Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid har endast förekommit, alt då i den nuvarande allönings-suminan ingår, förutom lön för 5:ne Kanslister å 1,000 R:dr, ett belopp af 1,200 R:dr till arfvode» åt Kanslisterne för protokollsföring, men denna tjenstgöring, sedan de på Kongl. Stats-kontorets stat förut upptagna 2:ne notarie-befattningar blifvit indragna, icke är något tillfälligt uppdrag, utan utgör ett med kanslist-tjensterna ovilkorligen förenadt åliggande, anser Utskottet ifrågavarande belopp icke vidare böra såsom arf - Stats-Ut skottets Utlåtande N:o Oi. 3 rode uppföras, utan inberäknas uti Kanslisternas löner, som derigenom lör hvar och en komme att uppgå till 1,400 R:dr; — hvarvid dock torde höra i staten fortfarande antecknas, att af detta lönebelopp 100 U:dr tillkommit med afseende på den Kanslisterna åliggande protokollsföring. I följd häraf hemställer således Utskottet, att för Kongl. Stats-kontoret måtte uppföras dels, under iakttagande af nyssberörda i afseende på Kanslisternas aflöning föreslagna jemkning, ett definitivt läststiilldt aflöningsanslag Knnt Kalr 85,100: — och dels ett Notarien Joedréns aflöning motsvarande belopp 1,544: — eller tillsammans R:mt Hulr 8b,444: — kommande likväl ornförmäldn 1,544 K:dr alt från staten utgå, derest Kongl. Majlis nådiga framställning om Notarien Jaedréns uppförande på indragnings-stat framdeles, vid behandlingen af 9:de Hufvud-titeln, af Rikets Ständer bifalles. 4:o Kongl. Myntoch, Kontroll-Verken. Beträffande aflöningen för Ofver-direktören vid Myntoch Kontroll-verken, har Utskottet inhemtat att nuvarande Ofver-direktören, förutom för denna befattning
Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 Sept. 1829. Preste-Ståndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 23 Bonde-Ståndet d. 24 — —* Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse _, angående ett förändradt användande af den I Procent, sorn af Sterbhus inom Carlstads Stift nu erlägges till Hospitalet derstädes. S. A. K. Hos R. St. hafva, vid innevarande Riksdag, framställningar blifvit gjorda derom, att, enär inom Carlstads Stift det serskilda förhållande eger rum, att den |:dels Procent af Sterbhus, hvil - 398 Exp. Utsk. Förslag till urid. Skrif v. A» 168- ken annorstädes till Församlingarnes FattigCassor ingår, är för Wermlands Läns Hospital anslagen, detta sistnämnda måtte underhållas på samma sätt, som öfrige sådana Inrättningar i Riket, och Församlingarne i nämnde Province alltså af sina Fattigmedel komma i åtnjutande. Af de, till upplysning öfver denna fråga, från E. K. Maj:ts HofGanceller inbegärda och af bemälde Embetsman meddelade handlingar, hafva R.
N:o 117. i anledn. af de inom RiksStm gjorda anmärkntr vid Utskts under N:o 91 afgifna memor.; Expedition sUtkottet: N:o 24- med öfverlemnande af förslag till förordnande för de till tryckfrihetens vård utsedde committerade i afseende på grundlagarnas och riksdagsbeslutets felfria tryckning. Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 12 på dagen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 4 April .1835. Plenum kl. till 6 e. m. Upplästes en från H. Ex. Hr Gr. o. Landt m. till tmderteckn. Ridd.secret. ankommen så lydande skrifvelse: Som jag är hindrad att infinna mig lill början af det till i eftermiddag utsatta plenum hos H. R. o. Ad., torde Hr Ridd.secret. anmoda den äldste närvar, ledamoten af R. o. Ad. att mottaga klubban och föra ordet. Stockholm d. 4 April i835. Jacob De la Gardie. 1 följd hvaraf Gr. Lewenhaupt, Gust., såsom äldste närvar. Grefven, emottog klubban och öppnade plenum. Företogs val af 26 ordinarie ledamöter och 10 suppleanter i förstärkta LagUtsk.; och befunnos efter valförrättningens slut, sedan lottning enligt Ridd.Ordnrs föreskrift blifvit anställd emellan de personer, hvilka erhållit lika antal röster, hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamötei N:o 228. Frih. Hr Bagge, fullm. Hr Söderhjelm, Gust. Aug 20 röster. 4 König, Carl Fredr 20 „ „ i563. „ Cederstråle, Joli. Casimir ... 20 „ „ 17(10. „ Reutercrona, fullm. Gr. Ridderstolpe, Fredr 20 „ „ 1824- » von Törne, Mich 20 „ „ igo5. „ von Rosen, fullm.
Mig är sagdt, att det skulle finnas sådana handlingar i Krigsexpeditionen; dit ämnar jag gå i morgon för att få upplysning derom, ty hos Förvaltningen af sjöärendena har det blifvit mig svaradt, att i nämnda expedition inga handlingar af äldre datum finnas, som kunna härom lenina upplysning. R. o. Ad. behagade således finna, att det står så till med våra gamla handlingar, från hvilka icke blott Svenska historien kan få rika bidrag, utan äfven vid förekommande administrativa ärenden upplysningar stundom erfordras, att de äro dels spridda på flera håll, dels icke befintliga, der de borde finnas, utan tilläfventyrs ligga på ett annat ställe. Det är således klart, att Riksarchivet behöfver omreglering, hvilket åter icke är tänkbartutan ökade kostnader och en ökad personal. Jag tänker icke yttra mig i frågan om en annan local, — dertill - Den a BI aj e. m. 10S tili har jag för liten local-kiinnedoin; men jag kan ej förena mig med Utsk. deruti, alt frågan om personalens aflöning med 2,5oo r:dr är helt och hållet underordnad den om Iocalen. Jag anser den på sin höjd kunna sägas vara samordnad, om man så behagar; men då fråga är om en så liten summa och för ett sådant ändamål, tror jag att Ståndet icke bör vägra bifall till hvad K. Bl. i delta afseende föreslagit. Hr Lagerhjelm: Det är i likhet med hvad den siste värde talaren yttrat, som jag vill fasta uppmärksamheten förnämligast derpå, att frågan om dessa 2,000 r:dr ingalunda är underordnad, utan att det är den principala frågan, hvaremot den om localens anskaffande snarare är underordnad. Jag tror mig hafva ådagalagt detta, derigenom att under den tid af 2-| år, som under archivets nuvar. styrelse förflutit, ganska mycket har blifvit uträttadt. Detta visar, att sådant kan ske med en god personal. Denna har nu blifvit god på ett tillfälligt sätt. Detta tillfälliga sätt att förbättra personalen försvinner, när Riksarchivarietjensten blir tillsatt; och det är delta, som föranleder mig att begära bifall till de ökade anslag för Riksarchivet, hvilka K. BI. föreslagit.
Jag har förklarat, att jag ej kan afstå från min begäran om återremiss, och anhåller 0111 proposition derå, erkännande likväl, att jag ej ämnar derom begära votering; men jag får tillika hemställa, om någonsin antagande kan komma i fråga. Friherre Sprengtporten: Utan att vilja bestrida Ilerr Ribbings förmåga att uppfatta ett yttrande på ett sätt, som passar för det svar han ämnar afgifva, får jag dock till den Värde Talarens eget bedömmande hemställa, Den 15 J a n u a r i i f. m. om icke någon liten förvillelse i begrepp uppstått i hans sätt att tolka mina ord. — Jag har aldrig sagt, att anmärkningarne hvilade tungt på Utskottet eller någon af dess medlemmar; jag har endast erinrat derom, att Rikets Ständer ägt en närmare pröfningsoch beslutanderätt, som det berodt af dem att begagna; och att, om detta skedt, sådant för Utskottet varit mera önskansvärdt, än då man nu försöker att hvälfva hela tyngden af sitt missnöje på detsamma. Hvad specielt angår den värde Talarens egna anmärkningar, så ber jag honom vara förvissad, att de ej varit af den halt, att de på minsta vis kunna störa min nattro. Beträffande den uppmaning Herr von Hartmansdorff ställt till Ridderskapet och Adeln, är jag lika känslig, som den värda Talaren, för den slags äran, att inför Sty^- rclsen tala sanningens språk. Men hoppas man att skörda någon ära, hör det ock linnas någon våda! Herr Ribbing: Utan att vilja störa den siste Talarens ro hvarken natt eller dag, kan jag ej vidkännas, att jag orätt uppfattat hans yttrande. Jag tror det hafva innehållit, att det skulle falla tungt på Utskottet att ej få besvara anmärkningarne. Yar det ej ordalydelsen, så var det åtminstone innehållet. Jag yttrade mig egenteligen för alt utlåta mig öfver den hemställan, Ben i5 Ja nu ar ii f, m. 2oq Ian, som särskilt tili mig, jemte Grefve Horn, blifvit gjord, att afstå från återremiss.
Han störtade hemåt, tog de tre trappstegen i ett språng, beordrade den gamle försupne mannen, som vefvade tryckmaskinen, att lägga i en brasa inne i hans privatrum samt satte sig med bultande hjerta och torr strupe att klippa och klistra som en rasande, – tryckeriet behöfde «matsedlar» i långa banor, hvarenda spik var sedan länge tom, pojkarne stodo och hängde smått, och faktorn gick omkring och svor tyst. Tidningarna frasade, och saxen skar, men ännu ljudligare knäppte väckareuret: han tyckte det stod inne i honom och knäppte, skarpt och hastigt och som om det ville eftertryckligt inprägla i honom, att det var tiden som rände så der. «Så! Nu får det stå sig, tills kvällsposten kommer.» Han hängde upp en extra lång matsedel – en hel novell, som han knyckt ur en stockholmstidning – och flög med en sista, mönstrande blick öfver alla spikarna. Faktorn vände sig långsamt om, tittade öfver glasögonen kritiskt och strängt på den långa tryckta radängan och begynte att sätta igen utan att säga ett ord. Det stack till i redaktören, han skämdes så smått, men hade ingen tid till att tänka vidare deröfver; han lemnade efter sig en obehaglig tystnad, hvilken följde honom som en tyngd i hans samvete, gick in till sig, kastade den smorda arbetsrocken, kaflade upp skjortärmarne, tvättade sig, kammade sig, borstade sig, tog ny krage på, for i en rock, slök ett glas vatten, speglade sig, sparkade en matta, som han snafvat öfver och rört ihop, tillrätta igen med foten, slätade ut en bordsduk, lade ett täcke öfver ena sidostödet af soffan, der Nisse trots alla invändningar regelbundet satte märken af sina stora fötter, då han efter sin vana, som han kom direkt från gatan med smutsiga stöflar, lade sig hän att röka långpipa och läsa tidning, samt skulle just till att pusta ut och se sig omkring, då det knackade ute på kontordörren. Bakom föräldrarne stod Elsa derute i förstugan och tittade helt skyggt in, – hans första blick hade sökt henne.
54g ägande och oprioriterade Borgenärer; och enär panthafvare och den, sorn i kraft af erhållen utmätning yrkar förmånsrätt, destomindre kunna befrias från skyldigheten att ställa borgen, som möjligen fordringarne för en eller annan orsak skulle kunna genom Domarens slutliga pröfning blifva för störredier mindre del ogillade; så föranledes ej heller af anröärknirtgarne i dessa delar någon rättelse uti de föreslagne 20, 31, 2 2 och 2 3 §• §• Deremot finnér Utskottet något hinder icke förekomma med mindre de Borgenärer, hvilka under anslagstiden äga rätt att deras fordringar lyfta, skulle kunna , efter begifvande af öfrige Borgenärer, vid lagligen hållen sammankomst befrias från skyldigheten att ställa borgen, i synnerhet när deras rätt är af ostridig beskaffenhet och de' densamma i förväg bevakat; äfvensom ej heller den lyftnirrgsrätt utan borgen som i 2 3 §. stadgas, sedan inställelsetiden tilländagått, synes erfordra begifvande af samtlige Borgenärer» ne, utan lämpligen kunna bero på beslut vid laglig sammankomst; hvadan Utskottet föreslår följande ändringar, nätnl.; Uti 2 1 §. Näst efter orden: Med Borgenärs ed fastat sättes: och sina Bevaknings-handlingar till Rätten ingifvit. Ställe ock Borgen för hvad han lyftar, der ej Borgenärerne vid sammankomst lyftning utan borgen medgifva; dock ma. för Utskylder till Kr o* nan borgen ej fordras. Uti 22 §. Sista meningen förändras sålunda: Ej ma pant sä säljas innan panthafvaren sin fordran sa 550 Lag-ZJt skottets Betankanden. bevakat och borgen ställt, som i 31 §. sägs.- ej heller ma betalning af Köpeskilling för utmätte lösören hos Utmätningsmän lyftas, förr än fordran bevakad är, och utan att borgen ställes, der ej visas, att Borgenärerne lyftning utan borgen medU gifvit. Uti 23 §. borttages ordet: samtlige, så att sista perioden blifver: Ställen dock borgen för det de lyfta, der ej Borgenärerne lyftning utan borgen medgifva.
Att nöjaktiga upplysningar, angående vunnen erfarenhet i afseende på fördelarna och olägenheterna af redan inrättade Privatbanker, borde af Utskotten framläggas för Rikets Ständer. 3:o Alt Rikets Ständers åtgärd vid saken borde inskränka sig dertill, att, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, endast framställa de allmänna grunder och vilkor, som Rikets Ständer ansågo nödiga för organiserandet af ifrågavarande Banker; hvaremot lagbestämmelserna och detailfrågorna troddes böra öfverlemnas åt Kongl. Majit, som i alla fall egde pröfva, samt gilla eller förkasta de förslag till Reglementen, beroende af localförhållanden och andra omständigheter, hvarom serskilda Bolag, för stiftande af bankrörelse i olika trakter af Riket, kunde öfverenskomma. 4:o Att annat stadgande om Bank-bolag ej borde meddelas, än att de ställas under gällande Lag för Bolag i allmänhet. Bilttill R. St. x 3:dje Häftet. * 'Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N:0 4, Vid serskilda SS' 2 §. 5:o Det rättigheten att stifta Bank, efter de grunder, som i Lagen Bestämmas, borde vara i det närmaste ovilkorlig, och således den pröfning, som öfverlemnas åt Kongl. Majit, endast hafva för ändamål att tillse inrättningens lagenlighet, samt huruvida den erbjuder de garantier, som är» nödvändiga för allmänhetens säkerhet, och för bibehållande af myntets oförändrade värde. 6:0 Att tiden för privilegiets meddelande borde utsträckas till 20 år. 5 §. 7:0 Att Bankbolaget borde hos Kongl. Majit till granskning och stadfästelse förete blanketterna och formulairen till deras tryckta eller graverade sedlar, hvilka borde vara så oefterhärmliga som möjligt. 8:0 Att sedlar, som ej är» rätteligen underskrifne, val må förbjudas till utgifning, men icke lill inlösen, i 4’ail de kommit att af Banken utgifvas. 6 §. «j:o
Förintad vände han sig slutligen till sin älskades moder, och till hans öfversvallande glädje fann den förståndiga frun ingenting orimligt i ett giftermål, ingånget emellan en man af hans ålder och en flicka så ung som Elena. » Men, mrs Gray, » hade bankiren klenmodigt invändt, » har ni fullt besinnat, huru stor skilnaden i ålder verkligen är — jag är snart en gubbe, då er dotter däremot ännu är nästan ett barn? » » Utjämnar då ej kärleken allt? » hade mrs Gray svarat, hvarpå bankiren ifrigt sport: » Men är det möjligt, att Elena kan älska mig — älska mig tillräckligt för att vilja bli min hustru? » » Fråga henne, det är j u det enklaste. Såvida den moderliga instinkten ej bedrar mig, har hon er kär, ja, långt kärare, än hon kanske i sin barnsliga oskuld ännu fattar. Har ni för resten ej själf observerat de glänsande blickar, hvarmed hon alltid helsar er välkommen, och har ni aldrig lagt märke till det spända intresse, hvarmed hon lyssnar till edra o r d? » » Gifve Gud, att ni har rätt! » hade Bertarelli då utropat, under det att han med den mest stormande tacksamhet tryckt mrs Grays hand till sina läppar. Här blir den resandes tankegång tvärt af bruten genom signalpipans skarpa hvissling, s o m i den tysta natten på det obebagligaste sätt berör bankirens öfverretade nerver. Genom vagnarne ilar därpå en skakning, o c h tåget står stilla, dörrar slängas upp och konduktörerna r o p a: » Capua, Capua! » » Ha vi då ej kommit längre? » undrar Bertarelli. Det tyckes h o n o m en hel evighet, sedan han for ifrån Neapel. Han har j u i tankarne redan genomlefvat mer än hälften af en vanlig mansålder. Hur långt har han då egentligen nått? Jo, det är sannt, till det ögonblick, dä han med sydländingens glödande vältalighet tolkar sin kärlek för Elena, s o m därvid djupt rodnat o c h röjt den älskligaste förvirring.
Luther hade redan förut, både i lära och handling, vederlagt den vidriga upfattningen af äktenskapet betraktadt som en »helighet», i det han sjelf ingick ett helt och hållet »borgerligt äktenskap» med Catharina von Bora (1530), en Nunna, hvilken han tillika i kristendomens namn befriade från klostret såväl som från de bin - F>« ii & Februari /. m. dande »kloster-löften», hvilka — i parenthes — sedan en tid börjat »gå igen» i den föregifna protestantismen uti Diakoniss-anstalterne, genom presten fliedner i Tyskland, och hans anhängare i åtskilliga lander, äfven har. Som Luther redan då vid sitt giftermål var 46 år gammal, så kan det vara ovisst, huruvida hans äktenskap i ordets varmare bemärkelse var till sin begynnelse och initiativ hvad man egentligen enligt naturens och sanningens skönaste ordning kallar ett »hemligt äktenskap», men visst är, att han i sina bref ständigt talar om denna förbindelse, som sin — »kopulation». (Luthers Briefe herausg. von de Wette III. 2, 10, 13, — 1. c.). Som en förmildring från offentlighetens ostentation i den katholska kyrkan och dess föga grannlagenhet genom »vigningar» och »utlysniugar» af naturens hemligaste förhållanden, tog Luther, för att tillfredsställa presternes och hopens vidskeplighet och bigotta betraktningssätt af den naturliga propagationen såsom ett »Sakrament» (helighet), till sig Kreutziger och Lucas Kranach, såsom vittnen, då Catharina flyttade in i hans hus. Att någon »Vigsel» icke egde rum, är ett historiskt faktum. Luther har således med både lära och efterdöme visat, hvad naturen, då den är oförvillad af Asketiken, icke behöfver undervisas om, att nemi. det substantiela i äktenskapet är — kopnlationen.
Hvad ordet dominium betydde, har varit underkastadt olika förklaringar; men med ledning af Arendt Berndtsen* Danmarks ypperste oeconomiska författare på den tiden* har jag visat, att med dominium förstods den ”överherlighed”, som tillkom Kronan vid vissa tillfällen, I följd deraf, och då det icke kan visas* hvilka förändringar kunnat inträffa emellan i56g lill 1646* då Halland blef Svenskt, synes anteckningen för 19 hemman* att Kronan till dem hade dominium, ej kunna borttaga vitsordet af sistnämnde års jordebok samt af förhållandet under de sedermera snart förflutna 200 åren* hvarunder kyrkan haft oqvald besittningsrätt lill dessa hemman. Det finnes visserligen hemman i Halland* som äro af krononatur* fastän de erlagt afgifter till kyrkorna; men dessa hafva aldrig varit upptagna såsom kyrkohemman, och kyr - Den 21 Augusti. 217 kyrkan har på dem ej gjort något anspråk. De nu ifrågavar. hemmanen hafva deremot varit antecknade såsom kyrkohemman, tills på 1720-talet för ordningens skull stadgades, alt endast 3:ne slags hemmansnaturer skulle i jordeboken införas, och ä deni har kyrkan i 200 år ägt stodselrätten samt utöfvat alla ägande-rätten åtföljande rättigheter. Vidare har motionären såsom skäl anfört, huru Drottning Christina bortdonerat och äfven försålt flera af hemmanen till åtskilliga verldsliga personer, såsom en Adrian Tripp, en Schlegel m. fl. I det fallet får jag erinra, hvad som torde vara bekant för hvar och en, som har någon kännedom om Krono-donationer och försäljningar på 1660-talet, att Kronan försålde de densamma tillkommande rättigheter, ulan afseende på, om dertill äfven hörde äganderätt. Så försåldes jemväl skattehemman under frälserätt; men derföre öfvergick icke ägandeeller skatte—rälten till köparen, ty Kronan kunde ej upplåta mer, än hon ägde, och i afseende på nu ifrågavar. hemman hafva köparne aldrig varit i åtnjutande af mer än den ränta, som förut tillkom Kronan, hvarföre också Trippiska arfvingarna förlorat en derom anställd rättegång.
Stats-Contoiret ansett den gjorde hemställan icke förtjena vidare afseende, utan tillstyrkt, det Kgl. Majus Befalningshafvande måtte i nåder anbefallas att, efter omständigheternas föranledande, såsom lärnp'igast funnes, utsätta viss tid å en eller tvänrie dagar i veckan, då det skulle Räntmästaren såsom en tjenstepligt åligga, att besörja den af Kongl. Maj:t stadgade in vexling i Xiandt-Ränteriet. Och förklarade Kongl. Maj:t, uti nådig Skrifvelse af d. 23 Sept. 181g, sig hafva bifallit denne Kongl. Stats-Contoiret s hemställan, samt derom låtit Dess Befalningshafvande i Götheborg förständiga. Är 1820 väcktes fråga hos Kongl. StatsContoiret af Kongl. Majus Befalningshafvande på Gottland, örn föreskrift i afseende på invexlingen af förslitne småsedlar, till förekommande af förlust, i fall desse sedlar derefter skulle blifva i Banquen casserade, såsom oduglige; i anledning hvaraf Kongl. Stats - Conloiret, som inhemtat, att beloppet af sådane casserade sedlar från Wisby Ränteri, utgjort 24- skillingar B:co, såsom svar å Kongl. Majtts Befalningshafvandes Skrifvelse, till Dandt-RänU mästarens förständigande, meddela: att, då Sedlar till invexling inlemnades, hvilka voro så skadade, att Räntmästaren med säkerhet ej kunde bedörnma deras läglighet, de samma, ej Banco Utskottets Betänkandert. 99 annorlunda an reservations-vis borde emottagas, och innehafvaren derå teckna sitt namn, på det att derest Sedeln såsom falsk, i vederbörande Verk casserades och sålunda återginge, valuta derföre icke matte utgifvas. Hos Kongl. Majit har för öfrigt Dess Befalningshafvande i Vermlands
Cederströms och Hr v. Hartmansdorffs anföranden tror jag, att något misstag finnes; ty efter en förordn. af d. 16 Octob. 1723, som ännu galler, lara ryttare, soldater och båtsmän vara fria från de af dessa värda ledamöter uppraknade afgifter till presterskapet, och således ar det icke en dem nu tillerkänd förmån, som genom Utsk:s förslag i amnet afses. Dessutom tror jag, att på de flesta ställen det förhållande äger rum, att oaktadt soldaten borde vara fri från dessa afgifter, betalar han dem af egen böjelse, men ej af lagens bud; och det lärer icke böra blandas in i beräkningen af priset på dessa dagsverken. De böra beraknas efter den rättsprincip, som ligger till grund för dem, och då kan -f af deras markegångsvärde ej vara det rätta. Om man, såsom Hr Rothlieb, skulle antaga hälften deraf, vore det det högsta; men jag vill icke medgifva mer än således hvad ett dagsverke kostar, eller 3 dagsverken på prestens kost, och denna kost lärer det icke varit soldatens skyldighet att sjelf utgöra. Jag får derföre förnya min begäran om återremiss af Utsk:s betänkande. Hr von Hartmansdorff: Jag får uti den siste värde talarens minne och för öfriga ledamöter återkalla, att då jag förra gången talade, yttrade jag, att ryttare, soldater och båtsman borde genom ifiågavar. 3:ne dagsverken vara fria från särskilda afgifter för presterliga förrättningar; men att den ena ytterligheten framkallade en annan ytterlighet eller olaglighet på den andra sidan, som kostar soldaten mer. Hvad rättsprincipen beträffar, så, om man vill vara fullt rättvis, bör man erkänna, att då författningen alternativt uppgifver 3 dagsverken och 12 öre s:mt, voro dessa 12 öre sant i K. Carl XI:s tid välda trenne dagsverken; och är det vardet af dessa dagsverken, preslen bör erhålla.
Föredrogs å nyo Friherre Mannerheims, Lars August, den 5 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående indeldta Ca~ valleriets samt RoteBåtsmännens beklädnad och equipering. Grefve1 Cronstedt, Claes: Herr Friherre Mannerheim menar förmodeligen, att det af honom projecterade Beklädsnadssätt för indeldta Båtsmän , skall vederfaras alla sådane, och om så är, får jag upplysa, att så kallade indeldte Båtsmän äro de i Blekinge och Södra delen af Calmare Län; men att i de andra Provincerne Deri 7 Martil, endast finnas RoteBåtsmån, hvarföre denna rubrique torde ändras. Jag gillar för öfrigt fullkomligen förslaget och anser att både , Kronan, Roten och Båtsmannen skola vinna derpå; men jag fruktar att detta ej kan af Riksens Ständer, såsom ett annat Riksdagsmål afgöras, som Herr Friherren föreslår i sjette punkten, utan måste dylika contracter uppgöras mellan Roten och Kro. nan, antingen vid mönstringar eller andra allmänna sammankomster. Herr Grefven och L andt Marskalken föreslog, att så väl Friherre Mannerheims ofvannåmnde Memorial, som Grefve Cronstedts, i anledning deraf, nu afgifne yttrande måtte till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten remitteras; hvilket bifölls. Å nyo föredrogs Friherre Sparres, Sixten, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående de reducerade CavalleriRegementernes återuppsåttande till häst, samt om särskildta löneanslag för Befälet vid Smålands InfanteriBataillon, Herr Nordenankar, Gustaf, anförde skrif, teligen: (Se Bilagan N;o 5), Herr Rothlieb, Axel, upplåste följande; (Se Bilagan N;o 6.) 5i4 Den 7 Martil. Friherre Boije, Ludvig: Jag är ej mili taire, och ingår alltså icke i annat yttrande ån den allmänna erindran, huru litet frågor af denna speciella natur synas tillhöra Ständernes afgörande.