Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta afseende torde det närvarande beskattningssättet, efter departementets förmenande förtjena företrädet, enär uppenbart svek endast med stor svårighet och stor fara för upptäckt under detsamma kan begås, liksom erfarenheten äfven visat, att de brister som dervid ägt rum, vanligtvis bestått i en verksamhet, som haft till ändamål att kringgå lagstiftningen, men icke att bryta mot lagens bokstatliga innehåll. Härtill kommer vidare, att den förhöjda afgiften, som på grund Morska Regeringens underd. Utlåtande. 85 af föreslaget ett förändradt beskattningssätt kommer att införa, kunde hos den mindre redlige och samvetsgranne i betydlig grad öka frestelsen till svek och bedrägeri. Hur vigtig än denna betänklighet synes departementet vara, tror det likväl, att man ej bör tillägga densamma så stor vigt, att man på grund deraf skulle uppgifva planen med produktbeskattningens införande. När tillbörlig omtanka användes vid utnämnandet af kontrollörerna, när dessa få aflägga ed, samt de derjemte lönas så väl som kommissionen föreslagit; när öfverkontrollörerna bemyndigas att suspendera underkontrollörerne för vårdslöst eller misstänkt beteende, och framför allt, när omflyttning af underkontrollörerna från del ena bränneriet till det andra jemnt föregår, så torde den ofvan framställda betänkligheten, efter departementets underd. förmenande, icke kunna tilläggas betydelse annorlunda än såsom en uppfordran, att vid ordnandet af kontrollväsendet gå tillväga med den största omsorg och omtanka. Med hänseende till kontrollväsendets ordnande vill departementet för öfrigt taga sig friheten anmärka, att det synes vara rättasf, att detsamma göres till föremål för en säskild underd. föredragning, sedan det visat sig, om det förenämnde förändrade beskattningssättet bl ifver antaget, samt att departementet sålunda anser det här vara tillräckligt, att endast hålla sig till hvad kommissionen derom yttrat, hvarvid Departementet dock ville tillägga, att utaf Tullväsendets underordnade personal, hvafs tid under en del af vintern icke uteslutande upptages af de egentliga tjenstförrättningar, kunde åtskilliga stå att erhålla till bestridande af befattningen såsom underkontrollörer. Med hänseende till lönnbränning samt bränvins olöfliga införsel från utlandet, får departementet derjemte i underd. anmärka:
» Om Nils åtminstone vore här, » var hans beständiga tanke, och för hvarje dag längtade han mer och mer efter den vän, som varit honom som en yngre bror ända från skoltiden. Båda hade tidigt blifvit föräldralösa och stått helt allena i världen; detta hade gjort bandet dem emellan fastare. » Och att tänka sig, att den där pojken skulle gå och gifta sig med ett litet beräknande troll, som naturligtvis lade ut sina krokar för att få ett godt hem åt sig och sin syster, den där listiga beräknande änkan med sitt bihang. Hon kommer naturligtvis att lägga an på hvarenda karl, som kommer dit. Jag får väl afstå från Nils, kan jag tro; hustrun kunde jag väl stå ut med, men änkan, hu! » Och Bob började sakta gnola: » Frihet vill jag lofva, » medan han tog fram Nils ' bref, skrifvet kort efter bröllopet, som han ännu inte hade besvarat. Det var en tämligen osammanhängande epistel med kärleksutgjutelser och naturscenerier om hvartannat, entusiastiska beskrifningar öfver alperna och äktenskapet, Interlaken i månsken och A d a i solsken och här och där ifriga uppmaningar till Bob att snart gifta sig, om han ville bli riktigt lycklig. » Ett ijsVnt jolt! » mumlade Bob och stoppade brefvet i fickan, då i detsamma en knackning hördes på dörren. (Forts.) U r notisboken. Den svenska kvinnan i Chicago. Fröken Hulda Lundin, den enda kvinna, hvilken, som bekant, erhöll statsstipendium för idkandet af studier vid världsutställningen i Chicago, höll den 5 dennes i Womens Building därstädes ett föredrag om » dekorativt handarbete, såsom det läres vid publika skolorna i Stockholm. » Talarinnan utvecklade på ett intresseväckande sätt det system, hvartill hon själf är upphofsman, och förevisade den modellserie, gjord af skolbarn från 7 till 14 år, hon har utställd i svenska afdelningen af kvinnornas byggnad. Hon anmärkte om systemet som uppfostringsmedel, att det tjänar ej endast till handens och ögats uppöfvande, utan äfven till tankekraftens höjande, till oberoende och ordningskärlek. Platstidningarna uttala sig särdeles fördelaktigt om föreläsningen, som lifligt applåderades.
Våra beslut, mina Herrar, i den financiella som den oeconomiska lagstiftningen, böra syfta att förenkla Statens bestyr dermed, icke att än mera inveckla och intrassla dem genom att åt ett hitintills främmande interesse inrymma en magt, som säkerligen skulle veta att i en framtid göra sig gällande för genomdrifvande af planer (hvilkas vidd och beskaffenhet hvarken vi eller vår nuvarande Regering kunna föreställa oss, men som lagstiftaren, varnad af historien, dock alltid bör framställa såsom möjliga) till en allt större och större inskränkning i de constitutionella friheterna och en allt hårdare och hårdare sammandragning af de ledband, hvari Regeringarna ej sällan visat sig önska kunna föra folken. Den ii Mars f. m. *4* Jag tror icke, att detta var afsigten hos dem, som vid sista Riksdag så ifrigt understödde den ifrågavarande förändringen; jag tror tvärtom, att de handlade af nit för det allmänna bästa; att de, för att vinna målet — eller realisationen — trodde sig böra begagna det medel, som de tyckte ligga närmast, för att i denna fråga väcka den verkställande Statsmagtens interesse. Måhända inser dock nu mången äfven af de dåvarande ifriga coryphe'erna för tanken att lemna Regeringsmagten ett nytt fält för inflytelse, att saken är betänklig och att man säkert gifven bort bättre, än man får, om man nu åt Regeringen uppdrager en så utomordentligen vigtig magt. Men icke blott till sin anda och syftning är den föreslagna förändringen oriktig och vådlig; sjelfva redactionen deraf är till den grad vårdslös och förvillande, att jag, äfven om jag kunde gilla ideen, dock aldrig skulle medgifva, att vår förut nog otydliga grundlag belastades med ett nytt stadgande, som är af beskaffenhet att föranleda oupphörliga tvister, angående rätta förståndet, och hvars egentliga mening, då dess bokstaf följes, jag trotsar alla etymologer i Sverige att kunna oförtydbart utreda. Hvad menas t. ex. med Konungens garanti? Är det hans skyldighet att betala, då Banken ej uppfyller sina förbindelser? Hvarmed skall han då betala, utan med Statens medel, dem Ständerna anslå?
SJieb anfebntttg af en titt ©p utaf Äottgf. äftajtt affåten Sfåbig ^propofition, om änbring i ftabganbena angåenbc Minånna iöemäriugötnanffapet, fjafmc 28i, för 28år 9tifäbagås33cftut 1858. 73 fiir s2Bar bet, beftutat, att, meb tipptjäfmanbe af 8 § odj 11 § 1 judih, t Åougf. Äungörctfcn beit 27 Dftober 1812, jemte be bert genom åtongt. Äungöretfcit ben 13 februari 1849 gjorba tillägg, berörbc 8 § dc[) 11 g 1 mom. (fota crtjåtta fötjanbe föränbrabc ti;betfe: ' §. 8.
Jag befarar dock att den, som Utsktn bestämt till minimum, nemi. 16 tunnor spanmål, ehuru ingalunda för stor, när man afser lärarens behof, likväl skall anses så dryg för många församlingar af ringa hemmantal, att de ej utan största motvilja underkasta sig den, alt de anse undervisningsanstalten såsom en pålaga, i stället för en välgerning, och att, om R. St:s beslut ifrån början får ett motbjudande anseende hos menige man, så skall verkställigheten röna liten framgång. Min hemställan är således, att de begge första momenten sammanslås till ett enda af följande innehåll: I hvarje socken skall vara minst en lärare, som i flyttbar eller fast skola meddelar undervisning; dock må t v ä n n e eller flera socknar om en lärare sig förena, der folkmängden är så ringa, att en lärare kan syftes enligt bestrida undervisningen, samt localförhällandet för öfrigt sådant medgifver. Jag får likväl säga, alt denna förening af tvänne socknar är, såvida de ej höra till samma pastorat, föga lämplig. Den som känner allmogen vet ganska väl, att hvarje socken är angelägen att utgöra ett litet helt för sig, utan alt vilja med andra nästgränsande socknar hafva något gemensamt. Man skall således finna, att sådana föreningar sällan lära komma att inträffa. Men som de, i alla fall, hero på frivillig öfverenskommelse, så bör man ej hindra dem, utan låta dem uppstå, ifall så ske kan. Dernäst förekommer frågan om lärares anskaffande och fasta skolors inrättande enligt 3 moni., hvilket redan är under öfverläggning. Jag har deremot, jemlikt mitt förra yttrande, att invända, det föreskriften ang:de fasta skolors inrättande inom loppet af fem år, är olämpligt, hvadan jag önskar att hon mätte utgå. Jag föreslår således, att 2 mom. finge följande lydelse: Lärares antagande och undervisningens handhafvande besörjes, på satt här nedan bestämmes, 20 H. 20 154 Den io Februari f. m. af en skolstyrelse. Denna föreslår oell sockenstämman afgör om undervisningen skall vara omgående, eller meddelas i en eller flera fasta skolor.
Men planen var icke organiserad, somliga af de frivilliga ’ dogo, andra tröttnade, och då man slutligen i mr Furniwall fann en redaktör för massan af det samlade materialet, visste han knappast hvad han skulle göra dermed, i synnerhet som ingen bokförläggare ville taga upp idéen på sin bekostnad, och emedan i England man icke kan för dylika arbeten vända sig till staten, ehuru i sanning en ordbok öfver engelska språket v^l borde kunna sägas hafva anspråk på understöd af nationen. Slutligen — liksom då det var fråga om en ny bibelöfversättning — kom universitetet i Oxford till hjelp och föreslog att utgifva verket och betala alla omkostnader, hvarefter förlagsrättigheten skulle tillhöra. universitetet; och d: r Murray, en framstående språkforskaré samt president i filosofiska sällskapet, valdes till redaktör. Att förvalta det arf som denne gentleman tillträdde var verkligen ingen sinekur. Man kan bilda sig någon idé om det blifvande arbetets herkuliska karakter af det faktum att det literära materialet, som nu öfverlemnades till d: r Murray, vägde öfver två tons. Ej heller var det på något sätt ord-nadt. Mr Furniwall hade låtit det samlas efter dess eget behag, och det öfverlemnades till den nye redaktören i säckar, korgar, bundtar och lådor, allt huller om buller. T _många fall var stilen oläslig, i andra befans papperet alde-les förmultnadt. Bläcket hade på en del anteckningar förlorat så mycket af sin färg, att dechiffreringen blef lika svår som att läsa en palimpsest. I en säck hade en råtta ofch hennes unga familj gjort sig ett trefligt hem. Sådant vardet material, som d: r Murray mottog, och detta kaos skulle han ordna. Det första han gjorde var att utfärda ett upprop om flera bidrag af den läsande allmänheten, emedan han insåg att det kaotiska materialet, äfven då det blifvit ordnadt, icke skulle vara tillräckligt. Mellan två och tre millioner citat hade blifvit samlade; han behöfde åtminstone en million flera. Detta var 1879. Efter tre år hvilade ytterligare en million pappersremsor, insända från aderton hundra frivilliga medarbetare, på sina särskilda platser i
Ståndet antog för densamma följande lydelse: 1 mom. Socken-Nämnd för hvarje Socken eller Pastorat på landet må kunna, på sätt här nedan stadgas, utses att hvar inom sitt samhälle besörja de förvaltningsoch verkslällighels-åtgärder, rörande samhällets hushållning, Sundhetsoch Ordnings-polis, hvilka af Sockenstämma åt Nämnden uppdragas; dock utan befattning med de för Kyrko-Råd, Skol-Styrelse och Fatligvårds-Styrelse genom serskilda Författningar bestämda göromål. Prot. Utdr. d. lo Mars 184*• 2 mom. ansåg Ståndet kunna utgå. 3 mom. bifölls. 16 §. skulle erhålla följande lydelse: ”Sockenstämma väljer Ordförande och Ledamöter i Socken-Nämnder till antal, som nödigt pröfvas”. 2 mom. utgår. 17 §. 1 och 2 mom. fann Ståndet kunna utgå. 3 mom. skulle erhålla denna lydelse: ”Valbar till Ordförande och Ledamot vare hvarje välfrejdad medlem af samhället, som i Sockenstämma eger rösträtt”. 4 mom. antogs med följande lydelse: Rättighet att afsäga sig sålunda erhållen kallelse tillkommer den, som är 60 år gammal, den, sora har svag helsa eller annat hinder, hvars giltighet Nämnden eger pröfva, den, som annan Communal-befattning bestrider, samt embetsoch tjensteman, som anmäler sig vara af sin befattning förhindrad alt Nämndens förtroende mottaga. 18 §. bifölls. 19 §. utgår. 20 §. 1 mom. antogs, med tillägg af orden: ”genom Snckenstämmo-beslut” hvilka inforas å Irsta raden emellan orden ”sorn” celi ”äro”. 2 moni. utgår. 21 och 22 §. §. anlogos. De öfrige §. §. i förslaget, 23—36, ansåg Ståndet kunna såsom öfverflödiga utgå. Slutligen ville ock Ståndet anmoda Utskotten alt iagltaga den rättelse i numerföljden af förslagets §. §., som kan finnas nödig, i anseende till de af Ståndet nu deri beslutade förändringar.
Ester 1766 art Författning skulle detta arrende uphöra ester i§ ärförlopp, men pä 176g ärs Ständers tillstyrkande, blef Öfwer Jägmästare» genom Kongl. Brefwet den i; Mar» 1770 wid 1756 ars förläning bibehållen under wilkor, att ärligen skulle utgöras den ränta, fou» af Egendomen efter Jocdeboken borde urgä, dock sä, att alla ränte,persedlarne, enligt Kongl. Brefwet dea 7 September 176» skutte betalat ester 1735 ärr ständiga markegäng, utom ivzO Den r6 Deember. utom »sraden i; Tunnor 4 Fjcrdingar ^ kapps, som borde utgöras in nalura, hwilket betalningssätt alt hitintills bliswit följdt och ännu iakltages. Sedermera har Kongl. Maj.t medelst Nådigt Bref den 12 Nowember iZoZ, uii en sräga, oaar^« wingarne förwärkac deras arrendrrätl, bibehaH k sear wid den ständiga besittnings rätten, som blikwt d.m Uti oswansörmälde matto tillagd, samt uppä rs>uä!oe arlwingars undcrdaniga anhällan, i näder tillätit, dst detta Säteri med tillhörande hemman och lägenheter under jkatterätt mä uplätas, den eller dem af 6yIIsn«var6slis ärswingarne, som dertill är laglig innehafware, emot räntans urgörande efter Iordeboken och förwandling efter ärlig markegång, samr särffildt erläggande, säsom Skatte köpeffilling af 10 ars sammanstaane grund.räntor etter Kronovärdi pä sätt Förfaktningarne för Skatte köp i allmänhet stadga, men hära har ännu icke följt »verkställighet. Calmars Län. i8.o Ottenby Kungs-Ladugacd 7^ mantal med Schäfferi, ängar och torp.
Genom den indragning, jag här föreslagit af en utaf StatsUtsk. tillstyrkt tillökning af 33,000 r:dr, vinnes tillgång, som jag förmodar, icke allenast till de högst billiga lönetillökningarna på 3:dje hufvudtiteln, jag föreslagit, utan äfven för behofvet till fyllnad i den nödiga staten för KammarColkm, ett vigtigt verk, hvarpå hela Rikets kamerala ärender hufvudsakligen bero, och hvars embetsoch tjenstemän, med tjensteskyldigheter, som aldrig lemna dem ledighet, hvilket är förhållandet med de collegiala befattningarna i allmänhet, visserligen hafva rätt att komma i åtnjutande af lika belöning, som de andra publika verken redan fått uppbära. Jag anhåller, att Utsk. täcktes taga dessa erinringar och upplysningar i öfvervägande, hvarföre jag utbeder mig, att detta måtte få åtfölja den äterremiss, jag hoppas H. R. o. Ad. lärer finna nödig af Utskts utlåt, öfver 2:dra, 3:dje och g:de hufvudtitlarna. Hr af Dalström, Gust. Jac., anförde skriftligen till prot. följande: StatsUtskts åliggande är, enligt 3o §. 2 mom. Riksd.- Ordn., att utröna, pröfva och föreslå, hvad till statsverkets behof erfordras. Det synes mig likväl, som denna pröfning af verkliga behof, och deras skiljande från mindre nödvändiga, icke alltid blifvit iakttagen med den noggrannhet, sorn vederbör; åtminstone har man ej någon anledning att sluta dertill af de i allmänhet nog knapphändigt angifna skäl till förslag att vägra fyllandet af de behof, K. M. ansett nödvändiga till statsinrättningens jemna och säkra fortgång. Möjligen kunna dessa skäl utförligt anträffas i Utskrs protocoll, men det hade likväl ej varit utan nytta, att de äfven kommit till RiksStts kännedom; och skulle de, i händelse de verkligen finnas, till icke obetydlig del hafva förkortat
I Götheborg åter härleder sig detta tolagens användande till åtskilliga olika föremål tydligen derifrån, att handel der så betydligt har ökat sig, och derigenom tillgångar upkommit som öfverstigit de behofver, hvartill de (rån början varit afsedda. Granskar man likväl hvad Götheborg gjort för handelns befrämjande och för stadens gemensamma fördel, så skall man dock finna att kommunal-andan inom denna stad är högst berömvärd, och att man alldeles icke bör lägga några hinder i vägen för dess verksamhet; och jag anser att det blir ett bestämdt hinder för denna kommunala verksamhet, om R. St:s Revisorer skola granska dessa medels användande och således Ständernas beslutande rätt äfven utsträckas till dessa föremål. Dessutom fordras, i fall Revisorerna, som gä noga tillväga, skola befatta sig med granskningen af dessa handlingar, hvilket icke blir något obetydligt arbete, enär det icke blott är de upgifva summorna som dä komma att granskas, utan äfven riktigheten af alla räkenskaper och upgifter att från alla stapelstäder som upbära tolag, en massa redogörelser med behöriga verifikationer måste inkomma, hvilka så betydligt skola belasta Revisorernas förut trägna arbete, alt de för dessa nya föremål, hvilka äro accessoirer, komma att försumma det verkliga ändamålet med deras sammanträde, sorn är att tillse huru det med Statens, Bankens och Riksg:s-kont:s förvaltning går tillväga. Om likväl Ständerna skulle besluta något sådant, så fordras derjemte ett tillägg i den för R. St:s Revisor år 1841 d. 17 April utfärdade instruktion. 1 den står del nemi.: R. St:s Revisorer skola tillse, det dem i behörig ordning tillhandahållas: l:o afslutade räkenskaper för båda Revisionsåren öfver alla medel, af hvad beskaffenhet som helst, ordinarie eller extraordinarie, som genom allmänna bidrag tillkommit eller genom traktater med främmande makter riket tillflutit: 2:o Stats-kontss, så oell alla öfriga vederbönde verksoch myndigheters till K.
Dervid kan jag icke underlåta att omförmäla, huru det tillgick i Norrige, då man der beslöt att uprätta en bank. En hvar ville hafva honom hos sig, likasom man nu vill hafva jernvägar i närheten af sitt hem. Man tvistade om banken skulle förläggas i Throndhjem eller i Christiania och ännu flera städer. Då upträdde en Storlhings-man, som var ombud från en liten stad vid Christiania-fjorden, och sade: jag föreslår, att banken förlägges till Dröback, ty l:o är det en vacker liten stad, och 2:o bor jag der. Utsk. har tillstyrkt, alt ”en mill. R:dr skall beviljas för påbörjande af en i riktning åt Jönköping gående stambana från Malmö till den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägne punkt, hvilken K. M. kan linna lämpligt bestämma.” Månne det kan vara rikligt, att denna bana utgår från Malmö. Jag erinrade, då denna sak förra gången förevar, ali Malmö är beläget söder om det ställe, hvarest Oresundska tullen erlägges, och att således varor, som från Malmö utföras eller dit ankomma, måste vidkännas denna lull. Månne del icke vore bättre, alt den ifrågavande banan börjades, om sådant skall ske i Skåne, vid Engelholm eller något ställe, hvarest en hamn kan anläggas, norr om den ort, hvarest Sundska tullen upbäres? Vore det i alla fall icke riktigare, att börja banan från Jönköping, för alt sedermera leda henne mot Skåne, än att göra tvertom? 1 fall vägens längd till hafvet skall tagas i beräkning, och svårigheten att transportera varor likaledes afses, så äro båda dessa omständigheter af den beskaffenhet, att man deraf tydligen finner behqfvet af jernvägar vara i Småland större än i Skåne. Jag har, från början, yrkat, att de begge stambanorna icke Den 1 No vern b el' e m. 211 skulle samtidigt utföras, emedan det blefve, såsom Fransmännen säga, att tända ljuset i båda ändar. De beviljade medlen förspillas då så mycket hastigare. Man får på en gång jernvägsruiner å 3:ne serskilda ställen i Riket, i händelse man beräknar den redan påbörjade.
Riksgälds-kontorets tillgångar. — 16 Till upplysning om beloppet och beskaffenheten af alla Riksgiilds-kontorets särskilda tillgångar samt, dermed, under de 2me sednast förflutna åren, inträffade förändringar och till fortsättning af de, angående dessa tillgångar, vid förut verkställda revisioner meddelade uppgifter, har nedanstående, till sin uppställning, med dessa uppgifter öfverensstämmande och på nu granskade räkenskaper grundade förteckning blifvit uppgjord, deruti alla för enahanda föremål beviljade och utbetalda lånesummor äro sammanförda, och de för vattenaftappningar eller andra odlingsföretag, sedan 1840 och 1841 års riksdag, emot återbetalningsskyldighet, från Riksgälds-kontoret utbekomna statsbidrag finnas för livart och ett län särskildt upptagna; utvisande denna förteckning jemväl betalningsvilkoren för hvarje till sådant arbetsföretag eller andra föremål erhållet lån. IJU ttiksgälds-kontorets hufnudböcker utbalanserude Fordringar och öfriga Tillgångar. Fastighets Den af Riksgälds-kontoret begagnade egendom (Efter skedda nedsättningar i denna egendoms brandförsäkringsvärde, utgör detsamma för närvarande icke mer än R:dr 57,666: 32.) — 60,000: 60,000: (Reviljadt vid 1823 års riksdag och utbetaldt under åren 1824 och 1825.) « Carlstads stifts Domkapitel, å ett ur sprungligt belopp af 8,000 R:dr, för utvidgande af läroverken inom nämnde stad, emot 3 procents årlig kapital-afbetalning och 3 procents ränta, sedan lånet, som utbetaldes i December 1841, under 5 år innehafts räntefritt. (Beviljadt vid 1840 och 1841 års riksdag.) « Strengnäs stifts
A och JVS 85 hilagda tabeller och Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande JVS 22 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial JVS 257 (4:de, 5:te och 6:te voteringarne), » » Femte hufvudtiteln, anslagen för Sjöförsvars departementet, enligt den vid Stats-Utskottets Utlåtande JVS 86 fogade tabell samt Utskottets Utlåtande JVS 128, » » Sjette hufvudtiteln, anslagen för Civil-depar tementet, enligt tabellen vid Utlåtandet JVS 87, äfvensom den 2:dra tabellen vid Utlåtandet JVS 51 Litt. A, samt Memorialet JVS 162, 10:de och 18:de punkterna, >> v Sjunde hufvudtiteln, anslagen för Finans departementet, enligt tabellerna vid Utlåtandet JVS 88 och Utlåtandet JVS 51 Litt. A samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial JVS 257, (2:dra voteringen), ' n » Åttonde hufvudtiteln, anslagen för Ecklesia stik-departement el, enligt tabellen vid Utlåtandet JVS 89 samt tabellerna vid Utlåtandet JVS 51 Litt. A, äfvensom Utlåtandet JVS 154, Irsta punkten jemte Förstärkta StatsUtskottets Memorial JVS 257, (10:de voteringen), » » Nionde hufvudtiteln, eller Pensions-staterna och allmänna indragning s-staten, enligt de vid Utlåtandena JVS 51 Litt.