Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kostnaderna för fångars vård och underhåll utgjort år 1845: 739,979 r:dr 15 sk. 4 rst., och år 1846 omkring 800,000 r:dr samt, efter hvad Utskottet inhemtat, de årliga staterne för fångvården blifvit af Kongl. Maj:t i nåder fastställde för år 1847 till 759,600 r:dr och för innevarande år till 806,266 r:dr 32 sk., har Utskottet, som delar den af Rikets Ständers sistlidet år församlade Revisorer uttryckta åsigt om angelägenheten deraf, att detta anslag bestämmes lill en summa, hvilken så mycket som möjligt närman sig årsbehofvet, helst eljest vid stats-regleringen synes en större tillgång för nya anvisningar, än som verkligen förefinnes, ansett sig böra hemställa, att det å Andra hufvud—titeln till fångars vård och underhåll m. m. uppförda förslags-anslag må ökas med 300,000 r:dr. Bill till R. St. Med anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers derom gjorda hemställan, får Utskottet föreslå: a) att det å staten för Öfverståthällare-embetet under Sjette hufvudtiteln uppförde anslag af 8 r:dr för en skarprättare, måtte, i likhet med hvad i afseende på lönerne för öfrige skarprättare redan iakttagits, öfverflyttas till det under Andra hufvud-titeln hörande anslaget för fångars vård och underhåll; och b) att till sistnämnde anslag jemväl må öfverföras ett under Åttonde hufvud-titeln nu förekommande anslag af 8 r:dr 16 sk. till kyrkoherden i Marstrand för meddelande af religionsvård åt fångarne å Carlstens • fästning, 12:o.
Jag skall icke uppehålla Ståndet med min åsigt, då måhända alla andra ledamöter hysa en deremot stridaode mening, men jag får förklara, att jag tror det icke vara förenligt med grundlagen att betänk, lägges till handlingarne. Hr von Hartmansdorff: Jag vill icke skilja mig från Hr von Hohenhausen och har icke påyrkat att betänk, lägges lill handlingarne, utan endast alt Ståndet måtte vidblifva sitt beslut. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att vidblifva sitt, i anledn. af Const.Utsk:s mern. N:o 34, fattade beslut. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Ulsk:s d. 30 sisth September på bordet lagda betänk. N:o 62, i anledn. af väckte motioner om förändrad beräkning af utmälningsumgälder. Upplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfriga Stånden, nemligen från PresteSt. af den 18,21,22,23, 25, 26 och 27, från BorgareSt. af den 22, 23, 25 26, 27 och 30, sann från BondeSt. af den 21, 22, 23, 25 och 27 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j till 1 e. m. In fidem prolocolli, Albert Munck. Tisdagen den 3 Oktober 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.utdr. för gårdagen samt pleni-prot:n för d. 26 sistlidne Juli f. och e. m. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 30 sisth September och d. 2 dennes på bordet lagda mern. N:o 329, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut rörande de uti mern. N:o 319 föreslagna voler:s-propos:r.
Dcrjämte har en sak af största wigt icke kunnat undfalla min upmärksamhet; jag fär nämna den til förekommande i cn framtid af de 1070 Den 13 Augusti. stora olägenheter den medför: För det närmarande wore den öfwerflodig, dä wi äga den iyckan, at styras af en Konung med sä ädla tänkesätt, sä uplyst förständ, och sädan ömhet för redeliga tjenstemän, som upoffrat sin tid i Rikets tjenst, och derigenom blifwit berättigade at til belöning för wisad nit och möda, hugnas wid mogen älder, med Statens tjensier och Ämbeten ; et misibruk, förr i Swerige okändt, hämtadt frän främmande länder; at til favoriter och ynglingar genom survivanee öfwerlemna de tjensier, sam endast borde tilfalla förtjensten och ffickligheten, infördes i Konung i den A djes tid, denna bäde stora och i början af sin regering högst älskade Konung förlorade härigenom mycket af folkets tilgifwenhet, och wänne icke denna omständighet äfwen warit bidragande til det hat och hämd, som sedermera olyckligtwis gaf anledning til den rysliga händelse, som förkortade denne Konungs dagar? Hans efterträdare förra Konungen, som oaktadt desi regering för Swerige tyckes warit den olyckligaste wär Historia kan upwisa, ägde likwäl stora dygder, han war rättwis; och om ej derföre folket ätnjöt rattwisa, war selet ingalunda hans utan d^ras, ät hwilka wär: en öfwer Lagskipningen war anförtrodd.
Jag är öfvertygad, så väl att ordlistorne kunnat göras ännu längre, som alt förklaring eller rättelse ulan svårighet kan till vägabringas. Visserligen kunna i lagstil ord ibland vara sak; men dylika sakförhållanden har Hr Kääf åtminstone icke påhittat. Del hade varit att önska att hvar och en, som funnit något otydligt eller oegentligt uttryck i lagförslagen, hade velat uppgifva sådant. Utsk:s upplysta ledamöter hade deraf kunnat hemta anledn. alt, derest anmärkntn funnits befogad, genom någon mindre förändring rälta hvad sora tarfvals. All tvetydighet uti en lagtext kan i alla fall icke förväntas undanröjd, icke ens upptäckt, förr än efter det lagen någon lid varit tillämpad. Ingen större eller mindre codex har kunnat, eller kan, umbära understödet af en med anledn. deraf utbildad jurisprudens. En af R. o. Adis för insigter och erfarenhet i domarevärf utmärktasle ledamöter har i den nu justerade diskussionen anmärkt, huru ofta tvekan måste uppstå i följd af ordalagen i 1734 åt s lag, hvaraf missgts-halken också allmänneligen anses för den så väl till stilen, som eljest, minst omsorgsfullt utarbetade del, likasom uti den, de Hesta förändringarne skett genom särskilda författningar, redan inom första tiotalet efter antagandet. Det vitsord samme ledamot iemnat det nya lagförslaget för dess lättfatllighet och klarhet måste vara särdeles tillfredsställande. De hufvudanfall som ej mindre förut, än nu, blifvit riglade emot nya strafflagsförslaget af det gamlas seklatorer, — man kan icke säga gamla systemets, ty det gamla skryter just af att icke utgöra något system — beträffa dels slraffarterne, dels det s. k. latituds-systemet, vid hvilket sednare man vida mera fästat sig, än den i sjelfva verket mindre betydliga förändring i äldre förhållanden derigenom åstadkommits kunnat förtjena. Rian hade pä förhand föresatt sig att slrafflags-förändringen, likasom den af fängelse-organisationen, icke skulle vara motiverad af annat, än en känslosam omsorg för brottslingen, och att föga eller intet afseende på oförvill ige medborgares skyddande vore gjordt.
Under de 2:ne år, som återstodo af ifrågavarande femårsskifte, lyckades det väl icke någotdera bolaget att bereda sig någon egen ekonomisk fördel af sin verksamhet, men för det hufvudsaldiga ändamålet att bibringa fiskare-allmogen kännedom om handteringens bättre skötsel har denna verksamhet ingalunda varit gagnlös, och det lider ej något tvifvel, att ju genom ihärdiga bemödanden, och i den mån som den förbrukande allmänheten lärt sig uppskatta företrädet af den fullgoda varan, en löftesrik framtid för yrket kan vara att emotse. Oberäknadt det så kallade Småfisket kan värdet af länets fiskerinärings produkter uppskattas till omkring 500,000 R:dr årligen, deraf på Storfiskets andel 354,000, Sillfiskets 56,000, Hummerfiskets 47,000 och Ostronfiskets 13,000. Af de medel, som Kongl. Maj:t under åren 1856—60 behagat anslå till befrämjande af länets fiskerier, hafva till belöningar för förbättrad t fiske utanordnats tillsammans 3,213 R:dr och till understöd åt välfrejdade fiskare, som intygats hafva genom förlust af båtar och fiskeredskap urståndsatts att fortsätta sitt näringsfång, tillsammans 7,500 R:dr *). I en föregående femårsberättelse är omförmäldt, hurusom den fattiga skärgårdsallmogens inrotade vana att lefva för dagen och dess lika inrotade begär efter starka drycker nog allmänt försatt den i ett tryckande beroende af några förlagsman, hvilket gjorde den liknöjd för all förbättring. Det är särdeles glädjande, att detta tillstånd väsentligen förändrats. Efter det den nya bränvinsförsäljnings-lagen trädt i verksamhet, har i de flesta landsorter af länet, och synnerligast i de från städerna mera aflägsna skärgårdsorterna, tillfälle till dryckenskap försvunnit, och derigenom hafva ordning och sedlighet märkbart främjats. En näring, hvilken fordom i detta län, likasom mångenstädes, var i blomstrande tillstånd, bränvinsbränningen, har under de sista 25 åren här småningom förtvinat.
Pensions-staten för militäre embetsoch tjenstemäns samt underofficerares enkor och barn 37,500: — Ersättning för mislade löne-innehållningar 4,639: 5( Dito för nådårsoch begrafningshjelps-besparingar 28,080: — Wadstena Kringsmanshus-kassa (deraf nu ersättning lör hcmmans-ränlor och kronotionde, förslags-anslag 48,300 R:dr) Penningar: nuvarande beloppet 246,100: — AJ“a: 1:o nedsättning i lotal-anslaget 8,820: — 2:o ofvanberörde, nu förslagsvis uppförde er sättnings-summa 48,300:^— 57,120: - Återstå 188,980: — Tillkommer: i stället för ofvan afdragna ersättningen för hemmans räntor och kronotionde, ett bestämd/ penninge-anslag af 4,078: 9! Kontanta anslaget blifver således 193,058: 9 Tra nspo Exp <‘ dit i o n x -U Iskot te ts Förslag lill un dard. Skrifvelse J\:n £05. 315 Att. A. Titeln. Penningar. Indelta Räntor, enligt markegång, på förslag. Spanmål. Indelt på förslag. 0 indelt. Summa Mått. 1 Värde ä 2 j R:dr kubikj foten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub.-fot. Riksmynt. Skrifvelse iV:« 205. Hindell spanmål, likaledes i ersättning för indragna hemmans-räntorne och kronolionden, ett bestämdt qvantum af 24,713 kubikfot 3 kannor med förslagspris a 2 R:dr kubikfoten Amiralitets-Krigsmans-tias san : Förra anslaget under denna titel 43,100 Ersättning för mistade löne-innebållningar Dito för nadårsoch begrafningshjelps-bosparingar . 615 2,580 In validhus -fou den. Ersättning för liemmans-räntor och arrenden, Förslags-anslag
Men här, i dessa af revolutionen härjade städer — Angers till exempel! Öfverallt papper uppklistradt på murarne, annoncer om egendomsförsäljning, gamla upprop och dekreter från Konventet och Direktoriet — hon kunde ej undgå att i förbifarten flyktigt läsa de svulstiga, patriotiska fraserna, tryckta med tumslånga bokstäfver; i de smutsiga klädstånden, helt ut på gatan, nästan ut i den af allsköns orenlighet och smörja fylda rännstenen, en oblyg och skadeglad exposition af från de gamla adelsgårdarne bortförda möbler och konstsaker: stolt leende markisinneporträtter i Dianaeller Auroradrägt, målade af Nattier, upphängda på en krokig spik utanför en källarhals, ovärderliga Sèvresvaser, som prydt en hertigs kaminfris, uppstälda i den skräpiga fönsterkarmen, gamla spetsgarnityrer, hvilka kanske tillhört en prinsessa af blodet, dinglade nu sönderrifna mellan trasorna, som garnerade muren. Och öfver alltsammans som patriotisk och tillfyllestgörande förklaring: en röd mössa! Edmée vände sig bort med vämjelse; hon önskade blott, att de snart skulle komma ut på landsvägen igen — den öde, morasaktiga landsvägen, som i sin tröstlösa enformighet strök förbi ouppodlade fält, nedhuggna skogar, och förfallna, halft nedrifna eller brända gårdar. De tre resandena talade icke mycket om hvad de sågo, men ibland hörde Edmée en resignerad suck från abbéen eller en otålig ed från Monsieur de Châtillon. Det hade så länge varit farligt att säga hvad man tänkte — till och med bland vänner — att man nästan hade vänjt sig af dermed. Nu voro de i Paris. Edmée orkade icke se ut; blott märkte hon, att en gata de kommo igenom var bälgmörk — de andra voro förresten också högst sparsamt belysta — folket hade tagit lyktorna bort. Hon var dödstrött och sof nästan, när kusken ändtligen höll utanför Madame de Châteauneufs hus i Rue du Bac, nära floden, Faubourg de St. Germain.
Det är från dessa åsigter, jag har svårt att fatta tankan för Vanäs fästnings anläggning, såsom det angelägnaste och mest magtpåliggande af försvarssystemet, efter början dermed synes vara gjord, och det knappast I Den i D »c em ber. är tillåtet att föreställa sig, det man härvid börjat, der man kan hända hade bordt sluta. Huru skulle väl Sverige se ut, om det, öppet lemnadt, genom en hinderlöst framträngande fiende afskildes fran all gemenskap med de norra provincerna, utan någon tryggad samlingspunkt, dit fosterlandskärleken, ledsagad af modet, kunde ila. Under ett sådant sakernas förhållande skulle våra tappra nordboer kanhända tvingas att söka blott ett enskildt skydd i sina dystra skogar, intilldess fäderneslandets öde vore afgjordt, troligen utan att Vanäs fästning bakom Vettern ens blifvit hedrad med något fiendens besök ? Kan Vanäs fästning vara afsedd såsom den punkt, hvarifrån Sveriges försvar bör utgå, när anfallet väntas från vår östra gräns? Hvilken väg i sådant hänseende för transporter, då ca nalén visserligen icke under alla årstider befrämjar dem? Kan Vanäs vara afsedt att emottaga beväringen, för att bakom Vettern inöfva den till stridbarhet, under det att Sveriges mest fruktbärande provincer må hända lemnäs till pris åt en, utan något af konsten skapadt hinder, framträngande fiende? Ifrån hvilken synpunkt kan Vanäs fästning, i en försvarspinn blifva så magtpåliggande, att konsten och kostnaden just der Den i December. skulle först och förnämligast förena sina krafter till ett, i min tanka, på annat ställe mer och bättre behöfiigt resultat? När raan öfverväger fordna defensionsplaner för Sverige, finnér man dera utgångna från helt andra synpunkter. Jag kan härvid icke arbeta mig till någon annan slutsats, än att Vanäs fästnings anläggning är blott ett foster af Göta canal, sora , allt sedan vårt nya statsskick, till den grad förmått bemästra sig allt, att det lill och med synes hafva blifvit medgifvet, alt försvaret af sjelfva vår sjelfständighet ändamålsenligast bör utgå ifrån Göta canal, eller åtminstone kostnaderna försvarsanstalterna till <let närmaste med canalen förenas.
Äfven en handlingens enhet finner man här, ty dramats omfång är begränsadt af mordet och dess straff; betecknande i afseende derpå är, att Alboins förbrytelse mot sin hustru endast omtalas, då den deremot i en skolkomedi utan tvifvel hade blifvit framställd på scenen, och sålunda stycket blifvit deladt i tvenne handlingar. Helmiges’ olyckliga öde är genom en fin poetisk motivering direkte härledt ur hans brott; ty orsaken, hvarföre Rosimunda beslutar att uppoffra honom, är väl till en del hennes nya kärlek till Longinus, men företrädesvis dock hans modlöshet samt deraf föranledda oförmåga att kunna befordra hennes planer, och modlösheten åter är en följd af samvetsqvalen. Skulle det än synas, som om dessa vore mindre lyckligt motiverade af Alboins uppträdande skugga, så är dock en sådan motivering ingalunda poetiskt oberättigad. Rosimundas död är deremot mera ett verk af slumpen; hade Helmiges druckit ut bägaren eller hade hon aflägsnat sig, sedan hon gifvit honom drycken, så hade hon varit räddad. Nu saknas ett egentligt tragiskt sammanhang emellan hennes skuld och straff. Det sednare är icke med sträng följdriktighet härledt ur den förra. Men så är också det tragiska här fattadt på en lägre ståndpunkt. Tragediens genius är här Nemesis, och det är icke utan sin betydelse, att denna Gudinna öppnar och slutar stycket. ”Hämd” är det rop, som genomtonar hela stycket; det höres från både lefvande och döda. Denna hämnande Nemesis är dock icke en inre magt, som drifver brottslingen fram till sitt ödes uppfyllande, hon sväfvar som en yttre magt öfver händelserna, väljande för sin straffdom hvad medel hon behagar. Icke heller är Rosimunda en verkligt tragisk figur; det är icke ett rent pietets-patos, som drifver henne att handla. Icke fadrens död vill hon hämnas; den har hon för redan längesedan förlåtit Alboin, hon har till och med älskat mördaren. Men då han narrat henne att dricka ur fadrens hufvudskål, då lågar hon upp, ty detta är en personlig skymf mot henne, och det är den hon hämnas.
Ridderskapet oell Adeln uti detta skrifvelse-försläg beslutat de föi ändringar, alt 1:0 å ^:de raden af 2:dra sidan, ordet täcke skall utbytas mot sängkläderj samt 2:0 å 2o:de och 2i:sta raderne af 4^de sidan, i stället för ordet Rotehållare , bör stå Rote; hvilka förändringar Högvördige Preste-Slåndet godkänt, hvaremot Yällofl. BorgareStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet gillat Utskottets förslag, utan någon förändring, får Utskottet, för alt söka sammanjemka dessa olika åsigter, vördsamt hemställa, att, då, enligt hvad Utskottet inhemtat, några andra sängkläder, än täcke, icke bestås Båtsmännen, samt, jemlikt ExpeditionsUtskottet Lillhandakominet Protocolls-Utdrag af den 4 December sisth år , Ridderskapet och Adeln då yrkat, alt det förra ordet måtte utbytas mot del senare, hvilket utbyte nu blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden giliadt, skrifvelse-förslaget måtte i denna del äfven af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet godkännas ofösändradt.
Majit behagat anbefalla Dess och Rikets Commerce-Colleginm alt inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af den utaf Rikets Ständers Revisorer afgifna Berättelse, angående verkställd granskning af de under Collegium ställde Fonders och medels förvaltning åren 1835 och 1836; och får, till åtlydnad häraf, Collegium, efter tagen kännedom af nämnde Revisions-berättelses innehåll, i underdånighet yttra sig öfver hvad Coflegium deruti funnit utgöra föremål för dess underdåniga utlåtande. Revisorerne hafva vid granskningen af Manufactur-Discontfondens räkenskaper och handlingar, lika med 1835 års Rikets Ständers Revisorer samt de af Eder Kongl, Majit år i836 i Nåder utsedde särskildeRevisorer, fästat uppmärksamhet vid den progressiva minskning i lånrätten, hvilken Fabriksidkare, som äga att i Fonden upptaga lån, årligen få vidkännas, och, med instämmande uti förstnämnde Revisorers hemställan om Manufactur-Discontfondens befrielse från utgörande af det till Technologiska Institutets underhåll beviljade årliga anslag, framställt angelägenheten deraf, alt, vid nästinträffande Riksmöte, åtgärder till nämnde Fonds förstärkande på ett eller annat sätt varda vidtagne. Collegium, som redan uti underdånigt betänkande af den 28 Februari i834 utvecklat skälen för Collegii öfvertygelse om behof af ökadt anslag för Manufaclur-Disconten, och jemväl, uti underdånigt yttrande af den 29 Februari 1 836, i anledning af 1835 års Rikets Ständers Revisorers Berättelse hemställt, att, vid först inträffande Riksdag, Nådig proposition må till Rikets Ständer allåtas om anvisande å andra medel af det år - liga anslaget till Technologiska Institutet, anser sig nu endast böra i underdånighet åberopa hvad Collegium vid ofvannämnde tillfällen rörande dessa ämnen i underdånighet anfört.
Jag vet, att man förnekat denna rätt, att man velat påstå, att man, genom att begagna den, skulle låta komma sig till last samma fel, som man förekastar Ut,sk:t... Det förefaller mig dock som om en särdeles begreppsförvexling ligger till grund för en sådan åsigt. Att söka uprifva Konst.- Utskits dom, derom kan naturligtvis ej fråga ri pst a; men ifrån ett ogillande omdöme är Ut sk:t lika litet fritaget, sorn någon annan myndighet. Uti vårt laud, der ordet är fritt, äro sjelfva statsmakterna, lör hvilkas beslut och domar man dock måste böja sig, underkastade ett sådant. Och icke detta allenast. Ofver dem, hvar lör sig, och deras åtgöranden finnes dom. Ofver Regeringen dömmer riksrätten; uti det uplösande af Representationen oell föreskrilvande af nya val, som uti de flesta representativa stater är tillerkänd regeringen, finner man ett vädjande af regeringen till folkets dom rörande det sätt, på hvilket representationen fullgjort dess åligganden. Till och med öfver högsta domaremakten dömmer hos oss opinionsuäranden. Någon dylik dom är Konst.Utskit icke underkastadt; men just derföre bör det enskildt» omdömet, varnande och klandrande, då derutaf göres behof, så mycket högre och friare uttalas, på det att möjligen beträdda afvägar icke vidare må följas. Det finnes dessutom ett särskildt skäl, hvarföre det är angeläget, att, om Konst.Utsktt missbrukar sin maktfullkomlighet, deröfver inom Stånden uttala ett ogillande. Ett olika förhållande eger nemi. ruin emellan de domar, Konst.Utsk:t afkunnar, och dem, sorn af den lagskipande makten fallas. Der denna sednare nemi. uti högsta instans gifvit sitt utslag, blifver den tolkning af lag, den derigenom, fastställt, ett för framtid, vid afgörande af liknande frågor, bindande prejudikat.
Mörners motion, den jag vid dess föredragning begärde på bordet, innefattar ett förslag till ändring i skiftesstadgan i den andan att det skulle tillåtas samtliga delägare i ett skifteslag, att yttra sig öfver hvilken landtmätare de önskade. Detta kan visserligen vid första påseendet synas vara nyttigt, men jag fäster Ulsk:s uppmärksamhet på den skada som detta, i den anda skiftesstadgan eljest har af skyndsamhet, skulle kunna åstadkomma, nemi. att då skifte begärdes, så skulle en långvarig tvist uppkomma om hvilken landtmätare som borde detsamma förrätta och kanske eli par år förgå innan dess afgörande, under hvilken lid man önskat ali skiftet redan varit fullbordadl. Den som icke varit delägare i skifte, kan icke inse hvilken skada, tidsutdrägt i sådane mål kan åstadkomma. Det är just genom förrättningarnes skyndsamhet, som 1827 års författning varit så nyttig, så alt det verkligen vore skada om densamma nu skulle blifva bort fuskad. Gr. Mörner: Jag lager mig friheten fästa den sista värde talarens uppmärksamhet derpå, alt del förslag lill ändring i skiftesstadgan, som min motion innefattar, alldeles icke har den syftning som Frih. Raab förmodar, nemi. att uppehålla skiftena, utan tvertom att åstadkomma ali helst en redbar och opartisk landtmätare erhåller förordnande. Genom, en sådan åtgärd, vid början af förrättningen, förekommas många svårigheter och prosesser, samt långvarig osäkerhet grannarne emellan och skiftet befordras derigenom till ett hastigare och för alla mera tillfredsställande resultat. Huru det nu vanligen tillgår när skifte begäres, år för de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, som lefvat på landet, väl bekant, nemi. så, att någon delägare, som begärt skifte, föreslår 1 H. 34 530 Den 29 December f. m. alt en landtmätare dertill förordnas och landsb.-embelet måste då ovillkorligen genast utfärda förordnandet, utan alt det tillses huruvida denna landtmätare är dertill tjenlig, om han äfven har de öfriga dclägarnes förtroende, om han har flera skiften oafslulade eller icke. På delta sett tillsättes af en person, som sjelf är part i frågan, den som skall utreda saken.
Wal hade Kammererare» uti Bokstuts-Contoiret i början af ar >828, uppå Herrar Fullmägtiges befallning, inkommit med ett sa kalladt Förstag till reglering af Boksluts Contoirets Star, men hwilket i sielswa werket icke war annat än en berättelse om de göromål, en hwar af Betjeningen uti Bokstuts - Contoiret, efter den af Kammereraren sjelf gjorde fördelning, skulle besörja, och, i stället för att Herrar Fullmägtige, efter föregangne w-mliga formalite er. medelst utfärdade anslag till sökandes underrättelse, bordt ordenteligen constituera Tjenstemän till de uti 1800 ärs Stat för Boksluts-Conioiret upfördg systor, hwilka icke förut moro ordenteligen tillsatte, widtogs af Herrar Fullmägtige endast den åtgärd att tills widare confirmera Betjeningen uti Boksluts-Contoiret wid de befattningar, en hwar efter provisionella förordnanden innehade, och hwarigenom säledes ej mindre sörestriften uti i3o» !?48 Dcn 18 d^Ovemher. IFVÖ ärs Jnstruction om S-akcns ordenteiga reglering, än äf.wen Rcviforcrnes härom meddelle erinVran blistvit lämnade utan afseende. Wid sedermera anstäld särskild granskning af Kammererarens oswanberörde Förstag, har blifwit utrönt, och hwilket Kammereraren genom de af honom bäde strifkeligen och munkeligen lämnade swar uppå SratöNkflottetsfrågor, likasom medgifwit, att För. flager icke blifwit gjordt med hänseende titt göromalens bEaffrnhet och kraf, ulan för att derigenom bereda en nödwändighet att bibehälia samtelige uti Bokstuks-Cmttoiret, dä tjenstgörande wid deras innehafwande befallningar.