Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förmodandes jag att Ridderskapet och Adeln ingalunda misityver det nit Utskottet wiiat för Ban« guens säkerhet, hwarpä Rikets wäl och afwen Sjelfständighet i hufwudsakestg matto beror, emedan Ut» skottet detzutom hast all anledning befara, ätt ett lindrig Anfmars-Lag i detta wigstga ämne, skulle snarare an e» sträng, ädraga Utskottet allmänhetens misinöje öfwer deras arbete, och finnas allt för myc« ket stridande emot den alswarsamhet Lagstiftarne utk alla andra Strafflagar, sa wäl för Milicaire soM Eiwile Embels och Tjensteman iagtcagil Grefwe körner ^ Astolf 6ör»n. Sedan sag nu sinner ark, emot min förmodan, delta ämne ytterst. Den 5 Januaril tkqare före äkerförwisandet kommit akt discureras, ans häller jag ott någor närmare fa ukreda det. Det Hat .wisierljgen waric en kidepunct i Europa, da man genom en misimgen ömhet, grundat pä en origtig kheori, allmänt nog bemödade sig akt alldeles afskaf» fa dödsstraff. Men man har snart mast erkänna, akk hwad man wille göra kill en »välgärning, efra ef blef annat an ett förlängt lidande.
Detta synes mig ej heller utgöra något hinder för beskattningen af det rörliga kapitalet, ty kapitalisten bör vara lika berättigad som pligtig, alt upplysa Taxerings-kommittéen om ett sådant förhållande, och man bör väl kunna vänta sig, att af de uppgifter, kapitalisten skulle aflemna, få en ledning för sitt omdöme, likasåväl som af de uppgifter, närings-idkare aflemna. Jag har vidare hört anmärkas, att det skulle 22 Bil. lill Bev.-Utsk. Bet. N:o 5. vara obilligt, att beskatta enkor oell omyndiga barn för den ränte-inkomst, de hafva af utlånta penningar. Jag kan ingalunda medgifva, att häruti ligger någon obillighet. Då enkor och omyndiga barn hafva deras förmögenhet b fastigheter, antingen i jordegendom på landet, eller hus i städerna, så beskattas ju deras egendom på lika sätt som andras, och hvarföre skola dessa personer vara mera frikallade från skatt för deras inkomst af ränta än af fastigheter? Denna anmärkning synes mig således böra helt och hållet förfalla, och då säkerligen icke något annat land, som åtagit sig inkomstskatt, linnes, hvarest icke inkomsten af kapitalet blifvit i första rummet beskattad, är det bra märkvärdigt, att hos oss ingen skatt blifvit ålagd kapitalet. Jag har i min motion sagt, att man möjligen kan påstå, att om bevillning skall erläggas för hela värdet af intecknad fastighet, Staten njuter dubbel inkomst af samma värde, då den, som eger den intecknade fordringen, jemväl skall erlägga skatt derför. Jag har dock sökt vederlägga denna invändning dermed, att i verkligheten 2:ne värden finnas såsom föremål för beskattningen.
Hon niger, med ögonen sänkta, och huttrar liksom af köld. – Herr etatsråd! stammar hon. – Ja, mitt barn. Har du ett ärende till mig? Han nyper henne uppmuntrande i kinden. Kinden är mjuk som sammet men den är våt. – Hur är det, min lilla vän? frågar han deltagande. Hon snyftar blott, och den smidiga gestalten darrar. Då lägger han sin hand öfver hennes skuldra och för henne bort till en hvilsoffa, där han med lämpor förmår henne att taga plats. – Tala nu om för mig, hur det står till! säger han vänligt. – Om jag kan hjälpa dig, vill jag det gärna. – Eva är sjuk – hviskar hon sakta. – Jag är rädd att hon dör! Nu ser hon upp. De mörka ögonen ha ett hjälplöst utryck, som rör honom. – Hvem är Eva? Och hur är det fatt med henne? – Eva är min syster – min halfsyster som jag håller så mycket af – hon ligger hemma – med värk i hela kroppen och het, så att hon kan brännas. – Har ingen läkare varit och sett om henne? – Nej. Far – han säger, det blir för dyrt! – Så-å! Hvad är din far? – Han har varit traktör, men det har gått bakut för honom. – Och hvar bor han? – Å, det är långt dit – det är ända borta i S:t Petersstræde. – Vill du, att jag följer med dig dit och ser hur det står till? Hennes ögon stråla, och det bleka, förgråtna ansiktet lyser upp. – O, herr etatsråd – om ni ville? Jag hade nog aldrig vågat bedja er – fast jag kom hit för att göra det Han reser sig energiskt och ringer, befaller Wolff att tända lyktan och följa med, hämtar sin medikamentslåda från det yttre rummet och kastar en kappa öfver sina axlar. – Seså, nu är jag färdig. Wolff går före dem utför trappan, med lyktan svängande af och an. Ute hviner stormen och piskar regnet ur mörkret. Skyltarna gnissla på sina rostiga gånggjärn, och ett taktegel skräller mot stenläggningen. I hörnet af Wigantsgade faller Esther framstupa öfver en afvisare.
IVIajit, under den 22 sistlidne November, anbefallt, alt, i sammanbanA Ilänmed, framställning till kikets 8tänden bonde göras derom, att du tjenstgörande styrkan vid Kronprinsens Idussar-liegemente njuter i ^ags endast 5 sk. om dagen, men vid Vendes tillei i-flegemente 6 sk, ecb obilliglieten denuf mäste enkännas, att manskgpst vid inom samma Dnovinee förlagda värfvade kegementen med liba sträng tjenstgöring, säsom fallet än med begge dessa kegementen, åtnjöt olilia aflöning, belst, oberäknadt den deråt bo8 manskapet vid det sämre be8oldade Regementet utkommande obelatenbet oell liknöjdbet för tjenste», äfven reen^teiingen vid detsamma mäste, till lönlust för vederbörande Dassevolanteuner, 1 betydlig mon försväras; det säledes vone angeläget, att den till beredande af jemnlikbet i allöningen dessa begge llegementen emellan nödiga summa för tjenslgönande styrkan vid Kronprinsens ldussar-begemente ä 8tat blefve uppförd» sä upj>tages nu bär beloppet . - 2,335: >3. — bvarigenom bela tillökningen för Regementet blilver A. —'' "Rikei» 9 ''lillias 8tändee assloAO vicl senaste bil<sdgA, säväl en asLdees KoilAl. !VIaj:t nö,IiA ansedil löne-lillöbuiiiA söe Oliesen söe ^Veen>lands l^älljäAai eIleAemente, som ko,' eeAleeillA as keAementets 8tat eidöedeeliAe 3o tunnor 8j)anmal unde,' löne, ne, utöivee söeut Ilestadda 710.
För det fjerde förutser jag, att en kursförhöjning — och hvilken den tilltänkta realisationen icke synes kunna med någon säkerhet förebygga — skulle, enär det lönte mödan, genast föranleda silfrets exporterande ur landet, och, om än sådant endast ä*gde rum till inskränktare belopp, skulle dock blotta underrättelsen derom, och farhågan derför så desacreditera Bancotransportsedeln, att hvar och en skulle då, om icke förr, skynda att förvandla densamma till silfver, för att, oviss om utgången, skrinlägga det, som blifvit räddadt ur det allmänna skeppsbrottet. Olycklige bl efvo de, som kommo sist, för att få intet, och olyckligt blef hela landet genom den allmänna villervallan, och den visserligen då säkert inträffande brist på penningar af alla slag. Slutligen kan jag icke eller förbigå den erinran, att en tilltagande dyrhet torde blifva en följd af realisationen, och att vanan fästfolket vid en annan norm för Riksdalern, än den nu föreslagna, som åter till en början blott komme att confundera.
"Att Kongl. Majit will i Noder hofwa förekommit Riksens Ständer derom, att Kongl. Majit i Noder ämnar, pä ett med Grundlagen öfwerensstämmande sätt, i full kraft och werkön, fastän med wisie förbättringar och en frän obehörige förfördelanden befriad handläggning återställa de Författningar, som pröfwas leda till Lurendrägeriers och Tullförsnillningars hämmande, och att Kongl. Maj:t sedt Sig i Noder föranläten att i sammanhang med Landt,Tulls-Uppbördens inställande ä de fleste Orter bibehålla Inrikes bewakntngen till säkerhet emot Sjö-Tullens försnillande och till inhämska Manufacturcrnes skydd," — sa följer af detta KonglMajus (att jag sa mä säga) pä förhand gifne Nådiga förklarande, att det uppehäll, som ästadkommes genom visitationen eller undersökningen om beskaffenheten af de Igenom Landet formande waror icke kan undwikas. — De flere l Kongl. Majus Nädiga Proposition anförde skäl och orsaker gör visitationen oundgangeligen nödig. — Således kan uppehåll och tidsspillan icke nyttjas såsom något egenteligt stal, tv till Tull - afgiftens liquiderande tarfwas icke mycken tid. 2072 Den ZO Julik. Den korta stund, som fordras för att erlägga ^ull-afgiften och emottaga Tull-Sedel, kan wäl Erig komma i staga, sa länge man i alla andra fall icke lager i Ekonomist beräkning de flere dagar, som alga för staitstyldige a Landet wid leswereringen af Krono, Tionde och Afrad, samt wid Allmänna Uppbärdsstämmvr. Skulle samma ssäl blist wa gällande i allmänhet, sa ser jag icke huru Krono, Utlagor, ware sig i spannemal eller penningar, stola inbringas i Kronans Förrådshus och Ränterier.
Sådant kan väl utrönas i den män omständigheterne gifva den uplysniug, som domaren skall veta fram* locka, enligt hvad hans kall fordrar och lärt honom urskilja. Lagar böra, enligt min tanka, stiftas till fördel för det allmänna, men icke för uprätlhållandet af vissa s. k. rationella theorier, hvilka blomstra och förgå, hvaremot 'samhället alltid måste tänkas bestå och forllefva. Frih. Raab: Om jag. för ett ögonblick, suspenderar mitt eget omdöme i denna fråga och blott adderar antalet af de lagkarlar, som å ena och andra sidan yttrat sig öfver denna fråga, skulle jag vilja bifalla Utsk:s förslag. De lagkarlar, som sitta i Utsk., hafva varit för detta lagstadgande samt hafva utgjort, plus Frih. Cederström, ett antal af 4, hvaremot de lagkarlar, som här hafva afstyrkt detsamma, äro 3:ne. Häraf drager jag den slutsats, att det varit en öfvervägande majoritet för Utsk:s förslag. Sedan härefter Frih. af Ugglas förklarat sig afstå från sitt förslag, samt Hr Gr. o. Landtm, framstält, att i afseende å denna § blifvit yrkadi, dels bifall, dels af Gr. Lagerbjelke, att den-: samma mätte erhålla följ:de lydelse: ”Husbonde ansvare för förbrytelse, som med hans vetskap mot denna förordn. begås af Den 9 Augusti e. ni. 205 hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord,” blef propos. till bifall å Utsk:s förslag framstäld och besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. behagade antaga Gr. Lagerbjelkes redaktionsförslag, samt, efter denna proposts besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade sig härvid hafva funnit Ja öfvervägande. § 48. Gr. Lagerbjelke:
Ständer beslutat i enlighet med nej-propositionen. Den, som vill, att för Wimmerby Elementar-läroverk skall å stat uppföras, utom Rektor, 1 Kollega, med iakttagande deraf, att nuvarande yngre Kollega vid detta läroverk må qvarstå med bibehållande af nu innehafvande lön, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, kommer lärare-staten för nämnde läroverk att bestå, utom Rektor, af 2 Kolleger och följaktligen frågan om nyssnämnda tillägg angående nuvarande yngre Kollega att förfalla. Vid omröstnings-sedlarnes öppnande befunnos S6 ja och 62 nej, sedan en volerings-sedel blifvit kasserad; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med nej-propositionen. Den, som vill, att liden för åtnjutande af do Gymnastik-lärare vid Elementarläroverken, efter vissa års tjenstgöring, tillfallande förhöjda arfvoden skall beräknas från och med kalender-året näst efter det, under hvilket fullmakten blifvit utfärdad, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Slais-Ulskollcls Memorial JW 216. 13 Vinner nej, kommer denna tjenstgöringstid att räknas från och med kaiender-året näst efter del, då, på grund af utnämning, befattningen blifvit tillträdd. Som voteringen utfallit med 31 ja och 86 nej, sedan två voterings-sedlar blifvit kasserade, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i öfverensstämmelse med nej-propositionen. Den, som vill, att ett reservations-anslag af 4,000 R:dr R:mt beviljas lör alt användas till arfvode» åt bibliothekarier vid de högre Elemenlar-läroverken, med förbehåll, att intet sådant arfvode må öfverstiga 400 R:dr samma mynt och alt bibliotheket vissa timmar i veckan hålles öppet för allmänheten, röstar den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, hafva Rikets
I samma ögonblick skrämdes de båda af ett starkt klingande skratt, som ljöd helt nära och som tycktes komma från jorden; en dörr, gömd under några af de stora buskarne, som växte öfver ruinerna, öppnades sakta och därur framträdde en ung bondkvinna, som med händerna i sidorna och alltjämt skrattande på samma råa och bullrande sätt blickade från den ene till den andre, som om hon haft framför sig några utklädda namnsdagsgratulanter af sitt eget stånd och icke dessa båda förskrämda hufvudstadstyper, klädda efter sista modet och doftande af dyrbara parfymer. Den unga kvinnan hade svårt att höra upp med sitt skratt, men hon kom sig dock slutligen för och började att på det vänligaste nicka och hälsa. »Goddag, fina, fina herrskap», sade hon, »hvarifrån är dom? Hvem har vist dom hit, fanns det en molntapp på himmelen, så kunde en tro dom hade regnat ner. Hva ska' dom här att göra? Frun skulle ha' litet vatten ... eller, om det vore möjligt, litet mjölk. Men flickan rörde sig icke ur fläcken, utan stod ideligen och stirrade på ett på en gång vänligt och fånigt sätt. Plötsligt, liksom fattad af en inspiration, sprang hon fram, grep den unga frun i handen och drog henne med sig mot huset till. »Hon skall få hva hon vill, mjölk eller bränvin eller bärvatten, hva' hon vill! Fosterfar och fostermor sofver och jag sprang ned i källaren, när jag hörde röster, för jag blef rädd att det var ryssen; men när jag såg herrn och mamselln, så blef jag så glad. Kom in bara, här ä' nyckeln. Nu kan vi göra hva' vi vill.» Motvilligt följde den unga damen med sin följeslagerska; dennas stora, robusta, manhaftiga gestalt gjorde ett obehagligt intryck, och hennes osäkra blickar skrämde den lilla frun ännu mer. Kvinnans slarfviga dräkt och okammade mörka hår, som tofvade sig i tjocka ringlar omkring pannan, hennes brunröda hy och den stora uppnäsan, allt detta bidrog att göra intrycket frånstötande. Om icke hennes leende varit så godt och gifvit hela ansiktet en prägel af barnslighet, så hade den främmande helt visst skrikit till af rädsla.
Emot 2 mom. i denna § har jag ingenting att erinra och känner ganska väl nu gällande föi fattning om hospitalerna, emedan jag haft en mångårig erfarenhet deraf. De rättelser i detta morn., som nu blifvit föreslagna, gillar jag äfven helt och hållet. Det är emot de sista meningarna af r morn., som jag har gjort anmärka., emedan jag anser, att ett sådant stadgande skulle skapa trälar i Sverige. Det är af sådan anledn. jag önskar, alt dessa begge meningar måtte utgå, och det är deruti, som ett nytt strängt åliggande genom denna författning blifvit stadgadt, hvilket aldrig tillförene funnits. Hr von Hartmansdorff kan icke visa, att de allmosor, hvilka blifvit utdelade såsom fattigunderstöd, någonstädes hos oss hafva blifvit bokförda såsom skulder lill fattigförsörjningen, hvilka kunna utkräfvas, vare sig i penningar eller igenom arbete hos andra. Det är delta stadgande, som jag vill hafva uteslutet. Jag tror, att det stadgande, som 2 mom. innehåller, uppfyller allt hvad j delta afseende kan önskas, och 4 86 Den i3 Mars e. m. finner deraf så mycket mera skäl att de sista meningarne af första mom. uteslutas. 3:dje mom. i denna § synes mig äfven vara alldeles öfverflödigt, emedan den bestämmelse, som der föreskrifves, 1 min tanke ej skulle landa det allmänna till något gagn. Gr. af Ugglas, Ludv.: Jag förenar mig med Hr von Hohenhausen i hans yrkande om afslag å betänk., i hvad det rörer afbetalning af den skuld fattighjonet, under den tid det åtnjuter understöd, kan åsamka sig. Jag går längre än den värde talaren, ty jag önskar, att den fattige ej heller af den egendom, som sedermera kan honom tillfalla, bör vara skyldig att återgälda hvad han af fattigförsörjningen åtnjutit. Jag anser fattigförsörjningen vara en barmbertighetsanstalt och icke någon låneinrättning.
I denna Expedition är bibehållen den första 48 Den 8 Mars e. m. StatsBristsumman j,851,200, sådan den var innan saltpetterskalten, 124,000 R:dr, Blef ersatt af medel sorn directe ingå till StalsContoret och innan StatsBristsumman följagteligen Blef förminskad till 1,727,200 R:dr. På samma grund, sorn Ridderskapet och Adeln förut återremitterat en Expedition, hvilken ej var öfverensstämmande med det senare beslutet om statsbristsummans nedsättning, anhåller jag, att detta förslag matte Blifva återremitteradt, för att rättas efter RiksStåndens Bifall till StatsUtskoltets Betänkande N:o 4*7- Ilans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid ExpeditionsUtskottets förslag gjorde anmärkningar Böra föranleda till återremiss. Ropades Ja. Grefve Frölich, David: Jag anhåller vördsamt om Herr Grefvens och LandtMarskalkens tillstånd att få till Ståndet framställa, huruvida icke dels Herr Grefven och LandtMarskalken, dels Ståndet skulle linna lämpligt, att vi denna afton företaga ett mål som länge varit hvilande, och som annars ej torde få någon Behandling; jag menar frågorne om Constitutionslltskottets förslag till ändringar i TrjmkfrihetsLagen. Det är mig Bekant, att 2 Stånd redan pröfvat denna fråga, nem - Den S Mars e. m. 49 nemligen ConstitutionsUtskottets förslag till voteringspropositioner i ämnet. Skulle icke den blifva i detta Stånd pröfvad nu, skulle omöjligen, i händelse Ridderskapet och Adeln förenade sig om återremiss, ConstitutionsUtskottet hinna att uppsätta andra propositioner till det Förstärkta Utskottet, eller det Förstärkta Utskottet hinna att sammanträda. Med ett ord sagdt, frågan skulle, när Riksdagstrumpeten skallar, ej vara afgjord.
Och kände honom intet, ty hans händer voro ludna, såsom Esaus hans broders händer; och så välsignade han honom. Och sade till honom: Äst du min son Esau? Han svarade: Ja, jag äret. Då sade han: Så tag mig hit, min son, till att äta af dine villebråd, att min själ må välsigna dig. Då bar han det till honom, och han åt; och bar honom desslikes vin in, och han drack. Och Isaac hans fader sade till honom: Kom hit, och kyss mig, min son. Han gick till, och kysste honom. Då kände han lukten af hans kläder, och välsignade honom och sade: Si, mins sons lukt är såsom ens åkers lukt, den Herren välsignat hafver. Gud gifve dig af himmelens dagg, och af jordenes fetma, och rikeliga korn och vin. Folk tjene dig, och slägter falle dig till fota: Var en herre öfver dina bröder, och dins moders barn falle dig till fota: Förbannad vare den dig förbannar; välsignad vare den dig välsignar. När nu Isaac lyktat hade välsignelsen öfver Jacob, och Jacob som nogast utgången var ifrå sinom fader Isaac, då kom Esau hans broder utaf sine jagt, Och gjorde också en mat, och bar in till sin fader, och sade till honom: statt upp, min fader, och ät af dins sons vildebråd, att din själ må välsigna mig. Då svarade honom Isaac hans fader: Ho äst du? Han sade: Jag är Esau din förstfödde son. Då vardt Isaac öfvermåttan häpen, och sade: Ho? Och hvar är då den jägaren, som mig det burit hafver, och jag åt utaf allo, förra än du kom, och välsignade honom? Han skall ock välsignad blifva. När Esau detta sins faders tal hörde, ropade han högt, och vardt öfvermåttan förbittrad, och sade till sin fader: Välsigna ock mig, min fader. Men han sade: Din broder är kommen med list, och hafver din välsignelse borta.
Den som icke Anner det Påfviska, det Kalholska i sådana föreskrifter, den som icke Anner origlighelen af hvad på f. m. i dag blifvit af. motsidans talare yrkadt, nemi. alt det skulle vara ett alldeles olagligt företag af den olärde, all bjuda till att förklara Bibeln, och icke finner, att man då lika gerna kan aflysa eller förbjuda denna boks begagnande, den fruktar jag är blind och ser icke hvad som är pä färde. Jag bet Gud bevara oss från sådana förslag, som LagUtsk:s och Hr Brings, ehuru jag inser, att deras skadliga verkningar måste blifva öfvergående och lika vanmäktiga, som att aflysa elden för det att vådeldar kunna inträffa. Deremot förenar jag mig med de talare, sorn, ifall man icke vill. såsom jag tror vara det bästa, uphäfva Konventikel-plakalet, yrkat antagande af de 3 första §§:ne i Utsk:s förslag, hvilka lemna rättighet till hus-andakt, med derjemte lemnad hänvisning till Kongl. Förordnm d. 26 Febr. 1849, i händelse något olofligt vid dessa sammankomster skulle förekomma. Jag har icke mera all säga. Hr Tham: Jag anhåller*blott alt få erkänna ett misstag, som jag begått, då jag yttrade, att Frih. Cederström Th. hade begagnat ordet lat, emedan jag under samtal med honom emellan 4 ögon fått veta, att detta ord yttrades af en annan talare. Vidare får jag förklara, alt jag icke förtänker någon att begagna bibelspråk, och jag har derföre endast sagt, alt jag ansåg mindre lämpligt, att på detta rum discutera sådana, och alt jag ansåg Gr. Liljencrantz hafva ur sill sammanhang lösryckt de af honom anförda. Slutligen, och i anledn. af Gr. Liljencrantz’ yttrade ledsnad deröfver, att ordet läseri blifvit begagnadl, får äfven jag förklara, alt jag tycker det vara ledsamt, men jag ber att få erinra Gr. Liljencrantz derom, alt han var den förste här pä Riddarhuset, som begagnade ordet läsare.
F ö r öfrigt kunna öfriga nummer af årgången erhållas till komplettering mot insändande af 15 öre i frimärken pr nummer. ~ (1359) Med utmärkt högaktning Frithiof Hellberg Red, o. utgifvare af Idfim. V A K T. Komedi i tre akter Försök Germania! af Outtömlig Germania klädningstyget är ett nytt, på nyttigt och nöjnästan outslitligt, tjockt och varmt samt innehåll är klädningstyg, som tillverkas i moderna A f samma föif. ha förut utden nya uppfinmönster. Priset endast 49 öre metern ningen Examinakommit: Kan endast köpas hos tor. Bör finnas i I HVAROAGSLAG. Skisser. Pris tillverkaren A. Williamson, Stockholm. hvarje hem, ty ut2: 25. Vesterlånggatan 57, 1 tr. upp. om det att den UNDERLIGA VÄGAR. Skildring. Obs. Den, som ej är belåten med roar ung och gammal, är den äfven Pris 3 kr. — » En begåfsända varor, får retournera dem. Profver prydiig. På grund af den stora omning, som är så rik, att den [1374] sättning, den haft, har jag nu kunnat innebär de mest lysande löften endast för då 20 öre följa. nedsätta priset till 1,50 som vid rekv. vår svenska romandiktning. » [Datorde insändas. Exp. helst pr järnv., gens Nyheter]. » Ett af de bästa emedan frakten blir billigast. Erhålles arbeten vår nyaste literatur framendast hos mig eller mina agenter. bragt. » [Sydsvenska Dagbl.] ] 1567] JOHN FRÖBERG, Finspong. SM H SJÄLAR. En hvardagshistoförs^ljes i Stockholm: ria. — » — Händelserna äro berättade med obeDrottninggatan 41, stridlig talang på ett språk som i hos de större parfymbodarna, med flere är tilltalande genom enkelhet och Försöken Th. Winborg &amp; C:is ställen. ' [1332] natur. » [Sv. Dagbl.] i Stockholm tillverknngar af HOS GRANNAS.
Då voro nemi. till bildande af en andra kammare för mig inga andra elementer synliga, som hos oss kunde hafva hopp oin någon framgång, än de som då allmänt omtalades och lika allmänt berömdes samt nyligen voro uti ett af en ledamot af delta Stånd på trycket utgifvet arbete till antagande föreslagna, nemi. de som ligga till grund för det Norrska systemet, att egentligen hafva blott en kammare, men för vissa fall bryta den i 2:ne afdelningar. Hela mitt förslag går ut på att söka, så vidt jag förstått, — och längre kommer ingen, än så långt Försynen har föisedt honom med gåfvan att inse en sak, — kunna förekomma de vådliga följderna och bristerna idet Norrska systemet. Att Underhuset skulle välja det öfra, satte jag aldrig i fråga såsom något tvisteämne för mig, då det var brukligt i Norrige, och tycktes vara det sätt, hvilket så väl i Norrige, der det var antaget, som hos oss förordades såsom det enda rätta. Det var blott, på det öfverhuset ej skulle blifva så fullkomligt beroende af underhuset, som i Norrige, som jag föreslagit de modificationer jag då ansåg nödiga. Jag bekänner, att jag dessutom, då jag tänkte mig in i ämnet, ansåg alla de skäl tala derför, som Hr von Troil uppgifvit. Jag ansåg att det var, hvad äfven Hr von Hartmansdorff synes hafva eftersträfvat, ett sätt att gifva öfverhuset en på folket byggd makt, så att dess vitsord, dess yttrande ej skulle kunna jäfvas såsom icke utgånget derifrån. Detta var skälet för mitt förslag. För öfrigt är jag nu öfvertygad om, att åtminstone det har så stora brister, att det icke här vinner försvarare. Delta är fullkomligen utredl af många talare och synnerligen af en fräjdad tänkare, för hvars omdöme jag hyser den största aktning, och anser jag mig således icke böra upptaga R. o. Ad:s tid med mycken motbevisning och ej heller med någon votering i denna fråga, om hvars utgång jag måste anse mig vara fullt säker.