Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankens inkomster lenina behållning utöfver utgifterna disponeras öfverskottet af Rikets Ständer, sorn jemväl anvisa medel - till utgifternas bestridande, derest inkomsterna icke dertill förslå. § 16- Banken öfverlemna!1 till allmänna Svenska Banken, då denna öppnas, den del af nuvarande rörelsen, hvarmed Banken icke kommer att sig vidare befatta, dock med undantag at länen mot inteckning i fast egendom på landet, hvarom särskildt stadgas. (Öfvergå till Hypoteksbanken mot räntebärande obligationer efter särskildt aftal.) § 17. Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-rätt förblifva!1 Bankens laga forum. öm Allmänna Svenskt Banken. § i. Allmänna Svenska Banken bildas i ändamål att öfvertaga den från Rikets Ständers Bank afskiljda lånerörelse, samt att bedrifva denna och annan bankrörelse. Bankens grundfond skall utgöra minst Femton millioner Riksdaler Riksmynt, men får på det sätt här stadgas, ökas till 30 millioner Riksdaler Riksmynt. Derutöfver må tillökning i grundfonden icke ske, utan att Kongl. Makt och Rikets Ständer dertill lemna bifall. Kapitalet fördelas i aktier å 1,000 R:dr Runt hvardera; och är hvarje aktie odelbar, I grundfonden inberäknas icke det tillskott, som omförmäles i § 9. § 3. Rikets Ständer ingå såsom delegare i Banken för minst 15, men icke öfver 20 millioner R:dr Runt. Intill sistnämnda belopp är dock delaktighet i Banken Rikets. Ständer förbehållen. At allmänheten erbjudes att af det öfriga aktiekapitalet genast teckna Fern millioner R:dr; och kommer teckning för öfriga 5 millioner att på enahanda sätt allmänheten tillhandahållas om, sedan Banken fortgått ett är, sådant beslutas i den ordning här nedan stadgas. § 4. Då allmänhetens delaktighet uppgått till 10 millioner R:dr och Bankens rörelse derefter fortgått i 3 år, må Rikets Ständer, om de så för godt finna, kunna ytterligare upplåta till teckning af allmänheten 5 millioner R:dr af den andel i Banken, som ar Rikets Ständer förbehållen; vare sig att densamma blifvit tillfullo tagen i anspråk eller icke.
Nådiga förslag i följande delar påkalla förändring. a) För Auditörs-göromålens bestridande vid Götheborgsdepol är, såsom ofvan omförmäles, ett särskildt arfvode begärdt af 450 R:dr. Enär likväl dessa göromål, enligt Rikets Ständers åsigt, fortfarande både böra och kunna, ulan särskild vedergällning, besörjas af Sekreteraren, hvilken, i följd af stationens förändring lill depol, är slälld på indragning och uppbär den Sekreterare-befallningen åtföljande lön, 1,425 R:dr, hafva Rikels Ständer icke funnit skäl att berörde framställning bifalla b) Af den vid Departements-chefens betänkande fogade tabell inhemlas, att 11 af de vid Carlskrona station anställde Kammarskrifvare, som hvardera i lön och ljuspenningar åtnjuta 342 R:dr 50 öre, kunde indragas, men all i stället en summa af 2,000 R:dr ansetts böra anvisas alt utgå såsom skrifvarehjelp till 4 af stationens tjenstemän, med J:del åt hvardera. Då Rikels Ständer funnit att, om den nya slaten på föreslaget sätt tillämpas, bemälde kammarskrifvare endast komme ali uppbära den dem hittills beviljade aflöning, men rättvisa och billighet synes fordra, att dessa till indragning löreslagne tjenstemän, så länge de vid sina nuvarande befattningar qvarstå, erhålla någon förbättring Expeditions-Utskottets Förslug till underd. Skrifvelse N;o 195. 95 i sina nog knappa vilkor, halva Rikets Stander beslutal, att nvssberörde lill skrifvarehjelp afscdda 2,000 R:dr, i stallet lor alt på Inre,slaget sätt utgå till vissa af Carlskrona stations tjenstemän, må ställas till E. Ii.
Denna känsla är moder lill en mängd husliga dygder, hvilka som ett arf följa med samma jord; det är denna känsla-, som alstrat så mångå stora män, så många skona gerningar, och som småningom dödar den olycklige landsflyktige. Denna känsla , den varaktigaste, den starkaste af alia, mäste noga bevaras Jag har sökt visa, huru dyrbart jordbruks!nteresset är för ett land, huru aktningsvärda dess representanter äro. De liva thcoriernas tendens är dock att nedsätta della vike, alt utpeka dess idkare som okunniga och stationära, att visa huru rnechaniskt jordbruket bedrifves och huru mycket mera intelligens det erfordras till alla andra yrkens bedrifvande. De nya lärornas författare handla logiskt oell rätt; de känna, att jordbrukaren öfverallt har monarkisk instinkt, näringsidkaren deremot en republikansk; de söka således att befordra handelns och näringarnas interessen på bekostnad af jordbruket, och att gifva de förras representanter ett öfvervägande inflytande öfver de sednares, väl vetande, att sedermera ingen motståndskraft finnes för de republikanska institutionernas införande. Den nuvarande generationen är positiv i sina begrepp; endast penningen talar, endast penningen ger anseende och inflytande inom samhället. De små hemmansägarne äro ej i elen ställning, att de med kraft och verkan sjelfva kunna föra sin talan och försvara sin rätt emot köpmansinteresset. En slags social hierarchi är således nödvändig midtibland denna stämning till allmän nivellejing; för regering och land behöfves ett annat stöd, än den physiska styrkan och penningen. Ordning är samhällets första behof. Ståndshierarchien utgjorde fordom basen derför; denna har nu lidit skeppsbrott på de politiska theoriernas stormiga haf. Samhället behöfver en ny fast grund att stödja sig på. Den större jordegendomen är den enda, som återstår; men äfven denna sista dam är nära att bortryckas af democratieris våldsamma ström. De mindre jordbrukarne behöfva sin tid Och sitt arbete att draga sig fram i Verlden; de kunna aldrig på ett rätt lifligt och ihärdigt sätt följa med de allmänna ärendernas gång.
1 afseende på sednare delen af anmärkningen, eller att kostnaderne för förfärdigade machinerier ej i Räkenskaperne blifvit afskiljde från sjelfva myntningskostnaden, torde få i underdånighet upplysas, att Rä C* - r C 20 ) kenskaperne för åren i83a och i833 blifvit förde på enahanda sätt, som de föregående årens, mot hvilka ingen anmärkning vid Statsrevisionerne skett. Dessutom skulle serskild bokföring af omkostnaderne för de vid Myntet förfärdigade machinerier möta mycken svårighet, i anseende till det derå nediagde arbetets värderande, enär dessa hufvudsakligast blifvit på mellantider åstadkomne af samma arbetare, som i och för sjelfva myntningen i alla fall måste underhållas å Smedsoch filverkstäderne för tillverkning af sådane smärre machindelar och verktyg, som jemnt förslitas, samt till ångmachinens oeh det öfriga vidlyftiga måchineriets vidmakthållande och reparerande, som eljest måste med oberäknelig kostnad och tidsutdrägt ske på främmande verkstäder. Att beräkna och bokföra dessa mellantider skulle icke allenast hafva fordrat en serskild Bokhållare, som i aflöning säkerligen kostat mer, än hvad de derigenom vunne resultater kunna anses värde, heldst som hela arbetskostnaden för å Myntverkstäderne förfärdigade machinerier sedan år i83o endast utgör 8,000 R:dr då den aproximativt bestämmes. Dessutom borde alltid i betraktande tagas, att mera tid naturligtvis måste åtgå till arbeten, som endast stundtals och med tätare afbrott utföras, än då de med ens få fortsättas, hvarigenom i förra fallet en större kostnad skulle synas för dem hafva uppkommit, än den i sjelfva verket varit, serdeles om derjemte i betraktande tages, att arbetsfolket i alla fall icke kunnat umbäras, utan jemnt måste aflönas, enär allas biträde för sjelfva myntningen, eller för instrumentaliernas vidmakthållande, dagligen eller som oftast hvarje vecka behöfves.
I sådant fall anser jag icke förslaget innebära något overkställbar^ och hvad den solidariska ansvarigheten beträffar, för hvilken Hr Flach tyckes hysa så mycken fruktan, har man sett, att densamma blifvit utan olägenhet tagen i anspråk såsom t. ex vid undsättningsmedlens ingående efter 1845 års missväxt, hvarvid Kronan föga eller intet förlorat. För öfrigt håller jag visst icke på detaljerna i milt förslag; det var ej annat än ett frö, utkastadt att i framtiden möjligen kunna bära frukt. Hr von Troil har framställt en ganska intressant teckning öfver kommunal-väsendet i Frankrike, dess municipal-råd, centimes additionelles o. s. v. Han har likväl härvid egentligen vidrört den financiella sidan af saken, och det är ock denna, Ben 21 Juli. hvilken, om jag ej bedrager mig, visar sig mest framstående i Frankrikes komnninalförfattning. Man vet föröfrigt att Frankrike af ålder varit det land, der man lyckats genomföra centralisationen till dess yttersta konseqvens, och städse arbetat på dennas seger med förstörandet af de ursprungliga Germanniska institutionerna. Man ser i landets nyare och nyaste historia hvilka frukter detta förfarande burit; hvaremot i England, der de Germanniska institutionerna ej blifvit förqväfda, utan fått fritt utveckla sig, de nu bära den härliga blomma, som under namn af public syirit sprider en ännu ouphunnen glans öfver det land, som vetat troget vårda och omhulda dessa institutioner. Hr Tersmeden har synnerligen fästat sig vid mitt uttryck, alt man här i landet i 170 år arbeta! på de kommunala institutionernas förstörande; ban har trott sig finna förklaringen af detta uttryck uti det af mig i motionen omnämnda byråkratismens inflytande, och han har häruti fullkomligt rätt. Det är ifrån enväldets införande, det är ifrån 1680 — der bar man de 170 eller rättare de 174 åren — som förenämnde inflytande och förstöringsarbete egentligen daterar sig. Jag vidkännes detta uttryck, och tror icke att detsammas sanningsenlighet kan med fog bestridas. Samme värde ledamot har klandrat, att man vill ingjuta anda i former, som icke finnas.
H v e m skall den fattige tiggargossen beskydda, han som själf hungrig och hjälplös går från gård till gård och begär sitt bröd? Det vill jag säga dig, besvarar Topelius själf sina frågor. Lilly skall bespara sin egen mamma mycket besvär, mycket nattvak, mycken oro, om hon ej bråkar, ej klagar, men alltid är tålig och glad. — Så fattig är ej heller tiggargossen, att ej den ledbrutna lilla fågelungen, som han finner nedfallen ur boet, och det vilsegångna barnet, som han visar vägen till hemmet, är fattigare än han. Hvarje tjänst, som du frivilligt bevisar en annan, gör dig i detta ögonblick starkare än han, och hvarje gång du försakar dig själf för en annan, är den andre svagare än du. — Se, så underligt är det i världen, att svagast och fattigast äro de, som behöfva och begära de mesta försakelser af andra, men starkast och rikast äro de, som kunna försaka sitt eget för andras glädje. — Detta skrefs i en liten tidning, » Sylvia », 1895. Följande sommar besökte Topelius en god vän och fann till sin glädje och öfverraskning, att hans ord fallit i god jord, ty sagan om » Änglarnas julklapp » hade mäktigt gripit husets barnskara. Vid sin ankomst en sommareftermiddag fann han denna, gossar och flickor, en hvar på sitt håll, ifrigt sysselsatt med att vårda och hjälpa sin utkorade skyddsling. Den ena hade tagit trädgårdens tvinande plantor, vattnade och skötte dem, tills de slogo nya kraftiga skott; den andre hade valt åt sig den gamle lame fiskargubben och hjälpte honom med att draga hans not i land, att tjära hans båt o. s. v. En tredje hade på sin lott tagit torparens moderlösa barn. En fjärde hade valt just sin egen mamma till sin skyddsling och gaf noga akt på, att allt onödigt besvär, alla små ledsamheter skulle besparas henne. Kort och godt, hela hemmet var fylldt af barnens glada ifver att tjäna och med fri vilja gladt uppoffra sig för andra.
Jag anhåller om afslag å den nya §:n. Gr. Liljencrantz: Jag förmodar, att Frih Raab måste medgifva, att, på sätt Utskrn äfven omförmält, det heror på bränvinstillverkaren att emot slutet af bränningstiden moderera sin tillverkning så att något öfverskott ej upkommer. Är förhållandet sådant, så kan icke någon väsendtlig olägenhet för bränvinsbrännaren upkomma af det här föreslagna stadgandet om förhöjd afgift för öfverskotts-tillverkning. Jag anser således detta förslag gerna kunna bifallas, men jag ber att få fästa upmärksamheten dervid, att de i 3:dje mom. förekommande orden : »derför afgift icke blifvit, såsom i 42 § sägs, förskottsvis nedsatt» måste utgå, enär R. o. Ad. vid behandlingen af den 42 §:n beslutat, att någon förskottsafgift för öfverskotts-tillverkning ej får erläggas. Hvad angår Frih. Raabs förmenande, att den nu gällande 45:te §:n borde tolkas så, att den förhöjda skatten ej skall utgå för mera än det kannetal, som öfverstiger det medgifna öfverskottsbeloppet eller en tiondel af det anmäldta beloppet, så får jag säga, att jag tolkat och tillämpat §:n på ett alldeles motsatt sätt, utan att klagan deröfver blifvit förd. Meningen med stadgandet torde äfven vara att förekomma all öfverskotts-tillverkning utöfver nämnda tiondedel, och om detta ej kan bestridas, så är äfven min tolkning den rätta. Gr. af Ugglas: De olika tolkningar, som de siste värde Don 6 Maj f. m. öl 3 talarne omförmält, torde vara ett tillräckligt bevis derpå, att <§:ns lydelse tarfvar en förändring. ByråChefen Nykander har äfven fästat upmärksambeten dervid, att §:n blifvit på olika sätt tolkad, och har han, sorn, i motsats till mig, ansett Gr. Liljencrant/s tolkning vara den rätta, med anledn. af denna olika tolkning föreslagit den förändring af §:n, att all öfverskotts-tillverkning skulle beläggas med jjcs högre skatt. Frih.
Icke heller är den fullt jemförlig med det slags värderingsnämnd, som beskrifves i 28 Kap. af Lagberedningens Förslag till Rättegångsbalk i civilmål och som utses för bestämmande af skadestånd m. m.» »Sådan nämnden är i föreliggande Förslag sammansatt, erbjuder den ingalunda de garantier för en rättvis dom, hvilka man anser ligga i juryinrättningen; och föga betryggande skulle det i sanning vara för parterne om en så sammansatt nämnd, med dess ende lagfarne ledamot, hade sig ombetrodt att, såsom första och sista instans, pröfva och afgöra tvistefrågor, hvilka ej sällan angå en persons hela ekonomiska bestånd, utan att i sjelfva saken något slags remedium juris för den lappande parten stöde öppet.» »Jag skulle vilja hemställa: att då underrätt hade att handlägga frågor om dispacheurs fördelning i försäkringsoch haverimål, rätten borde för tillfället förstärkas med två, för tre år i sender dertill utsedde, sakkunnige män (jemförlige med Gode Männen i våra Egodelningsrätter); att Domstols utslag i dylik tvist finge, med förbigående af Öfverrätt, öfverklagas direkte hos Högsta Domstolen (jemför Norska Sjölagens 131 §); att uttryckligen må stadgas, att i dessa och alla andra egentliga civila sjörättsroål första Domstols utslag, utan hinder af deri sökt ändring, ginge i verkställighet, när sådan borgen ställdes, som Domstolen gillade. (Jemför Utsökningsbalkens 3 Kap. 9 § samt Norska Sjölagens 151 § 2 morn. » »Om dessa grunder hufvudsakligen godkännas, komme Förslagets förevarande afdelning att i väsendtlig mån omarbetas.» § 319 Justitierådet Wretman ansåg, att sista punkten: »Förhör må ej tillåtas etc.» borde utgå, enär derigenom skulle t. ex. en part kunna vara betaget att åstadkomma motbevisning angående en omständighet, som vederparten först efter skriftvexlingstiden vid ett förhör framdragit. § 321.
Om hos den allmdnne medborgaren kärleken till det hela eller staten är och bör vara den första, hvarifrån kärleken till det helas särskilda delar sig härleder, så utgår eller fostras deremot Don 13 Juni. hos den enskilde kärleken till det hela genom kärleken till en del, hvarinnom föremålen lör hans känsla och personlighet ligga. Försvagas hos någon af jordbrukande ståndet kärleken till fosterbygden, kan han utan saknad den öfvergifva, och vänjer han sig vid ständiga ombyten och flyttningar, så är det att befara, att kärleken till fäderneslandet ej är särdeles djupt rotad i hans hjerta, och att han vore snart färdig att flytta utur sjelfva landet, om han egde att annorstädes påräkna fördelar, som voro lockande för hans ombytliga sinne. Men staten vore ej särdeles belåten med medborgare, hvilka tagit till valspråk: Patria ubi bene. I blotta olikheten af de seder och vanor, som utmärka särskilda landskapers innevånare, ligger ej eller något ondt, utan snarare — efter min öfvertygelse — något godt; är en sed i sig sjelf förderflig, så böra lagstiftaren och religionsläraren gemensamt arbeta på dess afskaffande. Men de för särskilda landskaper egna seder och vanor, enär de i sig sjelfve ej äro onda, utgöra emellan deras innevånare särskilda föreningsband, hvarigenom verkan af de starka föreningsbaudeu med hela staten, gemensam religion, samma öfverhet och samma lagar, ej i någon måtto förringas. Den, som aflägger förfäders och landsmäns vanor och pliigse der, samt antager nya lika lätt som man bortkastar en gammal och påkläder sig en ny rock, skall snart varn färdig att äfven ombyta religion och öfverhet. Då man anser för gifvet, att fasta egendomars rörlighet, d. v. s. täta ombyten af deras egare, har ett skadligt inflytande på nationalvälmågan; så har man ock, med förutsättning deraf att genom bördsrätteu flere ombyten af egare skulle inträffa, velat finna denna i sådant afseende skadlig. Men denna förmodan torde, vid närmare granskning af ämnet, linnas ogrundad.
1 då enligt anteckning i Inskrifningsboken, och Fastighets-ägarens till verification deraf, afgifne qvitto, hvarje Pantbref blifvit uttaget. I hvilket afseende ägaren åligger, att hvarje gång han sig till uttagande af större eller mindre antal Pantbref anmäler, med Vederbörandes bevis styrka, för huru stor Intecknad skuld Egendomen då häftar, äfven som, huruvida han har Uppbörd, Barnarf eller något sådant om händer, hvarföre ansvarigheten kan ländt Credit-Cassan till förfång; och må hm ock utbekomma flere Pantbref, än som svarar emot nasta 300-tal R:dr Banco under skillnaden emellan Inskrifnings-summan, och de vid Pantbrefvens uttagande gällande in> tecler,i igars belopp. 2:0 För den skuld, hvarföre hvarje in. skrifven Egendom sålunda häftar, beräknas årlig Ränta till sex för hundrade, dock med afdrag af Bevillnings-procenten. Vid uttagande af hvarje Pantbref liqvideras genom ömsesidig qvistning Räntor till den nästföljande 14 Marth, och löper den sedan ifrån och tilj samma »54 Ben 33 April. tid hvart år. Innan tiden för den årliga debiringen af Krono-Utskylderne inträffar?, meddelas från Lands-Contoiret hvarje Uppbördsman förteckning på de Räntor, hvilka på sådant sätt innom hans Disrrict förfalla, och böra dessa sedermera, på samma sätt och tillika med Ege ridomens öfrige utskylder, ägaren påföras och affordra*., samt af Uppbördsmannen under enahanda ansvar, och med enahanda förmånsrätt, som öfriga Uppbörden, indrifvas, redovisas och i Landt-Ränteriet insättas , för Länets Ciedit-Cassas räkning, innan den j Maji hvarje år. 3:0
Ett nytt förändradt förhållande i detta afseende började med Konung Oscar, som älskade' att i reformväg sjelf taga initiativet. Det vore att beklaga om styrelsen, som i sjelfva verket njutit föga tack för sina liberala bemödanden af den opinionsfraktion sorn bort visa sig mest tacksam, skulle rygga tillbaka för sitt en gång antagna förståndiga moderata och uplysla amalgamationsförsök mellan de gamle och nya idéerna, ett system, som visserligen icke råkat att hehaga någon af de politiska ytterligheterna, ett system det man ansett sig brännmärka med epitetet grått, men som alltid Den 17 December. 259 blifver det enda statsmannamessiga, så mycket mera som hela verldshistorien utvisar alt det tyckes vara de politiska cxcentriciteternas hufvudsakligaste bestämmelse att bana väg för de mera sansade opinionerna, oell att göra dessa så mycket mera gällande och segrande. Man anmärker visserligen vid mänga af de under närvar. Regering dels genomdrifna dels föreslagna reformer, att de föga uträttat och förändrat i sak. Man tager härvid icke tillräckligt i betraktande, att sä vida man vill undgå vådliga rubbningar i bestående förhållanden, detta system på en gång är det rättvisaste, det slatsklokaste och det enda verkställbara, och resultaterna, de må inför den kortsyntes ögon framstå som aldrig så obetydliga, äro mången gång ganska vigtiga; ty om man ock icke genast lyckats införa saken är redan ^mycket vunnet då man lyckats införa idéen. Annu mera hade måhända varit ulrältadt i reformväg om lika så många ädla och mäktiga krafter uteslutande koncentrerat sig kring en enda fråga, hvars lösning man dock ännu icke förmått åstadkomma. Våla Svenska refomvånner med sina i allmänhet rena, fosterländska och aktningsvärda afsigter, fästade vid behandlingen af de stora reformfrågorna icke nog afseende på den historiska erfarenhetens lärdomar, de förstodo icke att till den grad som erfordrades skilja kärnan från skalet.
Utskottets nästföljande hemställan gjorda erinringar, att, genom Utskottets förslag, det länen ej få utgifvas annorlunda än å fullt 10:tal R:dr, icke vunnes annan fördel, än den, att skiliingar och runstycken vid första bokföringen undvekes, samt att den årliga inbetalnings-skyldigheten i de flesta fall komme att slutas å Riksdalerns underafdelningar; får Utskottet, sotn medgifver, aLt, om det af Utskottet uppgifna andra alternativ antages, den förmon åtminstone skulle vinnas, att årliga inbetalningen, alltid komme att utgöra fullt Riksdaler-tal, — med ändring af dess förevarande hemställan, föreslå, att lån emot pant af egendom i städerne och pålandet, utöfver minimioch under maximi-beloppet, ej utgifvas annorlunda, än å följande slut-summor, nemligen: 16 R:dr 32 sk., 33 R:dr 16 sk., 50 R:dr', 66 R:dr 32 sk., 83 R:dr 16 sk. och 100 R:dr. Beträffande slutligen de af Utskottet tillstyrkta föreskrifter, rörande hvad iagttagas bör vid låns omsättning genom fördelning, hafva åtskilliga ledamöter inom de Riks-Stånd, som ifrågavarande Betänkande återremitterat, med anledning af innehållet uti en vid samma Betänkande fogad reservation, yrkat, att, till undvikande af missförstånd om meningen med det i nyssberörde föreskrifter, under mom. Litt. b upptagna stadgande, åt detsamma måtte gifvas en sådan lydelse, att det icke må anses innefatta någon förändring uti lntecknings-Förordningen.
En stor, for tillfallet hyrd sal var fullpackad af intresserade iihorare. Fru Ragnn A7ielsen forde ordet, men deltog i debatten, slagfardig och talangfull som sin bror storthingspresidenten Ullman. Froken Anna Holsen holl inledningsforedraget. Efter en liten of versikt af D kvindesagens D historia of vergick hon till kvinnorostrattens historia. Det var forst pH ISSO-talet man borjade komma till1 insikt om att skvindesags utan rostrattskraf det var att vilja mdet utan medlet. Sedan dess har ~Kvindestemmeretsforeningen~ arbetnt genom flern forslag till storthinget. I &amp; r har till storthinget insandts Bera alternativa forslag till grundlagsforandring. Till hosten skulle foreningen insanda forslag om k o ~ ~ ~ ~ n rostratt u n a l for kvinnor. - E n del af ~Kvindestemmeretsforeningen~ hade brutit sig 10s och bildat en ny ~tatzdskvi~ldesfeiai~terehfo~.eniS~g~. Froken Anna Rogstad uttalade sig skarpt ogillunde mot storthingets rostrattsbeslut. Kvinnorna vore, efter beslutet om allmiin rostriitt for man, satta i paritk med idioter och fiirbrytare, numera de enda icke rostberattigade. Lagarne m&amp;ste stiftas af bade miin och kvinnor - forr blir det ingen rtittvisa. Xiir hon talade om rostratt for kvjnnor kande hon sig som f&amp;ngen som skakar sina bojor, men icke kan losa dem, hoppndes dock att en rBttvis sak mdsfe en g %ng segra. Froken Gina Krog forsvarade, att man bildat en ny forening, den gamln hade svikit det arsprunglign programmet, grnndadt pii rostriitt fijr livinnor pii sa.mma villlror som for man, som var allas mB1. Det behofs ingan fin statsmanskonst for att begagna rostratten, endast god vjljn och sundt forstlnd.