Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det flög solljus öfver hennes ansikte, ögonen glänste, och en skär rodnad spridde sig öfver kinderna. Hon vände sig litet oroligt och tycktes lyssna. Hon hörde lätta steg i trappan, en svag klang från ringledningen, och strax därpå öppnades dörren till salen. » Det är Karl! » Hon strök håret ur pannan. En lätt knackning förnams, och knappt hade hon ropat sitt » stig in », förr än hon var omsluten af hans armar och sakta tryckt till hans bröst. » Åh, hvad du är skär och vacker, Anny, » ropade han muntert, i det han hjärtligt kysste henne. » Du har sofvit godt, inte sannt? Jag sade till, att ingen fick störa dig, förrän du ringde. » » Ja, ja, så godt. jag känner mig så stärkt och glad, » hviskade Anny, under det hon lekte med hans mjuka mustasch, » men tyst. hörde du intet, Karl,. jag tyckte. » » Åhnej, » log Karl, » han sofver nog som en liten stock. Jag gläntade på dörren i förbifarten och nickade åt mammas gamla Marie. » » Nej, jag misstar mig inte, » ropade hon och reste sig upp på divanen, » han är vaken! » » Nå, vänta då, älskling, så skall den lilla skrikhalsen genast få göra sin reverens, » skrattade mannen och skyndade ut; och det dröjde ej länge, förrän han kom åter i dansande fart med sin börda, insvept i bländande hvitt. Det var en vacker grupp, som nu bildades invid divanen. Den unga modern, som halfliggande med kärlekstindrande blickar betraktade sin förstfödde, hvilken hvilade på fadrens arm, där han knäböjde vid Annys sida och virade sin lediga arm om hennes lif. Och rundt omkring detta milda solljus, denna tystnad och balsamiska blomdoft. Den lille sprattlade och sträckte de knubbiga händerna framför sig, och de unga makarne shnkte sina hufvuden mot hvarandra och möttes i en lång kyss. » Men, min Gud, » skrattade Anny. » V i veta iu ej ännu, hvad vi skola kalla honom.
«Det är sannt,» svarade Elise, «men mindre förundrar jag mig öfver det gamla, ty sådant har jag sett förr, än öfver det i sådan hast tillkomna moderna utseendet, ty min värd, rusthållarn, som varit här många gånger, och sist i förliden sommar, sade att boningshuset var mycket gammalt och hade blifvit tillbygdt på olika tider. Han sade att det nu bestod af sex eller sju rum på nedra botten; ofvanpå dessa hade lagmans far, i sednare tider bygt några kamrar, på ett sätt att hela huset såg ut som en liten gammal kyrka. Som jag äfven hört, att affärerna äro på någorlunda obestånd, förundrar det mig att se allt så annorlunda, inom denna korta tid af några månader. Men låt oss beskåda det litet närmare!» De gjorde ett slag rundtomkring den nyare delen af huset, och funno snart att denna var uppförd af — bräder. Endast tvenne fönster i nedra våningen hade glas, de andra voro målade; i den öfra etagen räknades tolf fönster af tre rutors höjd, alla prydda med gardiner. «Huru träffande är icke namnet «spökkammaren» för mamsells rum,» anmärkte Leonna leende, «står det icke der som en gengångare från fordom, — skådande med mörka blickar på sina efterkommande, som lysa med bräd-målad fåfänga.» «Fröken uttalar min egen tanke; men var så god och upplys mig, hvad är meningen med ordet ¯spökkammaren¯?» Leonna upprepade samtalet i löfsalen och lagmanskans skämt med fröken Eva. «Har hon fallenhet och utförsgåfva, felas här visserligen icke ämnen,» anmärkte Elise leende; «men emedlertid var det bra nog, att jag ingenting hörde i går aftons, ty utan att vara vidskeplig, hade kanhända sömnen försvunnit på några timmar. Nu sof jag förträffligt i min brädlår, och hade blott ett oredigt medvetande af dem, som kommo hem midt i natten. I annat fall hade jag kanhända tagit dem för gastar. Känner icke fröken någon af dem?» «Ett eller två ansigten drog jag känsel åt. Jag tör förr ha sett dem i kyrkan, men vet ej hvilka de äro. O, om första mötet med dem alla vore förbi!»
Jag kan nemi. för min del icke inse, huru det skall blifva möjligt för Hrr Fullm. i Banken alt med visshet känna och bedömma, huruvida eli handelshus i Hamburg eller London är säkert. Vi hafva sett tillräckliga bevis derpå, alt ett handelshus, som den ena dagen ansågs så säkert, alt man snart sagdt täflade eller slogs om att deruti få insätta sina penningar, inom 8 dagar gått öfverända. Vi behöfva icke gå till Hamburg, för att söka exempel derpå; vi hafva dem här i vår egen hufvudstad. Jag tror dessutom, att den siste talaren, Hr Rosenblad, begått ett misstag, då han föreställt sig, att han i egenskap af Bancofullmäktig endast skulle blottställa sig för klander, i händelse han köpt bevis derpå att silfver blifvit deponeradt hos ett handelshus, som han ansett för säkert, men som likväl sedermera gjort concurs. Jag tror nemi., att Hrr Bancofullm. skulle lagligen kunna dömmas till ersättning, om en sådan händelse inträffade; ty om R. St. hafva gifvit Hrr Bancofullm. i uppdrag att köpa bevis derom, all silfver blifvit hos kända och säkra handelshus deponeradt, så har sådant skett med fullkomligt förtroende dertill, att Hrr Fullm. skola förskaffa sig kännedom, huruvida de ifrågavar. husen äro fullkomligt säkra eller icke; och om då Hrr Fullm. med förbiseende deraf afsluta dylikt aftal med handelshus, hvilka sedermera gjorde cession, och man i följd deraf förlorade de deponerade penningarne, så skulle jag tro att Hrr Fullm. icke kunna undgå att lagligen ställas till ansvar,samt ådömmas ersättning; åtminstone skulle jag aldrig, om jag hade förtroendet att vara Fullmäktig i Banken, våga mig in uti dylika transactioner.
Ända från Riksdagens början har jag, såsom Ledamot i StalsUtskollet, sökt göra gällande degrundsattser, som innehållas i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om indragning lill Statsverket af de indeldta löningsräntorna; men Den 16 October f. ra. 33i med flera stannat i minoriteten. Jag anhåller derföre, att uti Ridderskapets och Adelns Protocoll få denna min mening förvarad. Jag har alltid trott, att Magazineringskostnaden skulle så småningom komma att alldeles upphöra, då Staten, med nedsättning i lösniugspriserne, utan StatsVerkets förlust på en gång befrämjade räntegifvares och räntetagares fördelar, samt uppliäfde den onaturliga strid, hvilken emellan dem ständigt skall äga rum, så länge närvarande förhållande fortfar. Likväl begär jag ingalunda, att denna fråga nu skall upptagas, utan nöjer mig med hoppet, att den i en snar framtid skall vinna bifall, och anhåller endast, alt få antecknad min reservation emot de åsigler, som deri nu gjort sig gällande. Friherre Palmstjerna, Carl Otto: Lika med Herr Hjerta skulle jag anse allt bestämmande af tiden för Statsregleringens början vara öfverflödig, om icke StatsUtskottet uti Betänkandet N:o 124 förbehållit sig, att framdeles få hos Rikets Ständer gora anmälan om tiden, då Utskottet anser verkställigheten af de föreslagne löneregleringarne böra vidtaga. I anledning af detta förbehåll torde det vara nödvändigt, att något beslut om tiden för Statsregleringens början fattas; och jag instämmer i della afseende med Herr von Hartmansdorff, att det vore bäst, det hela den nu beslutade 332 Den 16 October f. m. Statsregleringen bestämdes att taga sin början med år i83o. Herr Tham, Wollrath: Den Grundlags-paragrapb, sorn Friherre Cederström uppläst, innehåller, att de gamla afgifterne skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya Bevillningen blifver fastställd. Om nu tvertemot min önskan den nya Bevillningen icke skulle hinna att antagas af Rikets
Men nu, då denna ställning förändrats, då så många unga qvinnor egna sig åt ett sjelfständigt arbete och ofta nog föredraga ett lif af försakelse och sträfvan framför ett af beqvämlighet och beroende, böra de äfven, då de med endast en obetydlig penningeuppoffring kunna hjelpa sig sjelfva, känna det som en pligt, att när sjukdomen kommer icke lita endast på barmhertiga menniskors hjelp. Sjukdom är något, som i de flesta fall drabbar hvarje menniska en eller fiere gånger i hennes lif, och ändå är hvar och en i ungdomen benägen att tro sig fritagen derifrån. En eldsvåda eger ju jemförelsevis sällan rum i enskilda hem, åtminstone i de större städerna, och dock finnes väl icke mången, som med anspråk på att kallas ordentlig och samvetsgrann icke har sin egendom brandförsäkrad. Bör ej på samma sätt hvarje samvetsgrann menniska, som lefver af sitt arbete, försäkra sig mot sjukdom? Men invändes kanske här, de höga afgifterna till en sjukkassa kunna ofta vara nästan omöjliga att taga från en redan förut knapp lön. Visserligen, men om den knappa lönen med svårighet räcker till under helsans dagar, så hålles ett n u m m e r i veckan under hela qvartalet. För hvarje 5-tal abonn e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvilka a f g i f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f kan den omöjligt vara tillräcklig under sjukdomens — • äfven om den ej, såsom fallet är på många ställen, helt och hållet indrages — och den, som af ett sådant skäl afhålles från att ingå i en sjukkassa, har dermed sagt, att hon, om sjukdom träffar henne, är beredd att lita endast på andras hjelp. För att befria den arbetande qvinnan från ett sådant öde och bereda henne tillfälle till sjelfhjelp har Fredrika-Bremer-Förbundet stiftat sin sjukkassa. I slutet af april 1887 blef kassan konstituerad, och redan från den korta tid den varit i gång kunna anföras flere exempel på dess gagnande verksamhet.
Man har i stället påfunnit rättsbegreppet om presterskapets uteslutande från den fria behandling af theologiska ämnen, hvartill hvar och en annan är berättigad. Huru man härmed framgent kan lyckas, kommer tiden att visa. Den uppenbara stridigheten mot lagen är dock icke minst i hvad angår behörig domstol. Att denna i aila tryckfrihetsmål skall vara endast den, som af Tryckfrihetsförordningen anvisas, derpå ankommer sjelfva möjligheten att göra det öfriga gällande. I ingen sak är man lagligen dömd, när man icke är dömd af behörig domstol; och hvad helst man lör tryckfrihetsbrott lider efter sakfällande hos annan myndighet, än den till sådant brotts upptagande förordnade domstol, blir aldrig ett lagligt straff för hvad man genom tryckt skrift brutit. Att man lika litet kan af annan myndighet straffas för hvad man bidragit till spridande af tryckt skrift, vill följa af det stadgandet, att der ansvar äger rum, sådant ansvar skall vara lika med det, hvartill författaren är förbunden, samt förbrytelsen umgällas efter enahanda grunder. Men huru detta än må förstås; så är det åtminstone klart, att intet spridande af tryckt skrift eller biträde dervid kan af någon myndighet straffas i annat fall, än då skriften är i laga ordning med qvarstad belagd eller konfiskerad. Om ett läroverk eller annan disciplinär myndighet, som har med ungdoms uppfostran att göra, skulle finna det behöfligt att afhålla sådan ungdom från handtlangning med tryckta skrifters kolporterande, såsom från en opassande eller mot tidens rätta användning stridande sysselsättning; så får dock den näpst, hvilken till ungdomens afskräckande användes, icke motifveras på de kolporterade skrifternas beskaffenhet, när dessa icke äro straffbara enligt domstols beslut, och utspridandet således icke medförer laga ansvar; utan förbudet för ungdomen måste betrakta oskyldiga och straffbara skrifter lika, och näpsten icke blifva svårare, än som den på sjelfva yrkets olämplighet kan vara motifverad. Utom dessa tvistefrågor, angående vidden af Tryckfrihetslagens rätta föremål, har i erfaheten förekommit ett fall, der denna lags tillämpning gil'vit mig anledning till allvarligt eftersinnande.
Grefve Horn har förenat sig med Friherre Anckarswärd i anhållan att åtskilja punkterna om spannmålen och det contanta anslaget, samt endast bestämma detta -sednare till 49»000 R-dr, som från Konungens Regemente inflyta. Jag får då äran påminna, att en stor del af dessa 49,000 R:dr icke måhända på många år inflyter, emedan de användas till Befäl och Underbefäl vid det upplösta Konungens Regemente. Den öfriga delen af summan måste till största delen användas för underhållet af de 600 man Artilleri, som skola uppsättas, men hvilka ej äga Befäl, emedan löner för detsamma ännu saknas. Om Grefve Horns och Friherre Anckarswärds proposition skulle segra, komme Artilleriet ej att erhålla de 27,000 R:dr Utskottet föreslår; d< t vill säga, Artilleriet skulle ej erhålla det ringaste tillskott, utan tvärtom sakna tillgångar till löner för det nya er - Den 7 O c t o h e r e. m. forderlige Befälet, och en ny ändamålsenlig organisation blifva omöjlig att verkställa. På dessa grunder anhåller jag örn proposition lill bifall å allt hvad Utskottet i förevarande punkt af sitt Utlåtande åt Artilleriet föreslagit. Friherre Anckar swärd: Till bemötande af Herr Lefrens inkast, får jag säga, att jag ingalunda kan återkalla i milt minne, det jag vid remissen af den Kongl. Propositionen yttrade, att hvad för Artilleriet anslogs, vore bäst användt. Men om jag äfven skulle hafva yttrat detta, kan väl deraf ej dragas den slutsats, att summan skulle vara gränslös och öfverstiga Statens tillgångar. Hvad frågorna beträffar, vill jag gerna ingå derpå, att åtskilja punkterna, och nu ej namna om spannmålen. Frågan blir då blott, om vi kunna gå längre i det contanta tillskottet, än att anslå hvad som inflyter af Konungens Regemente, och hvilken summa Utskottet uppgifver till 49,000 R:dr.
Har ingen anmält sig till godsets inlösning, på sätt nu nämndt är, eller finner Tullkammaren så väl det angifna värdet, som de derutöfver gjorda anbud, när sådant skett, i allt läll icke motsvarar godsets värde, må Tullkammaren samma gods, med tio procents förhöjning utöfver det högsta erbjudna värdet, för Kongl. Majlis och Kronans räkning inlösa; skolande godset i sådan händelse sist inom en månad derefter på offentlig auktion försäljas, på sätt derom vidare kan varda särskildt bestämdt, efter anmälan hos GeneralTullstyrelsen; och åtnjule vederbörande Tulltjensteman hälften af den behållna vinst Tullverket genom sådan försäljning under hvarje års lopp kan erhålla utöfver de angifna värdesummorna med afdrag af tulloch försäljnings-kostriader. Har vid anslagstidens slut hvarken enskildt anbud om inlösen inkommit eller Tullkammaren funnit sådan böra ega rum för Kronans räkning, må, vid tullberäkningen, efter angifningen komina att bero, och varan, efter skedd klarering, af egaren disponeras; men eger inlösning på förenämnde sätt runi för enskild räkning, skola tullafgifterna efter det derigenom uppkomna högre varuvärdet beräknas, och skall af inlösningssumman, hvilken den, som stannar för högsta anbudet, åligger att, sist innan kl. Tolf nästföljande söcknedag efter anslagstidens förlopp, i Tull-kassan nedsätta, varuangifvaren genast derefter utbekomma angifningsbeloppet, tillökadt med tio procent, men öfverskottet, om sådant eger rum, tillfalla Kronan, och hälften ingå lill det särskilda anslaget för Manufakturernas befrämjande, under iakttagande af hvad i Kongl. Majrts Nådiga Förordning till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor i sådant hänseende stadgas. §• 6.
Län insända och med underdåniga förord beledsagade skrifter hafva, hos Kongl. Majit, Malmö stads Äldste, bland annat i underdånighet anhållit, dels att, för behöflig utvidgning af stadens begrafningsplats, åt staden måtte i Nåder öfverlåtas tvenne kronan tillhörige, å en företedd karta med N:ris 1, och 2, utmärkta jordstycken, emot förbindelse för begrafnings-platsens kassa att till nuvarande Place-Majoren i Kongl. Maj:ls Kådiga Proposition, A :o 917. 13 Malmö årligen, så länge lian samma befattning innehade, utgifva ett nu utgående, arrende-afgiften för omförmälda jord motsvarande, belopp, dels ock att, till befrämjande af så väl den tilltagande rörelsen i staden som dennes försköning, tre å särskild karta med N:ris 1, 2, och 3, betecknade jordstycken äfvensom den emellan dem framgående genvägen från citadellet emot hamnen måtte likaledes Nådigst varda till staden upplåtna, på det att sålunda Nya Slottsplatsoch Norra Vallgatorne måtte kunna med hvarandra sammanbindas samt jemväl stadens, vid Norra f. d. fästningsgrafven belägna, promenad blifva längs Norra Vallgatan utsträckt intill den s. k. Slottsplatsen. Häröfver har Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegium, efter att i ämnet hafva hört Chefen för Ingeniör-corpsen under den 27 sistlidne Juli afgifvit infordradt underdånigt utlåtande och deri tillstyrkt den sökta upplåtelsen af ifrågavarande jordstycken, hvad angår genvägen från hamnen till Malmö f. d. citadell likväl endast till så stor del, som fordras för Nya Slottsplatsoch Norra Vallgatornas förenande, men dock tillika ej mindre i afseende på det af sökanderne föreslagna vilkor för upplåtande af jord till begrafningsplatsens utvidgning fästat Kongl. Maj:ts
Ständer vördsamt hemställa, att ett lån af ib,ooo R:dr, eller hälften af dea upptagne kostnaden, måtte, på de af Utskottet föreslagne vilkor, till merLerörde företag beviljas; hvilken summa dock icke må utgå förr, än intressenlerne, efter alla forutgångne nödiga undersökningar, bevisat sig hafva träffat alla för arbetet nödiga förberedelser, samt dermed gjort början.” Härmed instämde Herr Prosten Stenhammar_, Herr Carlberg och Riksdags-Fullmägtigen Anders Nilsson från Östergöthlands Län. ”Carlstads Läroverk är i stort behof af den byggnad, sorn hår äf i fråga. Nybyggnad kan omöjligen påtänkas. Det ifrågavaragde huset, som står Verket till ganska lindrigt pris, är deremot både högst väl beläget och för ändamålet lämpligt.- Utskottethar väl anvist behofvets fyllandepåByggnads-Cassan. Denna är dock högst svag, bestående af omkring 4.000 R:dr. Hvad till (herina Gassa årligen inflyter, är, i afseende på Pastoratens fåtalighet, högst lite?, ofta intet, sä alt tillgångarne icke ens räcka till för nödigt underhåll och reparationer. Utskottet har derjemte anvisat nå den allmänna Välviljan i orten, med framställde exempel af sådant förhållande på andra stålben. Jag bekänner, att sådane exempel äro mig obekanta. Väl känner jag, att Presterskapet vid sina möten, med frivilliga bidrag, dels befrämjat Skolbyggnaders företagande, dels betygät sitt nöje Öfvér deras fullbordan-. Sårdanfc ville jag tro äfven bär skulle inträffa. Men att i denna väg bereda förrberörde nödige ärfdarriål, lärer väl finnas olämpligt. Då saken är god och af stort behof påkallad, hade jag velat föreslå, om icke ett direcS aaslag, likväl ett lån af 8,000 Rtclr, rSntefritt under 3 år och sedermera mot 6 procents årlig afbetalning, deraf 3 procent ä capitalet och 3 pocent såsom ränta.
Sedan vid flera föregående Riksdagar fråga hos Riksens Ständer förevarit om förändring af bestämmelsesättet vid lefverering af Halm, hafva Riksens Ständer nu inhemtaf, att, enligt E, K. Maj:rs och Rikets Kammar-Collegii samt Rikets Allmänna Ärenders Berednings tillstyrkande, profvågnixig af Halm den 15 Oktober 1814 TJnderåäniqa Skrivelser. 19 5 för sig gåt( och så utslagit, att Maximum för en kiirfvas!; vigt blifvit 4 Lispa 8§ Skålp. och Minimum 3 Insp. g-J Skalp., i anledning hvaraf E. K. M:s Befallningshafvande i Stockholms Län föreslagit ett medium af 4 Lispund. Då Riksens Ständer härvid tagit i betraktande, att ali sådan Halm, som Utgöres af Hemman, antingen såsom Ränte-persedel efter Markegång, eller efter Kneckte och andra serskildt gällande kontrakter, beräknas endast efter två Lispunds vigt på hvarje karfva, kunna Riksens Ständer icke finna något gtuttdadf skäl, att en Räntegifvare till Kongl. Maj:t och Kronan t detta afseende bör vidkännas större tunga, än andre Räntegifvare, och väga derför i underdånighet föreslå, att denna vigt af o:ne Lisp. för en torr Halmkärfva må antagas såsom rättesnöre vid alla till Kronan skeende Haimlefveranser och uti Nådig Författning varda till efterrättelse kungjord. Riksens Stander framhärda sCg. N:r 93. Uppl. och godk. hos sandh Riks-St. den 18 April 181$. Riksens Ständers underdåniga skrifvelse om före skrif ter ne vid öfverenskommelser om Prest-rättigheter. Hos Riksens Ständer är klagan förd, att hinder emot öfverenskommelse emellan Prest och Åhörare om den förres rättigheter skall hafva blifvit lagat af det Ombud, Censistorium till ig 6 Tind erdSniga Sirifv ther'. närvaro vid sådant tillfälle, förordnat.
'Mot Utskottets behandling af de motioner som utgöra föremål för delta betänkande, får jag mig vördsamt reservera, enär Utskottet, enligt min uppfattning af riksdagsordningen, hade bordt, antingen inom föreskrifven lid, med afgifvet utlåtande, återlemna de motioner, som Utskottet ej ansett till dess befattning böra, öfverlemnande till Rikets Ständer att besluta, huruvida desamma af Allmänna Besvärsoch Ekonomieu t skottet skulle upplagas, eller ock dem till behandling och afgörande företaga.” Härmed förenade sig Herrar Winge, Rohnstedt och Palmeer. '2:o af riksdagsfullmäktige!! Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län: ”Då den af mig väckta fråga om biskops-embetenas indragande blifvit hos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, genom en (1) rösts pluralitet, ansedd vara en grundlagsfråga och såsom sådan tillhörande Konstitutionsutskottets behandling, men ag icke kunnat deruti instämma, har jag velat härmed gifva min motsatta åsigt och skälen för densamma tillkänna. Jag anser för olika ämnen biskops-embetenas tillvaro och de rättigheter, dessa Bih. lill II. St. Besv,- och Ehon.-Ulskottets Betänkande, N:o 68. embetens innehafvare förunnas, samt den stadgade ordningen for deras tillsättande. Det förra förekommer icke i grundlagarna, utun endast det sednare. De delar af grundlagarne, hvarå Utskottets pluralitet velat grunda sitt beslut, innehålla nemligen, 13 § riksdagsordningen: att biskoparne skola kallas till riksdagarne; 29 § regeringsformen: ali Konungen Lill biskop utnämner en af tre [öreslagne. Härigenom bar endast det blifvit grundlagsstadgande, att biskoparne i»ro sjelfskrifne representanter, samt att biskops-embeLen vid inträffande ledigheter, eller upprältadl förslag, ålerbesältas af Konungen. Men hvarken dessa eller andra §§ af grundlagarne föreskrifva, alt klerecislaten skall hafva en underchef eller att kyrkans angelägenheter skola af biskopar hundhafvas.
Hvad nu beträffar tvisten om andra mom:tet, så kan jag icke annat än instämma med Hr von Troil deruti, att jag tviflar på, att enskilda skola teckna Den 22 September e. m. 179 sig till delaktighet i jernvägsauläggningarne, då de, till följd af Statens odelade omvårdnad derom, med säkerhet vela, att dessa vägar i alla fall skola blifva utförda. Emellertid linner jag det af Hr Bildt föreslagna tillägg vara i alla hänseenden oskyldigt, och, om icke medförande någonting annat, åtminstone icke medföra skada. Jag hemställer fördenskull lill Hr von Troil, huruvida han icke, till förkortande af diskussionen och undvikande af votering, skulle vilja tillåta införandet af detta tillägg, och hvad beträffar de af Gr. von Rosen föreslagna orden, så vill jag gerna medgifva att äfven de få inflyta, sä framt Hr Bildt är af samma åsigt. Om R. o. Ad. på detta sätt behagar komponera sig, kunde måhända denna punkt snart vara afslutad. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Att döma af de yttranden, som afgifvils, kan visserligen förutses, att det i Hr Bildts reservation nptagua och nu af honom ytterligare förordade förslag kommer alt af R. o. Ad. antagas såsom tillägg vid den nu ifrågavar:de 2:dra punkten, helst hvad Hr von Troil deremot anfört icke vunnit understöd. Jag delar väl icke Hr Bildts sanguiniska förhoppning, att enskilda skulle begagna sig af tillåtelsen att på de föreslagna vilkoren teckna sig för aktier i stambanorna, men det är , möjligt att så skulle för en eller annan sektion kunna inträffa, och derföre anser jag mig böra lill prot. angifva några, af Hr von Troil, med hvilken jag hufvudsakligen instämmer, icke påpekade olägenheter, som en sådan enskildes inblandning i bolag med Slaten skulle hafva tilT följd. Ett af de väsendtligaste vilkoren för nyttan af jernvägar i vårt land anser jag vara, att Staten får fullkomlig frihet alt förfoga om fragltaxornes bestämmande.