke böra densamma för nämnda ändamål upplåta; hvarefter Kongl. Bibliothekarien, uti afgifvet underdånigt utlåtande, uttalat den åsigt, att utaf de två öfriga föreslagna byggnadsplatserna, qvarteret Grönlandet södra borde i anledning af dess mera passande läge erhålla företrädet. Oaktadt bebofvet af en ny byggnad för Kongl.
St randi ada re-bost allen, Riksdagsfuilmägtigc Conrad Kommin och Lars Norrby, från Gottland hafva, uti ett till Hetter v. Bonde-Ståndet iugifvet memorial, sorn blifvit till Statssaint Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning öfverlemnadt, anfort, hurusom skattehemmans-innehafv arne på denna ö, förutom contribalioner och bevillning»!', lika med Rikets öfriga' skattdragande allmoge, samt löaings-afgifter oell byggnads-skyklighet till presterskapet oell kyrkobetjeningen, äfvensom till öfverflödig» kyrkors underhållande, nära tredubbelt drygare än i andra Svenska provincer, derjemte vöre betungade med det annorstädes okände, uti ingen jordebok och skaltläggiiiugs-m e thod upptagne, oell sannolikt icke genom något Riksdagsbeslut fastställde besvär att vid Iandthamnarne på Gottland bygga och underhålla så kallade Straudridare-boställen, äfvensom att bekosta afoch tillträdes-svnev samt ekonomiska besigtningar hvart tredje år å dessa boställen; och som en sådan skyldighet, hvars uppkomst vore obekant, efter motionärernes tanka, stålt i sammanhang med landl-tullen, eller den afgift, som af landets, invånare erlädes, när de besökte iandthamnarne med v aror tili försäljning, och hvilken uppbars vid strandridare-böställena; men denna afgift numera upphört och stråndridare-tjenslerne under annan benämning vöre bibehåline endast för sjötulls-bevakningen och uppbörden, — ett för allmogen, alldeles främmande ämne, •— ansåge motionärerne kostnaderne för reparationer och syner å strand ridare-boställena böra utgå af tullinkomsterna, helst dessa i sednare tider betydligen ökats; i följd hvaraf motionärerne yrkat, att Gottlands hemmans-egare mätte från ifrågavarande besvär helt och hållet befrias. Den allmogen å Gottland åliggande och af motionärerne öfverk lågade skyldighet att bygga och underhålla Strandridare-boställen vid dus.
Då Vederbörande efter Grundlagens bud, skola hörasj så måste ju, enär Ståndet änser afgörande rätten sig tillhöra, det vara en annan Auctoritet, som skall höras; ty intet kan den afgörande höra sig sjelf, och när det intet går ann, så återstår ju, i frågan om Constitutions-Utskottets Protocoller, icke heller någon annan att höra, än Constitutions - Utskottet, hvars Protocoller det är. I den andra frågan åter om tryckningen af Anmarknings-Handlingarne; så har Herr Cederskjöld mycket rätt deri, att blott man väntar några veckor, samt då anmäler sig hos RiksRätten, så får man dem der. I öfrigt torde jag få erhinra derom, att då Constitutionen behöfver förklaring, så är det likväl ej Ständerne ensamt, som kunna gifva den, utan det är genom Konung och Ständer gemensamt sorn den endast kan erhållas. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric'. De af Herr Cederskjöld och Friherre Boye emot mig rigtade anmärkningar, skulle vara ganska rigtiga, om jag medgifvit att det vore tvifvel underkastadt, hvilka med Vederbörande menades; men mitt yttrande grundar sig deremot derpå, att jag anser det vara ganska tydligt att Riksens Ständer äro desse Vederbörande. — För - 344 Den n April. Sta frågan , som nu bör afgöras, är i min fanita om Ridderskapet och Adeln önskar att deni föreslagna tryckningen må för sig gå — derefter bör sättet för verkställigheten kunna bestämmas. Grefve Märner, Adolph >Gäran:
Härom får Utskottet upplysa, att, i den mån de serskilda liqvidfrågorna med CommerceRådet Björnberg hunnit i laga ordning afgöras, den inbetalning, sora blifvit honom ålagd , äfven verkställts eller blifvit utkrafd; att en del af fordringsbeloppet hos HofMarskalken Löfvenskjöld ti t tagits hos bans Löftesmän och att i öfrigt, oaktadt flere gånger meddelade erinringar om dessa frågors befordrande till slutlig utredning, sådant förhindrats af yppade Rättegångar, af svårigheten att anträffa de betalningsskyldige samt af dröjsmålet med ntredningen af de Concurser, uti hvilka Inrättningens fordringsanspråk blifvit bevakade. R. B. pag. 28. 5 morn. Öfver Magazinslnrättningens byggnader kommer en fullständig förteckning att upprättas och skall Utskottet angående dispositionen af desamma, afgifva serskilt yttrande. B. pag. 4o. f> Mom. Ben så kallade Eldqvarnen äges förfarande af Allmänna Magazinslnrättningen och är utarrenderad mot 1000 R:dr Banco om året. Utskottet, sorn delar Revisorernes åsigt, att lämpligare och mera förmånligt vore om denna lägenhet kunde utan allt för stor förlust för Magazinslnrättningen försäljas, sihäll i sammanhang med frågon 0111 dispositianen af dess byggnader , deröfver sig närmare utlåta. R. B. pag. 41—44. 7 Moni. På de skäl som i RevisionsBerättelsen Hro fullständigt utvecklade, anser Utskottet någon anmärkning icke vara att göra hvarken i afseende på utbytet af det Kronan förut tillhöriga f. d. Santessonska Sockerbruket i Götheborg emot en hälft utaf f. d. Ostindiska Gompagniets derstädes ägande Hus, eller vid åtgärden med uppförande af en Bageribyggnad , för dervarande Garnizons och Staters behof.
Fält-JägareRegemente, från och med år 1840 och intill nästa Riksdag, förslagsvis beräknadt till 2,400 R:dr årligen; äfvensom innevarande års anslag till nyssnämnde Garnisons-skola, 240 R:dr, jemte de för knekte-contraclens samlande och utgifvande från trycket erforderlige kostnader. Angående beloppet aj den, såsom tillgång jör stora Creditivet, på serskild räkning i Banken insatta summa. (Reglementets 100 §.) Vid del i 1843 års Revisionsberättelse, sid. 19, utredda förhållande, hafva, med behörigt iakttagande af de i sådant hänseende föreskrifna beräkningar, insättningarne å berörde serskilda Banco-räkning måst inskränkas till de, redan under år 1841, derå afsatte 2:ne summor, utgörande tillsammans 210,260 R:dr 7 sk. 3r:st., hvilket belopp, enär, jemnlikt Rikets Ständers beslut, Fullmägtige sedermera icke egt att å samma räkning utfärda någon invisning, följaktligen utgör en derstädes, så vidt Riksgälds-Contorets räkenskaper utvisa, ännu inuestående och för Rikets nu sammanträdande Ständer disponibel behållning. Angående verkställd lyftning af en del utaf mindre Creditivet. (Reglementets 101 §.) Genom Nådigt Bref af den 29 Februari innevarande år, har Kongl. Maj:t gifvit Fullmägtige tillkänna, att Kongl. Maj:t, efter inhemlande af liela Stats-Rådets tankar, funnit oundgängligen nödigt, atl å det, jemnlikt 63 § i Regeringsformen, vid sista Riksdag anvisade mindre Creditiv disponera en summa af 293,400 R:dr, såsom erforderlig för andra, högst vigtiga och angelägna ändamål, än Rikets försvar; hvilken summa alltså borde lill Kongl. Stats-Contoret, i nion af skeende reqvisitioner, utbetalas.
Gr. Puke, Folke Magnus: Gr. von Platen har hållit ett långt föredrag, som innefattade klander emot Regeringens åtgärder vid behandlingen af den 5:te Hufvudtiteln. Jag erkänner upriktigt att jag icke kunde följa riktigt med detta klander, i synnerhet som jag icke anade att del skulle förekomma vid detta tillfälle då öfverläggningen egentligen rörer några 1,000 R:drs tillökning uti Marin-Reg:tets aflöning, och om jag således icke kan uptaga och besvara allt detta klander torde det ursäktas mig. Jag vore nästan frestad att om sådant ginge an begära Gr. von Plåtens yttrande på bordet för att komma i tillfälle att bättre genmäla det, men jag vill dock i korthet till besvarande uptaga några af dess punkter. Gr. von Platen gjorde först en jemförelse emellan kostnaden för Marin-Reg:tet och Gardes-Reg:tena; ser jag på den tabell, som åtföljer Utsk:s Betänk., så står kostnaden för hvardera af GardesRegrtena der uptagen till omkring 86,000 R:dr men jag har dock goda skäl för den tron att della icke är hela kostnaden för dessa Reg:ten, och jag är öfvertygad om alt de kosta mycket mera. Jag vill visst icke bestrida Hr Grms upgift alt Maiin-Reg:tet kostar mycket penningar, men så är det alltid här i verklen atl om man vill hafva något som duger, så får man äfven väl betala det. Hr Gr:n har äfven klandrat att örlogsflottan ännu ligger på Carlskrona redd; den ligger visserligen der ännu, men kommer dock måhända att segla i dessa dagar. Det måste vara Gr. von Platen bekant, att när man skall utrusta skepp, så kan sådant icke ske på ett par dagar, utan de måste ligga någon tid på redden för att rusta. De utaf Hr Gr:n så varmt omhuldade kanonsluparne, af hvilka en afdelning skolat afgå till Gottland, ligga ännu qvar i skärgården. Ett par gånger har de väl varit utanför Landsort, men måste för litet blåst och dyning vända om igen, oaktadt de haft 2:ne ångbåtar till hjelp; så står det till med det präktiga försvaret.
Hans äldre syster, Amelie von Braun, född 1811, död 1859, måtte emellertid ej hyllat någon genre af dem, hvaruti hennes bror skapat sig så stort rykte, ty hennes var mycket olika, ja, så olika att det visst icke är omöjligt att den ändå föddes af hans. Man känner den gamla trossatsen att »ytterligheterna beröra hvarandra». Hon gjorde sig känd genom sin andliga missionsverksamhet inom Sverige, beskrifven i hennes efter döden utgifna bok Kristendomslifvet i vår tid, en ganska egendomlig uppenbarelse i denna väg af litteraturen. Den lille Wilhelm räknade blott två år då han från sitt naturfula hem flyttades till det natursköna hem som egdes af hans farmor, icke långt från det förra. Hos denna, i intellektuelt och moraliskt hänseende så aktningsvärda fru, (född von Staffeldt, syster till den bekante norsk-danske generalen von Staffeldt) erhöll gossen sin första uppfostran, såsom man talade han ännu om henne med en rörelse, hvilken vittnade vackert för de djupare känslor som bodde under den stundom lättsinniga ytan. Farmodern utgjorde hans jordiska gudomlighet, tills han lärde känna en annan, åt hvilken han en dag så högt skulle skatta, under hans olyckliga kärlek – hvarom mera sedan. Emellertid utpreglade sig hos barnet en så fast viljekraft, att han, när den rätt satte åt honom, motstod sjelfva farmodern. »Kläd på dig dina nya kläder», sade farmodern en dag. »Du skall få följa med till grefvinnan!» Någon protest i ord hördes ej af, men pilten rynkade mörkt ihop ögonbrynen. »Fru grefvinnan», en mycket förnäm dam och nära granne, hade kommit i stor onåd hos den unge frihetshjelten derföre att han, för hennes skull, af farmodern fått en sådan mängd föreskrifter i afseende på sitt uppförande, att han icke alls stod ut med den allra vigtigaste, att han ovilkorligen skulle kyssa grefvinnan på hand – att den, torr och gul, var alldeles fullsatt med blixtrande ringar, hjelpte ej. Emellertid hade de nya kläderna kommit på, vagnen körde fram och farmor visade sig på trappan, fulltacklad i stor ståt för den förnäma visiten. »Hvar är Wilhelm?»
Vi håfve i dag blifvit underrättade derom, att Sveriges Höga och Krigserfarne Generalissimus förklarat Canalen vara af ett stort militairiskt värde; och 2:ne af våra egna Ledamöter, ägande ibland oss ett militäriskt anseende, hafva påmint oss om ett sådant Canalens värde. Efter allt det - 103a Deri 22 Juli f. m. ta anser jag mig pligtig att tro derpå: och hvad den delen af Canalen angar, som sträcker sig mellan Roxen och Wenern, anser jag mig af egen kännedom kunna bedöma densamma såsom i oeconomiskt och mercantiliskt afseende, af oandligt Stor nytta. Dessutom förekomma här andra considerationer. Den jord, som kunnat sparas åt fruktbarhet och skördar, är redan spilld, genom uppgräfning: den jord, sorn var Kronans tillhörighet, är redan afstådd till ersättning: ofantliga Capitaler äro redan nedlagde i företaget: och genom allt detta har detsamma redan öfvergstt till ett nationalföretag, hvars öfvergifvande _ jag kan hafva orätt, men så kanner jag det, _ skulle verka ofördelaktigt på nationaläran. Vidden och omfattningen af detta företag är sådant, att detsamma ej kan hafva undfallit utlänningens uppseende. Hvad skulle hans, hrad skulle vära efterkommandes omdöme blifva, om vi öfvergåfvo ett så stort företag, sedan det redan är till en tredjedel verkstäldt? Jag känner smärta vid blotta föreställningen deraf, och vigar hoppas, att sådant blir icke beslutet. Jag trorinig derföre, i denna fråga, blott böra erinra om den sanning, att ett uppskjutande skulle troligen verka lika med ett nedläggande, ty lemnad åt ödet, skulle den gräfning, som redan är verkställd, rasa, och Den 22 Juli f. W. de ofantliga förråder, som nu finnas, dels försämras, dels, kanhända, skingras. Jag beger mig då vidare till 2: o Har Staten någon förbindelse, att till företagets fortsättning bidraga; och har Staten någon förbindelse till Actieägarne att uppfylla? Svaret på förra frågan lägger redan grunden till svaret på denna.
Ock, i anseende till de från berörde ställen uppstigande osunda angor, ganska förderfiiga och kunna förorsaka sjukdomar äf det vådligaste inflytan* de ej mindre för omkring boende, samt öfriga delar af Hufvudstaden, utan ock för Landsorterna, derest pestilentialiska smittor derigenom skulle uppkomma; i anseende hvartill föreslås, att kraftiga anstalter måtte vidtagas till undänrödjande härutaf genom upprensning eller igenfyllning af dessa vattn-drag, så vidt de ej finnas behöflige eller kunna göras nyttiga med bi-'" behållande af sundheten och ett prydligare utseende, samt att nödiga medel dertill blifva an vi - Den 20 Juli. •visade. Uti hvilka framställningar Herr Kongl. Öfver-Plof-Predikanten m. m. Doctor Uilljenvalldh instämt i afseende a den sa kallade Fateburssjön , belägen å Södermalm här i Staden. Hvad i detta ämne blifvit anförd t hafva Statsoch Oeconoroie-Utskotten funnit förtjena mycket afseende , i betrak'ande af de olägenheter och äfven olyckor, som kunna uppkomma, om icke dessa inom och nära sjelfva Hufvudstaden varande träskartade sjöa? och vattendrag blifva uppmuddrade elfer, såsom lämpligt finnes, igenfyllas, så att derifrån ej ina spridas dunster och ångor som förskämma luften och kunna åstadkomma farsoter. Stats-Utskotiet finner dock för sin del detta ämne vara af den beskaffenhet, att något bidrag af allmänna medel till kostnaden vid uppmuddring eller igenfyllning af dessa sjöar och vattendrag icke synes äga rum, så vidt de tillhöra Stadens område, och anser sig derföre deStomindre kunna något sådant tillstyrka , som , efter hvad Utskottet haft tillfälle 'inhämta, anstalt redan är fogad att nödige medel för behofvet blifva af Stockholms Stad tillskjutne. Oeconornie-Utskottet har ater trott sig böra öfverlemna till Eiksens Höglofl.
Då Utskotten nu gå alt afgifva yttrande, i anledning af ofvanbcrörde motion, få Utskotten först erinra, att fråga om grundskattens upphäfvande för qvarnar redan 14 Stalssamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, iV;o 76. vid flera riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers åtgärder; och att de till utarbetande af en allmän plan för beskattningsväsendels samt uppbördsoch redovisningsverkets förenkling utsedde kommitterade förebaft frågan om mjölqvarnars framtida beskattning* och uti sitt den 30 April sistlidet år afgifna betänkande yttrat den åsigt, att mjölqvarnar borde vara från skattläggning undantagne, samt att, då qvarnar egentligen icke vore annat än ett slags fabriksinrättniugar, och någon tillförlitlig grund destomindre förefunnes för åsättandet derå af en ständig ränta, som inkomsten helt och hållet berodde på ej allenast verkens beskaffenhet, utan ock mälde-tillgången, som af mångfaldiga orsaker kunde högst betydligt omvexla, samt då genom Kongl, kungörelsen den 29 April 1830 i afseende på sågar, som derefter anlades, eller, ehuru förut anlaggde, då ännu icke undergått skattläggning, blifvit stadgadt, att grundränta icke borde desamma åsättas, utan dylika sågar såsom fabriksinrätlningar betraktas och endast bevillning påföras, kommitterade ansågo lämpligast, om på enahanda sätt med tullmjölqvarnar, som derefter anlades eller icke då skattläggning undergått, förfores.
Denna Helsobiunn belägen |:dels mil från Ronneby Köping, nära invid den från Köpingen flytande ån, uti en af Provinsens skönaste nejder, äger ett försina välgörande verkningar och sina ovanliga beståndsdelar ganska berömdt mineralvatten, som årligen begagnas af många brunnsgäster, äfven från aflägsna™ orter; Men sorn Brunnens område, nu utgörande en Krondageniet, lii ganska inskränkt och alla byggnader der äfven saknas för Brunnsgästers herbergerande, måste dessa söka sin boning uti Köpingen, samt sålunda om morgnarne transportera sig till och från brunnen, hvilket medför icke ringa olägenhet. Fråga uppstod val förlidet år, örn organiserande af eli Bolag, som skulle inköpa jord lill ökadt utrymme samt derå uppföra byggnader till Brunnsgästerries logerande; men den allmänna farhågan för alla AclieBolag synes utgöra ett oöfvervinneriigt hinder för verkställigheten. L.ynreit.S Lazarett eller Kurhus, sorn vårdas af särskild Direction, under Landshofdingens ordförande, inrymmer icke blott veneriska sjuka utan äfven andra, som besväras af elakartade sårnader eller svårare invärtes sjukdomar äfvensom vansinniga personer der undergå den i förfatlningarne föreskrift prof-kur, innan de få till hospital försändas. Antalet af sjuka, som på denna inrättning njutit vård förhåller sig på följande sätt: Veneriske Sjuka. Med andia sjukdomar behäftade. Länet äger 3:ne Städer Carlskrona, Carlshamn och Sölvesborg, samt aine Köpingar Ronneby och Christianopel, begge lydande under Carlskrona. Carlsksona. Såsom hufvudstation för Rikets Flotta och ägande dertill den förträffligaste hamn, räknas denna ort för en af de vigtigare i Riket. Anlagd (1680) på en klippig ö ute i hafsbandet, med endast frenne inlopp lill hamnen, hvaraf det största ensamt kan begagnas af större Örlogsfartyg, erbjuder denna stad utan tvifvel alla de förmåner, som ingingo uti den vise anläggare^ beräkning vid bestämmandet af dess val till marine-etablissement. Om Stadens fundation behöfver man ej leta i urgamla häfder.