Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som vill, alt 18 Kap, 14 § i Strafflagen skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndel beslutat, komma att lyda sålunda: »Öfverlastar sig någon af starka drycker så, alt af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, det han drucken är, och träffas han i sådant tillstånd å väg, gata eller annat allmänt ställe; straffes, för fylleri, med böter, högst femtio Riksdaler.» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer för ifrågavarande § hafva, i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, antagit denna lydelse: »Öfverlastar sig någon af starka drycker så, att af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, det han drucken är, och träffas han i sådant tillstånd å väg. gala eller annat allmänt ställe; straffes, för fylleri, med böter, högst tjugu Riksdaler.» Denna votering har utfallit med 48 Ja och 71 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med jVe/-propositionen. 7:de Voteringen (enligt Voteringspropositionen JM 6): Den som vill, att 20 Kap. 10 § i Strafflagen skall erhålla följande af Utskottet föreslagna samt af Borgareoch Bonde-Stånden godkända lydelse: »Begår någon snatteri tredje gången; varde ansedd, såsom hade han första resan stöld förölvat. Snatteri al den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses.» 8 Lag-Uttkottets Memorial J\/3 78. röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ifrågavarande § skall, i enlighet med Kongl. Maj:ts af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagna förslag, komma att lyda, som följer: »Begår någon snatteri andra gången; varde ansedd såsom hade han första resan stöld föröfvat. Snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses.»
Med hänseende lill collegiernes trefaldiga befattning af dömmande, administrerande och rådgifvande, torde man böra tillse, huruvida collegierna kunna, under nuvar. förhållanden, helt och hållet upphöra och de särskilda bestyren öfverlämnäs till Stalsdepartementen. Collegierna dömma i vissa fall mellan Slaten och dea enskilde; Hr Gripenstedt har ansett, all enskild, och förmodligen äfven allmän rätt borde lika väl bevaras om doinsrälteu Hyttas ifrån collegierna till vederb. Slatsdepart. En dylik förutsättning har förmodligen legat till grund för den ofta uttalade opinionen, all de administrativa besvärsmålen i högsta instansen borde öfverlennäs lill Högsta Domstolen; men jag vill undersöka, huruvida det ena eller andra är verkställbar! och förenligt med Statens fördel. Dc administrerande verkens domsrätt grundar sig pä ekonomiska och administrativa författningar, som äro utfärdade af högsta makten; dessa författningar gå egentligen icke ut pä något annat än Statens nytta; dc äro vidlagne för vissa administrativa åtgärder, som med desamma åsyftas, hvarvid de dammande i främsta rummel hafva alt tillse, ali det allmännas fördel befrämjas. Huruvida del vore nyttigt alt öfverlemna en sådan domsrätt ål allmänna domslolarne, soia endast hafva alt göra med enskilda, på lag grundade rättsförhållanden, det lemnar jag derhän. I allmänhet har man ansett, alt del är en fördel för parter att hafva Irenne instanser, till hvilka de må kunna vända sig, ty eljest skulle malen gå ifrån den lägsta, directe till den högsta, hvarigenom de ej kunde vinna den utredning och det närmare skärskådande, som för den enskildes rätt är så högst nödig. Dernäst företer sig den omständigheten, att de författningar, som af de administrerande verken tillämpas, omfatta så många särskilda förhållanden, att det fordras ett särskildt studium för att kunna göra sig reda för desamma och deras sinsemellan ägande sammanhang, en Den 13 November e. m.
Detta penningelan stulle, såsom omrördt är, i synnerhet gagnas til inköp af Bostap; men sedan årstiden sadanr ändamäl motsade, utom det, ar Den 8 ^7ars. 417 der Fienden med deras Hastar förtrampat Aker och Angar och nedbränt stangflen derom, fants icke foder til Boskaps skötsel; hwarföre man anfag rädligast ar begagna dessa l-äma medel til upköp af Spanmäl, med full öfwertygelse, at derigenom, för det närvarande, bast kunna undsätta de behöfwande; men med den basta afsigt har detta ändamål i sa matto förfelats, at, i afseende pa den swara storm, som förleden höst inträffade, har icke allenast et Fartyg med nara iOvo:de Tunnor totalt förlorats, utan ock 2:ne med nära 2ooo:de Tunnor, efter en Uthärdad swar storm, mast äterwända til Oregrund, af hwilken Spanmäl en del wil skämmas, och med mycken kostnad stall den nu deraf behällna cEsrvt-ras. Det har i alla tider warit öflig!, at da mitzwaxt försatt Westerbottens Jnwanare uti brist af lifsmedel, sa har Kongl. Maj:t och Kronan och Orren afsandr Spanmäl, den allmänheten dä sätt erhålla och i wissa Terminer betalt. Förleden Sommar war wal ingen mitzwaxt; men mange hade icke Hästar at plöja sin aker, icke eller Frökornet til utsäde, och en stor del ater sick se allt förtrampas, allt plundras och ruineras sä ar emellan misiwaxt och sädane öfwergängne öden är ingen jemnförelse. Brist pä Föda i Orten gör, arén Tunna Spanmäl, nämligen Rägen, nppgär til 18 ä 2o R:d., ac Indelningseller Afräds-Säden betalas med berörde pris. Och huru lange stall Allmogen, i den belägenhet han nu der i Orten befinnes, kunna uthärda. Sjette Bandet.
Statens öfvertagande af kostnaderna för nummerhästarnes underhåll vid möten, inhemtas att sedan Kongl. Majit i högstberörde nådiga Proposition ansett att, hvad beträffade Jemtlands Hästjägarekorps, der, i likhet med hvad vid de indelta Kavalleri-regementena och Korpserne fortfarande komme att ega rum, hästarne endast under marschen till möten och mönstringar utfodrades af de roteringsskyldige, men på sjelfva mötesoch mönstringsställena af Kronan, och hvartill ett anslag af 1,940 Ridr årligen funnes anvisadt, någon ytterligare lättnad i fouragerings-skyldigheten vid denna Korps för vederbörande Rotehållare icke påkallades, helst väsendtliga bidrag till rustningen derstädes utginge rån Jemtlands roteringskassa; så hade Rikets Ständer, vid de af Kongl. Majit sålanda nådigst framställda förhållanden rörande Jemtlands Hästjägare-korps ansett nå - Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 6. 11 gon lättnad i fouragerings-hesyäret ej böra till nämnde Korps utsträckas; hvaremot oell då Rikets Ständer, emot de af Kongl. Majit föreslagna grunder för verkställandet af den för det öfriga kavalleriet föreslagna förändring med fouragerings-bestyret, erinrat att om detta bestyr biefve bekostadt af Kronan endast å mötesoch mönstrings-piatserne, men skulle besörjas af Rusthållarne under marscherne till och från möten och mönstringar, fouragerings-besväret, hvars utgörande genom passevolans ej vidare kunde ifrågakomma, således skulle särdeles ojemnt drabba rusthällen, hvilka voro belägna på ganska olika afstånd från mötesplatserne, hade Rikets Ständer ansett att hästarnes underhåll borde af Rusthållarne bestridas endast under marschen till och ifrån sqvadronernes samlingsplatser; och hade Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med dessa åsigter, medgifvit att de rustande vid indelta kavalleriet, som befriades från skyldigheten att in natura eller medelst passevolans-afgift underhålla ryttarehästarne vid möten och mönstringar, jemväl befriades från berörde skyldighet för marscherne mellan mötesoch mönstrings-ställena samt sqvadronernes samlingsplatser, och att allt detta bestyr i stöllet öfvertogs och bekostades af Statsverket.
IV. o ?/ liushålls-behof kan a 11Lför väl stå tillsammans med en väl ordnad skogshushållning; synnerligast erbjuder sig detta begagnande sjelfmant och ulan all slags minskning i skogarnes återväxt A de ställen, hvarest en Ändamålsenlig trakthuggning är införd. Det torde äfven förtjena att tagas i öfvervägande, huruvida produclionen af skogs-elFecter och deras högre värde i allmänhet befordras genom tvungna inskränkningar å consumtionen. På dessa skäl kunna Utskotten ej tillstyrka bifall till det af Herr v. Schinckel väckta förslag, åsyftande förbud mot ett i nordligaste delarne af Riket brukligt taktäckningssätt, medelst användande af unga trän och näfver. Utur samma synpunkt måste Utskotten betrakta Herr Gripenstedts förslag, alt hvarje jordegare borde genom lag åläggas att årligen uppföra vissa famnar stengärdesgårdar eller jordvallar å sine egor. Ehuru nyttig en sådan åtgärd onekligen vore, serdeles i vissa skoglösa orter af Riket, anse dock Utskotten, att den bäst befordras, om den öfverlemnas åt den enskilda omtankan, undervisad och uppmuntrad af Länens Styresmän och Hushålls - Sällskap, £<rg 'samt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Uti. 19 men något upplifvande af hvad 1734 års Skogs-ordning i 16 §. häröfver innehåller, kunna Utskotten sä mycket mindre tillstyrka , som den utebli/na verkställigheten lärer hafva vållat, att detta allmänna stadgande visligen utur i8o5 Ars Förordning blifvit uteslutet. 7:0 Herr Gripenstedt har äfven yrkat befordrandet af skogs-plantering genom prasmier, en åtgärd, som visserligen är ganska lämplig, serdeles ä skoglöse orter, då den med urskiljning användes. Det är ej eller Utskotten obekant, att af åtskillige Läns Hushålls - Sällskap sådana premier blifvit utfäste.
För öfrigt väntar jag mig icke särdeles stor effert af den inrikes vexelrörelsen i Sverige, äfven om vexellagen blir betydligt bättre än den som antogs 1835, enär här icke finnes Hanker öfverallt i landsorterne, hvilka kunna upptaga, beläna och discontera vexlar; ty inrikes vexlar och banker, som discoutera dem, höra sä ovillkorligen tillsammans, alt den ena inrättningen föga uträttar utan den andra. Icke dess mindre, dä här i landet synes vara en afgjord sak, att lag alltid skall föregå praxis, emedan praxis, eller folkets fria begagnande af sådana inrättningar eller sådana creditbanker vanligen icke får ske förr än lag föregått, så skulle jag för min del anse det vara verkligen godt, om denna lag kuude antagas nu intill dess bruket och begagnandet deraf sä småningom kunde komma efter. Beträffande hvad man sagt, alt det borde vara en särskild lag för inrikes och en för utrikes vexlar, så är det en alldeles oriktig sals, nota hene, när lagen är så uppställd som denna, ali den egentligen icke innehåller annat än allmänna bestämmelser om vexelrätt. I delta fall tror jag verkligen, att den reservation, som Hr Lagerhjelm synes hafva enkom fabricerat, för att tjena såsom ett medel att inom alla Stånden tillintetgöra möjligheten ali få något beslut i denna fråga, är nära nog af samma beskaffenhet, som del motstånd, hvilket, om jag icke bedrager mig, skedde ifrån Börsen år 1835, då det också var fråga om alt få ett gemensamt stadgande för inoch utrikes vexlar. Det blir nu för vidlyftigt och tjenar till intet att ingå i detaljerna. Dessutom hörde jag nyss en ledamot af LagUtsk. anmäla sig, hvilken, om han så finnér för godt, derom kan ytterligare tala. Jag vill endast taga mig friheten att yttra min opinion derom, all LagUtsk. ganska behörigen och på goda grunder afgifvit sitt förslag till gemensam lag för både inoch utrikes vexlar, och alt denna lag är till sin natur en civil-lag.
Stormagtigste Allernådigste Konung! * Uti Nådig Skrifvelse till Riksens Ständer af den 24 sistlidne Maj, har Eders Kongl* Majit täckts förklara huruledes, sedan Eders Kongl. Majit, i anledning af Bonde-Ståndets vid 3809 och 1810 årens Riksdagar genom dess Talmän anmält underdånig anhållan, att, till vinnande af gemensamma fördelar både för Kronan och Rentegifvare, hö och halm, när de utgöra Rente-persedlar, måtte efter en viss vigt få levereras, nu inhämtat de uppgifter från Landsorterna och de Utlåtanden från vederbörande Embetsverk* hvilka för ämnets Utredning voro oumgängliga, Eders Kongl. Majit Ville inhämta Riksens Ständers Utlåtande 1 detta ämne, innan Eders Kongl. Majit stadgade sitt definitiva Nådiga beslut t önskandes Eders Kongl. Majit 1 Nåder att veta, huruvida Riksens Ständer Voro tillfredsställde med det förslag till nu vidtagande författning i detta ämne , sorn Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 4 <) wanDe of 2 § t 17 fap. ^ättegång^jöalfen och §örflartngen (jdtöfroer Den 15 Dctober 1810 famt 2 § i $örorDningen, ungåenDe wijja omflänDig^ctcr t £ag» föfntngö» och Utmätningsmål, Den 28 Suni 1798, fåDan författning t fråga om Den bemiötting, ^roilfen tilifommer hanDlanDeä od> waruföräDlareö böcfer, flrall ntfarDaé, forn mor till ^ongt. SDiaj:t i Detta ämne Den 15 Sftarö inne» waranDe år afiåtno unDerDåniga jfrtfmelfe innehåller; och har.^ongl. 3JJaj:t, unDer Den 6 Dctober Detta år, å l>maD 3Bi fålunba bejlittat, meDDelat ©in nå»
de indraga annars sina annonser. Aro ett teatersällskaps prestationer under all kritik — tyst! de trycka sina affischer här. Skrif ej mot regeringen, då blir borgmästaren ond, ej för densamma, då blir köpman Z, sem är rabulist, ursinnig. Ur dagens Krönika. 6Rör ej vid kyrkan, ej vid arméen; klipp notiser om benbrott, olyckor och eldsvådor. Denna tidning blir hvad man på tidningsspråket kallar « “ hvita plåstret “ d. v. s. ett organ som icke har någon mening alls, och skam att säga lyckas sådana bäst. Men så händer det också att X-bladet är radikalt och X-allehanda är konservativt, dessa slagord nu tagna i den bemärkelse man gifvit dem, men som ofta icke håller streck. Nu blir striden än häftigare, ty nu gäller det icke allenast penpingarne, det gäller också en mening. Dessa fall ' äro dock icke så vanliga i de minsta städerna, der menin-garne få vika för penningarne. Mången gång händer det att utgifvaren verkligen är besjälad af den rätta andan, att han vill göra allvår af sitt program och föra sanningens talan —. men ändå gpr han det ej, eller också blott ibland, så der med modifikation. Den ene vågar han sig på, den andre icke. August Strindberg säger på ett ställe, jag tror nästan att det var i denna tidskrift, att “ tidningsmannen står utanför samhället derför att han ställt sig öfver detsamma “. Ja, så borde det vara och är väl ibland så, men redaktören af “ Hvita plåstret? står icke utanför samhället. Tvärtom, han har vänner öfverallt i staden, ty han är så beskedlig, och hvarför skulle han väl röra vid någon af dem, äfven om de i offentliga lifvet begå handlingar som förtjena klander? Han har konsiderationer. Jag understryker ordet, ty det är .kortsiderationerna som depravera vår press, som drar ned den och gör den till ett sken af hvad den borde vara, som gör den misstänkt i den stora allmänhetens ögon och som hindrar förtroendet för densamma att växa i proportion med folktillökningen och den stigande folkupplysningen. Det är konsiderationerna som äro pressens olycka och förderf.
Betygande min tacksamhet för Gr. af Ugglas, derföre att han anmärkt de fel som i Utsk:s förslag insmugit sig, hvilken anmärkning alltid är af värde för Exped.Utsk. vid upsättande af den und. skrifvelsen rörande detta Betänk., ber jag dock att i afseende på källan hvarifrån de härflutit, få uplysa, att, sedan jag bemärkt dessa oriktigheter och likasom Gr. af Ugglas förmodat dem vara tryckfel, jag vid närmare efterforskning fått veta, att de utgjort skriffel från BevillmsUtsk Hr Printzensköld: Jag är visserligen mycket smickrad af det förtroende Gr. af Ugglas uttryckt för Exped.Utsk., då detta skulle få rätta de felaktigheter som i Bevilln:sUtsk:s förslag kunna förefinnas men det förekommer mig tvifvelaktigt, huruvida Utsk. kan motsvara detta förtroende. När t. ex. en afgift är förvandlad till Riksmynt, och är större än den skulle vara i Banko, eller är mindro än den förut varit, sä kan ju Exped.Utsk. anse detta vara ett bestämdt förslag af BevillmsUtsk. vid det nya myntsystemets införande, i hvilket fall Exped.Utsk. ju icke kan hafva någon rätt att ändra detta belopp. Säkerligen skulle då Utsk. för ett sådant beteende klandras. Vill man rätta dessa felaktigheter så mäste således en annan åtgärd vidtagas, och jag för min del finner den vara mest lämplig att genom återremiss sätta Utsk. i tillfälle att sjelf göra de rättelser som äro behöfiige_ Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Lika med Hr Printzensköld anser jag gifvet att Exped.Utsk. icke på egen hand kan ändra siffror i Bevilln:sUtsk:s Betänk., men da jag har all anledning tro att något vidare tryckfel icke förekommer anser jag R. o. Ad. kunna besluta att dessa 3 Rdr 7 öre skola förvandlas till 3 Rdr 75 öre, man är då ifrån den saken, och någon återremiss torde icke böra ifrågakomma. Hr Printzensköld: Det förhåller sig icke så, som Gr.
Då man, liksom jag, under åratal, från vissa håll varit ett ständigt föremål för klander; då man dervid fått uppbära beskyllningar att hafva ölverträdt grundlagarne, att hafva missvårdat sitt lands intressen, att med ytlighet och lättsinne hafva skött ett ansvarsfullt kall, att för tillfredsställandet af egen fåfänga eller maktlystnad hafva uppoffrat hela samhällsklassers väl; och då detta klander äfven här fått ett förnyadt uttryck — då, Mina Hrr! blir det ett behof, som hvar och en lärer finna naturligt, att få uttala sina åsigter och få träda fram inom skranket med sina motståndare — icke på den öppna tummelplatsen för passioner och intressen, der allt kan sägas, men ingenting behöfver 430 Den 8 Februari f. ro. bevisas, ulan inför R. o. Ad:ns prof., som skall stå qvar och vittna, huruvida beskyllningarne voro befogade eller icke. Den fråga, sorn nu närmast föreligger, nemi. huruvida R. St:r böra godkänna den till deras pröfning öfverlemnade Franska handelstraktaten eller ej, synes mig vara mycket enkel, fastän många hafva bemödat sig om att göra den så invecklad som möjligt. Efter mer än hundra års fruktlösa försök, har det lyckats K. M:t att med Frankrike afsluta en handelsoch sjöfartstraktat. Den Kongl. Proposm lemnar upplysning om, huru ofta dessa försök förut misslyckats, oell H. Exc. Ulrikes-Stats-Ministerns yttrande i ämnet bör hafva öfverlyaat R. o. Ad., att. underliandlingarne härom icke utan svårigheter kunnat genomföras. Emellertid har, såsom vi alla veta, efter långvariga bemödanden och genom ömsesidiga eftergifter, en uppgörelse kommit till stånd, enligt hvilken alla de förmåner, såväl i fråga om handel som sjöfart, hvilka blifvit af Frankrike till något annat land beviljade, äfven kommit oss till del, under det att, å vår sida, de medgifvande!], som blifvit gjorda, äro i nästan alla afseenden mindre än de, som af Frankrike fordrats och erhållits af öfriga länder, med hvilka dylika traktater på sednare tider blifvit ingångna. Mina Hrr!
Besvärsoch Ekon.Utsk., erhållit 3:ne veckors ledighet från den 20 dennes, och Hr Edenhjelm, Gillis, ledamot i Bevilln.Utsk., i4 dagars ledighet från den rg dennes; och anmodade Hr Landtm. Hrr Electorer att utse ledamöter, så väl till ersättande af ofvannämnda vacancer, som för att inträda i Utsktn under de permitlerades bortovaro. Ånyo föredrogs StatsUtskts den 11 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 196, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o4g angtde föreslagen ersättning till adjungerade ledamöter uti K. Götha Hofrätt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Utsk. yttrar, alt, ’’då Utsk. i särskildt utlåt, tillstyrkt att löner för fyra nya ledamöter uti Götha Hofrätt må på stat anvisas, tillfälle till befordran torde blifva beredt för dem, som dessa platser förut bestridt, i hvilket fall de derigenom för sina nedlagda mödor erhålla vedergällning; anser Utsk. sig icke kunna frånträda dess förut afgifna, af 2tne RiksSt. bifallna utlåtande. ’’ Om R. o. Ad. skulle bifalla förevar, betänk., sådant det är, så skulle det ske under samma förutsättning, som Utsk. antagit, nemi. den, att ifrogavar. adjungerade ledamöter finge en ersättning genom blifvande nya löner och platser i Götha Hofrätt. Men som detta är ovisst och beror på de beslut R. o. Ad. samt de öfriga RiksSttn komma att fatta, när denna del af statsregleringen förekommer; så underställer jag det H. Ståndet, om det ej vöre rättast att låta detta betänk, hvila intilldess andra hufvudtiteln vid statsregleringens afgörande förekommit, då man med säkerhet visste hvad i detta afseende verkligen vore bifallet eller icke. Frih. Nauckhoff, J oh. Otto, förenade sig i Hr von Hartmansdorffs begäran. Frih. Leijonhufvud, Abrah.:
Innan han skred till utförande af sitt beslut gjorde han ett slag omkring boningshuset för att öfvertyga sig om att ingen spionerade på honom. Nöjd med sin undersökning skyndade han derefter tillbaka till det lilla fönstret. Här stannade han ännu några minuter obeslutsam. Det var alldeles som om en inre röst varnande hållit honom tillbaka. "Bah", tänkte han straxt derpå, "jag är väl ingen munk eller en blödig qvinna eller ett barn. Framåt! Försöker man inte så kan man ej heller ha hopp om att vinna något." Med dessa ord lade han en tjock oljad duk mot rutan och tryckte till. Det djerfva försöket lyckades. Icke det minsta ljud förnams. "Nu fort in", tänkte han. "Den kyliga vinden ska' kanske väcka henne, och då är det för sent." Som det lilla fönstret ej låg särdeles högt från marken var det utan nämnvärd svårighet som slottsfogden kunde praktisera sig in i rummet. Han hade varit der inne ett par gånger förut och då i friarärenden och visste alltså hvar sängen var belägen. Snart var han framme vid den. Med ena handen trefvade han sakta efter Minnchens hufvud och snart fick han reda på detsamma. Att kasta en tjock näsduk öfver hennes mun och sedan knyta den hårdt bak i nacken var ett ögonblicks verk. Derpå upplyfte han den stackars flickan på sina kraftiga armar och lagade så att hon ej med sina händer kunde komma åt näsduken. Minnchens förskräckelse då hon uppvaknade kan lättare tänkas än beskrifvas. Hennes första rörelse var naturligtvis att befria sig ifrån näsduken. Men då hon märkte att detta ej skulle lyckas, försökte hon att med anlitande af alla sina krafter göra sig lös. "Stilla", hväste i detta ögonblick slottsfogden. "Gör du om dessa försök så har du dolken genast i ditt hjerta!" Minnchen kände igen denna röst, och hon var nära att svimma af förskräckelse. Slottsfogden på Miltnitz hade alltid utgjort hennes fasa, och då han en gång friat till henne hade hon flytt sin kos alldeles som en skrämd hind. Fuchs hade endast tanke för att så fort som möjligt komma derifrån. Han närmade sig derför fönstret med all den skyndsamhet han i dessa ögonblick förmådde utveckla.
5 Afd. i83o års Banco-Reglemente, ansett nödigt, det borde, vid beviljandet af förut vilkorligt afslagne omsättningar, iakttagas,att med förkortande af låne-tiden, förfallodagen beräknas efter den dag, då det felaktiga omsättnings-reversalet inlemnades, ehvad den godkända omsättningen inträffar inom 1/4, 1/2, 3/4 eller en hel månad efter det förra Docuinentets ingifvande; hvaremot Fullmägtige, enligt hvad deras Protocoll för den 3o Maji i833 upplyser, förklarat, att, enär Lagstiftaren genom 22 §. 2 mom. af den åberopade Art. och Afd. bibehållit tvänne såkallade respitmånader, med allenast den inskränkning att för lån, som sökas eller omsättas på kortare tid än sex månader, ej mer än en respit-månad finge begagnas; samt dels det med nämnda inskränkning bibehållne äldre stadgande härom, sådant det uti Art. 4* Afd. 5 §. i3 af 1823 års Reglera, finnes intaget, innehåller, att den Gäldenär, som ej inom 2 månader ifrån förfallodagen gått i författning att sitt lån omsätta , förverkat omsättnings-rätten, dels ock, det vore med billighet och rättsgrund oförenligt, att den Gäldenär, som före utgången af de sålunda beviljade 2 respit-månaderne, ej alle nast fullgör den föreskrifne inbetalningen, utan äfven det först inlemnade felaktiga Documentet ombyter emot nytt fullständigt reversal, skulle svårare anses, än den Gäldenär, som först i yttersta stunden af den medgifnaan Bihang till R. St.