Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, för bestridandet af de uti Stats-Utskotlets Betänkanden N:o 204 och 4*7 uppgifne Riksgälds-Contorets behof, anslagne summa torde, på sätt bilagde Calcul, Litt. A., utvisar, för kommande åren, snarare än brist, lemna ett betydligare öfverskott, tillräckligt att belacka hvad Stats-Verketsutgifter för nu löpande år kunna komma att öfverskjuta de inkomster, som inflyta innan de nya Bevillningarne taga sin början; dels ock att, i anseende till de vidlöftige och långsamma former, i afseende å Uppbörd och Räkenskaper, som inom vårt land ega rum, ändamålet med den föreslagne åtgärden svårligen i verkligheten torde kunna vinnas, emedan, om t. ex. en Statsbrist uppkom under år i836, eller det år med hvilket de nya bevillnings-afgifterne först komma att utgå, 4 Bevillnings-Vtskottets Betänkande AT.o So. sådant ej kan utrönas eller beloppet deraf vara kändt förr än år 1838, och om Fullmägtige då skulle, i händelse af brist, enligt Herr Prosten Åstrands förslag, utskrifva en fyllnads-afgift, så inflöt den dock icke tili RiksgäldsContoret förr än år 1840. Den ögonblickliga lijelpen, som med förslaget synes åsyftad, egde således icke rum, och afgiften inflöt dessutom först vid en tid då Rikets Ständer redan voro församlade till lagtima Riksdag, samt i tillfälle att, med ledning af flere års erfarenhet, vidtaga de hasla utvägar lill rättelse, om något misstag i de nu gjorde beräkningarne egt rum, och brist i de påräknade inkomsterne derigenom uppkommit. På dessa skäl och för att sålunda ej, med misstroende lill egna åtgärder, gå kommande Ständer i förväg, samt under säker förmodan, att, om ej oväntade händelser, omöjliga att förutse, inträffa, de af Rikets Högloft.
l anseende till det lidande, som en sä långvarig förlust gf personlig frilx-t för gäldenär medför, kan, sig sätt i motiven till löag-Lomiteens förslg» till rillman fuvil-lag blifvit anmärkt, besättning ställes i bredd med lisra gf d«r slrsll, bvarmed brottmäls-lage» belägger svärgre brott, ocb äfven ! strängbet öfver ^ä nägra gf dem. vä i lagen gifvas bestämda reglor för straffens tillämpning oell gfmätgnde efter olilia stialfba, betsgrader, kommer deremot besättning gtt bero gf borgenärs godtycke, bämndlystnad, eller förmåga att i bäktet. underbälla gäldenären. likväl kan besättningen ej betraglas annorlunda, än sisom ett tvångsmedel att förmå gäldenär att, sa vidt möjligt är, ulan uppcbäll, göra rätt för sig, ocb delta skäl för besättningens användands upplisr, sä snart gäldenärs egendom blifvit till Loacurs afträdd oell bouppteckningens rigtigbet är af bonom med ed fästad, emedan dä mäste, intilldess motsatsen visas eller göres sannolik, antagas säsom verkligt, att gäldenär ej eger llere tillgängar. I följd bäraf, ocb dä det i 8 Lapitlet Dtsöknings-Ldken gjorda medgifvande zs besättning, redan innan fordran blifvit gf Domstol eller Konungens OefallningsFc'/4. tt7/ /r. K. 18zjo. i Km/, l ^/r/. 20 //ä/ic. l 2 ^l/^ ^ Z', /V o 68. bäfvande pröfvad numera sällan eller aldrig as sordringsegaren äberopas, eller af kxe cutorn tillämpas, samt ilen förmon äter, som, i körordningen elen is
Hvad åter angår valet af de böcker, som blifvit för fängelserna inköpte, så får Styrelsen i underdånighet upplysa, att detta i allmänhet blifvit af Styrelsen bestämdt, efter samråd med Predikanterne vid härvarande straffoch arbetssamt cellfängelser, men att Styrelsen, beträffande några af de större straffoch arbetsfängelserna, öfverlemnat åt dessa fängelsers Direktörer och Predikanter att gemensamt utse böckerna, för att kunna lämpa inköpen efter de belopp, som derföre finge användas, äfvensom att Styrelsen vid valet af böcker utgått från den grundsats, att, förutom uteslutande religiösa arbeten, hufvudsakligen endast sådane borde anskaffas, som antingen vore af företrädesvis moralisk syftning, eller utgjordes af populära arbeten i historia och naturkunnighet, eller ock blifvit författade med särskildt afseende på den mindre bildade klassen. Af hvad Styrelsen nu i underdånighet upplyst, värdes Eders Kongl. Maj:t i nåder inhemta, att uti ifrågavarande hänseende redan blifvit iakttaget, hvad Revisorernes underdåniga framställning åsyftar; och' torde derföre någon åtgärd i anledning af samma framställning icke vara af behofvet påkallad. J. öfrigt anser Styrelsen sig böra i underdånighet anmäla, att vid granskning af 1861 års räkenskap för straff-fängelset i Landskrona anmärkning blifvit af Revisionen hos Styrelsen gjord och är på Styrelsens pröfning beroende, i afseende på åtskilliga böcker, som skola blifvit utan Styrelsens begifvande för fängelsets räkning inköpte. Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Aliernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: R. TII. CEDERSCHIÖLD. E. A F. LINDENCRONA. Stockholm den 17 November 1862. O. O. Afzelius. — 310 — Stuteri-öfverst yrelsens underdåniga utlåtande öfver de i 1862 års revisionsberättelse förekommande anmärkningar vid Stuteriernas räkenskaper. Stormäktigste, Aller nådigste Konung!
Om denna lilla berättelse, som jag haft äran lemna er och hvilken jag affattat helt enkelt och okonstladt, alldeles som ni tillstyrkte mig, mr Gibson, om, säger jag, detta vittnesmål, afgifvet med den yttersta sanning, på något sätt kan gagna er sak, det vill säga den unga pretendentens sak, så vore det mig en stor tillfredsställelse. Ack, hvem skulle väl hafva trott, att jag och mina tragiska öden skulle komma att förenas med denna unga mans, ehuru, jag tillstår det, han genast väckte mitt interesse, då mr Gordon förde honom till mitt anspråkslösa hem såsom en blifvande hyresgäst och medlem deraf. Han kom då aldrig att taga sin bostad i besittning, ehuru jag vädrat sängkläder och möbler, skurat golfvet och till och med låtit laga dörren, så att den fullkomligt gick igen. Jag beklagar mig visst icke deröfver, ty han erlade sin hyra i förskott mycket ordentligt, och rummen stodo för hans räkning. Ack, min Gud, det var detsamma, jag anser honom i alla fall som en anförvandt, en son. Jag anade naturligtvis icke då, att ... — Ursäkta, min fru, men jag är mycket sysselsatt, — sade advokaten afbrytande, i det han bugade sig och återvände till sin pulpet, då han såg mrs Morris, i stället att gå sin väg, nedsjunka helt lugnt på en stol vid dörren. — Jag ber så mycket, mr Gibson, genera er icke! — fortfor hon artigt hviftande med handen, under det hon fastklämde sin röda paraply mellan sina knän för att kunna söka rätt på sin snusdosa. — Jag ville, som sagdt är, sjelf lemna er denna lilla biografi. Ni skall finna den rätt nätt, och i fall man skulle vilja införa den i Times eller The Star, så lemnar jag gerna mitt bifall dertill. Då man liksom jag en gång varit en offentlig person, så kan man icke alltid hålla sig i skuggan. Jag har, Gud ske lof, ingenting att dölja och skulle ni vilja hafva några vidare upplysningar, göra några ytterligare frågor eller så, så är min adress Islington Bridge-Street n:r 4, en trappa upp.
Frågan var ej om hvad sora efter blifvande Lagar skulle inträffa, utan hvad, sora i saken nu enligt gällande Lag vöre det rätta, men härpå tiar ej något yttrande meddelats förmodligen emedan Utskotten äfven härutinnan råkat i strid med Kongl. Kungörelsen den 28 sisth Aug., hvilken Utskotten, utan att våga öppet gilla, dock synbarligen ansett för sina afsigter förmonlig, och sålunda icke heller velat ådagalägga den ringa öfverensstämmelse, som råder emellan Rikets Givil-Lagar och partiela Civil-oeconomiska Stadgar. De Högloft.. Stånden böra dock icke tilltros vilja förbise det allmännas fördel; och då detta ej lärer kunna ernås utan bestämda Lagar samt ordning och säkerhet i medborgares företag, vågar jag inför Ständerne upprepa behofvet, att, vid afgörande af frågan om näringslagar, söka d$ af Herr Halling och mig begärde förklaringar, utan hvilka den mest barbariska behandling af frågor om näringar lätt kan motses så väl å landet som i städerne. En hvar skall tyda Lagarna olika och den enhet i Lagstiftningen, som man hittills trott vara önskvärd, skall omöjligen i dessa ämnen kunna ernås med nu gällande Författningar, 3:o af Herr Holm: ”Innan jag, genom reservation emot Högloft. Utskottens Betänkande, uttalar min öfvertygelse i den ofta och mycket omtvistade frågan om näringsfrihet, vill jag hafva förklarat, att jag icke höjer min röst för något corporations-interesse, utan för att försvara hvad jag, efter bästa öfvertygelse, anser vara rätt och sannt; att jag hatar alla onaturliga band på menniskans arbetskraft och närings-omtanka; att jag således icke gillar skråtvång sådant det, genom missförstånd eller misstydning af nyttiga ordningsstadgar, allmännast uppfattas och framställes; samt att jag deremot är vän af frihet i näringsväg, men sansad och bunden af Lagar, hvarförutan friheten så i detta, som i alla andra samhälls-förhållanden, urartar till sjelfsvåld, tygellöshet, samt allmän och enskild säkerhet förstörande oordning.
Discont-papperens kraff> såsom Mynt valuta, blifvit suspenderad. Om denna anledning och detta ändamål påminner jag derföre, att allmänna ordet: förlägenhet kati lämpas till olika fäll; och derfö-i re , att jag tror mig hafva förmärkt, det Pen. ningelnteresset detta mägtiga Interesse, öfver hvilket Näringarne länge beklagat s?g . vill, att med förlägenhet skall endast böra förstås bekymret deröfver, att Penningebristen icke ännu är gtor nog; såsom efter hvars för - Den 17 Mertil, /. nt. hållande, det så kallade Myntvärdet blott skall kunna beräknas. Denna urskiljning emellan beskaffenheten, af den förlägenhet, som vi rätteligen hafva att afhjelpa, och den förlägenhet, sorn man synes vilja gifva oss i stälfet, är likväl angelägen; emedan ett misstag deri lätteligen kunde hänföra oss att göra motsatsen af hvad vi böra göra, hvaraf skulle följa , att vår belägenhet, i stället för att afhjelpas , skulle förvärras. Utskottet medgifver i sitt Betänkande, att Discotlt-papperen ingått i RörelseCäpitalet, samt utgjort en del deraf; och man kan . tillägga, att de ännu utgöra det; ty ännu Hoppas Pu-, bliken på deras återfående, och Liqyidema man och man emellan äro derföre Llott uppskjutne endast till Riksdagens slut. Om , då Utskottet tillstyrkt deras borttagande på en gång, Utskottet kommit att glömma orättvisan o;h faran deraf, så är det här stället att påminna dérom. I vanlig Concoursväg äga Gäldenärens As-' eignationer icke bättre rätt, än hans Reverser; och ända hittills har man erkänt, att då man försätter tvänne lika rätts ägande Borgenärer i sådan olikhet i fördelar, att man ger den en» hvad man nekar den andra , så afviker man från både Lag och rättvisa.
Då, enligt hvad den afgifne underdåniga förklaringen utvisar, Kongl. Sundhets-Kollegium, elter erhållen del af anmärkningen, ytterligare vidtagit alla de åtgärder för de utestående balansernes indrifvande, som på Kollegium ankommit, och ifrågavarande balansposters snara ingående eller afskrifning således är att emotse, hemställer Utskottet, att vid hvad sålunda förekommit måtte för närvarande få bero. Kongl. Konvoj-Kommissariatet. Sveriges och Norriges gemensamma Fond. § 12. (Rev. Ber. pag. 49. förkl. pag. 201.) Revisorerne hafva fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att det af föregående Revisorer anmärkta missförhållande emellan Svenska bidraget till denna Fond och det tillskott, som från Norrska Statsverket till densamma utgår, jemväl under revisionsåren fortfarit; med omförmälande derjämte, att Rikets Ständer den 8 September 1848 hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att nödige åtgärder mätte vidtagas för tillvägabringandet af en sådan reglering af Norrska Statens andel i de samfälda kostnaderne för Svenska och Norrska handelns skyddande, som med rättvisa och billighet öfverensstämde.
Ständer om vidtagande af någon åtgärd i förenämnde hänseende, utan endast antyder Utskottets åsigt om ett lämpligt sätt att i viss nion underlätta uppfyllandet af Justitiae-Ombudsmannens åliggande att anmärka lagars och författningars brister; samt meningen med tillägget äfven synes hafva blifvit sålunda uppfattad, ej mindre af Yällofl. Borgare-Ståndet_, som lagt detsamma till handlingarne, än ock af Hedervärda Bonde-Ståndet, der det ej vunnit annan handläggning, än att det, i sammanhang med omdömet öfver Juslitias-Ombudsmannens embetsförvaltning, blifvit bifallet; anser Utskottet de af öfrige Riks-Stånden beslutade återremisser af Betänkandet i denna del icke föranleda till något vidare Utlåtande å Utskottets sida; hvadan Utskottet, utan att frånträda, hvad i dess förra Betänkande blifvit ytlradt, får detsamma till de sistnämnde respective Riks-Stånden å nyo vördsamt öfverlemna för det afseende, som derå kan fästas. Stockholm den 23 April 1840. Reservationer. Af Herr Cederschöldj B.
Detta är ett förhärligande af honan icke af kvinnan^ Hos vissa konstnärer och författare är den antidilnhnska atavismen så rotad, att de helt öppet och obesväradt prisa den otyglade lidelsen, niedaii renhet och själfbeliärsltniilg hånas som onatur, soin s tränatnrw. Dylika, stundom talangfiilla produktioner äro så cyniska, a t t de Iiär ej kunna anföras, blott antydas. D.e 11afva dock en talrik,publik ocli lofprisande kritik. Atavismen för oss baklänges, antingen i runiinet till nationer nied månggifte och kvinnoköp; eller i tiden - till perioder med en nat~irförgndande kults alla styggelser och orgier: till tider, då aktenskapets kyska karlek ej ännu hunnit utvecklas, ej anaii fått tillfälle att höja och rena inanskliglieten. A t t så få personer taga till orda för faiiiiljelifvets sanlhiillsbevnrande institiitioner på sainma gång de erkitnna ocli frainliållri beliofvet af en djupare och sannare uppfattning af tiesanima än den hittills vanliga, detta förstärker oppositionens ställning ocli angrepp och haller frågan i en lialfdager så förvillande, a t t det stuiidom ar omöjligt skilja meningsfränder från inotstindare. Blott få författare våga inlata sig på en skildriiig af ideala förlifillanden. Inom ' den yngre generationen Ihter sig dock nuniera höra en och a.nnan stämina, som uttalar tron på den ideala kärlek, ' soin wblominar när locken livitnar till snö, och åldern kinderna fårar, som hoppas, nar hjärtats slag vilja dö, annu upp5 ny. varar. W *) Det soin farligast botar evoliitionens etiska syfte, ar mindre tillvaion af atavism och virrvarr af teorier 110s enskilda personer än oredan i åsikter ocli principer hos sjalfva sainfnizdsmedvetsndet. I boken ~Oinstörtning eller utvecklingw 3, gifvas exempel på hur olika oindömena öfver litterära alster i detta lianseende utfalla.
Länets landthushållnings-sällskap, bildadt för befrämjande af åkerbruk, boskapsskötsel och öfrige landtmannanäringar, har, i den mån dess ringa medel dertill lemnat tillgång, åt omförmälda föremål egnat sin verksamhet, hvilken otvifvelaktigt skall komma att visa ett kraftigare inflytande, sedan betydligare tillgångar dertill blifvit anvisade uti en viss andel af Eränvins-minuthandelsoch utskänknings-afgifterne i städerne och på landet. Flere af sällskapets medlemmar hafva i bolag inköpt en dertill lämplig egendom och på billiga vilkor upplåtit densamma till begagnande af hushållmngs-sällskapet för inrättandet af en lägre landtbruksskola, hvilken efter derför beviljadt statsbidrag innevarande år blifvit öppnad. Den undervisning, som der meddelas i jordbrukets praktiska utöfning, skall, i förening med de råd och upplysningar i sådant afseende, som af Läns-agronomen lemnäs äfven i de aflägsnaste delar af detta vidsträckta landskap, otvifvelaktigt i hög grad bidraga till spridande af bättre insigter om jordens ändamålsenliga bruk, till förökad afkastning deraf och ett stigande välstånd hos den jordbrukande allmänheten. Boskapsskötseln befinnes fortfarande på en i allmänhet ganska låg ståndpunkt, och antalet af kreatur har, till följd af de sednare årens svaga foderskördar samt saknaden af eljest vanlig tillförsel af kreatur från andra orter, blifvit minskadt, hvilket menliga förhållande skulle hafva varit ännu mera kännbart, om icke genom den årligen tilltagande foderväxtodlingen en ännu större minskning af kreaturens antal kunnat förekommas. Gästgifveri-inrättmngarnes uppehållande genom entreprenad-aftal om skjutshållningen är af ett välgörande inflytande på de mindre hemmansägames jordbruk, enär tillfälle derigenom blifvit dem beredt, att utbyta de mera dyrköpta hästarne mot dragoxar, som äro mindre kostsamma att underhålla och bättre bibehålla sitt värde.
Deras mänskligt personliga utvecklingskraf, deras intellektuella behof hade tidigast vaknat och blifvit tillfredsstälda, innan de började känna, att detta dock icke var det centrala i deras personlighet; att det ej var dem nog att vara männens arbetskamrater eller erkända som deras andliga jämlikar. Men när denna nya erfarenhet vaknade hos A. Ch. Leffler, var det emedan kärleken sökte henne, Sonja däremot sökte kärleken. Detta är den grundolikhet i deras öde, som gör att A. Ch. Leffler saknade ett fullt förstående af Sonja på denna ömtåliga punkt. På samma gång är det Sonjas erotiska konflikt, som framför allt intresserar hennes biograf. Denna har därför kommit att betona oron, ombytligheten, svårmodet och smärtan under de senare åren så mycket, att de skymma såväl de föregående årens lugna arbetsglädje och vänskapliga utbyte – där Anne Charlotte var brödet och Sonja vinet vid deras andliga gästabud – som många andra drag, hvilka bildade en motvikt mot de nyssnämda och utan hvilka Sonjas bild blir ensidig. Därtill kommer att de båda vännerna under de sista åren råkades mycket litet, att Sonja under långa tider ej heller skref till Anne Charlotte – hvilket denna, med sin hänsynsfullhet för andras känslor, ej kunde fatta – och att Sonja, mycket sluten med afseende å sin erotiska historia, var detta alldeles särskildt gent emot Anne Charlotte. Ty dels var Sonja skygg att låta sin skugga falla in i andras solsken, dels ansåg hon att den, »som är mätt icke kan förstå den, som är hungrig». Detta var ett underskattande af väninnans förmåga af sympati, men däremot är visst, att ju mera upprördt och innehållsrikt hvarderas lif blef, ju mindre förstodo de hvarandra. Olikheten mellan den enas mjuka, den andras stolta natur, framträdde oupphörligt. A. Ch. Leffler kunde ej inse hvarför Sonja ej ville kompromissa eller modifiera sina kraf. Hon skyllde detta på Sonjas fordringsfulla temperament – men hon har därmed icke gifvit en tillfyllestgörande förklaring. Sonja kräfde visserligen gränslöst, men kunde också ge gränslöst, och det var icke hennes ärelystnad eller hennes oförmåga att helt uppgå i känslan, som i detta bestämda fall förstörde hennes lyckomöjligheter.
Da hos Rikets Ständer blifvit framstäldt, huruledes åtskillige olägenheter skulle härflyta från den genom Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Krigs-Collegiutn af den 25 October 1839 meddelade föreskrift, om numerhästarnes vid indeldta Cavaleriet förseende med Sqvadronsmärken, medelst brännstämplars begagnande, hafva Rikets Ständer detta ämne tinder öfvervägande förehaft och dervid fästat uppmärksamhet å följande omständigheter; att om med if ågavarande Nådiga stadgande vore afsedt att deri O O . genom hindra rusthållaren att afyttra en inskrifven numerhäst, så är en sådan a fy tt lin g redan med böter belagd, hvadan oedi då rusthållarnes skyldighet i alli fall qvarstår, att alltid hafva sitt åboende rusthåll med duglig häst försedt, samt med dess fördel är förenadt både att väl vårda och således länge bibehålla densamme, de fall måste vara serdeles få, då sådana otillåtna utbyten inträffa', helst dessa hos allmogen jemväl ytterligare försvåras deraf, att ej mångå rusthållare ega ensamt ett helt rusthåll; samt atti deremot, tiå numerhästen är att anse för ruslhållarens egendom, åtminstone när den till honom återfaller vid cassation, rusthållare ris rätt synes vara förnärmad derigenom, att en sådan rusthållet hemfallen häst kommer att bära ett outplånligt märke af sin förra bestämmelse, hvilket ingalunda okar hästens värde, utan tvärtom minskar detsamma, oberäknadt svårigheten att kunna försälja en casserad häst, enär behörigheten dertill skulle kunna ifrågasättas, och det derigenom blefve nödigt, alt ytterligare ett eassations-märke påtrycktes hästen. Och få Rikets Ständer, med åberopande af hvad härutinnan sålunda förekommit, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att Hogstberörda Nådiga Skrifvelse af den 25 October 1839, an - 46 Expeditions-Vtskotlets Förslag till und.
GyIdenstolpes yttrande, ville framställa frågorna till R. o. Ad:s bepröfvande iden ordning, de blifvit väckta, och förnyade alltså nu först sin nyss gjorda propos. Bifölls. Hr von Hartmansdorff, August: Det anses måhända för en småsak, men jag hemställer likväl, huruvida det är råd lig t, att uti något betänk, göra, emot Riksd.Ordn:s föreskrift, några ändringar, då det första gången är under öfverläggning. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i afseende på formen för tillvägabringande af den rättelse Gr. Frölich begärt, icke kunde finna att en återremiss vore nödvändig, då denna rättelse icke innefattade någon ändring i förslaget utan blott ett annat sätt att skrifva 4' nemi. med bokstäfver i stället för med siffra, och hvilken ändring, rättelse eller erinran, huru man behagar kalla den, sedan den afR. o. Ad., såsom nu skett, blifvit beslutad, åtföljer till de öfriga Stånden förslaget, hvilket, sedan det af dem äfven blifvit, justeradl, återgår till Exped.Utsk. för att i renskrift utskrifvas och expedieras. Gr. Frölich: För att uppfylla allan rättfärdighet, anser jag mig böra tillkännagifva, att uti det tryckta exemplar, som Ståndet haft till sig utdeladt, står ordet fyra utskrifvet med bokstäfver. Således är det ett purt skriffel, och ett sådant skriffel kunde, såsom Hr von Hartmansdorff torde finna, lätteligen förbises vid genomläsningen af detsamma. Att nu göra denna ändring, är således intet annat, än att rätta det skriffel, som af renskrifvaren blifvit begånget emot contexten uti det tryckta förslag, som af R. St. är antaget. Huruvida detta bör föranleda återremiss, lemnar jag till Hr von Hartmansdorff att bedömma. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Så framt man ej vill draga ut på tiden, så länge som möjligt, kan jag för min del icke inse, hvarför icke, på sätt Gr.
Thorsdagen d. 4 Februari 18 3 o. Plenum klockan balf till 6 Eftermiddagen. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Den 4 F e b r u a r i i e. m. aoi3 den 16 sistlidne November under N:o gg afgifne, och den 25 i samma månad e. m. på bordet lagda ytterligare Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottens under N:o 72 förut meddelte Betänkande, rörande Mötes-passevolancen för indelte Regementerne; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 26 sistl. Oelober f. rn. af Ridderskapet och Adela bifallet, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. Föredrogos ånyo och biföllos följande Statsoch Banco-Utskottens den 28 sistlidne November afgifne, och den 7 derpäföljde Jannuari e. m. på bordet lagde Utlåtanden : N:o 3r. I anledning af väckt motion, angående Lån till Staden Uddevalla. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss af en lill Kongl. Maj:t ingifven underdånig ansökning om Byggnadshjelp för Öregrunds Stad, efter den derstädes timade eldsvådan. Föredrogos ånyo och biföllos följande Banco-Utskottets den 5 sistlidne Jannuarii afgifne och den i3 i samma månad e. m. på bordet lagda memorial: N:o pj. Om fortfarande af den tillfälliga Lånerättighet för Stockholms Stads 5.^4 Den 4 Februarii e. m. Brandcontoir, som sedan ar ij56 varit medgifven. Med tillstyrkan, att eftergift af Straffränta måtte beviljas för ett till Bonden Anders Larsson i Gunnarstorp af Elfsborgs Län utgifvet, och hos hans Löftesmän utsökt odlinglån. Med tillstyrkan, att i Banken hädanefter, såsom tillförene, måtte kunna lill förvar aflemnas så kallade deposita af flyttbart gods, under försegling, men emot viss afgift.