Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse JS.-o 8. genom Utslag den 18 April 1853, och Kammar-Kollegium, vid pröfning af detta Utslag, förklarat vara af Krono-natur och böra i sådan egenskap uti jordeboken antecknas, sedan genom undersökningen blifvit utrönt, alt samma holme ligger ytterst i skärgården, 1| mil från fasta landet, samt kunde uppskattas till en årlig afgift af högst 1 R:dr 16 sk. B:ko; — och har E. K. M:t, med afseende å hvad upplyst blifvit, angående ifrågavarande sex kronoholmars beskaffenhet samt den ringa inkomst, som genom deras utarrenderande eller skatte-försäljning kunde Kronan tillskyndas, i öfverensstämmelse med Kammar-Kollegii underdåniga hemställan, Nådigst föreslagit, det Rikets Ständer måtte medgifva alt ofvanomförmäida sex kronoholmar finge, på sätt genom förut åberopade Kongl. Bref af den 10 Mars 1845 blifvit angående åtskilliga andra dylika lägenheter i Nåder förordnadt, tillsvidare upplåtas till fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte, utan någon afgifts erläggande till Kronan, samt under iakttagande att sådanL i jordeboken behörigen antecknas.
Majit begärt, att på allmänna liidragningsstaten måtte anvisas en summa, motsvarande hvad, enligt af Kammar-kollegium och Stals-konloret verkställd utredning, kunde komma alt i ofvanberörda afseende för hvarje år erfordras, eller 1,222 R:dr 72 öre; och som Rikets Ständer, efter erhållen del af de lill deuna fråga hörande handlingar, i afseende å del uppgifna ersättningsbeloppet icke funnit något alt erinra, bar denna nådiga framställning af Rikets Ständer blifvit bifallen. 35:o. Sedan Stats-kontoret uti skrifvelse den 11 Oktober nästlidna år i underdånighet anmält, att den hyresersällning, sorn lill Hernösands stads Borgerskap för Lands hö. dinge-residenshuset derstädes med 800 R:dr Runt ärligen från längre lid tillbaka utgått och varit ä Riksstatens Sjette Hufvudtitel, under rubriken: ”Landtstaterne i länen-’, särskildt upptagen, vid sednasle statsreglering, då särskilda medel anslogos för residenshu*ets inlösande lill kronan, icke kommit alt å staten uppföras; och då, enligt hvad hos E. K. Majit redan tillförene anmäldt blifvit. Hernösands Borgerskap icke antagit de vid lösesummans beviljande fästade vilkor samt resideushuset således hittills icke kunnat inköpas, har E. K. Majit föieslagit Rikets Ständer, det omlörmälde hyresersältning, som följaktligen mäste fortfarande erläggas, mätte få pä allmänna indragningsstaten uppföras att utgå intilldess Landshöldingeresidenshus i Hernösand blelve för Statens räkning inköpt eller nvbygdt. l)ä Rikets Stander icke allenast vid förra riksdagen beviljat, bland annat, ett anslag ä 54,650 R:dr för del ifrågaställa nya Landlstats-embetshuset i Hernösand, ulan ock vid innevarande riksmöte, enligt hvad underdåniga skrifvelse» angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjunde Hufvudtitel förmäler, anvisat ett
Då Kongl. Maj:t, för Sin del, icke finner något att erinra emot dessa af krigsbefälet förutsatta vilkor och förbehåll, vill Kongl. Majit, med godkännande deraf, härmed föreslå Rikets Ständer: att, från och med år 1867, Staten må, jemte öfvertagande af förvaltningen af Arméens Pensionskassa, ikläda sig förbindelsen att besörja Arméens hela pensionering i enlighet med den pensionsstat och öfriga bestämmelser, som af Kongl. Majit och Rikets Ständer varda fastställda; att Staten, tillika med förvaltningen af Arméens Pensionskassa, må öfvertaga kassans alla förbindelser, af hvad namn och beskaffenhet som helst; att, från 1867 års början, någon afgift från Arméen för dess pensionering ej erlägges; och att förvaltningen af ackords-amorteringsfonden må ordnas och besörjas af Staten, som äfven skall ansvara för uppfyllandet af fondens förbindelser, emot det att Staten berättigas uppbära de från Arméen nu utgående ackordsräntor, så länge dessa komma att fortfara. 12 Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition N:o 28. En definitiv pensionsreglering för Arméen finner Kongl. Maj:t likväl Sig icke kunna nu föreslå, enär en sådan pensionsreglering måste stå i nära samband med planen för Arméens organisation och lönregleringen för befälet, hvilka för handen varande frågor ännu icke kommit till slutligt afgörande. De af Landtförsvars-komitéen afgifna, ofvan omförmälda förslag till pensionsstater, dels för Arméens, dels för Gotlands National-bevärings befäl, grunda sig ock på en sådan förutgående reglering af Aiunée-organisationen och aflöningen, särdeles hvad angår indelta Arméen. Uti dessa pensionsstater förekomma nemligen beställningar, som ännu icke finnas, hvaremot der äro uteslutna flera nuvarande löntagare och deribland hela Arméens civilstat, med undantag af handtverkare, hvilken stat komitéen förmodat komma att innefattas under annan pensionsreglering, eller den så kallade ”Allmänna pensionsstaten”.
St:r hade föreskrifvit, att 5 proc. årligen skulle afsättas till ränteliqvider och amortering för hvilken sednare årligen ^ proc. skulle afses. Fullmäktige hade således den latitud att då obligationerna icke fingo utfärdas till högre än 4 proc:s ränta, medgifva en kapitalrabatt svarande emot skillnaden emellan 4 och 4^ proc;s ränta. Om Fullmäktige häraf begagnat sig, om de för 4 proc:s obligationer medgifvit en lämplig kapitalrabatt, så hade troligen operationen utan svårighat lyckats, enär konjunkturerna voro dertill särdeles gynnade. Men fullmäktige bibehöllo den åsigten, att 4 proc. borde vara maximum för lån utan kapitalrabatt och att å lånen ä 3^ proc. borde medgifvas en kapitalrabatt af endast 12^ proc. Något hvar kan inse, att under sådana förhållanden och på sådana vilkor kunde icke några penningar erhållas. En bland Fullmäktige, Herr Riksarkivarien Nordström, hvilken vid alla tillfällen synes hafva haft en vidsträcktare upfattning af förhållanderna och en ljusare blick, än de öfrige Herrar Fullmäktige, erinrade dem om omöjligheten att på dessa vilkor erhålla lån; Den 18 April e. m. 305 lån; han framställde till dem den begäran att de skulle ändra vilkoren, och fdrst, sedan 13 månader förflutit, i April månad påföljande året ansågo Fullmäktige det vara tid att tänka på saken. Den sköts dock åsido, och sedermera efter ytterligare tvenne månader beslöts, att den skulle falla för det året eller såsom det i prot:t heter »tills vidare». Genom sådana åtgärder af Fullmäktige hafva, mine Herrar, inga lån kunnat uptagas, och i stället för 10,000,000, som varit erforderliga för Jernvägsbyggnaderna och som till en stor del icke kunnat bestridas med befintliga tillgångar, så framt ej Riks:sl£ont. skulle komma i förlägenhet, har en summa af blott 200,000 å 300,000 Rdr erhållits. Hvad har häraf varit följden?
Den begrafningshjelp åter, som innehållits af embetsoch tjenstemän, hvilka taga afsked, utan att på indragningsstat öfverflytlas, är anslagen till vederbörande pensionskassor. Under det att det å ena sidan torde befinnas vara en orättvisa, för att icke säga ett våld, ait denna begrafningshjelp alls icke ersattes åt vederbörande tjenstemäns enkor och barn, så torde det också befinnas nödigt att, om en förändring i förhållandet äger runi, vederbör:de pensionskassor då icke komma i mistning af de bidrag de hittills hafva åtnjutit. För R. o. Ad., som otvifvelaktigt lika väl som jag känner förhållandet härmed, torde jag icke behöfva närmare utreda saken. Jag vill blott göra reda för de mindre olikheter, som förekomma i mitt förslag emot det som K. M:s propos. innefattar. K. M. hade i den nådiga proposin hemställt att de i nu gällande författning under namn afbegrafningshjelps och liggetids-besparingar gjorda innehållningar af embetsoch tjenstemäns löner måtte försvinna, så att alla i Statens tjenst anställde personer må, ifrån början af månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde, tillgodonjuta de löneförmåner, hvartill de, på grund af erhållna fullmakter, konstitulorialer eller förordnanden åro berättigade. Jag har funnit att härutinnan var en ofullständighet i så målto, som der icke talas om de tjenstemän, som från en till annan tjenst befordras, ej heller om begrafningshjelp å löoetillökningar, som hädanefter kunna embetsoch tjenstemän tillfalla. Jag har derföre trott det vara nödigt att komplettera förslaget i dessa delar, på sätt min reservation innehåller och hvarefter jag nu anhåller alt få upläsa tillåtyrkandet.
hon måste vakna för att se efter, om det var sjukt — Nej, hon hade inte något barn mera. Det var den lille deruppe. Skulle det aldrig bli morgon. Hon tände ljus. Gudskelof, klockan var redan half sex. Hon låg och läste ett par timmar och steg upp vid åttatiden. Förmiddagen gick temligen fort, hon hade ännu åtskilligt att ordna med sina böcker. Vid tretiden upphörde hon och tänkte just ge order om att skicka efter tapetseraren, som skulle hänga upp det stora porträttet, då hon råkade se ut genom tönstret. Utanför, på gatan, stod en ung, högväxt, ståtlig man, som kastade slängkyssar upp till våningen ofvanför hennes. Jaså, det var häradshöfding Holm. Troligen stodo hustru och barn i fönstret och helsade på pappa. Hon hörde ånyo de snabba, manliga stegen i trappan, skramlet af nyckelknippan och så ljuden af fotstegen deruppe, fadrens, modrens och barnets. Nej, hon kunde icke hänga upp porträttet, det var en alltför grym kontrast, de lefvande, mannen och barnet der uppe, och hennes döda, målade på lärftet, här nere. Bättre att platsen på väggen stode tom, det kundeej vara någon tröst att se afbilderna af de kära, under det hon med hela sin själ, alla sina sinnen, med hvarje fiber, hvaije nerv lefde de lefvandes lif der uppe, lefde om sitt lif i deras, missunnade dem deras lycka, önskade att de skulle veta, hur det kändes, hur det kändes! Så gick dagen, hon hörde när mannen gick, när han kom igen, hur de mötte honom, så duetterna for viol och piano och så natten med vaggsången och barnvagnens hjul öfver hennes hufvud. En vecka fbrflöt på detta sätt, hon nästan hatade dem, hon blef bitter, bård till sinnes, alla hennes upproriska, förtviflade känslor vaknade, hon kunde ej härda ut att tänka på det lif, som nu förestod henne.
Finnes åter en slutlig auktoritet, som eger rättighet att säga: så eller så skall det vara; sä uppstår ingen sådan anledn. till tvist, utan de två Stånden som fä orätt måste underkasta sig sitt öde. Man har en dom öfver sig, som ej vidare kan hindras all gå i verkställighet; hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad. ej mätte antaga det förslag lill gemensam tanka, som Hr Printzensköld framställt. Hr Printzensköld: De skäl som Frih. Cederström anfört för att detta förslag skulle utan någon slags anmärkn. få hvila till nästa riksdag, för att då afgöras, äro så ofta vederlagda, att jag icke anser det löna mödan, alt förspilla tiden med deras bemötande, hälst R. o. Ad. städse emot Friinns åsigt behandlat frågorna på det sätt, som jag föreslagit. Hvad beträffar Gr. Lagerbjelkes anförande, så lyskonskar jag den ädle Gr:n att nu hafva fått tillfälle, att hålla en föreläsning i grundlagarne. Jag kan emedlertid försäkra den ädle Gr:n att jag har läst dessa lagar, och känner dem sä Väl, att Grin icke behöfver alt i det fallet lenina mig några underrättelser. Men att Gr:n icke läst dessa grundlagar med full sorgfällighet, och att Gr:n ej förmätt att uppfatta dera så, som de böra uppfattas; det tror jag just genom den bevisning, som Gral här sökt framställa, vara tillräckligen ädagalagdt. Gnn har först omtalat, huruledes Corist.Ulsk. skulle ega all afgöra lill hvilket Utsk. en fråga skall remitteras, i händelse RiksShn derom stadna i skiljaktiga meningar. Sä förhåller sig visserligen. Men af hvad vigt eller betydenhet är väl det, om eli. Coust.Ulsk. eller ett Ekon.Utsk. eller hvilket annat Utsk. sorn héldst har en sådan lumpen magt sig anförtrodd, i jemförelse med den som Consl.Ulsk. skulle erhålla, i fall det gjordes till skiljedomare imellan de båda hälfterna af representationen.
Hvad förnuftsgrunder för representationssättet beträffar, så måste, såvida, enligt begreppet om 300 Den 24 Octohcr c. m. statens idee, det är statens allmänna bestämmelse att i möjligaste måtto söka befrämja realiserandet af menskligbetens bogsta idee bos ett visst folk, d. v. s. utvecklingen af detta folks intellectuella, moraliska och materiella krafter, och i sammanhang dermed befordrandet af detta folks högsta möjliga allmänna och individuella välstånd och trefnad, af denna allmänna grundsats följa, att nationalrepresentationen är att betrakta såsom medel för detta ändamål och således lill sin sammansättning är i samma mån fullkomligare, som den gifver större förhoppning, att dess beslut blifva öfverensstämmande med statens ide'e och bestämmelse. Tillämpningen af denna grundsats anser jag böra ske med hänsigt till de förhållanden, som kunna vara olika för olika folk. Hvad då beträffar förhållandet emellan de två sätt att bilda sjelfva nationalrepresentationen, som här varit ifrågasatta, nemi. antingen genom allmänna val eller genom ståndsvis skeende val; så tror jag, att tillämpningen utaf den nyssnämnda grundsatsen på denna fråga måste leda till det resultat, att man icke kan gifva ovillkorligt företräde åt någotdera; emedan uti särskildta fall det ena så väl som det andra kan vara riktigt. De allmänna valen hafva för sig ett stort och vigtigt skäl, nemi. att de på ett bestämdt och tydligt sätt enoncera den satsen, att nationalrepresentationen icke representerade enskildta ståndsoch corporationsintressen utan det allmänna bästa, d. v. s. vore en nationalrepresentation i ordets fulla bemärkelse; men deremot har ide'en af sådana allmänna val uti sin speciella tillämpning det emot sia, att det är svårt alt inrätta dessa allmänna val . på det sätt, att man icke felar mot den regel för en nationalrepresentation, alt dess medlemmar måste äga den högsta grad af bildning, att de måste utgöra blomman af folkets intellectuella och moraliska bildning. Det är klart, att om nationalrepresentationen skall svara emot sin bestämmelse, kan det icke ske under annat villkor, än att nationalrepresentationens medlemmar uttrycka den högsta bildning, som inom staten (innes.
Krigs-kollegium blifvit hördt, Kongl. Stats-kontoret och Kongl. Kammarrätten måtte lemnäs tillfälle att jemväl öfver detta räkenskapsformulär afgifva yttrande; samt att Spongberg för närvarande lärer utarbeta förslag till räkenskaper för Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena. Då en lång tid redan förflutit sedan ifrågavarande formulärarbete påbörjades, men ännu en mängd räkenskaper återstå, för hvilka förmulärer böra uppgöras, få Revisorerne, utan att vilja ifrågasätta det icke berörda arbete, på sätt detsamma nu är ordnadt, bedrifves med all skyndsamhet, likväl hemställa, att, så vidt möjligt är, mera verksamma åtgärder må vidtagas för formulärarbetets bringande till slut. Jemte det Revisorerne, i likhet med hvad vid föregående revisions-förrättningar ägt rum, låtit upprätta hosföljande tvenne tabeller, den ena (Bil. Litt. A.) utgörande ett sammandrag öfver samtlige i 1859 års hufvudbok ingående medel och den andra (Bil. Litt. B.) innehållande redovisning för stats-verkets grundfond och hvilken sistnämnda fabia visar att denna fond äfven under revisionsåret förblifvit oförändrad och uppgått till 5,014,809 R:dr 45 öre Runt, hafva jemväl särskilda uträkningar blifvit uppgjorda öfver ordinarie statsreglerings-fonden, stats-verkets inkomster, extra statsreglerings-fonden samt Riksgälds-kontorets fond (Bilagorna Litt. C, D, E. och F.), hvarförutan Revisorerne ansett sig böra meddela nedannämnde redogörelse rörande förhållandet med vissa mera speciella delar af statsregleringen, nemligen: § 3. Restantier: Vakans-afgifter af nyroterad jord 129: 74. Extra medel och uppbörder 7,063: 79. Salu-accis af städerna 218: 50. Riksgälds-kontoret tillgodoförda, besparingar: d 2: dra hufvudtiteln, Fångars vård och underhåll 92,148: 6. Gemenskapens vid Flottans korpser natura-underhåll 43,603: 82.
Hen 1 r Se/flcmbcr j. m. tycker till denm successiva ökning af Silfverfonden genom årliga uppköp, så synes det ju, sedan man beslutit, att liqvid icke af Banken må göras, emedan fonden år för liten, som om man aldrig ville göra den; cedi hvarihån skall då bristen på säkerhet och förtroende sluteligen föra oss. Det år derföre jag enständigt tillslyrker denna punktens antagande. Herr von Hohenhausen har yttrat, att 10 punkten kunde såttas i förening med denna punkt. Han har då ej rå t i fattat xo;de punkten. Den handlar endast om bidragen till de allmänna arbetena. Oell om ett sådant beslut skulle fattas, sorn det Herr von Hohenhausen föreslagit, skulle följden deraf blifva, att i fall ej Banken med fördel skulle kunna uppköpa Silfver, skulle medlen användas till arbetena. Riksgälds-Contoiret kunde ej återbetala dem till Banken; och denne blef således deraf i fullkomlig mistning. Då nu under närvarande finance, en fortgående myntförsämring år oundvikelig, låter icke fördelaktigt Silfveruppköp tänka sig. Således blef. vo säkert medlen dragne till Canaler rn. m. och nästa Ständer stodo på samma punkt som vi. Derföre böra Silveruppköpen få ske, på sätt nu blifvit föreslagit, till ett visst qvantum Sedlars värde, utan afseende på priset. Jag har förut yttrat, att om 5-procents LåneSystemet icke antages, uppstå stora svårigheter, och en ibland dem, synes äfven härvid; ty sista momentet i denna punkt år beräknad pä, att de räntebärande papperen] kunna när sorn, Den i{ September J, m. 427 helst emot BancoSedlar förvexlas; hvilket icke torde blifva så lått med 5-procentssedlarne, att med visshet påräkna, som det vöre med de till betalning vid uppvisandet utställde 5-procentssedlar, Men detta vare, såsom tillhörande en sednare fråga, endast sagdt i förbigående, för att ytterligare visa, att dessa punkter icke stå att förena! Hlr har blifvit sagdt, att Banken ej bör handla, som en köpman.
M. icke dertill ägde några tillgångar å det ordinära anslaget, har K. M. äskat den ifrågavar. summan på en gång såsom ett extra anslag, och jag för min del begär bifall dertill af följande skäl: 1:0 I följd af populationens årliga tillväxt, åtminstone i en del provinser, har de beväringsskyldiges antal äfven årligen ökats. KrigsGolhm har med anledn. deraf från vederbörande reg.*tschefer fått lid efter annan emottaga requisitioner uppå tillökadt antaL munderingar, remtygsoch utredningspersedlar för bevär:smanskapets persedeldepoter vid regHerna, och ofta till högst betydliga belopp af 5o å 60 omgångar t. o. m. 100 för de Skånska reg:terna på ett år. Med så knappa medeltillgångar, som Colfim för underhållet af bevär:sroanskapets beklädnad och utredning m. m., af brist på tillgång, fått sig i nåder anvisade, har Colhm högst sällan kunnat för de årliga completteringarna anskaffa några nya persedlar, utan endast använda och upplappa gamla förrådsbehållningar. Dessa äro nu alldeles slut. Flera reg:ters depoter måste tillökas med ett större och mindre antal persedlar; och då man för detta ändamål endast begärt medel till i,5oo omgångar nya munderingar, i5oo bandoler med remmar, ränslar, bärremmar, dricksflaskor, flaskremmar och tornistrar, har man inskränkt sig till det minsta möjliga, då dermed en nödig tillökning skall beredas uti icke mindre än 26 regementers persedeldepoter. Summan utgör 5y,625 r:dr, 2:0 Af de ifrågavar. 139,000 r:dr äro 32,000 afsedda till anskaffning af 1S00 st. nya kapotter för indelta Armeen som ännu felasj, för att alla indelta rothållsreg:ter må blifva Dan 28 Augusti. 3oi dermed försedda.
Alt De wä! ä ena sidan sunne Iernbrnkens rättigheter och privilegier i sädane Krono,lägenheter bestä deruti, alt allmämiingarne, emel Mliga 'kogsören, oskiljaktigt nia föroliswa mide Hammare och Masugnar, hwar» under de blif ost anstagne; men att deremot Kronan, i egenskap af »veklig ägare till beha Allmänningar, icke kunnat beragas att, sedan priset sä wäl pä kohlen, som andra artiklar betydligen stigit, äfweii läka sörhö, ja priset pä d-n aftälna skogen. Sedan Rcksenö Ständer säledes häruti trott sig sinna de hufwuagrunder, som böra bestämma sörhälla-met emellan Staten och Bergwerksidkaren, den förra, betraktad som ägare, den sednare som innehafware af recogni ions-ffogarne, .hafwa Riksens Ständer ytterste gare undersökt geno», hwilka medel Staten skulle af sin ägande räll draga den största fördel och Utan Bruksägarens und rgäng, ben för det Allmänna mäst nyttiga författning wivtagas, D t sätt pä hwilket Skogarne blifwit Bruken tillsiaane har witzerligen, cburu det ä ena sidan tyckeännu mer bestästa deras nyttjande rätt, i det Vesta trakter dem förutan, ej skulle haswa wunnik samma odling oy befolkning, likwäl ä den andra föranlätit att pä si re ställen widlystigare traktör än de för smidet? behof oundaäagelige, blstwit Brulen killagde.
Ständers afseende, som han, efter hvad Utskottet haft tillfälle erfara, genom sin trägna arbetssamhet i Statens tjenst, otvifvelaktigt så tidigt bortrycktes samt lemnade Enka och Barn i en bekymmersam ställning; så har Stats-Utskottet ansett sig ej böra underlåta, att likaledes vördsaniligen hemställa, der måtte bernalt*? Herr StatsCornmissaries efterlemnade Enka hugnas med tilldelande af ett belopp utaf Trehundrade R:dr, såsom bevis af Riksens Ständers välvilja och liugkomst af mannens förtjenster, hvarom jemväl underdånig anmälan i afseende å medlens utbetalning af Riksdagskostnads Summan skulle göras. Riksens Högloft. Slänters sammansatte Statsoch Banco-Utskotts Utlåtande öfver Anmärkningar vid Förenade Uiskottens Förslag till Reglemente för Riksens Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoir et , i afseende pä Utredningen af Götha Canal-BolagsMalmö■ och Götheborgs Discont-Verk. 5032 Stalsoch Banko-Utskottens Bttänkanden. U nder den förmodan, att Kongl. Majit icke skulle vägra Dess Nådiga Sanclion ä Rikets Höglofl. Ständers, angående Utredningen af Götha Canal-BolagsMalmö- och Götheborgs Discont* Verk, fattade Beslut,’hafva Förenade Statsoch Banco^Utskotten, till tidens vinnande, jemte vörd. samt Memorial af den 26 nasti. Junii, till Rikets Högloll. Ständers granskning öfverlemna!, ett af Förenade Utskotten utarbetadt Förslag till det Reglemente, hvilket, i händelse Kongl. Majits Nådiga Sanction vinnes, skulle tjena Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret till efter* rättelse vid den utredning af förenämnde Discont-Verk, sorn, jemlikt Rikets Högloll. Ständers Beslut, genom Riksgälds-Contoiret kommer att besörjas.
1 långa åratal har hon hatat och föraktat honom, och det behöfs allenast några ord af sonen om hvad glädje lifvet i Paris erbjuder för att med ens rubba hela hennes föregående åskådningssätt. I den hos Alving inneboende lefnadsglädjen, hvilken icke fick något rätt aflopp för sin våldsamhet, utan fördes på afvägar, ser nu tio år efter hans död enkan den ursäkt, som kan öfverskyla hans laster. ” Han måtte — säger hon — gå herhjemme i en halvstor by, s&gt;om ingen glæde havde at byde på, men bare fornøjelser. Måtte gå her uden at ha, noget livsformål; han havde bare et embede. Ikke øjne noget arbejde, som han kunde kaste sig over med hele sit sind; — han havde bare forretninger. Ikke eje en eneste kammerat, som var mægtig at føle hvad lifsglæde er for noget; bare dagdrivere og svirebrødre. * — En beqvämare absolution för laster och fel än denna kan man väl knappast begära. Man skyller på sina inre känslor, som behöfva luft och särskildt en resa till Paris. Och när tillfälle dertill icke gifves, skyller man sin moraliska skröplighet på omständigheternas makt, hvilka fört på afvägar och förfall. Dessa åsigter, till hvilkas tolk dramats huf-vudperson gör sig, skulle i den rena verkligheten möjligen kunna låta tänka sig i munnen på en älskande och öfverseende qvinna, som genom kärlekens fjerrglas icke ser felen sådana de ?9rkligen äro och som derför betraktar dem i en annan dager än andra menniskor .. Men en sådan qvinna är icke fru Alving. Om hon någonsin hyst för sin make några ömmare känslor, så foro de dock hastigt nog sin kos då hon rymde hans hus och erbjöd sig sjelf åt den hon älskade. Den bitterhet, med hvilken hon uttalar sig om den make, som förstört hennes lifs lycka, är både naturlig och förklarlig, om den ock ingen gemenskap eger med den kristliga och tålmodiga kärlek, som pastor Manders predikar.