Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I den tidiga väkten låg den ännu och drömde; men snart skulle solens lifvande strålar spela in i dess trygga kammare, och den skulle vakna till medvetande af sig sjelf. Förhållandet emellan Alexis och Nanna var äfven ungefärligen detsamma, som då vi sågo dem sist. De önskade ingen förändring, och tänkte ej heller på någon. Ännu gick kärleken med bindel för ögonen, men snart tillstundade den dag, då bindeln skulle lösas. Det hade under de passerade 14 dagarne varit så tyst och stilla på Sätraholm. Julnöjena voro redan vid Alexis’ ankomst dit förbi, och, som i den trakten, der Sätraholm låg, det hufvudsakligen blott lågo stora gods med betydlig ägovidd, så var det långt till några grannar, och visiter voro derföre der sällsynta. De enda tillfällen, då middagsbordet var lite talrikare besatt, var om söndagarne, då den prest, hvars predikotur det var, alltid inbjöds, och inspektoren med hustru och bokhållare vore «befallde». Men våra unga längtade ej efter sällskap, och då de ej visade någon orolighet öfver ensligheten, så voro de gamla äfven rätt nöjda, att slippa «flacka» omkring. Enformigt var emedlertid visst icke lefnadssättet på Sätraholm. Albert och Alexis hade inom sig för stora resurser, för att det skulle kunna bli det. Tiden fördrefs väl ej med dans eller lekar, ej heller med platta räsonnemanger om dagens litterära alster, hvilket är så vanligt bland menniskor, som affektera en viss bildning, men det gjordes om aftnarne musik, som väl var värd att höras af ett större auditorium, än det som utgjordes af Sätraholms innevånare, och det vexlades och utvexlades idéer på ett sätt, att om en snabbskrifvare varit tillstädes och upptecknat samtalen, så skulle han för någon af herrar förläggare hafva kunnat framlägga en rätt aptitlig produkt.
Då det är vi, som först skola besluta i denna fråga, tror jag icke. att vi böra bestämma anslaget så stort, att Norrige till följd af de, oftanämnda delningsgrunden kommer till UtrikesMinisterns aflöning bidraga mera än vederbör. Under sådana förhållanden anser jag mig böra vidblifva mitt yrkande, att anslaget måtte bestämmas till 50,000 Rdr. Liigges nu härtill det Norrska bidraget, sorn enl. fördelningsgrunden utgör 8,333£ Edr, så kommer UtrikesMinistern att åtnjuta 28,333^ Edr årligen, en lön, som säkerligen är den högsta, hvilken i mannaminne kunnat erbjudas Dagön Svensk embetsman och, äfven med erkännande af den högre representationskostnad m Den 24 Mars denne embetman åligger, anser jag de förenade Rikena ieke böra gå utöfver detta belopp. Allt detta utgör grunden för mitt yrkande, från hvilket jag ieke kan afstå. Hr Cederschiöld, llob. Theophron: Jag har begärt ordet i anledning af de uplysuingar IJ. Exc. Hr Gunther här lemnat, nemi. att afsedt vöre; att utom den af StatsUtsk. föreslagna lön för Utrikes Statsministern denne skulle erhålla bidrag äfven från Norrige. Jag har ieke läst den K. Propos:n eller dermed åtföljande StatsEfids-protk:t, men att en sådan serskild aflöning från Norrige skulle vara påräknad, har väckt min stora förvåning och detta ännu mera, då jag hört Gr. Ankarsvärd i början af discussionen ifrågasätta möjligheten häraf, och 2:ne ledamöter af Utsk. deremot förklarat, att meningen icke vore sådan. Är det nu uti det den K. Proposm åtföljande StatRåds protokit, såsom Hr Gunther upgifvit, bestämdt antydt, att Utrikes StatsMinistern skall af Norrska Statsverket erhålla bidrag till sin aflöning, så har denna mening icke blifvit så upfaltad af Ordföranden och andre ledamöter i Utsk., och under sådana förhållanden måste punkten återremitteras, på det att, innan R.
På det ena af dessa finna vi husets värdinna i enkel huslig drägt, sittande med fru Snabbeck; båda stickade träget; framför dem stod ett omåladt, snöhvitt bord, med tre par koppar och en liten kaffepanna, som lutade på tre qvart. På andra brädet låg, utsträckt i hela sin längd, sonen i huset, herr fanjunkaren, och sof så djupt, att han icke vaknat, när hans mor nyss med en duk betäckte hans ansigte mot insekter. Fruarna talade om bästa sättet att af potater tillreda mjöl och gryn. Båda hade redan sagt sin mening derom, när fru Möllerstedt fortfor, i den halfhöga tonen de nu begagnade: «Jag tänker i höst låta rifva några tunnor på spekulation. Kanske får jag besvära frun, som har så mycket bekanta, att hos sig försälja en del deraf; jag skall icke vara otacksam för besväret. Man får lof att försöka på allt sätt; tiderna bli svårare. Förut lefde vi nöjde med gårdens afkastning och Möllerstedts halfva lön; men sedan barnen blifvit större, och vi sakna hans biträde vid fisket och jordbruket,» — hon hade med ögonen visat på sonen — «vill det icke hinna till, i synnerhet sedan vi fått de förnäma grannarna på Johanneshof — hvilka efter hvad jag tror, vilja flyga högre än vingarne bära. Det värsta är, att de narra andra att flyga med, man må vilja eller icke. Det kan gå an för assessorns på Östervik, som säga sig hafva att förvänta ett stort arf, men ej så för oss. Gud skall veta att jag i alla mina dagar varit van att arbeta och gjort det gerna, och vill äfven att Bina skall göra detsamma, men nu går tiden så, att man intet så kan säga. Den ena dagen samlas de här, den andra der, och sqvitter och sqvatter så länge dagen räcker! Ja innan man vet ordet af har man hela sqvadronen här, som måste fägnas och trakteras. Den ena kan ju intet vara sämre än den andra, och likväl händer det lätt, att det högtförnäma herrskapet skrattar ut en stackare, när man vänder ryggen till. Ja ja, jag tror icke den nådi frun och hennes sällskapsfröknar mera än jemnt i det fallet»
I händelse af bifall härtill, får Utskottet, enär den sålunda föreslagna förändringen i tulltaxan icke afser någon förhöjning af de för Socker nu gällande tullsatser, utan endast ett noggrannare bestämmande af beskaffenheten utaf de olika sockerslag, som kunna till förtullning ifrågakomma, vördsamt hemställa, att den ifrågavarande förändringen uti Införsels-tarifen äfvensom upphäfvandet af 9 § i Tulltaxe-underrätlelserna må genast vinna tillämpning, samt att, i sådant afseende, särskild skrifvelse an gående Rikets Ständers derom fattade beslut, må till Kongl. Majit i underdånighet aflåtas. Strumpor Ac. Då för artikeln »Strumpor &c., andra slag,» finnas i nuvarande taxa utförda olika tullsatser för åren '1858, 1859 och 4 860, men den för sistnämnda år till 1 R:dr bestämda lärer böra bihehållas, torde redaktionen af rubriken »andra slag» böra sålunda förenklas: »andra slag '1‘tE'l R:dr.» sågblad. I det afgifna oftanämnda förslaget till redaklionsförändringar i tulltaxan har General-Tullstyrelsen äfven anmärkt att, i samma taxa väl förekommer artikeln »Sågblad», med en tullafgift af 15 öre per &, men att deremot ej finnas omnämnda Sågbladsämnen, d. v. s. ouppskurna eller otaggade sågbladskhngor. Då likväl sådana utgöra föremål för införsel, har Styrelsen ansett denna artikel äfven böra erhålla plats i taxan med en varan åsatt skälig tullafgift, den Styrelsen föreslagit till 10 öre per r. Mot detta förslag har inom Vällofl. Borgare-Ståndet anmärkning blifvit framställd af Herr Björck, som, enär ifrågavarande otaggade Sågbladsämnen kunde, oaktadt deras form, betraktas såsom Stålplåtar, samt dessutom icke kunde till full god het inom landet tillverkas, ansett desamma böra vara vid införsel tullfria.
Då nu en nämndeman åt utöfningeu af sin tjenstebefattning antagligen måste egna två månader af äret, men den honom härför tillkom mande godtgörelse vore så ringa, att den icke ens beläckte kostnaderne för skjuts under resorna, kunde lian icke undgå att i och för sin tjenst vidkännas ej obetydlig förlust, särdeles i anseende till den tid, som utan någon motsvarande fördel förspilldes, och detta olta just vid de tillfällen, då hans närvaro vid hemmet för jordbrukets skötande vore af högsta vigt. Derföre ansåges äfven uppdraget att vara nämndemau numera i allmänhet ingalunda för en hedersbefuttning, utan snarare såsom ett tryckande onus, hvilket hvar och en sökte så vidt möjligt undandraga sig; rmen om ock denna börda ej kunde helt och hållet lyftas från jordbruket, borde den likväl kunna i någon mån lindras derigenom att, såsom billigheten äfven syntes påkalla, nämndemännen tillerkändes en tidsenlig skälig ersättning för alla extra förrättningar; — och har motionären i sådant hänseende framställt det förslag: att nämndeman för biträde vid alla extra förrättningar, af hvad namn och beskaffenhet som helst, måtte få tillgodonjuta Två R:dr R:mt om dagen, jemte skjuts efter en häst, samt att i de fall, då icke enskild person vore pligtig betalningen erlägga, ersättnings-beloppet måtte af Statens medel på det sätt utgå, att detsamma, efter räkning, som skulle af Härads-rätten i tingslaget upprättas och af Domhafvande» underskrifvas, en gång om året från Laudt-ränlerierne lill vederbörande utbetalas. I anledning af Bonde-Ståndets remiss å nu anförda motion, har Stats-Utskottet ansett sig böra erinra, hurusom frågan om förhöjning i den nämndemän tillkom - maude skjutsoch traktaments-ersättuing vid hvar och en af de trenne sednaste riksdagarue hos Rikets Ständer förevarit samt jemväl föranledt lill åtgärder i enahanda syftning, som motionären med sin nu gjorda framställning alsett.
Lag annorlunda stadgadt är. 7:o För en skrifts innehall eller skrifart skall ingen Boktryckare kunna till answar ställas, undantagande i de fall, da han uraktlätit att med en sadan namnsedel, som i 5 mom. föreskrifwen är, sig förse, eller dä Författares eller Utgifwares namn, utan deh tillständ, en skrift äsatt är, eller ock sädant namn ej uppgifwas kan pä sätt nedanföre i 8 mom. af denna § stadgas. 8:0 Hwarje skrift ware Författarens eller deh lagliga rätts innehafwares egendom. Hwilken som skrift trycker eller cftertrycker utan Författarens eller Förläggarens skrifteliga tillständ, miste upplagan eller böte deh fulla wärde, mälsägandens ensak. Denna, Lag gälle ej för Öfwersattare i annat fall än dä Ofwersättare en annans namn mihbrukar eller hans arbete eftertrycker eller läter sin öfwersättning för en annans anses. 372 Expeditioner till Riks-Ständen. Utgifvare af samlingar eller Periodiska skrifter hafwe ej brutit emot Författareo ägande rätt, da han i dem, med förtigande af Författarens namn, hans otryckta arbete utgiswer. Hwilten som ä annars skrift falskt titelblad eller orätt Författare-, eller Utgifware-namn utsätter, straffes enligt Mihgerttings-Balkcns 8 Cay. 3 §:n. Diktadt namn, htvarmed ingen werklig Person utmärkes, ware ej förbudet, att pa titelbladet utsätta, da Anctors rätta namnsedel lemnad är. 9:o Ä hwarje skrift warde Boktrnckarens namn, tryckningsorten och ärtalct utsatte.
Efter Befallning Xk. lUelswtziu». d » v ' '' l' 7,66 De it iz December. Aiftrifr. Henai»! Memorial! Dä Högloft. Banco-Urfkottct, under denna dag, infordrar Banco-Fullniämigcs yttrande, öfwer der förslag kill betalande af Rikers mäst presterande Milder, som Högloft. Skarö,Ulfforrek till Riksens Siänder, den az ftstledne Nowcmber upgifwit, maga Banco Fullmägrigc förmoda, sädanr icke hafwa Mtt i den ^akt och mening, att Fullmägiige borde inMänka deras omdöme, hwarkeii invar de tränga gränsor, hittills gällande Banco Författningar dem äiägga, efter inom ordalydelsen af de för dem utfärdade instnrccioner, hwilka, lika wäl kända af Högloft. Banco,Uickorrct , som af Fullmägtige, wisterligen icke fckulle riiläta ringaste anledning kill fädane ntgiftir, som Stars-UgVorret af Banquen nu fordrar, utan torde Fullmäktig' fä anse dcsta band, om icke aldeles ilplöste,. atmrnstoae sä utwidgade, att de, uri Rikets närwcraade b.hofafchjclp och understöd, fä opätaldt döma om V angur US skyl, Vighet, och yttersta förmåga akt dertill bidraga. Med. denna öfwertygelfe, och under sadan synpunkt, Mida fördenMill Fullmägtige nu, alt csterkomm» Högloft. Banco-Utjkorlcrs gifne befallning utbedjande ftg wördsamt Dej) benägna rrllgift i sall Fullmägtige, utan förgripande afftgt, och endast för akt i möjeligaste målto upfylla Högloft.
De knappa Iöne-villkor, Underofficerare i allmänhet vid de värfvade Begpmenterne och deras Vederlikar med Botelöner vid de in-, delte åtnjuta , har gifvit Utskottet anledning at£- till Bikets Höglofl. Ständer hemställa , det må hädanefter desse personer , vid Fullmagters erhållande , erlägga i StämpelAlgift blott en pro« cent af Lön på Stat eller Botelönen, sorn, derest den utgår i persedlar, då beräknas efter Markegång. 7:0 Till vinnande af nödig säkerhet, det blifva de vid Academierne utfärdade Doctorsoch Magister-Bref med behörig ChartaSigillata försedde , har Utskottet trott sig böra , med frikallande af Academiernes Bectorer , sorn hvarken härmed äga någon befattning , eller desse Documenter underteckna, ålägga dem, som desse Diplomer utfärda, ansvarighet derföre att de samma blifva enligt 12 §. af Projectet Charterade. 8:0 Af de anledningar, dels att den i 1815 års Författning till resor öfver gränsen bestämda tid af 4:ra dygn synes mindre tillräcklig till företagande af längre resor, dels att Sverige och Norrige nu mera äro under en Konung förenade, och genom ett särskildt stadgande tväfydighet åstadkommes, har Utskottet i 14 §. af dess Project ej allenast, till 8 dagar förlängt nämnde tid, utan jemväl uteslutit det i ofvanomförmäjdte Författning iniiutne åberopande af BevillningsUtsk. Betclnianden. Kongl. Då de förr gifne föreskrifter om stämpladt Papper till Hälftenbruksoch Arrende-Con* tracter på landet ej synas lemna ali erforderlig säkerhet , har Utskottet deraf hemtat anledning a:t i 16 §. af Projectet föreskrifva , det skola alla så beskaffade documenter vid näst påföljande Mantalsskrifning uppvisas, vid hvilket tillfälle HäradsSkrifvaren eller dan. Mantalsskrifningen förrättar , bör vara försedd med Chartor för att , der sådane saknas , dermed kunna genast tillhandagå. IO:o
Utskottet, som i hufvudsaken instämmer med hvad Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid nyssnämnda riksdag, på sätt ofvan förmäles, i ämnet anfört, och är af den mening, att det måste vara en fördel att ett fattigvårdsdistrikt icke är allt för inskränkt, vill endast tillägga, att motionärens förslag skulle i afseende å en bland de vigtigaste kommunala angelägenheter rubba den grundsats, som i landets nya kommunallagstiftning gjorts gällande, och enligt hvilken hvarje kommun är att anse såsom en enhet för sig, hvilken väl undantagsvis kan med en annan förenas till ett helt, men deremot icke delas uti flera i afseende å Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 90. 3 dylika angelägenheter hvar för sig sjelfständiga distrikt; Och Utskottet hemställer med stöd af det anförda, att Herr Adlersparres ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Beträffande dernäst Herr Wistrands motion, har Utskottet sig bekant, att de fall, hvarpå den syftar, icke sällan förekomma, nemligen att en person, som råkar i behof af fattigvård, under hela tio år dessförinnan icke varit någorstädes mantalsskrifven, samt att långvariga undersökningar och processer deraf vanligen följa; och från flera olika delar af riket hafva anförts exempel, huruledes personer, som i sin barndom öfverflyttat till främmande länder och först efter trettio år eller ännu längre tid utarmade återkommit till fäderneslandet, fallit den kommun till last, hvarest de eller deras föräldrar sednast före utflyttandet varit mantalsskrifna. Att emellertid sådana personer, medförande stundom hela familjer af föga nyttiga samhällsmedlemmar, böra, på sätt nu gällande författning i ämnet stadgar, försörjas och underhållas af en viss kommun, endast på den grund, att de bevisligen sednast der varit mantalsskrifna, äfven om de föga eller alldeles icke bidragit till samma kommuns gagn och bästa, eller der icke ega fränder eller anhöriga, synes så föga vara enligt princip rigtigt eller med billighet förenligt, att man frestas att antaga, det omförmälda fall icke torde varit förutsedda och alltså icke heller åsyftade med de bestämmelser i ämnet, som enligt gällande författning måste derå tillämpas.
då, hvad granlagenhet kommit i beräkning, när Utskottet föreslagit pensioner åt Directeur Löfving, JustititfiRådet Blom och Landshöfding Järta ; äfven, som Utskottet tillstyrkt bibehållande af lönerne för samtelige Tjenstemännen vid Allmänna MagazinsDirectionen, utan afseende på ålder och andra löneinkomster. Hvad granlagenhet är det väl, att sedan detta föregått, ej bevilja pension åt Riksens Ständers Justitieombudsman, hvilken i 14 års tid så förvaltat sitt Embete, att Svenska Folket genom sina Ombud, Riksens Ständer, vid hvarje Riksdag deröfver förklarat honom sitt nöja. För min del kan jag icke förena detta förfarande med den omvårdnad Utskottet bör hafva för framtiden och Riksens Ständers eget interesse, Örn de vilja blifva väl betjenade, få de ej handla orättvist, ej en gång af granlagenhet; oeh jag skulle tro, att Riksens Ständer böra 544 Dcrr~*9 öetober e, mi vara mine om, att belöna sine Embetsman , dl de Väl fullgjort deras åligganden. Deremot instämmer jag fullkomligen i Utskottets åsigt, att man ej bör reglera en PensionsStat för JustitiaeOmbudsmannaEmbetet i framjidenj utan vid hvarje förekommande särskildt tillfälle derom förordna. Men jag förmodar, att då Riksens Ständer godkännt denne sin Embetsmans förvaltning , böra de göra det på sådant sätt, att han blifver bibehållen vid åtnjutandet af sina löneinkomster, i synnerhet om han uppnått den ålder, att han i andra Statens tjenstebefattningar varit dertill lagligen berättigad. På dessa grunder anhåller jag om återremiss af Betänkandet. Grefve von Platen, Ballzar Bogislaus; Uti det särskilda förhållande, jag (vänne gånger blifvit försatt genom Ridderskapets och Adelns förtroende, anser jag mig skyldig att vid detta tillfälle yttra några ord, då jag ej kan dela Utskottets åsigt. Väl instämmer jag i Utskottets mening, att Riksens Ständer hvarje gång böra bestämma, huruvida och till hvad belopp pension skall deras afgående Justitieombudsman beviljas.
Dom sökes, åter försätta sig i concurstillstånd; men att Lagstiftaren syntes ej hafva betänkt möjligheten af gäldenärers så beskaffade företag, medelst hvilka det likväl, efter hvad erfarenheten skall visat, lyckats oredlige gäldenärer att, i skydd af ifrågavarande lagbud, gäcka borgenärers försök att, i afseende på det genom laga kraftvunnen concursdom gäldenär ådömde ansvar, bringa sådan dom i verkställighet; och som det vöre klart, att laga kraftvunnen Concursdorn bör, lika nied hvarje annat domslut , som vunnit enahanda kraft, emot gäldenären ovilkorligen gå 1 fullbordan , sedan concursmassan blifvit utredd , så att ny concurs ej må kunna freda honom från anspråk af borgenärerne i den äldre concursen, helst hans förpligtande till framtida betalningsansvar eljest blefve utan påföljd; så har Motionairen endast ansett nödigt, att sådant i Lagen tydligen utsättes, hvarvid undantag ej torde böra ega rum, utom för det fall, att gäldenären, genom bevisliga olyckor, dem han icke kunnat förutse och afvärja, såsom eld eller sjöskada, eller annat dylikt, kommit i sämre belägenhet , än då han första gången sökte cession j LdgVtskolteis Betänkande N:o teV Vid öfvervägande af denna fråga har, Utskottet funnit omförmälde föreskrift i ConcursLagen ej föranleda till den mening, som skulle en gäldenär, hvilken, genom laga kraftvunnen concursdom, blifvit till criminelt ansvar fälld, kunna, medelst förnyad cessionsansökning, det ådömda straffets verkställighet afvärja eller ens uppehålla* Om då än denna mening varit Motionairens, hvilket ej kan af hans anförande med visshet urskiljas, anser Utskottet likväl någon ändring eller förklaring af nämnde föreskrift ej vara i detta af^ seende behöflig.
Bihanget till Riks-ståndens protokoll vid innevarande riksdag blifvit bestämd till 1,350 exemplar, samt antalet af de till prenumeration, vare sig å alla detta Bihang tillhörande samlingar, eller å hvar och en af dem serskildt, afsedda exemplar till 40; och har för öfrigt i afseende å denna prenumeration blifvit beslutadt, att priset beräknas prenumeranterne efter en skilling banko för hvarje tryckt ark; att vid prenumerations-teckningen 1 r:dr 24 sk. nämnde mynt bör i prenumerations-afgift förskottsvis erläggas för hvarje samling, hvarå prenumereras, och prenumeranten först vid uppgörande slutlig liqvid för sista bandet af samlingen godtgöras, men deremot hvarje band, som dessförinnan uttages, vid uttagningen liqvideras efter en skilling för arket; att det må vara prenumeranten öppet lemnadt att, allt efter som tryckningen verkställes, häftevis kunna uttaga den eller de samlingar, hvarå han prenumererat, med 4 Expeditioni-Utnhotiets Memoria!, N.o 5. liqvidatious-skyldighet, då sisla häftet af elt band utbekommes, s*mt slutligen att dea närmare tillsynen öfver denna prenumeration, så under nu pågående riksdag, som under tiden mellan densamma och den nästföljande, jemte omsorgen om åtgärders vidtagande till att förekomma omtryckning af •vissa handlingar, såsom Rikets Ständers Revisorers och Justitie-ombudsman* berättelser, Landshöfdingarnes femårs-berätlelser, Riksdagsbeslutet m. fl. för Bihangets kompletterande, äfvensom att vissa dertill bestämda exemplar af hillänget vederbörligen utdelas bland Rikets Ständer vid början af nästa riksmöte, anförtros Rikets Ständers Riksgälds-kontor, — alltsammans i likhet med hvad under sistförflutne riksdag egt rum. Hvilket Expeditions-utskottet härmedelst får Ilerrar Fullmäktige till be~ hönig kännedom och iakttagande meddela. Stockholm den 13 December 1847. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af erhållen anmodan om införande i riksdagsbeslutet af Kongl. Majus nådiga skrifvelse angående åtskilliga Jöreslagne lagförändringar.
Fästning, som föregår detsamma, kan efter nu gällande stadgande, i händelse båda trolofvade vilja skiljas och hvarannan ej häfdat, upphäfvas utan vidare formaliteter. Enligt nya förslaget sammanfaller fästning med lysning, som ovilkorligen skall följa härpå, derest fästningen ej skall anses bruten. Vilja fästehjon skiljas, skola de af Kyrkoherden, i närvaro af föräldrar eller närmaste fränder eller några församlingens ledamöter, till förlikning rådas. Någon viss tid för vigsel finnes väl ej i allmänhet bestämd; men domaren kan dock, enligt förslaget, i följd af enderas utaf de trolofvade begäran utsätta tid till sammanvigandet. Orsaken till dessa nya stadganden uppgifves vara förekommande af ostadighet hos trolofvade personer. Det synes dock, som Lagcomrnittcen ej varit lika mån att förekomma ostadighet hos gifta, enär äktenskapsskillnad blifvit befriad från flera af de hinder, sorn nu derför ligga i vägen. Enligt lagförslaget beror detta, oaktadt deremot antagna correctiver, dock endast och ytterst på makarnas eget godtfinnande. Efter nu gällande stadgande kan den, som för otrohet blifvit skiljd ifrån sin maka, ej utan dennas samtycke eller död och Konungens tillstånd träda i nytt gifte, hvilket eljest är ogildt. Detta har ur förslaget uteslutits och i stället antagits, att den, som förbrutit sig, ej må förrän efter a:ne är träda i nytt gifte; men om sådant ändå skulle äga rum, återgår det ej, och hvarken allmänna åklagaremagten är berättigad derå 5 H, 3ä Den 24 April. tala, eller är prest, som vigseln förrättat, enligt nya strafflagen skyldig till ansvar. Lagcommitteen liar förändrat det nu gällande vilkorliga förbud för lifstidsfånge att träda i äktenskap till ett ovilkorligt, men ändock uteslutit det nu äfvenledes gällande stadgande, att till fängelse dömda personer ej må under fängelsetiden sammanvigas. Bland skälen till återgång i äktenskap hör efter iy34 års lag det fall, då någon blifvit skiljd från sin maka i anledn. af den andras frånvaro samt ingått nytt äktenskap och den frånvarande återkommmer, visar laga förfall och begär förra äktenskapets fortsättning.