Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom blir belåningen af verkliga kredit-papper omöjlig och Bankerna, som äro till för industrien, för att lemna nya förlager, för undangjorda arbeten, till beredandet af nya varuprestationer, sålunda en häfstång för industrien, gagna den endast indirect; så mycket verksammare befordrande missrigtning i spekulationsvåg och lyx med dermed upkommande ruin. Med stöd af hvad jag sålunda andragit och mycket som dertill kunde närmare utredas, får jag vördsamt föreslå: Att R. St. måtte förkasta det FilialBanks-system, som blifvit vid sisth Riksdag föreslaget och af K. M. sanclioneradt, att uphöra vid nuvarande octrojtids tilländagång; att PrivalBanks-systemel må vidare efter slutad octroj-tid fortfara med följande förpligtelse!' i Bankernas verksamhet, nemi.: Den 7 December. 157 a) Att allt småningom indraga fonderna för discontering på namn, för att bespara dem åt verklig disconterings-rörelse med vexlar, kreditpapper, anvisningar m. m., att de blifva verkliga förläggare för industrien. b) Förpligtigas äfven i viss grad och med vissa förbehåll belåna inhemska varuprodukter. c) Att icke allenast inom samma Banks filialoch hnfvudkontor, utan äfven inom olika Banker utbetala lemnade anvisningar från någon annan PrivatBank eller Fiiial-kont. eller godtskrifva den person, som anvisningen innehar, om han har räkning med den Bank der penningarne skola lyftas. Härigenom besparas mången ränta, och penningar som ligga på landsvägen besparas lill bättre ändamål, och många penninge-remisser och poströfverier skulle härigenom undvikas. d) Att utvidga depositions-rörelsen och derpå lemna ränta med invisningsrätt. e) Att utvidga kassa-krediliv-rörelsen. f) Att förfärdiga på ett enda ställe alla blanketter för Bankrörelsens bedrifvande, hvilka i mon efter reqvisition stämplas och utdelas af en derom betrodd, under Kronans upsigt stående auktoritet. g) Att förvandla sina vexlingskassor i silfver i st. f.
Billigheten och rättskänslan fordrar derföre, att Slaten, som i sin mån bidragit till lättnad uti bolagets bekymmer, äfven medgifver afskrifningsåtgärden; ty så länge bankens fordran hos bolaget qvarstår, är det gifvet att bolaget med yttersta sparsamhet och försigtighet går tillväga med kanalens förbättring, emedan det har att befara möjligheten alt R. St. i annat fall, när som helst, kan göra sin fordran gällande, och då skulle bolaget helt och hållet blifva förslördt. Deremot, och om kanalen ograverad vore att anse såsom bolagets enskilda egendom, blifva de ytterligare uppoffringar bolaget skulle kunna linna sig befogadt att göra, för ett allmänt nyttigt ändamål, också lill bolagets oqvalda nytta. Flere allmänt nyttiga inrättningar hafva af R. St. fått direkta bidrag, utan skyldighet att erlägga någon ränta, eller återgälda kapitalel; och nekas kan ej, att Södertelje kanal också är en allmänt nyttig inrättning. Jag får således, på de af mig här ofvan anförde skäl, anhålla om återremiss af det nu föredragna betänk., med begäran alt den föreslagna afskrifningen måtte bifallas, helst ingen den ringaste anleda, förefinnes, alt bolaget, äfven i den mest aflägsna framtid, kan återgälda bankens fordran. Och jag vågar desto hellre hoppas, att denna min anhållan måtte vinna framgång, emedan jag har mig bekant, att motionen bifölls på afdeln:n samt blott med en rösts pluralitet underkändes uti Utsk. derigenom, att flere ledamöter, som intresserade sig för motionens framgång, voro frånvar, då Utsk. fattade sitt beslut. Frih. Åkerhjelm, Joli. Carl: Af BankoUtsk:s utlåt., grundadt på banko-fullm:s och understyrelsens utlåt:n, erfar man att förhållandet med Södertelje kanalbolags finansiella ställning ej ännu är fullkomligt utredd på så sätt, att man derpå skulle kunna grunda beviljandet af den begärda afskrifningen, Dessutom synes D<sn 12 April e. m. 153 mig kanalbolaget icke kunna förlora något derpå, all skulden fortfarande balanseras i bankens räkenskaper inom linien. Jag anhåller således om bifall lill Utsk:s betänk.
Högloflige Ridders/capet ock Adeln har, vidkommande det uti berörde memorial sub N:o I framctällda förslag, beslutat, »att till Utskottet, såsom Ståndets gemensamma tanke, hänvisa den anmärkning, att 56 och 81 §§ Regeringsformen borde erhålla följande lydelse: § 56. »Allmänna frågor, som —- och deröfver sig yttra, pä sätt i Riksdagsordningen föres/crifves^. § 81. »Denna Regeringsform samt rikets öfriga Grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas, utan genom Konungens och alla Riksståndens sammanstämmande beslut. Fråga derom må ej af riksdagsman i stånds plenum väckas, utan lör anmälas hos Riksens Ständers Konstitutions-utskott. Detta Utskott, hvars pligt det är, att Grundlagarne granska, eger rätt att hos Riksens Ständer föreslå de ändringar deruti, som det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa». »Riksdagsmans förslag till Grundlagsändring, det Konstitutions-utskottet förkastat förfalle». »Hvad Konstitutions-utskottet till ändring i Grundlagarne sjelfmant, eller på derom af riksdagsman väckt fråga, föreslår, skall, om intet deremot från något Bih. lill R. St. Prot. 1847 och 1848. 3 Sami. 16 Häft. * Konsltiulions-UlskoUets Memorial, N:o 29. riksstånd anmärkes, förblifva hvilande till nästpåföljande riksdag och då af Riksens Ständer afgöras». »Om förslaget af något Stånd ej genast godkännes, skall det till Utskottet, med de inom Ståndet gjorda anmärkningar, återförvisas. Det förslag Utskottet, till svar derå, framlägger, kunna Stånden endast förkasta, eller utan förändringar godkänna. Om tvenne Stånd förkasta förslaget, skall det förfalla. Godkännes det af minst trenne Stånd, förblifve det hvilande till nästa riksmöte». »Vid förslagets slutliga behandling under sistnämnde riksdag, kan det af riksstånden endast ogillas, eller oförändradt antagas. I sednare fallet öfverlemnas det genom talmännen till Konungen, som, i händelse
Jag lernnar åt hvar och en alt bedöma huruvida' detta kan förlikas med sunda statsmannaåsigter och Rikets bästa, samt om det kan finnas en ursäkt, al t ett sådant förhållande tillätes fortfara, Amiralilels-krigsmanskassan, likasom Arméens Pensionskassa lemna visserligen icke rum för lika allvarsamma anmärkmr i fråga om förvaltningen som Civilstatens pensionsinråttning, men icke heller de upfylla sitt ändamål, hvarföre så väl armeen som flottan äro belastade med en myckenhet otjenstbara officerare, som i händelse af ett krig omöjligen kunna qvarstå i tjenst och då i behofvets stund icke heller kunna ersättas med ett dugligt och erfaret befäl. Hvilken kan beräkna skadan deraf för fäderneslandet? Den kunde blifva förlusten af dess sjelfständighet, och hvad dom skulle historien då fälla öfver landets Regering i främsta rummet, som icke tänkt på att förekomma en sådan olycka genom en ändamålsenlig pensionering af de militära korpsernes äldre, för tjensten icke mera duglige officerare, och öfver R. St., som genom en otidig njugghet betagit Regeringen medel dertill. I en dylik fråga är det äfven för den enskilde riksdagsmannen en skyldighet att icke slumra på sin post, och om än jag icke skulle lyckas alt tillvägabringa, hvad med denna min rnolion åsyftas, skall jag åtminstone befria mig från förebråelsen alt i likhet med öfrige vid denna och föregående Riksdagar under de sednast föi flutne 30 åren, hafva varit både blind och döfstum uti en för fäderneslandet så vigtig angelägenhet. Jag tager mig alltså friheten föreslå: 1:0 Att, på sätt redan är af mig yttradl, tjenstemän ■—civila och militära — utaf alla grader ovilkorligen skola ur tjensten afgå då de upnått en bestämd ålder och icke af K. M. finnas äga den verksamhet och arbetsförmåga som Slaten har rätt att hos sina tjenare fordra. 2:o
Enär Kongl. Maj:ts Befallningshafvande är en kontinuerande myndighet, som dels af Landshöfding tillsammans med Sekreterare eller Kamererare, dels i Landshöfdings frånvaro af de 2:ne sistnämnde tillsammans, utöfvas och vidmakthålles, så vore det origtigt att inbegripa dem under namnet Krono-betjenter, då de verkligen äro Befallningshafvande, och ändå orimligare att försätta dem uti en vida sämre ställning än ”Krono-betjenter” förunnad är. Den nya Instruktionen har ej hunnit utplåna och skilja sig fullkomligt ifrån förenämnde urgamla och lagstadgade begrepp om Länsstyrelse eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, såsom sammansatt af Landshöfding, Lands-sekreterare och Landskamererare, utan vidgår, att denna auktoritet icke utöfvas af Landshöfding ensam (§§ 2, 3 och 5) ej heller af Sekreterare och Kamererare ensam (§ 4). Att de tvänne sistnämnde böra anses såsom Läns-styrelsens medlemmar, erkänner Instruktionen vidare,' i thy att de icke nämnas ‘ibland de i § 6 uppräknade, vid Länsstyrelsen anställde, eller enligt § 7 henrie underlydande tjenstemän, hvilka deremot allesammans, enligt §§ 58 och 59, stå under de förras speciela, omedelbara, öfverinseende. 2:o Andra frågan: hvarföre Län s-styrelsen bör vara sd sammansatt, som förut nämndt är?
Derföre att David gjort hade det Herranom ljuft var, och var icke viken ifrån allt det han honom böd, så länge han lefde; förutan i den handelen med Uria den Hetheen. Men emellan Rehabeam och Jerobeam var örlig, så länge han lefde. Hvad nu mer af Abiam sägandes är, och allt det han gjort hafver; si, det är skrifvet uti Juda Konungars Chrönico. Och det var örlig emellan Abiam och Jerobeam. Och Abiam afsomnade med sina fäder; och de begrofvo honom uti Davids stad. Och Asa hans son vardt Konung uti hans stad. Uti tjugonde årena Konungs Jerobeams öfver Israel, vardt Asa Konung i Juda; Och regerade ett och fyratio år i Jerusalem. Hans moder het Maacha, Abisaloms dotter. Och Asa gjorde det Herranom behageligit var, såsom hans fader David; Och dref de roffare utu landet, och borttog alla de afgudar, som hans fäder gjort hade. Dertill satte han sina moder Maacha af ämbetet, för det hon Miplezeth gjort hade i lundenom; och Asa utrotade hennes Miplezeth, och uppbrände honom vid den bäcken Kidron. Men de höjder lade de icke bort; dock var Asa hjerta rättsinnigt till Herran, så länge han lefde. Och det silfver och guld, och tyg, som hans fader helgat hade, och hvad som helgadt var till Herrans hus, lät han komma derin. Och emellan Asa och Baesa, Israels Konung, var örlig, så länge de lefde. Men Baesa, Israels Konung, drog upp emot Juda, och byggde Rama, att ingen skulle draga ut och in af Asa part, Konungens i Juda. Då tog Asa allt silfver och guld, som qvart var i Herrans hus skatt, och i Konungshusets skatt, och fick det i sina tjenares händer; och sände dem till Benhadad, Tabrimmons son, Hesions sons, Konungen i Syrien, som bodde i Damascon, och lät säga honom:
Men alt förgäfves, känslorna läto icke mästra sig, och jag trodde allaredan att det skulle bli omöjligt för mig att någonsin tänka på äktenskap, med en så flyktig natur. År 1863 inrättades i Jyväskylä stad vårt första seminarium för folkskolelärare och lärarinnor. Och det gick med ens upp för mig att jag här skulle få en tillfredsställande värksamhet, ett mål att lefva för. Jag blef en af seminariets första elever. Hänförd af folkskolans stora tanke, ville jag uppoffra mig helt för den, och det år jag blef denna föresats trogen, var säkert det lyckligaste i mitt lif. Men redan påföljande år svek jag löftet till mig själf, då jag förlofvade mig med min lärare, lektorn i naturvetenskaper Johan Ferdinand Canth. Kort förut hade seminariets direktor yttrat till mig: »Gud har säkert utvalt dig till sitt redskap. Du må lyda honom och blifva lärarinna. Om du gifter dig, skall du aldrig känna dig lycklig, ty du kommer då att bära på en känsla af att ha trotsat hans vilja och gått dina egna vägar.» Dessa ord glömde jag aldrig. De stämde blott altför väl öfverens med rösten i mitt inre. Alt det onda, som sedan vederfors mig, betraktade jag såsom straff för denna oförlåtliga synd. Det förestod mig nu att glömma alla mina ideal för att syssla med handarbete, laga mat och ställa om hus och hem, hvilket altsamman var min natur emot. Jag grep mig dock tappert värket an, nekade mig en tid framåt all läsning med undantag af tidningar och sökte att undertrycka saknaden så godt sig göra lät. Ett var mig klart: jag skulle vara min man underdånig. Detta uppfattade jag så radikalt, att jag de första åren aldrig uttalade en egen tanke; min mans vilja var min lag i ordets allra strängaste betydelse. Man kallade mig »hvita plåstret» och tykte med rätta att jag var en nolla. Synnerligast som min man ej brydde sig om att rätta sig efter sällskapslifvets fordringar i den goda staden, hvaraf många togo anstöt. Så småningom vågade jag likväl senare i viktiga saker komma med en afvikande mening.
Riksdagsordningen och 3 §. af deras Instruction, ej äga rättighet att meddela någre föreskrifter, hvad Statsverket angå»’» - Den 29 December f. m. 97 går, bade Stats-Contoiret hvarken rättighet eller skyldighet till efterkommande af Revisorernas föreskrift att för dem till inventering öppna Kongl. RänteKammaren. StatsContoiret önskar likväl ingenting högre, än att, lill lugnande af de tvifvelsmål, som icke otydligen från ett och annat håll, fast utan anledning, låtit märka sig, få genom bestämda föreskrifter för framtiden hindren undanröjde för ådagaläggandet af vederbörandes redlighet och ordning vid Räntekammare Uppbördens förvaltning, samt den noggrannhet och säkerhet, som råder i conIrollen deröfver. Hvarefter Friherre Anckarswärds ifrågavarande Motion, jemte Grefve Adelswärds dervid nu afgifne yttrande, till StatsUtskottet remitterades. Föredrogs å nyo Friherre Anckarsivards, Carl Henrik j den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående revision af StatsVerkets Räkenskaper för nästlidet år. Grefve Adelswärdj Erik ReinhoUlj uppläste följande: Om den värde Motionairen med sin framställning endast åsyftar en Kongl. KammarRätten egenteligen tillhörande partiel granskning af hvarje Uppbördsoch Cassaredogörelse, såsom Kongl. RänteKammarens, LandtRänteriernes, Fögderiernes och 8. H. 7 98 Den 39 December f. ra. Mngistraternes, med fleres; så Ian visserligen en sådan granskning för år 1827 af Riksens Ständers Statsutskott nu verkställas; men åsyftas derjemte en öfversigt af det hela af StatsVerks-förvaltningen för samina år, så kan den ej vinnas förr, än detta års RiksHufvudbok blifvit afslutad, hvilket, enligt hvad förut i detta amne blifvit vidlyftigt ådagalagdt, och sednast i StatsContoirets till Riksens Ständer öfverlemnade Berättelse, pag. 12, är anfördt, ej kan ske för än vid medlet af år 182g.
Principaler bora ega rätt att känna sin egendom, och att, sorn Nationen och dess Representanter äro desse Principaler, borde äfven Banquens tillstånd för dem yppas till hela dess vidd. Men vissa grundsattser tåla vid tillämpningen modificationer, och en nation är icke detsamma som en individ. Det allmänna och enskildta interesset råka ofta i collision, och tredje man, eller utländningen, skulle genom publiciteten få en obehörig del af förtroendet. Nationen gör derföre, enligt min tanka, bäst att såsom hittills öfverlemna vården öfver dess Banque åt de Ombud, till hvilka hon i detta afseende hyser fullkomligt förtroende. Då jag således icke finner, att någon nytta genom Banquens publicitet vinnes, men att dess skada möjligtvis derigenom äfventyras, afstyrker jag, för min del, denna publicitet.’’ Herr Professoren, Doctor Rundblad yttrade; ”Såsom Riksdags-Fullmägtig ovilkorligen förpligtad att ställa mig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Regerings Form, jeirite Riksdags - Ord-, ningen och öfrige gällande Grundlagar, anser jag mig vara lika mycket pligtig, som berättigad, att uppgifva några de väsendtligaste betänkligheter, hvilka synas mig böra tillbörligen behjerta*, vid besvarande af den förevarande frågan; om Ban. quens publicitet. Och skola, vid denna vördsamma framställning, Grundlagarnes ordagranna lydelse gifva ledning åt mina omdömen. Till Grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring, fordras, enligt Riksdags» Ordningens 75 §., alla Riks-Ståndens samman - Banco-XJtskottets Betänkanden. 167 stämmande beslut och Konungens sanction.
Lockelsen att välja denna bana synes icke kunna blifva särdeles stor, då officern ej eger utsigt att förr än efter 10 å 12 års mödosam pröfvotid få hemta några frukter af sina ansträngningar, hvartill kominer ovissheten, om tillfälle då för honom yppas alt vinna anställning vid staben. Dessutom torde aspiranter) efter denna långa liderymd i allmänhet kunna antagas redan hafva uppnått den ålder, då rörligheten snart börjar aftaga och han således blifver mindre användbar för de göromål, som egentligen skulle tillhöra General-stabs-olficerns verksamhet. Utom del alt för öfrigt den ifrågasatta organisationen först efter 10 å 12 års förlopp kan hringas lill full verkställighet, synas åtskilliga anmärkningar med skäl kunna framställas emot den föreslagna slaten, såsom aLt den upplager ett, i förhållande till Kapilenernes antal, nog stort antal Majorer, alt särskilda arfvoden äro der uppförde för undervisning vid stabens läroverk, ehuru tillräckliga tillfällen lill erhållande af dylik undervisning torde redan lörefinnas, o. s. v. I betraktande af hvad sålunda förekommit, anser sig Utskottet höra afstyrka, att några medel för ifrågavarande ändamål af Rikets Ständer nu anvisas. Bih. till B. Såsom en följd af UtskoLlets yttrande i föregående punkt, kommer nu Utskottet att särskildt behandla de uppskjutna frågorna om anslags förhöjning för Landtförsvars-departementets Koinmando-expedition, Generalilets-staten och Topografiska korpsen. ll:o. Till förbättring af aflöningen för Komviamlo-expeditiutiens personal, har Kongl. Majit begärt en tillökning i nuvarande anslags-summa, 7,275 R:dr, med 6,265 R:dr utom ersättning för beräknade 6 hästrationer, såsom af Departements-chefens betänkande, sid. 53 och 54, samt dervid fogade aflöningslörslag (tab. litt. D. d.) närmare inheintas.
I0g5 sä skulle fordrings-äaarne säkerligen wara belåtne med at, likmätigt mitt förra Förslag sä Scdlarne stäldc .pä 5 är nied.5 procents ränta, saint L« procents ärlig afbetalning och 75 procents Discont-rättigbet derä; Men sorn Högloft. Stats - Utskottets Betänkande icke gifwer minsta anledning, ti! slik förhoppning, sä kär jag i det stället ödmjukast förslä,.at de ^ efter Stats. Utskotts För stag , af Riksens Stämers Riksgälds-Contoir, til afgifwande aeccpter af Kongl. Stats Contoirets inwisningar ärte warda stalde ti! betalning efter 6 ärs förlopp med 6 procents ränta, som ärligen bör erläggas, samt at innebafwarne af dcste accepter mä wara tillätit derä, uti Riks-Difconten ärhälla 75 procent Discents - Län , med derwid stadgande wanlige ffyldiaheter; ägandes jag anledning, lil sistnämde tilstyrkande, disconterings rättighet rörande, af förbällandet, med de sä kallade Utrednings - Commistionens Reverser, hwarä först för 4 procents Ränta, ärhölls 40 procents län, samt dcrutöfwer ytterligare, pä samma ställe, kunde Disconteras nägon del af de återstående 60 procent, men jag kan ock harwid icke underläta förnya min förut gjorda hemställan om icke, i händelse en sä beskaffad Disconteringsrättighet winner bifall, hela winsten, af denna förut icke paräknade rörelse, billigtwis mä tilfalla, antingen och hälst Kongl. Maj.t och Kronan, eller ock Riksens Ständers Bank. Under förmodan, at Rikets Finance ställning mätte kunna, innom § är, komma, i det för bäk - 1096
Det går väl an för en rik man, som icke behöfver göra afseende på en mindre förlust, att vara borta i October månad; men den mindre förmögne kan i min tanke ej då vara från var., utan att förlora allt för mycket; han har ännu icke hunnit att riktigt insamla i ladorna eller att få sitt nya tjenstefolk, och på allt delta ligger så mycken vigt, att jag anser det för landtmän, som bo lägre bort, vara omöjligt att öfvergifva sin hushållning i October månad, utan att göra alltför stora förluster. På dessa grunder afstyrker jag antagandet af den nya redactionen. Gr. Spens, Carl Gustaf: I saken är här redan så mycket taladt, att jag icke dermed vill uppehålla R. o. Ad., särdeles som jag hört sägas, att denna fråga lärer vara den tredje af dem, som PresteSt. redan afslagit; och måhända hafva de i detta ögonblick äfven afslagit större delen af de öfriga. —■ Jag vill derföre blott yttra mig i afseende på den af Hr Lefren anmärkta oriktighet. Hans anmärkning är ganska riktig; misstaget har likväl skett på tryckeriet, ty hvarken uti Const.Utsk:s concept eller det renskrifna exemplaret, som legat till grund för tryckningen, finnes bokstafven a i slutet af ordet ”intaga.” Det är likväl på detta ställe mindre betydande, än om det skett i andra ord uti det nya grundlagsförslaget. Detta ordet ”intaga” är nemi. icke tryckt med cursiv stil uti förslaget, hvilket varit förhållandet med alla förändrade ord uti sådana memorialer, och det är således tydligt, att det icke är bland dem, som utgöra den nya redactionen, utan ett från den gamla §:n bibehållet ord. Oaktadt jag delar Hr Lefrens tanke, att man aldrig kan vara nog sorgfällig alt iakttaga formerna i afseende på grundlagsförändringar, tror jag således icke, på grund af hvad jag nu anfört, att detta tryckfel innebär något hinder för Hr Frih. o. Landtm, att framställa propos. på antagande af den nya redactionen. Frih. Raab:
Jag hyser i detta fall den öfvertygelsen, att en sådan åtgärd, långt ifrån att minska Statens inkomst af bevillningen, snarare skulle komma att öka densamma, ithy att taxerings-komitéerna, som derigenom finge en princip uttalad, sannolikt taga skadan igen på dem, som vore förtjenta deraf. Ty då man vet att personer, som lefva af 20,000 Rdr årligen, icke skatta för mer än 3 ä 4000 Rdr kunde man hoppas att deras afgifter blefve så pass ökade, att de betäckte den brist, som möjligen skulle upkomma genom den föreslagna nedsättningen. Propos. till bifall å förevande punkt blef nu framställd och besvarad med starka Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit Ja öfvervägande. 412 Den 28 Mars f. m. 6:te punkten, Jemte denna punkt uplästes äfven Utsk:s förslag till redaktion af §:n 2, och derefter yttrade: Gr. af Ugglas: För min del finner jag icke skäl att tillstyrka B. o. Ad. bifall till den i förev.-de punkt föreslagna förändringen. Under diseussionen i sista Plenum yttrade jag', det jag ansåg rätt och ledande till säkrare upgifter samt vara till principen riktigt, att enhvar skattade lika efter sin inkomst, d. v. s. enligt samma proc.; men jag nämde äfven att jag, under nuvarande förhållanden, för min del, icke kunde tillstyrka en öfvergång till denna princip. Såsom nyss under diseussionen yttrades, finnes ett särskildt undantag gjordt för embetsoch tjestemän, afvikande från hvad som innehafvare af annan inkomst finnes stadgadt. De erhålla nemi. ett afdrag för ett visst lönebelopp, som antagits vara nödvändigt för deras lefnadskostnader. Att ytterligare öka den ojemnhet, som förefinnes i dessa båda afseenden, eller att höja det belopp, för hvilken bevillning icke skall erläggas, från 300 till 500 Edr skulle efter min öfvertygelse gifva anledning till ytterligare klagan hos dem, för hvilka icke något sådant afdrag komme att ega rum.