Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln har herr af Sillen, G. P., uti ingifvet memorial anfört, att, enär i lag gifne stadganden om preskription icke hvilade på någon rättsgrund; utan endast tillkommit i och för ange lägenheten deraf, att rättsanspråk icke må kunna efter längre tider framställas, någon inskränkning i denna del ej heller borde komma i fråga, så framt den icke al behofvet oundvikligen påkallades. Det oansedt innehöll 5 § af Utsökningsbalkens 2 kapitel den föreskrift; att fordringsanspråk, som af Konungens befallningshafvande blifvit tvistig! förklaradt, skall vid domstol anhängiggöras inom natt och år derefter, vid påföljd af talans förlust, sedan likväl i 9 kapitlet 12 § Handelsbalken, sådant detta lagrum lyder i Kongl, förordningen den 13 Juni 1800, är vordet stadgadt, att hvar, som hos annan har fordran, bevarat sin rätt, derest han, inom tio år fordringen skriftligen eller muntligen kräft eller gifvit den an för Rätten eller hos Konungens befallningshafvande. Nu emedan giltigt skäl ej kunde uppgifvas för den mindre rätt som således uppkommer genom en begärd, men vägrad handräckningsåtgärd, och då den förkortning i preskriptionstid, som förstnämnde lagrum bestämmer, mången gång föranledt förlust af rättmätiga fordringar, har herr af Sillen föreslagit, att omförmälda tidsbestämmelse i 2 kapitlet 5 $ Utsökningsbalken måtte borttagas; men som i 7 § af Kongl, förordningen den 28 Juni 1798, angående vissa omständigheter i lagsökningsoch utmätningsmål, förordnaS; att då Konungens befallningshatvande känner gäldenär skyldig att undergå utmätning, man lemnar honom öppet att vid domstol söka sitt igen, gäldenären bör inom den tid, nyssberörde lagrum utstakar, göra sin återvinningstalan vid lith. till lt. St.
Detta årliga ränteoch amorteringsanslag bör ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortissements-fond, hvars behållning skall för det med sagde medel afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda och lånets återbetalning i föreskrifven ordning verkställd; börande de till liqvidations och amortissements-fonden influtna medel, så vidt ske kan och denna fond åliggande liqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande. § 6- Det under den 11 April 1861 med Stockholms Enskilda Bank samt D. Carnegie & C:i och C. G. Cervin afslutade samt af Kongl. Majit, genom Dess nådiga Kungörelse af den 29 December 1860, garanterade, inhemska fonderade lån å Tre millioner Riksdaler Riksmynt, för hvilket blifvit utfärdade S,000 st., den 30 Mars 1861 daterade, med 4£ procents årlig ränta löpande obligationer, återbetalas medelst ett dertill å Riksgälds-kontoret anvisadt särskildt anslag, motsvarande procent å lånets hela belopp, elier Etthundrasextiofem tusen Riksdaler Riksmynt, hvilket an - Ståls-Utskottet Memorial .M 200. 13 slag med oförminskadt belopp kommer att utgå från slutet af Mars månad 1861 lill och med slutet af September månad 1899, då detta lån bör vara till fullo återbetaldt; och skall berörda anslag ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortetings-fond, hvars behållning skall för det med dessa medel afsedda ändamål allt framgent oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda samt lånets återbetalning i föreskrifven ordning verkställd. De till nämnda fond influtna medel böra, såvidt ske kan och sagde liqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras räntebärande.
Utskottet anser sig, i likhet med hvad BancoUtskottet så väl vid 1812 års som vid nuvarande Riksdag föreslagit, böra tillstyrka, att åt Herrar Fuilmägtiga i RiksgäldsContoiret öfverlemnas, att, uppå dertill från Konungens Befallningshafvande i Länen gifven anledning, tillse, huruvida i förening med RihsgäldsContoirets nöjaktiga säkerhet, ehuru med åtföljande mindre betydlig kostnad, utväg må kunna beredas åt allmän' '' heten, att i Landsorterna få tillvexla sig nya smärre Creditsedlar emot dylika gamla och förslitna; och att alltså anstalterna i RiksgäldsContoiret, i afseende på CreditSedlarna, vidtagas i fullkomlig likhet med hvad uti Banken i afseende på förvexling af dess småsedlar stadgas och föreskrifyes. 13:0 Från StatsUtskottet af den 21 Juli, i anledning af Grosshandlaren Åbergs och Rådmannen Bagges Memorial om restitution af den Bevillning, som Uddevalla Stads invånare, enligt 1812 års Stadga, erlagt utöfver det genom 1810 års förordning bestämda förhållande till beloppet, som efter sistnämnda Förordning skolat utgått; och yttrar sig Utskottet, alt ehuru den gjorda motionen synes vara grundad 122J Den 25 Juli e m. pä både rättvisa och billighet, Utskottet dock emot stadgandet uti 90 §. af Kongl, Maj:ts och Riksens Ständers fastställda RegeringsForm ansett sig ej tillhöra, att den till närmare öfverläggning upptaga. 14:0 Från BevillningsUtskottet, af den 25 Juli, hvaruti Utskottet hemställer att, hvad Chartas Sigillataa försäljningspro* centen i Stockholm angar. Kongl.
Ej heller torde det vara denna tankegång, som i allmänhet utgör inom den allmänna meningen stödet för odödlighetstron. Oss synes därför förf. hafva bort egna någon undersökning åt de vanligare argumenter, som för en sådan tro pläga anföras. Åtminstone anmärkningarne i bokens slut hade ju härtill kunnat lemna erforderligt utrymme. — Särskildt hålla vi före, att de skäl för odödligheten, som kunna hämtas från praktiskt område förtjänat undersökas. Odödlighetslärans samband med såväl sedelära som religionsfilosofi är så intimt * 371 ' SVENSK FILOSOFI. att det här icke bort lemnas ur sigte. Och enligt vår öfvertygelse äro de personligen mest öfvertygande argumenten just att hemta från sådant håll. Odödligheten torde nog länge förblifva snarare ett » praktiskt postulat » — en trossats, som vi måste tro på, för att icke hela vårt praktiska lif skall förlora sin väsentliga betydelse — än en teoretisk lärosats. Men att läran därom ej därför behöfver helt och hållet falla utom vetenskapens råmärken, det ådagalägger ju Kants exempel. Vår mening härmed är visst icke att instämma i den åsikten, att vi här på jorden endast skulle kunna handla sedligt under hopp om belöning eller fruktan för straff i ett kommande lif. Det goda samvetets vittnesbörd kan vara tillfyllestgörande handlingsmotiv. Men vi mena, att alla de sedliga ideal och det religiösa hopp, som förläna våra handlingar och vårt viljande deras djupaste betydelse, skulle förlora både färg och märg, om individens historia måste tänkas inskränkt till jordelifvets korta och ovissa dagar. Och häri se vi odödlighetsproblemets intressantaste och mest väsentliga betydelse; och därför skulle vi särskildt hafva Önskat dessa synpunkters tillgodogörande, — ehuru vi gärna ock medgifva, att där möta frågans största vetenskapliga svårigheter. Sin andra föreläsning om detta ämne har förf. egnat åt en undersökning af, huru man kan hafva att tänka sig det kommande lifvet, på andra sidan grafven. Den krassaste föreställningen härom är den, då lifvet efter detta fattas såsom en mer eller mindre direkt fortsättning af jordelifvet. Att denna åsik * t är oriktig, det gifver erfarenheten tillräckligt vid handen.
vakt oren makt den helga grund värna ZPör flärd " Och där, tcmpelrund " Och jaga hvarje " Och bildas blir, som hemmet Så låt oss hålla 3från förut barndomsdag. ' Vår " Omkring ut drag, Som danades hos dem 3 sätt. om med heligt och villa, låt oss tända, c X&gt;en klara lågans kif klar split! och ljus, sken, tÄtt den må brinna i vårt Må stråla hus, silfverren ~Vch lysa än i nattens U ' ör nutid nit och väkt och for ef ler släkt! S. Caroli. ter vårt barn? Hör vårt barn? Det är frå- gor, som, kanske ej alltid uttalade, dock med bäfvande oro väckas i moderns sinne de första dagarne hon sluter barnet i sin famn. Hvilken fröjd, då det genom att sluta ögat vid starkare ljussken eller genom att spritta till vid ett häftigt buller visar, att det både hör och ser! Och dock huru försynda vi oss ej längre fram mot dessa barnets båda sinnen! Lille pysen har varit olydig och ställts i skamvrån. Den lilla munnen skjuter fram som ett litet tryne, lilla näsan rynkas, och de nedslagna ögonlocken dölja den djupt förolämpade blicken. Mamma kan ej underlåta att med en liten puff göra pappa uppmärksam på den lille syndarens komiska utseende. Men i detsamma har den lille mannen tittat upp och får strax af mammas min ett intryck af, att det ej ändå är så allt för illa att straffas för odlydnad. » Huj kan du tillåta dej att tätta en så häj illa skujad knif på bojdet? » säger Lillan med mammas ton och sätt. Det låter för komiskt i den lilla husmoderns mun. En snabb leende blick från far till mor får henne att tro, det hon sagt någonting riktigt kvickt, och oaktadt alla mammas allvarliga framställningar om det opassande för en liten flicka i att tillrättavisa tjänarinnan, skall Kilan ändå finna, att det ändå ej var så dumt, och snart upprepa detsamma. De snabbt utbytta blickarne, det förstulna leendet vid några af barnets omedvetet komiska yttranden eller kvickheter skapa dessa tråkiga, lillgamla och näsvisa ungdomar, hvilka äro en plåga för hela umgänget.
Den uppmuntran, man har afsett, kan gifvas på tvenne sätt, antingen genom hög tull å införseln af sudune varor, som den inhemska industrien frambringar, eller genom lag tull eller tu'Ifri het vid införseln af utländska råämnen, som förädlas af den Svenska industrien. Ulsk. har endast begagnat den första utvägen. Beträffande de förslag till jemkningar i tullen å vissa garnsorter och väfnader, som utgöra föremål för vår husllit, liar jag ingenting att anmärka vid de af Ulsk. anförda skäl för dessa jemkningar, men erkänner, att jag saknat tillfälle att undersöka, huruvida de uppförda tullsalserne kunna anses lämpliga. ' För all gynna vår boskapsskötsel oell afsättningen af våra inhemska skogsproducler, liar Utsk. föreslagit en betydlig förhöjning å artiklarne hudar och skinn, saltadt kött och å ved. l)å genom 1835 års tulltaxa tullen å oberedda torra bildar uppsattes från ^ till 1 sk. per??, nedgick införseln från 1.713,589 ti år 1834 och 2,085,943 ?? år 1835, lill 1,025,638 U år 1836, 641,846 ?? år 1837 och 503,946 ?? år 1838. Den har visserligen sedermera åter uppgått till sitt fordna belopp och deröfver, men det anförda factum torde dock visa nödvändigheten att vara varsam, vid fördubblandet af tullen i en artikel, hvaraf | beslå af Americanska hudar, hvilka icke kunna umbäras af våra garfveriet-, utan skada för godheten af deras tillverkningar. Såsom en förgätenhet måste betraktas, att då man fördubblat införselstullen å hudar och skinn, för ali öka den inhemska afsättningen, man likväl bibehållit den höga utförselstullen, som äfven, efter förutnämnde fördubbling, blefve dubbel mot införsels!ullen.
Denna tveksamhet har helt och hållet försvunnit, sedan jag fått tillfälle genomläsa den af Hr Frih. till sina detailler bestämda motion ; och utan att egentligen ingå i granskning af principerna för statslån, vill jag blott fästa mig vid den tillämpning, Hr Frih. deråt gifvit. För det första mäste jag uttrycka min förundran deröfver, att ehuru Frih. Ehrenborgh är bland dem, hvilka på det mest betömliga sätt nitälska för tillvägabringande af hypotheksföreningar i landsorten, Hr Frih. likväl framställt ett förslag, som synes stå i uppenbar strid med hypotheksföreningarnas interesse. Detta sednare är nemligen att sprida och fördela lånetillgångarna inom Rikets särskilda provinser. Det nu väckta förslaget deremot går ut på ytterligare centralisera all lånerörelse uti hufvudstaden; och om alla våra capitaler dragas till Riksg.cont., hvarifrån skola då hypotheksföreningarna erhålla tillgångar för sig? Jag har alltid ogillat den grundsats, att staten bör befatta sig med näringarna, och jag har aldrig blifvit öfvertygad derom, alt statens understöd och lånebiträden innefattat någon väsendtlig häfstång för näringarnns uppkomst i de länder, der de stå högst; men ännu mer betänkligt anser jag det vara, att åt den nuvar. administrationens välbehag öfverlemna utdelningen af ioo,ooo:tals r:dr årligen, och jag förespeglar mig åtminstone icke deraf de välgörande resultater för jordbruket och näringarna, som den värde motionären löfval oss. i36 D c n 5 Juni f. m. Man liar under decennier öfverklagat, att R. St:s Bank blifvit bildad till en assistanceinrättning för näringarna; man ville nu i stället öfverflytta denna function på Riksgrscont., men i en vida större scala. Detta synes mig föga conseqvent, och jag befarar, att det skulle leda till samma olyckliga resultat, nemi. att än en gång förstöra vårt mynt. Det ligger nemi. såsom en klar slutföljd af Hr Frih.
Nu åter, sedan jag sålunda förbidat tiden, torde man fordra, att jag skall genom flere motiver söka gifva styrka åt motionärens förslag, vid äfventyr att eljest anses såsom den der endast velat ställa detsamma på det hala? Välan, jag vill då ådagalägga, att jag uppfattat ämnet djupare och jag skall försöka utveckla några grunder, på hvilka jag slöder min mening, att grundskattsjemkning, medelst omedelbar nedsättning och öfverflyllning på bevillningen, är af omständigheterna högligen påkallad; men alt denna fråga tillika sammanhänger med inånga andra frågor rörande rikets fiuanceoch bankväsende, hvilka, ty värr! hafva lika liten utsigt för sig all vid detta riksmöte kunna ändamåls - 100 Den 14 Augusti f. m. enligt behandlas, just derföre att de med vår splittrade representation och likaledes splittrade arbetsordning ryckas ifrån hvarandra och icke kunna i sin helhet vinna handläggning. Då frågor om beskattning vid vissa tillfällen, och af anIedn:r sådane sorn den närvar., svårligen kunna undgå alt blifva betraktade blott ur synpunkten af rättvisa de skattdragande emellan (hvarvid man naturligtvis mycket fäster sig vid sådane omständigheter, som t. ex. att en viss andel af jorden eller vissa classer af medborgare och näringsidkare äro jemförligtvis mindre beskattade — ty på dessa förhållanden hvila ofta begreppen af skattebördors tyngd); så måste dock statsekonomen derjemte fästa sin uppmärksamhet på helt andra förhållanden. Från den ståndpunkt han bör intaga, för att öfverskåda det hela, blir det för honom nästan en underordnad sak, att skatterna aro olika fördelta, eller att t. ex. hemman i samma clas ser icke äro jemngoda, ja till och med alt dessa skatter med svårighet utgå från en och annan. Han må gerna trösta sig öfver slika anomalier med de reflexioner motionären anfört, såsom alt ny skattläggning är både alltför operös och alltför litet varaktig, äfvensom att genom köp och salu under flera generationer har ett stadgadt värde utan egentlig direct orättvisa mot någon nu lefvande småningom långt för detta uppkommit.
Folkmängden inom kustlandet utgör, efter Skatlskrifnings-längderne för år 1842 och deröfver författade Sammandrag, i första och andra Fögderierne : Mantalsskrifne Mankön 9,496. Dito Qvinkön 10,134. I Umeå Stad, dito Mankön 360. Öfveroch underårige samt för åtskillige orsaker mantalsfrie, ehuru arbetsföre personer i sagde Fögderier, Mankön 11,859. Dito Qvinkön 12,490. I Umeå Stad, Mankön 295. Dito Qvinkön 346. — 24,990. I Lappmarken, hvarest mantalsskrifning icke förrättas, utgör Mansoch Qvinspersonernas antal af Svenska Nationen 8,921. Vid 1837 års slut uppgick folkmängden till femtioett tusende tvåhundrade femtiosex och har således under fem år ökats med fyra tusende etthundrade fyratio personer, hvilket hufvudsakligen är en följd af vaccinationen, som bedrifvits med framgång, samt den lyckan att härjande sjukdomar ej inträffat. Folket inom kustlandet, som, hvad upplysning och bildning beträffar, väl icke undergått någon märkbar förändring, men dock fortfarande tål 5 jemförelse med alla andra Rikets Provincer, är i allmänhet härdadt, sedligt, arbetsamt och anständigt, med särdeles fallenhet för slöjder och hvarjehanda handtverk, deruti en del förvärfvat sig utmärkt skicklighet, utan någon särskild handledning. Förhållandet med Fjell traktens och den egentligen jordbrukande Lappmarksallmogen, härstammande från nedra Landet, är nära enahanda, ehuru den i åtskilliga fall kan äga mindre upplysning. Bildningen hos Lapparne, hvilka nästan utan undantag förstå och tala Svenska språket, är i betydligt tilltagande.
I Riksgälds-kontoret måtte ega en nödvändig ledning för sina tillgöranden vid de för dessa utbetalningars behöriga verkställighet erforderliga medels anskaffning samt tillhandahållande; och då, vid fastställandet af detta belopp, måste afses, att detsamma bör lemna full tillgång för utförandet af alla arbeten, som för de af Rikets Stiinder beslutade jernvägs-anläggningarne kunna och böra under det ena eller andra af sagde år verkställas, samt att genom en dertill erforderlig och fullt tillräcklig årlig anslags-summas bestämmande bereda ej mindre besparing i anläggnings-kostnaden, än tidsvinst vid de påbörjade företagens fullbordande i öfverensstämmelse med derför uppgjorda och vederbörligen godkända planer, trodde Utskottet sig böra i sådant afseende till 7,000,000 R:dr R:mt föreslå den summa, som af Riksgälds-kontoret skulle intill nästa riksdag behöfva att under något år för Statens jernvägs-anläggningar högst utbetalas. Med anledning af hvad inom Ridderskapet och Adeln blifvit yttradt i afseende pä de af Utskottet föreslagna utbetalningstiderna för oftanämnda anslag, får Utskottet tillägga, att Utskottet numera varit i tillfälle derom inhemta Chefens för Statens jern vägs-byggnader yttrande, och att Utskottet derigenom erhållit ytterligare stöd för sitt uti ifrågavarande hänseende framställda förslag. Enär de anmärkningar, på grund hvaraf detta förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet återrernitteradt, icke förändrat Utskottets öfvertygelse om lämpligheten af den för nästkommande 2:ne år af Utskottet uppgifna årliga maximi-summas bestämmande samt om fördelaktigheten för det allmänna, att denna summas belopp medgifver begagnandet af derunder sig möjligen erbjudande gynnsamma tidsförhållanden för jernvägs-arbetenas verksammare fortsättning och större uppköp af behöfliga materiaher och effekter, anser sig Utskottet alltså böra vidblifva och förnya sitt ofvan omförmälda af de 2:ne öfriga Riks-stånden bifallna förslag.
Godkändes i sin helliet, endast med anmärkning af det tryckfel i 145 § att, i stället för orden: ”befrielse efter Ira Art. njuta:” bör rätteligen stå ”befrielse efter 2:dra Art. njuta:” S. D. På hemställan al Johan August Zetterberg, från Stockholms och Ola Jeppsson från Blekinge Län, beslöt Ståndet inbjudning, medelst protocolls*utdrag till öfriga respective Stånden, att i Bonde-Ståndets beslut 666 Prot.-Uldrag den 3o November 1844* sio förena, dels om antagande af 11 § i Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 1, angående grunderne och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, dels angående upphörande af bräll vins-brännings-redskaps försegling och dels beträffande bränvins-brännings-rältigheten efter den tariff å jordvärdet, Ståndet faslslallt. S. D. Föredrogos å nyo Constilutions-Ulskottets memorial, nemligen : N:o to, rörande Stats-Utskottets anmärkning, i fråga om de 1841 fastställde lönings-stater för Kammar-Collegium och Kammar-Rätten: Med ogillande af den utaf Utskottet vttrade mening, instämde Ståndet i Herr Petrés i ämnet afgifna reservation, samt lade memorialet till handlingarne; N:o 11, angående Stats-Utskottets anmärkning, i afseende på fortfarande utbetalning af f. d. Stals-Secreterarne Grips och von Hartmansdorffs löner; Ståndet ogillade Utskottets yttrande och instämde uti den i Herr Petrés reservation uttalade mening, samt lade memorialet till handlingar ne; N:o 12, angående Stats-Utskottets anmärkningar, i afseende på f. d. Justitiae-Canzlern Nerman beviljade undantag från Författningarne om begrafningshjelps aftjenande:
I afseende å frågan till huru stor del nyhemmannen borde anslås såsom bidrag i den gamla roteringen, åberopades Stöndernes yttrade åsigt, att alla sådane hemman borde dertill användas. Jemte erinran, att Rolehållarne ännu icke kommit i åtnjutande af det anslag, som å förra Riksdagen dem beviljades, framställdes jern väl den anhållan, alt samma anslag måtte komma Rotehållarne till godo, från och med år i83o intill rotejemkningens fullbordan, att dem emellan fördelas efter de grunder, som i Rikets Ständers sista Skrifvelse äro utstakade. Efter öfvervägande af hvad i detta ämne förekommit, få Utskotten afgifva följande Utlåtande. Båda Statsmagterne hafva ansett en rotejemkning vid Westerbottens Regemente böra ega rum, och nödvändigheten deraf torde således icke behöfva alt af Utskotten ytterligare ådagaläggas; men det kan icke bestridas, att ju ett väsendtligt hinder för en sådan jemknings definitiva afslutande ligger deruti, att afvittringarne i Westeroch Norrbotten icke äro fulländade, och att således ej är bestämdt hvad biträde de gamla rotarne kunna och böra af nyhemman erhålla, hvarföre ock endast en interims-reglering blifvit af Kongl. Majit i Nåder föreslagen.
Hr af Ström har sagt, att planteringen icke bör sträckas utom Wisingsö, om icke möjligen i en framtid, då man 0111 100 år kunde hafva slutat planteringen på Wisingsö. Nu förklarar Hr Danckwardt, att han ej önskar ekplantering ensamt på Wisingsö, som icke vore dertill tillräcklig, utan äfven på andra ställen. Således finner man, att mina motståndares yttranden icke qvadrera med hvarandra. Jag instämmer helst med den siste talaren, emedan hans yttrande är mest enligt med min tanke, att ekplantering må ske äfven på andra ställen än på Wisingsö. StatsUtsk:s utlåt. N:o 29 återremitterades. Föredrogos å nyo och biföllos nedannämnde d. 7 dennes på bordet lagda utlåtln från StatsUtsk., nemligen: N:o 3o. ang:de afskrifning i Skara stads räkenskaper af deri balancerade båtsmans-vacancemedel; N;o 3r. i anleda, af väckt motion om frihet för Immc - Den i5 April f. m. i65 torps hyttelag i Carlskoga härad att till K. M. och Kronan erlägga tiondetackjcrn; N:o 32, ang:de försäljning till skatte af alla indragna Adelsfane-boställen. Vid förnyad föredragning biföll II. o. Ad. Ridd.Utskrs d. 7 dennes på bordet lagda memorial om ifrågaställd förändring för utdelning af billetter till R. o. Ad:s öfverläggningar. Å nyo föredrogs Hr Brukenlijelms, Pehr Reinh., d. 10 dennes e. m. på bordet lagda motion, att de Ridd.Direct:s ledamöter nu tillslagna sex arfvoden måtte till ett mindre antal sammanslås. Hr Riben, Carl Wilh.: Från äldre tider tillbaka var det brukligt, att ledamöterna i Ridd.-Direct., de sex nemi., gratifierades med en åm rhenskt vin om året.
15 anvisat eli kreditiv af Etthundra femtiolusen R:dr årligen, alt, i mån al behof, utbetalas och användas til! betäckande af den skillnad, sorn för Arméens pensions-kassa under dessa år kan uppkomma genom den nya pensioneringens tillämpning; börande de sålunda anvisade medlen från Riksgälds-kontoret till nämnde Pensions-kassa ulgifvas så snart denna för året uppkomna skillnad, efter afslutade räkenskaper, blifvit till dess verkliga belopp bestämd, med förbehållen rättighet för kassan att hvad det ena eller andra året af kreditivet, efter skedda utbetalningar, kan öfverblifva, under följande år, om sådant behöfves, utbekomma. § 20fi. Till bestridande af kostnaderna för Sveriges deltagande uti den exposition af kreatur och landtm ajina-]»'odu k t er, som är tillämnad att ega rum i Paris, hafva Rikets Ständer beviljat och lill Kongl. Maj: Is disposition anvisat å Riksgälds-kontoret en kreditiv-summa af Femtiolusen R:dr; hvilket belopp alltså bör för sagde kostnader, i mån af behof och emot framdeles skeende redovisning, tillhandahållas och efter erhållna reqvisitioner utbetalas. STOCKHOLM, trjckl hos Isaac Marcus, 1858. Stats-Utskottets Memorial M 285. 1 N:o 285. Ank. ti!l Exp.-Utsk. d. 27 Febr. 1858, kl. 6 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning i anledning aj Riksståndens skiljaktiga beslut i fråga om anslag eller lån till staden Christianstad för dess kostnader till följd af kolera-farsotens härjande derstädes under sistlidet års höst.