Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nåd. propos., ang:de ändring i 23 kap. 1 § R.B. sådan den lyder i K. förordn. d. 18 April 1849. II. Ex. Ilr Gr. Sparre, Gustaf Adolf, anförde skriftligen : Den grund, hvarpå Utsk. egentligen stödjer sitt afstyrkande af bifall till K. M:s nåd. propos., är att deruti icke full tillämpning blifvit lemnad åt de begge salserne, dels att en högre domstol bör vara sammansatt af flere personer, än den lägre, hvars beslut skall af den högre pröfvas, och dels, att vid bestämmandet af domfördt antal i rätt, der hvarje ledamot har individuel röstsätt, bör undvikas sådant tal, att lika röster emot lika oftare kunna komma i fråga. Då Utsk. förmenar, att den förste af dessa satser icke blifvit i den K. proposm med all noggranhet iakttagen, enär enl. densamma tre ledamöter i Hof-rätt skulle kunna döma i mål, som varit afgjordt af Rådslufvu-rätl, der äfven tre domare finnas, får jag dervid erinra, afl satsen, äfven om den skulle vara absolut riktig, icke kan tillämpas så strängt, att ju en dom, fattad af tre Ben 22 Ma rs. 103 personer i en Rådstufvu-rätt, hvars biträdande ledamöter i allmänhet och med undantag för några fä städer, ej undergått juridisk examen eller innehafva egentlig juridisk bildning, icke skulle kunna pröfvas af 3 Hofrälls-ledamöter med högre theoretisk och praktisk kunskap. Då dessutom alla mål i Rådstufvu-rätt få af tre domare afgöras, skulle, enl. den K. propos.-n, i llof-rätt tre ledamöter icke ega döma i mål, som gå å lif ellfer ära, samt i andra mål endast så vida de alla tre blefve om slutet ense. I sjelfva begreppet af Ofver-rätt ligger ock, att der böra finnas domare med mera framstående juridisk bildning, erfarenhet och skarpsinne, — och deruti, mera än i antalet af domare, ligger det allmännas trygghet för lagskipningens säkra och jemna gång.
Majit godt att uppdraga ledningen af nämnde undersöknings-arbeten åt en Kommitté, till hvars efterrättelse meddelades följande allmänna föreskrifter, nemligen: att, sedan förberedande tekniska och topografiska undersökningar egt rum, Kommittéen borde genom sammanträden och öfverläggningar med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, magistrater, hushållnings-sällskap och andra sakkunniga personer söka inhemta alla sådana upplysningar i afseende å de särskilda orternas industri och rörelse, produkter, odiingslägenheter, befolknings-förhållanden, behof af lättade kommunikationer, o. s. v., som erfordrades för alt på ett ändamålsenligt sätt kunna bestämma banornas riktning och anläggnings-sätt och, vid valet emellan alternativa förslag till bansträckning inom en och samma trakt, afgöra företrädet dem emellan; Bili. till 11. St. Majlis Nåd. Proposition JYi 52. börande det vara äfven andra invånare i orterna öppet lemnadt att till Kommittéen framställa sina önskningar och förslag i ämnet; att Kommittéen egde att åt dertill lämpliga civil-ingeniörer uppdraga alt, hvar och en för det honom anförtrodda undersöknings-område, med ledning af den instruktion, Kommittéer) borde meddela, upprätta detaljerade planer, profiler och kostnadsförslag; att undersökningarne, vid hvilka det under nämnde riksdag af Kongl.
Denna reservation grundar sig på de skäl, som lära jföranledt R. o. Ad. att vid sistförflutna riksdag afslå Ridd.- Ulskts gjorda förslag, ang:de electorers utväljande af Ståndet in pleno, och hvilka skäl jag funnit hufvudsakligen vala anförda af Hr Gr. Arvid Posse, dels då förslaget till ny Ridd.Ordn. första gången discuteradcs d. 9 April 1829, dels •Vid pröfningen och afgörandet d. 7 Aug. samma år af 18 §. utaf det förnyade förslag, som, i följd af förstnämnde förslags återremitterande, blifvit af Utsk. afgifvet. Den 5 Juni e. ra. Lika med Hr Gr. Posse Ur jag öfvertygad, att om bänkmtsindelningen, hvilken redan under den s. k. frihetstiden lärer varit införd och först upphört, då R. o. Ad. blef indelad i classer, samt ånyo infördes år 180g, då classindelningen afskaffades, nu åter skulle abrogeras samt electorer väljas af hela Ståndet samfäldt, stora olägenheter deraf skulle uppkomma. R. o. Ad:s Hrr ledamöter lära icke kunna vid riksdagarnas början vara med hvarandra så bekanta, att de, hvar för sig, skulle kunna uppgöra listor, hvardera på 20 till den magtpåliggande electorsbefattningens bestridande lämpliga personer, hvarföre ett stort antal af dessa vallistor troligen skulle komma att uppgöras i följd af blindt förtroende till andra, eller ock dessa listor blifva sins emellan till den grad skiljaktiga, att personer kunde blifva electorer med endast några få röster, hvilket visserligen icke kan vara ändamålsenligt.
Majlis nådiga framställning om obotlig ansedd sinnessvag, larn eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i Rikets tjenst, föreslagit Rikets Ständer, alt Kapilen-Löjlnanten Stålhammar må med månaden näst efter den, uti hvilken han, efter uppnådd pensionsmessighet i Amiralitels-Krigsmanskassan, kan varda ur krigstjensten i nåder afskedad, få pä allmänna ludragniugsstalen uppföras till åtnjutande 292 Expedilions-Utskoltets Förslag till anderd. Skri/velse J\:o 205. under återstående lifstiden af en årlig pension till del belopp, han nu i aflöning på Flottans stat uppbar, eller 2,200 Hulr R:mt; dock skulle denna pension minskas med det pensionsbelopp, som vid afskedets erhållande, eller sedermera kunde honom från Amiralitets Krigsmans-kassan tillfalla. Af de uti denna nådiga Proposition åberopade handlingar hafva Rikets Ständer tagit kännedom; men då den sinnessjukdom, hvarmed Kapiien-Löjtnanten Stålhammar är behäftad, ännu icke fortfarit längre lid än omkring 2:ne år, samt det af Läkaren vid Wexiö hospital den 20 nästliden Januari afgifna intyg icke innehåller något yttrande derom, huruvida sjukdomen anses vara af obotlig beskaffenhet, halva Rikets Ständer ej kunnat antaga, att Slålhammars återställande till helsan skulle vara utom all sannolikhet, och, vid sådant förhållande, funnit sig sakna skäl att bifalla E. K.
Lagutskottet, som fått desse således väckte frågor till dess handledning från bemälte RiksStånd remitterade, har, i betraktande af den nära gemenskap berörde framstälde ämnen jned hvarannan äga, ansett sig kunna i ett sammanhang deröfver meddela sitt yttrande; Och ehuru det icke undfallit Utskottets upmärksamhet, att så val uti de delar af Rikets gällande Lag, hvarom, på sätt förenämndt är, fråga nu blifvit väckt, som uti andre omständigheter, flere brister uti förordnanden erfarits och rättelser uti de meddelte kunna vara af nöden; Dock som sambandet emellan omförmälte framställde ämnen och dem sorn med desamma äga ett oskiljaktigt sammanhang, oundvikligen kräfver, att då förändring uti de förre vidtagas, rättelse äfven bör följa och verkställas uti de senare, samt af sådan anledning Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhallit, att Rikets Civiloch Criminal-Lag* matte af en dertill förordnad Committé öfverses, och förslag till förbättring der-' af 62 Lag-Utskottets Betänkanden. af af samma Committé upr,ättas, hvilken ock är vorden satt i verksamhet; Altsa och enär Utskottet dels känner, dels inhämtat att bemälte Committé redan författat förslag till lieie af CivilBalkarne af I.agen, hvilka till endel, till den allmänna granskningen som ansetts nödig och blifvit förordnad äro utfärdade, samt till en del åter snart i sådant ändamål varda utlerrinade, ibland hvilka senare jemväl är den Balk af Lagen hvaruti ofvanberörde stadganden förekomma, samt det således är att vänta, att hela arbetet vid förslaget till Lagverkets förbättring, innom korrt till kan vara fulländadt, för att till Riksens Höglofl. Ständers granskning till antagande och Kongl. Majjts
Postverkets för andra utgifter icke påräknade tillgångar i främsta rummet användas för delta ändamål; men då äfven andra oförutsedda men angelägna behof kunna yppa sig, lill hvilkas afhjelpande ifrågavarande öfverskoltsmedel behöfde anlitas, torde det icke vara lämpligt att samma medel blifva till något visst föremål ovilkorligen anvisade. Utskottet får derföre i så måtto instämma uti Revisorernes förevarande framställning, att Utskottet tillstyrker, det Rikets Ständer måtte, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhålla om meddelande af den Nådiga föreskrift, alt de å omlörmälde assuransafgifter redan befintlige och framdeles uppkommande öfverskott, i den mån de icke för blifvande ersättningar behöfva påräknas, företrädesvis användas för vidtagande af sådane åtgärder, som lända till postföringens betryggande. Kongl. Sun dhetsKo llegium. § 14. (Rev.-ber. pag. 67. Förkl. pag. 253.) Uti detta Embelsverks räkenskaper hade, enligt hvad Revisorerne anfört, bland tillgångarne upptagits åtskilliga fordringar hos Länsstyrelserna för utlemnade förskott af anslaget till mediko-Iegala besigtningar, nemligen till belopp af 7,950 R:dr 19 sk. 9 rst. för år 1852 och 7,104 R:dr 22 sk. 10 rst. det följande året; hemställande Revisorerne att enär af dessa fordringar, hvilka uti vissa uppgifna län uppgått lill betydligare belopp, en del varit innestående sedan flera år tillbaka, åtgärder borde vidtagas för dylika äldre posters utredning och slutliga behandling;—men som, efter hvad Utskottet af den afgifna underdåniga förklaringen inhemta!, berörde förskottsmedel nu mera äro så nära redovisade atl, enligt Kollegii räkenskaper för sistlidet år, endast 702 R:dr 39 sk. då såsom oredovisade qvarstodo, samt påminnelser om redovisning af Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 18. 19 de återstående medlen äfven blifvit af Kongl.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Hvad Carlskrona beträffar, så är det föreslagne bidraget till fattigvården derstädes, blott en fortsättning af hvad förut ägt rum. Garnisonen och arbetarne för Flottans behof äro ock der i ojemnförligt större antal, än Garnisonen i Götheborg, och proportionen mellan Militären och Borgarpersonalen på begge ställen helt olika, äfvensom Carlskrona är långt under Götheborg Den 12 Ju n i i f. m. '9 i afseende på tillfälle till arbetsförtjenst. Utskottet har genom de upplysningar, som af flere Militärer erhållits, blifvit öfvertygadt om oskälet af Götheborgs begäran. Den Garnisonerande Militären derstädes faller ganska litet Staden till last. Den träder ofta ur tjernsten i sina bästa år, och flyttar tillbaka, till hemorten. I Carlskrona deremot äro innevånarnes bidrag till Militärens fattigvård ganska betungarde. Då Götheborg dessutom har fördelen af ett lätt tillfälle till arbetsförtjenst och en Sparbanksinrättning, fordras ju blott å Stadens sida att förmå folket alt i Sparbanken insätta öfverskolten på dess dagspenning för alt bilda sig besparingar. Hvad angår Herr Hjertås fordran af StatsUtskoltet, att utveckla principen för de ifrågavarande bidragen i allmänhet för kommande tider, så hemställer jag, om icke hvar dag må lia sin tyngd och sin omsorg för sig. Denna Riksdagen bar isynnerhet varit arbetsam för StatsUtskottet. Om vi nu blifva så lyckliga att få en myntbestämning, så att kommande Statsutskott endast behöfva sysselsätta sig med den allmänna Slatsregleringen, torde liden bättre räcka till, att då ingå i pröfning af allmänna principfrågor. Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet. Herr Ribbing Anvid: Efter den siste värde talarens yttrande, har jag ej mycket att tillägga.
Jag afskyr religionshat och samvetstvång; jag högaktar hvar och en, som för egen räkning uppriktigt håller sig vid det han tror vara sannt och rätt; men jag beklagar den, som är fången i villfarelser, och jag vill, så vidt på mig ankommer, med allvar sätta mig emot den, som söker att genom vill farelsers utbredande göra andra lika olyckliga som han är sjelf. Jag kan derföre icke taga på milt samvete, att hjelpa till att öppna dörren för kalholicismens återinförande i mitt fädernesland. Ilar är icke fråga om något slags samvetstvång eller förföljelse emot katholska trosförvandter, som här i riket vistas eller hit inkomma, då de med sina religionsangelägenheter sköta sig sjelfva och ej »störa samhällets lugn,» såsom det heter i regeringsformens 16 frågan är endast om att, så som vår nu gällande lag gjort det, mota proselytmakeriet, och aflägsna dem, som söka att draga öfver vårt fädernesland den största af alla olyckor för att kunna, om möjligt vore, väcka rikets lagstiftares uppmärksamhet på angelä genheten deraf, att inom mitt fädernesland en gräns måtte blifva satt för detta sträfvande, har jag måst i denna fråga höja min röst hvilken, ehuru ringa den är, skall — jag är viss derpå — finna gensvar hos många tusende bland svenska folket; och om äfven härmed ingenting uträttas till att hejda strömmen, så kan jag åtminstone säga: dixi & salvavi animam.» 21 kap. om sedlighetsbrott:
I anledning af hvad Rosenschöld sålunda angifvit emot Rådstugurätten, anmodade Justitie-Ombudsmannen, uti skrifvelse den 23 i sistnämnda månad, bemälda Rätt att lemna närmare besked om grunden dertill, att Rådstugurätten icke fästat afseende å den af Rosenschöld senast hos Rätten företedda namnsedel eller derå, att annan person anmält sig såsom författare till den åtalade skriften; hvarpå Rådstufvurätten den 20 Februari meddelade det svar, att, efter Rådstufvurättens uppfattning, skälen, på hvilka de anmärkta besluten sig stödde, blifvit deruti så fullständigt upptagna, att ingenting väsendtligt kunde vara att tillägga; att det vore sS uppenbart, det förre Marinsoldaten Skantz ej ägde deri skrif kunnighet och de insigter, som erfordrades till författande af den tidning, hvari den åtalade artikeln förekomme, att ingen tvekan kunde äga rum derom, att han ju blifvit legd att till den verklige förbrytarens befriande åtaga sig lörfattareskapet, och att denna Rådstufvurättens åsigt vunnit bekräftelse af en till Rätten sedermera ingifven skrift, uti hvilken Skantz återkallat sin förut gjorda anmälan rörande författareskapet till den åtalade skriften och förklarat sig dertill hafva varit af Rosenschöld legd; hvarjemte Rådstufvurätten vidare anfört, att äfven om ej, såsom nu vore fallet, Rådstufvurätten, genom beslut, som skulle tillämpas, ålagt Munck af Rosenschöld att sjelf stå författare-ansvar, i följd hvaraf något dess ölverflyttaride på annor person icke kunde medgifvas, afseende ändock icke kunnat fästas å den sednast inlemnade namnsedeln, enär för dess inlemnande den i tryckfrihetslagen föreskrifna tid, rättegångens början, icke blifvit iakttagen. Efter granskning af handlingarne, aflat Justitie-Oinbudsmannen den 27 April 1854 till Advokatfiskals-Embetet i Kongl.
Ibland de sednast vidtagna åtgärderna i bär uppgifna ändamål, är Rikets Ständers beslut dels att indraga allmänna Diskonllondens rörelsekapital, hvarigenom Riksbankens lånerörelse mäste minskas på samma gång, som, till följd af den stigande industrien, hehofvet af dylika kapilaler är i ständigt tilltagande, och hvaraf löljden naturligtvis blifver att allmmheten, lör lyIlandet af sina behof i den vägen, tvingas all vända sig till privatbankerna, hvilka i samma mån utvidga sin lånerörelse, oell dels alt inskränka Uen så kallade respit!iden frun hänne tdl en månad. Hvad lånerörelsen beträffar, så kan det vid lörsta påseendet synas likgiltigt livart man vänder sig för alt få sitt lånebehof aflijelpt, ly man mäste i alla händelser återbetala kapitalet med ränta; men vid nät mare e'lersinnande skall man finna att det är en himmelsvid skilnad alt dermed vända sig till en bank, som styres af enskilda personer, eller den lör hvilken hela Slaten stil'ar lagar. Såsom exempel derpå vill jag bär endast anföra, alt vid den penninge-stagnalion, som inträffade här i riket, under år 1857, och då allmänheten, till följd deraf, var i största behof af låneundsätlning, passade privatbankerna på tillfället och icke allenast indrogo en stor del af sitt rörelsekapital, utan ock förändrade omsättningstiden för der erhållne Motioner i Bonde-Ståndet 186%. N:o 218. lin från 6 till högst 4 månader, hvilket medförde både bekymmer och besvär samt förluster för låntagarne qch mången al dessas fullkomliga obestånd. Att privatbankerna försenade stora summor på denna manöver år tydligt, men att de på samina gång ådrogo sig hat och misstroende är lika säkert. Riksbankens lånerörelse var under hår ofvan beskrifna tid alldeles otillräcklig för afhjelpande af lånebehofven, hvilket bäst talar för bifall till det förslag, jag här nedan skall hafva äran framställa.
Sied mäskvärmarc. och med 300 r:dr till oell me d 500 r.dr högst 22 k:r. högst 16 k:r. öfver 500 TT » 750 77 TT 27 11 TT 20 77 tt 750 TT 77 1000 TT TT 32 77 TT 24 11 n 1000 TT TT 2000 TT TT 37 11 TT 27 77 TT 2000 TT )7' 3000 TT 77 42 11 TT 31 77 TT 3000 77 TT 4000 TT TT 48 77 TT 36 11 79 4000 TT TT 5000 TT TT 53 ” 77 39 37 TT 5000 TT TT 6000 7T TT 58 TT 43 77 ?) 0000 77' TT 63 TT 4 7 77 livar oell en, hvilkens egendomsvärde beraIIigor lill några af dc: större af dessa pannerymder, obelaget alt i stället begagna en af de mindre, utan att likväl, i något fall, bran vinsbränning i denna klass må få idkas med mera än en panna i samma bränneri, ej eller i förening med bränvinsbränning i 2:dra klassen, eller på samma egendom, der sådan bedrifvesj hvaremot det bör vara tillåtet: a) att den, som inom samma fögderi eger två eller flera hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, hvilka bränvinsbränningsrättighet åtföljer, må utöfva tillverkningen, om lian så för godt finnér, blott på en af dessa egendomar, med en pannerymd, svarande mot deras sammanlagda värde, enligt föreslående tariff, eller för en eller flera bland dem, der särskild ladugård linnes oell utfördring sker, särskildt idka bränvinsbränning med så stor panna, som emot taxeringsvärdet af hvardera egendomen svarar; och b) alt särskilda egare eller innehafvare af hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, som hvar för sig uppgå till minst 3oo r:dr taxeringsvärde, och som äro belägna i samma byalag eller eljest angränsa hvarandra, må, med en gemensam panna, i rymd svarande, enligt förrberörde tariff, emot deras sammanlagda värde, utöfva bränvinsbränningsrältighelen på den af dessa lägenheter, som dertill uppgifves.
I Carl lX:s Förordn. och Patent ang:de tullen, af d. 6 Jan. 1600, förmäles, att Riksens lägenhet fordrade, att Riket till bästa, såsom i andra länder, en tillbörlig tull gåfves af allt gods som inoch utskeppades; och efter enhälligt samtycke af menige köpstadsmän, som året förut varit församlade vid Riksdagen i Stockholm, förordnades, att efter 1591 års för exportvaror bestämda tariff-tull skulle ulgifvas af allt gods som utoch infördes, i så måtto, att alla innevånare, och de som hus och egendom hade i slädene, borde utgöra half lull af sitt exportgods, antingen de skeppade det sjelfve ut eller sålde det åt andra till utförsel; att alla främmande, med undantag af Danskar, som gods i Riket ineller utförde, skulle efter samma tariff gifva full tull; och att de, som här köpte det införda godset af dem skulle betala half tull. Icke fullt 5 år förflöto innan Konung Carl åter eftergaf tullen för inkommande varor. K. M. hade, såsom i ett öppet Bref af d. 4 Dec. 1604 förmäles, erfarit, att »den intull, som de främmande här i Riket utgifva måste, stötte dem för hufvudet, så att de med deras köpenskap icke K. M:s land och Riken så besökte som eljest kunde ske; hvadan och på det K. M:s land och Riken måtte desto mer t i 1 Iför ing bekomma samt bättre näring, handel och vandel hafva, förordnades, att alla, såväl främmande som inländske, skulle vara för all intull frie.» — Deremot stadgades året derpå, att tull, enl. särskild Taxa, skulle gifvas af gods som fördes 264 Den 16 September f. m. från Sverige åt Finland och Norrbotten, eller derifrån till andra Svenska hamnar; allt vid utskeppningen, men ej vid införseln. Tid efter annan tillförene hade man i sammanhang med tulllagstiftningen sökt vidtaga åtgärder för uprätthållande af myntvärdet i landet. Konung Carl IX utfärdade i detta hänseende s. k.
Att i samma stund som Götha Canal-Bolag medgi^- wer Staten inträde i Bolaget för sina förskjutna Summor, i famina stund har ock Bolaget formligen erkänt sin skuld till Staten, och derföre gifwit den säkerhet svin kan lemnäs, hwilket ingendera delen ännu är gjordt. 2:0 Att, genom Statens ingående i Bolaget, en nödvändig följd deraf stall blifva, att liqvid emellan Slaten Betänk anden, N:o 2Z. XXXVI! och Bolaget mäste uppgöras, och derigenom den säkraste garantien tilkwägabringas, mot Bolagets äterkonunande försök att göra gällande hwarje stag af ersättnings -anspräk, sa wäl före, four efter Canalens fullbordan. Z:o Att Staten, med sin ägande andel i Canalen, och sig förbchällen rättighet att densamma pä annai: hand efter godtfinnande öfvcrläta, har, dä Canalen en gäng blifwit färdig, medel att kunna tillwägabringa ett nytt Bolag, som öfwcrtar dess underhällande för framtiden; af hwilket Bolag man icke kan wänta sig mera, än en till äftventyrs ringa ersättning för de stora och betydliga summor, sorn Staten nedlagt i Götha Canal, men mot hwilket Bolag det utom all twifwcl skulle blifva möjligt, ätt genast i början taga sadane säkerhetsniätt, att Staten fös framtiden icke nödgas, fäfoni bitills warit fallet, läta sig indragas uti är frän är tillökade utgifter för Götha Canal, hwilkas stut ännu lika litet kan förutses, son: utwägarnc till deras godtgörande. 4:0
Jag anser det blifva ganska svårt för Regeringen icke blott att bestämdt kunna känna hvilken af 3:ne föreslagne personer är den skickligaste och mest passande att vara Rektor för en skola, Och dervid kan ofta inträffa att det blir svårt bland lärare-personalen i en skola att finna tre, som dertill äro passande, emedan till Rektors-heslyret fordras serskildta egenskaper, oberoende af lärarö-kallet, hvilka icke hvar och en besitter. Jag tror derföre att ElerhentarLäroverkens bästa mera skulle tillséä, om Rekfors tillsättningen finge fortgå på det gamla viset, och anhåller att Utsk. täcktös deröfver yttra sig. Hr Tersmeden, Nils: Hr Hjerta har sjelf i sin motion yfftrat någon tvekan dä häri säger att det möjligen skulle syriäs mindre lämpligt att så snart efter en författa:# utfärdande R. Strå skulle söka att få den förändrad. Jag skulle Också tro att efter allt det äfiahde som i så mångå år fortvaråt, skola såväl R. St:r som allmänheten finna sig belåtna med att åtminstone äga eri af K. M. utfärdad Skolordning och alltså ej vara serdeles angelägna att ändra densamma innan man försökt dess användande. Hr Hjerta Den 8 December. S23 Ilar i synnerhet fäst sig vid eforernas alltför vidsträckta malit* hvilken är så stor att till och med läromethod och val af läröböcker skola bero af dem, hvarföre han anser läroverkens organisation, serskildt med afseende på skolornas styrelse böra underkastas ny granskning. Men om, i likhet med Hr Hjerta, hvar och en som finnér vissa delar af Skolstadgan icke vara öfverensstämmande med sin öfvertygelse, skulle motionera en ny Skolstadga, skulle vi aldrig hinna till något bestämdt resultat i detta hänseende. Hr Hjerta slutar med att inga betänkligheter böra Upsla mot att förändra Skol-lagen, emedan den omfattar en sak af så stort intresse, nemi. den upväxande ungdomens. Just med anledn. af detta intresse, hoppas jag å min sida att Skol-lagen i denna del eller Läroverkens styrelse får förblifva sådan sorn K. M. deri nu utfärdat.