Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den hamn, i hvilken faran upphör, gälla bestämmelserna i föregående §. § 16S. Frakten deltager i gäldande af gemensamt haveri med halfva beloppet af: 1. den frakt, som är förtjent; 2. den frakt, som beräknas till ersättning i gemensamt haveri. 92 § 166. Ar ej viss frakt öfverenskoramen, vare om dess bestämmande lag, som i § S sägs. S *67. Kommer gods, som i gemensamt haveri blifvit upptaget, efter dispachens uppgörande till rätta, njuten de, som till gemensamma haveriet bidragit, i förhållande till deras andel, ersättning ur samma gods, efter afdrag af bergarelön och andra kostnader. § 168. I gäldande af gemensamt haveri deltaga icke: 1. proviant och ammunition; 2. befälhafvarens och besättningens hyror; 3. befälhafvarens, besättningens och passagerares kläder och andra tillhörigheter, hvilka till gods och varor icke kunna räknas; 4. allt hvad någon tager på sig och sjelf räddar; 5. det gods, hvilket i § 154 mom. 1, 2, 3 och 4 från ersättning undantages, såvida det ej blifvit räddadt. § 169. Utredning af den skada, hvilken såsom gemensamt haveri gäldas skall, och fördelning af densamma sker genom haveriräkning (dispache), upprättad af dertill förordnad tjensteman fdispacheur). Dispache upprättas på det ställe, der fartyg och last skiljas åt, eller der dispache för den ort vanligen uppgöres. § 170. Befälhafvare eller den, hvilken haveriet angår, vare skyldig att till den dispacheur, som skall utreda och fördela haveriet, skyndsamt aflemna alla handlingar, hvilka af dispacheuren anses nödvändiga för skadans utredande och fördelning, samt honom i öfrigt med nödiga ujjplysningar tillhandagå. § 171.
JVs 40 afgifna förslag till ändring i 56:te och 81:sta §§:na Reg:sFormen samt 29:de §:n l:sta mom:tet Riksdags-Ordn:n; Siats-Utskottet: Jl? 295, med förslag till votens-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ang:de K. M:s Nåd. Propos. om frami, förre Deparlds-Chefen i Kongl. General-Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-Råd ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rör:de den efter afl. Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans; M 296, i anledn af erhållen återremiss å Betänk. M 242, ang:de väckt fråga om ersättnings beviljande åt Advokat-Fiskalen i Kongl. Kammar-Rätten, Protokolls-Sekreteraren C. Printzensköld för det aktorats-arfvode, hvaraf iian gått i mistning genom den Presidenten J. P. Billberghs sterbhusdelegare medgifna befrielse från Presidenten i lifstiden ådömd ersättningsskyldighet för en del af afl. Tullförvaltaren M. F. Finérs iråkade balans; jy,s 297, ang:de tiden för nästa revision af Stats-, Bankooch Riksgts-verkens förvaltning och räkenskaper; J12 298, i anledn. af väckt motion, rör:de den från Andrarums Alunverk i Christianstads län hittills utg:de Alun-tionden; J\s 299, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk:t Jt? 194, ang:de K. M:s Nåd.
Jag begär, att det i Konungens propos begärdta anslag måtte i det inkommande förnyade betänk från StatsUtsk. uppföras på ordin.-stat, och att StatsUtsk måtte betänka, att det ej kan vara med Statens intresse förenligt, att så uppgöra statsreglertn, alt sådane embetsoch tjenstemän, hvilka af ålder ej äro så tjenstbara sorn de varit, tvingas att qvarstanna i tjenst, för att icke sakna hvad de för sin utkomst nödvändigt behöfva. Hr Gyllenhaal: I full conseqvens med hvad jag yttrat 0111 lönereglerm för Hofrätterna, ber jag att få instämma i det yttrande om Kammar-coll:m , som Frih. Cederström 1111 har afgifvit. Det kan visserligen anmärkas emot mig, att jag aldrig arbetat i detta collini; men jag har under i> års tid varit ledamot af Svea Hofrätt, har 21 år bott i Stockholm och har under denna tid både i al!- mänt och enskildt hänseende haft mycken beröring med detta collini. Jag anser mig således behörig att vitsorda mängden, grannlagenheten och vidlyftigheten af de göromål, som (Hörer till 6 Haft. pag 124.) Jemförelse emellan, å ena sidan, de Kammar-collestii ämbetsuclt tjenstemän anslagna icke allenast löner af R. St. utan ock arfvoden af K. M., och, å den andra, de deras vederlikar i öfriga förvaltande verken anslagna löner. Embetsocb tjenstemän. Löner. A rfvoden. Summa. Krigscollcgium. Förvaltningen af sjöärendena. Statscontoret. Bergscollegium. Commcrcecollegium. Rammacrätten.
Utsk. hyste då den öfvertygelsen att det vore afvigt alt dessa föreståndare blefvo sä aflönadfe att de med verklig förkärlek kunde egna sig åt det vigliga kall, som blifvit dera anförtrodt, men att sådant naturligtvis icke kunde med billighet fordras derest de vore sä knappt aflönade, att de ju förr desto hellre mäste söka förflyttning ifrån en så illa lönad syssla. På grund häraf föreslog Utsk., att de såsom öfverflödige ansedda seminarier mätte indragas, och att de medel, som varit för dem afsedde, måtte på de qvarblifvande så fördelas att de på ett mera tillfredsställande sätt än hittills mätte kunna upfylla det med dem afsedija ändamål. Detta förslag, sorn jemte mänga andra rörande skole-undervisningen innefattades uti ett enda Betänk., blef af tre Stånd afslagel, hvarföre någon underd. framställning till Konungen härom icke kunde ega rum. Förutom dessa skäl, som då anfördes, synes mig ett ganska väsendtligt skäl sedan dess hafva tillkommit, nemi. det utaf K. M. i sisth års Författnings-Samling 1 §, 3 mom. utfärdade stadgande att: ”der byar, hemman, torp eller lägenheter flro så aflägsna, att dit hörande harn icke utan svårighet kunna begagna den med sålunda godkänd lärare försedda skolan, må mindre skolor, fasta eller flyttbara, inrättas och förses med lärare eller lärarinnor, på sätt som nedanföre bestämmes”, och nedanföre bestämmes att: ”till lärare-befattning i dessa skolor äro personer antaglige, som inför Pastor och skolstyrelse företett betyg om god frejd och kristligt lefverne, samt ådalagt, att de kunna obehindradt och rikligt läsa svenskt och latinskt tryck innan, efter kathechesen hafva god krislendomskunskap, skrifva läsligt, innehafva de enklaste och allmännaste begreppen af räknekonsten, samt besitta förmåga att i dessa stycken undervisa”. Igenom denna Nåd. Förordn. är det således stadgadt att lärare-befattningen inom så väl fasta som flyttbara skolor numera kunna, under de förutsättningar som stadgandet antyder, beklädas af andra personer än examinerade skole-lärare.
De särskilda ämnen, hvilka, likmätigt Grundlagens och Instruktionens föreskrifter, i ett eller annat hänseende tillhöra Justitie-ombudsmannens embetsbefattning, äro nu afhandlade, och denna vördsamma Berättelse borde följaktligen slutas. Men då under samma tid, Embetet gunstigt varit mig anförtrodt, och genom Kongl. Maj:ts nådiga förordnande af en Kommitté till förberedande behandling af den hos Rikets Höglofl. Ständer väckta vigtiga fråga, hvarom De hos Kongl. Maj:t gjort framställning, det i nåder blifvit äfven mig ålagdt att såsom ledamot i denna Kommitté ingå och deltaga i dess numera fullgjorda uppdrag, torde det anses för min skyldighet att detta förhållande vördsamt anmäla. Uti en till Kongl. Maj:t, vid sistlidna riksdag, under den 24 Maj 1845 aflåten skrifvelse, hade nemligen Rikets Höglofl. Ständer, med förklarande, att den bos Dem väckta fråga angående ombildning af Nalional-representationen funnes af vigt, men, ehuru reformens behöflighet allmänligen och klart insåges, likväl i afseende på sättet för dess utförande, tilläfventyrs icke vore till alla delar så utredd, att omdömet hos pluraliteten inom de särskilda samhällsklasserna kunde i detta hänseende anses tillfredsstäldt, vid sådana förhållanden och då emedlertid både Regering och Folk otvifvelaktigt nitälskade för, att den vigtiga reformfrågan icke måtte falla, utan bringas till ett önskligt slut, samt angeläget således vore, att den ej med riksdagens utgång afbröts, utan genom tjeuliga åtgärder emellan riksdagarne vidare upplystes och förbereddes, i underdånighet begärt, att, så vida något fullständigt representationsförslag icke blefve å dåvarande riksdag antaget att för vidare grundlagsenlig behandling hvila till den nästinstundande, Kongl. Majit behagade, på sätt lämpligasL syntes, låta till innevarande riksdag bereda en ytterligare utveckling af frågan om National-representationens ombildning. 76 11. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Aov. 1847.
Domare att af egne medel ersätta alla de resekostnader hans Vicarius i och för sitt förordnande får vidkännas utom Domsagans gränsor; om nya EvangeliiBoks-förslagets antagande samt om fri tryckning af de vid berörde förslag fogade bönerne; om Helsinge-buldans stämpling; i anledning af väckt fråga om förnyandet af Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de ekonomiske Författningar, som utfärdas, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet. 3:o Bifall till följande Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets : Angående Arrendatorernes af Sörforss Kronolaxfiske ansökning om eftergift i Taxan för Irenne år m. m.; om sökt nedsättning i arrendet för Carl Gustafs Stads Krono - 368 Den 29 Maji. Tullqvarn; angående den Förste KammarMusicus Berndt Crusell tillagde pension; om inrättande af en allmän Klubb för alla Fyra RiksStånden; om förändring af stadgandet i Kongl. Plakatet den 27 Augusti 1723, angående vilkoren för Bergsbruks anläggande; i anledning af i frågaställd förändring i tiden för lefverering af Kronoarrenden; angående understöd af allmänna medel för Arvika Köping; i fråga om uppresandet af en minnesvård vid Lutzen, der Konung Gustaf II Adolph stupade; om sökt nedsättning i arrendet för hemmanen RörBy och Barkarby; angående uppförande af ett KronoMagazin vid Mörby Långa Köping på Öland; angående inrättande af ett Rikets Ständers Archi v; angående uppförande af ett Lazarettshus på Gottland; rörande nedsättning af Grosshandlaren Weners arrende för Svartsjö KungsLadugård; angående afskrifning i räkenskaperne af NumerLotteriets fordran hos hamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg; i anledning af väckt fråga om de så kallade Djeknepenningars upphörande; och om öfverlåtande till Staden Hjo af Kronans andel i der fallande sakören. LagUtskottets: Öfver väckt Motion, om upphäfvande af 2 Cap. 3 §.
Jo, der syntes han komma öfver gården – men hurudan? Både jackan, byxorna och hela personen såg ut som om han blifvit uppdragen ur dyn. Stackars barn, han hade varit ofantligt förtjust i sin nya kostym, men han hade med hjeltemodigt egensinne uppoffrat den för att kunna undgå ett hotande öde. »Wilhelm! Hvad betyder detta?» utropade farmor. Och Wilhelm svarade halfsnyftande (enligt hvad historien intygar): »Jag sysser henne alli’ på han’.» Detta var ungersvennens första härtåg mot privilegier och former. Ett annat drag i annan anda måste nämnas såsom karakteristiskt för hans lifliga känslor. Då han en gång kommit på besök hos föräldrarne på Brängesås, intogs han af den djupaste sorg derför att en liten fölunge, som utgjorde hans förtjusning och som äfven favoriserades af farmor, råkat på villospår och kunde ingenstädes hittas. Men sedan gossen redan gått till sängs på aftonen, kom den lyckliggörande underrättelsen, att den försvunne återkommit. Denna glädje stod icke till att Wilhelm kunde bära ensam. Han visste hvem som skulle dela den med honom, och så gaf han sig vid soluppgången i den oskyldiga nattkostymen, utan att någon visste deraf, å väg till farmors gård, en hel mil att sträfva fram, och kom välbehållen ditkilande med hela famnen full af storartade meddelanden. Han kunde icke ha lefvat, om icke farmor fått veta den vigtiga tilldragelsen. Hos henne nedlade han allt. Brauns skolstudier började i Borås vid åtta år och fortsattes och afslutades i Visby, der fadren efter afskedstagandet blifvit postmästare. Någon akademisk bana blef ej af. Den hvita studentmössan och silkeslyran på kragen hade icke så stor lockelse för honom som den tidens tschakå och krigarsvärdet, och krigsakademien blef det fält der han skulle börja bilda sig till en man i staten. Han fick också börja denna bana, som han sedan med en så bitter motvilja erinrade sig.
Då denna fråga väcktes inom Utsk:t förra riksdagen, var den otvifvelaktigt rigtad emot R. o. Ad.; och såsom ledamot af detta Stånd ansåg jag mig icke böra motsätta mig densamma, för att icke derigenom tillkännagifva någon slags misströstan att icke R. o. Ad. skulle kunna fullgöra det nya stadgandet. Jag medger att i de fåtaligare Stånden förändringen möjligen kan medföra olägenheter; men må det då ankomma på dessa att tillse, huruvida de kunna antaga förslaget. Jag finnér icke något skäl för R. o. Ad. att afslå det, utan anhåller om bifall derå. H. L 28 434 Den 10 December f. m. Frih. Gederström, Rudolf: Vid förra riksdagen inom Konst.-Utsk:t närv:de vid denna frågas behandling, var jag af skiljaktig tanke med pluraliteten. Denna min mening vidhåller jag ännu. Man har sagt, att R. o. Ad., i ans. till talrikheten af dess medlemmar, som uttagit pollett, ej bör afslå den ifrågavnle §:n. För min del anser jag, att det deruti föreskrifna antalet al 30 närv:de ledamöter är alldeles för litet i jemförelse med de 500 antecknade, och att det värdigaste sättet, hvarpå R. o. Ad. kunde bemöta alla klagomål i förenämnde hänsigt, vore att här hvarje plenum infinna sig, icke blott till ett antal af 30, utan till ett antal af t. ex. minst 300, dock utan att något derom borde behöfva stadgas. Hvad de praktiska möjliga följderna beträffar, kunna de, enl. min tanke, blifva ganska skadliga. Dragom oss till minnes hvad Gr. Rjörnstjerna för någon tid sedan vid en annan Iråga kom att nämna, huruledes, under hans nyligen inträffade besök i Konungariket Italien, det Italienska Parlamentet i Turin, genom otillräckligt antal närv:de ledamöter, rönte ett afbrott i handläggningen af den vigtiga frågan om jernvägars anläggande på Sicilien. Jag frågar: när sådant sker på det lär ska trädet, Italien, hvad kan då icke af enahanda orsak ske å det gamla trädet, Sverige?
Huru litet förtroende, som University College i det hela lyckats vinna, visar sig bäst af ett yttrande af lord Macaulay lill Guizot. Hå den senare såsom landsflyktig efter 1848 års revolution kom till London och bad den förra om ett råd, om han skulle låta sin son studera vid University College, svarade han: »Såsom en whig, hvilken bidragit att grundlägga denna läroanstalt, borde jag visserligen svara ja ; men frågar ni mig såsom familjefader, så säger jag bestämdt, skicka icke er son dit.» Af det myckna, som Gr. Sparre lagt Upsala universitet och särskildt dess juridiska fakultet till last, vill jag blott till besvarande upptaga några få punkter, emedan ölverdriften i den ädle Grins anförande är egnad att minska tillförlitligheten af hans ord. Han har sagt att man bör koncentrera bildningsanstalterna i ett fattigt land i dess hufvudstad; att Upsala vore en eländig »håla», der lärarne icke förmådde gifva lyftning åt vetenskaperna; och att man erbjudit vetenskapsmän i Stockholm att flytta till Upsala, men att de tvekat att begifva sig till ett sådant ställe, der de saknade ett fält för sin verksamhet. — Jag, för min del, kan likväl icke inse det stora gagnet att hopa ett vidsträckt lands bildnings-anstalter på en punkt. Jag tror tvärtom att de gagna vida mera, om de finnas anordnade på flere, lämpliga ställen i landel, hvarifrån bildningens lifgifvande och förädlande strålar kunna utgå till befolkningen och komma mängden mera till godo, än under det hämmande inflytandet af en till ensidighet i vetenskapliga åsigter så lätt förande centralisation. Om Den 20 April. 59.1 Upsala — rikets 5:te stad i afseende på befolkning — är eh »håla^, såsom Hr Grin behagade uttrycka sig, hvad äro då rikets samtlige öfrige städer? — Att män, sådane sorn Linné, Geijer rn. fl., kunnat i nämnde stad samla talrika lärjungar omkring sig och idka en litterär verksamhet, som åt Upsala universitet och fäderneslandet skänkt en ovansklig iira, är ett faktum, som vederlägger Hr Gnns satser mer än tillräckligt.
Om den summa af million, som ligger skrinlagd i ränterierna, utsläppes i rörelsen, kan den göra samma gagn, som flera millioner; och äfven om räntevinsten är obetydlig, bör dock i ett fattigt land hvarje besparing tillvaratagas. De enskilda bankerna hafva sådana garantier, att de äro lika säkra som riksbanken, och det målte väl ej vara större risk att hos dem insätta penningarne, än att låta dem förvaras af räntmästaren, som man deremot ofta sett komma på balans. Att denne tjensteman, hvars indragning Hrr Landshöfdingar tyckas mycket frukta, ändock måste finnas för räkenskapernas förande m m., är naturligt. Man har upptäckt stora vådor i anledning af denna enkla åtgärd, och synnerligast tyckes landsstaten vara mycket deremot. Men äfven om saken icke går igenom nu, såsom jag, med den kännedom jag eger om R. o. Ad., har all anledning att förmoda, är jag dock öfvertygad om att den återkommer och slutligen genomdrifves. Jag yrkar bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Bennich, Nils Axejl Gustafsson: Då jag väckte motionen, insåg jag ganska väl att den skulle från vissa håll röna motstånd, men att detta motstånd skulle komma från deras sida, som i synnerhet klaga öfver landets tryckta financiella ställning, var dock något oväntadt, enär motionen just afser att bereda lättnad i betrycket samt tillgodogöra obegagnade kapitaler. Jag har i motionen utvecklat de skäl, som tala för densamma, och anser mig derföre icke nu böra upptaga tiden med en vidlyftigare redogörelse. Jag vill blott, hvad angår mitt förslag om landtränteriernas indragning, erinra derom, att ränteriernas göromål icke äro vidlyftigare eller svårare, än att de ganska lätt kunna öfverflyttas på bankerna, utan att dessas tjenstemanriapersonal derföre behöfver förstärkas. Räntmästarens åligganden bestå hufvudsakligen uti att mottaga och utbetala penningar samt att handhafva charta-sigillata-försäljningen. Dessa åligganden skulle banken lätteligen kunna fullgöra, och om lämpliga formulärer uppställdes, skulle Statskontorets fordringar i af - 196
Marknahernes re* Kering samt hwad derom förut siadgat är, ds föreslagns ändringarye afäyrkt; hwilket yttrande Ständct för sin del biföll; Och stulle de Respective Med-Ständey wörd-c samt och »vänligen härom underrattqs.. Ult supra. S. DUti Memorial af den 2Z dcrines, hade Rik* sens Högloft. Stats» och BewillningS-Utskott, i anledning af HSgwördige Preste-Ständets Knmarkn.ingar wih. wälhemalte Utstötts ben 13 sisil-dne. December afgifne betänkande, gngäende.StoraSjö-Tullens erläggande fö>- utgäende waror uti wärlar pä Hamburger Banco ellex HollandstL Courant, samt de förbehäll, som ej mindre dels Den 17 April, detta än hedersvärda Bondc-Ständet, wid godkännandes Utskottens förflag, sastats öfwer samma anmärkning ggr och förbehåll sitt gemensamma utlätande till Riksens Ständer? gra 'stain önv rlemnat; Och beflpk Borgare* Skändkt att berörde utlätayde och l)Md derutinnan till? styrkt hlikwit till qlla dKar g!lla; hwilka de Rcspcctive Wcd-Ltä'chcn stulch wördsamt och wä.tligcn härigenom plliäanagiswaö. Ve suprs, S. D, Förenade sig Borgar y-Ständet, ut: de af Högg koff.
Landshöfdingen utser att revidera räkningarna med mera, undfår för besvär och skrifmaterialier in alles fyra procent af hvarje kassas årliga inkomst af intresse och afgifter’, men deremot ingalunda tillägger landshöfdingen någon ersättning för sitt berörde förvaltningsbestyr; hvadan och då i det fall, att det af motionären uppgifna förhållandet verkligen egt eller eger rum, rättelse deruti kan i laga ordning vinnas, Utskottet får vördsamt hemställa, att motionärens i denna del gjorda framställning måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 Mars 1848. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 43. N:o 43 Ank. lill Exp.-Utsk. d. 4 Mars. kl. 2 e. ro. Betänkande, i anledning af serskilda motioner, dels i fråga om stadgande, att personer, hvilka ådömas ansvar för tredje gången fylleri, mätte, i stället för vattenoch brödstraff, förpligtas att undergå den s. k. Schreiberska fyllerikuren, dels ock örn skyldighet för Läkare vid Läns-lasaretten i Riket att, under uppgifne förhållanden, å derstädes intagne personer använda berörde karmethod. Från Hederv. Bonde-ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterats ett af Riksdagsfullmäktigen G. Johansson från Kronobergs län afgifvet memorial, deruti han, efter framställning af de vådliga följder dryckenskapsbegäret medförde, ej mindre för drinkaren sjelf och hans familj, hvars lycka och trefnad derigenom undergräfdes, än ock för samhället i allmänhet, enär de flesta förbrytelser ansågos härflyta från ett ohejdad! tillfredsställande af detta begär, hvilket, då det uppnått en sådan höjd, efter motionärens tanka, snarare vore att anse såsom en sjukdom än som ett brott, föreslagit den förändring uti Kongl, förordningen om fylleri och dryckenskap den 16 November 1841, att den, som tredje gången härmed beträddes, måtte, i stället för nu stadgad påföljd, dömas att undergå den s. k.
Stockholm den 16 April 1834. Ankom till Exp, Utsk. d. 2 Maji kl. 4 e. m. Betänkande, öfver Riksdagsfullmäktige Petter Pehrs sons ifrån Calmar Län samt Nils Strindlunds ifrån EfFest er-Norrlands Län motioner, om utarbetande af en Executions-Stadga. Uti memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet remitterat, har, i uppgifvet ändamål, att se återstäldt förtroendet man och man emellan, samt ett verkligt och tillförlitligt Credit-system stadgadt, Riksdagsfullmägtigen Petter Pehrsson ifrån Calmar Län yrkat, att Lagutskottet måtte utarbeta ett Förslag till Executions-Stadga, upptagande icke Mott de ämnen, som afhandlades i Utsöknings-Balken, utan äfven hvad eljest derom finnes förorfnadt, samt åsyftande, icke såsom de nu gällande föreskrifterne, ett skyddsvärn för gäldenären emot punktuelt och ordentligt uppfyllande af sine förbindelser, utan en säker utväg för fordringsegaren, att på sagdan dag och i den ordning, sorn gäldenären utfå st, komma till sin rätt och betalning; för hvilket arbete Utskottet troddes kunna hemta åtminstone någon ledning af det nya Lagförslaget. , Ifrån nyssbemälde
Öfvers. friin tyskan. - Detta arbete saknar helt och h U e t den realitet, vi ar0 vana att fiiina i viir tids bättre litteratur. Händelsen försiggh p&amp; ' ii&amp;gra smH öar i Sunda-arkipelagen, men lokalfärgen är s&amp; inatt, att oiii man vidtoge 11: lgi.a obetydliga förändringar; hittade p i nya namn eller dylikt, skulle man kunna med lika mycket skäl förlägg? den till s i ~ a ~ r t sagdt Iivilken del af jorden som helst. Och de båda iiiiga I-ijgltarna i berättelsen föra ined hvarandra - och äfven med andra -. samtal, som upptaga sida efter sida i boken, i Iivilka de begagna uttryck s % prydliga och uttala tankar s&amp; dj.iipsiniiiga, att wverkliga » adertonåringar visserligen ej skulle kunna åstadkomma något s&amp; raffineradt i den ven fribytarna, w: Pagajöarnas roflystna iiiviiiiare D, utmärka viigen: sig för ett lika liögstiiindt språk. De visa äfven ett sinnelag, so111 i iidelhet och l~ögsintllet söker sin lika och som p %. ett besynnerligt sätt kontrasterar med deras dagligá sysselsättning: pliiiidring och inänni-. skorof. Händelserna visa st~iiidonl ej mera öfverensstäminelse nied verkligheten än personerna. Sii t. ' ex. faller en af de unga enropeiska sjörniiiinen i hiinderna pk fribytarna. Hans mod och adla tHiikesatt göra ett sk djupt intryck-på de inalajiska sjöröfvarna, att de efter några, dagars sd~firiianvaro med den unge mannen inga med honoin ocli hans kamrat ett evigt vanskapsförbund, och sde för n h p z dagar sedan sal förhärdade krigarna » öf vergifva för alltid sitt råa och Ifveiityrliga lif och erbjuda den holliiildska regeringen, livars skräck de för sina ogarningar städse utgjort, sin iiiiderkastelse.