Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller derföre om återremiss, på det att Utsk. måtte föreslå, att de öfriga f:delar af bötesbeloppet må efterskänkas. Anagrius rådde icke för, att Wessberg var en konstmakare, en sådan som Hr Olivo och andra dylika, som visa sig för allmänheten, och kunde omöjligt controllera Wessberg så noga, att icke han var qvickare i fingrarna att skaffa bort penningarna. Jag begär återremiss, på det att Utsk. vid detta tillfälle måtte behjerta denne fattige mans ställning. Gr. von Platen, Baltzar. Utan att vilja gå R. o. Ad:s beslut i förväg eller sätta i fråga ens, huruvida R. o. Ad skulle vilja upphäfva ett beslut, som genom laga domstol ur futtadt; så ber jag blott få nämna, att det måste vara ett litet misstag, som ligger till grund för den siste värde talarens yttrande. Det är just för att afhjelpa den olyckliga belägenhet, hvari sökanden sig befinner, som StatsUtsk. föreslagit, alt böterna skulle fördelas på treune år i stället för att, till sitt hela belopp, utgå på ett år. Utoni denna lindring, ansåg sig Utsk. af de mot honom kraftvunna laga domar vara förhindradt att göra något annat förslag. Frih. Cederström, Jacob: Med den sista talaren in - Den 8 Juli e. ra. 38t stämmer jag så mycket hellre, som jag anser, att det skulle vara helt och hållet grundlagsvidrigt, om R. St. skulle bifalla eftergift af i laga ordning fastställda böter, der ansökningen derom jemväl blifvit i nådeväg pröfvad men afslagen, då naturligtvis vid nådeansökningen alla de skäl och omständigheter blifvit anförda och pröfvade, som för en sådan eftergifts beviljande möjligen kunde andragas. Det skulle förvåna mig, om R. St. skulle vilja taga initiativet lill eftergift i nådeväg, då Konungen, hvars proerogativ detta är, funnit sig föraniåten att afslå nådeansökningen. Hr af Grubbens:
Och emedan, såsom här ofvan utredt är, de dels inför Konungen i StatsRådet afgifna rådslag, dels uti 255 Kongl. Regeringen yttrade meningar angående de mål, och vid alla de tillfällen, hvilka, uti serskilda punkterna af mitt förra memorial, finnas uppgifna och såsom föremål för åtal anmärkta, måste anses innefatta åsidosättande eller öfverträdelse af hvad Regeringsformens 65 §. till iakttagande föreskrifver; såsom ock det under 13:de punkten anmärkta rådslag tillika finnes stridande emot 77 §. samma Grundlag, samt genom det i 16:de punkten omförmälda tillstyrkande andra Lagar jemväl blifvit öfverträdda; föranlåtes jag vördsamt påstå, att samtlige Herrar före detta och ännu varande StatsRådsLedamöter samt ibland de förstnämnde äfven Herrar f. d. Statssekreterare och t. f. Föredragande, hvilka i denna sak äro svarande, måtte, för deras deltagande i sådana rådslag och yttranden, anses och dömas enligt 5 och 10 §§. af den för Konungens Rådgifvare fastställda AnsvarighetsLag den 10 Februari 1810; i sammanhang hvarmed och då bifogade handlingar ådagalägga, att, i likhet med sådana rådslag och yttranden, verkställighetsåtgärder genom Kongl. Majrts derom meddelade förordnanden följt, jag vördsamt yrkar, att Svaranderne måtte, i mån af hvarderas deltagande i dessa åtgärder, förklaras skyldige att ersätta hvad sålunda af Statens medel utgått eller blifvit användt. Stockholm den 30 Augusti 1841. C. L. LANDIN. Lit. F. Vördsamt Memorial. Uti den sak, hvilken, hos Höga RiksRätten anhängig i följd af min, å Embetes vägnar, gjorda ansökning Lit. F., blifvit vidare utförd genom det af mig redan inlemnade anmärkningsmemorial, afhandlas, under trenne serskilda punkter, de af Rikets Höglofl.
Under en embet,sbefattning, som jag innehade, var jag i tillfälle att hälla flera landsting, dels för hela län och dels för stora härader. Tili dessa ting sammankommo dels på upmaning direkte från mig, dels på innevånarnes begäran, ombud från alla kommuner, hvilka sammanträdde och beslöto om allmänna angelägenheter, samt bestämde afgifter, som, enligt seden inom orten, sedermera fördelades och upfördes på debetssedlarne. Det tillgick helt stilla och beskedligt, och jag kan således af egen erfarenhet intyga, att så beskaffade institutioner icke medföra några särdeles vådor. Jag vill likväl nämna en sak i afs;de på dessa ting, som äfven inverkar på de af mig nyss nämnda förhoppningarne, nemi. att de som sålunda valdes, försågos vid valet med ett tillräckligt resekostnadsoch dagtraktamente. Beträffande förhoppningarne tror jag att man gör sig stora illusioner, om man anser att endast på detta sätt en allmännare anda och intresse för allmänna angelägenheter skall vinnas. Man måste, för att lagstifta i detta sora i andra lall, undersöka de förhållanden, inom hvilka man lefver och rörer sig. Går man då till förhållanderne här i landet, så måste hvar och en, som något känner dem, medgifva att här är en nästan total brist på intresse för allmänna angelägenheter. Gr. Sparre, som föreslagit en sammansättning af landstinget efter Norskt rnöuH. XI. JJ 182 Den 10 Oktober f. m. ater, har väl talat om huru man i Norge älskade sitt formandskab oell sin kommunalinstitution. Det är visserligen sannt, men hvarföre? Jo derföre, att deras kommunalstyrelse står i närmaste sammanhang med deras representation. Det är derföre att deras representation ar älskad och känd af folket och derföre väckt ett lifligt och varmt intresse. Der skall en sådan institution hafva framgång och bära frukter. Här i landet åter finnes icke något intresse för den representativa institutionen.
Om anslag utan återbetalningsskyldighet lill åvägabringande medelst jernväg, båtled och landsväg af fullständig kommunikationsled från Sundsvall till Bräcke. Behjertande nyttan och vigten af att bereda bättre kommunikationer åt provinsen Jemtland, som trots sitt afstängda läge inom sig eger rika resurser till mångsidig framtida odling, beviljade 1856—57 års Ständer anslag till åvägabringande af en kommunikationsled utefter de stora sjöar, som med små afstånd från hvarandra sträcka sig tvärsigenom provinsen från dess vestra gräns emot Norrige till sydöstra gränsen emot Medelpad. Denna kommunikationsled är också jemte en af norska staten utförd fortsättning deraf ifrån riksgränsen till Levanger och Trondhjems-fjorden för trafiken redan begagnad. Men hvarken skall Jemtland af det välvilligt meddelade understödet eller svenska Staten af de på en förhoppning utlagde medlen hafva all den nytta, sorn deraf kan och bör beräknas och äskas, sålänge ifrågavarande kotnmunikationslinea med sin ena ändpunkt stannar på ett afstånd af nära 12 mil frän svensk hamn och stapelstad. Tvärtom skall all den samfärdsel, som provinsen behöfver och bör söka med andra orter, fortfarande antingen hållas tryckt eller också tvingas in pä den nyöppnade vägen till hamn vid vesterhafvet, sä länge alla de varor, som innevånarne kunna behöfva antingen hemta ifrån eller afyttra vid närmaste hamn, som här är Sundsvall, mäste med en kostnad af 20 å 25 öre per centner för mil och ibland derutöfver fortskaffas genom forbönder, som dessutom icke alltid stå att anskaffa. Upplysningsvis torde här böra nämnas, att från Ostersund afstånd et till Sundsvall utgör 18,70 och till Levanger 23,66 mil. varande dessutom norska fjellryggen 126 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JS/? 66. att å sistnämnda vägsträcka passera med aila de hinder, den åtminstone vissa årstider lägga för trafiken, saint att den årliga varumängd, Jemtland nu anses behöfva frän hamn hemta, är kalkulerad till 182,000 centner.
Då nu, hvad angår ersättningen till sterbhuseu af de till begrafningshjelp gjorda löne-innehållningarne, denna i sjelfva verket icke kan anses såsom direkt statsutgift, alldenstund här endast är fråga om att återställa medel, som staten till vård och förvaltning emottagit, skulle statens uppoffring för ändamålet alltså egentligen inskränka sig till den godtgörelse åt pensaons-kassorna, sorn för, från nådårs-besparingarne påräknade, bidrag fortfarande erfordrades, hvilken utgift icke är större än att den genom en del af påräkneliga tillgångar kan betäckas;, Stals-Utslcoltelii Utl&tanae, ?f.o SI. 13 oell då svårligen något annat allmänt föremål kan, med hänsigt till dessa tillgångars användande, tillerkännas större vigt, har jag, i betraktande af allt detta och på de skäl i öfrigt, som Kongl. Majits nådiga proposition upptager, ansett Utskottet böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med högstberörde proposition, tillstyrka: l:o att de genom nu gällande författningar under namn af begräfnings-hjelpseller nådårs-besparing bestämda innehållningar af embetsoch tjenstemän» löner må upphöra, så att alla, som efter den nya statsregleringcns inträdande i verkställighet, mottaga ordinarie beställning å stat, eller som derefter till annan tjenst förflyttas, må, (i händelse vakansoch liggetidsbesparingen upphörer), ifrån och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde eller förordnade, tillträda och uppbära de löner, arfvoden eller andra löningsförmåner, hvartill de på grund af erhållne fullmakter, konstitutorial eller förordnanden äro berättigade, med undantag endast af sådane inkomster af boställen, som äro af fardag beroende; i följd hvaraf sterbhusen efter dylika löntagare icke skola ega att så kallad begrafningshjelp af de i nämnde ordning tillträdda löner utbekomma; 2:o att vid frågor om utbetalning till i tjensten aflidne embetsoch tjenstemäns sterbhus af de löne-innehållningar, som i egenskap af nådårs-besparing redan iakttagits eller ytterligare, intilldess skyldigheten att aftjena begrafningshjelp upphört, varda iakttagna, nu gällande föreskrifter böra fortfarande tjena till efterrättelse, samt de utgifter, hvilka i sådant hänseende komma att ega rum af stats-verket förskjutas, emot ersättning från Rikets Ständers Riksgälds-kontor, på det sätt, att dc gjorda utbetalningarne upptagas i de föreskrifna årliga liqviderna med nämnde kontor, angående öfverskotten å stats-verkets inkomster m. m.; 3:o att, hvad serskildt beträffar irågan om begrafningshjelp för åtskillige lägre betjente, såsom länsmän,
Här är af en värd ledamot gjord en anmärkn. emot redactionen, deruti lian tror, att mellanmeningen , ’’än der de hafva säte och stämma kan missförstås. Jag för min del skulle icke tro det, enär den refererar sig till den föregrde perioden, som lyder så bär: ”Statsrådsoch Högsta Domstols samtlige ledamöter, äfvensom Just.- caneelleren och Just.ombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas, enär de, enl. hvad hvarje St, nds särskilda ordningar stadga , dertill berättigade aro.” D ertill refererar sig denna mellanrnening i den sednare perioden , deri Statsministrar och föredragande Statsråd lemnäs tillträde i Stånden. Jag tror, alt deraf icke något missförstånd kan rimligtvis uppstå. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag är i det väsendtligaste förekommen af Frih. Boye. Jag begärde ordet, för att tillkännagifva en väsendtlig olikhet mellan Hr von Hartmansdorffs mening och min. Jag instämmer fullkomligt med Hr von Hartmansdorff deruti , att föredraganden af ärendet är otvifvelaktig! närmast och bäst cjvalificerad att i Stånden gifva upplysningar; men den der purt materiella betänkligheten, sorn blifvit anförd, nemi. den att, så länge samtidigheten af våra arbeten fortfar, den ena omöjligen kan förslå för det som skall uträttas, — denna betänklighet har jag icke hört hälvas. Det jag dernäst isynnerhet ville yttra, är det, att jag aldrig någonsin föreställt mig möjligheten af att en ledamot af en Conselj infinner sig i ett Stånd och talar i en annan riktning än K. M:s propos., således i en annan riktning än föredraganden, som tillstyrkt propostn.
Herr Ehrenborg: I anledning af hvad Herr Cederschjöld anmärkt, får jag endast nämna, att meningen så mycket mindre kunnat vara, att rubba Tryckfrihets-lagen, som det ej står förbudit att sjelf taga afskrift, och att således den allmänna tillåtelsen måste blifva gällande äfven i 296 Ben 30 -Augusti j. m. afseende på dessa minnesböcker. Jag tror, att det förstås af sig sjelf. Vid 7 gjordes icke någon anmärkning. Herr von Hartmansdorff: Nyss glömde jag något i afseende på vandringen, hvilket jag anhåller få anmärka. Om man skulle upphäfva denna inrättning, så frågast Genom hvad medel skulle en handtverkare få se huru hans arbete drifves i andra länder? Sådan inrättningen nu år, erhåller en vandrande gesäll något litet till sitt underhåll, när han kommer fram till en stad, och äfven något understöd med sig når han anträder resan derifrån. På det sått år det möjligt för den lårgirige,' men obemedlada slöjdidkaren, att vandra igenom Europas längst komna samhällen. Betager man våra gesäller denna förmon, så blir det för dem ännu svårare ån för våra obemedlade vetenskapsidkare, att få se sig om i verlden. Herr Hjerta: Jag underställer, om det år vårdt att tala om dessa vandringar, förr ån vi komma till gesäller och deras årstjenst. Då blir det tillfälle att derom tala. 2:dra Artikeln. Om Lärlingar. 5. i. Herr H erta-. Vid denna §. får jag endast åberopa, hvad jag förut yttrat; i afseende på Den 39 Augusti f% m. S97 bestämmandet, att personerne skola vara af Christna Trosbekännelsen. Jag tror denna föreskrift vara så mycket mindre nödig, hvad lärlingar angar, som de ofta ingå i låra vid så unga år, ett det år svårt att bestämma till hvad trosbekännelse de höra, af annan anledning, än att de åro döpte. För öfrigt får jag åberops, hvad jag generelt härom yttrat. Herr Ehrenborg:
Månne den ymnigare tillgången på spanmål, vid nedfallna pris och försvårad afsättning, tryggar honom för förlägenhet, då han nu skall, jemte hvarje räntelunna, erlägga contanta penningar? Månne ej rättigheten att innehålla en del af skaltepersedlarnes värde under de dyrare åren, på detfa sätt blir de 0- förslåndigares t)ch mindre bemedlades fall? Månne ej de mera länkande skola önska, att intet skuldsättningstvång vore dem ålagdt äfven de år, då de möjligen kunde till fullo betala? Mig synes det så. Af den förståndiga allmoge, för hvars seder och tänkesätt jag icke är främmande, har jag ofta hört yttras den grundsatsen: att bonden är lycklig då han, änskönt med möda, hvarje år betalar hvad han är skyldig. Men de visare må döma! Jag har hittills ej ifrågasatt inflytelsen af obilliga markegångssältninjgar på delta nya liqvidationssätt. För mig visar det sig behäftadt med alla dessa svårigheter, om jag ock antager, att hvarje års markegångspris blifva bestämda med fullkomligt opartisk lioggranhet. Denna 0- partiskhet lärer dock beklagligen icke få påräknas mera i framliden, än i det förflutna. Hvarje under billigheten nedsatt eller derutöfver förhöjdt markegångspris skulle nu i fem år-inverka till skada för den ena parten. Hvad har då Utskottet vidgjort för att erhålla en pålitligare markegångssättning? Det har hemställt dessas framflyttning till en ticf af året, då prisen vunnit mera stadga; någon annan egentlig afvikelse från de gamla markegångssättnings-grunderna finner jag ej i förslaget. Men har man väl derigenom undanröjt — för att åberopa den Kongl. Propositionens ord — sådana enskilda inleressen, som kunna det ena året föranleda till oskäligt höga, och det andra till lika låga pris? Skola de icke vinna en ökad retelse till strid, just genom vissheten att beslutet inom markegångs-comiteen är afgörande, sedan räntelagaren hade förlorat sin uppsägningsrätt? Men skälen skola i protocollet antecknas.
Bathyllos under armarne och drog honom in i vestibulen. Anastasias passiva motstånd, och Artemons tvetydiga uppförande, som, medan han fattade tag uti Bathyllos, knuffade undan de närstående, underlättade denna plötsliga handling. När ryttaren slutligen passerat förbi, voro presten och kättaren försvunna, och dörren bommad bakom dem. Klockorna i storkyrkan började ringa. De kallade till gudstjensten. Hopen, som annars otvifvelaktigt skulle stormat huset, hade att välja. De vildaste, med Monika i spetsen, försökte bryta upp dörren, medan det stora flertalet skingrade sig och ilade bort för att icke komma för sent. Ännu ett fruktlöst försök mot dörren, och med några förbannelser skyndade de öfriga åt samma håll. Gudstjensten förenade så många Homoiusianer, som storkyrkan kunde rymma. Men detta var endast ett ringa antal i jemförelse med de massor, som voro i rörelse. Ungefär vid samma tid som det nyss skildrade uppträdet vid Akarnaniska porten egde rum, hade den regelbundna väpnade styrkan, understödd af en talrik pöbelmassa, gjort ett angrepp på de i Piræeos förskansade Athanasianerna. Det blef så kraftigt tillbakaslaget, att den officer, som ledt detsamma, begärde, för att med utsigt på framgång våga ett nytt, förstärkning af ännu en centuria bland de fyra, som under tribunen Pylades’ befäl voro uppställda i grannskapet af storkyrkan och ännu icke blifvit använda i striden. Pylades afsände den begärda centurian, men med order att icke förnya angreppet. Man borde inskränka sig till att omringa det af Athanasianerna besatta qvarteret, för att hindra dem emottaga förstärkningar, som kunde göra dem vådliga och sätta dem i stånd att ifrån försvar gå öfver till anfall. Denna afvaktande hållning borde man iakttaga till inemot aftonen. Det var nämligen biskopens afsigt att ordna Homoiusianernas massor och beväpna dem ur arsenalerna. Han ville derefter i egen person och åtföljd af sitt presterskap företaga ett afgörande angrepp på kättarne med de rättrognes hela samlade och ordnade styrka.
Utskottens upplysta bedömmande, huruvida lämpeligt vore, att icke destomindre nu med förnyad hemställan i ofvanberörde ämne till Kongl. Maj:t ingå; äfven i den händelse, hvad jag dock vågar betvifla , att landets eller den enskildes redbara och verkliga nytta vöre af den projecterade rättigheten till Assignationernes ut "vande, att förvänta. 6ii Stats-Utskoltets Betänkanden. Och begärde Herr Commerce-Rådet att detta dess yttrande måtte bifogas det tili Rikets Ständer i detta ämne afgående Betänkande. Ut Supra Es Protocollo. J. M. Spens, Register till Fjerde Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll. Stockholm, tryckt kos P. A-. Norstedt & Söner, iSotfc A,. •Acharii, om inköp af frami. Professor, efterleta nade Ört och Laf-Samling. Adjutants arfvode, i anledning äf Chefens för 3:dje Cavallerie Brigaden, underdåniga Memorial om utbekommande af. II s. 1163. Adlercreutz, om Pension för Enkefru Grefvinnan, III S. 2l6 — 210. Särskilde meningar, III s. 219-223, Ytterligare utlåtande. IV s. 447- Advocat-Fiskafen i Götha Höf,Rätt, om åt honom föreslagen Sportelersättning, Se Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge, Afgift-Controll-Stämpel, å Metaller, ora nedsättning af; Utlåtande deröfver. I s. 858—861, Aflöning för Riksståndens och Utskottens Secreterare, Caneellier m. m-, Talemännens förslag, I s. 45r-459. Utskottets förslag, I s. 4^7—4^r-Några Ledamöters särskilda meningar. Ytterligare utlåtande. I s. 740—743. — om förbättrad, för indelade Arnreens Befäl och 1 synnerhet vid Westgötha Regemente.
För statscommissarierna har Utsk. förut afslyrkt lönens förhöjning öfver 1600 r:dr, och äfven 1111 hafva vi på vårt hord ett betänk., hvaruti StatsUtsk. ytterligare afstyrker en löneförhöjning för detta verk. Så olika behandlar Utsk. Statens och R. St;s tjenstemän. Gr. Mörner: Jag hade ej ämnat vidare yttra mig i denna sak. Hvad jag först yttrade, åsyftade endast att fästa uppmärksamheten på den ojemnhet, som jag tyckt mig finna hafva ägt rum vid lönernas bestämmande inom de särskildta verken; men i afseende på den anmärka., som emot mig har blifvit riktad, torde det tillåtas mig, då jag sjelf är ledamot i Hofrätten, alt fästa uppmärksamheten derpå, att den löneförhöjning, sorn i delta hänseende blifvit beviljad, gick igenom i förstärkt StatsUtsk. emot StatsUtskts förslag. Gr. Frölich, David: Jag kan verkligen icke inse för hvad ändamål man skall fortsätta en discussion af denna beskaffenhet, då man börjat med att tillkännagifva, att man ej ville hafva någon nedsättning i StatsUtsk:s förslag. Jag tyckte mig i början finna, att meningen dermed endast var, att låta utflöda några droppar afund, som visserligen kunde tåla vid att förminskas; meri diseussionen synes hafva fortgått på ett sätt, att man nästan tyckes vilja fabricera ämnen derför, och derjemte synes det mig, att ifall man önskar någon nedsättning i de löner, sorn blifvit tillstyrkta för R. St:s verk, så hade de värde ledamöterne äfven bort yrka samma sparsamhet i afseende på andra löneförhöjningar. Jag tior, att detta varit det rätta sättet att åstadkomma en sådan förändring i löneregleringen i allmänhet; men om med denna discussion ej åsyftas något annat ändamål, än att omtala hvad den ene eller andre tjenstemannen har i lön, så tror jag den vara alldeles öfverflödig. Hr von Hartmansdorff: Jag hoppas att Gr. Frölich är den ende af R. o. Ad:s ledamöter, som icke skil jer emellan billig förtrytelse och afund.
Deras hem blef för sex års tid i Washington, och hon kom icke allenast i beröring med, utan drog, genom sin älskvärdhet och sina många förträffliga egenskaper, omkring sig allt, hvad landets hufvudstad hade af framstående män och kvinnor. Slutligen, när fäderneslandet visade hennes make den största utmärkelse, som kan vederfaras en medborgare, och han blef högste styresman öfver Förenta staternas mäktiga republik, mottog hon allt detta med ettlugn och en värdighet, som utmärka den sanna ödmjukheten. Ej så liten saknad kände hon öfver att ännu en gång nödgas lämna sitt stilla husliga lif, som alltid utgjort hennes högsta lycka, för att ikläda sig de mången gång så tunga och ansvarsfulla plikterna af en presidents hustru. Det synes också nu, som dessa plikter blifvit henne för tunga och att hon med sitt lif fått betala denna sin aldrig eftersträfvade upphöjelse. Genast efter hennes utbyte af det lugna hemmet i Indianapolis mot Hvita huset i Washington märktes en oroande förändring i hennes förut, åtminstone skenbart, starka hälsa. Så kom influensan och gjorde sin påhälsning i J B E R N H A R D. Fredrik Hyoander. Arbetsbrist. f vad är klockan? Ej mer än elfva! Åh hvad tiden dock går långsamt! Hvad skall man taga sig till innan andra frukosten? Man kan ju ej promenera så här tidigt på dagen! Den unga frun steg upp ur den bekväma hvilstolen, lade gäspande bort sin bok och såg sig omkring i det lilla täcka kabinettet, där hon som oftast tillbragte förmiddagen. Allt var i den förträffligaste ordning; hvar sak stod på sin plats, icke ett damkorn var synligt, intet spår af något, som kunde rättas eller anmärkas på. Ingenting felades, vare sig af det som var behöfligt och nyttigt eller af det öfverflödiga och vackra. Tapetserare och artister hade öfverbjudit hvarandra för att med den moderna lyxen förena de estetiska fordringarna, och hvartenda rum var så » stilenligt », så efter konstens regler utstyrdt som möjligt. Det unga paret hade uppfyllt allan rättfärdighet och på kosmopolitiskt sätt genast efter vigseln begifvit sig ut på bröllopsresa, lämnande åt gästerna att roa sig så godt de kunde och hade lust till, sedan brudparet rest.