Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brandstodsbolaget fick betala och sökte ersättning, men förlorade vid underrätt och hofrätt, men försummade att söka ändring hos K. M:t. Ehuru jag visst icke vill påstå att Utsk:t kan utsträcka sin framställningsrätt så långt som helst, torde dock vara säkert att Utsk:t vid flera tillfällen ansett sig kunna undanrödja öfverklagade olägenheter på annat sätt än motionär föreslagit. Så tror jag äfven nu kunde blifva fallet, om detta Betänk, återremitterades. Hr von Ehrenheim, Per: För min del kan jag icke annat är instämma med Gr. Björnstjerna deruti att Utsk:t icke eger rätt att utsträcka sin befogenhet att framställa förslag, utöfver hvad sjelfva motionen innehöll, så långt som här blifvit ifrågasatt, men äfven om Utsk:t skulle kunna göra det, så synes mig hvad Frih. af Ugglas föreslagit, kunna komma under K. M:ts pröfning genom länsstyrelsen eller enskiltes framställning, utan att R. St:r behöfva dermed taga befattning. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till förev:de Betänk, och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Betänk:t, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej, blandade medja, hvarefter propos. på bifall till Betänkt förnyades samt besvarades med många ja jemte flera nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Emot detta beslut anmälte Frih. Sprengtporten sin reservation. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 22 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 15, i ani. af väckt motion om förbättrad hägnad utmed statens jernvägar. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Mern., Betänkm och Utlåtrn, nemi. från Konstitutions-Utskottet:
Då jag erkänner, att en grund derför finnes, nemi. att denna afgift i flera år ägt rum till lika högt belopp, kan jag deremot icke finna dess fortfarande billigt; ty oberäknadt att innehafvaroe af dessa lottsedlar gjort förlust på sjelfva ca pitalet, som blifvit reduceradt till sitt halfva värde, hafva de ytterligare förlorat ■§ deraf, och är det då i sanning obilligt, att de skola betala a5 proc., då ingen annan betalar mer än 5 proc.; och om jag ej inar mig (jag kon dock ej säga för säkert), så tror jag, att med. år 1848-, icke allenast allt ränte-åtnjutande upphör för dessa lottsedlar, utan att äfven sjelfva capitalet är hemfallet till Kronan, d. v. s. de ta proc. som räckt i ioo år, Jag anhåller om afslag å denna del af Utskls betänk., men att det öfriga af 35 §:n i betänk. N:o 12, eller den gamla redactionen, må blifva gälluude. *56 Den 7 October e. m. Gr. Hamilton: Utan alt vilja yttra något hvarken för eller emot Hr Rosenblads anmärkn. i afseende å Bevilln.- Utsk:s conseqvens, får jag blott erinra, alt det föreslagna stadgandet ang:de actier i gamla Trollhätte.slussverk står i full conseqvens med stadgande i 1835 års författning, af hvilken detta är blott en afskrift. Hr Stuart, Carl Gustaf: Hr Rosenblad bär upplyst förhållandet med dessa s k. Trollhältc-lottsedlar, som endast förfara att gravera Staten lill år i853, då all vidare räntebetalning derå upphör. Under i8oq års riksdag infördes den beskattning af a5 proc. å dessa lottsedlars afkastning, som sedermera fortfarit.
Reserv at zoner: af Herr Grefve Björntjerna, C. M.: ”Lika med Utskottets flertal erkänner jag det felaktiga i vårt nuvarande skjutsningsbestyr och det önskvärda i att jordbruket snart derifrån befrias, men, vid förbättringars genomförande måste man se, icke blott på| det teoretiskt rigtiga, utan äfven på det praktiskt verkställbara. Detta har Utskottet, enligt min förmening, uraktlåtit då det förnyat ett vid sednaste riksdag förkastadt förslag och tillstyrkt att hela skjutsningsskyldigheten skall, utan all ersättning, af Staten öfvertagas. Utskottet anser ett anslag af 600,000 R:dr årligen vara härtill tillräckligt. Äfven om så vore torde ett dylikt tillägg till budgeten, för närvarande, vara mindre lämpligt; då nu dessutom Utskottets hela beräkning endast grundar sig på förmodanden, skulle Rikets Ständer, genom ett bifall, beträda en väg, som kunde leda till icke anade utgifter. Den år 1859 nedsatta kommitté beräknar skjutsregleringskostnaden till 1,000,000 R:dr årligen. Äfven denna siffra torde vara väl låg då den stödjer sig på nuvarande förhållanden de der, när kommunerna icke vidare hafva fördel af billiga entreprenader, säkerligen komma att betydligt förändras. Någon Statens skyldighet att, utan bidrag från de skjutsskyldiges sida, åtaga sig denna stora utgift finnes, i min tanke, icke. Om än skjutsskyldigheten från början icke varit någon hemmanen ålagd skatt, var den dock onekligen ett onus, som nu, genom 600-årig häfd, antagit skatte-natur och som till stor del bestämt hemmanens såväl upp - Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk. Betänkande N:o 21. 23 skattningssom försäljningsvärden. Ingen rättsgrund kan således af nuvarande innehafvare åberopas hvarföre desse skulle af Staten erhålla en skänk på andra samhällsklassers bekostnad. Det enda sätt att förena jordbrukets och det allmännas rätt blir att skjutsskyldigheten förvandlas från en natura prestation till en hemmanen åsatt bestämd penninge-afgift, hvarvid afseende fästes vid Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut vid sednaste riksdag, att Staten bör till någon del öfvertaga utgiften.
Deputation kommer att framföras inför Tbronen, är ej af Höglofl. Ridderskapet och Adeln Den 8 Deecmber. 209 Adeln bifallit, då innehållet af denna Adresse antogs och beslöts: Således lär ej fråga derom kunna uppstå. Måtte, under vårt lyckliga, fria och Lagbundna Regeringssätt, aldrig saknas en Opposition, som gör oss Embetsman uppmärksamme på våra skyldigheters noggranna uppfyllande. Om vi„ärö brottslige, måtte vi utan skonsamhet straffas. Om vi begått stora misstag, måtte vi urståndsättas att genom flera sådana skadä Fäderneslandet. Men; mätte grunderne blifva orubbade för den Regerings Form, som, så vidt mänskliga handlingar förmå, ar en borgen för Sveriges sällhet och Svenska Folkets Sanna frihet. Mångå yttrade härtill deras bifall. Friherre Björnstjerna , Magnus, anförde skrif-; ieligen i Herr Friherre Anckarsvärd anför uti dess nu justerade Dictamen följande mening: }'Si lange Försvars - änstalterne fordra större bidrag, än sjelf försvaret kraf ver, kan etc. etc. Riket ej hop-, pas nägoH framgång. t Detta yttrande innehåller endera en förebråelse emot Riksens Ständer,' att till Föfsvarsanstalterne hafva gjort större Anslag än dessa kräfva, eller öck en förebråelse emot de af Regeringens Ledamöter, som ansvara för dessa! Ridd. öchf Ad. Anslagens rätta användande: I förra fallet nödgas jag taga Riksens Ständers parti; ty våra Fästningar, våra Flottor och våra Förråder vittna, att Riksens Ständer ej slösat i denna gren: I det senare fallet nödgas jag påminna den värde Ledamoten, att han bsträdt ConstitutionsUtskottets område, som ensamt äger att granska Stats-Rådets Protocoller, och bedömma huruvida Anslagen på behörigt sätt blifvit till ändamålen använde.
Det är derföre Utskoltels tanke, alt rations-priset bör för flera år på en gång fastställas och lill grund för beräkningen deraf lagas medeltalet af prisen å ifrågavarande Iburage-ai tikhr under en !idérymd af t. ex. 10 år. Oldi då, efter hvad Utskottet inhemta!, de förflutna åren 1845—1855, för hvilka medeltalet af fouragerings-kostnaden för manskapets hästar, med Undantag af deni vid Kronprinsens Husar-regementC, här ofvan är uppgifvet, varit i afseende å prisen dels dyrare dels billigare i ungefär lika förhållande, samt berörde kostnad vid Kronprinsens Husar-regemente kan antagas vara enahanda med den vid Wetidés Artilleri-regemente, torde medium af den uppgifna fouragerings-kostnaden för nämnda år, utgörande 2(59 R:dr, lämpligen böra med en till 270 R:dr jerntråd summa för nästa Slalsreglerings-period bestämmas såsom värdet af hvarje ration, beräknad, i enlighet med Kongl. Majlis förslag, till 12 skalp, hö, 3 kannor hafre och 4 skalp. halm. Såsom en följd häraf anser äfven Utskottet lämpligast, ali, i öfverensstämmelse med hvad hittills egt runi, rations-ersättliingen uppföres å lönest, lierna och derifrån utgår, hvarigenom de hvarje löntagare tillkommande förmåner blifva på ett ställe synlige. Stuts-Utskottets Utlåtande N:o 11. 13 Utskottet hemställer alf t sfi, att Rikets Ständer, med godkännande af den utaf Utskottct föreslagna beräkningsgrund, besluta, alt för nästa slatsreglerings-period rnlions-ersällningen för de officerare, hvilka hörn vara med tjenst c* hästar försedde, skall utgöra 270 R:dr R:mt för hvarje häst och densamma, såsom hittills, å lönestalerna Upptagas och derifrån utgå.
Väl händer, att spannmå'5' lassen stå osålda på torg och marknader, och måste slutligen nedsätta® eller hemföras; meia vietualielassen äro merändels toma inom några tim mar. Länets större afsättnings-slälien för detina produkt äro, utom dess egna städer, Götheborg, Carlscrona och Westervik. —■ Tabellen för Landet antager, att i Länet underhållas 52,397 lior. Två pund smör och tv» ,°nl f 1<0 ar ganska ringa beräknad!, Afkastningen, smöret m •• 11 I 4 och osten till 2 R:dr pundet, skulle således för~52,3c)7 kor utgöra 628,764 R:dr Banco. J1 lif, boskaps-skötseln, denna gamla, från de äldsta tiderna ur herdeö. V.et utgångna näring, är alltså, som man ser, Länets, om icke hufvudr"ig, dock moder-näring, ty delbar sin grund i Angsodlingen, och, *'!gt ett gammal ordspråk, är ängen åkerns moder. Den sysselsätter c} den stora massan af Folket. På herregårdarna, med undantag afde orre, der Holländeri elier kreatur af stor race finnas, och der viktuae-prod-uktionen drifves med ost-tryckeri, såsom på Lyckås i stor skala j,C 1 På några andra ställen i mindre, är för öfrigt boskaps-skötseln me ^ ett husbehof, ty smöret och osten förtäras merändels på stället. ___ e| icke på Bond-landet. Smöret får föga ingå i bondens matredning, Örn vid Jul oell Gästabud. Det mesta säljes, och denna vara är olvig! Ve*aktigt S mål ands-bondens reelaste afsättnings-artikel. sk Oaktadt allt delta, bär man dock liten eller ingen omsorg för Bokops-afvelns näringskällor, nemligen Angar och Betesmarker. Den vilnaturen hushållar der efter behag.
1 detta, som i öfriga här framhållna afseenden, kan jag ej undertrycka min förundran, att män, som dels förut vidhållit 1840 års förslag, dels med rättvist lof förordat det enkla och ändamålsenliga norska representationssättet, kunna biträda ett så högst inveckladt samt i sin syftning folkets allmänna tänkesätt och förtroende gäckande valsystem. Af alla dessa skäl och i den förhoppning, att Rikets Ständer, i anledning af Utskottets tillstyrkande, skola för sin del förklara, att,- jemte det af Kongl. Maj:t i nåder afgifna förslag till ny Riksdagsordning, andra förslag till national-representationens ombildning må komma under riksståndens pröfning; vågar jag fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på följande hufvudgrunder, hvarpå et förslag till vallag för Riksförsamlingen samt förändring i de med representations-förändringen sammanhang egande delar af regeringsformen och tryckfrihets-förordningen borde uppgöras. De äro följande: § 1.
Mer svarade han icke, ty i detsamma sprängde fram till honom en ryttare. Det var Assim, sittande på en lurfvig kamp. Assim, som befunnit sig i den vapenbärande eftertruppen, hviskade något i höfdingens öra. Dennes ansigte mörknade ännu mer, och hans ögon sköto en orolig blick. Han sade intet, men kallade några af de äldre männen till sig och utdelade med låg röst befallningar. Emellertid skred tåget uppför den skogbeklädda kullen. På toppen af den var en grön slätt. Här spändes dragarne från vagnarne, och dessa ställdes i en tät, vidsträckt krets och förenades med rep, så att de bildade hvad man kallar en vagnborg. Derinom samlades nu folk och hästar. Vapen framtogos och lades i en hög omkring en väldig ek, som stod midt på den gröna planen. Undrande frågade Erland höfdingen, hvad detta skulle betyda. – Försigtighet höfves ett folk, som har många fiender, svarade denne och gick så till ett hemligt rådslag med de äldre männen, medan de yngre fodrade hästarne, och qvinnorna framburo vatten från en nära sorlande källa eller tillagade middagsmåltiden. Kring Singoalla samlade sig stammens unga flickor; de glammade muntert och betraktade med förstulna blickar den blonde ynglingen, som de alla funno vacker och i hjertat åtrådde att ega till man. Du är lycklig, Singoalla, ropade de, och Singoalla nickade gladt. Men bland de unga flickorna, som talade med Singoalla, var ingen af Assims systrar eller anförvandter. De voro samlade för sig sjelfva, och Assims moder var midt ibland dem. Under tiden granskade Erland de vid eken lagda vapnen, spände bågarne för att pröfva deras kraft, undersökte eggen på svärden och sjöng obekymrad en munter visa. – Det var lyckligt, att vi ega honom ibland oss, sade bland annat en äldre man till höfdingen. – Han skall blifva vår gisslan. – Men han är farlig, sade en annan; – det är en fiende midt ibland oss. – En sömndryck! hviskade höfdingen.
Och emedan sammanlagde göromålen vid Malmö Låne-Conlor numera, i det närmaste, kunna anses motsvara dem vid Götheborgs Låne-Contor, om derifrån undantagas de efter sistnämnde Conlors inrättande tillkomne lånerörelser, för hvilka Götheborgs Conior erhållit serskilde årliga arfvoden, hvaremot någon ersättning till Tjenstemännen vid Malmö LåneContor, i och för tillökningen i deras göromål, genom de sistlidne Riksdag tillkomne lånerörelser, icke blifvit ifrågasatt, än mindre beviljad, har Utskottet ansett Tjenstemännen vid Malmö Låne-Contor nu böra erhålla enahanda lönevilkor, som vid i8a3 års Riksdag bestämdes för Tjenstemännen vid Götheborgs Låne-Contor, efter hvarderas befattningar, samt följaktligen Ombudsmannen, Registrator!! och Bokhållaren vid Malmö Låne-Contor, hvardera undfå en förhöjning af 166 RrdrSnsk., Kamereraren, oberäknad! det arfvode honom serskildt kan tilläggas för den händelse, att han ej hä danefter tillätes med Discont-Commissioner sig befatta, 133 R:dr 16 sk., samt Vaktmästaren 5o R:dr, hvaremot Utskottet ej funnit skäl tillstyrka någon förhöjning i Banco-Ombudets lönevilkor, eller det af Directionen äskade serskilda anslag för ett Skrifvare-biträde åt Kamereraren. Vid pröfning sedermera, om och till hvad belopp löntillökning bör Kamererarne vid Banco-Disconten och Province-Låne-Contoren tillerkännas, derest de, på sätt Utskottet föreslagit, hädanefter ej skulle få vara DiscontCommissionairer; så, med fästadt afseende å vigten af desse befattningar, och då, vid första bestämmandet af lönevilkoren för dem, sannolikt i beräkningen ingått möjligheten att jemväl i commissionsväg kunna något förtjena, har
Summan, hvartill de försålde effekterne uppgått, utgör 16,‘256: 12. 5. Och denna produkt af undsätlningsarbetet har åter ökat kapitalfonden; hvartill i första rummet räknas statsanslaget 6,000: och vidare de från hufvudstaden och rikets fleste orter influlne, dels direkte af gifvarne och dels genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Länen benägne föranstaltande insamlade och hit insände, gåfvornedel, utgörande ,14,430: 32. i. 40,430: 32. i. utom 230| tunnor spanmål in natura. Dä ifrågavarande undsättningstillverkningar naturligtvis endast lill en mindre del och ett relativt ringa värde kunnat förfärdigas af en hvar som deruti deltagit, torde vidden och utsträckningen af dessa arbetsförelag säkrast vitsordas af summan, hvartill besagde tillverkningar sammanlagdt uppgått, utgörande, på sätt ofvan är upptaget, 16,256 R:dr 12 sk. 5 r:st banko. Af de bidrag, som efter hvad nyss är nämndt, lemnats fattige jordbrukare såsom understöd till vårarbetets bedrifvande och förrättande al andre landlmannagöromål, har naturligtvis någon produkt icke kunnat till undsättningskassan åter ingå; men icke desto mindre voro desse bidrag al behofvet högeligen påkallade, och jag bör i sammanhang härmed jemväl anmäla hurusom, utom alla gratis-understöd i öfrigt, 417 tunnor frökorn blefvo vid såningstiden 1850 utdelade lill nybyggare, torpare och sådane obemedlade jordbrukare, som icke förmått utsädeskorn sig anskaffa och hvilkas legar följaktligen då eljest kommit att stå öde. Med här ofvan omförmälde, ej mindre genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga behjertande, än genom den allmänna välgörenhetens tillgöranden, erhåline frikostiga undsättningsbidrag blef det en möjlighet alt sörja för flen nödställda befolkningens uppehälle och nödtorftiga bergning; och det har derjemte lyckats mig att af arbetsprodukten, 16,256
De fleste af Rikets kamerala embetsverk, med sina mångtaliga embetsoch tjenstemannapersonaler skulle blifva öfverllödiga den stund alla hemman vore frålselösla; Kronans räkenskaper och kontroller skulle icke blifva på långt när så invecklade och försvårade, som de i närvarande stund äro; men att detta kunde betraktas såsom en skada för det allmänna, derom åro meningarne delade; mig förefaller det som skulle största fördelen ligga just i den omständigheten alt många bland landets föråldrade institutioner härigenom kunde motse den mest nyttiga reform. Tili aldra sist förklarar Kongl. Majit att ”möjligheten af den ifrågavarande åtgärdens genomförande i allt fall vore beroende af den nu pågående jordeboksgranskningens fullbordan, men all tiden för detta vidlyftiga och maglpåliggande arbetes afslutande ännu icke kan med någon säkerhet bestämmas.” — Äfven detta skål talar snarare för än emot bifall till förslaget, ty största delen af detta svåra och vidtutseende arbete skulle blifva obehöflig, i händelse Kongl. Majit lemnade sitt nådiga bifall till grundråntornes kapitalisering. Alldenstund Kongl. Majrts ifrågavarande nådiga beslut, samt motiverna derför, stödja sig på Kongi. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii utlåtande i ämnet, så, och då Rikets Ständers underdåniga skrifvelse antyder flere hos Rikets Ständer förekomne förslag till frågans genomförande; har jag jemväl ansett nödigt, granska åtskillige af Kongl. Kammar-kollegii inkast emot frågans ändamålsenliga lösning. Förslaget Lit. A. innehöll: alt dessa skattebördor (grundskallerne) måtte successivt, och sednast inom fyratio år kapitaliseras medelst erläggande af lösen lill Staten. — Delta förslag ansåg Kongl. Kammar-kollegium verkställbar!, men ansåg vederbörande böra hafva rättighet att få betala summan på en gång. Uti detta Kongl. Kammar-kollegii yttrande instämmer jag fullkomligt och får tillika fästa uppmärk - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 657 märksamhet på huru det skulle låta sig verkställa att snart nog genomdrifva detta lösningssält utan alt åstadkomma någon befarad olägenhet, hvarken å Statens eller dea skattskyldige jordegarens sida.
M. afslagit deras förslag, enär de icke följt den instruktion, de fått. Detta synes mig hafva varit ett godt skäl att icke godkänna deras åtgärder. För öfrigt anser jag frågan vara ganska enkel. Det lärer icke vara tvifvel underkastadt, att, vid första bålsmansregleringen, indelningen skedde så, att om ett hemman med 18 d:rs ränta ansågs böra prestera % och ett annat hemman med 6 d:rs ränta ansågs böra utgöra båtsman, det sednare hemmanet ålades till det förra betala 6 d:r, hvilka då motsvarade ^:del af kostnaden för en båtsman, hvilken sedermera ensamt af det större hemmanet presterades. Nu har detta fortfarit öfver loo år, och jag hemställer, huruvida det kan vara rättvist, att de, som skola gifva en tillskottsränta för ^:dels båtsman, ej betala mer än •Jtdels båtsman för 100 år sedan kostade, under det andra nödgas betala såväl egen som deras andel i den ökade rustningskostnaden. Det har ej funnits någon inom de sammansatta Utskrn, sorn kunnat säga annat, än att sålunda en orättvisa hittills ägt rum, hvilken fordrade rättelse. För min del kan jag således ej annat än anhålla om bifall tillUtskrns betänk. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Man har till försvar för Utsk:ns betänk, åberopat riksdagsmännens från Blekinge intyg och deras belåtenhet med förslaget, samt att de t. o. m. begärt, alt det genast måtte gå i verkställighet. Innan detta vittnesbörd kan verka på min öfvertygelse, skulle jag önska veta, huruvida dessa riksdagsmän äro sådana hemmansägare, som skola erlägga, eller om de skola mottaga den förhöjda afgiften. Skola de mottaga, så undrar jag ej på deras belåten - Den 8 December. io5 tenhet; men skola de erlägga öfverskottsräntor, är deras vittnesbörd onekligen af stor vigt. Jag medger gerna, att den ojemna fördelningen var orättvis, då den uppgjordes,. och jemväl, att så länge myntet hade det värde, att penningarna motsvarade rustningen, denna orättvisa var afhulpen; men jag beklagar, att, då penningarnas värde förändrades, icke afven numerären rättades derefter.
”Det vore något att ha,” sade prosten, ”kan du skaffa mig allt det, Niklas, så skall du få bli min svärson.” ”Det vill jag gerna, och nu måste jag fresta på,” sade Niklas. Och så gaf han sig i väg. När han kom till jättens gård steg han rakt in i stugan och helsade god afton. Jätten tittade hvasst på honom. ”Hör du,” sade han, ”var det inte du som lånte hus här för någon tid sedan?” ”Jo,” svarte Niklas. ”Och stal mina silkelakan?” ”Jo,” svarte Niklas. ”Och knuffa min käring i brunnen?” ”Jo,” svarte Niklas. ”Och stal min gullykta?” ”Jo,” svarte Niklas. ”Då,” sade jätten, ”skall du dö.” ”Jag tänker inte på annat,” svarade Niklas. ”I morgon skola vi steka dig,” sade jätten. ”Ja det fån I göra,” sade Niklas. ”Och du skall lyda min dotter när jag rest min väg.” ”Ja,” svarade Niklas. Och så for jätten åstad för att bjuda sina grannar på jästabud. Följande dag gjorde dottren allting i ordning, eldade bakugnen och tog fram de stora silfverfaten. ”Kom nu så skall jag steka dig,” sade hon till Niklas och han följde med henne. Då han satt sig på grisslan och hon skulle föra in honom satt han styf som en pinne och hon kunde icke få honom in om ugnsdörren. ”Huka dig ned, annars får jag dig ju inte in,” sade hon. ”Hur skall jag då bära mig åt?” sade han och gjorde sig dum. ”Kryp ihop på grisslan så att du går in om ugnsdörren.” ”Det förstår jag inte, du får visa mig hur jag skall bära mig åt,” sade Niklas. Jättedottren satte sig på grisslan och hukade med hufvudet så att hon med lätthet kunde komma in i ugnen och in kom hon med fart kan man tänka och Niklas var icke sen att slå till dörren. Då hon var qväfd tog han henne ut och drog hennes kläder på sig, sedan stekte han henne gulbrun och vacker, lade upp steken på silfverfaten och så kom jätten hem.
Nu är du tvungen att ta en liten lur så här i skumrasket. Jag ska ' spela för dig. — Å h j o, lilla rara mamma. Här kommer pallen och här är kudden, så schalen öfver. Sof nu godt! » Siri nickade åt modern och gick fram till pianot, slog upp det och började spela. Melodierna flöto veka och dämpade i hvarandra, ton efter annan dog bort för att åter väckas till lif, sakta, sväfvaude som en rädd aning, en oviss förhoppning. Alla hennes drömar bröto då och då fram i kraftiga, djärfva ackord, så en löpning, hela skalan nedför. Hon lefde ett härligt, rikt lif i tonernas värld. De voro hennes ungdomsvänner, hennes glädje, hennes tröst, men i afton hade de ej samma lockelse som vanligt. Det föreföll nästan, som hade hennes lysande framtidsvyer förtagit deras makt och endast förlänat dem en trånande längtan, en aggande känsla af fruktan. Den glädtiga stämningen var helt och hållet försvunnen. Skymningen, som bredde sig allt mörkare omkring henne, kom allt att synas tyngre, svårare. Verkligheten framställde sig nu i hela sin tryckande hvardaglighet. Hon tänkte på modern, hur hon måste arbeta från morgon till afton, utan rast eller ro. Nu slumrade hon dock efter flere nätters vaka vid arbetet. Siri reste sig tyst och gick bort till modern. Hon lyssnade till de lugna, tunga andedragen och såg med smärta på det bleka, aftärda ansiktet. Gestalten var hopsjunken, och händerna hängde slappt ned. En förfärlig tanke genomkorsade Siris hufvud. Tänk om — när hon en dag skulle stå alldeles ensam! Om det käraste hon ägde på jorden toges ifrån henne! I detsamma vaknade fru Wall och frågade förskräckt, när hon såg Siri stå lutad öfver sig: » Har jag sofvit för länge? Hvarför väckte du mig inte, barn? Hur mycket är klockan? » » Sex, tror jag; men du har visst inte sofvit för länge. » » Jag drömde så ljufligt. Det var bestämdt dina luftslott, som spökade i hufvudet på mig. » » Det kan allt hända det, » nickade Siri, och ett ljust ungdomligt leende spred sig öfver hennes täcka ansikte.