Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sterling årligen, skulle i liquid honom godtgöras i Svenskt Banco, efter den vid hvarje förfallotid gällande curs, hans å lönen innestående Saldo i Stället måtte utfalla i Pund Sterling, eller efter den vid slutliquiden gällande curs, icke funnit skäl medgifva någon annan beräkningsgrund för denna löneliquid, än den Stats-Contoret föreskrifvit; så bär, uppå Doctor Collins arfvingars sedermera gjorda underdåniga anhållan om framställning till Rikets Ständer i förevarande ämne, Kongl. Majrt under den 8 St tts-151 skottets Uthftvitle N:o ai. t3 nästlidne Februarii, med liandlingarnes öfverlemnande, lill Stats-Ulskottet afla tit Nådig Proposition, sorn finnes införd i i :sta Sami. i Afdeln. under N:o 34. De skäl, som i Doctor Collins omnämnde underdåniga ansökning anföras, och på hvilka han förment sig kunna vinna ändring i Stats-Contorets beslut, äro hufvudsakligen följande: att lönen blifvit anslagen, icke i Svenskt Banco, utan i Pund Sterling, eller den i Landet, der Doctor Collin utöfvade sin function, gällande myntsort; att, då denna sistnämnde en gång blifvit genom Kongl. Resolutioner, Förordnanden och Bref gifven, lönen vöre af all curs och curs-inverkan oafhängig och borde, utan afseende derpå, örn det ena eller andra landets mynt försämrades, utgå oförryckt efter sin valeur och bestämda numerair; att, vid Doctorns begäran om disposition af lönen, som förut alltid kom honom tillhanda genom Svenska Ministern i London, uti Engelskt mynt, hvarken Stats-Contoret förbehållit eller Doctor n medgifvit myntfotens valverande till Svensk, i händelse af stegrad curs, dermed Doctorn så mycket mindre kunnat åtnöjas, som han i sådant fall skulle hafva efterskänkt en del af lönen utan motsvarig förmon, emedan, 0111 det Engelska myntet fallit i värde under det Svenska, han ändock icke erhållit mera än sine 33 i-3:djedel L.
Nåja, men är det då inte farligt också i deu mening jag menar? Jaf till och med: räcker maten ( Nej det gör den lika litet som sunda förnuftet räckt till for dem, som styrt så till att vi ha det som vi ha det i detta teatergalenskapens år 1888. Detta kan tyckas ett hårdt tal, ett lasteligt tal. Må vara, men kunna då teatrar och cirkusar växa upp obemärkta och af sig sjelfva som champignoner och kantareller i höstliga skogsmarker? Är det i sömnen sanktion gifves åt de aspiranters långa föjje? Vet man icke hvad man gör? Nå, så torde nu erfarenheten komma att tala, tala så att de sofvande vakna, de lomhörda höra, de mellan fingrarne seende skåda med uppspärrade ögon. Det lider intet tvifvel att uraktlåtenhetens synd är stor. Konsulerna ha icke sett efter och republiken har tagit skada. Och hur reparera den. Rifva ner Cirkus Varieten kanhända, bombardera Blanch och underminera Mosebacke? Eller kanske neka, när nu snart hr Andersson vill ha privilegier på Östermalms nya Operett teater eller hr Pettersson på Blasiebolmens nya tingel-tangel«cen (om Söndagarne ämnade till ^hädaregudstjenster ») eller hr Lundström på Musikkrog i Skin-narviksbergen? Skulle det vara möjligt att de kunna neka dessa välkända herrar. Skall det verkligen sluta innan herrarne få sina fem och tjugo förlustelseställen? Med hänsyn till erfarenheten, torde härom kunna sägas att » intet är i allmänhet osäkrare ». Icke ens eld anordningarne vid småteatrarne. Eller vid de stora punBch-etabli8sementeD, der man liksom antar att de af punsch impregnerade byggnaderna, möblerna och menskoma aldrig skola fatta eld. När blef punsch kändt som eld-stillando medel? Fråga m: me Biberti, signora Patraski eller denna m: lle Lafon, som Söndags-Nisse i sin elakhet påstår » knycka på höf-terna » till den grad att fröken Vasasons beundrare glesna och gifva sin underlöjtnantshyllning åt den franska konkurrenten. Återigen utländsk konkurrens. Trots tullarne. Hvad säger Sv. Bl.
Pastor eller annan behörig prest sig inställa vid mantalsskrifningen, böra, genom Pastors försorg, husförhörsboken dervid tillhandahållas och sagda upplysningar meddelas af annan tillförlitlig person. 3:o IN är större eller mindre del af en sockens invånare är i annat distrikt mantalsoch skattskrifven, bör ett af vederbörande Pastor, såvida icke han eller den person, som hans ställe företräder, är vid för rätt nings-tillfället närvarande, undertecknadt utdrag af husförhörsboken till nödig upplysning vid mantalsoch skattskrifningen företes, hvilket äfven gäller, då någon från annan församling till mantalsoch skattskrifning sig anmäler. 4:o Mantalsoch skattskrifning skall försiggå i närvaro antingen af Wår Befallningshafvande eller ett sådant dess ombud, som med nödiga kunskaper förenar anseende i orten; och eger detta ombud hålla hand öfver de meddelade föreskrifternas behöriga iakttagande. § 4. l:o Då husförhörsboken, på sätt i ofvanstående § 3 är föreskrifvet, vid mantalsskrifningen medföres, skola deruti vara fullständigt iuförda alla, efter sednaste mantalsskrifning, inom församlingen födde eller dit inflyttade personer, samt vederbörliga anteckningar verkställda angående dem, som derefter med döden afgått eller borlflyttat, äfvensom angående alla andra sedermera inträffade förändringar i afseende på församlingens i den förra mantalslängden upptagna personal; börande husförhörsboken således innefatta upplysning om hvarje inom församlingen, efter sednaste mantalsskrifning, tillkommen persons namn, hemvist, kön samt födelseår och dog. Förslag lill Förordning ang. mantalsoch skaltskrifningarne. ii 2:o På det ofvannämnda förändringar må före mantalsskrifningen kunna i husförhörsboken vederbörligen antecknas och öfriga, med afseende å denna förrättning, erforderliga uppgifter der införas, åligger det hvar och en, som under året inflyttat uti en församling, att angående sig och medföljande personer, ofördröjligen och sednast inom fjorton dagar efter inflyttningen samt i alla händelser före den 9 November samma år hos Pastor förete prestbevis från utflyttningsorten; börande sådant ulflyltningsbevis jemväl inom en månad från dess utgifvande vara hos vederbörande Pastor aflemnadt.
Föredrogs ånyo Statsoch BancoUtsk:ns den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nio 4i ' anledn. af K. M:s propos. till R. St., ang:de ökade tillgångar af Manufaclurdiscontens utlåningar. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag instämmer hufvudsakligen i den mening, som Hr Nordenanckar yttrat inom de sammansatta Utsk:n; men jag anhåller att särskildt få utveckla mina tankar och skälen dertill. Första frågan synes vara den, huruvida Manufactur-disconten, eller de näringar, sorn af densamma erhålla lån, behöfva ytterligare understöd. Konungens nåd. propos. i ämnet upplyser, att den ursprungliga lånerätligheten utgjorde 3t proc. af tillverkningsvärdet, men att år iBig hade, förmedelst ifrågavar. näringars tillvexl, lånerätligheten gatt ned såvida, att i första classen var blott 18 proc., i andra classen i3g proc. och i tredje classen 9 procents lånerätt. Hvar och en af R. o. Adis ledamöter lärer således nogsamt inse, att behofvet för näringarna, om Vi blott jemföra det med den belåningsrält, som de tillförene haft, är ganska stort. Om nu dertill lägges den närvar, förlägenheten i fabriksrörelsen och en del De n i5 J al i e. ra. 67 rhänufuclurer, hvilken förlägenhet icke gäller särskildt för Sverige, utan delas af de mest fabricerande nationer, och således af hela den för verldshandel tillverkande verlden; så lärer man desto mera finna behofvet alt för ögonblicket undsätta näringsidkarne med större lånetillfällen, än de nu hafva. Äfven om den K. propostn bi föl I es helt och hållet, Uppkomme likväl icke en så stor tillgång, att näringarna kunna få samma belåningsrätt, som de linder mindre ofördelaktiga omständigheter redan haft.
Men så KATRINA. LUNDELL (förvirrad). Jag ska' säga sedan . artiga mamsellen, så har jag det Men det är nog att jag säger min vilja. lofvas du med Sandberg nu vet du det. ANN' SOPHIE. Om torsdag för Har du inte ord att bestraffa den der van LUNDELL. hustru! Aldrig, min far, aldrig blir jag den mannens LUNDELL. Hvad vågar du säga! att bli falsk mot den man jag älskar. LUNDELL. Nej, ingen makt på jorden kan förmå mig ANN' SOPHIE. flickas mun. Du borde blygas. Herr borgmästare ! EK. Älskar! Är nu det ett ord i en sedesam oblyga slinka, gå genast upp på ditt rum och stanna der till dess du får bud. Ett är säkert: om torsdag förlofvas du med Sandberg. Nej, min far, nej! ANN' SOPHIE. KATRINA. Tig, herrn. (Till Ann' Sophie:) Och du, din LUNDELL. Tyst barn, och lyd. (Ann Sophie går till höger. hennes hand). Ek öppnar dörren för henne och trycker en kyss på KATRINA (till Lundell). folks väg och att sedan förvåna sig öfver utgången. LUNDELL. Man har inte rättighet att ställa frestelser i Frestelser! Jag har inte frestat en katt en gång. Och hvad den der gunsti' herrn angår, så ska' han ur huset och det genast. KATRINA. honom nu. Tänk på spektaklet du kan omöjligt undvara LUNDELL. KATRINA. Fan anamma! fram ska' ni få erfara vårt beslut. Till dess det gamla. Lemna oss, Ek. I morgon eller längre blir det i alla afseenden, förstår ni i alla, vid EK. (Bugar sig och går i fonden). Fru Lundell ska' nu, som alltid, bli åtlydd. LUNDELL. och så behålla den der odågan. den der kurtisörn, qvar i huset! KATRINA (lugnt). Hvad är det för upptåg! Först motsäga mig Sandöposten upplyste, att sällskapsspektaklet i Näsvik gått om intet i brist på ledning. LUNDELL. Jag antar att du inte skulle tycka om, ifall
Iden skuld af 109,000 R:dr, hvari Flottans administration, af oförutsedda händelser, råkat, är visst betydlig, och väl vore, Den 32 Maji. 77 om den med ens kunde liqvideras; men allt hvad Utskottet för öfrigt yttrat om skulder för ekvirke, stationers underhåll m. m. är på intet sätt farligt för Flottans bestånd; dels mäste omtankan så ställas, att man har ekvirke i beredskap för kommande år; dels äro contracterne sådane, alt de först efler reqvisition, i mån af penningetillgångarne, skola uppfyllas; och väl vöre, om man för ett eller flere sekel kunde ingå dylika contracter, då man ej behöfde fundera på några ekeplanteringar; jag är således ganska öfvertygad, att med den välvilja StatsUtskottet visat iorde HufvudTiteln, Flottan verkligen, hädanefter som hittills, skall gå framåt, och häraf tror jag äfven följa, afl det ej vore lämpligt, att till Kongl. Maj:t göra några framställningar om Flottans ekonomiska ställning, den han, mer än troligt, redan ganska väl känner; äfvensom jag vördsamt anhåller om den förändring, att det, hädanefter som hittills, må vara Kongl. Maj:ts rättighet att disponera om HufvudTileln och dess så kallade besparingar, såsom honom godt synes, helst under min fleråriga erfarenhet jag väl funnit, att besparingar å löneanslagen ofta fått godtgöra brister i materiel-anslaget, eller uppfyllt nya behof i materielen, men ännu har jag icke sett motsatsen. Ett misstag har Utskottet begått, då fråga varit om gradoch löneregleringen vid 78 Den 22 Maji. Flottan, emedan äfven första året en fast obetydlig besparing tillskyndats materielen, och då småningom ExpectantStaten upphör, skall den stiga lill omkring 37,000 R:dr.
Jag skulle velat springa eller klättra i träden eller brottas med den stora bandhunden eller liksom drängarne på stallgården tumla om med de vilda och obändiga hästarne, hvilka tycktes lida af samma instängda och overksamma lif som jag, men allt detta passade icke en välboren, väl uppfostrad lady, som stilla och sedesam måste rätta sig efter de stela och långsamma vanorna vid Aukwoodhouse, hvars alla invånare, gamla och väl dresserade sedan åratal, i underdånighet liknade sin matmor och skulle, om jag gifvit luft åt någon af mina fantasier, hafva ansett mig värdig att inspärras i ett dårhus; med ett ord, jag tror, att jag i början skulle dukat under för den förfärliga ledsnad jag kände, om icke Percys bref hållit mig vid lif. Dessa bref voro för mig detsamma som vattnet för den resande i öknen, det är tillräckligt att uppehålla hans lif, men icke att släcka hans törst. De syntes mig dessutom ganska litet motsvara dem jag sjelf skref, och ehuru skilnaden kanhända till en stor del låg i olikheten af vårt lefnadssätt, så ansåg jag det snart såsom ett ovedersägligt bevis på Percys aftagande kärlek, ett förhållande, som äfven miss Spencer oupphörligt indirekt och på tusen sätt sökte öfvertyga mig om. Finnes det väl någon, som lidit eller kanske snarare, som haft mycket ledsamt, hvilken kan fatta, att tiden verkligen går sin jemna gång, utan att hvarken fördröjas eller påskyndas? Jag tror det knappt. Vi veta, att så är, men vi förmå alls icke tillegna oss eller trösta oss med denna kunskap, ty uppfattningen af en sak är i alla fall det enda vissa. För mig syntes denna första vinter i det gamla slottet så lång som tio, och jag kan ännu icke anse denna i sjelfva verket korta period annat än såsom en oändligt lång tidrymd. Vi voro ändtligen i mars månad, och under hela vintern hade intet annat afbrott i vårt dagliga lif inträffat än ett eller annat besök af m:r Merton, och ehuru denne person visst icke behagade mig med sina eviga jagtoch kappränningshistorier och sin framfusiga artighet, så längtade jag likväl nästan efter hans ankomst.
Rikets Ständer hafva redan, vid 1840 och 1841 årens riksdag, jemlikt underdånig skrifvelse N:o 194, för sin del beslutat, att, med undantag af de större laxfiskena, alla öfriga kronans fisken, sedan vid anställd skattläggning en, efter förut erlagdt arrende lämpad, ränta blifvit åsatt, finge, i den mån arrendena upphörde, under skattemannarätt försäljas, hvarjemte Rikets Ständer till Kongl. Maj:t öfverlåtit att bestämma hvilka fisken borde försäljas, och att pröfva skeende anbuds antaglighet, m. m.; men enär, enligt hvad Utskottet inhemtat, denna fråga ännu beror på Kongl. Kammar-kollegii utredning, hemställer Utskottet, att ofvannämnde 2:ne motioner för närvarande icke måtte till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 28 Februari 1848. S(als~Utskottets Vtlätandej N.o 82. Ant. till Exp. Utsk. den 29 Febr., kl. 7 e. ro. Utlåtande, i anledning af väckte motioner, angående förhöjning i priset å salpeter. (L. A.) Frän Hederv.
Om man vid afslutande af den nu förevarande traktaten hade kunnat betinga sig att gå något långsammare tillväga vid nedsättning af åtskilliga våra import-tullar, hade det kanske varit bättre, helst intet hinder mött, att sjellva göraj! de ytterligare nedsättningar vi önskat. Men, så vidt jag varit i tillfälle erfara, har Frankrike medgifvit lika mycket, om icke mera, åt oss som åt någon af de flera större nationer, med hvilka det slutat fördrag i sednare tider. Större grundad förhoppning kunde 1863 års Ständer icke ega, då de önskade handelstraktatens afslutande. Emellertid och ehuru jag länge lifligt önskat afslutande af denna traktat, skulle jag likväl icke vågat förorda den, om icke Sverige erhållit den fördel framför alla andra dessa nationer, att fritt få bestämma sin tull å sädesoch jordfrukt-bränvin. Men införsel här utaf franskt vindruf-bränvin har blifvit medgifven mot en lägre tull. Härom har mycket blifvit ordadt. Dock tror jag mig ej böra underlåta nu meddela ett af mig gjordt försök till besvarande af frågan: Har Fransk-Svenska traktaten lemnat Franska bränvinstillverkare sådana fördelar, att de Svenska hotas med en fördem farlig täflan på den Svenska marknaden? Jag visade vid ett föreg:de tillfälle (den 13 Januari), och det medgafs, att Sverige ensamt af de stater, hvilka afslutat handelstraktater med Frankrike, Norge icke undantaget, utverkat sig, dels rätt, att sätta hvad import-tull det behagar på allt annat bränvin än al vindrufvor, tillverkadt i Frankrike, som derifrån sjöledes direkt inkommer till Sverige, dels rätt, att å detta vindrufbränvin bestämma en »surtaxe» (tullförhöj - 390 Den 7 Pebruari e. m. ning utöfver utgiften ä tillverkningen eller den inhemska skatten) högre än Frankrike förbehållit sig sjelft eller medgifvit andra länder, med hvilka traktater nyligen slutits.
Enligt ordalydelsen i Riksdags Beslutet, har’jag beräknat dessa Byggnadsbiträden till och med det år, då nästa Riksdag efter år 1S20 infaller, eller 1823. Urtima Riksdagar har jag trott ej böra komma i beräkning. Till opåräknade behof vid Canalbyggnaden är afsatt det saldo af 276,771, som CanalDiscontens utredning Litt. B. visar skola blifva den t Jan. 1823, och sorn Banquen, likasom hvar annan ärlig' utredningsman, sedan utredningen slutats, och alla Fordringsägarne fått fullt ut, bör lemna åt Bolaget. Det-; ta saldo tjenar tillika, att betäcka förluster vid Discontens utredning, samt att lemna Löner för UtredningsContoiret. Den förändring, som i allt detta blifver, Deli 17 Martil) f. m. pm Cmalen icke bygges färdig, är icke yäsfiendtlig för försa igel. Alla ArbeisCassans reaijser bara tillgångar säljas i sådant fall för Bola gets räkning, och detta , jemte det saldo, soro vid slutet af Discontens utredning kan uppstå, blifver den ersättning, /\cfie ägarr.e för sitt uppoffrade Capital erhållaDe Byggnads biträden, sorn i Bilagan Litt. £ omtalas, äro ej upptagne i Litt. A, der förändringarne af Rörelse-Capitalet för hvarje halft år beräknas. På Riksens Ständer 1815 beslutade dessa bidrag, biel vo de beräknade att utgå af de tillgångar, sorn Banquen då ägde, nemligen: intraden från Stats* Verket, från de gamla och pya Fastighetssamt Effect-lånen, samt vinsten »f BancoDiscoqten, efter dess då varande Capital af 6,000,000. Om, efter den då uppgjorda planen, att bibehålla sedelstocken vid ständigt I ka belopp, det var möjligt, att lemna ett årJigt Byggnadshiträde af 300,000 R:dr, så måtte samma möjlighet ännu fortfara, Slutligen får jag nämna, angående Götha9 Canal
IX. B. 448, 472. A. 473. — N:o 56. med anmälan om Riks Ståndens beslut i anledning af Utlåtandet N:0 47 IX. B. 612. 790. -— N:o 57. i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utlåtandet N:o 48. med afseende å regleringen af Bankens laneoch kreditivrörelse m. m. A. 814. X. E. 204, 206- — N:o 58. med förslag till föreskrifter, angående Bankens grundfond samt användandet af den å Bankens rörelse influtna vinst. — Nio 59- med anmälan om Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utlåtandet N:o 49. angående Bankens vexlings-kassa och depositions rörelse. — N:o (0- i anledning af v rick t motion, om förändring i gällande föreskrifter, angående beskaffenheten af de .vågattester, som vid Götheborgs Låne-kontor antagas för belåning af jern m. m. IX. B 612. 790. A. 815. — Nio 61- i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utlåtandet N:o 51, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4:de artikeln af Banko-Reglementet. IX. B. 612. A. 790. — Nio 63. angående lörrättad revision af Banko-iiiskont-verkets räkenskaper och förvaltning för år 1856. IX. B. 738, 790- A. 815. — N:o 64. med hemställan om en gratifikation till vaktmästarne vid Banko-diskont-verket. X. B. 249. A. 322.
M:t göra underdånig framställning ang:de meddelandet af de åtgärder, som för nedrifvandet af Svartsjö slott vore de mest ändamålsenliga. Jag har så mycket mindre med min röst kunnat, instämma i detta förslag, som jag med stor tillfredsställelse erfarit, att vår nuv:de konung, i likhet med sin Höge företrädare, med mycket intresse omfattar de gamla få, ännu återstående minnesvårdar, som finnas i vårt land. Konung Oscar har ock, som vi veta, på ett särdeles fullständigt sätt iordningsatt och restaurerat flere af de gamla på historiska minnen så rika slotten; ett olämpligare motstycke dertill än det, att II. St:r nu skulle vilja rifva ner Svartsjö, torde knappast finnas, och jag hoppas derföre att denna StatsUtsk:ts gjorda hemställan ej malte till någon åtgärd föranleda. Jag vill ej längre onödigtvis uppehålla diskussionen, utan ber att få instämma med hvad de föreg:de värde talarne yttrat, hvilka anhållit om afslag på den föredragna punkten. Hr Stjernsvärd: Lika med föreg:de värde talare, får jag yrka afslag å Utsk:s Betänk. I enlighet med Gr. Anckarsvärd, anser jag, att man med största försigtighet bör gå tillväga innan man beslutar, att afhända Staten ett kongl, lustslott, och detta pä grund deraf, att den kongl, familjen i betydlig mån kanhända i framtiden kommer att förökas och på det att ej samma brist åter måtte göra sig gällande, sorn egde rum, då man för inrättande af ett lustslott måste utrymma invaliderna ur sitt hospital, Ulriksdal, och insätta dem på nådebröd å Danviken. Jag har velat anföra detta sorn ett skäl för afslag å Utsk:ts gjorda förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats afslag å Utsk:fs tillstyrkan, biel propos å bifall dertill först framstiild, men med nej besvarad, hvarefter gjord propos. å afslag med ja besvarades. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den -i och 8 dennes bordlagda Utlåt.
Jag vill blott taga mig friheten erinra, i afseende på hvad den siste värde talaren anfört: först, att hvad beträffar beloppet af professors-Iönerna vid universitetena, så är det möjligt, att jag misstagit mig i så måtto, att 2075 r:dr icke nu af dem åtnjutas, utan endast äskas; men jag tror dock, att äfven nu uppgå dessa löner nära detta belopp, emedan de helt och hållet utgå i spanmål, hvilken, med inberäknad försel lön, aldrig lärer fallaså lågt, att icke lönen i sjelfva verket blifver större, än den vid statens uppgörande beräknats. För öfrigt afundas jag ingalunda professorerna i Upsala och Lund de inkomster de hafva, utan anser dem väl förtjente af dubbelt så stora löner, om de dem kunde erhålla. I afseende på praktiken får jng upprepa, att den troligen är lika lönande i Upsala och Lund som i hufvudstadens ty <let är icke mängden af menniskor, som närmast omger läkaren, hvilka göra hans praktik förmånlig; det kommer an på, huru mycken tid han egnar deråt. I afseende åter på de praktiska lärarnes löner, vill jag blott tillägga, att K. M., såsom af den nåd. propostn in hemtas, sjelf insett nödvändigheten deraf, att de lönas lika med de öfriga professorerna. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Då jag vid ett annat tillfälle har tagit mig friheten att klandra StatsUtsk., derföre att de i min tanke öfverskridit grundlagen, eller åtminstone gifvit den en oriktig tolkning, bjuder min rättskänsla, att i denna punkt yttra ruin menjng till försvar för Utsk. mot det anfall, Utsk. fått uppbära, derföre att det skolat öfverträdt grundlagen, i det afseende nemi , att Utsk., då det äger rätt att pröfva behofvet, äfven måste äga rätt att bestämma de anslag, som skola fylla detta behof, efter den öfvertygelse Utsk. hyser, och således lika väl, som det äger rätt alt minska ett anslag , äfven äger l ätt att öka ett anslag utöfver hvad som är hegardt.
Lagen bör utsätta maximum af hvad som kan tillåtas; men ej längre ingå på det egentligen financiella och administrativa i frågan. i5 §:o, I stället för de af mig uti 29 och 3o ij§:na gjorda förslag, alt ifall creditsedlarna ej vid uppvisandet inlösas, banken skall hafva förlorat sitt privilegium, såvida ej K. M. skulle finna att bankrörelsen utan äfventyr kan fortsättas, samt att borgenär kan inför domstolen yrka hankens sättande i concurs-tillstånd, hafva Utsk:n föreslagit, att anmälan om bankens försättande i concurs-tillstånd skall ske bos K. M:s Bef;h;de, på hvilken det beror, om banken skall inställa sin rörelse, och frågan 0111 concurs öfvei lemnäs till domstolen eller ej. Om en enskild bank upphört att inlösa sina sedlar med penningar, så lärer sådant blifva en händelse, som väsend!ligen komnie att rubba crediten i landet. K. M„ sorn äger tillfälle alt bedomina förhållandet i det hela, loide väl med mera säkerhet kunna afgöra huruvida det är rådligt alt låta en sådan bank fortfara eller icke, än att sådant må ankomma på landshöfdingen uti länet. Man måste äfven betänka, att då frågan hos landshöfdingen anrnäles, blifver egentliga tvistefrågan den: äro bankens tillgångar, sorn ej genast kunna realiseras lill penningar, fullkomligt säkra eller icke? och det lärer blifva svält för Konungens Bef:b:de att deröfver afgifva bestämdt yttrande. Om nu Konungens Bef:h:de likväl afgifver ett sådant yttrande! hvarest få besvär deröfver anföras? Det synes mig vida bättre att lemna den administrativa frågan till K. M., och den legala, om banken är uti concurs-tillstånd, till domaren, som förfar enl. allmänt gällande lag. Att fri - Den aa Augusti f.