Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
sin agt att beklaga oss öfver sådana stormande uppträden, vet jag ej om det är rätt, att genom deras framställande såsom möjligt inträffande olägenheter, å vår publik kasta en skugga, sorn den icke under något afseende förtjenar, Det är säkerligen ifrån detta Stånd som National, bildningen främjas mera än ifrån något annat ställe, och jag anser förtroendet till samhällets dygd, vara mera gagneligt verkande, än det misstroende, som i min tanka i dag här allt för mycket blifvit utvecklat. Herr von Heijne, Georg: Jag förenar mig med dem, hvilka så fullständigt framställt skälen för antagandet af Friherre Åker hjelms motion, Herr Anckarsvärd, Michael, förenade sig äfven med Friherre Åkerhjelm, Friherre Boije, Ludvig: Åtskilliga talare hafva yttrat sig ej känna något rum i Grundlagarne, ifrån hvilket motionen kunde anses af-Vika. och jag uther mig derföre nu att få upp< Den 27 Januarii. läsa 58 § i Riksdagsordningen; elen lyder sålunda: nVid justering af Protocoll eller Proiocolls Utdrau., kan ett beslut ingalunda andras. men vål sädane tillagg g örås, hvarigenom ingeri ändring i beslutet uppkommer. Utur ett Protocoll ina vid justeringen, med Stari~ dets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna .uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutasy på hvilka beslutet tydligen sig grundar.' Det ankommer nu på Ridderskapet och Adeln att pröfva, om den rättighet, som Riksdagsmannen i detta lagrum är tillagd, att få ändra och uttaga sina ord; om denna rättighet betyder något, eller intet, sedan motionen banat väg åt åhörare, som ej höra till Ståndet, att, från tryeket utgifva dem?
Pievisorerne, som ansett rigtigare, att allt hvad af creditivet på RiksgäldsContoret begagnas upptages i Gamla UllDiscontfondens räkenskap samt att denna, för hegge gemensam, benämnes: UllDiscontf ond, utan annan åtskillnad af ny eller gammal tillgång än den, hvartill de skeende anvisningarna å den äldre Fondens medel i och för Ullculturens befrämjande m. m. kunna föranleda, hafva velat hemta ytterligare stöd för denna sin åsigt deraf, dels att ManufacturDiscontfonden, till hvars förstärkning creditivet på Ranken å en million R:dr är anvisadt, äger samma räkenskap för sin besparingsfond och för creditivet, dels ock att, i händelse den nu s. k. Nya UllDiscontfonden , hvilken utlemnar lån emot samma ränta, som Fullmägtige i RiksgäldsContoret beräknat för creditivet, komme att vidkännas förluster, några medel eller i egentlig mening någon fond icke funnes att betäcka detta deficit, hvilket åter, så framt creditivet sammansloges med Gamla UllDiscontfonden, komme alt belasta den sistnämnde. Kongl. CommerceCollegium har i anledning häraf anfört: att emellan Kongl. Collegium och Rikets Ständers Bank icke förefinnes mera än en enda räkning N:o 7 såväl för gamla Fondens contanta penningetillgång som för de summor, hvilka utur RiksgäldsContoret, i afräkning å creditivet derstädes, hittills blifvit uttagne och i Banken till utassignering i mån af behofvet insatte; att likväl i Kongl. Collegii egen räkning med Banken arne särskilda columner inom linien äro inrättade, hvarigenom vid hvarje assignation särskildt antecknas, i den ena columnen de vederbörande tillfallande ull-lån och i den andra alla utgifter, som i öfrigt för Ullculturens befrämjande efter nådig föreskrift bestridas; att Kongl.
Embetsberättelse den 15 IVov. 1847. 5 dernes slutliga upprättande, ej sällan nära inpå tiden för distrikt-fördelningen, förändringar i äganderätten genom dödsfall, försäljningar, eller andra på personernes valbarhet inverkande omständigheter, kunna inträffa, såsom händelsen nu jemväl verkligen varit, har också Kongl. Kollegium alltid måst låta sig angeläget vara, att från Bergmästarne infordra ytterligare säkra upplysningar, innan oftaberörde distrikt-indelning och de derpå grundade val-längderne kunnat uppgöras; ty, med ägande kännedom, att förändringar ägt rum, bar det, till fullgörande af Riksdagsordningens sladganden om pröfningen af vederbörande bruksägares valbarhet, städse varit en af Kongl. Kollegii förnämsta pligter, vid handläggningen af nu ifrågavarande ärender, att noga tillse, det icke någon, af ett eller annat skäl, oberättigad person å val-längden upptoges, likasom . att ej heller någon till uppförande derstädes berättigad mätte ifrån sm valmannarätt, för bristande upplysning skull om kompetensen, varda derifrån utesluten. Men för att nu återkomma till hufvudfrågan, eller den om Kongl. Kollegii i närvarande fall iakttagne behandling af ärendet angående distrikt-indelningen och valdagens utsättande för gagnandet af bruksoch bergverksägarnes representationsrätt i Borgare-Ståndet vid nästblifvande riksdag; så är det bär ofvan upplyst och erkändt, att Kongl. Kollegium den 5 sistlidne Augusti hade fått ifrån Kongl. Statskontoret emottaga de för beräkningen af vissa tillverkningars värden behöfliga prisuppgifterne.
Skall man nu komma med ett reglementarisk! stadgande och säga: det får icke synas att denna skola är omtyckt och att den har förtroende, utan vi skola sätta en gräns lör detta, och så laga att det må se ut, som om alla skolor voro lika omtyckta? En sådan föreskrift tror jag icke är tidsenlig. Det är omöjligt att på förhand bestämma öfver huru stort antil lärjungar en rektor kan utöfva tillbörlig uppsigt. En rektor kan måhända icke sköta mer än 200, under det en annan kan behörigen tillse mångå flera. Skulle man vilja bestämma en gräns i detta afseende, så borde man åtminstone icke gå längre än alt säga, alt, när en skola hade ett visst antal lärjungar, skulle inga andra få emottagas der än de, som tillhörde denna skolas distrikt; ty det måtte väl icke vara rimligt alt förbjuda dem, som bo i närheten af en skola, att skicka sina barn dit, utan i stället tvinga dem att skicka dem långt bort till en skola, der det sannolikt blifver mycket dyrare att underhålla dem och der de tilläfventyrs dessutom få en sämre undervisning, .lag tror att lärhållandet härutinnan bäst reglerar sig sjelf. Skulle en skola blifva öfvorbefolkad, föreställer jag mig att en omtänksam och orri skolans anseende mån rektor i möjligaste måtto begränsar mottagandet af nya lärjungar, äfvensom att föräldrar icke vidare komma att skicka sina barn dit, så länge delta förhållande fortfar. Ilr af Sillén: Jag har icke mycket att tillägga i denna fråga, emedan jag till stor del blifvit förekommen af de löregule talarne. Det är klart, att det icke skulle möta någon svårighet att tillämpa l!tsk:ts förslag här i Imfviidstaden, ty bär finnas så många skolor, der löräldrarne kunna lå sälta in sina barn, men i landsorten kan det blifva mera kinkigt. Jag har hört giltiga skäl anföras såväl lör som emot. Man skulle kunna framställa den Irägan: hvilket medför större orättvisa, antingen att betunga en rektor med för mycket bestyr, derigenom att man låter antalet lärjungar viii hans skola blifva allt lör stort, eller att beröfva en och annan lärjunge rättighet att få undervisning vid läroverket?
Ridderskapet och Adeln yp. pat, i afseende på den Gäldenären tillagde ersättning till högre belopp, än den afgift, sorn han sjelf får vidkännas , så vida nemligen in - BevillningsUtsk. I tecknad fast Egendom är i fia ga, och detta förhållande hade visserligen icke undfallit Utskottets uppmärksamhet , om det ej ansett den i 18X5 ars BevillvillningsStadga influtne och af Riksens Högloft. Ständer godkände Redaclion så tillförlitlig, att den icke fordrade vidare undersökning; men deremot företer sig den olika beskaffenhet med instuckne penningar i Handel och Rörelse, att, då för de sistnämnde erlägges Fem Procents Bevillning, den äfven ostridigt bör till lika belopp Gäldenären godtgöras, på hvilka grunder Utskottet vågar föreslå en förändrad Redaction i detta Moment, af sådan lydelse: "Som likväl Låntagaren endast förskottsvis erlägger den Bevillning , hvilken för atlanta Medel belöper , vare det hans ovilkorliga rätt, att detta Förskott af Langifvarm återfå, på det sätt, att 2 R\dr af hvarje 1000 R;drs Capital, och i förhållande dertill för mindre Län, a får ages på Räntan , då skulden i gjord eller annan fast Egendom är intecknad, men 5 Procent å Räntan för de Capitaler, hvilke icke mot en sådan säkerhet blifvit utlånte eller i Rörelse instuckne, under vilkor i begge desse fall, att Ränta till Sex Procent är bestämd. Låntagare åtnjute detta afdrag &c.'‘ För öfrigt kan BevillningsUtskottet icke, lika med en värd Ledamot i Väl loft. BorgareStåndet, anse erfarenheten hafva besannat olämpligheten af detta Beskattningssätt eller att det i Moraliskt hänseende medfört menliga följder, utan är det tvertom det enda antagliga ocli möjliga band på den ersättningsskyldighet, sora Borgenären åligger. Icke heller förestäl. 'g5a flevillningsUtsh.
Det är egendomligt, men icke vackert. Fransmannen har icke valsens temperament; därtill är han för litet lyrisk. Det är i Tyskland, i dess hemland, man skall se denna dans. Men medan de dansa äro såväl kavaljer som dam så allvarsamma, som om de vore på en begrafning. Ingen glädtighet öfver läppar och ögon, intet synbart nöje — det är bannlyst, det hör icke till god ton. Men hvad blir då dansen? En tråkig sällskapsplikt, som man underkastar sig af tvång, och som skall försvinna som den sista resten af vilden hos oss, sedan kulturen fullgjort sitt värf. Det finns inga ooiviliserade folkslag, som icke känna till dansen och utöfva den med passion, och dess vedersakare påstå, att den är en art barbari, inför hvilket den moderna människan i själfva verket står främmande. Men vilden i oss dör långsamt, och hvem vet, om det icke är en lycka, hvem vet, om det icke är nödvändigt, att atavismen reagerar mot kulturen. Må man åtminstone bevisa oss motsatsen, innan man fördömer vår dans. Ett är säkert: den är själf så ytterligt civiliserad, att den ursprungliga människan har svårt att säga, hvad det egentligen är. Det kan man bara se pä kungen af Dahomey; han tycker alls inte, att det är roligt att stå och betrakta parisarnes vals; den har intet att säga honom, och han drar sig tillbaka före midnatt med en högst uttråkad min. Och efter en blick på det utsökta programmet — ett litet mästerstycke, tryckt på velin — följa vi hans exempel. Det visar tolf valser, tolf mazurkor, sex lancierer, sex polkor, sex rodowas och sex kadriljer — ett arbete för tjugofyra baler, icke för en. Intet är outtröttligare än en parisare, men vi och kungen lämna Hotel de Ville, och så vilde han är, tror jag, att hans majestät i sitt stilla sinne är hög-t belåten att slippa genomdansa detta program.
Emot L. åter anmärkte jag, att, då han ej förnekat det han emottagit Konungens Befallningshafvandes skrifvelse rörande i fråga varande ransakning genast eller så tidigt, att han kunnat föranstalta om urtima ting emellan den 27 April och den 7 Maj, och, då han funnit detta af tjenstgörande domhafvanden uraktlåtet, han icke sjelf derom gått i författning, helst anledning förekomme att förmoda, det han åtagit sig detta ärendes behandling. I fråga åter om L:s här ofvan anförda ursäkter, yttrade jag, att jag funnit dem 33 dera vara af sådan beskaffenhet, att de för mig utgjort ökad anledning till den anmärkta försummelsens lagliga beifrande. Den först åberopade omständigheten, eller, att »Andersson ej varit i lika ställning med en annan person, hvilken såsom misstänkt för brott häktats, enär Andersson förut varit under ransakning för samma brott och genom sin rymning föranledt ransakningens uppskjutande», kunde jag icke tillägga någon betydelse. Ofvanåberopade 1810 års Kongl. Förordning stadgar, att, då domare å landet får underrättelse om ett till hans åtgärd hörande brottmål, hvari någon person är häktad, och han, i anseende till laga hinder, finner sig icke kunna inom tre veckor undersökningen företaga, han genast, vid berörda underrättelses undfående, bör sådant anmäla hos Öfverdomstolen, som äger förordna domare till målets företagande. I detta stadgande funne jag icke antydd någon skilnad emellan personer, häktade på misstanka för brott, och sådana, som, för undergående af fortsatt ransakning, blifvit i häkte inmanade.
Jag tror likväl, att våra samhällsförhållanden, sådana de under århundraden varit och ännu äro, samt troligtvis efter oss under flera århundraden komma att förblifva, göra det ovillkorligen nödvändigt för hvarje yngling, att, innan han fulländat sina humanistiska studier, egna sig åt något visst yrke; ty, mine herrar! de humanistiska studierna, betraktade för sig, och innan de inträdt i något af det praktiska, hafva i sednare tider tagit en så djupsinnig och vidsträckt riktning, att det är intet mindre än otänkbart och öfverstigande en menniskas liela förmåga, alt intränga i dem alla. Conclusionen är sedermera lätt gjord. Min öfvertygelse är, att den yngling är olycklig och förfelar sin carriére, som icke af sina föräldrars mognade förstånd i tid handledes, varnas och upplyses om det yrke, han bör välja, och hvilket föräldrarna icke hafva svårt att bedomina, om de fördomsfritt vilja utransaka hans naturliga anlag. Utsk. ytt - crJ Deu 9 Mej f m. rar vi l ire, att ”behofvet af särskilda krigs-academier upp”står bufvudsakligen i de lander, som hafva stora armeer "oell sakna tillgång på befäl, och hvarest åtgärder således "mäste vidtagas att i tid förekomma en sådan brist.” Jag skall taga mig friheten att först och främst fästa Utskrs uppmärksamhet på skilnaden emellan alt sakna befäl och att sakna skickligt befäl. För del andra är förhållandet med krigsskolorna i de Europeiska staterna ingalunda sådant, som Utsk. här tyckes angifva. Det är sannt, alt de stora krigförande stalerne, såsom Frankrike, Ryssland och England samt Österrike hafva också de största institutioner i denna väg; meri hvarken i Neapel, Helvetien, Holland, Baijern, Wurtemberg, Hessen-Cassel, Hessen-Darmstadt eller Sachsen äger ett sådant förhållande rum. Alla dessa stater äro försedda med särskilda uppfoslringsoch undrrvisnings-anstalter i oell för k i i gsbeftilet.
Följande sommar blef hon emellertid erbjuden plats som simlärarinna vid döfstummeinstitutet på Manilla, och då hon där icke skulle tagas i anspråk mer än en timme om dagen, kunde hon lätt förena denna befattning med sin tjänstgöring vid telegrafverket. Så kom fröken Anrep för första gången i beröring med döfstumma. Det var naturligtvis svårt i början att göra sig förstådd, och under de första lektionerna stod den lifliga unga flickan och gestikulerade och skrek i sin ifver på svenska, franska och engelska om hvartannat. Men snart voro alla svårigheter öfvervunna, och den nya lärarinnan lärde sig så fort att meddela sig genom åtbörder, att det väckte allas förvåning och rektorn vid seminariet för utbildande af döfstum-lärare och lärarinnor uppmanade henne att ägna sig åt döfstummas undervisning, en verksamhet, för hvilken hon visade så tydliga anlag. Under tiden pågick emellertid telegrafkursen och på senhösten aflade fröken Anrep telegrafistexamen. Kort förut hade dock en sorglig händelse djupt och våldsamt ingripit i hennes lif. Den 16 november 1875 inträffade den förfär liga järnvägsolyckan vid Lagerlunda. Fadern, som varit ute på inspektionsresa, hade i Skåne afhämtat fostermodern, som därstädes besökt släktingar, och båda voro nu med det söderifrån kommande tåget på väg till Stockholm, då de vid olycksstället funno en ögonblicklig död. Elisabet Anrep stod så med sina 6 syskon utan föräldrar. Hennes sorg var häftig och lidelsefull, men gick under det nu följande sträfsamma arbetet snart öfver för att vid mognare år återkomma, mindre häftig, men mera djup och varaktig. Vid telegrafverket blef fröken Anrep nu erbjuden sysselsättning, men hennes intresse för döfstumundervisningen hade nu blifvit väckt, och hon föredrog att blifva elev vid Manilla, endast under seminariets ferier tjänstgörande som telegrafist. Med stor energi ägnade hon sig åt sitt nya kall och aflade på våren 1877 af gångsexamen. Seminariet var nyinrättadt, och fröken Anrep blef nu Sveriges första examinerade döfstumlärarinna. Det var brist på lärarekrafter vid Blanilla.
Der någon sä kör eller rider, at en Skjutsandes Häst af »våldsamhet tager stada, blifwer förderfwad eller dör, kalle dä Gästgifware twänne goda män, som besigtiga Hästen och mäta stadan; hwad Veste pröfva skäligt, utgifwe Resanden, hwarförinnan någon Skjutshäst honom icke lemnäs ma; ätnöjeS Resande icke med den ätgärd som i förestrefna fall widtages, äge dä frihet, at innan twänne månader derefter, söka rättelse genom instämning til weverbörlig Domstol. BefinneS dä, at Resande utan »!!-2z.^!2!2U42! stal blifwit antastad, njute äter hwad han mäst erlägga, och den som honom obehörigen angripit, böte dubbelt deremot, samt ersatte chtan bewistig kostnad och stada. Förderswar Resande wagn eller, tyg för den Skjutsande ware Lag samma; men om det utan hans eller hans Betjenings förwällande gär sönder, ware dä fri. Gästgifvaren och alle de frun Skjutsa böra wid Tre R:dr. 16 still, wike, läka de Resande fä dugeliga och skodda Hastar, de der, utan wetter» liga fel och wanarter äro, samt förswarlig fordenstap af Bät, ÄZagn och annat Resetyg, at han obehindrad kan komma lil arman Gästgifwaregård? Sker annorledes, dä stall saken angifwas och wid behörig Domstol uptagaS och den sorn derkil wällande warit, plikke som oswanföre sagdt är, samt ersatte den Resande för hinder och stada efter Mätismanna ordom. Utiemnas Hastar som äro sä swaga, at de, ester nu stadgad körning uptröttna, söke dä Resande, at genom beting uti närmaste Gärd eller By, hjelpe sig fort, och Skjutsande, ersatte, hwad efter samma boting, uftöfwer lagljg lega betalas. §. 26.
Controll och säkerhet för de afträdande och emottagande Auctoritelerne, för sig gått, utan ock att de af Herrar Fullmägtige vidtagne anstalter, lill beredande af en oafbruten fortgång af de Laneoch andre liqvidery för hvilka, enligt Discont-Reglementet, Discont-Verken borde hållas oppney varit så väl beräknade, att, hvad beträffade Disconterncs Gäldenärer, desse, allt ifrån den x October 1818, öller den dag, då Discont-Verk ens Operationer skulle öfvertagas för Riksgähls-Contoirets räkning, haft för sig öppet, att så väl i Malmö och Götheborg, vid dc deg, i öfverensstämmelse med Revisorers Berättelse. med Reglementet , i god tid af Herrar Fullmäktige inrättade Utrednings-Contoir, som oek här i Stockholm, vid det i RiksgäldsContoiret då redan i verksamhet varande Räkenskapsoch Utrednings-Contoir, ombesörja sine Discont-Liqvider; samt de personer åter, hvilka, såsom Innehafvare af Verkens Assignationer på Banken , och utelöpande 3 Procents Reverser, samt andre Fordrings-Bevis, egt, att för de förre erhålla Full betalning, samt för de sednare den afbetalning af en femtedel contant och fyra femtedelar i Riksgälds-Contoirets Obligationer, som Reglementet utstakar, fått, så fort Sådant varit verkställbar!, tillgodonjuta do förmåner, sorn, genom Statens öfvertagande af Discont-Verken, varit deras fordringsegareberedd. Det speciella förhållandet af desse Liqvider, samt i hvad måtto de på DiscontVerkens närvarande tillstånd haft inflytande, skall nedanföre, särskildt för hvardera Disconten, utredas. Innan vi likväl skride till dessa närmare detailler, håfve vi ansett oss här böra betrakta ett ämne, som rÖrer samtelige
Utskottet anser således nu ifrågavarande lån icke böra bestämmas till högre belopp, än det låneunderstöd, hvilket under sednaste Riksdag beviljades staden Lidköping för återuppbyggandet af den, vårtiden år 1849, nedbrunna del af denna stad; och får Utskottet derföre hemställa: l:o att Rikets Ständer, i anseende lill den eldsvåda, som i början af Mars månad innevarande år öfvergått en del af Jönköping, måtte bevilja nyssnämnde stad ett byggnadslån af Sextiosex Tusen Sexhundra Sextiosex Riksdaler trettiotvå skillingar Banko, emot de vilkor och förbindelser, som, med hänsigt till ej mindre lånemedlens lyftning och användande, än desammas återbetalning och räntans beräkning, blefvo, till framlida iakttagande vid dylika låns beviljande, utaf Rikets sednast församlade Ständer fastställda samt hos Kongl. Maj:t, i underdånig Skrifvelse af den 19 Mars 1851, anmälda och uti 39 § af nu gällande Reglemente för Riksgälds-kontoret finnas intagna; börande likväl låneunderstöd utaf omförmälde summa endast få utlemnas till de tomtegare, som åtaga sig med de erhållna lånemedlen uppföra byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 308. 3 Vidkommande derefter de, å staden Jönköpings vägnar, jemväl i underdånighet begärda och af Kongl. Maj:t i nåder förordade statsbidrag för verkställandet af en förändrad reglering af stadens tomter, anser sig Stats-Utskottet böra erinra, att visserligen både lån och anslag utan återbetalningsskyldighet vid innevarande Riksdag beviljats för ny tomtreglering inom Örebro, men att deremot ett för samma ändamål föreslaget dylikt anslag under sednaste Riksdag vägrades staden Lidköping, för hvilken stads, likasom för Christianstads, efter der inträffade eldsvådor, nödiga befunna tomtregleringar understöd utaf allmänna medel endast medgifvits i egenskap af lån.
St. år 1823 förnyat deras år 1810 gjorda anhållan, att få uppgift på alla Kronans hus och byggnader, erhöllos sådana förteckningar vid sista Riksdag, och begärde R. St., i anledning af dervid förefunna omständigheter, att några af dem föreslagna åtgärder till ändamålsenligare fördelning och användande deraf måtte vidtagas, samt att ÖfverlntendentsEmbetet måtte få öfvertaga administrationen af alla Kronans fastigheter, som ej tillhöra landteller sjö-försvaret, förvalta anslagen och efter vissa föreslagna grunder derför redovisa, m. m. Efter inhemtande af KammarCollegiioch StatsCont:* utlåtanden har Regeringen förklarat, att Regeringen funnit den af R. St. begärda förändring, rörande befattningen med de under KammarCollegii inseende ställda Kronans hus och byggnader i landsorten, icke vara lämplig eller medförande det dermed af R. St åsvftade ändamål; hvadan Regeringen icke funnit skäl bifalla R. St:s ifrågavarande framställning i annan måtto, än att Regeringen anbefallt att genom vederbörande låta anskaffa ritningar och beskrifningar öfver de ifrågavarande Kronans hus och byggnader samt förteckningar öfver deruti befintliga, Kronan tillhöriga möbler och inventarier, der ännu icke sådana finnas, samt i anledning deraf upprätta en hufvudbok å dessa hus och byggnader med tillhörigheter, och huru de disponeras, hvari sedermera alla skeende förändringar i dessa delar tid efter annan antecknas. Denna hufvud bok är ännu icke upprättad. i3:o Lindring för rustoch rotehållare i Jemtland ansågs af R St. nödvändig och billig; och som R St., efter Sveriges föiening med Norrige, funno, att contractet med Jemtland, hvars milis ej kan commenderas utom provin - De» 5 Mars f. ra. *en, numera borde upphöra, blef det äfven nödigt att, emot åtagande af samma skyldigheter som den öfriga Armeen, provinsen roterades efter lika grunder med det öfriga Riket. De anhöllo, att en sådan reglering måtte göras såväl med rustsom rotehållet, utan afseende på afvittringarna, emedan de nya hemman, som uppkomma i Jemtland, kunde efter hand ingå i voteringen. K. M. har funnit