Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domkapitel, på ofvan omförmälda sätt, komma att anmodas föranstalta om val af enahanda Revisorer och Suppleanter uti de revisions-förrältningar öfver Lånekonloren, hvilka komma att ega rum nästinstundande och följande år intill nästa riksdag. Prot.-Utdrag deri 18 Januari 1860. 191 S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlets Betänkande N:o I 7, i anledning af väckta motioner, angående föreskrifter för Sveriges ombud vid en för ordnande af mellersta Italiens angelägenheter beramad kongress. S. 1). Remitterades till Stats-Utskottel Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående ifrågastäldt förändradt sätt för amortering af Landshöfdingeackorder; 2:o om anvisande såsom boställe åt Länsmannen i södra distriktet af Faurås härad i Hallands län af det till Kronan indragna f. d. Förste Landtmätare-bostället, I mantal N:o 5 Kärreberg Sven Andersgård i Alfshögs socken al nämnde härad, i stället för nuvarande Länsmans-boslället f mantal N o 1 Thorsjö Henrik i Gunnarps socken; och 3:o angående utbyte af Skogvaktare-bostället Nytorp mot Kronofjerdingsmansbostället Lilla Tjärbruket i Wester-Rekarne härad och Södermanlands län. Från Vällofl. Borgare-Ståndet.
Man bör sörja för, att så litet som möjligt blir öfver, ty för menniskor med svag matsmältning kunna maträtter, som i sig upptagit lukt af främmande ämnen, verkligen blifva skadliga. Der man förvarar flytande saker, måste man i synnerhet sörja för lufttillgång, och det skaffar man sig lättast medels ståltrådsnät. Man bör äfven minst en gång i veckan hålla städning i skafferiet och väl rengöra det och aldrig låta något med stark lukt stå öppet, utan täcka öfver sådana näringsmedel, så att ingen lukt kan tränga ut. I isskåp bör man endast använda ren is, då smältande smutsig is luktar illa; egentligen borde dessa skåp så litet som möjligt användas till förvaringsplats för öppna matoch dryckesvaror. Träskåp äro öfverhufvud icke fördelaktiga som förvaringsram för matvaror, minst de omålade. Sjelfva träet luktar starkt och har dertill den obehagliga egenskapen att i sig upptaga all dålig lukt. Denna förtätas ock i träet, så att detta allt framgent kommer att lukta illa. Den, som för matvarors förvaring ej har ett skåp af metall, glas eller porslin, bör dertill — om tillgångarne medgifva det — köpa ett japanskt skåp. Detta är inoch utvändigt, uppoch nertill väl lackeradt. Mindre bemedlade borde åtminstone låta väl måla sina träskåp. Det vigtigaste är och förblir, alt husmodern sörjer för, att man ej insätter många slags rätter med olika lukt i skafferien. Liksom den enklaste kost i och för sig är den bästa för helsan, så blir ock skafferiet sundare genom ett enkelt lefnadssätt; det kan ock innehålla mera, när der icke finnas så många slag. thr Max Vogcl. Teater o c h musik. Kungl. operan. 1 gar (tisdag) uppfördes Thomas ' melodiösa opera » Mignon ». Titelpartiet utfördes som vanligt synnerligen förljenstfvtllt af fru EdUng. Fröken Ek öfvertog i sista stund Philines roll i stället för fröken Karlsolin, som hastigt blifvit hes. Intresset var emellertid närmast fäst vid gubben Lothario, i hvilket parti en ung sångare hr Edberg debuterade. Begåfvad med en synnerligen vacker och väl skolad basbaryton, synes herr E. kunna blifva mycket användbar vid k. operan, om han der får anställning.
Jag föranleddes så mycket mer dertill , som andras rätt är oskiljaktigt förenad med denna saks både behandlande och bedömande^ behandlande, i afseende på äganderätten J bedömande, i afseende på utöfvandet af denna ratt, med ett samvetsgrant iakttagande af mensklighetens fordringar. Herr Montgommerie anser exempel till grund för dess anförande vara öfverflödigt i ett så upplyst samfund sorn detta. Jag tror tvärtom, att med den upplysning sorn här förutsattes exempel och facta äro de enda medel för Den 17 Februarii, 543 att öfvertyga; så vida man ej vill anse dessa medel ersatta genom en enskilt opinion. Så länge åter en isolerad opinion ej kan anses såsom organ af den allmänna rosten, blir den härstädes existerande upplysning den säkraste borgen att alla förekommande ämnen här både behandlas och bedömas efter grundeliga undersökningar. Jag bekänner upprigtig!, att jag till nödige upplysningars vinnande i detta ämne, icke ens kan berömma mig af någon serdeles möda, emedan jag, så tillsägandes, funnit materialierna vid handen. Stockholms Börs-Tidning N:o 166 af d. 2 December 1822, börjar en artikel under rubrik: Dykeri-och BergningsCompagniet, som i de följande numrorne af samma tidning fortsatts ända till dato. Denna så högst inte«j ressanta artikel innefattar en så fullständig vederläggning af allt hvad Herr Montgommerie i ämnet sagt, eller hvad möjeligen framdeles i samma tendence kan sägas eller med andra ord . denna artikel innefattar en så fullständig historisk tafla öfver Dykeri-inrättningens uppkomst, framfarna och närvarande skick, sprider så mycket ljus öfver denna inrättning, att jag icke ett ögonblick tvekat hufvudsakeligen på den samma grunda min öfvertygelse och mina åsigter i detta ämne, helt och hållet i opposition med hvad Herr Montgommerie uti dess memorial anfördt.
"lala söra, Konungens talan i mäl, som röra M"män säkerhet och Kronans rätt, samt beifra eller ''beifra läka sel. som af Domare och Embckömän begas". ^ H:>.ruwidadelta stadgande kan förenas med 2 § af den föreflagne instrucrionen, der Justitire» Onlbndsmannen förnämligast updrages sädane fel, hwilka bereda en allmän, osäkerhet för Medborgares rättigheter, öfwcriamnas «!l Högloft. Ridderfkapet och AvelnS eget uplysta bedömande. Alt Consiilttrions. Ukffottet endast updragik JnstirinsOmbndsmatmcn de wigkigare delarne af lagstkipningcn, samt dö bekydeligare förbrytelsernas beifrande, torde wara sä wäl mot grund lagei;, som mot det med JustitiaOmbudsmans - Embems inrättande asyftade ändamål stridande, hälst det i annat fall skulle bero pä Instina - Ombudsmannens cget godtfinnande, att prötwa huru wida de förbrytelser, som of Domare och Embetsman bcgäs, äro af den beskaffenhet att de tillhöra hans EmbeiS-atgäcd eller icke, hwilken ät Justitjm-Ombudsimannen öfwerlämnade rät-ighet ffnlle kill sine följder kunna blifwa ganslka wädlrg, och medföra ett qanffa osäkert M-gd för Medborgares rättigheter. En oförrätt tillfogad en fattig och olycklig Medborgare, skulle, i afseende pä denne kiruna innefatta mycket lidande, och likwäl af JustilrW - Ombudsmannen Lnses wara af mindre betydenhet, och således icke förtjena desi EmbetSnpmarksamhek.
Detta tycktes innebära att Dom-kapitlet, om det lemnat ur sigte nämnda omständigheter, skulle hafva dömt annorlunda, men på samma gång innebure också nämnda yttrande, att Domkapitlet» med antagande af en skillnad emellan hvad »uttrycklig lag föreskrifver» och hvad lagen, tolkad efter densammas rätta mening och grund, innehåller, ansett sig böra vid dömande följa det förra framför det senare. Iivilketdera af dessa sätt att tillämpa lagen vore det som af svensk domstol i allmänhet skulle iakttagas, derom upplyste 11 § i 1 kap. Rättegångsbalken; och att i detta fall icke annan ordning gälde för Domkapitlen, än för andra domstolar, trodde jag mig kunna sluta af innehållet utaf den s. k. Consistorialeden, sådan denna lyder i Kongl. Kungörelsen den 15 April 1829. Denna ed, hvilken aflades af ordförande och ledamot i Consistorium, förbunde dessa »att i alla domar rätt göra och döma efter Guds och Sveriges lag, utan afseende på enskild vinning eller skada, på andras vänskap eller hat» samt att »vårda, efterlefva och handhafva hvad gällande kyrko-ordning samt öfriga faststälda lagar bjuda.» En sådan förpligtelse tycktes icke medgifva Domkapitlet annan ledning för dömande än lag och gällande författningar till deras rätta mening och grund uppfattade och tillämpade, utan afseende på tillfälligtvis rådande meningsskiftningar inom kyrkan eller församlingen. Så hade äfven Domkapitlet i Upsala förstått sin pligt, såsom synes af dess utslag i nästföljande mål. På nu anförda skäl och de flera, handlingarne och sakens beskaffenhet kunde gifva vid handen, anmodade jag Advokatfiskals-embetet vid Kongl. Göta Hofrätt att hos bemälda Kongl. Hofrätt söka den ändring i Domkapitlets utslag, att vice pastorn S. ådömes det ansvar, jag hos Domkapitlet påyrkat.
Egeuteligt vexelbruk kan blott sägas vara försökt af en eller annan ståndsperson, så vida man icke dertill räknar den mera allmänt utbredda plägseden, att i den mån ängarne blifva mindre gifvande, upplöja och gödsla dem, samt efter 2 ä 3 års säde, åter igenlägga dem till höfångst, dock utan att befordra densamma genom utsående af höfrö. Rågsädet, ehuru sannolikt bäst passande för klimatet, såsom mindre än korn ömtåligt för kyla, ökas väl småningom och upptager numera någon del af odalåkern, i stället för att -fordom nästan endast hafva begagnats på svedjeland, men synes med svårighet kunna tillvinna sig det 16 förtroende, sorn det otvifvelaktig! förljenar, celi såsom orsak härtill uppgifver man än, ali rågen fordrar en hällre gödd åker än kornet, än alt man af della sednare får hällre och mera halm ål kreaturen, men rälta skälet torde väl vara en fäderneärld fördom, hvarifrån man har svårt att frigöra sig. Likaså anser man klimatet icke medgifva odlandet af hvete, ehuru ett och annat af ståndspersoner gjordt försök lyckats. Linet odlas öfverallt i Länet, så att det icke allenast motsvarar hehofvel, äfven i de socknar af norra Ångermanland, der den finare på afsalu utom orten beräknade lärft«- 1 illverkningen idkas, ulan ock lemna r eli öfverskott alt utom Länet lory lirås. Man påstår dock, alt linodlingen är nog mattande för jorden, och att säd derå med större fördel kan frambringas, hvarföre denna odling ock under de sednare åren något minskals. Hampan odlas ohelydligt. Humla något mera, men icke tillräckligt för hehofvel, som dock ej, relativt till folkmängden, är serdeles stort, då, mig veterligen, icke inom någon landsort bruket af öl är så inskränkt som i denna. — Uppmärksamheten har väl blifvit fästad på lämpligheten af att mera allmänt införa denna dryck, såsom del Ijenligaste surrogat för brännvin, men hittills ulan märkbar påföljd.
Derföre tror jag, att ett annat uttryck bör väljas, såsom till exempel, innan 6 månader ifrån dea dag, då Communications resolution eller annan åtgärd, hvarigenom förordnas om någondera partens eller annor mans hörande i målet, blifvit af Konungens Befallningshafvande meddeladHvad åter angår, att böterne skulle upphäfvas, för utebiifvet förklarande i skuldfordringsmål , och att ej annat äfventyr derå skulle följa, an målets pröfning på förhandan varande skäl, så skulle följden blifva, att alla gäldenärer, som vidkändes deras skuld, al-, drig gåfvo någon förklaring, för att undvika besväret och kostnaden till stämpladt papper samt möjligtvis vinna någon tids utdrägt. Det kunde val och vara detsamma, emedan de i alla fall förpligtades till skuldens betalande, 9* Den i sfugustii c. in. men dertill fordras dock fullständiga handlingar. Konungens Befallningshafvande vore derföre nödsakad, att vid målets början så fullständigt anteckna saken, att den på grund af denna anteckning kunde afgcras, ty om ock nya handlingar vid slutpåståendet företes, gifve» ingen säkerhet derföre, att de äro do samin», som vid första ansökningen företeddes. Jag tror således, att antingen det gamla vitet bör qvarstå tills en allmän Lagförändring inträffar eller ock att parten bör åläggas att inlemi na ansökningen in dupplo, då det ena exemplaret kan qvarstanna såsom grund för pröfningen, ifall förklaringen ej inkommer i rigtig tid, i hvilket sistnämnde fall det torde vara lämpeligt, att antaga Lag-Comittéens förslag till 2 Cap. 3 och 4 §• §■ Utsöknings-B*lken. Herr Grejven och Landt-Marskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg Lag-Utskottets Betänkande böra, i anledning af Herr Ehrenborgs dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Äottttttgett tolfat 823åvt tmterftga ocf) bjttpa beftagattbe t bett forg, fuuiffett fåfttttba bvaBBat Jiomtttgafmfet ocf) t bett förfuft be Baba förettabe 9Itfetta ftbtt. §• 2. ©eban .floug!. 9Jiaj:t, geitottt ttåbigt S3ref af bett 13 fiftf. StiarS, täcftS gtftoa Of? ttfffäuua, att bett ueutvafttetS-forffartug, f)tutffctt, meb attfebmttg af inträffabe poftttffa fiM)åffattbett, Äottgf. 9Waj:t t fatttråb meb <£>, 9Jf. flottuttgett af ©attmar?, 9ttf3bag3sS3eflut 1834. 3 % aftåttt, btifmtt af bc ©urojjctffa SWagterne, äfmettfom af bc ^förcitabe ©taterue t 9?orb (Efter att tfafma drefmat bc fran ftfiltbne 9ttföbag tfmftaube, lagligen berebba förflag tiff ättbrtttgar t ftttfetö ©nmb tagar, Ijafme 28t, mcbefft nuberbånfg f?rif SDfi fåfttnba bcffittabe föränbrtngar t ©rnnbfagarncö ftabgaitbctt, fymarigenont be fern t maranbc btifmtt, t ntotfmaraube betar, tift att fraft cty mertatt uftytjäfite, l;afma tteban atis förbe ©ruttbfagö §§. fåmebetft etyåttit fötfattbe tybetfc, nemligen: §. 28. Äottnngen eger att t 0tatö
uppfatta all den förödmjukelse, som ligger i grund och botten af denna sinliga kvinnodyrkan? Sej, det ar sannerligen för mycket begärdt, till när man vet det motsthd, som den s. k. kvinnofragan rönt i de germanska liinderna, der dock kvinnans stallning ar Ungt mera normal an i Frankrike, eller med andra ord der hon är mindre i himlen och i afgrunden, men mera p&amp; jorden. Shlunda liar kvinnofrhgan genast i Frankrike a t t en radikal anstrykning. Man fordrar genast alla rättigheter, shlunda afven den potitiskn rösträtten, ja denna frhga är för en del af den franska kvinnofrigans vänner denna frågas a och o, och man nöjer sig ogärna med att arbeta för reformer, som redan äro genomförda i andra land. Vidare taga de i sina hem lyckliga franska kvinnorna enda.st undantagsvis del i kvinnorörelsen. Deremot måste den orattvisa lagstiftningen, till hvilkea vi f&amp; tillfälle att &amp; terkomma: Ödelägga m&amp;nga kvinnors existens, och d&amp; kraft och intelligens ej äro egenskaper som fransyskorna sakna, blifva dessa olyckliga förtryckta och genom orättvisan firbittrade varelser entusiastiska anhängare af åsigt er, som lofva åt kvinnan rättigheter och rättvisa. Men dessa kvinnofrågans anhänga.re gro ofta ej egnade att i den allmänna meningen öka anseendet för de nya idéerna. Frånskilda hustrur, förförda och öfvergifna kvinnor, kanske ännu tvetydigare element ställa sig bland dem som ropa p&amp; nya rättigheter för kvinnan. Förtviflan eller oblyg djärfhet komma dessa kvinnor att ropa högre än andra, och de lyckliga makanie och mödranie draga sig förskräckta tillbaka. " Gud bevare oss från rhra vänneq för vara fiender kunna vi nog skydda oss * har mer an en anhängare af kvinnofrågan haft skal utropa i Frankrike. Dessutom tillkommer en annan omständighet, som gifvit den franska kvinnofriigan dess egendomliga karaktär. I Norden är kvinnofragan främst en ekonomisk, praktisk frhga. Det gäller främst att skaffa arbete och lifsuppehälle &amp; t dessa tusenden, som hemmen ej längre kunna försörja. Xen denna den eko~omiska sidan af kvinnofrågan har ej haft samma betydelse i Frankrike.
Adelns beflut under den 20 i denna Mänad, haima undertecknade försatt t det sammandrag os Bewillnlngsjamt O conomieoch BeswärsUtstvttenS under den 2Z November afiemnade Betänkande, rörande regleringen as Branwins-bränningu» l Jiiket, samt repmillon as derföre belöpande afgift, och as derivld giorda anmärkningar - Committerade som insekt att olmannämnde Handlingars »vidlyftighet w r,r anledningen tili DeraS förordnande, hrswa iökr att gifrna der^s arbete ali möjelig korthet, utan att d.ck nägol kväjeiueiigt utelemna as hwab andr gil dlisM!t. 6 a m man 0 ra g af Lemilla, j samtGecon. > och Lesw. i Utflstt. Le. tänk.afS.2;! L7ov. i8o<).i Anmär kavens »Ttamn. as Anmärkares Lörstag tilt förändringar. Urffvtken afstilla och göra till etc färstilt öswerlägguings-ämne frägan om Allmänna MagazinsinrältmnLen - Herr ?eir^. Grefwe Luaulk^. Herr llam. iHemtkäller att med denna krägga mä mg's 1 sa manhang den om Brä' wins-bränning r Stockholm och Göihtbvrg. Wls r nyttan ak KronoBrännericr i Slockholm och Götheborg samt nödwändighelen af en Allmän MagazinSInrätining f , Jaffämmer med Utfkotten, iförefläende den redacuvn: 2ltk rn - Utskotten förestå säsom hmwud-gren för Bränwins-wäjendel, akt bränwinsbränningen ma wara fri och tilläten för alla och hwar och en; och det med örvad redskap som hälst, sä till stor«-k som beffaffenhet. Grefwe Orilon blli-A. Grefwe LnuilLz'.
Således kunna 2 voteringar icke undvikas, om icke Herr Rosenqvist, såsom jag hoppas, begifver sig att afstå från sitt yrkande. Den 6 November f. m. Herr Rosenqvist: Jag tror, att här allenast är fråga om afslag, och huru det skall ske. Således är det efter min tanka alldeles obehöfligt, att hafva mer än en votering. Jag föreslår, att Herr Cederschjölds förslag må blifva Ja-proposition, och att mitt får utgöra Nej-proposition. Att bifall blifvit begärdt å Utlåtandet, måtte vara blott en imagination af visse Ledamöter, ty sådant har åtminstone undfallit mig. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Jag skall då anhålla om bifall å Utskottets Utlåtande, efter Herr Rosenqvist icke eljest vill tillåta, att proposition till bifall derå göres. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då bifall nu blifvit begärdt å Utskottets Utlåtande, och det följakteligen måste utgöra Ja-proposition, blef det således nödvändigt, att först votera om Contra-propositionens innehåll; i anledning hvaraf Hans Excellence i afseende derå framställde följande voterings-proposition: Den, som anser Contra-propositionen böra innefatta underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att laglig undersökning måtte företagas till utrönande deraf, genom hvems förvållande olikhet uppkommit i köparens och säljarens Contract, samt att, om förlust derigenom blifvit StatsYerket tillskyndad, då mot den person, sorn denna olikhet vållat, 3 17. Den 6 November f. m. anspråk måtte göras om ersättning för Statens berörde förlust, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer Contra-propositionen att innefatta det beslut, att Ridderskapet och Adeln, med anledning af 3o §, Riksdagsordningen, bör emot Herr GeneralAmiralen Grefve Cederström hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla de flera af Herr Rosenqvist uppgifne anledningar till ansvar å bemälte Herr GeneralAmiral i och för dess åtgärder i afseende å verkställigheten af Skeppshandeln.
Hvad räntefoten beträffar, har jag redan på förmiddagen iiS Oen 27 Julii e. ro. yttrat mig; liksom jag år 1823 bestred räntans nedsättning, bestrider jag nu dess upphöjning, under åberopande af det skäl, jag så väl vid förra Riksdagen, som nu förut anfört, att nemligen man ej bör återtaga, utan med krogsta varsamhet, de förmåner man fastän oriktigt medgifvit allmänheten. Med Friherre Cederström instämmer jag deri, att Utskottets förslag om ovilkorlig inbetalning af en femtedel af lånet, äfven då omsättningstiden är kortare än 6 månader, icke är lämpligt; ty följden skulle blifva , att ingen omsättning skedde på kortare tid, och man skulle skada dem, som vant sig att alltför mycket anlita Disconten. Jag finner Utskottets plan visserligen ej oriktig, för att komma ifrån närvarande oskick; men för att iakttaga en nödig måtta under öfvergången, hemställer jag, om icke en tiondedels afbetalning må tillåtas på en omsättningstid af 3 månader, som bör vara den minsta. — Straffräntans nedsättning till 2 procent bestrider jag på samma grund, som jag bestrider vanliga räntans upphöjning. Herr von Qvanten kan hafva rätt deri, att straffräntan borde i allo bortgå; jag har varit af samma tanka. Men då Banken för sin Discontrörelse måste vidkännas ansenliga lagsökningskostnader och äfven förluster på lån, samt straffräntan ändock alltid är en sporre till ordentlig inbetalning, hvarigenom mera rörlighet vinnes, tror jag icke Ögonblicket nu vara inne att borttaga denna Oen 27 Julii t. im “9 straffränta. Jag anhåller, att dessa anmärk» ningar få till Utskottet åtfölja återremissen, hvilken jag äfven yrkar. Herr Munck af Rosensköldj Eberhard: Utskottet har, till stöd för sitt förslag om förhöjning af Disconträntan, åberopat BancoDiscontDirectionens framställning af ämnet; men det är just emot denna berättelse jag får göra några af sakkännedom föranledda anmärkningar. Nämde
Så säg er alltid det ena partiet om det andra och det blir då ibland kinkigt att veta hvad man sk all tro . Svenska folket har ledsnat vid det här eviga k äbblet emellan Hattar och Mössor, de vilja nu också ha sitt ord med i lag et och om man intet vill gifva dem det godvilligt s å är jag rädd att de höga stånden torde komma att ång ra sig. Jag kan också utan skryt göra det. D et var med Bondeståndets tillhjelp, som Gustaf Eriksson Wasa kufvade adel och prester, och det var inte ett tomt ord att man kall ade honom Bondekung. Om Gustaf III menar ärligt med dem och landet, så kunna de ännu ge honom ett likadant handtag, och ni kan lita på att barnens armar och yxor äro lika kraftiga som fädrens voro det. J ag väntade inte detta af er, redlige Eri k Jansson. Jag hoppades att 21 Bondeståndet skulle förgäti t allt gammalt groll och vilja räcka oss en hjelpsam hand för att afböja de olyckor som hota landet. Och hvem svarar oss för att icke Mössorna blott begagna de ofrälse stånden såsom trappsteg för att klifva upp till högsta mak ten och sedan s å mycket bättre k unna kufva dem? Ser Herr Generalen, den som länge varit bedragen blir till slut misstrogen. Sv enska folket vill inte längre l åta föra sig i ledband och det f attas det bara två saker för att kunna intaga det rum vid sidan af partierna som med rätta tillkommer det. Och dessa två s aker? Heta upplysning och enighet. Lita på mig, den tid skall komma då det förvärfvat sig dem. Det gamla Svea lejon är icke dödt fastän det slumrar det skal l resa sig upp en dag och ve då öfver dem som för enskilta fördel ar uppof frat det allmännas v äl. ( Bugar sig för Pecklin och går. ) Ridån faller. ANDRA AKTEN. _______ Theatern föreställer ett rum hos madam Nyman. FÖRSTA SCENEN. MADAM NYMAN och ERIK JANSSON sitta framme på Avantscenen. Nå det var då en riktig välsignelse att
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 14 och 15 dennes bordlagda Utlåt. N:o 78, ang:de föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag m. fl. dylika föremål. lista-—6:te punkterna. Utskits hemställanden biföllos. 7:de punkten. Gr. Sparre: Det har icke kunnat undgå att väcka en viss uppmärksamhet att Stats-Utskit tillstyrkt ett så betydligt anslag för en väganläggning, som icke af K. M:t blifvit föreslagen. Utskit har visserligen upplyst att såväl länsstyrelsen, som styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader förordat vägen, men om den varit behöflig, hade nog K. M:t afgifvit Propos. derom till K. St:r. Representationen är i allmänhet nindre bekant med förhållandena i Norrland, och ehuru jag ingalunda betviflar att många vägar der behöfvas, saknar dock representationen alla upplysningar om hvar de i främsta rummet äro af nöden. Det är endastgenom K. M:t sådana underrättelser kunna vinnas. Det skulle således verkligen vara intressant att få höra af hvilka anledningar Stats-Utskit tillstyrkt denna summa, under det andra belopp, som af Iv. M:t äro föreslagna, blifvit afstyrkta. Till dess hemställer jag om propos på afslag å denna punkt. Frih. Hamilton, Hugo: Sedan Gr. Sparre nu yttrat sig, har jag intet annat att säga än att jag instämmer med honom och yrkar afslag å punkten. Hr Leijonancker, Fredrik Wilhelm: Denna väg står i samma kathegori sorn flera andra, hvartill medel redan blifvit af R. o. Ad. beviljade. Den har blifvit anmäld både hos Regeringen och vederbörande embetsverk, och hvarföre den icke blifvit införd i K. M:ts Propos., förmodar jag kommer sig deraf att man ansett medel saknas för anslagets fyllande.