Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om vi nu, förutom skatten, antaga 36 sk. såsom ett medelpris, så skola vi finna, alt när de störa fabrikerna kommit i gång och när, uti en framtid, de mångå svårigheter, som nu finnas för ifrågavar:de handtering, blifvit bortlagne, och då tillgång på skog och torf är tillräcklig samt priset på spanmål och potates blifvit lägre än förut, så kan man tillverka bränvin för 24 sk. k:n. Om nu skatten blir reslituerad, tror jag att vårt bränvin icke skall komma att slå i så högt pris, alt vi icke kunna konkurrera med utlänningen. — Dessutom, hvad har ändamålet varit med den nu förändrade och skärpte hränvins-lagstiflningen? Jo, bränvinets fördyrande och superiets förminskande. Det är tydligt, att, ju mera bränvin vi skicka ut, dess dyrare blir det i Sverige. Hvad smugglingen beträffar, synes mig den med fördel kunna ega rum, äfven då 6:gradigt bränvin är belagt med 16 sk:s skatt samt förhöjning för hvarje öfverskjutande grad. Lika lätt som en handlande kan kasta ett fat Svenskt bränvin i sjön, lika lätt kan han taga det från Danmark och genom kastning uti sjön smuggla in det. Således anser jag icke detta skål för giltigt. Gr. Gyldenstolpe: Frih. Rehbinder började sitt sista anfö rande med att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på de motsägelser, hvilka, enl. hans tanke, skulle förefinnas i Hr Hjärnes yttrande. Jag har icke kunnat finna några motsägelser hos Hr Hjärne, men deremot synes mig Frih. Rehbinder hafva begått sådana, i fråga om skattens restituerande. Då det för en stund sedan var fråga om förbudets bibehållande för bränvins införande, yttrade Trih. Rehbinder, att del var omöjligt för Sverige, att i afseende på bränvinets tillverkning kunna täfla med utlänningen. Nu deremot säger den värde ledamoten: Gud bevars, låt oss bara vara i fred, skola vi snart bränna bränvin, som icke kommer att kosta mer än 24 sk. per Den 3 November e. m. 305 per kanna.
I frågan örn anskaffning af sa kallade Kustpiecer eller BombCanoner hafva Ridderskapel och Adeln beviljat hela det af Kongl. Maj:t äskade anslaget 5o,ooo Ralf, B reste-Ståndet hälften dgraf eller 25,000, hvaremot! Borgareoch Bonde-Stånden bifallit Utskoltets tillstyrkande, att något anslag lor detta ändamål icke må göras. Sä vida ickp Ridd. och Ad. eller Presle-Slåndet vilja öfvergå lill den af de andia bägge Riks-.Stånden yttrade åsigt, blifver jemväl här först fråga om Conti apropositionen, nemligen om den skall lyda å 5o,ooo R:dr eller å 25,000 R:dr; och då denna senare summa mera än den förra närmar sig till Utskottets' förslag, hemställer Utskottet, om icke Ridd. och Ad. skulle vilja förena sig om den af Preste-Ståndet yttrade mening. Antager åter Ridd. och Ad. icke detina inbjudning, lärer i:sta voteringen böra blifva följande: Den, sorn vill, att contrapropositionen i voteringen örn anslaget för Kustpiecer skall lyda å 25,000 R:dr eller för 12 sådane piecer, voterar Ja ; Den det ej vill, ' Nej. Vinner Nej, anses contrapropositionen böra lyda å hela det i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition upptagne belopp eller 5o,ooo R.dr. Jlufvud-voteringen blifver derefter: Den, som godkänner Utskottets förslag, hvarigenom allt anslag för anskaffning af så kallade Kustpiecer afslyrkes, voterar Ja ; Den det ej vill, Nej. Vinner Nej, kommer (i:sla Alternativet) en summa af 25,000 R:dr att för nämnde ändamål anslås; (2:dra Alternativet) med bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, en summa af 5o,000 R:dr att för nämnde ändamål anslås.
I9Y2 — I.ZAsrklr's!s, 6lass, Kammar-Junkäre. ^99^- — kSan, Srxal, Major, R. S. O. 1998. " Zalrröäerkijarns, ksn!, Llsjvr. 1 c) ,-). — kslkonlksär, ^okan liainiiLlL, Lagman, c) 200!. ak 8l!!an, Larl Lnkkak, Felldrick. 2002 '— Lijönger, Mickael, Ryttmästare. 5?) 2QOZ. — sk Malmsten, leiris kreäiic, Brukskairon. 2204. — von 82k>ull22nnerm, Daviel, kroksskor, Si. W 0. a) 2006. — 8anäe!s, s liim Angust, Ofverste, R.S. O. 2008. — s5 Lee dolk, Lstristian, Lagman. 20 ro. — sk (rcijerstam, Llae^, Lornekra. 20 iz. — li. scnklast, Llok, Ofverste, R. S. O. 20:6. — ttslleliersmr;, Dars 6ustar, Bruks,kärron. 2oi?. — kjöl mstjerna, Magnus hostan, OMrste. 202". —Onraäi, Aullinägtig Herr Die^ekLnstcjölst, /Vclol^ii, Major.
Borgare-Ståndet då väckte motion om en kommittés nedsättande; så meddelade, i anledning af denna motion, Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten vid samma Riksdag ett betänkande, hvaruti Utskotten, fästande uppmärksamheten, bland annat, derå, att de väsendtligaste fördelar, som Hr Stjernsvärd med förslaget åsyftade, vore en ökad styrka, en minskad kostnad samt ökade löner åt befälet, under hvardera af dessa synpunkter tagit förslaget i öfvervägande och anfört: att den numerära öfverlägsenheten i stridskrafter, sorn förslaget utvisade, hufvudsakligen härledde sig från det deruti begagnade sätt att beräkna beväringsklassernas ani al och styrka, nemligen att icke allenast upptaga (i klassers beväring, utan äfven beräkna hvardera klassen till 20,850 män, ehuru uti härens nuvarande personal endast 5 klassers beväring inginge, hvardera klassen af 16,243 man; att en rättvis jemförelse emellan de båda organisalionssätten icke kunde uppgöras, utan att, genom beväringsskyldighetens utsträckning äfven på det gamla systemet till 6 år, på begge organisationerna tillämpa ett lika antal beväringsklasser, samt att upptaga dessa till lika stort antal; att, om en beräkning gjoi’des, efter ett lika antal manskap för hvarje beväringsklass, det visade sig, att Sveriges försvarsstyrka utgjordes af, jemte stående hären 34,301 man, 5 klassers beväring, ä 20,850 man 104,250 „ således 138,551 man; men, enligt förslaget, af stamsoldater 17,162 „ och 6 klassers beväring 125,000 „ eller 142,262 man; hvadan skillnaden i styrka endast utgjorde 3,711 man, fastän en hel beväringsklass, på sätt nämndt är, blifvit tillagd den i förslaget förordade organisationen; men att, oansedt den numerära öfverlägsenhet, samt beväringsmanskapets fullkomligare öfning, som Hr Stjernsvärds förslag upptoge, man likväl egde grundad anledning att betvifla den föreslagna organisationens större försvarsförmåga, än den närvarandes, helst om man betraktade, att i denna Statssamt Allm.
Det enda skäl, man kan åberopa, är, att det K. brefvet slutar med orden: eller med ransakningen fortfaras, och man dräger häraf den slutsats, att ransakningen, för att kunna fortfara, redan förut måste vara börjad. jNå väl! det ligger i sakens natur, att den angifne mäste inkallas till domstolen eller K. M:s Bef:h:de, för alt förhöras, huruvida han vidkänner sitt yttrande, innan förfrågan afgår till K. M. om åtalets fullföljande, och detta utgör således rån, sakningens början; men följer väl deraf någon rättighet att genast arrestera den anklagade? Jag finner, som sagdt är, i sjelfva beslutet intet ord, som tillåter ett sådant förfarande, hvilket deremot i motiven blifvit uttryckligen ogilladt. Må det således tillåtas mig tro, att ett undantag här verkligen blifvit gjordt, och må jag till den bevisning, jag redan framställt, äfven få tillägga en annan, som, åtminstone för mig, är af mycken vigt! Jag frågar nemi., huru har 3777 års författning blifvit förstådd i Gustaf Hirs tid, hiljar under Gustaf IV Adolphs regering? Jo, på samma sätt, sorn jag uppfattat den, att arrestering aldrig ägde rum, förrän Konungen tillåtit målets upptagande. Jag vill i det - Den 23 Mars. ta afseende anföra tvenne exempel, hvilkas oriktighet jag uppmanar Utsk. att bevisa, om det förmår, ehuru en sudan bevisning, äfven om den linn åstadkommas, blott skulle ådagalägga, att mitt minne möjligen kan fela. Det hände 1789 eller 1790, att en fänrik vid Gardet, hvars namn sedermera fick en olycklig märkvärdighet — det var Johan Jacob Ankarström afreste till Gottland och, kort efter ankomsten till Wisby, på öppen källare tillät sig yttranden, som ostridigt mäste hänföras under namn af lasteligt tal emot Konungen.
Redan i första artikeln af sin grundbekännelse, där det heter: » Jag tror på Gud Fader allsmäktig, Himlens och jordens skapare », ställer sig kristendomen på en sådan ståndpunkt, naivt, men just därföre expressivt uttalad. Gifvet är också, att den personliga världsåskådningen genom kristendomen fått ett mäktigt stöd, och att dess verkliga makt i mänskligheten väsentligen daterar sig från kristendomen 1). Gifvet är ändtligen, att kristendomen i renare och sannare form än någon annan religion, som fått världshistorisk betydelse, proklamerat en personlig världsåsikt. Identisk med den personliga världsåsikten blifver kristendomen dock icke. Men hvad är då kristendomen? Man talar i våra dagar mycket om hvad man skulle kunna kalla » en kristendom före kristendomen », en lära som den » Nazareiske profeten Jesus » skulle hafva förkunnat, men som föga Öfverensstämmer med hvad man sedan kallat kristendom, låt vara att däraf mycket upptagits i den historiska kristendomen. Här är icke stället att närmare utreda denna fråga. Den historiske Jesus är oss mer obekant än de flesta världshistoriska personligheter. De historiska anledningarne härtill äro lätt funna. Lefvande bland ett ringa och betryckt folk i en undangömd vrå af världen, utan alla de hjälpmedel nutiden skänker *) Den grekiska gudaläran personifierade visserligen allt. Men att det personliga blef det ytterst bestämmande, följer ej däraf. Snarare se vi här barnets naiva benägenhet att i det opersonliga inlägga personliga krafter.5o 6 OLIKA VÄRLDSÅSKÅDNINGAR. för spridande af ett nytt åskådningssätt, kunde han bland dåtidens mer bildade folk näppeligen väcka den uppmärksamhet, att man i nämnvärd grad tog kännedom om hans person. Sedan kristendomen segrat och blifvit den officiellt erkända religionen var skrapknifven det mäktiga medel genom hvilket allt från fordna tider, som ej harmonierade med denna kristendomens nya ställning, begrafdes i en så godt som fullständig glömskas natt. Att han lefvat veta vi, men rent historiskt sedt är mycket litet oss kändt, om hvad han verkligen tänkt och velat. Kristendomen åter är en historisk och historiskt känd företeelse.
Svar på återremiss — 4 1 331 — 3 Nov. 1 Nov. — 35 — / E « ►5 § 05 !> ’ g W rH CD CO c! 5f 1 §■ C/D V-1 C/D P p2 | E P: po a e-+- Riks-Standens Beslut. ä ^ ;°5 L. 2. y cd oP ° SB §: g Oq oq O CD p’ V & p t • 05 to' U! • ' Ridd. o. PresteBorgareBondeNio N:0 isidT Adeln. Ståndet. ståndet. Ståndet. "Nio T Voterings-proposition 4 1 353 g. 20 Nov. g. 18 Nov. g. 18 Nov. g. 20 Nov. Voterings-resultat — 4 1 3(58 — a. a. 26 Nov. a. a. 25 Nov. a. a. 28 Nov. a. a. 27 Nov. 198 20 Lund, om lån till Akademiska För: eningen vid Universitetet der — 4 1 91 — b. 17 Maj å. 17 Maj å- 20 Maj g. 30 Maj Svar på återremiss — 4 1 199 — a. a. 2 Aug. 2 Aug. g. 2 Aug. 5 Aug.
Utsk. ej finner skäl att derpå göra något afseende, så finnes intet stadgande i grundlagen, som ålägger Utsk. alt i alla fall en framställning derom till R. St. aflåta. — Samme värde ledamot har yttrat, att Coust Ulskts ledamöters sätt att uppfatta grundlagen måste få gälla och vara det rättesnöre, hvarefter Utsk. skall fullgöra sina functioner. Han borde såsom ledamot af delta Utsk. veta, alt det är lagen, som skall gälla, och icke deras opinion. Opinionen är underordnad lagen, och detta så mycket mera här, der lagen endsst efter bokstafven får tillämpas, och ordföranden äger aldrig tillstädja att något i Utsk. kan förekomma, sorn är i rak strid mot grundlagens ordalydelse. — Grefven har äfven sagt, att det vore en ganska vådlig sak att framställa, att, för det intet prot. finnes, skulle anmärkt), uteblifva. Han har hemställt huruvida icke Statsrådet då kunde undgå all ansvarighet vid riksdagarna, derigenom att intet prot. fördes vid Statsrådets sammanträden. Het är Coust.Utskts ordför., som så yttrat sig, då likväl 9 §tn Reg. F;n tydligen stadgar, att uti alla mål, som hos Konungen uti Statsrådet förekomma, skall prot. föras. Jemväl bestämmer i5 §:n, att i commandomål skall prot. föras. Samma grundlag bestämmer också, att Const.Utsk. skall äska dessa prot., och att de icke få vägras; men det finues ej någon enda tanke, något enda ord i denna grundlag, som gör att Const.Utsk. kan finna sig berättigadt alt utan dessa prot. handlägga en nnmärkn., derför att det faller Ulskts ordför. in, att opinionerna inom Utsk. skola göras gällande i stället för grundlagen. Samme värde ledamot har vidare yttrat, hvad vi flera gånger förut under denna riksdag hört, om behofvet af reformer och införande af en ministere, som kan vara tjenlig till deras be-, redande. Jag får denna gången såsom förut hänvisa den värde talaren till de former, som vår grundlag bestämmer för reformers tillvägabringande inom Svenska statsskicket.
Och andre Domares ansvar inför Ständer är icke ens nämndt. Se der sjelfva gräns stenen mellan Lagstiftande och Lagskipande Makternes områden. Måtte denna gräns-s.en för evigt blifva orubbad, och den tiden aldrig återkomma, då ömsom rådande partier ägde makt, att efter behag, under Lagens täckelse förfölja och till lif, ära och gods förderfva sina Motståndare. Uppgift af Stats-Rådets Plan , som visar Riksens Ständer Sveriges verkliga tillstånd , dess politiska bestämmelse, dess krafter och behof, och huru allt är leräknadt påt Statsborgarens trefnad och bestånd. År det då ej nog att Konungen vid hvarje Riksdag, i Sin Berättelse till Rikets Ständer, utförligt uppgifver allt hvad af dessa ämnen kan och bör uppgifvas: Att af Stats - Rådets Protocoller, som till Constifinions - Utskottets granskning öfverlemnas, kan inhämtas hvad hela Stats-Rådet, eller hvarje Ledamot deraf tänkt i dessa, så väl som i alla öfriga förefallna ämnen, hvaraf lätt kan utrönas om Stats-Rådet handlat consequent eller ej, om det haft en Plan, eller nöjt sig med den negativa förrjensten att ej bryta emot Tegarne? — Men om detta ej är nog, synes blott återstå Uppgiften of hvad Stats Rådet arnar tänka vid nya förefallande ämnen och omständigheter, hvilket dock Constitutionen visligen dem ej ålagt. Ännu ett uttryck af den värda Talaren, bör icke lemnäs obemärkt, nemligen: Att försa ars-anstalterne fordra större bidrag, än sjelf-försvaret kräfver. Har då Talaren moget öfvervägt hvad styrka Sveriges sjelf-försvar kan kräfva. Olyckligtvis är den väpnade styrkan i alla Europas Stater bragt till en öfverdrifven höjd. Men den som först sätter sig ur försvarsstånd, blir ock först underkufvad. Har han glömt, att till sjelf-försvar kan äfven fordras anfall? Men detta ämne är allt för vidsträckt att här afhandlas, och mycket annat anmärkningsvärdt har jag förbigått: Att den värde Talarens påståenden skola ingå i den Tacksägelse-Adresse, som af en stor
Såsom bidrag för Orebro—Arboga jernwägs fortsättande till Köping hafva Rikets Ständer beviljat Köping—Hults jernvägs-aktiebolag ett anslag för en gång af Etthundrasextio tusen R:dr att utan återbetalningsskyldighet från Riksgäldskontoret utgå, emot vilkor: a) att före medlens lyftning till Riksgäl ds-kontoret aflemnas af Kongl. Maj:t godkänd säkerhet för arbetets fullbordande inom ett år, efter det anslaget blifvit lyftadt, och sednast inom 1867 års slut; b) att Köping—Hults jernvägsaktiebolag likaledes före medlens lyftning skall tillförbinda sig att, derest bolagets jernväg framdeles skulle komma att försäljas, Staten skall af bolaget återbekomma berörda anslagssumma, 160,000 Ridr; c) att, i den mån jernvägen mellan Arboga och Köping varder fullbordad och till allmänt begagnande upplåten, bolaget skall vara skyldigt att, mot den ersättning Kongl. Majit efter vederbörandes hörande pröfvar skäligt bestämma, på densamma fortskaffa trupper och allmänna posten samt ombesörja alla andra för Kronans eller det allmännas räkning ifrågakommande personaloch varutransporter; hvarjemte det skall åligga bolaget att utan ersättning medgifva anbringande längsefter nämnda jernväg af elektriska telegraflinier med hvad dertill hörer; samt d) att afgifterna för passagerareoch varutrafiken å oftanämnda jernväg skola utgå enligt den taxa, som Kongl. Majit, efter dertill af bolaget afgifvet förslag samt Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvandes hörande, i nåder fastställt, och hvilken taxa i allmänhet hvart femte år lämpas efter sig då företeende förhållanden. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Stats-Utskottets Memorial N:o 135. 1 Sammaudrag af de under 1865 och 1866 års riksdag på Riksgälds-kontoret anvisade stats-utgifter, utom de till jeruvägsbyggnader anslagna medel. Anslag, beviljade att utgå Summa anslag. Lån. år 1866. år 1867. (Juder Första Ilufvudtitcln:
En sådan pröfning, som kan kallas en pröfning på förhand, skulle vid bedömande af den klandertalan, antingen en blifvande förmyndare eller den omyndige sjelf kunde finna sig befogad att emot den afgångne förmyndarens redogörelse framställa, innefatta ett, utan iagttagande af laga rättegångs-formalileter, meddeldt domslut, som ovillkorligen skulle ligga i vägen vid bedömande af den sedermera väckta klandertalan, hvars öde således vore afgjordt redan, innan rättegången anställes. Deremot är det, i enlighet med den Kongl. Propositionen, fullkomligen rigtigt, alt Domstolen, såsom öfver förmyndare, må ega att, efter omständigheterna, genast skilja en vårdslös och försumlig samt möjligen oredlig förmyndare från vidare befattning med den omyndiges angelägenheter, derefter iagttagande af den omyndiges rätt i öfrigt komme att bero, antingen på honom sjelf, sedan han blifvit myndig, eller ock på den, som, i förre förmyndarens ställe, varder till hans målsman utsedd. 12 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 14, Hvad slutligen beträffar det af Utskottet gjorda tillägg, att förmyndaren skid le till Rätten ingifva bevis, att lian hvart tredje år tillställt vederbörande fräiuler eller Gode Män redovisningen med dertill hörande handlingar, 1,t * IIM ________ 11F Trfi.wL» loflarwlf» II i 1 nftffOn I)å - VJIUUu iUUU « W tror jag berörde tillägg vara utan allt värde, och ej ledande till någon påföljd, emedan förmyndaren, om han icke al sin rättskänsla finner sig uppmanad att fullgöra nämnde föreskrift, säkerligen icke förmås till iakttagande af sin skyldighet utaf omförrnälde tillägg, och Domstolen sålunda i allt fall ytterst måste tillse, att hvad förmyndaren i sådant afseende åligger, varder verkslälldl.” Af Ilerr Ceclersträhle, som instämde i Herr i riherre Stjernstedts mening Af TTerr Lagergren: ”Lika med Höglofl.
Då Högvördige Preste-Ståndet beslutat, att, i stället för den, af Utskottet föreslagne, samt hittills utgående FastighetsBevillning af 1 R:d på tusende R:d , denna afgift borde utgå med 2 R:d 4 sk.; men de 3-ne öfrige Riks-Stånden antagit hvad Utskottet härom tillstyrkt, så uppkommer härigenom Prop. (,. Den som, i enlighet med Bevillnings-Utskotiets, af Höglollige Ridderskapet och Adeln , Välloflige Borgareoch Hedervärda Bonde-Stånden godkände förslag, vill att Fastighets-Bevil In ingen hädanefter, såsom hittills, skall utgöras med 2 R;d för hvarje Tiv - Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 70. 11 sende R.d af det uppskattade värdet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skall, jemlikt Högvördige Preste-Ståndets beslut, denna afgift utgå med 2 R:d 4 sk. tor hvarje Ett Tusende Riksdaler af det uppskattade värdet. Åt denna §. har Högloflige Ridderskapet och Adeln gifvit följande förändrade lydelse: Hemman och Hemmansdelar eller jord af Krono, Shatte och Frälse-natur, som ännu ej hommit att vidkännas rotering, utan att något motsvarande dem ålagdt är, skola, utan afseende derpå, antingen de tillhöra Land eller Stad, för en sådan rotefriket, så länge de den åtnjuta, årligen betala 11 R:d för helt Hemman, och i lika förhållande för mindre delar eller jordlotter etc.
Deraf synes, (sid. 119) att fråga uppstått, huruvida icke någi'a stadganden om vexlar borde uti Ilandelsbalken införas. Men ”Ständerne funno, att detta icke hörde till allmänna Lagen.” De ansågo densamma icke ens böra innefatta något om inrikesj ännu mindre om utrikes vexlar. Dock, huru helst man härom må tänka, torde det vid oväldig pröfning mcdgifvas, att den på förut och nu anförda skäl grundade öfvertygelse, som bestämt underdåniga tillstyrkandet i detta mål, icke förtjent att såsom straff - 339 bar åtalas, äfven om Ansvarighetslagen ej lagt emot sådant åtal ett obestridligt hinder. {Till Lil. B.). Man borde tro, att endast rådslag till verkställda handlingar, när dessa ansåges vara stridande mot de Grundlagarnes bud, dem Ansvarighetslagen uppräknar och bestämmer, skulle kunna vid RiksRätt åtalas. Men Hr Justitieombudsmannen har utfört och i sina slutpåståenden fullföljt ett sådant utaf Konstitutionsutskottet yrkadt åtal emot underdånigt tillstyrkande till en mening, som Kongl. Maj:t yttrat i nådigt svar på Rikets Ständers underdåniga anhållan, att derest BankoFullmäktige kunde blifva i behof af Kongl. Maj:ts höga bemedling till att bereda Rikets Ständers Bank kredit eller kreditiv för upptagande af ett utländskt lån, Kongl. Maj:t måtte täckas en sådan bemedling i nåder meddela. Under åberopande af den förut afgifna förklaringen rörande denna anklagelsepunkt, må nu endast anmärkas, att den uti 72 § af Regeringsformen Rikets Ständer medgifna rätt, att förordna om förvaltningen af deras Bank, icke synes innefatta någon dem allena tillkommande makt att skuldsätta densamma hos främmande nationer, att derigenom möjligen ådraga hela Riket vådor och förluster, samt att, till lidande för oräkneliga enskilda medborgare, måhända störa säkerheten af den realisation, som genom den af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gemensamt fastställda Myntbestämningslagen och lagen för Rikets Ständers Bank, begge af den 1 Mars 1830, blifvit stadgad.
Den, som gör ett konvenansparti, är oändligen mycket lyckligare än den, som gifter sig för ett par eldiga ögons skull. Tro din mor, hon är äldre och har sett mera af världen än du. Nå, nå, Constance, hur är det nu fatt? Lukta på det här! Se så, chiffonera blott inte slöjan! Var förnuftig och förståndig! Herre Gud! Låt mig kyssa dig, mitt goda barn, så där ja! Jag hör vagnarne komma. För allt i världen, Constance, gör ingen skandal! Där ha vi din onkels, excellensen Brahes vagn, och där kommer Gunnebo-ekipaget med din svärmor och Wachtmeister. Å, Herre Gud, där ha vi biskopsvagnen! Constance, du får inte hålla mig fast, jag måste ner och taga emot gästerna. Din far blir ond. – Jag gifter mig inte med John Hall. Man kan väl inte släpa mig till brudpallen. Jag hoppar ut genom det här fönstret. – Constance, Constance, hvad står du och stirrar efter? – Jag stirrar på den, som skulle varit brudgummen på mitt bröllop. O, Fredrik, Fredrik! – Gud sig förbarme Constance, skrik inte så där! Det hörs ditned, och gästerna hålla på att komma. Jag måste gå. Jag kan inte reda mig med dig, jag skall skicka upp din far. När Constance vände sig bort från fönstret, hade modern gått. Strax därpå kom fadern in i rummet, småleende och charmant, med den stora brudbuketten i handen. – Syperb, syperb, alldeles bedårande! En sådan brud som min Constance ha de goda Götheborgarne aldrig skådat. Småle blott, och allt är till fullkomlighet! – Du får skicka tillbaka gästerna. Jag gifter mig icke med John Hall. Jag går icke ner, ropade Constance. – Vore det icke evinnerlig skada, om gästerna ej finge se dig i dag, när du är vackrare än någonsin tillförne? Constance höjde på axlarna. – Jag är redo att bli beskådad, men inte att bli John Halls hustru, sade hon. – Låt mig förskonas från ditt nonsens! Därmed hafva vi ej tid. John Hall kom just nu.