Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Olok Lrukn. ^lex. l^aZerZrLn, Uppläst hos Ridd, och Adeln den y Julli. Prcst-Ständet , d. y Borgarc-Städet d. y Bonde-Ständet d, - wördsamt Memorial! 8ran Hederwärda Bonde - Ståndet hafwa under den s8:de Maji och ryide Junii innewarande är fyra serskilda Memorialer blifwit till Riksens Högl. Ständers Allmänna Besvärs - och Ekonomie - Utskott remitterade: de 2:ne förstnämnde af RiksdagsFullmägtige Hakan Persson fran Jönköpings och Bengt Swensson fran östergöthlands Län, derutinnan deste yrka, att med upphäfwande af alla Domstolars och Embets-Ställcns hittills sisne Beslut, rörande ersättning af sa kallade Hjelp - Rotar till Stam-Notarne för Torpstället, en sadan ersättning bör stadgaS efter tidens skick, och tillika närmare, än hwad Knekteoch Båtsmans-Contracten innehalla, bestämmas, huru med Byggnads - Wirke och Gärdsle, samt Sommarbete för detta Manskaps Kreatur, der gemensamt Muhlbete ej finnes, bör förhallas; och de »:ne senare af Riksdags-Fullmag» Den 9 Julik. 1447 tige Anders Andersson fran östergöthlands och Anders Larsson fran Elfsbergs Län, angående ett med tidernes stick mera lampeligt stadgande, rörande förhöjning i plan-penningarne eller sa kallade Hjelpoch Strö-Notars styldighet att deltaga med Stam-Rotarne uti Soldate-Torp, Muhlbete, Wybrand och Gärdstcfang efter Soldatens behof. Utskottet har wid pröfningen af detta mål inhamtadt, hwad äfwcn Memvrialernes Författare anfördt, att förhållandet med ifragawarande ersättning ar stilaktig pä olika orter, allt efter Knekte - och BatömanShalls, Contractens ffiljaktiga beskaffenhet och deras stadgande om en stik ersättnings-styldighet; äfwen som wista Contracker derom alldeles icke nägot bestämma.
Som köksspislarne merendels alldeles sakna ugnar, ser man aldrig stekar af något slag på ett spanskt bord. Biffstekar, kotletter och stufningar skulle vara mycket goda, om ej den förskräckliga seden funnes att till öfvermått krydda med lök af ett slag, som bokstafligen förpestar den, som ätit däraf. Kalfkött får man af prima kvalitet — långt öfverträflande våra bästa gödkalfvar, ty de slaktas aldrig yngre än två månader. Vid påsktiden föras otaliga späda lam in till städerna. D e utgöra en fin och eftersökt rätt, och i flere veckors tid kalasar man tappert på dessa påskalam, hvarvid den helt naturliga följden dock blifver den, att man sedan året om aldrig ser något fårkött. God tillförsel af ägg och fjäderfä finnes i allmänhet, och de förmögnare stoppa gärna en half höna eller en kyckling i sin » puchero » tillsammans med köttet eller steka en sådan till kvällen. En annan nationalrätt består af den från Skottland och Norge kommande torkade stockfisken, hvilken beredes på alla möjliga rimliga och orimliga vis. Stufvad med tomater och risgryn utgör den en egendomlig, men ej illasmakande rätt. En svensk kan ej annat än tycka det är skada, att spanjorerna ej i stället för stockfisk taga den sköna svenska kabiljon från Sverige — hvilken delikatess skulle den ej i Spanien utgöra! I hamnstäder finnes i allmänhet öfverflöd på god fisk och särdeles på de små fina sardinerna, som flitigt fiskas längs hela norra kusten. En slags jättehvitling, hvar skifvor skäras på tvären och stekas eller stufvas, äter man äfven mycket, men den s. k. «besugon » är dock Spaniens nationalfisk och sändes i massor inåt landet. Den liknar till det yttre en stor flat aborre och har ett särdeles välsmakande och hvitt kött. Stekt, kokt eller stufvad utgör den förnämsta rätten på själfva julafton och vid andra högtider samt betalas ofta mycket dyrt. Fattigt folk i sjöstäderna äta gärna de vämjeliga bläckfiskarne, hvilka se ut som en hvit geléartad massa, men stufvade med risgryn och kryddade med saffran anses vara en verklig läckerhet.
Af ofta åberopade Statsråds-protokoll (pag. 43) inhemtas, att vid underdånig föredragning af Militär-befälliafvarens på Gottland gjorda hemställan, angående beredande af löner för Underbefälet vid omförmälda 7 kompanier af National-beväringen, Departements-chefen tillstyrkt att, enär Rikets Ständer vid förra riksdagen beviljat det Bih. till R. St. Prat. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 23 Höft. 5 18 Slats-Utskottets Utlåtande Jtt*66. då begärda aflöningsbeioppet, i enlighet med Kongl. Majrts, på grund af dåvarande Militär-befälhafvarens förslag, gjorda framställning, samt sedermera icke kunnat vinnas någon erfarenhet, som jäfvade hans åsigt, Kongl. Maj:t för det närvarande icke måtte å Militär-befälhafvarens nu gjorda hemställan fästa något afseende; Vid hvilket förhållande och då det ej ar vordet ådagalagdt att National-beväringens Auditör genom depöt-kompaniets öfverflyttning erhållit någon synnerlig tillökning i göromål, Utskottet saknar skäl att motionärens nu väckta förslag understödja och hemställer att ifrågavarande motion må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Genom hvad härofvan blifvit i afseende på Gottlands National-beväring tillstyrkt, kommer dess anslag, som för närvarande utgör 125,814 R:dr 50 öre att förhöjas med 14,548 R:dr 90 öre, eller till 138,363 R:dr 40 öre. 20:o. Beväringsmanskapets vapenöfning.
Nu! nu! utbrast ynglingen, sprang upp, rusade utför berget, och inom få minuter låg hans hand på trycket till Donna Eleonoras port. Den var nu uppläst och han inträdde på en stor gräsbeväxt gård, nästan betäckt af svärmar af höns, kalkoner, ankor, påfåglar och fasaner. I samma ögonblick hörde Villaflor ett gällt och genomträngande skri. Han såg sig förvånad omkring, och när detta skri för andra gången lät höra sig, märkte han, att det kom från en stor fågel, kring hvilken den öfriga fjäderskaran flockade sig, liksom för att söka skydd. Villaflor förmodade nu, att denna vore den så kallade Trompet-fågeln 12, som, enligt hvad han hört (ty sett honom hade han förut aldrig), i SydAmerika nyttjas liksom en hund, att vakta fjäderfä och får, dem han ledsagar från och till betet och försvarar med förundransvärd tapperhet. Stundom, när han så uppfostras, åtföljer han sin herre och visar honom nästan samma tillgivenhet, trohet och lydnad som hunden. Som Villaflor alldeles icke kände någon lust att inlåta sig i gräl med den desperata befjädrade gårdvaren, höll han sig, i det han fortsatte sin väg, på möjligast längsta afstånd från honom och hans bevingade hjord. Trompet-fågeln stod på ett ben, med resta fjädrar, framräckande sin långa hals, och betraktande främlingen med kloka, misstänksama ögon, men anföll honom icke. Utan äfventyr kom han in i Donna Eleonoras sal, lät anmäla sig, men måste vänta en god stund, innan han blef insläppt. Han träffade en gammal dame sittande på en lika gammalmodig canapé, omgifven af ett halft dussin knähundar af skillda racer. Det uppstod vid hans inträde ett otroligt gläfsande och skällande, blandadt med damens gälla röst, som endast än mer ökade oljudet. Igenom det öppnade fönstret koxade Trompet-fågeln nyfiket in, och gaf concerten genom sin piccola-stämma en mera pittoresk anstrykning.
Armfelt otvifvelaktigt rätt; men nu står det »såsom för misshandel» och dermed är antydt, att här icke är fråga om misshandel i egentlig mening, men att man ansett straffbestämmelserna för misshandel vara tillämpliga för det fall, hvarom §:n handlar. Att här uppställa ett bestämdt straff-stadgande, skulle möta svårigheter, alldenstund den skada, som af ifrågav:de förfarande kan föranledas, måste, likasom skadorna af egentig misshandel, tänkas ofantligt vexlande, och samma straff, äfven med den van - Den 17 September e. in. 373 lisa latituden, icke kan vara lämpligt för alla fall. Lika med Frill. Leijonhufvud, anhåller jag om bifall till denna §. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återreiriiss af den l'örev:de §:ri, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, flå dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §§ 291 och 292. Bi föl los. § 293. Hr Olivecrona: Jag vill vid denna punkt endast göra en anmärkning mot redaktionen. Den angår borttagandet af ordet »allt» på sista raden af §:ns sednare mom. På andra ställen i lagen står det »efter omständigheterna», och det synes mig ej vara skäl att här göra något tillägg. Det är alldeles nog att säga »efter omständigheterna»; hvad som är öfverflödigt, bör borttagas. Jag anhåller derföre om bifall till §:n, med uteslutande af ordet »allt» i orden »allt efter omständigheterna.» Frih. Leijonhufvud: Hetta tillägg till denna § har vid behandlingen af ärendet inom Utsk:t blifvit tlyttadt Iram och tillbaka och slutligen stannat vid denna §. Det återfinnes i K. M:s förslag uti 59:de §:n. För öfrigt har jag ingenting emot att det anmärkta ordet borttages, hvadan jag förenar mig med Hr Olivecrona i det af honom framställda yrkande.
Herr Wallenbergs, N:o 265, i fråga om den af Kongl. Maj:t föreslagna jernvägs-stambanans dragande genom Stockholm och bangårdens förläggande vid Mälaren, samt ett, med anledning deraf, uppgjordt förslag i annat syfte. Remitterades lill Stals-Utskottet; och Herr Heljestrands, N:o 271,- angående förändring i 40 § d mom. af Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December 1846. Remitterades, jemte äfgilna yttranden, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Föredrogos ånyo följande Utskotts-Memorialer och Utlåtanden: 1 - 1: o StatsUtskottets: N:o 5, med återiemnande af fem inom Bonde-Ståndet väckta motioner, angående den s. k. personliga skydds-afgiftens användande till Folk-undervisningens befrämjande. Motionerna ansågos böra remitteras till BeviUnings-Utskottet. N:o 4, i anledning af Bonde-Ståndets remiss af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om förändringar i gällande stadganden, angående utskrifnings-sältet och inrättningen af allmänna bevärings-manskapet. Lades till handling arne; och Prot.-Ulflrag den 13 December 1856. 139 N:o 5, med öfverlemnande af den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse. Memorialet och Berättelsen lades till handling arne; och 2:o Lag-Utskottets: N:o 3, i anledning af motion om konventioner, rörande presträttigheter. Motionen ansågs tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltets behandling och böra således till nämnde Utskott remitteras; och N:o 4, i anledning af motion om utfärdande af en författning i afseende på t. f. pastors i prebende-pastorat bonings-ort. Motionen ansågs böra af Lag-Utskottet behandlas. Den 13 December. Från Höglofl. Ridderskapel och Adeln. % S. D. Remitterades till såväl
Dessa tider anser jag böra fastställas för Rikets alla städer och uti de landtförsamlingar, der vederbörande Consistorium pröfvar dem förenliga med locala förhållanden. Lefnadsordningen är i städerna öfverallt i strid med närvarande bruk. Synnerligast i hufvudstaden motverkar detta Gudstjenstens bevistande. Under den mörka årstiden skall visserligen behofvet af ljus för aftonsångerna uppstå; men de besparades dock i ottesångerna. Skulle någon vilja räkna ännu nogare på denna obetydlighet, så uppgår dock aldrig denna möjligen ökade kostnad till den ökade collect, som då til Iföl le kyrkorna af de större folksamlingarna, för att icke nämna fromhetens frikostighet att på många sätt fylla detta behof. Dessutom, hvarföre våra ottesånger nu fordra endast 10 h 12 ljus, är just derföre, att de af så få besökas. Då de antogos och utsattes på morgonen, beräknade man visst icke ljuskostnaden. I de Evangeliska kyrkorna i Tyskland föreskrifver Preussiska Agendan af år 1817 och 1828, hvilket jag sjelf har sett, att ljus brinna å högaltaret under sjelfva högmessan hela året igenom. Att hushålla härutinnan på Gudstjenstens bekostnad, ser jag intet skäl. Emot framflyttning af ottesång och högmessa torde inga, ens skenbara hinder kunna anföras. Deremot skulle kanske någon vilja uppleta sådana uti cathechetskolorna; men på de högst få ställen, der de ännu qvarhållas uti det för dem så otjenliga rum, sorn kyrkans sacristia, vore verkligen en länge kräfd förbättring af dessa skolor vunnen derigenom, att de blefve derifrån flyttade.
St. alt nu helt och hållet efterskänka Riksg.contorcts hos staden ägande fordringar, sorn för närvar., utom upplupna men obetalda räntor, utgöra tillsammans 166,g3o r:dr 5 sk. 1 r:st.; stödjande sig Tits k. harvid isynnerhet derpå, alf afskrifningar af allmänna låneunderstöd, såvida ej möjligheten deraf blifvit vid lånens beviljande uttryckligen förutsatt, så myckel mindre böra beviljas, som de oftast mäste föranleda till en håde obillig och orättvis olikhet i särskilde låntagares behandlingssätt. Och då dessutom Utsk. antagit, att den nu för Borås stad föreslagna eftergift sannolikt skulle framkalla, ej allenast anspråk på enahanda förmån för öfriga med byggnadslån understödda städer, utan ock ytterligare fordringar å dylika biträden af det allmänna, i förhoppning på deras framtida eftergift, har Utsk. afstyrkt bifall lill framställningen om ifrågavar. låns afskrifning. Ehuru jag känner och kan vitsorda, alt Borås stad, såsom följd af 1822 och 1827 årens förhärjande eldsvådor1, och af andra på innevånarnes välstånd menligt inverkande orsaker, befinner sig för det närvar, i en betryckt och äfventyrlig ställning, så att den i högsta måtto liar behof af någon lindring i betalningsvillkoren för återstående byggnadslånen, synes mig likväl, att motionären sträckt sin framställning i ämnet alltför långt, då han begärt hela lånecnpilalets afskrifning. Men, å andra sidan, och som Utsk. synes hafva godkant bevekelsegrunderna härtill, fastän med förklarande, alt de ansågos ej innefatta tillräckliga skäl för R. H. St., alt nu helt och hållet efterskänka Riksg.contorets hos staden ägande fordringar, tyckes mig, att StatsUtsk. hade kunnat och bort utfinna och föreslå något annat medel, för att åtminstone lindra staden i hänseende till ålei betalningsvillkoren för det efter eldsvådan 1827 erhållna och med 5 proc. ränta löpande lånet. Vid fråga under sistförflutna riksdag örn nedsättning i räntan härför från 5 till 3 proc., ansågo visserligen R.
Afven flera andra kupletter ha en viss humoristisk esprit, som t. ex. » Det är en röd — pling plang » o. s. v. Duet-tinon i inledningen är ett litet täckt stycke, annars finnas här ej sådana små lyriska perlor som t. ex. i Frihetsbrö-derna eller Fortunio, men väl många banala refränger att kittla den stora hopen. En viss udd förnekar sig dock sällan hos Offenbach, men så mycket oftare hos hans efter-apare. Bifallet var mycket matt, den afton vi åhörde operetten. Utförandet hade dock förtjent flera inropningar, ty det var bland det bästa vi någonsin sett å denna teater. Främst hr Kloed, som hade en verklig glansrol i titelpartiet. Hans sätt att sjunga sina parodier var mönstergildt och äfven kuplettsången t. ex. ofvannämda röda sång, var alldeles utmärkt. Spel och apparition stadfäste det goda intrycket. Ypperligt gaf han den stora duon med gemålen, som representerades af frk. Anna Pettersson, naturligtvis. Denna var ej fullt lyckad i första akten. Här förstod hon icke som fru Ch. Strandberg illusoriskt framställa den kärliga bondlollan. Frk. P: s figur, sätt att föra armar, hufvud och ben erinrade om en ung underlöjtnant som klädt ut sig till bondpiga; att underlöjtnantens fasoner passade bättre i t. ex. Boccaccio är gifven sak. Men hon tog sin skada igen i deandra akterna, der hennes groteska plastik som Riddarinnan tog sig mycket lustigt ut. Några kupletter absolverades med vanlig fermeté, och den stora duon gafs bra också af fru gemålen. Den röda peruken klädde ej illa, men icke så frk. P: s mimik, då hon kände sig stolt: hon pressar då munnen ihop och för den uppåt näsan, som hotar att alldeles forsvinna ur ansigtet på detta sätt. Frk. P: s sätt att foga spela med publiken är i högsta grad lofvärdt, särdeles då man erinrar sig hvad i denna konst presterades inom osalig t Ladans » fula väggar.
IV. B. 347. A. 355. V. E. 3. — N:o 32. till Stats-Uttkottet, om medels anvisande till Topographiska eorpsens arbeten, samt till fortsättning af de pågående fästningsbyggnaderna under nästkommande är. I. B. 296. A. 305. II. E. 7. — N:o 33. till Stats-Utskottet, rörande beviljandet af anslag för nya Dockbyggnadens i Carlskrona fullbordan samt förändring af flintlåsgevär till slagkrutsantändning, i sä god tid, att arbetena i dessa hänseenden icke behöfva afbrvtas. I. B. 296. A. 309. II. E. 7. — N:o 34. till Rikets Ständer, i anledning af deras vid sednaste riksdagen gjorda underdåniga framställning, i fråga om National-representations ombildning. I. A. 229. — N:o 35. lill Rikets Ständer, angående upplåtande åt Ulltuna Landtbruks-inslilut af kronoparken Lilla Djurgården. B. 375. A. 410. IV. E. 118. — N:o 36. till Rikets Ständer, angående den så kallade Cttrhusafgiflen. I. R. 230. III. B. 5, 79. A. 83. E. 331. — N:o 37. till Rikets Ständer, angående särskilda åtgärder till Ilospitals-fondens understödjande. I. R. 230. IV. B. 467, 506. A. 553. V. E. 194. — N:o 38. till Rikets Ständer, i fråga om upphörande af Invalid-inrättningen å Ulriksdal. I. R. 23o. IV. B. 508. A. 589. V. E. 194.
St. nedsätta detta belopp, så beror de naturligtvis på dem; men efter min tanka är det icke för högt och har redan utgått alltsedan 1821. Att Öländningarna sjelfva begärt delningen är ostridigt, och derom vittna deras ansökningar. Hvad åter 1803 års K. bref angår, omtalar det väl icke någon ränta, men bestämmer icke heller någonting i öfrigt, ang:de sättet för utmarkens fördelning, hvarom först förordnades år 1811, då det beslöts, att delningen skulle ske mot åsatt ränta efter föregången taxering, för hvilken staten fått vidkännas en icke obetydlig kostnad. Det är i öfrigt sannt, att K. M:s Bef:h:de i länet tillstyrkt en undersökning; men de skäl, som härför blifvit anförda, finnas i Utskrns betänk, upptagna och lyda, som följer: att de skäl, hem mansägare e för den sökta befrielsen anfört, vore grundade och vitsordades af alla skattläggningar från år 1690, då ny method för hemmanens på Öland skattläggning antagits. Jag har likväl redan visat, att ett sådant förhållande alldeles icke vitsordas af hemmanens skattläggning, blott att de haft bete på utmarken, utan att derför vara skattlagda. Vidare säger K. M:s Bef:h:de: att den del af utmarkerna, som blifvit å hemmanen fördelad och särskild ränta åsatt, vore den sämsta och minst användbara, sedan, jemnlikt 61 § af K. resolutionen på allmogens besvär d, 9 De c. 1766, å utmarkerna blifvit frånskiljda alla dugliga odlingsbara mossar och kärr, deraf i5 nyhemman, emot särskild åsatt ränta, uppkommit; och hade således någon fördel icke tillskyndats hemmanen genom fördelandet af utmarken, hvilken, nu sorn i88 Den 6 Augusti e. m. förr, läge öppen och oduglig till annat iin samfäld betesmark. Men Frih.
Preslc-Ståndel den 26 — -— Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i fråga om antagande af ny konkurslag samt nya lagar angående boskillnad och urarfvagörelse. (Lag-Utsk:s Bet:de N:o 33 och Utl:de N:o 48.) S. A. K. Under det halfva Århundrade, som sednast förflutit, hafva icke mindre än tre särskilda konkurslagar hos oss varit gällande, nemligen lagarna af 1798, 1818 och 1830, och redan för flera år tillbaka höjdes med värma sakkunnige mäns röster för antagande af en ny. Della märkliga förhållande i afseende å en af kredillagsliftningens aldra vigtigaste delar kan icke tillfredsställande förklaras allenast af den hastigare vexling, som kreditlagar, jemförelsevis med andra, i allmänhet äro underkastade, ulan torde få anses bero af väsentliga fel i konkurslagstiftningen. Dessa fel åter torde till hufvudsaklig del få sökas deri, alt man icke byggt denna lagstiftning på riktiga grunder, att man förbisett affärsverksamhetens behof och konkurslagstiftningens samband med handels-rätten, att man sökt en historisk kontinuitet der, hvarest ingen stått att finna, och att man trott kreditlagsliftningen fortfarande böra byggas på en inhemsk grund, ehuru resultaterna deraf för vårt affärslif torde hafva varit ingenting mindre än gynnsamma. Rikets Ständer hafva nemligen icke förbisett, att handeln är till sin natur kosmopolit, att den varit det i alla tider, och att öfverallt, der den icke fört ett tynande - Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse N:o 493. 81 nande lif, denna dess natur (rädt i dagen. Deraf blir ock en följd, att äfven handelsrätten hos alla handlande nationer bör hvila på enahanda grundsatser.
Djurgården, hvarest Institutet under åren 1819-—1840 varit mot hyra inrymdt, sistnämnda år för Institutets egna medel inköpts till ett pris af 26,000 Ridr och lokalerna derefter småningom utvidgats, så att de vid 1861 års bokslut upplogos till ett värde af 45,000 R:dr, Institutet, som emellertid ansågs i behof af större utrymme, till uppförande af nya byggnader vid 1853—1854 årens riksdag erhöll ett anslag af 37,500 R:dr, hvilket, då detsamma såsom otillräckligt lemnades obegagnadt, sedermera vid nästföljande riksmöte ökades med 120,000 R:dr, hvarigenom de för nybyggnad anvisade statsmedel uppgått till ett belopp af 157,500 R:dr; samt att, efter det .ej mindre en, på Direktionens föranstaltande, uppgjord ritning till ny byggnad vid Ofra Manilla, afsedd att emottaga omkring 200 döfstumma elever och beräknad, utom för sjelfva grunden, att kosta 217,000 Rldr, blifvit af Eders Kongl. Majit i nåder stadfästad, än äfven nådig tillåtelse lemnats Direktionen att af sådana medel, som enskilda personer, utan särskilda vilkor, till Institutet donerat, få använda hvad till byggnadens fullbordande utöfver det beviljade statsanslaget erfordrades, Direktionen öppnat entreprenad å byggnadsarbetets utförande och dervid antagit det ingifna lägsta anbudet, hvilket dock, i anseende till då inträffad stegring i arbetslöner och materialpris, slutade sig å 264,000 Ridr, utan att likväl deri var inbegripet hvarken bergsprängningsarbete för grunden och källarvåningen eller uppförandet af gråstensmurarna till byggnaden, hvarför utgifterna särskildt uppgått till 83,438 Ridr 22 öre; i följd hvaraf totala kostnaden för den nu befintliga nya bygggnaden utgjort 347,438 Riksdaler 22 öre; — åberopande
inkokta syltet behöfver flitig tillsyn och omkokning — I söndags gafs å operan säsongens andra Den nya fröken von Rathen yar hvarje dagens vid första tecken till jäsning eller mögel. — Bland dramatiska program, » Älfjungfrun », en öfversättstund fullt medveten om sin fars höga ställning Inläggningar intager rödbetor och surkålen ning första af J. L. Heibergs bekanta romantiska skå- i denna värld. Hen färdades fram här i lifvet rummet (hvarom närmare i Hjälpredan). Äfven indespel » Elverh0i », hvilket i sitt hemland åtnjutit på att nervretande långsamt och omständligt sätt, lagda grönsaker kräfva tillsyn en gång i veckan: en 60 årig popularitet, som å Köpenhamnsscenen förhon var icke en person, för hvilken det plebejeSaltade skärbönor befrias från osnygghet på ytan; skaffat detsamma ett antal föreställningar, öfverstiska ordet brådtom fanns. lapp, bräde och sten sköljas och fatets inre kanter gande hvarje annat stycke. _ För ett och annat tioVår gamla hederliga fräulein, hvar hade hon torkas. Om så behöfves, påspädes saltlake. Det tal år sedan visade sig » Älfjungfrun » äfven här i blifvit af? Såsom ofta med godmodiga personer, samma gäller för saltgurkor. Syltlök vill gärna skämStockholm betinga god framgång, och söndagens blef hon, fast äldre, fullständigt kujonerad af sin mas: den gamla ättikan hälles bort, löken sköljes repris stadfäste, att detsamma ej ens för våra daenergiska kusin. Hennes sätt blef stelare och 3 * Vid pensionen. - ' 4 - " Teater och. musik. rakare, hon gjorde ögonskenligen bemödanden att ej låta sig besmittas af den profana världen. Blott en liten skötesynd kunde hon icke gå ifrån: i tysthet besökte hon då och då köket och hade små konferenser med Katharina. Att någon o c h i all synnerhet en fröken v o n Rathen kunde sjunka så djupt, hade icke fallit den nogräknade kusinen in, och därför fortgingo dessa visiter en lång tid oanmärkta, — men bladet skulle vända sig.