Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen beträffar sammanslåendet af Bevilln.- och StatsUtsk:n, skulle detta förenade Utsk. minst erhålla 6 divisioner, för att kunna fullgöra sina åligganden, och jag inser ej, huru 32 kan divideras med 6, så att hvarje afdeln. blefve lika stor och erhölle lika många ledamöter af hvarje Stånd. Frih. Boye! Några värda ledamöter hafva varit af den tanken, att Bevilln.Utsk. kunde utgöra en 4;de division af StatsUtsk. För min del tror jag icke det. Jag tror, att denna 4-de division icke skulle ensam hinna med alla de mål, som nu på 3 divisioner af Bevilln.Utsk. pröfvas. Men äfven om jag antar det, möter en omständighet, som jag finner märkvärdigt, att den kunnat undfalla de ledamöters uppmärksamhet, som talat på motsidan, den nemi., att då motionerna blifva lika många och alla motioner skola slutligen in pleno afgöras, måtte tiden i så måtto fördubblas, sorn vår dagliga erfarenhet säger oss, att Bevilln.-och Stats - Den 23 October c. m. 3a3 Utskrn hafva på samma dag sammanträdt in pleno hvart för sig. Nar nu under denna sakernas ordning 2:ne Utsk. kunna på samma dag afgöra sådana mål, som annars endast skulle kunna afgöras af ett enda Utsk., säger mig sunda förnuftet, att detta ena Utsk. skulle behöfva lika mycken tid, sorn nu åtgår för hvardera Utskrs plena; och hvad vore då vunnet? Jag förblifver vid den tanke, jag förut yttrat och för hvilken jag finner, att Hr Cederschjöld talat grundligare, än jag. Gr. von Fersen:
Under denna categori kan ej Tolagen föras, emedan stadens prydnad och inqvartering samt dess Embetsmäns aflöning och dylikt icke medför ringaste nytta eller beqvämlighet för producenterna och consumenterna af de varor, som utoch inskeppas. Jag reserverade mig derföre inom Utskottet emot Den 4 Januarii e. in. 7 1 plurali tetens mening. Jag förmodar att man i en framtid skall finna, att det bör tillhöra Rikets Ständer att bestämma Tolagen, hälst den på somliga ställen är större än sjelfva utgående tullen. Friherre Cederström: Den siste Talaren har å nyo uppträdt för oss med klagan att han ej vunnit sitt ändamål att få ansvar på Konungens Rådgifvare, i afseende på deras tillstyrkande af Konungens beslut rörande Tolagen; mig synes klart, att der ingen verklig anledning till anmärkning är, der kan ock icke något ansvar följa. Det är besynnerligt, att Herr Professor Cederschjöld vid sin ålder ännu icke hunnit finna, att i städerne äro torg, broar, quaier, duc d’Alber, Domstolar, &c. inrättningar, som för de trafikerande, för köpare och säljare äro till gemensam nytta och beqvämlighet. Jag skulle tro, att hamnar, vågar, packhus m. m. måtte vara af gemensam nytta. Att Tolag ej står i AnsvarighetsLagen måtte ej göra, alt 6o §. RegeringsFormen får en annan lydelse. Tolagen har från ålder varit ålagd utan Rikets Ständers samtycke; och Grundlagen har ej tillagt Rikets Ständer någon rättighet i afseende på Tolagen. Det lärer således ej vara möjligt, utan Konungens och Rikets Ständers sammanstämmande beslut, att få Tolagen alt räknas såsom en Bevillning. Intilldess kati den värde Ledamoten vara trygg att, Den 4 Januari! e. na. om också ConstilutionsUtskotlet skulle göra anmärkning emot Konungens Rådgifvare, i händelse Kongl. Majit beviljade någon stad ytterligare Tolag, ingen Domstol dock kan tillämpa AnsvarigbetsLagen så, att till eller afstyrkande af Konungens beslut skulle för den eller de Rådgifvande medföra ansvar. Herr von Hartmansdorff:
Del lyder sålunda: ”När förbrytelse mot denna författning åtalas, ansvare bränvins - 200 Den 9 Augusti e. m. tillverkare för hustrus, barns, tjenstefolks och vid bränneriet anställda arbetares gerningar, i fall bölesansvar eller förlust af redskap eller tillverkad vara eller kärl, hvari den förvaras, ifrågakommer, derest icke omständigheterna visa, att förbrytelsen skett utan tillverkarens vetskap och vilja.” Den sorn, med detta Betänk, i hand, vill anställa jemförelse!', finner, att det utbyte, sorn Utsk. här gjort, af den gamla bestämmelsen ”med hans vetskap,” såsom det förut hette och hvilken Gr. Lagerbjelke nu föreslagit, har redan uti Betänk. JV° 8 blifvit verkställd genom införandet af orden ”derest icke omständigheterna visa, att förbrytelsen skett utan tillverkarens vetskap och vilja.” Man har i Utsk. upgifvit och alla lagkloke inom detsamma uplysle, att det vore nästan omöjligt att bevisa, det husbonden hade haft någon kännedom om förbrytelsen, och till följe deraf ansåg man, att ordalydelsenborde ställas så, att domaren finge pröfva, huruvida omständigheterna utvisade, att anledning vore för handen, att kunna antaga, antingen att husbonden visste om saken, eller också att han vore oskyldig, med ett ord sagdt, man har uttalat den grundsats: ”pröfve domaren”. Då jag anser, att den grundsats, som, uti ett föreg:de Betänk. framstäld, blifvit af R. o. Ad. samt de öfriga Stånden fullkomligt godkänd, icke bör frånträdas, måste jag vidhålla min anhållan om bifall till §:n. Frih, Cederström: Afven jag anhåller om bifall till §:n. Vi hafva redan förnummit, huru R. St., i fråga om lillverkningslagen, godkännt ett förslag af lika lydelse som det nu framlagda. Sådant synes mig också innebära ganska mycket skäl för sig. En husbonde måste väl antagas inom kretsen af sitt husbondevälde utöfva så mycken makt, att hans hustru eller tjenstefolk i allmänhet icke tillåta sig att emot hans vilja begå förbrytelser, stridande emot efterlefnaden af denna författning.
— N:o 533. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut öfver StatsUtskottets utlåtande N:o 489, angående anslag för cabinettscassan. XXV. B. 4t5. A. 464- E. 476. — JN:o 534. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut öfver StatsUtskottets utlåtande N:o 366, i fråga om en föreslagen löneersättning till Tabellcommissionens Secreterare. XXV. B. 4t5. A. 464" XXVI. E. 239. — N:o 535. angående votering, i anledning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens memorial N:o 190, rörande allmänna stadganden och anslag till folkundervisningens befrämjande. XXV. B. 4'5. A. 464* — N:o 536. angående verkställd omröstning i fråga om disposition af Behållningar utaf extra-ulgiftsrnedlen. (Se StatsUtskottets memorial N:o 5ij.) XXV. B. 416. A. 4^4* XXVI. E. 62. — N:o 53g. angående verkställd omröstning öfver vissa delar af tullbevillningen, i hvilka BevillningsUtskottets memorial N:o 4t, om sammanjemkning af RiksStåndens olika beslut rörande denna fråga, blifvit ogilladt eller återremitteradt. XXVI. B. 63. E. 64. A. 101. — JXto 553. angående verkställd omröstning öfver den i Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens memorial N:o iq5 upptagna voteringsproposition. XXV. B. 479. XXVI. A. 20. E. 62. — N:o 554. med framställning angående hinder för ifrågaställd votering rörande anslag å extra-statsregleringen. (Se memorialet N:o 522.) XXV. B. A. 4*7* — K:o 563. om inträffadt hinder för votering rörande extrastatsregleringen.
Nå. diga pröfning, men Riksens Ständer, som ej äro i tillfälle, att utröna och bedöma nyttan af den föreslagne undersökningen, med frågan derom ej kunna någon befattning taga; så finner StatsUtskottet det på vederbörande ankomma, att härom göra underdånig ansökning hos Kongl. Majit, som, efter Landshöfdingen® i orten hö. rande och nödige uplysningars infordrande, lärer täckas i Nåder förordna, huruvida och på hvad sätt berörde undersökning må verkställas, 'samt, i händelse kostnaden dertill skulle finnas böra utgå af Allmänne medel, låta densamma bestridas af den för sådant ändamål, nemligen. 4§ StatsUtsk. Betänhanden■ Jordbrukets med flere Näringars befordran, tili Kongl. Majus Nådiga Disposition under Riks. Statens gide HufvudTitel anslagne Summa. Stockholm den ia Januarii 1818* N:r 22- Riksens Högloft. Ständers Statsutskott s Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af Landshöfding ens öfver Norrbottens Län Herr Friherre G. A. Koskulls underdåniga skrifvelse den 2.9 November 1817, rörande anstånd med indrifvandet af den ännu återstående del af Westerbottniska Lånet, som skulle erläggas af Innevånarne i Norrbottens Län. Cjenom Remiss af den 17 December förledit Sr har Kongl. Majit i Nåder behagat titl Rikets Ständers StatsUtskotts åtgärd öfverlemna La-ndshöfdingens i Norrbottens Län Herr Friherre G. A. Koskulls underdåniga skrifvelse af den a9 sistledne November, deruti anföres, huruledes, enligt Kongl.
Häröfver hopsattes genast en särdeles roande visa om huru: "Gässen gingo på berget, Och syntes ända till Sverget; Men när de skulle komma ner, Stötte de näsan mot en sten" o. s. v. Var det "stora Bremers" geni, som uppenbarade sig i den visan, det vet jag ej; men åtminstone var hon ej med på bergsfärden, ty hon satte mig ned på en pall vid sin sida och strök mina lockar. Bra liten var hon visst till att få heta stor, men "lilla Bremer" var ännu mindre. Stora Bremer flyttade sedan till Stockholm, och troligen "lilla Bremer" med. Många år derefter kom en tid, när namnet Fredrika Bremer ljöd öfver tvenne verldsdelar. "Stora Bremer" tänkte jag. Åter förgingo år och en annan tid kom, då Fredrika Bremers namn nämndes nästan endast för att hånas. Och "gässen gingo på berget" och plockade i hvarje liten svaghet, de lyckats upptäcka hos den ädla, och skreko sen deröfver. Några år efter det jag såg "stora Bremer", fick jag följa med på ett caffe. I huset, der sällskapet samlades, fanns en elektricitetsmachin. Vid den stod en flicka mera ful än vacker, men lifvad och road af att experimentera. Det var roligt, att höra henne tala, och hon var icke heller njugg om orden. Sednare såg jag henne stundom. Ära och ryktbarhet voro i hennes ögon af ett omätligt värde, och en rik belöning för hvarje sträfvande, som kunde tillkämpa sig dem. Man skrattade åt henne, ty hon brukade författa, gissade man, ehuru få hade sett något af hennes hand. Hon blef gammal och hade slutligen förvärfvat någon förmögenhet. Hennes förmyndare hade den godheten att tillåta henne att, på hvad ort hon ville, lefva af de penningar hon sjelf med strängt arbete förtjenat; och det var bra och mera, än en gammal mamsell har rättighet till. Också hon flyttade då till Stockholm. Mins någon numera "Hundrade minnen från Österbotten?"
Då flera ledamöter synas hysa betänkligheter mot att antaga punkten, sådan den här blifvit föreslagen, anser jag som en fördel, att den yrkade återremissen komme att ega rum, emedan Utsk:t ännu har all nödig tid för att utarbeta förslag till de förändringar i reglementet för Hypotheksbanken, som lör det ifrågav:de ändamålet er fordras. 238 Dan 18 Mara c. ra. Då vid Hypotheksbankens stiftande intet beslut fattades om den nu ifrågaställa öfverflyttuingen dit af Riksbankens fastighetslån, så kan densamma icke heller till något sådant förpligtas, utan sina delegares medgifvande, efter det K. M. och R. St:r, genom ett tillägg till den utfärdade författningen, lemnade dem rättighet dertill. Emedlertid finnes i Utsk:ts förslag en brist, som jag vill påpeka, att nemi. intet der är stadgadt om sättet för användande af de medel, som ej vidare till fastighetsbelåning skulle utlemnas. Jag tror för min del det lämpligaste vore, att, på det medlen fortfarande må komma jordbruksnäringen till godo, derför uppköptes obligationer, grundade på inteckning i Svensk jord. En likadan föreskrift torde äfven böra lemnäs i afseende å de kapitalbelopp, hvilkas afbetalningar successive från Hypotheksbanken böra ingå till R. St:rs bank, sedan öfverflyttningen blifvit gjord. Jag förenar mig med dem, som yrkat återremiss, och anhåller, att Utsk:t ville, om sådan beviljas, taga i öfvervägande de anmärkningar, jag här framställt. Gr. Hamilton: Jag vågar tro, att med en återremiss intet väsendtligt kan vinnas, då nemi. Utsk:t icke torde kunna uppgöra ett förslag, som kunde passa till alla förhållanden. Naturligtvis skall, om den åsyftade förändringen kommer till stånd, ett kontrakt upprättas mellan Hypotheksbanken och Fullmägtige i R. St:rs Rank; och då behöfves enligt min tanke ej någon annan förändring i nu gällande förordningar, än att detta kontrakt intages i reglementet för Hypotheksbanken.
Riksdag pröfvade och godkände Redovisningsoch Tjenstgörings-Ordningar för Banco-Verket, hafva, med iakttagande af nödige ansedde ändringar och tillägg, hvika, med stöd af BancoUtskottets beslut äro af Banco-Fullmägtige anbefallde, blifvit till trycket befordrade samt utdelade ej mindre till Bankens samtelige Embels-och Tjenstemän, än äfven till hvarje serskildt Departement och Contor inom Verket. Med föranledande af den vid 1841 års revision framställde erinran, att för de uti Bankens Räkenskaper under titel: tryckningskostnad under 1828 — 1830 årens Riksdag balancerade 977 R:dr 34 sk., hvilka utgått för tryckning af Banco-Utskottets betänkanden, Banco-Styrelsen långt för detta bordt söka ersättning hos Riksgälds-Contoret, eller ock anmäla beloppet till afskrifning, hafva Banco-Fullmägtige beslutat att hos nästblifvande Riksdags Bunco-Utskott hemställa, att berörde belopp må få afskrifvas och utur räkenskaperne uteslutas. I anledning af Rikets år 1841 församlade Revisorers gjorde tillstyrkan, att, enär i Banken förvarades åtskilliga Deposita, för flere år tillbaka insatte, hvilka blifvit af Egarne alldeles förgätne, Fullmägtige måtte i Allmänna Tidningarne låtit införa en uppgift öfver de i Banken befintliga Deposita, hvilka derstädes innestått 10 år och derutöfver, samt att sedermera årligen införa dylika uppgifter, har Bankens Under-Styrelse, efter deraf erhållen remiss, uti Memorial af den 16 April 1842, under tillkännagifvande att då funnos i Banken 10'st.
För att, såsom en värd Talare i ett föregående plenum ganska expressivt yttrade sig, börja i rätta ändan, anhålller jag, att RiddarhusDirectionens yttrande måtte uppläsas, helst en Ledamot redan anmärkt, alt Utskottet visat mannamohn, då det underlåtit att i sitt Memorial anföra Directionens Utlåtande. Efter uppläsningen häraf torde jag få yttra mig vidare. I anledning häraf upplästes ett Utdrag af RiddarbusDirectionens Protocoll den 8 Augusti sistlidet år, innehållande Directionens, af RiddarhusUtskottet begärda, yttrande öfver väckt motion örn RiddarhusFiscalstjenstens indragning. Herr Crusenstolpe: I den åsigt, som sålunda blifvit yttrad af RiddarhusDirectionens majoritet och den siste värde Talaren, instämmer äfven jag, och bar föga att dervid tillägga; dock ber jag att få fästa uppmärksamheten på några omständigheter, som ytterligare tala för samma åsigt. Om mitt minne ej bedrager mig, så är RiddarhusFiscalen omnämnd i den nya RiddarhusOrdningen; och då den är af Konungen sanctio - 136 D e n 24 F e b r u a r i i e’. m. nerad, lärer någon indragning af tjensten nu ej kunna beslutas. Vöre han också ej omtald derstädes, så kunde han dock ej umbäras, helst om publicitet införes vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, då en RiddarhusFiscal till ordningens bibehållande är högst nödvändig. Dessutom kan det hända, att val till Ledamöter i RiddarhusDirectionen faller på personer, som ej hafva någon lagkunskap, och att Secreteraren ej eller är Jurist; i hvilken händelse, och om RiddarhusFiscalen icke mera existerade, fonderne skulle vara i våda af brist på juridiska kunskaper.
Sädan wisar sig uppenbarligen för allas ögon taflan af wär när wara nd e belägenhet. Fördöljom det icke för ost sjelfwa. Riket är i stor fara. Rikets Ständer kunna icke weta hwad, rftän Revolutionens början, är gjordt för at gifwa den utmattade och stympade Rikskroppen en högst nödwändig hwila; och ehuru Hemliga Utflöt - Den 18 Julik. Utskottet torde stafwa fullkomlig kunffap derom kan den icke ost meddelas. Men den Konung som i farans stund up offra t sitt lugn, at kasta sig i oändliga mödor för Fäderneslandets räddning, har derigenom bewisat sin gränslösa kärlek för detta Fädernesland. Rikets Ständer kunna icke twifla, at Han widtagit de steg, som mest kunnat bidraga til Sweriges wälgang och Hans egen Kronas uprätthällande. För menffliqa ögon, utan annan än allmän kann dom af sakernas gäng, synes wart enda räddningsmedel wara fredens snara återställande; men hwem skulle wagg at röra en länk i den politiska kedjan, utan at ens kunna se de öfriga, utan wisthet, at til samma ändamål kunna styra dem alla? Som en länk i den politiska kedjan anker jag den fräga, Konungen, efter öfwerläaqmng med Hemliga Utskottet, framställt til Rikets Ständers afgörande, nemligen walet af en Thronföljare, nu genast utan upskof. Det forsta skälet, som talar för bifall, är at detta spnes wara Konungens önskan. Men detta skäl är ej det enda. Sä länge denna fräga är oafgjord, kunna flera anipräk medföra wackling i Ministerens politiska gäng, lemna inom ost et öppet fält för dolda ändamål, underställa partier och wäcka hinder för den enhet i styrelsen, utom hwilken sällan nägot lyckas.
Härtill får jag svara, att här, som i andra fall, då två alldeles motsatta meningar vunnit nästan lika många uplysta och opartiska anhängare, man med temlig visshet kan antaga, att sanningen ligger i midten. Koleran kan, enl. min öfvertygelse, upkomma genom smitta från person till person och smittämnets öfverföring från en ort till en annan; men epidemiskt upträder den endast der predisposition derför finnes, och der denna sistnämnda är starkt utbildad, der kan hon ock, högst sannolikt, upkomma utan införd smitta. Karantäner kunna då aldrig betraktas såsom ett osvikligt skydd mot farsoten, men mången gång afböja de dock utbrottet af en sådan, i det de afhålla tillkomsten af smittämnet intill dess den erforderliga prsedispositionen för en dylik farsot hunnit passera. Förhållandet var så här år 1848. Hade då karantänen vid Djurhamn icke funnits, utan de kolerasjuka, som der vårdades, blifvit förda hit till Stockholm, är det min öfvertygelse, att en kolera-epidemi här skolat upkomma; ty pnedispositionen derför var starkt utvecklad och flere sjukdomsfall, mycket liknande elakartad kolera, hade under den varmaste tiden redan visat sig. Men, säger man, hvad vunno vi derpå, att vi då blefvo fria från farsoten, då vi dock (ingo den år 1853? Jag svarar härtill, alt det icke är så alldeles likgiltigt om man lyckats att med 5 år fördröja utbrottet af en härjande farsot. Minst af alla får läkaren så betrakta saken; ty hvad förmår han i alla 496 Den 31 Maj f. m. mänhet att uträtta mera, än att möjligen ett eller annat år förlänga en menniskas lifstid, och genom en uteblifven kolera-farsot sparas tusendetals lif. Till svar på Hr Cederschiölds lill mig ställda fråga, kan jag således icke undgå att förklara, det jag, för det närvande, icke vill tillstyrka Regeringen, att helt och hållet afskaffa de yttre karantäner mot kolera. Hvad åter beträffar spärrningar inom landet, så anser jag dem olämpliga och onyttiga.
Län som för Jemtland och Herjeådalen, hvilka 2:ne senare landskaps innevånare först efter år 1810 fått denna skatt sig pålagd, Beslutet om i4 S t a t s - U t s k o 11 e t s mantalspenningarnes förhöjning för allmogen m. fl., sorn dem för närvarande icke utgöra med 12 sk., ännu vidare må hvila, men att R:s St:r hos K. M:t i underd. anhålla, att, genom Dess Bef:h:de, till nästkommande Riksdag ytterligare undersökning må ske, om * och i hvad mån afgiften i dessa orter kan, till likhet roed Rikets öfriga Län, hädanefter bestämmas. Och torde den underdåniga anhållan jemväl böra göras, att då förhöjningen skall verkställas i Wermland och de norra Länen, K. M:ts Bef:h:de varda anbefallde, att tillvägagå med största varsamhet, samt, då betänklighet för det högre beloppets påförande yppar sig, mindre afse Statens inkomst än orternas förmåga. Tillökningen i inkomst, i följd af det förändrade förslaget till Mantalspenningarnes beräknande, upptages calculationsvis till i5,ooo R:dr. Den grund för beräknandet af denna intrad Herr Friherre Gederström, Jacob, uppgifvit, enligt hvilken densamma skulle lemna en behållning af 36o,000 R:dr, har Utskottet ansett sig icke kunna följa, enär det genom Räkenskaperne bestyrkta, i Tableauen framställda, verkliga förhållandet visar ett annat resultat samt H:r Friherren i öfrigt såsom afkortningar icke upptagit mera än 7000 R:dr, då de likväl per medium årligen utgjort omkring 10 procent af hela uppbörden eller 3o,ooo R:dr. Uppå det af H:r Hjerta, Gustaf, hos Höglofl. R. o. A. samt af Andeis Danielsson från Elfsborgs Län hos Hederv. BondeStåndet väckta förslag, att Mantals - Betänkande, N:o 123. i5 penningarne, Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan samt
St. afgifvas, än de som icke sträcka sig utom Coust.Utsk:s förslag, emedan i annat fall vore upphäfdt grundlagens bud, att grundlagsförändringsförslag skola, såvida de må kunna blifva föremål för RiksStms pröfning, vara af Const.Utsk. förordade. Om man vid föregide tillfällen med mera eller mindre efterlåtenhet medgifvit att förslag, som åsyfta andra ämnen än dem, som utgöra föremål för Coust.Utsk:s förslag, må komma under RiksStms pröfning och man sålunda eluderat grundlagens bud, är det derföre skäl alt fortsätta dermed? Jag tror således alt det icke varit så orätt tänkt af mig att Const.Utsk. förtjenst någon tacksamhet, då Utsk. strängt hållit sig vid grundlagen. Hr von Hartmansdorff: Jag har funnit Hr von Hohenhausens anmärkn. af den vigt, att jag ånyo mäste utbedja mig Ståndets uppmärksamhet. Det förhåller sig verkligen så, som den värde talaren sagt, nemi. alt tvisten hitintills vard den huruvida ett af Const.Utsk. afgifvet förslag kan förfalla. Åtskilliga ledamöter hafva ansett ett sådant förslag icke kunna förfalla, och böra, antingen utan eller med de modifikationer, som af RiksStms gemensamma tankar kunnat föranledas, hvila till nästa riksdag på R. St:s bord. En annan åsigt har varit, alt ett inora Utsk. väckt förslag kan genom R. St:s beslut förfalla vid den riksdag då det blifvit väckt. Men, märken det väl, mine Hrr, genom beslut i förstärkt Const.Utsk., ingalunda genom något beslut af Const.Utsk. oförstärkt. Nu är Gr. Lagerbjelkes och Utsk:s tanke den, alt ett väckt förslag, som icke gillas af R. St., kan, eftersom Const.Utsk. för godt finner, förfalla, derföre att Const.Utsk. förklarar att deremot gjorde anmärkmr ligga utom principen för Utsk:s förslag, och att detta beslut skall gå i verkställighet, utan att omröstning i förstärkt Utsk. derom får äga rum, när R. St. sig imellan äro 538 Den 2 Oktober. af olika lankar.
M. anser den definitiva regleringen af roteringsoch rustningsbesväret i Jemtland böra verkställas, enligt de af E. K. M. redan gillade och Rikets Ständer vid senaste Riksdag meddelade grunder, samt att, då E. K. M:s Nådiga vilja och önskan är att bereda de roterings-skyldige all den lindring i deras besvärs utgörande, som med landels försvar är förenlig och öfriga omständigheter kunna medgifva, E. K. M. förmodar, det Rikets Ständer, efter noggrant öfvervägande häraf, samt al hvad E. K. M:s Nådiga Skrifvelse i ämnet vid förra Riksdagen innehåller, cj längre dröja alt för deras del antaga E. K. M:s nu förnyade Nådiga förslag, angående lindring uti roteringsoch rustnings-besväret i Jemtland, destomindre, som af en sådan tvekan å Rikets Ständers sida måste blifva en följd, alt .roleringsbesväret återförsättes i dess före år 1827 varande skick, så att Jemtlands regemente blifver uppsatt lill dess ursprungliga styrka af 1,000 man. För öfrigt har E. K. M. till Rikets Ständers kännedom täcktes i Nåder meddela, alt, då den vacance-afgift af 8 R:dr B:co årligen af hvarje tunnland skatt, eller | gärs mantal, som, vid 1827 års rotejemkning, de 200 vacante rotarne, de oroleradp hemmanen och inqvarterings-hemmanen till en del, såsom ytterligare understöd för de bibehållne 800 rotarne, sig åtagit, icke skulle, efter öfverenskommelse!!, utgöras för längre tid än 8 år, eller till och med 1835 års slut, har E. K. M., genom Dess Befallningshafvande i Länet, låtit höra rotehållarne och öfrige vederbörande roterings-skyldige, huruvida de, emot det att Regementet tills vidare förblefve nedsatt till 800 man, ville från 1836 års början fortfarande utgöra den, genom Kongl.