Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och rummets inredning var därefter, dess bästa möbel var en kista, som på samma gång utgjorde soffa och bokskåp. Så kämpade hon igenom de första åren af sitt lärarinnekall i armod och ensamhet, sedermera förbättrades hennes ställning, så att hon till sin stora glädje såg sig i stånd att taga sin mor till sig, den gamla pröfvade arbeterskan, som under otroliga försakelser lyckats vinna sitt m å l: att skänka dottern uppfostran. Denna vedergäller henne också med den varmaste kärlek; den gamla kvinnans bild skymtar litet emellan fram i hennes dikter och eggar henne till hänförelse öfver arbetets och pliktens välsignelser. Och A d a Negri lefver som hon bör, hon är den sista att själf unna sig hvila. Fastän hon numera har ett ryktbart namn, är det först sedan hon för dagen lämnat sin skola och sina åttio elever, som h o n unnar sig helgen att läsa och dikta. Hon har för öfrigt läst mycket få nya böcker, men hon känner de flestas innehåll genom de ofta hvarandra motsägande kritikerna i en packe journaler och tidningar, dem en för henne okänd beundrare hvarje vecka från Milano tillsänder henne, och det är förundransvärdt, med hvilket skarpsinne hon på detta sätt vet att bilda sig ett eget sundt omdöme öfver den moderna litteraturen. Af erfarenhet vet hon föga om den värld hon lefver i. Hon h a r aldrig sett ett haf, icke ett berg eller ens en sjö och till blott för några må- nader sedan ej en gång en större stad. En sådan lärde hon först i somras känna, då hon af några vänner på ett kort besök inbjöds till Milano. Ett Det var två dagar som i en dröm. nytt, bländande lif tedde sig plötsligt för hennes syn i den stora folkrika staden, under en årstid då utställningar, kapplöpningar och festligheter af alla slag täflade om att förläna den glans. F ö r första gången kom hon inom lyxens och skönhetens trollkrets. Isynnerhet gjorde museerna ett öfverväldigande intryck på henne. H o n blef så djupt gripen, att hela hennes spensliga gestalt skälfde därvid, och hennes stora, svarta ögon glödde som i feber.
Just.-Ombudsmannen har gjort framställning om vigten af att bringa enhet i denna praxis och förekomma detta vacklande i åsigter, hvilket gått så långt, att under det en äldre domare följt den inom Göta Hofrätt gällande praxis, har hans vikarie tillämpat den motsatta principen. Lag-Utsk:t hade nu att välja mellan dessa olika åsigter, och vi böra derföre till en början göra oss reda för hvilkendera af dem är den rätta. 11: 1 Rättegångs-Balken stadgar, att domaren skall i stämningen kungöra att, om ej svaranden kommer sjelf eller genom ombud, saken ändock skall företagas och afgöras, och i 12: 3 samma Balk säges, att om svaranden, ehuru lagligen stämd, uteblifver, Rätten skall döma i saken, efter ty som sanning deri utletas kan. En person, som en gång är stämd, behöfver således icke erhålla någon underrättelse om att lian genom uteblilvande riskerar att saken ändock företages till afgörande, ty detta är något, som hvarje svarande part bör veta. Om en i Skåne bosatt person skulle på grund al ett alldeles obefosadt käromål blifva stämd till Haparanda, skulle han ej anse nödigt att iakttaga personlig inställelse eller skicka ombud, ty han visste att käranden aldrig kunde bevisa sitt käromål. 166 Den 7 Mars e. m. En svarande vet, att saken kan afgöras, äfven om han icke inställer sig, men han är ej beredd på, att käranden för att utveckla sin talan, så alt säga, kan anses berättigad att fordra svarandens närvaro. Alägger nu rätten svaranden att inställa sig, har saken inträdt i ett nytt skede, hvarom svaranden icke på förhand kunnat hafva någon kännedom, och det synes då vara vida billigare, att en kärande, som, om han velat, egt rätt att få saken pröfvad efter de skäl han företett, nu, då han behöft vederpartens personliga inställelse, förpligtas meddela svaranden ett sådant beslut, än att rätten endast förelägger svaranden att vid äfventyr af höga vitén inställa sig, utan afseende å huruvida han derom blir underrättad eller icke.
I förmodan, att Kongl. Maj:t, sedan de sålunda infordrade upplysningarne erhållits, lärer täckas gifva Rikets Ständer eller Fullmägtige i Riksgälds-Contoret tillkänna, huruvida dessa partial-obligationer måste i nyssherörde afseende utsändas, hvarefter naturligtvis skyldigheten för Fullmägtige att fullgöra sitt, för sådant fall, erhållna uppdrag, först inträder, anser Utskottet för närvarande någon Rikets Ständers åtgärd, för vinnandet af det ändamål, som den af Revisorerne å heropade underdåniga skrifvelsen afsåg, icke vara erforderlig. 7:0 Angående bestämmandet af tiden för öfverskottens aflemnande till Riksgälds-Contoret. (i843 års Revisions-Berättelse, sid. ii), Under anmälan, fatt öfverskolten å Stats-Verkets inkomster för år 1840 icke kommit Riksgälds-Contoret till godo, förr än i slutet af Marg i843, hafva Revisorerne yttrat, det de ansågo, att, till vinnande af reda i räkenskaperna samt likstämmighet i de årliga liqviderna emellan Statsoch Riksgälds-Contoren, Stats-Verkets öfverskott alltid borde, såsom jemväl, vanligtvis iagttagits, till Riksgälds-Contoret aflemnas före slutet af det år, då den Riks-hufvudbok, hvarpå de sig grunda, skall vara afslutad, helst det för Siats-Uiskottets Ullätande, N.-o 21. 7 Riksgälds-Contorets financiella operationer, kunde vara af väsendtlig vigt,* att ifrågavarande, på förhand obestämdbara tillgång, så snart sorn möjligt, Liefve för detta Verks styrelse känd oell disponibel.
Till skolan i Zeijst komrno, utom från Holland, flickor från Tyskland och England, och då Matilda efter tvänne är lämnade sin verksamhet där, blef hon af sina engelska elever inbjuden att besöka deras land. » Det h ä r är senapskornet, » sade en gammal lärare, och hans profetia h a r gått i fullbordan. Länge var det dock endast ett få- tal flickor, som fingo draga nytta af fröken Halls u t m ä r k t a undervisningsskicklighet, m e n 1869 utvidgades skolan till ett fullständigt sjuklassigt elementarläroverk för flickor, och sedan h a r senapsträdet åt alla håll utsträckt sina grenar, så att vid sista afslutningen, den 2 juni, räknades 214 elever, undervisade af 23 lärarinnor och lärare. Bästa vitsordet om skolan torde gifvas af mödrar, hvilka, själfva en gång Matilda Halls elever, sedan tacksamt lämnat sina barn i hennes vård, och af de unga lärarinnor, som, utgångna från hennes skola, i första hand där söka anställning, för att icke tala om de hundratal, hvilka i lifvets olika lägen sökt Matilda Halls råd. Också torde d e t vara få föreståndarinnor, hvilka som h o n kunde gifva en så grundlig och intressant redogörelse för hvad det blifvit af den burgna medelklassens döttrar. D e t var ej underligt, att de unga hos henne sökte r å d, ty hon hade en vid synkrets. F å - geln, som tidigt pröfvat vingarne i flykt till fjärran stränder, lät aldrig stänga in sig. Flere år å rad drog hon vid sommarferiernas början regelbundet till Gastein i Tirolen, och det var icke endast Tysklands och Hollands läroanstalter hon flitigt studerade, hon vann framförallt en ökad människokännedom, och det icke endast i utlandet och i Norge och D a n m a r k, utan framförallt i hennes eget land, där hon från J ä m t l a n d till Skåne samlat skördar af erfarenhet. O c h hon h a d e lätt a t t vinna människorna, ty hon trodde på dem. Själf en kristen personlighet, hvilken ej gaf ett jota m e r än hon personligen kunde infria, tänkte hon sig alltid människan bakom orden.
Majit för berörde ändamål äskade anslag, föreslår Utskottet, för frågans afgörande genom votering, följande proposition: »Den som godkänner Stats-Utskottets afstyrkande af det anslag å 6,000 R:dr, Kongl. Majit begärt till utfodring af Hans Kongl. Höghet Hertigen af Östergötland stall, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, hafva Rikets Ständer beviljat omförmälda anslag, att utgå på sätt Kongl. Majit föreslagit.» 5:o. Sedan Kongl. Majit i nåder föreslagit, att utaf de i nu gällande Riks-stat uppförda anslag för Hans Kongl. Höghet Kronprinsen och Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan, tillsammans 177,000 R:dr, hvilka från och med Augusti månad 4 Stats-Ulskottets Memorial M 124. sistlidet år äro Statsverket besparade, måtte under innevarande statsreglerings-period få utgå det äskade anslaget till Hennes Maj t Enlce-Drottningen Josephina samt under år 1860 jemväl de begärda anslags-förhöjmngarne för Deras Kongl. Högheter Prins August och Prinsessan Eugenie, äfvensom det för Hans Kongl. Höghet Prins Oscars stall ofvan omförmälda utfodrings-anslag — hade, uti sjunde punkten utaf oftanämnde Utlåtande, Stats-Utskoltet, som afstyrkt beviljandet af sistberörde anslag, hemställt, att Kongl. Maj:ts framställning måtte i afseende å de öfriga ifrågavarande anslagen bifallas.
H o n var särdeles behaglig och intagande, denna dotter till » röde prinsen » (prins Friedrich K a r l af Preussen) o c h helsades öfverallt med entusiasm. D å hou ankom till W i n d s o r öfverlemnades åt henne ett diamantarmband af tre hundra pund sterlings värde (ung. s v.) hvarvid prinsessan, då hon tackade för denna uppmärksamhet, förklarade, att hon på sin bröllopsdag skulle bära detta armband och intet annat. Detta var icke så illa sagdt af en ung prinsessa o c h giorde, att hon genast vann stora sympatier. Huru vida hon sedermera förstått bibehålla dem, är en annan fråga, men icke är det g e n o m allt för sträng hushållsaktighet, som hon kommer att förlora dem, så m y c k e t torde man med säkerhet kunna antaga. (Forts.) Vdrbesök. för vårens milde drott! — Hvad na! En Vår, klädd i botfor er, i vantar och i skinnkapott! — A ha! Du har gått miste bara, du nordpolsman med istappsskägg, du måtte fel om våning fara: din är med isbjörns vägg om vägg. Jaså! Du påstår du är Yåren med almanach som prestbetyg. — Bra mycket är du dock till åren och icke är du just så blyg; du låter oss af köld ju darra — så morsk ej Våren vara plär och — ville du » april » oss narra — för sent du då har kommit hår. Men så jag pratar! Nu förstår jag, — du kommit, fagra Vår: ur blicken ler en solig vårdag, fast snö du strött i lockigt hår. £å låt då din förklädnad falla, låt se dig ung och skön och varm; med milda blicken blommor kalla ur Hertas ännu frusna barm; ur svalda knoppar fram låt springa naturens gröna skrud igen och sedan, käre, hit oss bringa din sköne broder — Sommaren! Pehr J. Till mina genmälare » Böra barn i Wallin. frågan lyda? » Af Elna Tenoiv.
Maj;ts den 18 sistlidne Januarii till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse i berörde ämne, £N:o 26), hafva Stalssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten tagit kännedom af de till målet hörande handlingar, och dervid inhemtat, hurusom frågan om nödige ändringar och förbättringar i Blekinge Läns Indelnings-verk först blifvit vid 1S09 års Riksmöte vackt och sedermera vid de fleste Riksdagar fortsatt. Alt dock antalet i5oo båtsmän, som, enligt Kgl. Brefvet den 1 Aug. i683 och Contractet af den 27 April i685, åligger Blekinge Län att rusta, icke egentligen är det, sorn gör rustnings-besväret tryckande och en förändring deruti nödvändig, har ansetts fullkomligen utredt och styrkt, helst vid det förhållande, att Länet för nämnde besvär åtnjuter frihet från jordeboksoch hemmantalsränta, dess båtsmanshåll, ehuru något kostsammare, än i andia orter, dels icke skall vara mera betungande, än soldathållet 1 provineer, der berörde räntor med förvandling utgå, dels fortfarit i sekler, utan alt någon menlig verkan deraf på landets välmåga sig visat. Deremot har det olika och ojemna sätt, hvarpå rustningen af hemmanen utgöres, befunnits vara den olägenhet, som med skäl öfverklagats, och hvaruti rättelse alltså vore af nöden.
Låt vara, att Judic är en storhet, men att täfla med en storhet, som utmärker sig i » Le fiacre 117 » m. m., är i all sin lyckliga hopplöshet dem begge ovärdigt Adieu, Judic — mais avan t tout — genre de Judic — adieu, adieu pour toujours! * En komplimang foröfngt åt dessa älskvärda damers motiverade kurage att midt under brinnande Judicfeber uppträda som Lill och Nitouche. Mod är en dygd, dygdens belöning, har ej heller svikit: blommor och jubel! u,. r Volontaire.En framtidömusiker. Frans Liszt och hans betydelse för den moderna konsten. Af V. v. S. Gcnic obliyc Liszt. Om det i allmänhet beträffande de stora kontinentala strömningarna på konstens område kan sägas, att det endast är de starkaste af dem som med sina mera aflägsna böljslag nå upp till oss, så gäller detta i ännu högre grad musiken än de öfriga konsterna. Så väl på diktens som de bildande konsternas mark mogna de stora kulturlandens skördar, om långsammare och väl äfven kargare än der ute, dock äfven för oss. Den förra skänker oss sina alster antingen direkt i det egna idiomet eller i öfversättningens omklädnad, och förutsatt att vi sjelfva ega förmågan att intressera oss derför, blifva vi på detta sätt ej allt för indirekt delaktiga af hvad tiden har att skänka. Den bildande konsten tillför oss allt detta ännu mera omedelbart genom de unga krafter, som hemifrån draga ut till fastlandets konsthärdar för att sedan, i utöfningen af sin konst och i det eniga arbetet för att skänka nya, starka och friska intryck, afbörda sig sin skuld till hemlandet Och härigenom blir vexelverkan på detta område vida mindre fragmentarisk, härigenom blir detta faktiskt en insats i den andliga ut-vecklipgen, som ej bör underskattas, trots det att resul-taten deraf enligt sakens natur alltid måste blifva ett min-dretals tillhörighet. Ser man åter på tonkonsten, blir förhållandet vida ogyn-sammare.
Maj:t gillade och fastställda beslut, blifvit upptaget för Stadens jernvägsbyggnads-arbeten, skall, i öfverensstämmelse med det derom med ”Bank fur Handel und Industrie” i Darmstadt, "Direktionen fur Disconto-Gesellschaft” i Berlin, ”Mittel-deutsche Oreditbanlc” i Meiningen oeh Bankirhuset Raphael Erlangen i Frankfurt am Magn afslutade kontrakt och de för detta lån under den 1 Mars 1858 utfärdade Svenska Stats-obligationer, återbetalas till kapital och ränta medelst erläggande af 221,666 Thaler 20 silfvergroschen före hvarje halft års förlopp; kommande härigenom alla för sagde lån utgifna och med fyra och en half procent årlig ränta löpande obligationer, som ursprungligen utgjorde - Stats-Utskottets Memorial N:o 183. 9 gjorde 24,381 st., lydande å ett sammanräknadt kapital af 8,190,500 Thaler, att inlösas under en tid af 40 år, räknade från 1858 års början. Det för ifrågavarande låns amortering och ränteliqvidernas vederbörliga verkställande anvisade årliga anslag af En million ett hundra sextiosex tusen sex Ö ~ hundra sextiosex och f Ridr skall fortfarande, från och med hvarje års början, utgå oell för dermed afsedt ändamål användas till dess lånet blifvit i stadgad ordning betahlt; egande Eullmägtige att, med behörigt iakttagande af de stadganden lånekontraktet och obligationerna innehålla, bestämma sättet och ordningen för så väl räuteliqviderna som amorteringen. Detta ränteoch amorterings-aiislag skall ingå till den särskildt redovisade liqvidationsoch amortissements-fonden för meranämnde lån, hvilken fonds behållning skall för det med dessa medel afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda samt lånets återbetalning i föreskrifven ordning verkställd.
För öfrigt bör man ihågkomma, alt förberedande och efterföljande åtgärder, som erfordra mer och mindre sysselsättning, äro förenade med dylika undersökningar, och att det 'är svårt att eontrollera huru många dagars sysselsättning, dessa åtgärder medtaga, i händelse godlgörelsen derför skulle beräknas dagvis. Jag befarar derföre, att det blefve ganska svårt alt uppgöra en sådan taxa; och innan jag uppgör en sådan, måste jag hafva redogjort för mig sjelf, huru den möjligen skall kunna uppgöras; efter hvilka grunder ersättningen skall be - u36 D c n 2i Mars f. m. stämmas för ritningar, uträkningar och annat kammarnrbete. Jag har för min del ingenting emot att ersättningen beräknas efter taxa, men af skäl, som jag nämnt, tinner jag mig icke kunna uppgöra grunderna för densamma, och d^t är således icke af likgiltighet, som jag icke blandat mig i denna saken. Hr von Hohenhausen: Hufvudsakligen förekommen af Hr von Hosén, får jag blott tillägga, att då vi ännu icke äga en sådan personal af ingeniörer, att den när sorn Helst kan vara tillgänglig, så anser jag det vara för tidigt att nu inga till K. M. med und. anhållan om en taxas utfärdande i förevar, hänseende. Dess upprättande skall alltid komma alt möta stora svårigheter. Gr. Frölich: Jag finner, att det var nära nog öfverflödigt af mig alt ytterligare begära ordet; men jag gjorde det i den förmodan, att de värde talare, hvilka sednast yttrat sig, skulle hafva understödt Hr von Hartmansdorffs förslag. Efter jag har ordet, får jag fästa uppmärksamheten derå, att Hr von Hartmansdorff betydligen modifierat sin första framställning, då han uti det sednare yttrandet förklarat sig vilja hafva ett resereglemente istället för en taxa, som han uti det förra yttrandet tillstyrkte Ståndet att hos I\. M. i underd. begära.
April. 315 ledning af Herrar Cederskjölds och Schönströms yttranden, att Riksens Ständer äga rätt, att in Pleno pröfva och besluta, huruvida en gjord Anmärkning skall behandlas enligt 107 §■ Regerings - Formen , få erinra, att §. innehåller: ”Skulle ConstitutionsUtskottet anmärka dyc/1 Det är således ej Ståndet utan Utskottet, sorn äger rättigheten att pröfva Anmärkningens beskaffenhet. Ståndens pröfning åter inträder ej förr än , som jag redan haft äran nämna, Utskottet gjort en anmälan efter 107 §., T>ch dä ar denna pröfning inskränkt till att begära den i frågaställde Persons endtledigande. Hvad åter angår en påminnelse till Utskottet, att skyndesamt afgifva sitt Utlåtande öfver i Stånden gjorde Anmärkningar, så är sådant redan före detta skett j men om ytterligare påminnelse anses nödig, har jag för enskildt elei ingenting deremot. Friherre Anckarsvärd.- Jag fruktar att vi skiljt oss något från hufvudfrågan, som arom Utskottet är skyldigt att lemna något svar eller ej; då Utskottets Memorial gifver anledning dertill, att den gjorde Anmärkningen föranledt till öfverläggningar och på sätt jag för. ut yttrat Utskottets pligt att lemna svar, är alldeles oafhängig ifrån dess pligt att granska Stats-Rådets Protocoller, får jag förnya min anhållan om återremiss af Utskottets ifrågavarande Memorial. Många yrkade på Proposition. Dm 25 April. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig: Ehuru angeläget det nu synes vara att hushålla med tiden, kan jag dock icke undgå göra anmärkning vid det sätt, Friherre Cederström nyttjar för att underrätta Ridderskapet och Adein om förståndet af Grundlagen. Såsom bevis att Riksens Ständer blott i det fallet äga en beslutande rätt, att enligt 107 §. Regerings.
Frågan om Bag-Utshottets Betänkande, IV:o 120» J godkännande af de uti berörde Betänkande upptagna hufvudgrunder för de ämnen, som afhandlas i 2 och 6 Kapitlen af förslaget till ny Strafflag samt i den serskilda Lagen om verkställighet af fängelsestraff, är således af Rikets Ständer pröfvad; och då någon vidsträcktare pröfning af lagförslaget, än den som sålunda blifvit verkställd, icke lärer af Rikets Ständer vid innevarande Riksmöte kunna företagas, sedan Kong!. Maj:t numera tillkännagifvit sin Nådiga afsigt vara, att redan den 24 dennes afsluta Riksdagen, får Utskottet, som vid den fortsatta granskning, Utskottet i förrberörde Betänkande omförmält, funnit sig ej kunna medhinna att inom nämnde tid både afsluta granskningen af förslagets återstående hufvudgrunder och deröfver så tidigt afgifva utlåtande, alt Rikets Ständer kunna blifva i tillfälle att derom besluta, således, enär likväl Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner böra af Rikets Ständer besvaras, för sådant ändamål vördsamt föreslå, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anmäla, att Rikets Ständer vät ej medhunnit att vid innevarande Riksmöte fullständigt granska och pröfva de af Kongl. Maj:t till Rikets Ständers antagande öfverlemnade förslag till ny Strafflag och till serskild Lag om verkställighet af fängelsestraff; men att Rikets Ständer likväl, med erkännande utaf behofvet af en ny brottmålslag, antagit de hufvudgrunder derför, som innefattas i 2 och 6 Kapitlen af förslaget till ny Strafflag samt i den serskilda Fängelselagen, nemligen: a) att allmänna straffart erna böra vara följande: 1.
Jag deremot beder alt få framställa en annan åsigt om behandlingen, så väl af detta högvigtiga ärende, som af all sådan ekonomisk lagstiftning, deri en oändlighet af nuanceringar i detaljen försvårar, om ej upphäfver, möjligheten för en discuterande national-församling att, under dessa detaljers ordnande, städse bibehålla för ögonen det planmässiga i Uppställningen. När härtill kommer det anspråk, som, på grund af obestridlig rätt, yrkas af hvarje representant, att nemi. uti det hela få inpassade alla de särskilda local-erfarenheter, som en hvar inhemtat emellan Haparanda och Ystad; så lärer ingen böra undra på, om ett sådant ekonomiskt ärende, bearbetadt i detalj af R. St. stundom antyder på en Babylonisk förbistring. Det är under medvetande deraf, som grundlagen öfverlemna! åt Konungen alt, från sin högre ståndpunkt, sammanjemka det annars oförenliga, och lägga sista hand vid det ekonomiska lagbudet. — En allvarsam varning i detta afseende lemnar oss behandlingen af detta samma mål vid 1823 års riksdag. Säkerligen kunna ännu åtskilliga medlemmar af detta Stånd erinra sig med hvilket 1 K. , 4, 322 Den is Februari f. m. allmänt nit för denna sak, som Ständerne, vid 1809 års riksdag, ingingo till K. M. med underd. anhållan, att K. M. till nästa lagtima riksdag ville låta utarbeta en plan för allmän fattigvård. En comité' för detta ändamål blef nedsatt 1810. Under påföljande 11 år sammanförde och bearbetade comite'en alla tillgängliga rudimaterier för ändamålet och afgaf sitt underd. betänk. 1821, med bifogadt förslag till stadga för fattigvården i Riket. Detta betänk, och förslag blef år 182H, med K. M:s nåd. propos. i ämnet, öfverlemnadt till R. St. Ett helt år derefter, och sedan Ständerne under tiden användt alla lagliga former för att tillegna sig frukterna af dettrf långvariga arbete, nödgades de hos K. M. i underd. anmäla, att de om detta angelägna ärende icke kunnat sina tankar förena.
Vidare och enär billigheten kräfver att de, hvilka sålunda, för skjutsningens uppehållande, nödgas underkasta sig ett besvär, från hvilket de haft anledning att hoppas vara befriade, derföre må kunna åtnjuta någorlunda nöjaktig godtgörelse, men det förhållande alt entreprenören brustit i fullgörande af kontraktet ger orsak befara att han ej i den förut gällande skjutslegan funnit full godtgörelse för sitt bestyr, torde berörde lega, för den tid, i brist af entreprenör, skjutsningen pä detta sätt uppehälles, böra med en fjerdedel förhöjas; dock som, i händelse af bifall till hvad Utskottet förut i detta Betänkande föreslagit, Statsverket åtagit sig att bestrida kostnaden för skjutsningens uppehållande mot fastställd lega, torde den särskilda kostnad, som uppstått derigenom att den entreprenör, med hvilken Staten härom kontraherat, underlåtit sitt kontrakt fullgöra, ej böra drabba de resande, utan böra af Statsverket gäldas, vid hvilka utbetalningar dagboken lärer kunna tjena till ledning och verifikation. För meddelande af sådan bestämmelse borde, efter orden »mot den vid stationen gällande lega» inflyta följande ord: förhöjd med en fjerdedel, som utaf Statsverket bekostas. Utskottet hemställer således att 43 § måtte erhålla följande förändrade lydelse: Derest, i följd af posthållares eller skjutsentreprenörs oförmåga att fullgöra skjutsningen, eller af annan orsak, posteller skjutsbefordringen möjligen skulle komma att tillfälligtvis afstadna, åligge det på landet innehafvare af hittills skjutsningsskyldige hemman, och i stad hittills skjutsnings-skyldige invånare att, mot den vid stationen gällande lega, förhöjd med en fjerdedel, som utaf Statsverket bekostas, bestrida skjutsnin - Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 8. 19 gen intill dess denna kan genom Post styrelsens eller Kongl. Maj-.ts Befallningshafvandes försorg åter blifva ordnad.