Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att StatsUtskoltets ofvanberörde Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. Justerades 6 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den i3 dennes f. och e. m. fattade beslut. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: 5o H. 5* 68 Den 16 November e. ra. Från Statsoch BevillningsUtskotten: Af den 7 dennes: N:o 97. Angående åtskillige åtgärder till befordrande af en Bergslags inrättande i Norrbottens Län. Från Statsoch BancoUlskotten: Af den dennes: N:o 21. I anledning af RiksStåndens beslut, i afseende på de af Utskotten, uti Betänkandet N:o \f\, gifne tillstyrkanden i fråga om myntbestämningen och dermed gemenskap ägande ämnen. Från Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af den 5 dennes: N:o 96. I fråga om Städernes InqvarteringsBesvär. Lades på bordet. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 10 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Den 18 November f. ra. 69 Onsdagen d. i 8 November 1820. Plenum klockan g Förmiddagen. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från ExpeditionsUtskottet inkomne förslag lill Rikets Sländers underdåniga Skrifvelser lill Kongl. Majit: N:o 238. Angående reglering af RiksStatens Åttonde HufvudTitel. Angående ett af StatsVerkets öfverskoltsmedel beviljadt belopp till ombyggnad af Lejonbacken vid Stockholms Slott. Angåcnfle reglering af RiksSlatens Nionde HufvudTitel. N:o 241.
Hvad vidare angår skolan i Söderköping, finner Utskottet desto hellre skäl att förorda Kongl. Maj:ts nådiga framställning om en tredje lärares anställande derstädes, som, (enligt hvad närmare omförmäles uti efterföljande 5S:de punkt mom. litt, b.), donationsmedel äro till denna skola anslagne i ändamål att bereda en sådan utvidgning af skolan, hvilka medel, i annat fall, synas icke rätteligen kunna, såsom hittills skett, disponeras af Statsverket till lärarnes aflöning. Äfven läroverket i Askersund är, såsom ofvanbemälde motionär anfört, numera besökt af ett så stort antal lärjungar, att dess utvidgning till treklassigt svårligen torde kunna längre uppskjutas; och då de förut anställde lärarne till en betydlig del aflönas genom enskilda donationer, synes det vara billigt att en tredje lärares aflöning må hädanefter bekostas af Statsverket. Beträffande slutligen Piteå, kan Utskottet icke förneka, att den vid förra riksdagen beslutade reglering af de offentliga undervisnings-verken, på sätt motionärerno erinrat, för denna ort medfört en ganska kännbar förlust, och bchofvet af ökade lärarekrafter vid ifrågavarande skola är dessutom på ett öfvertygande sätt vitsordadt genom stadens åtagande att framgent sjelf aflöna en lärare, under vilkor att statsmedel beviljas för den ytterligare lärareplats, som är oundgänglig, såvida undervisningen skall kunna, i samma utsträckning som hittills, uppehållas. I följd af hvad sålunda förekommit, har Utskottet ansett skäl vara för handen att tillstyrka beviljandet af de anslag, som erfordras för att samtliga ifrågavarande skolor må blifva utvidgade till treklassiga läroverk; dock att, hvad Piteå skola angår, undervisningen derstädes må, genom den tillökning i lärarekrafter, som staden erbjudit att bekosta, fortfarande bibehålla samma omfång, som vid femklassiga läroverk; hemställande alltså Utskottet, att för hvarje af nämnda läroverk en anslagstillökning af 1,500 R:dr — nemligen 1,000 R:dr lön för en ny lärare och 500
Våra gäster, som mest alla äro uppifrån landet, måste nödvändigt höra hvad vi i provinserna också kunna hafva att bjuda på. Kammarherren som fruktar att genom ytterligare invändningar och dröjsmål ådraga sig än flera vagnars frambefallande, stiger upp från bordet, går sjelf ner i stallet att säga till om alla de begärda åkdonen och mumlar under vägen: F–n besitta den dumma Haglund, som inte kunde hålla mun. Friherrinnan af L. och hennes gäster stiga äfven snart upp frau bordet och gå in i Salongen, der de blifva tills vagnarne köra fram på garden, då det uppstår ett väldigt springande, ringande, letande efter hattar, handskar, kappor, m. m., m. m Sedan alla andra hunnit blifva färdiga, låter Friherrinnan af L. vänta på sig i dryga tio minuter – ändtligen kommer hon. I Landauen, der hon skall sitta tillika med tre Fruar, förefaller mycket krus. Friherrinnan vinner dock sitt ändamål att sitta baklänges och befaller kusken att köra. Han lyder. Efter Landauen rullar kaleschen med fem Fröknar, efter Kaleschen Hollsteinaren, hvarpå Herrarne packat sig med undantag af några som blifva hemma och spela ett litet parti med Kammarherren, och af Adolf, som till fots spatserar upp till Lunden. – När man kommit halfvägs, upptäcker Friherrinnan af L. med förskräckelse, att hon är placerad till höger om den tillika med henne baklänges sittande Frun. Vagnarne måste stadna. Friherrinnan försöker att utan vidare omständigheter reparera sin ohöflighet och byta plats med sin granne, men Landauen befinnes för knappt tilltagen för dylika evolutioner, så att hon nödgas låta på sin sida öppna vagnsdörren, stiger ur och hissas med bråk och möda upp genom den andra öppnade vagnsdörren. Nu är allt i ordning och färden fortsättes utan äfventyr.
Företogs till afgörande StatsUtskottets den 11 Juli på Bordet lagda Betänkande, a afseende på en i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den i Mars till afskrifning i JåiksStateh föreslagen summa af 5285 R.dr g sk. 5 rst. Banco, som af Statsverket blifvit RiksgäldsContoiret ersatt för de till ett lika belopp utaf BevillningsUppbörden i Stockholms Stad skedda afdrag till aflöning ät Uppbördsoch Mantals-Commissarier. Herr Gyllenborg, Johan Henning uppläste följande: Om, vid en flygtig läsning jag rätteligen fattat StatsUtskottets Betänkande om afskrifning jemte löneersättning för Uppbördsman och Mantalsskrifvare i Stockholm, Ridd. 0. Ad. Den 14 Juli f. m, ager detta ämne så nära sammanhang med det föreslagna Statsanslaget för deras aflonande ifrän denna tid, att ett Yttrande i sistnämnda afseende till någon del torde hafva inflytande pä tillstyrkandet i förevarande fråga. Och, då 1 a g icke medgifvit hvad StatsUtsfeottet derom föreslagit, så kan jag så mycket mindre nu medgifva en föreslagen beräkning på en sådan grimd för flera förflutna år, som i alla fall ett prejudicat af en retroactiv verkan för en längre förfluten tid, af ett nu förut föreslaget stadgande, vore hvarken rättvist, försigtigt eller lämpligt. Jag tillstyrker derföre att Utskottet i ett förandradt Betänkande måtte, med iakttagande deraf, icke föreslå annat hvarken till afskrifning eller ersättning, än hvad som grundar sig på gällande Författningar, utan att i sådant afseende anledning till tillämpningFnu tages af hvad nu i en sådan väg kan tillstyrkas,äfvensom jag önskar, att i händelse Utskottet icke förändrar dess Beslut, Utskottet ville närmare utreda innehållet af Författningen som bör åberopas, forn föranledt till Utskottets nu afgifna « tillstyrkande, men hvarom närmare känne dom saknas.
Brefvet till samtliga Konsistorierna af den 21 Augusti 1786 innehöll uti 1 §, att, så snart en Prestman varder känd och angifven för embetsfel och oordentligheter, Konsistorium i orten, der den angifne vistats, bör, genom Prosten, häröfver anställa vederbörlig undersökning och, efter inhämtad underrättelse om förhållandet, der han finnes skyldig, antingen skriftligen eller genom Prosten göra honom tjenlig föreställning, eller ock, der målet skulle vara af svårare beskaffenhet, inkalla en sådan Prestman till Konsistorium, att der stå till laga ansvar för sin förseelse. Detta stadgande, jemfördt med Kyrkolagens 24 Kapitel, Kongl. Förordningen om rättegången vid Domkapitlen af den 11 Februari 1687 och Kongl. Brefvet den 7 December 1787, utmärkte tydligen, att den undersökning, som, i anledning af klagomål emot Prestman, må af KontraklsProsten förrällas, vore en delegation af Domkapitlets lagenliga behandling af dylika ärenden samt följaktligen afsåge målets behöriga utredande, till ledning och rättelse för dess slutliga, af DomkapiLlet beroende pröfning. Men en sådan undersökning, för att kallas vederbörlig och uppfylla sitt ändamål, syntes erfordra icke blott den klagandes, utan äfven den anklagades hörande, hvilket ock lämpligen borde genom KontraktsProstens försorg, efter omständigheterna, antingen muntligen eller skriftligen försiggå, på det att Domkapitlet, efter inhämtad underrättelse om förhållandet, måtte kunna målet, likmätigt - — 65 — ligl dess beskaffenhet handlägga. Då det sålunda i allmänhet icke ansåges vederbörligt eller tillräckligt, att vid undersökningstillfället böra endast den klagande i den anklagades frånvaro, vore ett sådant ensidigt förhör ännu betänkligare i fall den förres i obestämda ordalag tillkännagifna klagan påkallat undersökningen, hvilken, om icke skyldig försigtighet och laglig ordning iakttoges, då lätteligen kunde urarta till inqvisition. Af lika stor vigt vore undersökningens förrättande å behörigt ställe. Inför Sockenstämma kunde Prestman icke slå till rätta, och der kunde således ej eller vederbörligen undersökas om de mot honom yppade klagomål.
längre hus, lunder panorama och tog sig nästan krans dilik o m m o rökstrimma låg smäckra krok, Ä n n u gårdar, i solbelysningen glimmande lysande, nyanlagda, droskor, ström. m e d i solen ångbåtar. till skidlö- granskogens y t a m a n kunde efterlämnade voro för m e d sin sä- och ridande, hvilka små, hvita fiskmåsar, kallade slingrande 1000 p å så den hyrvagnar, fonden, hvars Något till stor, m e d sina Christianiafjorden vatten, en några ormbunkar, afsedd ett v i d s t r ä c k t ned på af salongen att under det ögon skarpt skimrande o m det hela och rödaktiga omgåfvo af tändt — taflan en klippor s o m en bekaffe, sina cigarrer. StämVinet hade likören, och hade druckit att upphettning, fina färg, utan njutit väl Endast m i n unga blekhet och klingat hennes hafva middagen, hon föraktat genomskinliga att h y kinderna, hvilket icke champagnen, ty h o n s o m de andra, v a r af s o m aldrig blott på hastigt denna blir k a n utan bleka, röd v i d flamma i glas. m e d hvarandra ressällskap, » sade morgon tack! » skiljas ljöd en festande vi. » det, och m a n klins m å glasen. sant, Lisen, » h a r varit nöjd vände sade armen m i n unga o m hennes och haft sig hälft frus skuldra, roligt? » m o t honom och nickade. » Jo, » » jag svarade h a r sett många kopparröd och tyckaf h o n börjat herrn sina h ä r ä r j u v å r t sista i det h a n lade H o n till på vi och skåla » Det m e d de » Inte hunnit för angenämt herrarne. man, n u läppjade dricka tacka gade sett beslöjats f ö r att dricka håfvor. samma att af hade damerna » N u och sig n e d p å v e - vara upprymd.
(R:gs Afd.) Medelst skrifvelse af den 23:dje nästlidne November, hafva Fullmäktige i Riksgålds-kontoret, under åberopande af Rikets Ständers förut fattade beslut vid före - 4 Stals Utskottets Memorial, JM 589. komna frågor om Riksgälds—sediars inlösande, oaktadt den derför fastställda preskriptionstidens förlopp, till Stats—Utskottet öfverlemnat 2:ne nyligen till Fullmäktige ingifna ansökningar om inlösen af 16 stycken, sammä ansökningar bifogade, Riksgälds—sedlar å ett sammanlagdt belopp af 56 Riksdaler; hvilka sedlar, vid deras af Riksgälds-kontorets Kommissariat anställda granskning, befunnits riktiga och derföre bordt af nämnde Kontor inlösas, så vida ej uti Kongl. Kungörelsen den 14 Februari 1835 en särskild, till 1845 års slut bestämd, preskriptions—lid för sådana sedlar vore stadgad. I öfverensstämmelse med hvad Utskottet, uti sina af Rikets Ständer bifallna Utlåtanden N:ris 81 och 305, tillstyrkt, i fråga oin enahanda förut för Utskottet anmälda sedlars infriande utan afseende ä stadgandet i högstberörde preskriptionsförfattning, får Utskottet hemställa, att jemväl nu ifrågavarande 16 Riksgälds—sedlar, af hvilka 2 lyda å 10 R:dr, 6 å 2 R:dr, 2 å 1 R:dr samt 6 å 16 sk. hvardera, oell således å tillsammans 56 Riksdaler Riksgäld, må med motsvarande belopp i bankomynt, eiler Tjugefyra Riksdaler, få utaf Riksgäldskontoret medel inlösas. Stockholm den 1 December 1854.
Dessa senare kunna också tvifvelsutan understundom vara af särdeles hög vigt samt föranleda till ganska stora förvecklingar och kostnader och tyckas sålunda med samma skäl böra at hela SiatsRådet pröfvas. Nu eger dock Konungen alt afgöra sådana ärenden antingen jemte den Föredragande ensam, eller, om saken är af en vådlig ”riktning och omfattning”, i närvaro af tvänne tillkallade högre militära embetsmän. På dessa skäl. och då dertill kommer att förslaget innebären otjenlig minskning i Konungamakten, får jag reservera mig emot Utskottets beslut rörande förändring i denna del af 12 § Regerings-Formen. Uti hvad Herr Friherre Paijkull i hufvudsaken anfört, hafva Herrar Tersmeden, N. och Professor Selander instämt, hvarjemte den sednare förklarat, att han ansåge det föreslagna Dya stadgandet vara stridande mot hvad i 11 § Regerings-Formen vore föreskrifvet. Herr Kongl. Hofpredikanten fVensioe bar velat tillkännagifva, att han icke i Utskottet tillstädesvarit, då Utskottet fattat ifrågavarande beslut. IV:o 14- Ank. till Exp.-Utsk, den 7 Juli 18S7, kl. e. m. Memorial till Rikets Ständer, angående del tillägg till 12 § Regeringsformen, alt Konungen icke må utan Rikets Ständers samtycke blijva Regerande Furste aj utländsk stat. Enligt Successions-Ordningen § 8 må ej Prins af Kongl. Svenska Huset, ulan Konungens och ^Riksens Ständers samtycke, blifva Regerande Furste af utländsk stat, vare sig genom val, arf eller gille. Sker annorlunda, äro Han och Hans efterkommande ej berättigade att succedera lill Svenska Thronell. Skälet lill della stadgande kan icke vara någon befarad olägenhet deraf, alt en Svensk Prins, med aflägsen arfsrätt till Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 14. 5 Tbronen, blefve regerande Furste i annat land, hvilket tvärtom borde medföra åtminstone den fördel, som ligger i en ökad anledning tili vänskapliga förbindelser emellan folken.
Domaren , han då må ega att, med biträde endast af tvänne de närmast boende Nämndemän, antingen hemma hos sig eller inom det Härad, der den döda kroppen anträffats, hvilketdera som lämpligast ske kan, anställa nödigt förhör uti målet, och derefter meddela Utlåtande, luiruvida ytterligare ransakning tarf vas eller icke, och huru med den döda kroppen skall förfaras. Efter öfvervägande häraf får Lag-Utskottet vördsamt tillkännagifva, att sorn, genom 6 §. i 28 Cap. Missgernings-Balken, sådan denna §. lyder i,Kongl. Förordningen den ipFebr. [824, redan är stadgadt; ”att enär, utan veterligen föregången sjukdom, någon finnes ligga död, skall närmaste Kronobetjent vara pligtig, att, genast vid erhållen kunskap härom, och i närvaro af arne tillkallade trovärdige män, undersöka, om den döde af egen eller andras liandaverkan omkommit, samt, då minsta anledning dertill finnes, förhållandet skyndsamligen inberätta till Konungens Befallningshafvande eiler Domaren, som, efter omständigheterna, eger förordna, huruvida be-' Lay\3t skottets Bet. N:o 33. 5 sigtning af Provincial-Medicus och undersökning vid Domstol må finnas nödig, eller icke, innan den döde får begrafvas;” och det följaktligen ej är ovilkorligt påbjudet, att ransakning vid Domstol skall företagas — och den döda kroppens begrafning emedlertid blifva uppskjuten, utan pröfningen häraf nu tillkommer Konungens Befallningshafvande eller Domaren, samt, efter Utskottets förmenande, det icke vore rådligt, alt här utöfver påskynda likens begrafning, innan dödssättet blifvit utrönt, helst allmänna säkerheten ]ivilar derå, att så grofva brott, som mord och förgiftningar, måtte varda* uppenbare och bestraffade; finner Utskottet sig icke böra å motionen tillstyrka bifall. Ankom till Exp.-Utsk. den la April kl. 8 e. m.'
Sek.Chefens lön vid lifgardet till Bäst är uptagen lill 6500 R:dr r:mt, hvars fulla billighet jag erkänner. — Genom jemförelse med denna summa vill motionären bevisa, att lönen för Chefen vid Arbt bör vara 7,500 R:dr r:mt, emedan Chefen för Arbt har större representationsskyldighet, då Officerscorpsen är större vid Arbt än vid Lifgardet till Häst. Efter denna Hr Brakels åsigt, skulle man komma till det resultat, att som Fotgardenas OfficersCorpser äro större än Lifgardets till Häst, men mindre än Svea Art.Regitets, dessa Sek.Chefer skulle hafva i lön emellan 0,500 och 7,500 Ibdr r:mt; men ehuru nu för Sek.Cheferne vid Fotgardena, med större OfficersCorpser, det föreslås mindre lön (6000 R:dr r:mt), och för Sek.Chefen vid Lifgardet till bläst, med mindre OfficersCorps, större lön (6,500 R:dr r:mt), vill jag derföre inte påstå, att Sek.Cheferna vid Fotgardena böra hafva större löner än Sek.Chefen vid Lifgardet til Häst. Vill man nu tala om representationsskyldighet'för en). Chef, så är väl 6,000 R:dr r:mt en allt för ringa summa, då Chefens eget underhall deruti ingår. Skall en President (eller Chefen för ett Colhm) hafva 9,000 Rdr r:mt för att representera, så tror jag samma summa äfven skulle kunna behöfvas för hvar och en af olvannämnde Chefer i Garnison. Jag lemnar nu derhän, hvilken af ofvannämnde summor vore den rätta för en Chef i Garnison, eller huruvida den ene af dem behöfver mer än den andra.
Ständer trott det nu, då frågan gäller att från grunden nybilda vårt sjöväsende, vara af aldra största vigt ali, med bibehållande af denna grundsats och med fästadt afseende å de lokala förhållanden, som vårt land och våra skärgårdar förete, i främsta rummel anskaffa starka, snabbgående och kraftigt bevärade, med ångkraft försedda fartyg af jern, så konstruerade att de med lätthet kunna användas och manövrera i alla de vatten, som närmast omgifva våra kuster samt äfven kunna uppträda utom skärgårdarne, då omständigheterna dertill äro gynnande. Detta synes vara värt behof och bör utgöra den väsendtligaste och starkaste delen af vårt sjöförsvar. Att närmare angifva beskaffenheten af denna sjökrigsmateriel, äfven om sådant vore för Rikets Ständer möjligt, torde icke vara behöfligt, dä dessa åsigter hufvudsakligen öfverensstämma med den mening Deparlements-chelen härutinnan yttrat. Det är ock i den öfvertygelse att de grunder, hvilka här ofvan blifvit framhållna, jemväl blifva de, som al Regeringen slutligen komma att följas vid ordnandet af denna angelägenhet, äfvensom att icke någon del af de medel, som nu till flottans nybyggnad anvisas, kommer ali användas för anskaffning af fartyg egentligen alsedda lör ölningsexpeditioner, som Rikets Ständer beslutat medgifva att, på sätt E. K. Maj:t begärt, de belopp, som härtill af' Rikets Ständer beviljas, jemte öfriga påräknade tillgångar, utan några dervid bestämdt fästade vilkor ställas till E. K. Maj:ts nådiga disposition. I afseende å den erforderliga summan för flottans nybyggnad förekommer, att den summa, E. K. Maj:t för detta ändamål nu begärl, grundar sig på beräkningar, uppgjorda af Sjöförsvarskomitéen och under förutsättning att stora pansarfartyg borde anskaffas: men ali den nya sjökrigsmaterielen, med afseende å de förändrade förhållanden, som inträdl eller det Komitéens arbeten blifvit afslutade, kommer alt ordnas på eli annat sätt, än det bemälda Komité föreslagit, lärer väl med temlig visshet kunna antagas. Vid sådant förhållande och då Rikets
Efter mönstret af den Scldesiska föreningen stiftades inom kort hypotheks-föreningar i Brandenburg, Pommern samt Ostoch Vest-Preussen. Det första stora framsteget på den så lyckligt beträdda banan betecknades af den förening, som 1790 stiftades i Zelle för hertigdömel Liineburg. Enligt denna förenings stadgar skulle låntagaren, utom räntan å den erhållna förslräckningen, årligen erlägga ett visst belopp lill kapitalets amortering, hvilket belopp borde kapitaliseras med sammansatt ränta, lill dess kapitalet kunde dermed helt och hållet infrias. Det exempel, som den Liineburgska föreningen i detta afseende lemnade, vann likväl icke så snar efterföljd. Med det nya systemet kunde icke förenas rättigheten för panthrefs-innehafvare att efLer G månaders uppsägning återfordra sina kapital; och man befarade, att, genom borttagandet af denna rättighet, hvarå pantbrefs-innerhafvarne satte ett stort värde, hypotheks-föreningarnes kredit skulle äfventyras. Emedlertid hände det många gånger under de politiska skakningar, som efter 1789 års revolution öfvergingo Tyskland, att beloppet af uppsägningarne öfverskred de disponibla tillgångarne,. och Preussiska Regeringen måste genom särskilda anordningar förhindra de utsökningar, som hotade flera Preussiska föreningar. Den grundsats, hvarpå Zeller-löreningen var byggd, utvecklades ytterligare genom den förening, sorn år 1822 bildades i Preussiska Posen och erhöll några år derefter sin fulla tillämpning genom föreningen för konungariket Polen. Den tvungna amorteringen, ställd på lång tid och utgående med en årlig afgift, tillagd den bestämda räntan, blef nu regel. I stället för att lemna pantbrefs-innehafvaren rättighet att efter uppsägning inom viss tid erhålla liqvid, trädde rättigheten för hypotheks-föreningen att erbjuda liqvid i mån af hennes tillgångar. Hvarje år skulle genom utlottning bestämmas, hvilka pantbref borde inlösas, och denna inlösning ske al pari. Erfarenheten visade snart det på en gång sinnrika och kloka i detta system, och det blef snart infördt i alla Preussiska föreningar.
Rikets Ständer finna derföre §:s sista moment med afseende härå böra förändras, i följd af hvilket allt §:n således torde böra lyda som följer: För fastighet, som innehafves af landtbo eller arrendator, röste innebafvaren. Enka, frånskild hustru eller ogift qvinna, som myndig är, ege i Kommunal-slämma rösträtt utöfva. För omyndig röste förmyndaren. 14 Expeditions-Utskottcls Förslag till underd. Skrifvelse N:o 186. Ej må för samfäld egendom flera än en person talan i Kommunalstämma föra. För bolag må bolaget eller dess styrelse och för oskiftadt bo delegarne i boet ombud utse. För näring eller rörelse, som under borgenärers förvaltning står, äfvensom i enahanda fall för jordegendom, om den ej af landtbo eller arrendator innehafves, må ej röstas/ § 12. Till förebyggande af de missbruk, hvartill en obegränsad frihet att på grund af fallmakt utöfva rösträtt lätteligen föranleder, hafva Rikets Ständer ansett det böra stadgas, att ingen får vid Kommunal-stämma föra talan såsom ombud för mer än en röstberättigad. Något egentligt skäl att äfven godkänna så kallade valsedlar synes icke vara för handen, då en kommunalmedlem, som omöjligen kan personligen inställa sig vid ett förekommande val, i allt fall har sig öppet lemnadt att der bevaka sina interessen genom befullmäktigande af ett ombud. Rikets Ständer anse följaktligen § 12 böra erhålla denna lydelse: Röstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i Kommunal-stämman genom fullmakt på annan man öfverlåta, dock må ingen på grund af fullmakt föra talan för mera än en röstberättigad.