Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presterskapets privilegier i denna puukt lyda som följer: ”K. M. har efterlåtit, att alla Biskopar, Superintendenter, Theologie Doctorer, Professorer, Prostar, Pastorer, Lektorer i Gymnasierna, Rektorer och Conrektorer i skolorna, och alla Prester i gemen, må oförändradt njuta och behålla efter gammal häfd, sina biskopsstift, präbende-socknar och heraman, prestgårdar, indelnings-stommar vid deras annexer, tomter, kapellans-hemman och boställen, klockare-bord, utjordar, ängstegar, torp, bergsbruk och qvarnställen, med alla deras tillhörande egor och lägenheter, som antingen urminnes häfd är på, eller af andra lagliga skäl kunna bevisas dertill lyda”. Frågan är således den, huruvida detta stadgande skall tolkas i den utsträckta mening, att icke den aldra ringaste förändring i alla de afseenden, som här äro upräknade, får göras uti Presterskapets och Skolstatens aflönings-förmåner, sådane de befunnos år 1723. En sådan tolkning skulle likväl göra det helt och hållet omöjligt ätt i någon mån kunna jemka förhållanderna efter förändrade omständigheter och tidens fordringar, och på detta sätt hafva aldrig Presterskapets privilegier hittills blifvit tolkade. Det finnes mångfaldiga exempel på, att förändringar i afseende på föreningar af preste-gäll och territorial-förändringar dem emellan hafva egt rom, äfvensom det gifves en mängd prejudikater på afskiljande af kyrkoherde-emolumenter till aflöning af nya kapellans-befattningar, hvilket allt 1 sådant fall, såsom innefattande rubbningar i det fordna förhållandet, skulle hafva varit olagligt. Likaledes har indragning helt och hållet af befattningar tillhörande ecclesiastikoch skolstaterna, äfvensom omflyttningar af prsebenden från den ena lärare-befattningen till den andra vid mångahanda tillfällen egt rum, hvarom jag skulle hafva den äran att meddela fullkomligt noggranna npgifter, sä framt jag ej fruk 4 * 52 Pen 5 J n 1 i f. ni. lade alt trötta R. o Ad. med alla dessa detaljer.
Emellertid, och elium hvarken undersöknings-kommittéen, på sätt nyss är visadt, eller den äldre jernvägskommittéen, eller Chefen för statens jernvägsbyggnader tillerkänt den Egidyska metoden något vitsord vid uppgörandet af förslag till jernbanerigtningarne i landet, har dock denna metod blifvit tillitad och anförd såsom en alldeles obestridlig auktoritet till förmån för en jernbanas utläggande öster • om Sigtunafjärden; och man har på grund af en sådan beräkning trott sig kunna antaga, att jernbanan, om den lades i denna rigtning, eller, med andra ord, på kortaste vägen mellan Stockholm och Upsala längs segelleden mellan dessa städer, skulle med hänseende till inkomst och behållning lemna så lysande resultat, att denna jernväg komme att icke allenast blifva jemförlig med, utan till och med öfverträffa hvarje annan redan utförd eller tillämnad jernväg i riket. På den Egidyska metoden grundade beräkningar hafva nämligen blifvit uppgjorda för bedömmande af den vinst, ett för detta jernvägsföretags utförande bildadt aktiebolag kunde hafva att förvänta. Denna metod, tillämpad på tvenne olika sätt, skulle ådagalägga, att denna jernväg komme att befaras, i ena fallet, af 130,370 personer, hvilka tillsamman reste 1,060,163 mil och lemnade jernvägen en inkomstsumma af 357,804 R:dr, och, under andra förutsättningen, af 132,375 personer, som tillsamman reste 1,066,691 mil, hvaraf uppstode en inkomst af 360,008 R:dr, eller, om ett medeltal af dessa båda summor toges, 358,906 R:dr, som, med tillägg af den till 287,314 R:dr beräknade inkomsten för godstrafiken samt 3,780 R:dr för postföring och allehanda transporter för kronans räkning, utgjorde tillhopa 650,000 R:dr, hvilken summa åter, efter afdrag af den trafik, som fortfarande komme att tillflyta vattenkommunikationen, motsvarande 117,500
Motionären ansåg dock meningarne kunna vara delade beträffande Justitie-ombudstnannens åsigt, att denria näring, under vissa vilkor, borde uppmuntras, enär faran för missbruk dervid vore ganska stor. hvaremot ej borde kunna uppstå någon tvekan att biträda Justitie-ombudsmannens mening i afseende på de vilkor, hvilka af honom förutsattes för att näringen skulle kunna anses oskadlig och till och med gagnelig, nemligen, att den skötes ärligen och ordentligen samt af välfrejdade personer och icke begagnas såsom täckmantel för lönnkrögeri och sedeslösa utsväfningar, och i följd häraf inrättas efter sådana ordningsföreskrifter, som till förekommande af missbruk kunna finnas nödiga. Som emellertid Justitie-ombudsmannen icke gifvit någon anvisning för bestämmande af dessa nödiga ordningsföreskrifter, ville motionären fästa uppmärksamheten pä behofvet i detta hänseende. I motionärens tanke borde icke allenast god frejd utan äfven ordentlighet och lämplighet i öfrigt vara de egenskaper, som skulle erfordras för den, åt hvilken rättighet till en dylik näringsrörelses utöfvande kunde beviljas. Med tillämpning af dessa grunder och på det att det mätte blifva möjligt att öfvervaka ordning och skick hos de trafikerande, hvilket, enligt 3g § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, på landet ålåge Kommunal-nämnden, har motionären föreslagit följande ordningsreglor, att, behörigen pröfvade och med de ändringar, som i ett eller annat afseende kunde finnas nödiga, såsom författning utfärdas: l:o Rättighet att till förtäring på stället försälja maltdrycker, kaffe och thé, eller andra icke sprithaltiga drycker må ej tilldelas annan än den, som har god frejd, gjort sig känd för ordentlighet och sedlighet samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara. Sådan försäljning må icke utöfvas af kronoeller kyrkobetjent, ej eller af folkskolelärare. 2:o Den, som vill erhålla rättighet att sådan försäljning idka, anmäle sin önskan, med uppgift om stället, der han ernar den utöfva, i stad hos Magistraten, pä landet hos Kommunal-nämnden, och afbide dess bifall eller afslag.
För vinnande af det ändamål, som med ifrågavarande stadgande blifvit afsedt, torde befinnas tillfyllestgörande, att åt mom. 1 gifva följande förändrade lydelse: Den som sin rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin 1? bränvin en gång uppsagt, må ej till dylik försäljning ånyo vinna rättighet i annan ordning, än denna författning föreskrifver. § 24. Utskottet har i denna § alldeles opåkalladt, och utan ringaste anledning i återremisserne, insatt ett nytt stadgande, innehållande förbud emot bränvinsförsäljning på eller invid det ställe der marknad i stad hålles. Emot detta tillägg får jag fortfarande mig reservera. § 26. Då förhållandena inom olika landsorter äro högst olika, så att, t. ex. i Södermanland, gudstjensten vanligen kan anses vara slutad före klockan 1 på dagen, men deremot, enligt hvad jag hört uppgifvas, i Westergöthland och på några ställen i Skåne, der många kyrkor finnas inom samma pastorat, gudstjensten ofta icke kan begynnas förr än klockan 1 eller 2, vågar jag, på det att i hvarje landsort måtte kunna vidtagas sådane föreskrifter, som med hänseende till omständigheterna befinnas tjenligast, och på det att städerne måtte i afseende å denna förmån sättas i jemlikhet med landet, föreslå att mom. 2 ändras i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns beslut, så lydande: På landet vare då, derest Konungens Befallningshafvande ej särskildt undantag meddelar, all annan utskänkning förbjuden, än på gästgifvaregårdar vid måltider, till resande. I stad ege vederbörande myndighet, att bestämma hvilka timmar om dagen utskänkning må vara tillåten. § 59. Då Utskottet här vidblifvit bestämmelsen af urbota straff för fjerde resan oloflig bränvinsförsäljning, änskönt anmärkningar häremot blifvit gjorde, så väl hos Ridderskapet och Adeln, som hos Vällofl. Borgareståndet, nödgas jag i afseende härå åberopa min vid Utskottets betänkande J\s 13 fogade reservation emot detta stadgande. § 47. Med deu ordalydelse
Den öfverklagade förlägenheten är icke tillkommen på en gång; tidens händelser sedan a 812, och jag tror det åtminstone våra egna misstag hafva grundat den, och i5 års förlopp utan verksam hjelp deremot, har lemnat rådrum för dess tilltagande; fåfängt bör man hoppas på en hastig radicalcour, den sker hvarken genom realisation, genom penningestockens förminskande, eller genom pappersmyntets förökande; hvilken financeplan som än antages måste den verka långsamt till förbättring, om den dertill skall verka med säkerhet, denna säkerhet vinnes ej, om ej Landets hjelpkällor öppnas och dessas öppnande tror jag åtminstone till hufvudsaklig del deraf beror, att våra oeconomiska handelsoch närings-förfa t tn ingar lämpas efter tidens kraf och Nationens behof, Åkerbruket har hastigt blifvit uppbragt till en ovanlig höjd, skall det dervid kunna uppehållas, än mer, skall det ytterligare förkofras, så fordras lif i handel och rörelse, och frihet i näringar; utan handtag af dessa skall Åkerbruket åter förfalla, ty hvem kan odla eller försöka producera, då afsätlnings-tillfälle saknas. Att detta mitt Memorial enligt min vördsamma anhållan, remitteras till Oeconomiesamt BevillningsUtskotten, önskar jag, äfvensom att mig Den 3 Marlit. måtte lemnäs tillåtelse, att directe till dessa Utskott aflemna de ytterligare upplysningar i dessa angelägna frågor det tilläfventyrs torde lyckas mig att anskaffa. Friherre Ridderstolpe, Fredric: Mycket har blifvit sagt om allmänna förhållandernes art, bekynnersam nu mot förr, må det tillåtas mig att dertill uppsöka en orsak: Ehuru hvad jag nu ämnar säga, ej erkänner någon motionstid, gör jag mig en pligt af att tidigt yttra tankar, hvars verkningar bestämmas af Försynens nåd och af Landsmäns deltagande. Det Utskott hvartill jag önskar se detta mitt Memorial remitteradt, linnes i hvarje ädlings själ.
Gr. Horn har sagt, att formen för vår Representation är oduglig; att något godt under densamma icke kan åstadkommas; att bästa beviset för det ringa stöd, den äger i Nationens omdöme, varit den lätthet, en Svensk Konung funnit att tillintetgöra magten hos de Ständer, som efter dessa former voro sammansatta, o. s. v. Jag hemställer då, om det var mot formen af vår Representation, som fordringar på ändringar i vårt samhällsskick voro riktade och gjorde sig gällande 1719; — vidare, om det var mot representationsformen, de mångfaldiga skrifter voro ställda, hvilka uttryckte missbelåtenhet med samhällsförhållandena näst före d. rg Augusti 1772. Månne det ej var den för ringa magten hos Representationen vid Carl XII:s död, och den för sto - Den i3 October f. tu. stora vid Adolph Fredriks, hvilka läto känna behofvet af förändringar i samhällsskicket. Månne det ej var erfarenheten af de mångfaldiga missbruk, hopandet i Ständernas hand af all både lagstiftande, lagskipande och verkställande magt hvilken framkallade den lätthet, hvarmed 1772 års revolution verkställdes, och den allm. tillfredsställelse, hvarmed den emottogs? Vidare hemställer jag, 0111 det varit under former, lika våra, som man sett de representationer röra sig, hvilkas minne svårast tecknades i historiens ammiel'? Månne någon i detta hänseende kan jemnföras med IVationalconventet i blodig åminnelse, och för dess tillkomst var den allm. valrättsprincipen tillämpad j troligen i den största utvidgning, den möjligen kan erhålla, således just i den form, för hvilken motståndarne af våra finna typen af förträfflighet? Vill man vidare se, huru samma representativa former, under olika magtfördelning, kunna frambringa olika resultater, .rå betrakta Engelska Parlamentets historia.
Svaranden icke kunnat redogöra för ifrågavarande honom i egenskap af Riddarhuskamrerare förtrodde redbarheter, pröfvade, i förmågo af 18 kap. 1 och 4 §§ Handelsbaden, Rådstugurätten rättvist förpligta honom att ersätta Riddarhuskassan desammas värde och i sådant afseende genast utgifva omstämda 8,766 Rdr 32 sk. banko, jemte fem procents ränta från den 10
Sängplatser, inkomster och utgifter vid Lasaretter och kurhus. H9 Dagligen medeltal begagnade Inkomster. Utgifter. 09 af af R:dr R:mt. R:dr R:mt. kurhusandra Summa. 1) Lasarettet och Kurhuset vid Halmstad. CD patienter. sjuke. C. J. OSCAR ALSTRÖMER, K. N. Godehmius. C. F. Malmqvist. Hallands län. Ben 31 Becember enligt Enligt de mantalslängden, som upprättats vid slutet af motstående år. Utskrifhustornorslanguerne. Hela folkmängden af Beraf frie från mantalspengar. ningsmanskap. Å landsbygden. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Hallands län. Tab. IV:o 5. DÖDADE ROFDJUR. Vargar. Hafvar. 7. I o I Mårdar, ! Hillrar och Herme liner. 8. Uttrar. Hökar, Ugglor och Ufvar. 12. Falkar och Glador. 13. N:o 6 AF ROFDJUR DÖDADE HUSDJUR finnas i texten meddelade de upplysningar, som erhållits. Hallands län. Bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar. Handtverkerier. Ä landsbygden. I städerna. 0 A landsbygden. Mästare, arbetare oell biträden af alla slag. > S'g. -J 05 Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. K Deras biträden af O CD to ö CD cr g 2 Deras biträden af O: p p 3 C. CD B crq “ b rr to) o Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. C+- J b < 5' 2. ao rr lod a £■ w o Öfver 15 års ålder. Hallands län. Tab. tf.o 8. Längd i mil Kostnader för > Hö SL Antal uteånsne hästar P P f-f a >-*5 < 1 ^ 03 _ • S3 ' B* «- 2 ° 2. a S.
Hon förestälde henne att hon hade ingenting att hoppas för de sina, men att hon kunde för egen del vänta nåd i fall hon afsvure sina irrläror eller åtminstone upphörde att offentligen förkunna dem. Mahmoud Khan sjelf blef också rörd af Gourret el Ayns fägring, liksom han måste beundra hennes förstånd, och gjorde allt för att öfvertala henne. » Gourret el-Ayn », sade han en dag, » jag medför nu en god nyhet. I morgon skall du framträda inför dina domare. De skola fråga dig, om du tillhör babysmen; svara då ’ nej! ’ och du blir genast försatt i frihet. » » Mahmoud Kahn », blef svaret, » i morgon skall du sjelf gifva befallning att bränna mig lefvande. » Så skedde ock, ehuru man visade den barmhertighetenatt, sedan det improviserade bålet var påtändt, qväfva henne genom att stoppa trasor i hennes mun innan hon änni: fattats af lågorna. Derpå ströddes hennes aska för vinden. Att för perserna, som alltid lefvat under den absoluta myndighetens godtycke, framställa de vesterländska regeringsformernas beskaffenhet, är naturligtvis icke biand de lättaste uppgifter. Emellertid visade de sig nyfikna derpå inför M: me Dieulafoy, som förklarade förhållandena så godt hon kunde. Bland annat begärde man att fa reda på styrelsen i Frankrike. » Republiken (djoumaouri) », svarade hon. » Hvad är republik? » Den illustre resanden framlade så mycket hon förmådde rörande tvåkammarsystemet, allmänna rösträtten, ministériel ansvarighet etc. När hon trodde sig ha något så när tyd-liggjort saken, visade en befängd fråga af interlokutören huru fåfänga hennes ansträngningar varit. Då hon nämligen beskref sättet att välja republikens president, sporde man om chefen för Djoumaouri var son till Napolion busurg (Napoleon den store). Ännu mera nyfikna visade sig de persiska damerna på » engelsmännens shah » och ansågo helt naturligt otroligt att denne kunde vara en qvinna.
Med ångest och bäfvan i hjertat har jag kastat ut frågor under olika former, ja liksom blott i ödmjukhet begärt lof att lyssna på mitt inres tal; men från alla håll har svaret ljudit till mig: Qvinna, sköt ditt hushåll, koka din mat, en värdinna har ej tid att äflas med poesi. Från vänner och fremmande, i mundtliga ord, i böcker, i tidningar, öfverallt, från man och qvinna har samma svar gifvits mig. Jag hoppas att jag nu öfvervunnit mig sjelf; men fordom syntes mig i allt ett sken af poesi, vare sig i köket, i sömmen, ja i det lägsta, det ringaste göromål, ty jag arbetade ju för min mans, för mina barns trefnad. Jag såg på mitt hem som på vexten derborta i blomkrukan, der hvarje stjelk, ja sjelfva den svarta mullen adlas till behag, genom sitt samband med det hela, sin nödvändighet för blommans fägring. Jag har lyckats mer och mer förjaga denna doft af poesi och att mer och mer gräfva mig ned endast i mullen, utan att se blomman". "Augusta, monne du ej tar detta för strängt. Att en husmors pligt är vården om sina barn och sitt hus, det torde vi väl alla vara ense om, men huru mycket af hvad vi dagligen uträtta är icke sådant som för en ringa penning, lika väl uträttas af en sömmerska. Det är således denna ringa penning, en daglönerskas dagspenning en och annan gång och utbetalad åt en fattig sömmerska, för hvilken vi offra ett lif för själen; ty det blefve naturligtvis dessa slags arbeten vi skulle åsidosätta, icke dem hvilka fordra vår egen handläggning. Är det verkligen denna penning vi böra göra afseende på? Nå väl, men monne vi ej alla slösa så mycket på bjeffs och grannlåt och andra mera kostsamma nöjen? Låtom oss då hellre umbära sådant". "Kära Helene", sade Amelie, "tycker du dessa halfkarlar, dessa madamer Staël och dylika, som dock stått på den qvinliga bildningens högsta spets, varit så ljufliga qvinnor att likna". "Tror du då att det är bildningen som gör qvinnan karlavulen?
Med anledning häraf och då det för mig är bekant, att tillgångar på medel för andra stiftelser än de af behofvet strängt påkallade, icke äro särdeles rika, vågar jag tro, att för det första ingen fråga bör vara om någon ny anstalt för blindas undervisning, utan att den vid hufvudstaden befintliga kari tills vidare anses vara tillfyllestgörande. Deremot är de döfstummas tillstånd så beklagansvärdt, att de för dem vidtagna anstalter torde böra erhålla någon utvidgning. Vid öfvervägande af det sätt, hvarpå man härvid lämpligast bör tillvägagå, kan ett trefaldigt förfarande komma i fråga. Man kan försöka att tillvägabringa blotta undercmungs-anstalter för de döfstumma, öfverlemnande de olyckliges uppfostran, uppehälle och öfriga enskilda lefnad åt den tillfälliga vård, som deras målsmän kunna åt dem bereda. Man kari åt den enskilda omtankan öfverlemna fullständiga Instituters anläggning, men för det goda ändamålets skull och med vissa säkerhetsgifvande förbehåll understödja sådana Instituter med allmänna medel. Och ändtligen kunna fullständiga Instituter anläggas ensamt af Staten, hvilken i sådant fall helt och hållet hesörjer inrättningarnes förvaltning och verksamhet. Det sistnämnda förfarandet är det vanliga. Det är utan tvifvel för Staten det dyraste, men det torde ock vara det enda, sorn på ett någorlunda säkert sätt förer till ändamålet. För de döfstumma kan en anstalt, som blott lemnar undervisning och låter allt annat bero af tillfälliga förhållanden, omöjligen vara till stort gagn, äfven om, hvilket icke är sannolikt, något större antal undervisningssökande vid en sådan anstalt skulle kunna sammanbringas. Enskilda fullständiga anstalter för döfstumma kunna endast i den händelse åstadkommas, att dels genom Statens bidrag och dels genom afgifter från enskilda sådane inrättningars uppkomst och bestånd försäkras. De sistnämnde afgifterna äro icke till något betydligare belopp att påräkna, då de döfstumme med få undantag tillhöra de fattigare samhällsklasserna, hvarförutan erforderlig säkerhet att Statens bidrag ändamålsenligt blifva använda ej lätt kan vinnas af anstalter, som hufvudsakligen äro enskilda.
Passevolancen, se Mötes-Passevolancen. Postporto; om upphäfvandet af nu medgifven moderation deri för href, sorn väga öfver 8 lod 67. Post-Taxor för inrikes gående bref, förslag till nya sådana .. 25. Pr estvals-Förordning, förslag lill ny sådan 21. Prinssessan Sophia Albertina; om H. K. H:ts dödliga frånfälle 63. * anslag af medel för de derige nom förorsakade begrafningsoch andia kostnader 68. Register lifv. K, Mt:s Nåd. Protos, o. Slri/v. g Proviantlager , liqvid emellan Förvaltningen af Sjö-iirendena och Allmänna Magazins-InräUningen, angående ett sådant i Carlscrona 26. Pratstation af hästar i stället för Manskap, se Hästar. R Realisationense Myntvärde. Recognitions-Skogars skattläggning, se Skattläggning. Regerings-Formenj, \q, 21 och 88 §§, rörandesättet för förklaringars meddelande om Lagens rätta mening, förändringar deruti 83. Dito dito 88 §. tillägg deruti Sj. Dito dito 63 §. förändrad . redaction deraf 89. Revisorerj R. St:s„ förnyad Instruclion för dem, se Inslruction. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL antites MM-nånni p il D 'i' D ö D Jj L VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. SJUNDE SAMLINGEN. Etti elni itgcn: Lagsamt sillm. Besv. och Oeconomie-Utskoltets gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. Lagsamt Allm. JScsv. och Oecon.Utskottens Betänkande N-o t. i N;o' i. Ankom till Exped. Ulsk. den *4 April kl, 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om öfverseende af Städernes Police-för fattningar.
M:ts pröfning och fastställande. Deremot kan jag icke annat än på det högsta ogilla de lappverksförslag, som jemväl blifvit väckta och afse, dels att splittra kasernerna genom att förlägga åtskilliga artilleriverkstä - 62 Den 3 Mars f. m. der till Marieberg, och dels att genom påbyggnad af den nuvarande kasernen förskaffa sig för den närmaste framtiden en i någon mån tillräcklig sådan. Jag vet för öfrigt icke, hvar man å Marieberg skulle finna utrymme för de föreslagna artilleriverkstäderna, så vida man icke ville bortkasta Krigs-Collegii handlingar rörande Sveriges krigshistoria under dess ärofullaste period, hvilka ännu äro oordnade och för forskaren otillgängliga, eller ock uppbygga elt nytt hus för förvarande af dessa handlingar. För min del sluter jag mig till det förslag, Hr Cederschiöld framställt, och tror, att det enda slut, hvartill manför närvarande kan komma, är att besluta en skrifvelse till K. M:t i ämnet, af det innehåll, som Borgare-Ståndet för sin del antagit. Ehuru detta förslag till underd. skrifvelse redan blifvit uppläst, anhåller jag att åter få uppläsa det, emedan det innehåller en modifikation af Hr Cederschiölds förslag, hvarom han möjligen skulle vilja förena sig. Det af Borgare-Ståndet antagna skrifvelseförslaget lyder sålunda: »Att R. St:r måtte ingå till K. M:t med underd. anhållan derom: att nu af enskild motionär framlagda förslag till kasern för K. Svea artilleriregemente måtte underkastas K. M:ts pröfning för att, om det i väsendtligare delar vunne K. M:ts godkännande, med vederbörliga förändringar föreläggas nästkommande riksdag; eller ock att, i händelse K. M:t ej funne nämnde förslag lämpligt, K. M:t då måtte till nästkommande riksdag afgifva ritningar och kostnadsförslag till ett fullständigt kasernetablissement för K. Svea artilleriregemente, förlagdt på nöjdsträckan mellan Fredrikshof och Lifgardets till häst kasern eller å någon annan lämplig och nära intill exercisfältet belägen plats.»
Om förhållandet verkligen skulle vara sådant, som på detta rum oell äfven inom PresteSt. blifvit förutsatt, så skulle följden blifva den, att 6g §:n Reg.Ftn blefve en fullkomlig illusion, Jag kan icke för min del begripa hvartill denna § då skulle tjena; ty oaktadt man i sjelfva verket icke kan neka till, att vissa frågor äro af den beskaffenhet, att icke enligt grundlagen få förfalla, när två Stånd stanna emot två, utan att de ovillkorligen måste i förstärkt Utsk. afgöras, så skulle man likväl kunna eludera detta stadgande derigenom I. ex., att de tvänne Stånd, som äro emot sjelfva anslaget eller saken, förklarade, att de casserade sjelfva voter:s-propos:na, och påstodo, att icke någon votering skulle få ske eller enligt grundlagen vore tillåten, Det skulle kunna bända för kommande lider, att de Stånd, hvilka nu så mycket yrka på delina Sats, derigenom skulle komma Uti ett dilemma, ur hvilket jag icke ser huru de skulle kunna reda sig. Man kan föreställa sig, alt då, vid en kommande riksdag, SlatsUtsk. tillstyrker anslag, samt 2tne Stånd bifalla, men de 2:ne öfriga Stånden afstyrka desamma, samt det till följd af 6q §:n Reg.F:n skall komma till votering, all votering likväl uteblifver, emedan de 2.‘ne sistnämnda Stånden under en eller annan förevändning cassera volerss-propossna, saint förklara att ingen votering enligt grundlagen bor blifva af, och hvem skall då slita denna tvist? Således skulle man i sjelfva verket med 6g §:n Reg.Ftn icke vinna någonting, och de flesta anslagsfrågor, då ej 3:ne Stånd sig derom förenat, förfalla. Det Den i4 Juni f. m. Det är af detta skäl jag ansett mig skyldig att biträda StalsUtsl:s af så många klandrade beslut, och det så mycket hellre, som jag ej trott mig böra fästa mig vid ögonblicket, utan handla med afseende på framtiden, hvilket jag tror är af mycket större vigt.