Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den verkade således én bestämd nedsättning i proportionen emellan Silfverfond och Sedlar, ett försämrande af Bankens ställning såsom vexlingsskyldig; och hade, i allo, naturen af nytt låne-anslag, derest den skulle till Riksgälds-Contorels disposition upplåtas. 3:o Genom netto-vinsten af Låne-rörelsen, som, för att reserveras och hållas i beredskap lill möjligen erforderliga ränteliqvider å obligationerne, kunde under tiden med fördel hållas rörlig i dylik låneväg; äfvensom den på samma sätt reserverade räntan och capital-afbetalningen å Gr und fond s-obligationer ne. Dervid förekommer dock den svårighet, alt, som det icke är gifvet, att ränteliqvid för Låne-obligationerne samt ränteoch capital-betalning på Grundfonds-ohligationerne erfordrades just å de tider, då jernlåneni innehafvare funne sig belåtne alt verkställa afbelalningar och relaxera deras panter, samt när nya lån derjemte vöre för andra obehöfliga, så lärer här egentligen våda kunna uppslå, alt den ofrivilliga indragning, för hvars af Banco-Utskoltet blott såsom yttersta nödfallsåtgärd antydda möjlighet, så mycken farhåga hyses, skulle till äfventyrs långt snarart lios Laneoch Riksgälds-Contoret ifrågakomma. Herr JVcern har yttrat den förhoppning, att vid nästa Riksdag metall-belåningen, likasom annan lämplig varubelåning, må kunna öfverlemnas åt under tiden uppkomna enskilda Banker, och likaså belåningen på publika papper; samt fastigbets-inleckningarne efter band till blifvande bypotheks-föreningar. I Banco-Ulskotlets Utlåtande N:0 16. 25 I Herrar Tottics och Wwrns förslag finner Banco-Utskottet likväl ej något, som skulle kunna bidraga till dylika inrättningars uppkomst och utveckling; och föga sannolikt ar, alt, utan något slags understöd från allmänt Låneverk, de skulle kunna hilda sig på ett ändamålsenligt, för det allmänna ga "neli g t sätt, och tillika hafva att påräkna en skälig vinst, i täflan med ett
SutthofTs et C:o gäldbundna bo icke kunna fiir dess uppgifna fordringsanspråk »tilläggas någon betalningsrätt utur de afträdde tillgångarna», till hvilka hörde i fråga varande | mantal Thors, hvarefter Hofrätten förklarat sig ej finna skäl att i Rådst.rättens öfverklagade dom göra ändring; Häradsrätten, efter inhämtad kännedom deraf, att Sökanden tillhandlat sig nämnde hemman af en man, hvilken å offentlig auktion från Handlanden Ihres konkursmassa detsamma inköpt, meddelat det beslut under den 23 Febr. 1848, att annan åtgärd ej kunde vidtagas, än att, på sätt 24 § uti Inteckningslagen den 13 Juli 1818, sådan den lyder i Kongl. Kungörelsen den 18 Dec. 1823, föreskrefve, Grosshandelsbolaget Dan. SutthofTs et C:o konkursmassa skulle genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, som genom Sökandens försorg borde 3:ne gånger införas i Postoch Inrikes-tidningarna, kallas och föreläggas att å 3:dje rättegångsdagen af det lagtima ting med Gottlands Norra härad, som infölle först sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos Häradsrätten anmäla, huruvida emot ofvanberörde intecknings dödande kunde vara något att påminna; och ville Häradsrätten då, ehvad bemälte konkursmassa begagnade rättigheten att varda hörd eller ej, och jemväl utan hinder deraf, att originalinteckningshandlingen icke uppvisades, angående inteckningens dödande sig utlåta; hvarefter Sökanden vid påföljande hösteting den 11 Okt. 1848 anmält, att han på kallelse af tillf. Domhafvanden infunnit sig för att fullgöra honom i ärendet gifven föreskrift (föreskrift, honom i ärendet gifven), utan att detsamma likväl då, i anseende till Domhafvandens frånvaro, kunnat förekomma; men å vintertinget 1849 hade, efter det
Det är väl sant, alt Författningarne icke föibjuda införsel i Kronoskatte och Frälse-liemman, troligen derföre att Kronan ej i allmänhet ansetts kunna äga eller ägt sådane hemman; men att i denna fråga anse tillåtet, hvad som icke är förbjudet, är åtminstone stridande emot hittills följd praxis, hvarom flere beslut tala. Också vore det väl icke skäl, att nu mera förändra denna praxis, då så många skatterätts-fordrare fått på dylike grunder afslag å sökt införsel i hemman och lägenheter, då Kronan skulle derpå göra betydliga förluster och hon ännu aldrig tagit eller får taga ersättning för sine skatterätts-fordringar i något enskildes hemman, utan desse fordringar alltid medelst qvittningar blifvit godtgjorde. Genom afslag å ifrågavarande Ansökning behandlade man således icke de skatterätts-for - Betänkanden, N:o 275. 3o>q drare, som nu framställt sig, annorlunda än alle andre dylike fordrings-ägnre, hvaremot, om den bifölls, följden ostridigt skulle blifva, som KammarColIegium yttrat, att Guldverkets öfrige egendom skulle, i samma ändamål, af någon annan skatterälls-fordrare erhållas, serdeles dem, som ännu kunna innehafva så kallade Tullgarns-fordringar. Att Staten bör betala sin skulld är ostridigt; men den ena fordringsägaren bör ej få bättre betalning, än den andra; det bör ske lika till alla och i den ordning, som är föreskrifven; dermed lia alla andra fordringsägare fått åtnöjas, och ingen ändring lärer, då Bytesliqviderne äro i det närmaste slutade, nu mera kunna ske i denna stadgade ordning, äfven om den icke vore alldeles billig och rättvis. Skulle detta slags Statens skulder, såsom med andre skulder tillgår, genast betalas, så böra alla Statens behållne hemman dertill användas och framför allt Kungsgårdar, samt Slaten äfven för sine fordringar taga införsel i enskildes hemman, och desse ömscsidige fordringar och skulder på så sätt licjvideras, säkert till allmänt missnöje i landet.
Med anledning af de, beträffande de föregående framställningarne, fattade beslut, hafva Riddcrskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden dels låtit Momenterna 1, 2. 3, 4 och 6 af 16:de punkten samt 1, 2 och 3 jemte första Afdelningen af 4:de Momentet i 17:de punkten förfalla, dels ock desamma återförvisat, för at t deras innehåll må sättas i öfverensstämmelse med Ståndens beslut vid l:sta och 2:dra punkterna och på det att Utskottet vid framläggandet af förnyadt förslag till sättet för Banko-Diskont-Direktionens samt Låne-KontorsDirektionernas sammansättning med hvad dermed står i gemenskap, måtte taga under öfvervägande, huruvida icke någon ändring i nu gällande föreskrifter i dessa delar utöfver hvad Stånden sjelfve redan, med antagande af BankoFullmäktiges förslag hvad den förstnämnde Direktionens sammansättning anginge, borde iakttagas; hvarförutan Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet vid bifall å 18:de punkten fästat det vilkor, att i 3:dje Momentet, näst efter ordet »genast», må tilläggas ordet »(/«»; och hafva Riks-Stånden för öfrigt i fråga om lista Momentet 19:de punkten stadnat i följande beslut, nemligen: Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet hafva funnit för godt att, så vidt Diskont-verket i Stockholm beträffade, antaga det af Herr Wallenberg, uti förevarande Memorial bifogad reservation, förordade förslag till redaktion af Mom. 1, hvaremot den del af samma Morn., som rörde Låne-kontoren, är vorden af bemälde Riks-Stånd återremitterad. Preste-Ståndet har, med ogillande af Utskottets förslag, beslutat att endast den förändring uti 82 § 1 Mom. må ega rum, att sammanträdena vid BankoDiskont-verket i Stockholm bestämmas så, att pröfningen af handlingar, som afse diskontering eller lån från fonden för handel och näringar, icke förclröjes utöfver 2 dagar, samt för enahanda utlåning vid Låne-kontoret i Götheborg icke utöfver 3 dagar.
S. D. !^li Hcderwärda Bonde-Ständet» förleden gårdag fotade och nu tillkännagifne beflut instämde Borgare-Ständer i sä mätlo, an frägan om uppskjulande kill nästa Riksdag med prösninqen af de ämnen, hwilka wid nyst hallna Riksdag blifvit upptagne och behandlade för att wid ben nästkommande afgöras, skulle remitteras, med anledning af z6 § Riksdags-Ordningen, till ett särskildt Utskott af Trenne Ledamöter fran hvarje Ständ. 4It svxrL Lx protoaollo. v. Vnlerins^ Utdrag af Borgare-Ståndets Protokoll wid Riksdagen i Arebro d. Augusti igro. S. D. konstitutions-Utskottet» under den 8:de deri-, ne» afgisna ost) i dag. a nyo föredrogne utlåtande » anledning af Ncksens Ständer» Iustiliä-Ombudsmans dit remitterade Memorial med sörfrägan om dest wistelseort, dä Riksdag annorstäds än i Hufnudstaden hl lie», blef af Borgare-Ständer till alldelar <nd*ä> dt. tuML kx protocolko. I. v. Valerius Upps Den 17 Aug. Z Uppläst hos Ridd. och Adeln d. r8 Äng. rgro. Preste-Ständet d. r8 » Borgare-Ständct d. r8 Bonde-Ständet d. r8 Riksens Högloft.
Af de till sistnämnde Class hörande anslag, har Utskottet ansett-de under Litt. a. b. c. och e. uppförda böra fortfara intilldess den förestående regleringen af Bankens Tjenstemanrrapersonal och Vaktbetjening samt densamma tillkommande aflöning hunnit verkställas. Det under Litt. d» omnämnde anslag har Utskottet deremot funnit böra indragas, då utgifningen af transportsedlarne upphör, men intilldess torde detsamma böra fortfara. De under Litt. f. g. och h. upptagna anslag har Utskottet ansett böra fortfarande utgå. Det under Litt. i. omförmälde löneanslag, torde böra fortfara intilldess aflöningsvilkoren för betjeningen vid stereotyperingen kunna uti den nya aflöningsstaten varda bestämde. De under Litt. k. och l. upptagna 2:ne anslag äro af Utskottet å Bankens ordinarie aflöningsstat uppförda, och hafva Rikets Höglofl. Ständer redan, genom gillandet af Utskottets Memorial N:o 96, härtill lemnat bifall. För öfrigt har Utskottet, i afseende på alla ofvanstående anslag, utgörande tillsammans 4’£)86 R:dr, ansett den föreskrift böra meddelas, att, jemte det ej mindre nu föreslagne än de, vid hvarje anslags beviljande redan bestämda vilkor och förbehåll skola noggrannt iakttagas, dessa anslag böra i möjligaste måtto, och så vidt omständigheterna medgifva, förminskas och besparas, samt att några nya anslag af enahanda beskaffenhet icke må intill nästa Riksdag af Banco-Styrelsen beviljas; hvarigenom nyssberörde totalsumma kunde komma att öfverskridas.
Underdånig skrifvelse med Reglemente för Bankens styrelse och förvaltning. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående inrättande af en pensionsans tält för farty gs-befålhafvare, styrmän och annat sjöfolk. angående fortfarande anslag för Kamereraren Carl Sandberg. — ■— med vy Riks-Slal. angående förändring i stadgandena om giftomannarätl. i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående anta gande af en författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall, dels ock serskilda framställningar i dermed sammanhang egande ämnen. angående ändring i kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att be grafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne. angående närmare bestämmelse af sättet för inteckning om nyttjande rätt till fast egendom. i fråga om arfsrätt för oäkta barn. angående ändringar i nu gällande föreskrifter rörande viikoren för af söndring af jord. —- — angående förändrade stadganden i afseende å Frejdebetyg. med öfverlemnande af ny Bevillningssladga. angående upprätladt nytt Reglemente för Riksgälds-kontoret. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1864. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 6 Dcc. 1!I62. Presle-Slåndet den 6 Borgare-Ståndet den 13 Bonde-Ståndet den £0 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående riksdag skostnadernas bestridande genom. Riksgälds-kontoret. (Stats-Ulskottets Mern. N:o 5.) S. A. K.
En dylik händelse har förut inträffat vid i8j5 års riksdag, då 3:ne RiksSt. i anledning af en K. propos. beslöto att icke vid den riksdagen företaga de sedan föregående riksdagen då hvilande grundlagsfrågorna om förändrad representation, men likväl måste, på grund af R. o. Ad:s ensamma beslut, åter upptaga och afgöra dessa frågor. Jag finner således intet hinder af det beslut, BorgareSt. nu fattat; ty det är möjligt, att detta Stånd, på uppmaning att återupptaga frågan, tinner sitt misstag och, med frånträdande af sitt förra beslut, bifaller det ifrågavarande förslaget i sin helhet. Frih. Ehrenborgh: Då jag icke kunnat uppfatta de förhållanden, som ägt och äga rum inom de öfriga RiksSt., på samma sätt som den siste värde talaren, finner jag för min del det vara likgiltigt, hvad beslut R. o. Ad. nu fattar. Jag anser mig likväl böra förklara, att jag icke med Frih. von Schulzenheim tror, att det skulle blifva så lätt för Högsta Domstolen att få förfrågningar från underdomstolarna, der de icke behöfdes; och om än försök gjordes att erhålla sådana, så, oberäknadt den menliga verkan, som deraf kunde härflyta för Högsta Domstolens egen existens vid en påföljande riksdag, förmodar jag, att innan svaret å förfrågningen meddelades, skulle den mellanliggande auctoritetens utlåtande inhemtas, huruvida en förklaring vore behöflig. Jag tror således, att det band på Högsta Domstolen, som nu finnes i 19 , icke är utan sin nytta, och att, så länge det qvarstår, Högsta Domstolen ej skall hafva så lätt att ingå i lagförklaringar, hvilka alltid böra så mycket som möjligt undvikas. Det är mig för öfrigt okärt, att sista riksdagens Constit.Utsk. sett saken så, att nu ifrågav. 3:ne §§. måste i ett sammanhang afgöras. Att nuvar. Constit.Utsk. icke sett den alldeles lika, visar sig deraf, att Utsk. i sin meddelade uppgift på de sedan sista riksdag hvilande grundlagsfrågor upptagit fyra särskilda K. propos:r och deribland hopfogat 2:ne.
Men då rnenniskor göra sitt till, för att göra Guds verk om intet, då kärleken till vår Guds heliga, fullkomliga och goda lag och vilja skall förbytas till hat och fiendskap till Gud oell hans heliga, ehuru mycket ordande om Evangelium och Christ usnamnets ideliga missbrukande, såsom en mycket vacker bjellerklang. skall gifva vaekert. sken i förening roed vackert spel åt. alltsammans; då sund oell helsosam lära skall ersättas med och förbyta» i skadlig och haltlös menniskovisdoin utan inneboende anda och kraft: då kommer det att gå så. att. fienden förstör för oss det. etta, oss af Gud gifna stödet för vår tro efter det andra, tills vi omsider komma så långt i förderf och oberoende af Gud i himmelen, att affallets sou, förtappelsens barn och syndenes menniska träder uppenbart fram, och icke blott under hycklad trosbekännelse med munnen förnekar Christinn i hjertat, såsom det tillgår inom liotnerska kyrkan, utan rent af sjunger ut. sina hjertnäs tankar med fräckt mod: vi vilje icke att Christus skall vara rådande Herre och Gud öfver oss! Mig synes derföre, att vi gore biist att vi taga oss till varti och låte vår heliga kyrkas grundvalar bestå, så löpe vi icke lära att omstörtade blifva.
Tager man dervid i betraktande alt desse skulle åläggas sjelfve ombesörja renskrifningen, hvilken de naturligtvis skulle låta verkställa emot betalning, enär man icke kan begära, att personer med juridisk bildning skulle dermed vilja sysselsätta sig, eller enä medhinna det, om viljan vore aldrig så god, och hvilken renskrifningskoslnad kan beräknas minst till 100' R:dr b:ko, så skulle totala löne-inkomsten för hvarje af dessa grader minskas med nämnde belopp och således ulgöra från 1,100 till 900 R:dr b:ko. Jag tror icke, att man gerna kan begära, att desse tjenstemän, af hvilka de äldre, för att ernå denna lön, måste hafva arbetat en längre tid i verket, kunna erbjudas mindre löne-inkomster. Dervid borde tillika fästas de vilkor, dels alt innehafvarne icke finge emottaga eller bekläda andra tjensler ulan HofR:ns tillstånd, dels att, såsom jag förut nämnt, de borde ombesörja renskrifningen, samt dels slutligen att, om de åtnjuta någon tids tjenstledighet, de skulle afstå en del af lönen. Dessa vilkor har K. M. godkänt, och StatsUtsk. har jemväl antagit dem. Då nu HofR:n nedsatt anspråken sä lågt som möjligt, och en betydlig minoritet inom Utsk. ansett statsverkets tillgångar medgifva en tillökning i öfverensstämmelse med hvad HofR:n föreslagit, hemställer jag, i likhet med hvad reservanten Ola Månsson föreslagit, att lönerne inom Svea och Götha HofRrr mätte bestämmas för hvardera af de 5 äldste Notarierne lill 900 R:dr, de 5 dernäst till 800 R:dr, de 5 yngsta Notarierna till 700, den äldsta Fiskalen till 900 R:dr, för de öfriga 4 Fiskalerna hvardera lill 700; och inom HofR:n öfver Skåne, och Blekinge för hvardera af de 2:ne äldsta Notarierna till 900 R:dr, de två dernäst till 800 R:dr, de 2 yngsta till 700 R:dr, samt 2 Fiskaler hvardera till 700 R:dr.
"Som den grundsatts äro bestridlig, att lagen bör tillförbinda en gäldenär, att uppfylla lagligen ingångna aftal samt förekomma öfverträdelse af detta hans åliggande» så finner jag häraf följa, att, i saknad af annan tillgång till godtgörande af den skuld, som han sig åsamkat, hans arbetskraft bör för sådant ändamål användas; och, i följd af denna min öfvertygelse, har jag icke kunnat deltaga i Lag-Utskottets förevarande Betänkande, utan reserverar min motsatta åsigt, i enlighet med hvad Lag-Utskottet i sitt, öfver samma ämne, vid förra Riksdagen afgifne Betänkande, hufvudsakligen föreslagit, samt hvad Kongl. Lag-Utskottets Betänkande N.o SS. 5 Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge, i dess anmärkningar vid förslaget till allmän Civil-Lag i detta hänseende yttrat; men såsom correctiv mot missbruk af arbetsdomar, anser jag dem endast böra tillämpas för skulder, hvilka icke öfverstiga 5o R:dr Banco, samt alt, då ali arbetskraft icke skäligen kan uppskattas efter markegångstaxan, arbetslönen lämpligast höra bestämmas efter i orten gällande pris, så vida icke annorlunda derom öfverenskommas kan.” af Jöns Pehrsson ifrån Malmöhus Län: ”Då Utskottets pluralitet 0» gillat de inom Bonde-Ståndet af flere Ledamöter väckta och hit remitterade motioner, angående återupplifvande eller, rättare sagdt, införande af så kallade arbetsdomar, får jag emot samma beslut anmäla min reservation och som skäl derföre åberopa de grunder, hvilka förekomma, dels uti motionerne, och dels uti Lag-Utskottets vid sista Riksdag meddelade Betänkande. Efter min tanka, har ingen anledning förekommit, hvarföre dea åsigt af ämnet, som vid sistförflutne Riksdag gjort sig gällande, nu skall hafva en motsatt rigtning. Tvertom tror jag erfarenheten nogsamt »visat behofvet af creditförhållande man och man emellan, och detta är, i min tanka, motarbetadt af Utskottets afslag å de framställde motionerne.
„Prata ni om sorger“, sade gamla Lisa, „hvad förstån J hvad sorg vill säga. Olyckan kommer och går, allt beror på att ha hjertat friskt“. „Ser ni huru lilla Emma gråter bittert, vill ni veta hvarför? Jo i ons fick hon en liten socker mamsell, så nätt och söt, med en blomma i håret och guldprickar på klädningen. Emma dansade i glädjen, lade mamselln på den finaste, hvitaste bomull, radade små blommor omkring, ja nändes ej kyssa henne ens, för att ej fara illa med henne. Sen lade hon den yttersta kanten af sin lilla, lockiga panna på dockans bomulls bädd, för att få sofva med sin lilla, snälla sockervän“. „Kom så Hugo. Han tyckte sig vara så qvick, när han sakta tog dockan och bet sönder den, i detsamma lilla Emma öppnade sina ögon. Ser du huru bittert Emma gråter. Är då förlusten af en sockerdocka en så stor sak?“ „Tacka vill jag lilla Edvard. Samma dag han kristnades begrofs hans mamma, kort derefter hans syster och bror, och sen brann hans hem med allt, hvad deri fanns, ja så noga, att lilla Edvard ej hade en skjorta ens att ömsa på sig, och han behöfde ändå så små skjortor. Men sen J sorgen tynga på Edvard? Alls icke“. „Försök att se på honom, du skall märka huru han genast ler. Peka finger åt honom, eller tala ett ord till honom, och du skall få se att han ställer sin mun på vidgafvel för att skratta. Hvad bryr han sig om sorgen? Dertill är han för klok. Dags nog blir att gråta när man får tänder, menar Edvard“. „Ja, sen J, jag har lefvat länge, jag har sett verlden, och alltid har jag sett, att det icke är olyckorna, som plåga menniskan. Det kommer bara an på huru man tar det“, sade gamla Lisa. Kuhinanuis 7 dotter. En ung qvinna stod vid stranden. Hennes svarta hår föll rakt ut för hennes axlar. Hvar är blomman från Owaihée qvinnans hufvud, hvarföre är hon oprydd, hvarföre kastar hon sin blick utåt hafvet?
Bränvins-brani ningen under hela den dertill tillåtna tiden skulle åstadkomma ett betydligt och skadligt öfverflöd af Bränvin, uti hvilket yttrande Herr Doctor Renström jemväl instämt: 9:0 Herr Prosten Heffler, hvarmed Herr Prosten Doctor Stenhammar och Herr Prosten Fröberg sig förenat, att Bränvins-bränningen, såsom förmonlig för "Landtbruket, borde vara tillåten alla tider af året; 10:0 Herr Biskoppen Doctor Rosenstein, att Bränvins-bränningen, i afseende på den Oeconomiska delen deraf, berodde af Kongl. Majts Nådiga godtfinnande och att Riksens Ständer aldrig kunde sträcka sina åtgärder dervid längre än till underdåniga önskningar; vid dem borde Näringsfriheten eller den naturliga rättigheten, att utan andras förfång fritt få använda eller förändra, hvad man enligt lag och rätt äger eller förvärfvat, aldrig lemnäs ur sigte; man borde ej eller glömma hvarken svårigheten af Controllen på Panneryaiden, inskränkta Brännings-tider, förseglingar och mera dylikt, som åstadkomma onödiga besvär, obehagliga chicaner oell för lugnet ofta vådliga uppträden, eller den tunga kostnad Jordbrukaren får vidkännas, genom efter hvarje Riksdag till storlek och form förändrade Brän vins - Pannor; och utom allt detta borde äfven i betraktande tagas, att så länge Bränvinet anses vora ett behof i vårt klimat och dess bruk således tillätes, uppkommer en verkelig national förlust deraf, att man utaf lagarna tvingas tillverka denna vara på det mindst förmanliga sajttj hvaremot en verkelig nationalvinst - 1220 Den 14 Juli. vinst skulle uppkomma, om varan finge tillverkas efter xigtiga HushåHs-gruuder, med besparing på säd , arbete och i synnerhet veil: att missbruk af förtäringen endast genom goda strafflagar och en vaksam kraftig Police kunde hämmas: att på Riksens
Det är sannt, att någon utbetalning till räkningshafvaren icke bordt äga rum, då insatta medel på hans räkning ej funnos att utgifva, och att således fel mot Bankens reglemente var begånget genom utgifvande af icke insatta medel. Men icke kunde detta till uttagarens fördel begångna fel komma honom ytterligare till godo genom befrielse från återbetalning af hvad han utan rätt utbekommit. Om Banken eller den, som begått felet, är derföre till straff skyldig; så kan dock straffet icke utkräfvas till fördel för den medbrottslige, som utbekommit, hvad han ej bordt begära, eller bestå deruti, att han får behålla, hvad lian sålunda otillbörligen åtkommit. Och såsom straff, men ej annorlunda, är det, som en förlust bör kunna blifva följden af dylik felaktighet, när förlusten icke uppkommer genom lagligen förlorad fordringsrätt. Men såsom straff kan lagligen ingenting annat drabba, än det, som i sådan egenskap är lagligen stadgadt. Således kunde det här ej äga rum, med mindre något lagstadgande derom fanns att tillämpa. Uti min embetsberättelse för år 1852 framställde jag till jemförelse en öfversigt af de tre Hofrätternes verksamhet under åren 1840—51, enligt hvilken antalet utaf afgjorda mål för hvarje referent eller ledamot i den Skånska Hofrätten betydligt öfversteg motsvarande antal i Svea och Göta Hofrätter. Med året 1852 fördeltes ledamöterne i de båda sistnämnda Hofrätterna på fem Divisioner i stället för fyra; och den Skånska erhöll ökadt antal ledamöter, så att den numera utgöres af två divisioner. Då emellertid under nyssberörda år i hvardera af de tvenne öfriga Hofrätterna en sjette division var bildad, hvilken uteslutande sysselsattes med afgörandet af vädjade saker, har jag trott redovisningen för nämnde års arbeten inom de särskilda Hofrätterna icke lemna tillförlitlig grund för bedömande af frågan, huruvida den anmärkta olikheten i antalet af afgjorda mål inom de särskilda Hofrätterna efter den inträdda förändringen minskats eller icke.