Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro, att försigtigheten hade bjudit, det LagUtsk. hade bibehållit den princip, sorn 1734 års lagstiftare antagit vid straffbestämmelserna för kyrkotjufnad, och derefter lämpat straffet, så att domaren icke erhållit en så stor latitud för sitt domslut, som nu är i fråga. Om icke mitt minne felar, har en juridisk embetsman på ett sätt, sora vittnar om hans skarpsinnighet, högeligen best ridt det lalitudssystem, som Lagberedningen velat införa, samt ansett att detsamma bör så litet som möjligt begagnas. Jag har således uti hans åsigt ett stöd för hvad jag försöker göra gällande, att man icke bör sammanföra brott, hvilka till sina följder och till den skada, som de tillskynda cjet allmänna, äro ganska olika, emedan raan derigenom möjligen kan föranleda en okunnig domare att ådömma ett straff, som ingalunda står i jemförelse med det brott, som är föröfvadt. Jag yrkade icke, förra gängen jag yttrade mig, äterremiss af förevaride §, men eftersom sådant blifvit af en ledamot hegardt, instämmer jag med honom deruti. Gr. Sparre: På samma gång, som Hr Printzensköld talat emot latituds öfverlemnande åt domaren, hvilket han anser vara skadligt, har han yttrat sig till fördel för vår allmänna lag, samt derjemte uplyst, hurusom den för kyrkotjufnad bestämmer ”arbete vid Konungens slott eller fästning, ett eller flera år, efter som brottet är till”. ”Flera_ år”, som kan utsträckas ända till 10, måste väl innefatta en vida större latitud, än de af Utsk. föreslagna 2 till 6 år? Sä mycken konseqvens finnes uti de yttranden, som här afgifvas. Jag vill ytterligare uptaga de af Hr Printzensköld anförda skäl.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet.' S. DI anledning af gjorde anmärkningar återrerniterades Stats och Baneo-Utskottens under N:o 645> afgifne Betänkande, om användande af de medel Fröt. Utdr. d. 13 Decemb, 1833. 3gj medel, hvilka vid utredning af Allmänna Maga» zins Inrättningens fillgångar och skulder till Banken inflyta. 1 S, D. Banco-ITtskottets Memorial N:o 97, med förslag till reglementariske föreskrifter för BancoStyrelsen i fråga om disposition, på Bankens Silfver-fond samt beslutade anstalter till reella fondens förstärkning, blef vid förnyad föredragninS af Bonde Ståndet bifallet. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco Utskot tets Utlåtande N:o, 95: i anledning af anmärknin. gar vid Utskottets förut meddeldtä Betänkande N:o 81, angående förändring uti nu gällande belånings sätt vid belånings värde å Guld och Silfven i Banken. S» D. Vid föredragning af Expeditions Utskottets den 4:de dennes utfärdade Memorial, med svarpå Bihang till B, St. Prot. gide Sami. 48 383 Prut, Utdr, d, 11 Decemi, 1823 Sierrerniss af förslaget lill Riksens Sanders under, dåniga Skrifvelse N:o 303, angående Lägvadda Sakers lottning, emellan Hof Rätts Ledamöter, fantl Bonde-Ståndet för godt, att vid Utskottets åtgärd låta bero. S. b.
Författningen egentligen utgjordes af ca alldeles ny redaction af det ändrade eller uppbäfna stället, så att, vid hvarje ny upplaga af det Ekonomiska Lagverket, de nya §. §, eller momenterne endast insattes i da gamlas rum, hvarigenom äfven åberopandet och jemförandet af flera Stadganden försvunne, och Utslag eller Expeditioner i Ekonomiska frågor kunde reducera* till den största möjliga korthet och enkelhet. Utarbetandet af en sådan Ekonomisk Lag, befriad från alla onyttiga ooh förvillande stadganden, och rättad efter tidens behof, som äfven påkallar förenkling af det hittills så invecklade Beskattningsoch Uppbördssättet, är hvad förra Ständer velat bland annat öfverlemna till den så ofta underdånigst. begärda Särskilta Comitén, och Utskottet delar i allt afseende den öfvertygelse, att ty förutan hvarje steg till en önskad förbättring i Administrationen endast kan betraktas som palliativ. Da, genom denna hufvudsakliga åtgärds vidtagande, Gomitén blifver i stånd, att med visshet om utförandets möjlighet författa fullständiga Stater och arbetsordningar för da efter Utskottets framställda grunder blifvande nya Styrelseverk; för hvilket ändamål Comitén bör erhålla rättighet att tillkalla någon per - 6yd Serskildta ZJtshottets Eetänhanden ion från hvarje Verk, när den om det miva» rande förhållandet behöfver upplysning, måste i sammanhang dermed sådana löner för Rikets Embetsoch TjenstemannaCorpser föreslås, alt det allmänna kan af hvar och en särskilt fordra användandet af hela hana sid och verksamhet på ett enda ställe, då ■utan tvifvel göromålen skola kunna medhinnas af ett, i jemförelse med det nuvarande, ganska inskränkt antal personer.
Om förklaringar öfver Regeringens handlingar skola till folket ulga, hvilket äfven jag anser nyttigt, så hör della ske genom enkla förtydliganden, utsända lid efter annan kling bygderna med folklitteraturens alster, ungefärligen så affattade, sora man nu understundom ser dylika artiklar införda i almanachorna, och ej på det sätt Frih. Rehbinder föreslagil, hvilket, jag säger det ännu en gång, hell och hållet skulle förstöra den rätta verkan af denna i grunden goda idée. Jag yrkar bifall till Utskms Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: I likhet roed den siste värde talaren, kommer äfven jag alt begära bifall till Utskms förslag. Jag värderar visserligen den af Frih. Rehbinder uti dess reservation Uttryckta goda afsigt, men jag tror icke att man pä det af honom föreslagna sätt kan upnå det åsyftade målet. Hvad är det sora skulle genom den officiella tidningen spridas? Jo, det vore först och främst legala annonser; men sådana, som allmogen behöfver känna, delgifvas den nu genom kungörelserna. Frih. Cederström har visserligen erinrat, att kungörelserna icke sprida annonser om giftermål, men dessa annonser äro lyckligtvis så få, att de icke torde föranleda behofvet af en tidnings spridande öfver hela riket. Allt hvad som i öfrigt af Regering och myndigheter föreskrifves till efterlefnad, kommer ut genom författningssamlingen. Vidare skulle ”utländska nyheter” genom tidningen spridas. Ja, visserligen kunde det vara bra, men de äro icke alltid sanningsenliga eller af det värde, att de förtjena komma till allmänhetens kunskap. Den som känner allmogen vet nog, att den icke är serdeles intresserad utaf utländska nyheter. Sedermera kommer ”nyare rön och upfinningar, tillika med andre upsatser, som kunde vara för allmänheten nyttige.” Det kunde visserligen vara serdeles väl om sådant komme till allmänhetens kunskap, men i detta hänseende hafva vi redan ett sällskap för nyttiga kunskapers spridande, som genom sina tidskrifter meddelar allmänheten dylikt, och då vore bättre genom anslag understödja dess bemödanden, än alt konkurrera med detsamma. Dertill kommer att Hushållningssällskaperna i alla län utgifva, i form af tidning eller tidskrifter, sina nyttiga upsatser, hvilka lyckligtvis äro både läste och trodde.
Du vet ju nog, att det inte är någon skam för en karl, om han så har tio älskarinnor på en gång, så att det tjenar ingenting till, att han talar om att »dela skammen» med henne. Då kan han lika gerna erbjuda sig att amma ungarne. Och, tro du mig, qvinnor som äro svaga i tron och starka i viljan, dem »tar» man inte så lätt, äfven om blodet rinner lifssundt och varmt i deras ådror, ja, äfven om åtrån kan drifva upp pulsens slag. Men jag medger, att det icke fins en viljestark qvinna på hvart hundrade. Torsdagsqväll. När jag hade skrifvit första afdelningen i dethär opuset, så föresatte jag mig, att inte ett ord fick jag skrifva mer förr än jag skrifvit sista kapitlet af Pengar. Just i qväll har jag slut. Nu är allt skrifvet. Detta är sista smörjelsen. Men så trött jag är! Så trött att jag inte kan glädja mig åt att ha slut på det dryga arbetet. Men i morgon kommer det, då är jag uthvilad igen. När jag är trött känner jag alltid en sådan lust att ligga på en soffa och prata med någon, som det kan vara roligt att prata med. Jag har inte kunnat låta bli att skratta åt mig sjelf, för det jag nödvändigt skulle låta Selma ligga på soffan under det der samtalet mellan Richard och henne. Jag tycker, att hon skulle inte så kunna erfara den der känslan af frihet och trefnad eljest. Det kommer sig af, att en sådan sjelfsvåldig och beqväm ställning är enda möjligheten för mig att känna mig fullkomligt smärtfri och utan obehag eller tvång. Så smyger det sig fram smådrag af en sjelf, hur gerna man vill vara objektiv, dethär är åtminstone ett, hvars subjektivitet jag icke tror, att någon skulle misstänkt, om jag ej sjelf pekat på det. Jag finner ett sådant nöje i att gå på jagt efter mina egna hemligaste bevekelsegrunder, det lär man sig en del af. — Nu är jag uppe igen och sitter på bokhandeln, men som invalid, med benet på en stol, alldeles som Garibaldi. Bitterhet? – sa’ du verkligen bitterhet?
Themistocles frågar sin dotter, hvilken af friarna hon ger företrädet, och hon erkänner, att Delitii förmögenhet på henne gjort mesta intryck. Fadren visar henne oklokheten deraf, och hon bestämmer sig för Apollonius. — Sc. 2 (på prosa). Apollonius och Delitius äro i fullt gräl, då Them. kommer med sin dotter och tillkännager utgången af hennes val, hvaröfver Delitius högeligen förvånas. Appollonius deremot tackar henne i valda ordalag, men vänder sig sedan hånande till Delitius. ”Ja, Deliti,” säger han, ”huru smakar tig sådant, får du intet ondt i magen att iagh så kärligen snackar och läflar med din brud.” Han frågar honom, om han har lust att ligga under sängen och säga till när hönsen gala m. m. — Sc. 3. Militius och Bellander, två krigsmän, köra Acolastus ut ur ett jungfruhus, der de råkat i gräl om en flicka. Han sammanträffar straxt derpå med Apollonius, som talar om sin stora lycka såsom gift och vill omvända Acolastus; men denne går gäckande att söka en annan jungfru. Sjette akten. Sc. 1 (på prosa). Hilarius, en ung man, som förslösat sin förmögenhet, friar till en 90-årig enka Decrepita, men får slutligen afslag. — Sc. 2. Simonius anklagar inför domstol Acolastus för det han förfört hans dotter Thais. Barnet framhafves, och A. erkänner sig hafva del deri, ehuru han ej kan åtaga sig hela faderskapet. Men då Simonius företer en handskrift, hvari A. utfäster sig att äkta Thais, blir han af rätten dömd att fylla sitt löfte. Sedan upptäckes det, att Thais har 6 oäkta barn, hvilka Acolastus nu tvingas att kläda och föda. Då erkänner han sin dårskap, ångrar sitt lefnadssätt och ber ungdomen låta varna sig af hans exempel.
En dylik uppgörelse torde dock icke böra företagas innan tydligare visat sig hvad inflytande jernvägarne samt de nyss inrättade postdiligenserna utöfva på skjutsningsbestyret i siu helhet. Den tunga, som det nuvarande systemet medför, synnerligast för rikets norra län, påkallar likväl ett skyndsamt behjertande. Det är detta Grefve Liljencrants med sin motion afsett och vågar jag tro att Utskottet uppnått ett mera praktiskt resultat om det tillstyrkt ofvannämnda motion än då det uppstäldt ett visserligen vackert, men för närvarande outförbart förslag. Med anledning häraf föreslår jag att l:sta punkten i betänkandet erhåller följande lydelse: ”Gästgifveri-, hålloch reservskjutsen kan för närvarande icke från jordbruket skiljas.”
Att wid sädant förhållande, och dä enrellcrtid nägon annan tillgäng för bestridandet af ofwannämnde kostnader icke funnits för Bolaget öfrig än wärdct af Canalwcrketp nu befintlige förräd i Instrumentalier och inventarier - Betänkandcn, N:o 23. m hwilka äter, säsom för arbetets utförande oumbärlige, icke kunde, förr än efter desi flut realiseras, Directionen pä Bolagets wägnar hade i undcrdänighct anhällit om Kongl. Majus Nådiga framställning till Rikets Ständer: Att en summa af 807,594 N:dr mätte till Canal-werkcts slutliga fullbordande warda anslagen att pä trenne är utgå, eller för är 1829 med R:dr 296,782. i83o med — 284,978. i83i med — 225,889. Att Rikets Ständer för det möiliga fall, att Canalwerket, af efwan angifne orsaker, eller nägon annan lika »vigtig och oförutsedd händelse, icke förr än det Fjerde äret skulle kunna fullbordas, wille besluta ett särskilt anslag af 87,740 R:dr; Att i händelse af bifall härtill, Directionen mätte, ; likhet med hwad hittills warit »vanligt, dels fä uppbära »vid ärets början 100,000 R:dr af den arliga anslagssumman, och äterstoden efter förrättad revision; dels jcmwäl tillätas ett föregäende är uppbära 5o,ooo R:dr af det päföljande ärets anslagssumma, sä »vida icke Rikets Ständer skulle finna det lämpligare, fäsom innebärande en gifven fordel för arbetet, att till Kongl. Majus
N:o 16 till svar å de inom samtliga RiksSt. framställda, till Utsk. remitterade anmärkningar vid dess under N:o 6 afgifna betänk, med förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning. lil. La nelinder stod medelst cassacreditiv. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag anhåller vördsamt, att Hr Gr, 0. Landtm, täcktes tillåta oss alt få afgöto H. 45 354 Den 3o Juli e. m. ra denna punkt efter litt., på samma sätt sorn den föregående punkten N:o 18 blifvit afgjord. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag vågar vördsammast tillägga den anhållan, att vi måtte få afgöra ingressen först och sedan de litt., som i denna punkt förekomma; ty sjelfva ingressen innefattar åtskilliga vigtiga principfrågor. sirsta punkten: Att cassacreditivmå af Banco styr elsen kunna beviljas dels åt associationer, som på större handelsplatser kunna sig hilda, för att, medelst upplag och belåning af svensk spannmål, underlätta och befordra exporten deraf genom spannmålens vårdande och beredande till afsättlig handelsvara, sedan dylika associationer visat, att de erhållit af K. M. i nåder fastställda reglementen, samt åt sådana privatbanker, som i större scala vilja sig befatta med belåning af Svensk spannmål; dels åt de hypotheksföreningar, som kunna uppstå och hvilkas reglementen blifvit af K. M. 1 nåder gillade; dels åt privatbanker i allmänhet; dels äfven åt andra bolag och enskilda personer; under iakttagande: TJnderteckn. Ridd. Se c re t.: Enligt de prot.-utdr., som inkommit från de öfriga Stånden , har PresteSt, bifallit 2i:sta punkten med det tillägg, att mom. a) skulle få följande lydelse: alt all nödig varsamhet användes, så att det emellan metalliska cassan och sedelstocken bestämda förhållande af 1 till 5 icke genom cassacreditivs beviljande rubbas m. m.
BondeStåndet, på grund af åtskillige anmärkningar, till Utskottets handläggning återremitterat; men som berörde Betänkande redan blifvit bifallet af Högh B., o. A. den 12, af Högv. PresteStåndet den 9 samt af Vällofi. BorgareStåndet den 6 nästl. Februarii, och Ärendet alltså, likmätigt 69 §. Reg.Fortnen, är afgjordt; har Utskottet ansett sig icke nu kunna deråt lemna någon ytterligare åtgärd. Memorial, i anledning af återremiss uti frågan om Stipendier för Officerare, till bivistande af Krig utrikes. (U.-A.) Höglofl. R. och A. har väl, genom ProtocoIlsUtdrag af den 3o nästl. Januarii, till Utskottets åtgärd återremitterat dess i ofvanberörde fråga under JV:o 19 affiifne Utlåtande; men som Högv. PresteStåndet den 26, Vällofi. BorgareStåndet den 3o och Hederv. BondeStåndet den 26 i samma månad, gillat Utskottets yttrande, Betänkande!), N:is 80 och 81. 4°7 samt Ärendet altså, likmätigt 69 §. Reg.-Formen, är afgjordt ; så får Utskottet sådant till svar på nämnde återreruiss vördsamligen anmäla. Memorial, i anledning af återremitterade frågan angående raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landskrona Stad samt dess ordnande till en allmän Trädgårdseller Promenad-Plats. (U.-A.) Det Utlåtande som Utskottet under N:o 17 i berörde ämne afgifvit och hvartill Högloft. R. och A. den 3o samt Hederv. Bondeståndet d. 26 sisth Januarii lemnat deras bifall, har deremot af Högv. PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet blifvit till Utskottets åtgärd återremitterat, på grund af åtskillige anmärkningar, hvilka hufvudsakligen afsett, att den i ämnet väckte motionen icke bordt af Utskottet betragtas såsom en enskild, R.
Continentabystemet hade gjort det till en nederlagsplats för Englands fabrikater. Från oss fördes de till andra länder. En vidsträckt commissionsoch frakthandel satte oss i tillfälle att bära de bördor, som kanske annars skulle krossat oss och gaf oss en vinst, motsvarande, om ej öfverstigande den förlust, sorn uppkom gerom en ökad Comsumtion af utländska produeter. När vi upphörde att vara Englands Commissionärer, Den 21 Febr ilar ii. försvann denna vinst. Handeln, som en rymlig tid sysselsatt en mängd menniskor, och gifvit dem alla förtjenst, afstadnade. Den i allmänhet minskade vinsten blef lör hvar och en mindre, för de flesta otillräcklig, så mycket mer, som der lätta tillgångar på öfverflödsartiklar gjort dem till ett behof, som man icke hastigt kunde vänja sigutaf med Följden häraf blef mångfaldiga banquf-router, en hämnad cireulation i det inre och en rubbning i den enskilda Crediten. 2:0. Den år i8r$ verkställde hastiga indragning af FilialDisconterne och föreskriften om deras utredning på fem år i stället för en förut nästan obestämd tid, hvilken åtgärd motiverades af en felagtig ansedd förvaltning. Att Götha CanaiDisconts utlåningar skulle utsträckas längre, än man kanske förmodat, var ganska naturligt då intet correctiv var deremot gifvet. Det enda sorn kunnat användas, hade varit, att icke tillåta assignationernes emottagande i allmänna uppbörden, ty då hade dessas inlösen oftare kommit i fråga och treprocentssedlar troligen icke kommit att gälla, som verkligt mynt. Om förtroendet för assignationerne till en början blifvit mindre hos enskilde har det likväl småningom vunnits genom DiscontDirectionens uppmärksamhet, att icke för långt begagna Verkets credit. Den härigenom uppkomna tillökning i Rörelsecapitalet var likväl endast skadlig för Capitalisterne, som lingö för mycket concurrence Qch derigenom, sattes i nödvändighet, att ned 5<>4 Den 21 Februari i. sätta räntan och nöja sig med mindre säkerhet, äfvensom för penn inge iåntagarne, för hvilka de stegrade pris» me gjorde lönerne Of il lräcklige.
Taga henne ifrån mig? En kunde göra det, och det är far hennes, om han lefver, men kommer han, må han akta sin rygg för kvastkäppen. Taga Hagar ifrån mig? Hvem skulle då göra mina sysslor och få makt med de ostyriga barnen? I somras hade Bennu fått dem med sig till mossen att plocka hjortron. Först sjönk han ned till öronen, så skulle Sigfrida hjälpa honom och sjönk till armarna. Tommu visste intet bättre råd än att springa en fjärdingsväg hem efter hjälp. Hvem drog upp dem? Hagar. Hon släpade fram en kullfallen björk. Hvad skulle de två drunkna! På dem biter hvarken eld eller vatten ... Taga henne ifrån mig! Hvad säger ni om ett förslag, Dordej? Jag är ju flickans gudfar, jag tager Hagar på några veckor med mig till Turholm, kläder upp henne i nytt linne, kjol, tröja och skor, förskaffar henne de böcker ni förgäfves begärt låna af vördige far och hämtar henne tillbaka till allhelgona, när jag åter måste fram denna vägen förbi edert torp. Dordej betraktade honom misstänksamt med ett par stora svartsjuka ögon. Jaså, ni vill taga henne, ni? Vet ni, att Thomas är barnets laglige förmyndare? Men ni får ju flickan tillbaka. Har ni henne så kär, som ni säger, Dordej, så måste ni unna barnet att se sig litet omkring. Betänk: kläder och böcker! Ja, kläder och böcker, dessa två argument blefvo slutligen afgörande. Motvilligt gaf Dordej sitt samtycke under två förbehåll: fattigmans kläder och kristliga böcker! Dordej hade en dunkel aning om att icke allt pränt var af godo. Och Hagar följde med nyfikna barnögon sin nye beskyddare på besök till Turholm. Turholm. Får jag ej räkna himmelens trappor? Det nuvarande Helsingfors, som vid början af denna berättelse var en öde bergsudde, omgifves på tre sidor af en stormig hafskust, öfversållad med öar. Den grå graniten, dess underlag, liknar en fattig mor, hvars enda rikedom består af kraftiga, glada, vackra barn. De äro hennes stolthet och förtjena att vara det. Ingenstädes framträder civilisationen behagligare för ögat, än där hon steg för steg eröfrat ödemarken.
Betänk andert - oell de åtgärder, som till byggnadens verkst ä lighet 'norde, eiler de a render, som genom cor respondance kumle skötas, utan urst räckt till alia de tilifällen, da, elwar sorn iieldst GöthaGavial Bolags angelägenheter skulle kunna erfordra Herr Grefven* närvaro , anslagit lur det tillkommande och personel! för Herr Grefven till bestridande af nödige extra utgifter» 2000 11:ör Banco årligen utöfver det, med in» beräkning af resapfermitigär förut, i ett för allt stadgade arfvode af ,-j,006 Ht dr Banco; 1 an* ledning hvaraf, och sedan frågan om den erbjudna ersättningen för det framfarna, enligt* Herr Grefven** åstundan alldeles förfallit, mert nyssnämnda tillökta anslag till extra utgifter blifvit af Herr Grefven antaget; med samtycke att enligt Bolagets önskan likasom förut fortsätta sina åtgärder , samma tillökning af 2000* B:dr årligen till följe af Bolagets fattade bes slut, tagit siu början från och. med det då löpande arbetsåret j8iS. Efter erhållen communication af detta Bolagets beslut, förklarade Herrar EancoFulImägtige; uti ProtoeolIsUtdrag af elén 34 Januari! i8s9v 3tt de ej funno sig i tillfälle häröfver meddela något bestämdt Utlåtande, innan Kongl. Majit», uppå Bolagets . underdåniga anhållan, i nåder stadgat, rörande Belegarnes inbetalningsskyldighet; samt derefter utröndt blifvit, i hvad plån er, fortfarande insättning å A c ti erne för framtiden kunde påräknashvarefter och sedan Kongl. Majit afslagit Åctieegarnes underdåniga anhållan, om. dispence från de i Xleglementet ijtJtahiidfi påfölj» Banco•
Hon hade genomspelt några musikstycken, då hennes far jemte baronen och några andra herrar, sittande vid ett fönster med ut sigt åt trädgården, på en gång blefvo varse, att en stor mångfärgad flagga höjde sig och svajade öfver träden i parken. Ha! hvad är detta? Hvad vill det såga? Hvad skall det betyda? Ack, säkert ett påhitt af den fyndige Walter! Låtom oss alla gå att se! hördes från alla håll, och under dylika utrop kom snart hela sällskapet på fötter, och vandrade truppvist genom trädgården till parken; men med klappande hjerta nalkades Lovisa ett ställe, som, efter hvad vi redan veta, så mycket inverkat på hennes fantasi, ehuru hon undvikit att göra några förfrågningar. Ehuru skuggrikt stället var denna tid på dagen, var det likväl tillräckligt ljust för att kunna se de vackra kransar af törnrosor och blåklint, som i smakfulla sektioner lindade sig omkring obelisken, ända upp till toppen. Fyra hvitklädda flickor, ibland dem Lotta, afsjöngo, när sällskapet hunnit samla sig, några verser, tillegnade Lovisa. Då försvann på en gång det förlänge Lovisa förut anmärkt, och nu syntes hjertat, samt inom detsamma namnet Lovisa i transparent, på dess mörka botten. Det hela var vackert och erhöll ett odeladt och äfven högljudt bifall; men Lovisa syntes tankspridd, och svarade Lotta, som stående henne närmast sakta frågade, hvad hon tyckte om tillställningen. Det är alltsammans ganska vackert; men när jag, utan att någon visste af det, i går såg det halffärdigt, förekom det mig som en grafvård, och jag kan ej göra mig fri frän detta intryck. Ack, den som der finge hvila! suckade Lotta. Är du då redan så trött vid lifvet, kära Lotta? frågade en af de andra flickorna, som hört dessa ord. Hvad skall du icke vara när allt är förbi. Flickan menade dansen denna afton, hvarvid äfven de fingo vara närvarande, kanske deltaga, om lyckan gynnade dem; men Lotta såg på henne med en högst besynnerlig uppsyn och skyndade bort. Hvarje mindre behagligt intryck försvann när hon, som var dagens drottning, tillika med de öfriga inträdde i salen, der ungdomen redan var samlad.