Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Utskotten tillhandakomma Protocolls-Uldrag om Riks-Ståndens, vid föredragning af nämnde betänkande, fattade beslut, hafva Ridderskapet och Adeln afslagit de af Utskotten tillstyrkta förändringar i FolkundervisningsStadgan, men i allt öfrigt bifallit Betänkandet; Presteoch Bonde-Stånden gillat detsamma i dess helhet; samt Borgare-Ståndet äfven bifallit Betänkandet, dock med undantag afl no yttrandet, pag. 5, hvarigenom Utskotten afstyrkt de förslag, som åsyfta den förändring uti författningens i §., att det må lill församlingarne ensamt öfverlemnas att bestämma, huruvida fast eller ambulatorisk Skola skall inrättas; 2io afslvrkandel af bifall till den af Herr Doctor Gumcelius föreslagna redaction af Författningens i U i moni.; och 3io den af Utskotten pag. 18 uppställda lydelse af berörde §. och moment; i hvilka delar Borgare-Ståndet återremitterat Betänkandet, med framställande tillika af den förändrade redaction uti i §. i momentet, att detsamma borde erhålla följande lydelse; ’’I hvarje Slads-församling och hvar - 14 Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-Uiskottens Memorial, N.-o 104. je socken på landet bör finnas åtminstone en fast skola, der fullständig undervisning i de stycken, som denna Stadga föreskrifver, bör lemnäs af vederbörligen godkänd Lärare.” De förändringar i 1842 års Folk-undervisnings-Stadga, Utskotten medelst sitt omförmälte Betänkande föreslagit, äro följande: att de i 1 §.
Jag kan visserligen ej smickra mig med de djupa kunskaper, som kanske fordras för att intränga i hemligheterne af de gamla KnekteContracterne; men jag tror mig likväl förslå Svenska språket; och mera behöfves knappt för att vederlägga Herr Hjertås påstående, att Rotarne, enligt Contracterne, ej äro skyldige att under krig bekläda sine Båtsmän årligen. Jag håller i handen ett Sammandrag af de åberopade Contracterne, och deribland Bohus Läns Contract, hvaruti står: ”Altså bevilje Vi ”att gifva Båtsmannen af Roten åhrligen 8 ”Daler Silfvermynl uppå tvenne terminer, t t / Den 18 November e, m. ”nämligen om Vahren 4 Daler och om Hö”sten 4, ther jemte 2 par skor, 2 par strumpor, 2 stycken skjortor och en buldans”klädning med en blå mössa.” Således är det en complett beklädnad Roten skall bestå. Vidare innehåller detta Contract: ”Men ”när han hemma är, får han allenast en ”släpklädning och carpus af vadmal, och ”ingen buldansklädning eller blå mössa.” Häraf synes klart, att, äfven enligt det anförda Contractet, Roten är skyldig gifva karlen årligen beklädnad, så snart lian ej ej är hemma, utan commenderad. Åtminstone visar detta lilla sammandrag, som jag lånt af Herr Hjerta sjelf, alt förhållandet är sådant för Bohus Län. Och troligen innehålla de andre Provincernes Contracter detsamma. Jag tycker derföre, att Herr Hjerta kunde begifva sig till bifall å Utskottens sednare Utlåtande. Grefve Horlin Claes Fredrik: Om det vore en afgjord sanning, att Rotehållarne äro beständigt skyldige, att bekläda sine Båtsmän, kunde jag medgifva Herr von Hartmansdorff, att en del af hans framställning i saken vore riktig; men så är det icke.
Bär, ej specificerade; se Frugter. Calmus, hänföres under Apoteksvaror. Cambri-k; se Väfnader: bomulls-. Cam el här; se Ilar. Camelott; se Väfnader, ylle-. Cantaridcr, hänföras under Apoteksvaror. Cantiljer; se Gulddragareoch Snörmakare-arbeten, Carmin; se Färger, ej specificerade. Carott; se Tobak. Casimir; se Väfnader. Cassia Fistula, liänförcs under Apoteksvaror. Catlun; se Väfnader, bomulls-. Cement; se Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i iuförselstarifen upptagna bestämmelser. Qvantitet' för tullberäkningen. Införselstull. Banko. Il: dr sk. r:st Chinabark: omalen • • 1 skålp. —.— 3 malen, till införsel af apotekare • • 1 skålp. 24 1 skålp. — 8 1 skålp. 1 — 1 skålp, 12 — 1 skålp. 1 kanna 8 12 1 skålp. 1 6 1 kanna 4 — Citronsalt, eller kristalliserad citronsyra • • 1 skålp. 8 — Citronskalj torra • t 1 skålp. 1 6 Cobolt' malm • • 1 skålp. 24 — -metall • • 1 skålp. 3 — 1 skålp. 12 — Conserver (i hermetiskt slutna eller lufttäta kärl 1 skålp. 12 förvarade ätbara varor. . 4 — Dadlar • • 1 skålp. 4 — Cha«rinskinn; se Hudar och skinn. Cheniljer; se Gulddragareoch Saörmakare-arbeten. Chlorsyradt kali; se Salt, medicinskt. Chrystallarbeleu; se Glas, ej specificerade. Chrvslalliartari; se Vinsten. Cinders, hänföras under Stenkol. Cirklar, passare och cirkelbestick; se Instrumenter, matematiska. Cochenille; se Färger. Coeffyrer; se Kläder. Cognac Cokes. Copal; Coralie cerai Corder se Brännvin, länföras under Stenkol.
— Jo, det är ett vackert exempel pappa ger, tänk om alla Ellys dansörer skulle göra så! — Åh, var inte rädd du Ernst, det skulle vi nog bli två om. — Det var rätt Elly, försvara dig du mot all närgångenhet. Beate kom in. Hon hade kappa och hufvudduken på, hon skulle följa med Elly till balen. — Vagnen är här. — Ja, jag hörde den. Adjö, älskade lilla mamma. Tack för allt besvär du haft med mig och glöm att jag var häftig, när jag klädde mig. Sitt icke och vänta på mig, lofva det. Pappa är nog uppe, när jag kommer hem, och jag skall tala om för honom, om jag haft roligt. Ack, om mamma hade kunnat vara med! — Ja, tycker du icke det vore på tid, att jag toge på mig min heliotropfärgade sidenklädning, som i fem år hängt i garderoben och rullade med. Om jag bara hade plymer i samma färg. — Du kommer kanske icke ihåg, att du har blommor i håret, Eleonore lilla. — Ja, då är ju frisyren färdig. En sådan hårfrisör, jag haft. — Mamma kan kyssa honom sedan, nu vill jag ha en kyss af min förste balkavaljer, sade Elly, som sträckte på sig för att nå upp till den högväxte fadren. — Lycka till Elly, dansa inte ihjäl för många, utbrast Ernst. — Mycket roligt Elly, hälsa pojkarne, ljödo Arvids afskedsord. Och nu var hon redan ute i tamburen. Beate hjälpte henne på med ytterkängorna och förmanade henne ytterligare »att akta klädningen och ej skrynkla ner den, åtminstone tills hon kommit dit, sedan var den väl tillspillogifven.» Ännu en gång öppnades dörren och Elly med uppviken klädning och iklädd den hvita pelsen stod där och kastade slängkyssar till föräldrarne. Klockan var närmare tre på natten, då ingeniör Svan sakta öppnade dörren till sängkammaren. Han skuggade med handen öfver ljuset för att ej väcka sin hustru, men det var onödig omsorg, hon var vaken och satt uppe i sängen, med det långa, upplösta håret kring de fina dragen och den halfvissnade kamelian bredvid sig på nattduksbordet. — Jag hörde vagnen. Har hon haft roligt? — Det vet jag inte.
Utanför ett hus lågo några ungar och rotade i sanden, ute på markerna körde man och plöjde eller sysslade med rotfruktsbergningen, i byn framför mig surrade en ångtröska, ännu längre borta ringde det i en kyrka, och öfver hela detta senhöstsceneri, öfver detta tunga slättlandskap, i denna ljumma fuktiga luft och i denna svårmodiga stillhet fans något af samma väntansfulla ro som i helgdagsstämningen från min barndom, och jag kom att tänka på nyströdd sand öfver nyskurade golf i mitt hem, den ena bilden lockade fram den andra, denna gled undan i en ny liksom i ett förvandlingsdiorama; jag såg vägarne svarta af högtidsklädda skaror, som skulle till kyrkan, och såg dem samlas på kyrkogården uppåt kyrkomuren; jag hörde folket mumla efter prestens böner och hörde salmerna från orgeln; hela lifvet i stugorna och på bygatorna drog förbi mig i bilder. Bagateller döko upp i mitt medvetande efter att ha legat dolda djupt nere under lagren af senare upplefvelser, episoder, som jag icke tänkt på under tiotal af år, formade sig på nytt i mitt minne i hela sin ursprungliga tydlighet, och ansigten, som jag icke visste hvems de voro, skymtade jag omkring mig. Det var allt det som låg längst tillbaka i mitt lif och djupast nere i mitt omedvetna, som vändes upp och trängde fram, med helgstämningen från min barndom. Då jag kom hem igen, var det redan skymning. Jag stängde dörren och rullade ned gardinen, ty jag kände det så högtidligt och fullt i min själ, att jag ville vara för mig sjelf och helt ensam, och det fans intet derute bland de andra som kunde hålla ton med min egen stämning. Jag satte mig framför brasan, och medan den verklighet som var närvarande och omkring mig rann undan i fjerran likt ett sus i töcken, fann jag mig sjelf plötsligt midt i en ny verld af minnen, som stodo upp från de döda och fingo lif på nytt.
Hvilka förmåner skulle kunna uppväga de förföljelser, för hvilka de blifva utsatte, den afsky, hvarmed menniskorna stöta dem från sig, deras fruktan och samvetsagg och framför allt deras visshet, att de förspillt sin själs salighet? Endast de mest lockande jordiska förmåner, höghet, ära, rikedom och skönhet skulle kunna motväga allt detta hos en lättsinnig, förderfvad eller genom nöd och elände förtviflad menniska. Och likväl se vi dem, som misstänkas såsom hexor, vara rof för fattigdom, förakt och bräckligheter ... – Vänta, nådig herre, inföll Suenonius, – ni förbiser, hvilken lockelse det onda och förbjudna i sig sjelf eger för den förderfvade menniskonaturen, helst om det insveper sig i det hemlighetsfulla; ni förbiser, huru förledande det är att genom mystiska medel förmå beherrska naturen, om ock detta välde inskränker sig till att kunna skada medmenniskor, utan att gagna sig sjelf, samt skåda in i det tillkommande. Ensamt detta är tillräckligt att förklara, hvarför en menniska af fri vilja afsäger sig Gud och förskrifver sig till Djefvulen. Men denne sednare eger ännu flera mäktiga lockelser. Han känner vårt kötts svagheter och begagnar sig deraf. Ni säger, att det afgrundens anhang, som jag vill utrota, lider af nöd, förakt och bräckligheter. Javäl, sådan är i allmänhet deras yttre ställning, men jag vill visa er sakens dolda frånsida. Ingen hednisk furste förmår med all sin makt frambesvärja åt sig sådane köttsliga njutningar, som de; ingen syndig ung Epicurus vältra sig i sådan vällust som dessa åldriga qvinnor, hvilkas lifssaft är förtorkad. De fara, när de så vilja, till gästabud hos Mörkrets furste, de frossa vid hans bord af rätter till smak och utseende de läckraste, fast de äro idel uselhet, de berusa sig af drycker, i hvilkas sötma döljer sig sinnlighetens glöd, de njuta med alla sinnen och alla nerver en vällust, hvarom endast en afgrundsandes förpestade inbillning kan skapa sig en aning.
Maj på Bordet lagde, Protocolls-Utdrag af samma dato, innefat-s tande Ståndets öfverlemnande till Herr LandtMarskalken och Ridderskapet och Adeln att enligt Riksdagsordningen förfara emot Herr Majoren Pålman, i afseende på anföranden, hvilka förmenats vara emot BorgareStåndet missfirmande. Friherre Boije, Ludvig, uppläste följande: Riksdagsmannen fullgör först då sin pligt, när han, utan afseende på fördom el-: ler passion, yttrad inom eller utom Stån - Den 5 Maj. 4S det, följer sin öfvertygelse till det mål han anser vara det rätta. Af fördomar vore den störst, att vilja af individuella förhållanden, eller individuers fel, göra tillämpning till något helt Stånd; men det ligger lika mycket fördom uti att tro sig berättigad se en sådan tillämpning, der den icke i tydliga ord finnes bestämd. Riksdagsmannen skulle af passionen missledas, eller skulle glömma både helgden och värdigheten af sitt kall, om han tillät sig att nyttja Allusionens Språk; men den som bemödar sig att se allusionen, der hon icke finnes — eller som, med tryggadt samvete, tar henne åt sig, begår deri alldeles samma fel, I Herr Pålmans Dictamen finner jag icke något, som berättigar Granskaren att deri se en rigtning emot ett helt Stånd. Herr Pålman har sedermera, med den rätt som ho. nom ovilkorligen tillkommer, förklarat, det man icke bort tro honom om en sådan afsigt; och han har derigenom också fullkomligen undanröjt all fråga derom. Sjelfva det ämne han hade att afhandla berättigade honom, samt föranledde, jemväl, till framställningen af en jemförelse emellan den Judiska Köpmanna-egennyttan och den Svenska; men de facta, som han i sitt Dictamen synes afse, och hvilka endast kunna angå några eller en del af KöpmannaCorpsen, äro alla af den beskaffenhet, att de ligga, så Den 5 Maj. till bevisningen som till bedömmandet, långt utom gränsen för hvarje RiksStånds upptagande eller befattning. Hans utlåtelser i denna del skulle alltså, till deras rigtighet eller felaktighet, ankomma på en undersökning, hvari Höglofl.
Föredrogos å nyo och remitterades till StatsUtskottet : Grefve Cronhjelms, Polycarpus, den 3 f. m, denne* på bordet lagde Memorial, om tillsättande af en Lärare i Krigs-vettenskapen vid XJpsala Universitetet, Deii ir Martil, BavillningsUtskottet: Herr Stjernstams, Ludvig, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, rörande alkortnings-längdernes ingifvande till Härads-Rätterne» - Föredrogs å nyo Herr Franc Sparres, Bengt Erland, den 28 sistledne Februarii på bordet lagde Memorial, angående åtskillige medel, för dtt tillvägabringa en öfvergång af de mera bildade folkklasserne till productivä yrken, K Herr von Hartmansdorff, Angust: Herr Franc Sparre har trott, att inträdet i Statens tjenst borde försvåras genom strängare examina och uppsatta fordringar på högre kunskaper, Jag har i förra Plenum anmärkt, hvilka jag ansåg vara orsakerna hvarföre tillströmmandet af mindre kunniga och skickliga ynglingar icke kan hämmas genom stegrade examina samt hvarföre dessa och andra smärre åtgärder äro fåfängliga , om ej vid sjelfva befordringarne tillbörligt afseende göres på de egenskaper, som böra dertill föranleda. Den värde Ledamoten har ansett antalet af extra-ordinarier böra inskränkas i civila såsom i Militairen. Det vore visserligen rigtigt, under andra förhållanden än de närvarande. Men så länge man saknar medel till utarbetade Embetsmäns pensionerande så länge de ej, såsåsom Officerare, kunna afgå mot accörd, och så länge 111^11 följakteligen icke kati beräkna Den Ii Martil. 56p huru många löntagare, som, inom hvarje Verk, kunna vara af ålderdom eller bräcklighet oförmögna att förrätta tjenst: så kan man svårligen bestämma huru manga de extra-ordinarier skola få vara, hvilka i stället göra den för intet, eller för hoppet, att en gång blifva löntagare. Herr Franc Sparre har hållit före, att stipendier, tillkomna af allmänna medel, för vettenskapligt studerande, borde användas för productiva yrken.
Dertill fordras att hafva ett hufvud helt annorlunda konstrueradt än mitt. filan har sagt, att man icke kunnat utfinna meningen med min motion. Jag har redan förklarat, att den är helt enkelt den att få sanningen i dagen, och jag kan icke begripa hvad ändamål jag eljest skulle hafva med motionen, ty sanning är det jag högst värderar; men Hr Adelborg synes äfven häruti vara af olika tanke med mig, då han sagt, att jag endast velat upväcka en strid emellan de 2:no olika partierne. Jag har mig icke bekant att det finnes här några partier, eller, om sådana likväl finnas, till hvilket Hr Gripenstedt hör. Hr Ribbing har förklarat, att R. St:r icke hafva rätt att omedelbart draga sina Fullmäktige inför sitt skrank. Just derföre har jag begärt remiss af min motion. Samma talare har äfven sagt, att Fullmäktige handlat icke emot R. St:rs föreskrifter utan emot K. Dref. Om så är, torde det vara af vigt att få utredt, huruvida Fullmäktige skola lyda K. AI:s föreskrifter ehuru de uti Instruktin förbjudas att lyda någon annans än R: St:rs föreskrifter vid förlust af medborgerligt förtroende. Jag anser af vigt att få detta klart utredt, särdeles för de llrr, hvilka anse denna fråga kunna behandlas som en bagatell. Slutligen får jag förklara, att vore jag fullmäktig i Riksg:sKont., skulle jag vara den förste och envisaste att påyrka remiss af min motion till erhållande af undersökning i ämnet. Jag skulle icke tillåta att en sådan beskyllning sväfvade öfver mitt hufvud, som den man Dan 25 April. 41)9 här framställt. Man har sagt, att anmärkmne redan äro besvarade; men jag hemställer likväl, om man med huru godt hufvud som helst, kan här afgöra hvilkendera parten har rätt. Jag är van att behandla rättsförhållanden, men i detta fall har det varit mig omöjligt att bestämma mig, och för att få förhållandet utredt, måste en undersökning ske, hvaruti jag icke kan finna någon fara ligga fördold; ty blifver det uplyst att Fullmäktige icke felat, så hlifver det ju en tillfredsställelse för dess principaler.
9 Såsom Diarierna utvisa har jag dock , af andra skäl, lemnat två genom anklagelseskrifter inkomna mål till Konungens Justitie-Kansler och uti ett tredje anvisat en klagande att, »om han så för godt funne, Justitie-Kansleren om laga rättelse ansöka.» Skulen, som föranledt dessa åtgärder, finnas för hvar och en af dem anförda i Diarium eller Registraturet, hvilka äfven i allmänhet innehålla grunderna för de af mig fattade beslut och komma att till Högloft. Lag-Utskottet öfverlemnas. — Jag anser derför icke nödigt att äfven här redogöra för hvarje serskildt fall, som förekommit. Föreskriften, att ”Justitie-Ombudsmannen bör inhämta fullständig kunskap om anledningen till anklagade personers häktande och om tiden för deras hållande i fängsligt ''förvar,” har jag uppfattat såsom en af de vigtigaste och mest maktpåliggande. De utvägar, som funnits, att rätt bevaka denna embetspligt, har jag samvetsgrannt begagnat. Förnämst bland dem har varit granskningen af de på bestämda tider af gifna och till Expeditionen inkomna fångförteckningar. Nämnda granskning, hvilken jag icke hunnit personligen verkställa, anser jag dock hafva blifvit med all omsorg fullgjord, till bevis hvarpå jag vågar åberopa registraturet, som visar, att många anmärkningar blifvit gjorda och föranledt skriftvexling med domare och andra myndigheter, samt uti alla de fall der nöjaktig förklaring icke lemnats, eller märkligt förnärmande af enskild persons rätt egt rum, haft åtal till påföljd; och denna granskning har nu hunnit så långt, att jag antager, det vid tiden för denna berättelses aflemnande, den skall vara slutad i afseende å alla fångförteckningar, som då hunnit till Expeditionen inkomma. En annan utväg för ofvanberörda ändamåls ernående har varit besök i fängelserna, dem jag under mina embetsresor icke i något fall uraktlåtit. Jag har dervid uppmanat fångarne att oförställdt meddela mig de klagomål, till hvilka de i ett eller annat afseende trott sig äga fog.
Ti 11 fä 11 ige Rote-vacance-afgifter beräknades vid 1828 års Statsreglering till Booo R:dr, och äro både i StalsContoirets underdåniga Berättelse, och i Konungens Proposition vid samma belopp bibehållne. Som de år 1828 utgjort 5837 ^:t^r s^- 11 r:st., så torde den af SlatsUtskottet föreslagna nedsättningen till 4000 R:dr icke Vara nödvändig. Krutoch Salpeter-fö.rsäljningsmedel: Uti Kongl. Majrts Nådiga Proposition föreslås dessa medels uteslutande ifrån StatsVerkets ständiga inkomster, hvaremot de skulle anvisas till fyllande af kostnaden vid Salpeter-anskaffningen. Skälet för detta förslag var i första rummet, att det är olämpligt, att såsom en ständigt fortfarande inkomst uptaga en tillgång, tillfällig till sitt uphof, inbegripen under förut gjorda dispositioner, och betydligen omvexlande till sitt belopp; i andra rummet, att undvika en tillökt beskattning genom Salpetergärdens återförande lill den quantitet al 10 marker på helt hemman, 18* 276 Den 21 Februari i. som erlades innan nedsältningcn vid sistä Riksdag. Om Kongl. Maj:t, för att åt jordbruket bevara en i flera hänseenden önsklig lindring af dess directa beskattning, samtyckt till en inskränkning i den dispositionsrätt öfver Arliga krut-tillverkningen, som omständigheter, förenade med Rikets försvar, påkalla; så bör väl deraf ej hemtas anledning, att ibland StalsVerkets Ordinarie inkomster bibehålla en till sin beskaffenhet så osäker tillgång, hvilken hellre bör intill nästa Riksdag anVändas till förstärkning af Saltpeterfonden, en anstallt, sorn i sitt nuvarande skick äfven torde böra anses såsom tillfällig. StatsUtskottet hemställer, alt för denna Fonds uphjelpande ert emot det erforderliga behofvet svarande årlig summa må å Stat upföras, samt Kruttillverkningen fortfarande af Krigskollegium ombesörjas; och Utskottet tillägger, att nödiga medel härtill skola vid regleringen af 3fdje Hilfvudtitelrt afseS.
Så länge dessutom Riksbanken stänger sin lucka för privatbankssedlarne, så innebär det ett verkligt misstroende-votum till dessa sedlars förtroendevärda egenskap, hvilket, om det äfven under vanliga förhållanden ej utöfvar något skadligt inflytande på deras kredit, likväl i kritiska ögonblick möjligtvis skulle kunna göra det och då — om ej direkte — dock indirekte bidraga till en katastrof. Det blifver för öfrigt alltid en anomali att sedlar, som med fullt förtroende cirkulera i det allmänna affärslifvet, likväl misstänksamt bannlysas af sjelfva Riksbanken. På grund häraf vågar jag hos Höglofliga Rikets Ständer vördsamt föreslå: l:o) att Riksbanken måtte anmodas att hädanefter, vid insättningar, remisser, vexlingar och så vidare emottaga de enskilda bankernas sedlar, med förbehållen rätt likväl åt Bankofullmägtige, att dervid förfara så, att Riksbankens säkerhet i alla hänseenden betryggas. Såsom ett ganska hufvudsakligt vilkor för vinnandet af en förtroendefull enhet och samverkan inom landets bankväsende i allmänhet, förutsätter jag att Riksbanken, just till följd af sin egenskap såsom sådan, måste, förmedelst väl beräknade, allmänt nyttiga åtgärder, städse bemöda sig om att centralisera omkring sig rikets öfriga bankinrättningar, hvilket, efter min uppfattning, vore en ganska lätt sak, enär dertill ej fordras något annat, än att Riksbanken, utan att förbise sina egna intressen, likväl välvilligt tillmötesgick de enskilda bankerna. I sammanhang med och såsom slutsats af det föregående får jag derföre vidare föreslå: 2:o) att Rikets Ständer, måtte uppdraga åt Herrar Bankofullmägtige att gå i författning om att öppna tillfälle och rättighet för de enskilda bankerna, hvilka kunna det åstunda, att på Riksbanken öfverföra sina så kallade vexlingskassor; 3:o) att Riksbanken likaledes måtte få sig uppdraget att emottaga och expediera de enskilda bankernas så kallade postremissvexlar, samt 132 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Lo) att Herrar Bankofullmägtige bemyndigas, såväl i det ena som andra fallet att uppgöra vilkoren derför.
Sedan, i följd af Rikets Ständers vid 1844 och 1845 årens riksdag, enligt Nådig Proposition, meddella beslut och Kongl. Maj.ts derå grundade Nådiga bref af den 10 Mars 1845, Kongl. Maj.ts och Rikets Kammar-Kollegium den 25 April samma år till allmän efterrättelse och kännedom kungjort, alt 116 stycken, i Kollegii Kungörelse uppräknade, kronoholmar i Götheborgs och Röhus län finge, ulan afgift till kronan, tillsvidare upplåtas lill fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte, har, med anledning af Kongl. Maj:ts Befailningshafvandes i ofvannämnda län, under behandlingen af delta mål gjorda hemställan, alt alla andra med de nyssberörda jern, förliga holmar mätte blifva fria förklarade, derest de ej innehålla större jordrymd, Kammar-Kollegium uti underdånig skrifvelse den 7 September 1855 föreslagit, alt så beskaffad åtgärd måtte ega rum i afseende å följande, till Götheborgs och Bohus läns skärgård hörande, sex holmar, nemligen: l:o. Råssholmen, 2:o. Lilla Fiskholwen, .‘i:o. häften med Kullen och Ragnildsskär och 4:o. Vadboskären i Tanums socken och härad, hvilka, under någon tid utarrenderade tili egarne af lägenheten Källareholmen emot en gemensam ränta af 16 sk., blifvit, efter upplåtelsetidens slut, den 10 Juni 1853 skatllagde, och äro, med afseende derå alt dessa bolmar endast lemnade sommarbete åt några få får och att fisket omkring desamma vore högst obetydligt, räntorne föreslagne för Rossholmen med grund lill 2 sk. „ lilla Fiskholmen 2 , , Käften med Kullen och Ragnildsskär 8 , , Vadboskären, 5 stycken 4 , tillsammans B:ko 16 sk. Eib. till R. St. Prop. N:o 6. hvilken ränta nuvarande egarne af Källareholmen erbjudit sig att framgent till kronan erlägga 5:o.