Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fantasien lefde hon det lif som verkligheten icke unnade henne, och denna unga qvinna med det anspråkslöst blödiga sättet och som lefde så skild ifrån verlden utan att med sin hand vilja beröra hvad som kunde stämplas som osedligt, bytte i sjelfva verket om älskare lika ofta som hon bytte om bok, ty hon gjorde sig identisk med hjeltinnan och sög romanernas erotik som ett barn suger sin tumme: gaf det icke näring, så gaf det dock ett slags tröst. Så satt hon en dag framåt i September, uppkrupen i soffan och med fötterna dragna upp under sina kjolar. Eftermiddagsvärmen låg tung öfver rummet och lukten af heliotrop blandade sig i dess qvafva luft. Marianne hade tagit till en af sina älsklingsböcker, som hon läste om igen. Den passade så väl till hennes stämning. Den var så ljufligt sorglig. Den var att riktigt smälta vid. Och så var den så moralisk att det kunde kännas rent af som en god gerning att läsa den. Det var att njuta af en kärlekshistoria med hela tillfredsställelsen af att vara ett helgon. Sådant visste Marianne att sätta pris på. Och hon läste sin egen historia tyckte hon: Dick trycker mig än närmare till sitt breda bröst. Nattvinden suckar. Måhända vaggar han på sina vingar någon lefnadstrött ande dit öfver till det i fjerran belägna landet. Han kysser de nickande rosorna och hviskar i våra öron mången svärmiskt ljuf saga, som vi hvarken akta på eller förstå. – »O Dick» – mumlar jag – »jag önskar till Gud, att jag finge dö nu. Aldrig, aldrig blir jag så lycklig mera.» Dick skälfver i sina kraftiga lemmar. – »Tala inte om döden, min älskling!» – Hvilket hänförande språk! Nattvinden som vaggade, suckade och kysste! Dick som skalf i kraftiga lemmar! Allt detta betog Marianne. Och vidare gick hon – alltjemt hon sjelf – i fantasien var det himmelskt skönt att fälla tårar vid den mest poetiska bland skilsmessor.
«Tornuret repeterade elfva,» sade baronen. «Ja, ja, elfva blott!» sade Arabella tankspridd, och satte sig åter; men synbart orolig spratt hon till vid hvarje buller, och såg sig ängsligt omkring. Förgäfves bemödade hon sig, att tala med baronen, och att återvinna sitt lugn. Det ville icke lyckas: hennes ord voro osammanhängande och förvirrade, och andedrägten hastig och kort. På en gång blef hon dödsblek, och ropade, i det hon fattade baronen hårdt i armen. «Hörde ni ingenting – Ah, der äro de!» – och nu hördes en skarp hvissling. «Frukta intet, Arabella, var lugn! jag vill beskydda dig med mitt lif,» sade baronen hastigt i det han hämtade sin värja. «Stilla, stilla!» bad den darrande Arabella, i det hon uppsköt fönsterluckorna, och drog regeln för dörren. «O det är för sent,» hviskade hon i ångest; «de äro redan i korridoren! – Se der, tag,» tillade hon, pekande på bordet, «de äro laddade, men skjut icke !» bad hon med hopknäppta händer; «ni – ni skall icke fela – skjut icke! – om icke,» tillade hon långsamt, «ert lif är i fara!» Utan att svara, sköt baronen hastigt Arabella in i sitt inre rum, och tillslöt omsorgsfullt dörren. Derefter skyndade han ut i korridoren, hvarest nu tydligt hördes ljudet af röster. Bullret närmade sig mer och mer. Vid ändan af den långa gången, som gick i sned riktning, hördes sakta steg och ett otydligt sorl af hviskningar. Der var mörkt, och baronen kunde af antalet af rösterne icke göra några slutsatser, emedan den hvälfda korridoren gaf ett sällsamt och förvillande återljud, det hördes dock tydligt att fienden nalkades, af mörkret tvingad till varsamhet och försigtighet. Då de hunnit ungefär midten af gången blefvo de plötsligt hindrade af ett oförutsedt motstånd. Baronen hade, gynnad af mörkret obemärkt gått dem på lifvet, och med ett kraftigt motstånd tvingade han dem några steg tillbaka.
Min öfvertygelse är dock att för att kunna ställa Magazins Directio - Den i5 Junii f, m. Directionen under tilltal, det hade varit nödvändigt att Rikets Ständer för Directionen gifvit en bestämd Instruction, eller åtminstone bestämdt anslagit Creditivet till uppköp af spaonemål, endast inom landet, och endast d« år, då ymnig gröda kunde inträffa, samt äfven endast af de sädesslag, som lyckats, och i de orter, der grödan varit ymnig. Det må tillåtas mig till mitt urskuldande anföra, att då denna fråga vid sistledne Riksdag förevar till afgö-: rande, var jag från Riksdagen afrest. Herr Grefven och LandtMarjkalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats-* Utskottets Utlåtande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades ja. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 26 sistledne Maj under N:o 183 afgifne, samt den 6 dennes eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Riksens Stgnders Revisorers år 1822, framställde anmärkning, rö-; rande oredoviste Spannemåls upphandlingsmedel i Wermlands Län. Herr af Wingård, Johan, anförde skrif teligen: Ridd, 0, Ad, Prot. V. Band. 34 t)cn 25 Junii /. m. (Se Bilagan Nio 5,) Herr Grefven och Landt Mar /kalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågagavarande Utlåtande; hvilkeh proposition med Jk besvarades. Föredrogs ånyo och lades till handlingarna StatsUtskottets den 26 sisfledne Maj under N:o 184 afgifne samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande , i anledning af Riksens Ständers Revisorers åren 1820 och 1832 afgifne Berättelser, angående Allmänna Magazinslnrättningens utestående fordringar i Finland. Företogs till pröfning StatsUtskottets den '26 sistledne
Lön till Bankens säkerhet för det Kammar-RättsRådet sålunda ådömde belopp, hvilket yrkande, jemnlikt Kongl. Majd.s Befallningshafvandes Resolution af den 17 Augusti 1838 och den 6 derpåföljde October gifna Utslag samt Kongl. Svea Hof-Rälls Utslag af den 3o Januari innevarande år, är vordet bifallet. Dessförinnan hade Kammar-Rätts-Rådet Lindberg, den 21 Juni i83S, hos Banco-Fuilmägtige anhållit 0111 uppskof i då påbörjade Utmätningsåtgärder, i och för verkställigheten af Kongl. Majlis ofvanberörde Utslag, så länge och intill dess Rikets Ständer yttrat sig öfver den ansökning om eftergift af det ådörnda beloppet, sorn Kammar-Rätts-Rådet förklarat sig vara sinnad att till Rikets Ständer ingifva, samt alt, under liden, någon anstalt ej måtte fogas om innehållning af hans Lön; hvaröfver Banco-Fullmägtige den 19 nästderpåföljde Juli, sig utlåtit, samt ansett sig ej kunna i vidsträcktare målto bifalla Kammar-Rätts-Rådets sålunda framställda anhållan, än att, så vida han genast afgåfve serskildt skrifteligt förklarande, hvarigenom Banken berättigades, alt i hans lön taga införsel, dels all j^tterligare executiv åtgärd mot Kammar-Rätts-Rådet finge inställas, intill dess Rikets Ständer komme i tillfälle att Deras beslut i frågan meddela, dels ock Kammar-Rätts-Rådet skulle ega, att, under tiden, åtnjuta den andel af sin lön, som Banken, till följd af införseln, egde uppbära, emot det att Kammar-Rätts-Rådet, lör hvad han undfick af Bankens andel i hans lön, aflemnade antaglig borgen, hvarigenom Banken försäkrades, att, i händelse Rikets Ständer ej skulle bevilja eftergift af det Kammar-RättsRådet ådömde ersättningsbelopp, allt hvad han under tiden fått åtnjuta af Bankens andel i lönen, då genast skulle till Banken inbetalas.
Under andlös oro mötte allas ögon hans, då han efter en stund åter visade sig. Han hade endast behöft yttra: han lefver! Och öfver hela torget skulle hela folkmassan som ett eko ha upprepat: han lefver! han lefver! Men officeren skakade på hufvudet. Hans läppar rörde sig och han yttrade några ord så sakta att ingen hörde dem. Men hvar och en förstod att officeren hade hviskat: han är död! Alla hus voro öfvergifna. Om tjufvar icke utplundrade dem ända till de spikar, som buro porträtten af Vår Fru, så kom det sig af att ingen tjuf vågade sig in under de fallfärdiga murarna. Kanske kom det sig också af något annat. Medgången söndrar, den gemensamma olyckan förbrödrar. Det är icke så alldeles omöjligt att den tjuf, som under vanliga förhållanden skulle uppbjudit hela sin fyndighet för att bryta sig in hos sin granne, i dag då dennes dörr stod på vid gafvel, blygdes att smyga sig dit in. Hjelpsamhet och offervillighet, ja, till och med ärlighet blefvo under dessa dagar det utmärkande draget hos hvarje italienare. Vi voro så godt som fastande sedan morgonen, och då vi på ett af Oneglias torg sågo en månglare upptorna sina varor på ett provisoriskt bord för att förse folket, kunde vi icke motstå att utvälja oss några bullar. Då börsen emellertid drogs fram och betalning skulle ske, gjorde den trasiga, svartmuskiga försäljaren en afvärjande åtbörd. Han hade redan förlorat så mycket, förklarade han, att han icke längre frågade efter, om hans affär ginge i putten, blott de fattiga djeflar, som han såg rundt omkring sig, åtminstone fingo litet att äta. Endast genom att öfvertyga honom om, att vi voro främlingar och inga fattiga djeflar och att han just för att kunna hjelpa dem, som icke hade några mynt, borde taga betalt af dem som hade några, lyckades det att påtvinga honom några soldi.
Vid hvad uli StatsUtskottets afgifna Berättelse blifvit anfördt, angående verkställd granskning af i8a5 och 1826 årens räkenskaper öfver Hospitalsoch Barnhus-fonden samt af Lazaretlsoch Curhus-räkenskaperne för sistberörde år, har följande, i afseende på förstnämnda fond, anmälda omständighet ådragit sig Rikets Ständers uppmärksamhet. Efter hvad en i Hufvudböckerna gjord kort anteckning föranleder, har, allt ifrån år 1804, ibland Fondens skulder varit år ifrån år under rubrik: Konungens ehsdks bötesmedel., balanceradt ett capital af 11,533 R:dr 16 sk., för hvilket hvarje år blifvit påförde 692 R:dr såsom ränta, hvadan till år 1827 utbalanccras capital i(,533 R:dr 16 sk., och ränta R:dr 19,5i5: 36. 11, eller tillhopa skuld R:dr 3i,o49^ 4* II* Deremot upptagas uti samma Conto, på andra si - Exp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. 2V:o 245. 17 sidan, såsom Fondens fordran, R:dr 509: 27. 3., hvilka äfven år från år löpa oförändrade. Någon annan bestämd upplysning om förhållandet härmed har icke kunnat vinnas, än den, som inhemtas af Kongl. Brefvet till SeraphimerOrdens-Gillet d. 9 December 1779, af innehåll, att, sedan SeraphimerOrdens-Gillet, af den anledning, att uti K. Majits under den 20 Januarii nyssnämnde år utfärdade Förordning, angående ändring i Lagens stadgande uli åtskilliga rum vid 32 Cap. 2 §.
Zerr vännerstam, siostan, uti en tid dä bZs de lagstiftande och werkställande magkernes upmarkfamhet och sorgfälliga-omtanka aro rigmde pä upfinning af utwägar, att hos Swensta allmänheten hämma och om möjligt är, utrota fylleri och de 0- ordningar, hwilka deraf äro följder, synes mig att en allman författning laugt ifrän atr medgifwa stattlagde krogars bibehållande och inrättning af andre krogar, bör utan undantag peremtorijkt förbju, da all kroghällning. Detta är ett nödwändigt wilkor för möstigheten alt werkställa de författningar emot fylleri och dryckenstap fom pätankas. I denna omständighet förenar jag mig således med Herr Lckstullts Yttrade tanke, hwilken torde kunna läggas - i6s Den 9 Juli!. gas kill grund för Högloft. Ridderffapet och Ädelns beftut i denna fräga. ii:te §. af Herr Lcklieäts förftag uplästes»- Zerr Landt-Narffalken, efter OeconomiäUtstottets projekt ar frägan om krogarne,- öfwerlemnad ät Konungen, emedan Utftotter förmodell» gen ansett den fäsvm ett police-mäl (örefwe von Lcsirverin: Sadan har Deco« nomiä - U ffottets tanka werkeligen warit.- Anledningen' är hämtad deraf, att erfarenheten icke annu nog wisat om de widtagne mätt och steg i afseende pä tillatna krogar warit tillräcklige emot lönnkrogars anläggande.- Zerr OrnkvL instämde med Grefwe^ von' Lckvverin, atk detta mäl mätte öfwcrlämnas ät Regeringens pröfning, med tilläggning, att det samma äfwen mätte gälla för städerne.
Af denna kolumn synes att föreningarnes sammanlagda förvaltningskostnad öfverstigit förvaltningsbidraget; men detta förklaras dels deraf, att Skånska Föreningen under sexton år icke af sina låntagare uppburit något förvaltningsbidrag, dels deraf, att föreningarne under sednaste tio talet år haft att vidkännas kostnaderna för de flera under denna tidrymd upptagna lån. ■ 1 arab. v, Icke-låntagande delegares hos HypotheksFöreningarne *) årliga inbetalningar samt deras kapitalbehållning vid hvarje års slut. År. Skånska. Östgötha. Örebro. W ermlands. Elfsborgs. Mälare. Summa Rdr Rmt. | Icke lånta1 gande del| egare. Ärligen insatt. 1 Innestå en de Kapitalbehållning. Icke låntagande delegare. Ari igen insatt. Innestående Kapitalbehållning. Icke låntagande delegare. —• JÅqc?’ r* So P Ö t-13 S? 'u <r 5 1 o Icke låntagande delegare. Ärligen insatt. p, Wa ö M(5 Cf q g" C 1 CD Icke låntagande delegare. Ärligen. insatt. pr* » 5^ § Er1 t» P pö ö i—i m S Ärligen insatt. Innestående Kapitalbehållning. Icke låntagande delegare. Under året insatt. Innestående Kapitalbehållning. Tali. VI. Låntagarnes i Bruksegares Hypotheks-Kassa förhållande till Kassan vid hvarje kalenderårs slut till och med 1858. År. Låntagare. Utestående amorteringslånens primitiva belopp. R:mt R:dr. o Arliga inbetalningar af delegare. o Återstående beloppet af amorteringslånen vid årets slut. De på amorteringslånen verkställda afbetalningar uppgingo vid hvarje års slut till sammanräknadt. Kapital. Ränta, Förvaltuingsbidrag. Bruksegares Hypotheks-Kassas obligationsrörelse. Intill 1858 års slut. Utländska amorteringslån. Utelöpande vid årets slut. Upptagne enligt kontrakt: med Mickaelson et Comp. den \° 1835; amortering i 40j år fr. d. j 1835. Summa ; R:dr R:mt. | fr. d. }? 1842. Obligationer.
Ronde-ståndet blefve berättigadt att framdeles sjelft välja och utse sin sekreterare vid riksdagarna, och såsom hufvudskål för sitt förslag anfört billigheten och rättvisan af sådan förändring uli ett förhållande, i följd af hvilket Bonde-ståndet nu ensamt bland Riks-stånden är, uti berörde afseende, i saknad af en rättighet, som alltid varit de öfriga medgifven, ehuru Ståndet, beträffande åtskilliga andra vida vigtigare rättigheter, hvilka detsamma fordom ej delade med medstånden, blifvit under tidernas lopp med dessa stäldt uti fullkomlig jemnlikhet Det uti nu gällande grundlag förekommande stadgande, att Bonde-ståndets sekreterare utses af Konungen, leder sitt upphof från ståndsförfattningens organisation under sextonde och början af sjuttonde seklet, då det genom formlig lag uti Riksdagsordningen af år 1617 fastställdes. Motiverna för detsamma böra alltså företrädesvis sökas uti de förhållanden, hvari Bonde-ståndet ännu den tiden befann sig i fråga om mogen sakkunskap och säker kännedom om riksdagsärendenas behandling. Betraktad i sig sjelf kunde denna kunskap då icke vara så utbildad som nu, och jemförd med de andra Ståndens ej antagas vara jemngod med den, de egde. Då det derföre i Riksdags-ordningen af år 1617 säges, att, »på det allting desto hemligare och riktigare må tillgå, vill Kongl. Maj:t tillordna allmogen edsvorna skrifvare, som deras röster upptaga och ställa deras svar», var detta uti tidsförhållandena så mycket mer grundadt, som det ock dessutom väl öfverensstämde med det under samma tider så vanliga syndikats-väsendet inom korporationernas och stadskommunernas styrelse. Enligt lagarne för det statsskick, hvari riket inträdde efter 1719, var det »talmännen af alla fyra stånden», som egde utse Bonde-ståndets sekreterare, dock med den uti 1720 års R. F. och 1723 års R. 0. gjorda modifikation, att »ingen sekreterare mot hela Bonde-ståndets vilja skulle dem påtvingas». Till sekreterare hos Ridderskapet och Adeln bestämdes derjemte, af samma RiksdagsBih. lill II. St.
I öfrigt oell som antaganrlet af den vadliga grundsats, att s>ä kommanlle 8t:r derodde, alt, ester gndtLnnande oell till samtidens lättnad, utstryka eli» r tillintetgöra en ak 8taten gjord oell ak föregående 8>:r dögtidligen erkänd skuld, skulle försvaga förtroendet till lien n^a ordning man gär att fastställa, dafvn Utskotten ansett följande Ltatens skuldposter till Lanken, upptagne i förenämnde sammandrag, tills vidare, vöre rlet ock endast säsow en påminnelse om det lraw - LetSnkandeii, K-s 3. y? karna ockr en varning kör rlet tillkommande, Lor-r rnom rremk/g-en -) Liksgäldstiontoirets äldre skuld till >8r3 4,o>4>85r: r6. 3. L) D.o för utelöpande L:g:s8edlar 1823 4>o-5,o95: 39. - c) V:o förskott till LilialOiseonlernes utredning 1,4-5,4-5: 4". 5. Allmänna Alagarinslnrättn ingens gamla Lrediliv 1,800,000: — - -) Otc, gf 1818 ars creditiv till uppköp af m^nldara metaller. 3o2,2l3i^0. - Lil,aden till Lanaler 3,o4„,oon. L:co L:d, 14,807,107: ^9. d. fö, dcliäl.Iandc sig likväl Utskotten liärvirl, alt kä akgisva särskildt utlåtande, ang:de Idjelmare Lana!
R;dr måtte beviljas alt utgå med 34>ooo R:dr årligen. Häremot har blifvit anmärkt inom Ridderskapet och Adehij att, då Carskronas befäst - 8 Stats-ttt skot tets U tl, N:o agr. ning icke är fulländad ensamt genom Kungsholmen, man icke borde göra afdrag å ett anslag, afsedt och beräknadt för arbetet på det hela; och hvarigenom förlust både i tid och pengar förorsakades; samt inom BorgareStåndet, alt intet anslag borde göras, då de erforderliga medlen skola sammaubringas genom en folket ålagd högre bevillning. I anledning häraf får Utskottet till svar meddela, i första hänseendet, att, då Statens tillgångar icke medgifva ett o vilkorligt bifall tillhvad Kongl. Magt äskat, Utskottet, ansett för en pligt att skilja emellan oundgängliga utgifter och dem, som kunna tåla uppskof, samt att Utskottet bland dessa senare trott sig kunna räkna dem, hvilka erfordras för befästningsarbeten vid Carlskrona åt landsidan; och i andra hänseendet, alt afstvrkandet af allt anslag vore utan väl beräknadt ändamål, enär Kronan i allt fall men på annan väg då måste bekosta arbetsfångarnes underhåll och beklädnad, utan att något gagn derjemte kunde dragas af deras arbetskraft, och att någon nedsättning af den utaf Utskottet föreslagne summa icke heller kan ega rum, enär den är beräknad efter fångpersonalens styrka och till beredande af dess verksamhet på ett för det allmänna gagneligt sätt. Utskottet vidblifver således sitt tillstyrkande af ett årligt anslag med 34>ooo R:dr till Carlskronas befästning.
Du känner väl, kära Emilia igen din Mathildas något bleka ansigte, der dock, enligt hvad jag med glädje kan försäkra dig, kinden genom sednare tiders milda vårflägtar redan uppfriskad, visar tydliga spår af hjertats återvunna tillfredsställelse Nå väl, kring pannan, der ingen enda lock står att finnas, sluter sig den vackra half krans jag af Friherrinnan erhöll, håret är i nacken lågt bundet, samt i flere varf fördt till en prydlig corbeille, (detta är ej min förtjenst, ty kammarjungfrun är mästarinna i hårklädsel), min klädning vet du ju, är vacker öfver all beskrifning, och sitter (hvilket blir madame Köllers merite) oändligt väl; den är tillskuren enligt yppersta mode, samt garnerad med breda blonder och engageanter; en lång hvit silfverblommig gaze-zephir betäcker sluteligen min hals. Men vet du väl, Emilia, hvilken var den dyrbaraste af alla de prydnader, hvari jag nu höljt mig? nej, nå, så hör då: mig ovetande, hade Friherrinnan utur mitt alltid öppna schatull framtagit det hår jag till minne af min mor ägde, i hast deraf låtit förfärdiga en utmärkt vacker kedja, samt af en brillantsring, den jag ofta med beundran sett stråla på Friherrinnans finger till densamma föranstaltat ett lås, så obeskrifligen täckt, att mina ögon sällan i den genre sett någonting herrligare; denne för mitt hjerta nu i dubbelt afseende kära gåfva, låg i går morgons på min toilette, innesluten i en liten enkel ask, en pappersrimsa var utbredd deröfver, hvilken blott innehöll dessa ord: "minne af Mathildas båda sanna vänner". Tänk dig Emilia min känsla vid denna syn, denna uppenbarelse. Jag störtade med kedjan i handen till den älskade, sanna vännen, och låg länge sluten i dess famnande armar; hvad jag yttrade vet jag ej, ty jag var så rörd, att jag knappt kunde framföra ett ord, jag kände endast tårarne, hvilka våldsamt runno utför mina kinder.
M:t fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, ali Rikets Ständers beslut i ämnet lättas så skyndsamt sig göra later och, om möjligt, före nyssnämnde dag, i hvilket fall de olägenheter lör Svenska sjöfarten undvekes, hvilka måste följa af den Danmark medgifna rätt alt efter berörde lid och lill dess de förbindelser, som i den allmänna traktatens Art. 7 och 8 omförmälas, blifvit uppfyllde, provisoriskt, medelst fordrande af borgen, bibehålla de afgifter, som enligt traktaten blifvit afskaffade. Efter tagen kännedom af hvad sålunda blifvit Rikets Ständer i Nåder meddeladl, hafva, vid betraktande af det sätt, hvarpå den lör fäderneslandet maktpåliggande frågan om Öresunds-tullens afsUiffände blifvit löst genom den afslulade traktaten med Konungariket Danmark, Rikets Ständer funnit de åtgärder, hvilka E. K. M:l vidtagit för Svenska handelns och sjöfartens befriande för framliden från erläggande af nämnda tull, påkalla nationens lifligaste erkänsla. De stora och dag från dag mera kännbara olägenheter för Svenska handeln, som Öresunds-tullen medför, hafva sedan längre tid tillbaka framkallat en allmän önskan, ali desamma mätte komma att upphöra och vår bandel och sjöfart befrias från denna börda, hvilken måhända varit mindre tryckande genom erläggandet af de stadgade afgiflerne till Danska Kronan, ehuru betydliga dessa afgifter varit, än genom den dermed förenade tidspillan samt häraf föranledda förluster och obehag. Från dessa olägenheter har nationen, genom den uti ifrågavarande traktat bestämda lösning, blifvit för framtiden befriad, utan störande af de vänskapliga förhållandena till grannriket Danmark och på vilkor, som, med hänseende till det vunna resultatet, icke kunna annat än anses för Sverige förmånliga, och fördelarne, om än i första rummel tillfallande sjöfarten, skola obestridligen sträcka sina verkningar till hela landet, genom minskade import-priser, lättad export och sålunda ökad liflighet i varu-omsättuingen. Rikets Ständer hafva alltså funnit sig böra, jemte betygande af sin underdåniga tacksamhet för de åtgärder, E. K
För en oupfostrad mennista, likasom för et barn, gifwas inga andra retelser och motiver, an de, som hämtas af sinnliga föremal och naturkänflan, hwilket föregär all moralisk hyfsning och känslighet samt den inwärtes längsammare utbildningen af högre förmögenheter och fullkomlighet. Trogne den grundsatts , som det Högloflig» Oeconomie-Utskottets Ledamöter följt wid den NYL Tjenstehjons-Stadgan, och til hwars utwidgande efter naturens anlag och gäng, wi sökt gifwa anledning ät en framtid, likasom wära föregångare ät osi med den gamla Tjenstehjons-OrdningeN, hwilken en nädig och uplyst Konung ansett fäsom redan föräldrad, kunne wi rättwisa wärt tankesätt och otz sjelfwe, genom det xrojaök, som bliswit infordradt rörande en wist Lid för Tjenstehjon uti en Husbondes arbete. De inkast och betänkligheter, hwilka wid första frägan och påseendet förete sig uti en sak, äro wal icke alltid lika mänga owedersägeliga bewis uppä riktigheten af en mening och motsattsens »vederläggning. Jag wet ej, erfarenheten har länge fagt mig, och annu mer uti detta aktningswärda Samfund bestyrkt, om icke wid stiftningen af Lagar, deras utwidgande och grönfors fastställande, flere förenade granstare öfwerträffa den i sin enslighet försatta djupaste tänkare och skribent, igenom tankarnas inbördes »väckelse, enstilld författning, naturlig skarpsinnighet, local kännedom, upgisters mängfaldighet och kanske häraf upkommande infall i sammanhang med obestammeliga tankefoster och deras sammanstämmelse. Det är uppä denna grund, sorn jag kanner mig lika benägen, at återtaga, svin at gifwa förslager och ser huru snart jag kan bliftva försatt i trängmäl och nödwändighet at ändra vch afstä ifrän min mening. Wid frägan af wisia arbetstimar för et Tjenstehjon inom dygnet, kunsta »vänga stal bade »not och Z«7 med anföras.