Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke finna någon anledning i detta förslag att sådana grunder blifvit betänkta, utan antalet tyckes vara taget hvad man kallar pä höft. Som likväl en talrikare representation kostar mera penningar, och en betydligt talrikare representation än som behöfves, kostar mycket mera penningar än som behöfves, och då det är ondt om penningar i värt land, så torde man böra taga i betraktande hvad antal representanter, som egentligen fordras för att representera Svenska folket på det sätt, att ärenderna kunna behandlas med den kraft och den omtanka, som behöfves. Sedermera säges i tredje punkten, att till den yngre kammaren väljes genom eleclorer uti mindre valcretsar ett visst antal af alla de å landet boende personer, som, utan att hafva valrätt bland de högst beskattade, efter sorn nedanföre i N:o 3 bestämmes, a) ”äga eller under flerårig eller lill tiden obegränsad 8 II. 18 138 Den 11 Mars e. m. besittning innehafva hemmantal, eller annan dermed jemförlig egendom; b) utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten kan skattas lika med den, som af sådan egendom minst är att påräkna; c) äro i Rikets eller annan, vare sig civil, militär, eller ecclesiastik tjenst, eller ifrån sådan tjenst med pension erhållit afsked.” Den uppskattning af årliga inkomsten utaf stadigt näringsyrke, som i mom b omtalas, torde blifva ganska svår alt verkställa, såvida man icke vill antaga den till nära noll, ty morn. a medgifver, att hvar och en, som har egendom, bestämdt till hemmantal eller dermed jemförlig, får äga den valrätt, som för yngre kammaren finnes. Detta är ganska riktigt, men hvad är väl inkomsten af 7le hemman? Delta blir ganska svårt att beräkna, och jag tror att det kommer nära nog till noll på mångå ställen. Således kunde man i stället helt enkelt säga: hvar och en som utöfvar ett stadigt näringsyrke. Det vore lättare att säga detta, än den som af ett sådant yrke har årlig inkomst.
Han också (för det mesta) lefver i samma öfverfylda och ohelsosamma rum som hans arbetare; han arbetar lika många timmar och hans förtjenst endast lyelper honom att lefva torftigt. Han är i sjelfva verket icke mer än en förman, som erhåller en sällan öfverdrifven betalning, hvilken tager form af förtjenst i stället för aflöning. Visserligen förekommer här och der en mera driftig utpressare, men mängden af dem äro lika mycket offer af hela konkurrenssystemet, med dess kontrakter och under-kontrakter, som den fattigaste arbetare. Det är de rika firmorna, de stora arbetsgifvarne, äfven allmänheten sjelf och styrelsen, som äro de verkligai brotts-lingarne. Ty äfven styrelsen lemnar ut sitt arbete till utpres-sarne, liksom privatfirmorna göra. Till en början var » sweating » nästan alldeles inskränkt till två eller tre yrken, specielt klädessömnad. För närvarande är den allmän i alla yrken. En stor arbetsgifvare eller styrelsen behöfver ett visst arbete — vi vi \ ja antaga hundra soldatrockar. — De lemna ut beställningen till en välkänd firma. Firman lemnar ordern till en mellanhand, mellanhanden till en utpressare. Någon gång går arbetet från utpressare till utpressare och innan det uppnår » händerna » — såsom personer hvilka arbeta i grupper benämnas i England — har det kanske gått igenom ett halft dussin mellanhänder. Offren voro fordom nästan uteslutande judar, genom förföljelse drifna till England från mer eller mindre upplysta länder. Saknande alla tillgångar voro de glada att få arbete mot hvilken lön som helst, råkade i utpressares händer och blefvo lika mycket slafvar som någon neger i Amerika före det stora kriget mellan Nordoch Sydstaterna. Men på senare år har syatemet utvecklat sig så ofantligt, att den engelske arbetaren — ofta äfven den skicklige arbetaren — blifvit bragt till den landsflyktige judens ståndpunkt och liksom denne arbetar och svälter. » Utpressningssystemet », säger ett af vitnena inför den kungliga komitén, » är ett system genom hvilket arbetarens » lön förminskas genom beställningar som gått genom tre eller » fyra händer. Underlägset arbete har sålunda bedrägligt » n * för is på marknaden ».
Om jag rädfragade endast mit hjertås kän. flor, det mest oinskränkta nit, det yppersta förtroende, sä wore jag den förste, som i djupaste nnderdäniabet skulle bönfalla hos Hans Kongl. Höghet Riks Föreständaren, säsom en af osi allmänt älskad Furste, at nu i detta ögnablick emottaga spiran och upträda pä den Kongliga thronen. Härwid afbröts Friherre Kurk af et starkt rop af Ja; hwarefter Friherre Kurk fortfor: Det wore en gärd af tacksamhet, som ligger heligt bewarad hoö mig lika med hwarje red - Den 8 Maj. ZZ redligt sinnad, wältänkande och rättstaffenS Swenst man; det more et heligt offer, hwartill Hans Kongl. Höghet gjort Sig berättigad genom de wid alla tilfällen mest lysande egenskaper af Furste, Hjelte och god Medborgare. Hans Kongl. Höghet har behagat kalla Riksens Ständer föffat wid detta Riksmöte med dem rädgöra, och, intil desi Riket kunnat äterwinna inwärtes och utwärtes lugn, med Hans Kongl. Höghet öfverlägga om de mätt och steg, som skola bereda folkets framtida wälfärd. Jag kan ej sakna öfvertygelse, at Hans Kongl. HoghetS wilja warit och är, at denna öfverläggning mä blifva fri, utan band och i en wisi ordning, som endast mäste bestämmas efter wigten af de ämnen, hwarom öfwerläggningcn stal ske. Men hwilket ämne kan wäl föreställas af mera wigt, än sättet at undanrödja hwad som warit orsaken til wär fosterbygds redan öfwergängna och ännu hotande olyckor, som, längre fortfarande, äfven skal blifva et hinder för friheten at öfwerlägga om medlen til det ondas häfvande; och hwar finnes wäl denna orsak, om icke uti en grundlag, som felaktig, otjenlig och icke rätteligen afpasiad, medför binder til winnande af det ändamäl Hans Kongl. Höghet äsyftar, nemligen Sweriges wälfärd.
Prot. Ucdr. d. 5 Jidit 182.3. 431 Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens ]V:o 14, Om Strandsittares rättighet att med Fiskbåtar föra varor mellan Inrikes Orter och Danska kusten. LagUtskottets N:o 103, Angående Gäldenärers skyldighet att sin skuld med arbete aftjena. N o 104, Angående Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans berättelse för den sedan sista Riksmöte förflutne tid. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens N:o i2r, Om Pastorers skyldighet, att till Landscontoir och Consistorier insända utdrag af Kyrkoböcker öfver födde och döde personer. S. D. Wid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets förnyade utlåtande N:o 125, i anledning af gjorde anmärkningar vid dess Betänkande N:o 8, rörande FrälseBonde befrielse från Fjerdingsmans befattning, blef Utskottets åtgärd förkastad. Och beslöt Ståndet att 43a Fröt. Hulr. d. f Julli 182,3.' genom allmänt underdånigt besvär hos Kongl. Maj:t anhålla, det måtte Fjärdingsmänssyslorne hädanefter få på alla Orter i Riket ombytas, mellan så väl Kronooch Kronoskatte, som Frälse Hemmans Aboer, helst detta personella Onus skäligen, icke bör under någon privilegiefrihet hänföras.
De fientlige ryttarne, vidpass tvåhundra till antalet, kunde obehindradt närma sig staden och rekognoscera dess befästningar på föga mer än ett musköthålls afstånd. Man såg dem utsända mindre ströfpartier, medan två man redo tillbaka den väg de kommit, sannolikt med rapport till hufvudstyrkan. Det är Mercys bajrare, fortfor öfverbefälhafvaren. Von Gerdten, där klättrar en kvinna öfver muren! Kapten von Gerdten ryckte geväret från sin närmast stående man, lade an och sköt. Kvinnan föll, sökte resa sig, föll åter och blef liggande. Det var af yttersta vikt, att ingen desertör från staden fick underrätta fienden om den svenska kårens verkliga styrka. De fientlige ryttarne besvarade muskötskottet med en salva ur sina karbiner, men afståndet var för långt, kulorna nådde icke bröstvärnen. Ett lätt rökmoln dref med västvinden öfver fältet. Från murarna hördes intet gensvar. Landsmännens närhet frestade stadens invånare att utsända en ny rapportör. Icke fem minuter efter kvinnans fall upptäckte öfverbefälhafvarens skarpa öga en pojke om fjorton eller femton år, som hasade ned öfver murens ytterkant och försvann i den torra vallgrafven. Skott föllo, men utan att träffa. Niemand sade öfverste Gordon till en liten spenslig volontär, hvilken ständigt var vid hans sida, hälften uppassare, hälften ordonnans tag fatt pojken där, han kan göra oss skada! I ett nu var Niemand öfver muren och ned i vallgrafven. En jagt begynte, som tilldrog sig alla åskådares blickar. Rymmaren drefs ur sin gömma ut på öppna fältet. Han sprang som en jagad lo mot den rekognoscerande ryttaretruppen, snafvade, men kom åter på fötterna, hukade sig ned, slank in i ett åkerdike, blef osynlig och drefs åter i dagen. Var han snabbfotad, så var hans förföljare det icke mindre. Slutligen upphanns han. Man såg båda pojkarne brottande tumla öfver hvarandra. Bajraren var större och starkare, hans förföljare vigare. Fyra bajerske ryttare närmade sig att bistå sin landsman. Slange utsände lika många från staden.
Häromdagen läste jag uti en tidning, som icke gjort sig känd att vara någon anhängare af den F’ranska traktaten, en kalkyl, som visade att med ett inköpspris, likaledes af 35 fr. per hectolitre vid 86 å 90 proc. styrka, en kanna sådant bränvin, eller hvitbetsbränvin, omdestilleradt med drufmust, här hemma skulle kosta 1,27 kannan vid 50 proc. styrka. Vid närmare granskning af sistnämnde kalkyl, länn jag dels att åtskilliga mindre räknefel der insmugit sig, dels att en post, nemi. leccage, helt och hållet uteglömts, oell med iakttagande af nödiga rättelser i dessa afseenden befanns att priset å en kanna dylikt bränvin, enligt den i berörde tiduing intagna kalkyl, utgör i det närmaste 1,31. — Emellertid halva vi här två olika uppgifter angående priset å bränvin, för hvilket inköpspriset i Frankrike antages vara lika. Hvilken uppgift är nu riktig? Antingen Frih. Klinkowströms eller den ifrågavarande tidningsredaktionens. Efter granskning af den sistnämnda, tror jag mig ega fullt skäl att antaga att den, med iakttagande af nyssnämnda rättelser, kommer det verkliga förhållandet närmast, och att sålunda en kanna förfalskadt drufbränvin här kan 384 Den 7 Februari e. ni. säljas till 1,31 öre kannan af 50 proc. styrka, eller rättare sagdt till 1,40 öre kannan, enär någon handelsvinst, denna beräknad till 7 proc., icke är i förstnämnda summa intagen. Priset å denna förfalskade vara öfverstiger äfven de nu gällande priser å Svenskt bränvin, och kan sålunda f. n. icke locka till någon stor införsel. Jag erkänner dock att detta hvitbetsbränvin möjligen kan komma att konkurrera med vårt Svenska bränvin, om man icke genom noggranna kontroller söker alt förhindra dess införsel emot den lägre tullen; och sådant är väl icke omöjligt, då man, enligt hvad Frih. Klinckowström sjelf upplyst, ganska väl känner till sältet huru denna förfalskning tillgår.
Proposition, N:o 26. bränning begagnar, dels oek om bränvinsbränningen i allmänhet hade bekräftat, hvad äfven den årliga minskningen af brån vinspannormas antal syntes gifva vid ltanden, att, oaktadt lagstiftningen vid beskattningen synnerligast gynnat de små pannorna, dock den egentliga husbehofsbränniugen, eller den, sorn ej afser någon försäljning af varan, årligen aftagit, under det att bränvinsbränningen liktidigt utvidgat sig, dels i mindre vei k, skötte såsom binäring vid jordbruket, men uppenbart beräknade på brån vinstill verkning, öfver husbehof, till försäljning, dels i större verk, drifna såsom egentlig fabri ksrörelse. Kommitteen bade således ansett det med skäl kunna antagas, att bränvinsbränuingen, under den hittills alltför omvexlande lagstiftningen för dess utöfning, småningom ordnat sig sjelf till Irenne slag, nemligen: den, som utöfvas endast för husbehof , den, som utöfvas såsom binäring vid jordbruket till afsalu; och slutligen den, som utöfvas såsom fabriksrörelse. Kommitteen bade äfven ansettt denna sålunda redan bestående indelning böra läggas till grund för det förslag till förordning rörande bräuviustillverkningeti i riket, som kommitteen nu i underdånighet afgifvit.
Prot. 184S> 10 Sami. 1 dfd. 78 GiS Bxpedilions-V'slottets Forslag till und. Skrifvelse, lil.-o N:o 230. Uppläst ocb godkändt hos Ridd. och Ådeln den Maj i845. Presle-Ståndet den a3 —• — Borgare-S landet den a3 Bonde-Ståndet den a3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående gemensamma ransakningshäkten och tingsställen för serskilda härader. (Lag-Utsk:s Bet. N:o 127;. S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit erinradt, huruledes Rikets sednast församlade Ständer, genom underdånig skrifvelse den 5 Juni 1841, angående anstalter för en förbättrad långvård, anmält, att, enär häradernes i 26 Cap. 4 § Byggninga-Balken bestämda skyldighet att bygga häradsfängelser icke kunde utsträckas derhän, alt bäraderne borde vidkännas de betydligt ökade byggnadskostnader, som måste blifva förenade med de i nämnda skrifvelse åsyftade anstalter för en förbättrad fångbehandling, borde dessa fängelsers ombyggnad och inredning till celler af allmänna medel bekostas, samt i sammanhang dermed anhållit, att vid uppgörande af plan för dessa fängelsers ordnande inom hela Riket måtte iagttagas, att, till besparing af kostnad, antalet varder i möjligaste måtto inskränkt, äfven derigenom, att länsoch stadshäkte tillika begagnas för angränsande landsort. Härmed hade Rikets Ständer jemväl den afsigt, att fångar skulle kunna i ransakningshäkten qvarhållas under ransakningstiden och således först, efter det första domstol meddelat utslag, afsändas till länshäktena.
Pultronarian kom ej heller till sin rätt, hr N. var for trygg och » säker » äfven der. Rösten lämpar sig bättre for tragiska partier och besitter ej ännu den nödiga färgblandning, som här kräfves. En buffo bör vara mästare i parlando ocb äfvenledes ega en tungteknik af prima sort.I ensemblenumren gjorde denna Leporellos duktiga organ en verkan, som man måst sakna i hr Janzons föröfrigt — tills vidare öfverlägsna framställning. Hr G-rafström var någorlunda tillfredsställande som Ma-setto, men fru Edling alldeles förtjusande som Zerlina, hvilken åren till trots lyckas henne bättre för hvarje ny repris. Fru E. var den enda af damerna, som sjöng helt i Mozarts anda och med de finaste profven på god metod, hennes präktiga filering af tonen t. ex. i de begge ariorna. Hennes spel är täckt som förr och kanske delvis ännu mer muntrande numera. Fru Östberg hade inlagt i Elviras stora scen något mer af öm och ädel smärta, begagnande litet flitigare röstens halfdagrar, detta med yppersta resultat: det rörande är nem-ligen så tacksamt för hvarje liten gärd. Arian med dess i öfrigt som alltid storslagna och kraftfulla återgifvande för-tjenade derför verkligen det bifall, den väckte, och här voro den utförandes solonigningar vid inropningarna fullt motiverade. Fru Ostbergs Elvira förefaller oss utmärkt nu som forr, det medge vi gerna, men icke i sista akten, det måste vi nu ut med, sedan vi fåfängt bidat någon ändring. Elvira måste der framställas rörande, ädel, tilldragande, ljuf s&amp;&gt; att Don Juans faslighet vederbörligen skärpes. Fru Östberg tedde sig tungt moraliserande, gammal och förståndig och illa klädd m. e. o. sä att Don Juan får snarare medhåll än fasa för sitt ignobla förfarande mot derma sköna. Under katalogarian sitter fru O., i stilla resignerad smärta. Detta strider ej mindre mot rolen än fru Ö: s rifvande utförande af andra delar deraf.
Boterings-propositionen gillades. 51B Prat Utclr. den 5 Juni :8ji. S. D. Föredrogs EocpeditionsUt skottets Memorial N:o 5o, lill Prest eoch Borgare-Stånden, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande Skrifvelse-förslaget N:o 349- Ståndet antog den gjorda hemställan om instämmandet i den af 2;ne Riks-Slånd beslutade redactions föi andi ing i nyssnämnde skrifvelse-förslag. S. D. Föredrogs Yällofl. Borgare-Ståndets, sistlidne gårdag å bordet lagde, i Protocolls-utdrag, af den 3 dennes meddelade inbjudning att instämma i dess beslut, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N;o 56o, med svar å återremisser af Utlåtandet N;o 444» oc'h Jblef samma inbjudning af Preste-Ståndet antagen. S. D. Föredrogs Stats-Utskottets i dag ingångne Memorial N:> 5j6, med ytterligare förslag lill en voterings-proposition rörande Extra Stats-regleringen; Den uppgjorda volerings-propositionen gillades. Från Yällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Förstärkta StatsUtskottets Memorial, N;o 53p, angående verkställd omröstning öfver vissa delar af Tull-bevillningen, i hvilken Bevillnings-Utskottels Memorial N:o 4», om sammanjemnkning af Riks-Ståndens olika beslut, rörande denna fråga, blifvit ogilladt eller ålerremitteradt. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 56q, i anledning af Herr Biskop Jgardli's motion, angående rum uti Rikets Ständers hus för Nordiske Nalurforskarne vid deras nästkommande år inträffande sammanträde i Stockholm. S. D.
Stt eftermiddagen, od) midare från flocfan §t)ra till 0ep eftermiddagen. 3 alla öfriga 0tåder antaga ^Båre 53cfallnings?bafmandc nödige förfåljningö» män med enahanda förbindelfe. ?l landet förordna jernmäl 9Båre 23efallntngél)afmanöe erforderligt antal förfäljningömän, bmilfa omilforligen böra rold de £ing, der fådant ej, enligt ferjfildt åtagande, onibeförjeö af ©omaren, allmänbeten fläntpladt papper till* bandabålla; åliggande det derförutan, hädanefter font hittills, äpäradö Det häremot froaranDe penninge*belopp, met> laga ränta, ocf> förorbnar i fläHet annan förfäljningSman. litt f)tt>atje reDogörelfc bör Det rciD inventeringen befunna cbarta^beloppet balanceraö till upptaganDe i näjl afgifmanDe räfning. 3;o »förnär odj en, font är jfplbig att t>åUa allmänheten tillhanDa (bartor, bör tiUjläUaé ett exemplar af Denna görorbning, till egen och anbraS efterrätt telfe; och Då en föpare forDrar upplpSning om Det chartae
Hvad kommitterade föröfrigt i underdånighet föreslagit och hemställt rörande de serskilda frågorna i om upprättande af ny jordebok; om mantalsoch skattskrif ningen; om kronoutskyldernes debitering; om uppbörden och redogörelsen, samt om prcescripstionstid för skattskyldiges och redogörares ansvarighetj har Kongl Majit funnit i allmänhet både lämpligt och ändamålsenligt samt alltså böra bringas till verkställighet, i den inån sådant kan finnas förenligt med den plan för skatteväsendets ordnande i öfrigt, som, efter det Rikets Ständer varit i tillfälle att i hithörande ämnen sig yttra, varder fastställd; och Kongl. Majit vill, för sådant ändamål, nu till Rikets Ständers bifall ytterligare föreslå: att vid uppräl landet af ny jordebok må, i fråga om vidden och verkan af dervid förekommande granskningsåtgärder samt tiden för anrnärkJiih. Ull R.
Ett ämne, som deremot icke borde sakna en vägledande föreskrift, har synts mig vara förvaltningen af dylika med fångar anhållna medel och effekter, vid hvilkas disponerande och redovisande, i brist af sådan föreskrift, olika torde förfaras, och ej alltid så, som med behörig uppmärksamhet på dit hörande rättsförhållanden öfverensstämmer. Härvid har jag trott böra såsom grundsats iakttagas, alt hvad en för brott eller försvarslöshet häktad person befunnits vid gripandet innehafva, icke i annat läll må anses för hans räkning användbart, än om antingen honom icke tillvitas brott af den beskaffenhet, att skyldighet till penningebetalning kan deraf uppkomma, eller ock han är känd såsom ägande tillgångar af större, än dertill erforderligt belopp. Hvad som nemligen antingen icke tillhörer den häktade, eller ock icke öfversliger de ersältningsförbindelser, som från hans brottsliga handlingar härflyta, kan ej heller ulan förfång af andras rätt användas för den häktade innehafvarens räkning. 52 R. St. Just. Ornbudsm. Emb.-Berättelse för år 1848. Men om ej denna rättsgrunds åsidosättande skall äfventyras vid tillämpning af det uti Kongl. Brefvet till Fångvårdsstyrelsen den 14 Maj 1842 gifna stadgande, att alle fångar, som icke äro slutligen dömde, samt alle de, sorn undergå så kalladt enkelt fängelse, eller fängelse å fästning utan arbete, äro berättigade att af egna medel skaffa sig någon förbättring i underhållet; så synes en föreskrift vara nödig derom, att till dylik underhållets förbättring ej må användas sådana penningar eller effekter, hvarom här är fråga, innan laga ransakning med den häktade inför rätta föregått och domaren förklarat, att något anspråk af målsägare dervid icke ligger i vägen. Jag har haft anledning alt förmoda, det bristen af en dylik föreskrift vållat missförstånd, och någon gång föranledt obehörig tillåtelse för fångar att använda tillgångar, hvaröfver dem icke bordt lemnäs rätt att disponera.
Åtminstone synes det mig så påtagligt, att, om en kanna bränvin t. ex. vid införseln till Stockholm skulle beläggas med 24 skillingars afgift, så måste densamma inom tullen kosta 24 sk. mera än utom tullen, då dessa 24 sk. i accis ännu icke 6 Bevillnings-Ulskoltets Betänkandej N.o 22. blifvit erlagda, att all vidare utveckling af saltsen vore ett obehörigt misstroende till det sunda omdömet hos hvarje tänkande, äfven om icke erfarenheten från andra länder dertill ytterligare lade erfarenhetens intyg. Och då det följaktligen måste medgifvas, att producenten endast förskjuter denna afgift, men att consumenterne inom staden äro de sannskyldige, som deraf träffas, och staden således, fast på ett föga känbart sätt, beskattar sig sjelf och ingen annan, så torde detta argument af Utskottet äfven dela de öfriges egenskap att, efter min tanka, icke bevisa, hvad dermed åsyftas. Om rättvisan och lämpligheten af sättet att erhålla medlen på dessa grunder icke kän bestridas, så återstår endast att utröna, om de i motionen föreslagna ändamålen för deras användande äro af allmän nytta och af beliofvet påkallade. I delta fall torde all deduction å min sida vara öfverflödig, ty hvar och en, som blott vistats en dag i Stockholm, somsett dess gator fulla af tiggare och uslingar, samt läst dess polis-blad, kan sjelf afgöra denna fråga. Fogar man deitill en belragtelse öfver hufvudstadens betydliga inflytande, i alla rigtningar och afseenden, på hela landet, så stiger betydelsen af ämnet, i min tanka, till en grad, som jag hoppas ursägtar omständligheten vid dess behandling.” af Herr Contracts-Prosten Sandberg: ”För min del kan jag icke instämma med Höglofl. Bevillnings-Utskottet uti ogillandet af alla förslag om aceisafgift på bränvin. Städerna äro afsättningsoch consumtions-orter, som skatta många tusende, ja millioner R:dr årligen till brån vins-producerande landsbygder, för erhållandet af denna skadliga vara.
É3« BevillningsUtskottets Betänk an den. yrkande, att då den Rotefri hets -afgift, som i stal-, let fiir Extra Ro,teringen af vissa Hemman erläg« ges, är för dryg och ganska tryckande, bordeden för visse Län nedsättas, från i-i R:dr för hvarje Hemman, hvarmed den nu utgåf, till 4 Rulr dm året, Men vid förehafd granskning af desse, Särskilde Motioner, har RevillriingsfJiskottet icke funnit någre skäl anförde, sorn kunna föranleda Utskottet, att åt fnqvarteringsHemmanen i Jemt, land, och ännu mindre åt de inom Jönköpings, peh Elfsborgs, Län helägne Rotefrie Hemman medgifva något undantag från denna allmänna 'skyldighet, sorn, i afseende pål de förstnämnde, måste vid bestämmandet af värdet ingå i berak, lfling, samt följaktligen inflyta på Taxeringen, jemte Revillningens derefter utgående belopp, och med hänsigt till de sednare, ingalunda motsvarar den tunga, andre med Rotering belagde Hemman mäste draga Vid 6:te Mom. har Utskottet fogat ett tih lägg, som, till förekommande af Arrendatorer? Obehöriga betungande, bestämmer den högsta Bevillning, som dem skäligen påföras må. Uti särskilde till Be vi 1 !n i ngsUtskot tet från Hedervärd^ BondeStåndet ankomne Remisser, hafva RiksdagsRullmägtige Moses Johnnsson, från Westerbottens Län, och Anders Nilsson,’ från Carlstads Län, dervid 'understödda-af -flereL-edamöter inom samma Hedervärda Stand','begmt Ur rättvis lindring i Revillningen för de . Gastglfv.a rief» sorn, utan att åtnjuta någre förmåner för Gästgifveri - rörelsen , endast äro såsom Skjutsorphytnings-ställen att anse; och .då ett sådant fot - BevillningsVtskottets Betänianden.