Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föräldrarne låta väl vaccinera barnet, men icke sällan inträffar, att hvarken vaccinatören kan stanna qvar på stället, der vaccinationen skett, eller barnet, ulan stora olägenheter, föras till den på långt afstånd boende vaccinatören. Månget barn, på hvilket ympningen slagit felt, eller endast haft ofullkomlig framgång, torde sålunda komma att uptagas såsom med framgång vaccineradt, ehuru detta icke varit förhållandet, och man lillskrifver sedermera minskad verksamhet hos skyddsmedlet i allmänhet, att en med så ofullständigt resultat ympad person angripes af verkliga smittkoppor. Under de första decennierna efter införandet af skydds-koppympningen, då man borde vara angelägen att så snart och vidsträckt som möjligt utbreda vaccinationen, brukades allmänt att, af hvarje ympad taga så mycket ämne som möjligt, till följd hvaraf skyddskopporna icke lem - Den 29 Januari. 209 lemnades ostörda i sin utveckling, under hvilket förhållande de ej heller, enl. hvad erfarenheten visat, medföra den skyddande verkan, sorn dermed åsyftas. Månget fall af smittkoppor hos personer, hvilka haft goda skyddskoppor, torde snarare få tillskrifvas denna omständighet, än i allmänhet minskad verksamhet hos vaccinen. Hvad Utsk. i 2:dra och 3:dje punktme tillstyrkt, kan i sig sjelf vara rätt och är lätt all verkställa ; men jag hemställer dock till R. o. Ad-.s pröfning, huruvida det kan vara skäl för R. St., att ingå i detaljer, sådane som de förevar., eller om icke det vigtiga ändamålet snarare vinnes genom en underd. hemställan, åsyftande vidtagandet från Regeringens sida, icke af några vissa, isolerade åtgärder till skyddskopp-ympningens befordrande, utan af alla sådane, hvilka, enl. vunnen erfarenhet, kunna finnas lämplige och af behofvet påkallade. Med afseende på det i 4:de punkt, framställda förslaget, ”att
– Hur trampar man då med klacken uppå de skälmarna små? – Quilibet fortunæ suæ faber! Man skrämmer dem. Att börja med bortvisar man ur sin närhet alla småaktiga människor, ty sådant folk har lika många osynliga småskälmar i böxlinningen som en trosskusk loppor. Sedan drar man pliten mot hela världen och följer sin viljas stjärna ... – De svenska herrarna försäkra, att där hemma snart inte ett runstycke står att uppdrifva. – Så får man slå nya runstycken! Hvad är pengar? Skuldsedlar på befintliga värden. Månne det stycke kungarike, som ligger där uppe, icke är ett värde, på hvilket man skulle kunna utskrifva snart sagdt hur många skuldförbindelser som helst? – Jag har själf länge tänkt på nödmynt. Men vore det rättskaffens? En suverän skall vara rättrådig. Det får inte finnas fläck på hans heder. Minns det! – Visst, visst! Nödmynt, det är att låna! I nödens år växlar man med det myntet till sig det äkta. I segerns år lämnar man tillbaka det äkta och kastar nödmyntet i ugnen. Den högt vill sikta får heller inte frukta att låta själfva Lucifer smida pilen! Konungens djärfva tanke bröt sig genast in i frågan som i ett handgemäng mot enfaldiga fördomar. Själf hade han icke ens i ödemarken någonsin stuckit sin hand i fickan utan att kunna fylla den med dukater. Mer likgiltig för sin rock och sitt härberge än en tiggare hade han dock aldrig sett ett föremål, hvilket han verkligen längtat att köpa. Sina dukater hade han aldrig användt till annat än att uppmuntra och belöna andra. Penningen var för honom ett statsmedel. Däremot såg han dagligen, att så snart han befallde de andra att lämna sin fyrk till hären, började de knota och söka undflykter, och hans förakt för dessa tjänare, sammanslingrade sig likt ormar med hans okufliga trängtan efter upprättelse, efter hämnd på de fiender, hvilka inför världen störtat honom i ett sådant djup. Var han icke en konung, en herre öfver millioner människor! Hvarför bands och hindrades han då ständigt af de i sig själft värdelösa små metallplåtar, som på ena stället kallades riksdaler och på det andra gyllen?
Man omtalade att den vackla, unga gref Thüringen (icke Ludvik IV med tillnamnet Helige!) från R***, som ofta besökte Fogelsången, och var en af van Berthinis förnämsta kunder, hade lyckats att tillvinna sig den hittills för obeveklig ansedda skönhetens uppmärksamhet och tycke; ja! man sade till och med, att han redan erhållit hennes bestämda löfte; och de aldramest initierade talade om giftermål. Alla dessa upplysningar förmörkade baronens sinne; icke endast derföre, att han såg i grefve Thüringen en gynnad rival, utan derföre att han såg i denne gynnade en man, hvars karakter och rykte voro till det minsta temligen tvätydige. Han hoppades likväl, att saken icke var så afgjord, som man i allmänhet tycktes tro; – och han grubblade på, att förskaffa sig tillfälle, att tala vid Arabella, för att varna henne för den fara, hvari hon sväfvade, och för henne upptäcka förhållanden, dem hennes indragna lefnadssätt hindrade henne att bli varse. I denna sinnesstämning, som var ingenting mindre än angenäm, satt han en afton på sina rum. Hans betjent hade tvänne gånger frågat, om han ej ännu fick inbära theet, och hvarje gång ånyo upprepat sin fråga, utan att likväl erhålla svar. Äntligen hade denne, misströstande, utan vidare försök, gått sin väg, och lemnat sin herre i fred med sina fantasies variations brillantes öfver samma thema. Det var sent och ljusen brunno dunkelt med långa, svarta vekar. Klockan slog 10; en kall nordanvind susade genom de ödsliga gatorne i den lilla staden, och stora snöflingor nedföllo; då vred någon helt sakta på dörrlåset; dörren öppnades, och en helt smärt figur, insvept i en mörk kappa, inträdde, sköt regeln för och aftog derefter sin kappa, den han helt hemmastadd skakade öfver mattan och derefter kastade på närmaste stol. «Hu! ett rysligt väder!» sade han ändtligen och steg helt ogeneradt fram till kaminen, der en treflig brasa nyss afbrunnit.
Annu stere högst angelägne consjcler^uionLr bade af möjelighet, anständighet och billighet komma harti!, hwilka jag anhäller nu sa wida de af mig kännas fa aran anföra. Jag har ofta nog hört förständiga och billiga Dannemanner yltnv, at man icke kan wara bade Herre och Bonde pä en gäng, och jag fann genast sanningen deraf, ehuru jag icke da kunde tro mig nägonfin föranläten, at erinra hederwärda BondeStändet derom pa en Swenff Riksdag. Lika allmänt kändt och erkändt lärer wara, at alla Ständsperfoner äro af sine öfrige yrken och sytzlor, upfostran och alla omständigheter hindrade, at kjelfwe förrätta och bewakä sin hushällning och jordbruk, säsom Danncmännen och allmänheten, och at denna hushällnilig således redan i hittils warande ställning är wida mindre lönande än Bonde Sländets, som nu i flere är har tiltagit och ökat deras wälmåga, samt at om Standspcrsonerue igenom allt för mycket be - tungande nya utskylder och allmänna göromäl nödsakas, at försumma de dem cgenteligen tilhörandc, och komma i för knappa wilkor, sä kunna och medhinna de icke pä nyttigt och anständigt sätt upfostra sine Barn til Rikets framtida tjenst, hwarigenom särdeles Adels Ständets ynglingar afstängas derifrän och deras egen hederlige utkomst til allmän och enskilt obotelig skada. Tillika får jag erinra, at Säterier, Rä - Der, i5 Jurin. 7Z7 och Frälsehemman igenom Riks författningens förra stick och flera omständigheter gansta ofta äro beswärade med ett allmänna resnings - och skattläggningsinnehället och godheten af deras Jord-ägor öfwerstigande Hemmantal, hwarigenom deras ägare gansta mpcket betungas af den framtida Bewillning, hwilken Högloft.
ainonen Tapio, Metän ukko halliparta, Ota kullat kullistasi j.n.e.87 Lencqvist påpekar äfven huru ofta det tilldelas Wäinämöinen; ja det säges uttryckligen Ukko vanha Wäinämöinen. Det alldagliga samtalsspråket begagnar Ukko till hvilken ålderstigen man som helst, och Ganander yttrar sig: Ukko betyder nu i finskan appellative en gammal gubbe eller man. Det ligger äfven i flera finska folks föreställning en djup vördnad för den högste, som förmår dem att i stället för hans namn begagna sig af en omskrifning: den gamle, den faste. Detta framträder ännu tydligare hos Esternas wanna taat, wanna isa; En dylik vördnadsfull omskrifning begagnade Finnarne äfven då de anropade björnen: mesikämmen m.fl. Om således på grund af det anförda ukko måste betraktas endast såsom ett tillnamn, böra vi se oss om efter en annan representant för den osynlige, i allt närvarande Jum. Enligt fleras antagande, bland dem äfven Castréns, motsvaras det begrepp denne fäster vid Ukko, d.v.s. en himmelens och åskans gud, af Esternas Taara, som hos dem äfven benämnes wanna isa, eller blott den gamle. Synbarligen hafva vi i det sednare ett binamn för Num, Jum. Taara är påtagligen detsamma som Tschuvaschernas Tora; de Ugr. Ostjakerna benämna himmelens, åskans, ja hela verldens gud Tôrem, Tûrm. Ganander omtalar Lapparnes Tiermes, en öfvergud som beherrskar vindarna, åskan, hafvet, samt "menniskjors hälsa, lif och död".88 Esternas krigsgud Turris, åt hivilken en sång uppmanar att offra en hornförsedd bock "till spjutoffer, till det skyddande svärdets brud" 89 kallas äfven Ukko, och hör påtagligen till samma stam.
Sedan Riksdagsfullmäktige vid sistlidne Riksdag, Lars Rasmusson och Olaus Eriksson, såsom befullmäktigade ombud för rusthållarne vid Bohus läns Regementes södra bataljon, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att, då den tid af tio år, hvarunder, enligt Kongl. Brefvet den 3 Mars 1852, berörda bataljon fortfarande tillåtits förblifva infanteri, tilländaginge den 1 Januari 1863, Kongl. Majit nu måtte lemna nådigt bifall till Rikets Ständers vid 1840 och 1841 års Riksdag för deras del fattade beslut, att bataljonen må till ständigt infanteri förvandlas, under de för Regementets norra bataljon stadgade vilkor; så har Kongl. Majit under den 17 Juni innevarande år bifallit denna å rusthållarnes vägnar gjorda ansökning, under de villkor och förbehåll, som innefattades uti ett till Kongl. Majits pröfning framlagdt förslag till kneckte-kontrakt; hvarefter, och sedan rusthållarne detta förslag antagit, Kongl. Majit den 18 sistlidne September samma kneckte-kontrakt fastställt. — Då Kongl. Majit under sistnämda dag tillika i nåder förklarat, att, hvad beträffade statsverkets kostnader, i följd häraf, för ifrågavarande bataljons beklädnad, kapotter, remtyg, tross och utredning samt gevärspersedlar, äfvensom indragning af de så kallade öfverskottsräntorna vid samma bataljon, hvilka hittills för nämnda kostnader fått disponeras, Kongl. Majit ville låta dessa frågor till pröfning förekomma i sammanhang med den statsreglering, som nu bör Rikets Ständer föreläggas; anhåller jag i underdånighet nu få anmäla, att omförmälda kostnader för de 400 nummer, hvaraf Bohus läns Regementes södra bataljon består, utgöra, enligt en i Krigs-Kollegium deröfver uppgjord kalkyl, följande belopp i för Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1832.
Då nu en utväg i delta afseende finnes, hvem skulle vilja afslå denna utväg, dä förslaget synes i allmänhet vinna jemväl de öfriga Ståndens bifall. Jag är öfvertygad om alt jag i delta afseende icke talar för döfva öron. Jag är öfvertygad alt R. o. Ad. icke skall vägra bifall till ett förslag, som ovilkorligen bidrager till dess båtnad, och jag vädjar icke förgäfves till detta hus, då jag säger att det är domen öfver vårt lif eller vår död, som vi uttala. Hr Dalman: Frih. Rehbinder har sagt all Högsta Domstolen och K. M. afslagit åtskilliga förslag lill förändring i testaments-rätten, som blifvit af föregående Ständer framställda. Det är visst sannt, men Frih:n torde erinra sig, att orsaken till afslaget just varit den, att förslagen endast omfattat testaments15 H. 17 258 Den 2 December. rätten i stad. K. M. liar i sitt svar tillkännagifvit, att K. M. för sin del vore betänkt att framställa till R. St:r ett förslag, hvarigenom testamentsrätten, enligt stadsoch lands-rätt, kom i närmare öfverensstämmelse. Det är just dettå förslag, som LagUtsk. nu har framställt, och jag anser det vara ett af förslagets största förtjenster att åstadkomma en sådan likhet. Jag yttrade förra gången, att jag för min enskilda del icke anser denna fråga hafva något omedelbart sammanhang med frågan om den lika arfsrätten, och ehuru jag anser att R. o. Ad., likasom andra medborgare, gjort en stor vinst genom att hafva erhållit lika arfsrätt, så anser jag det äfven kunna vara en vinst, om, genom den ifrågavande lagen, R. o. Ad., likasom <^ndra medborgare, skulle erhålla en utvidgad testamenlsrätt. Jag har således i detta fall endast utgått ifrån rättvisa, ty lika så väl som jag anser det vara orätt att det ena barnet skall hafva laglig rättighet att ärfva mera än det andra, likaså anser jag det vara en orättvisa, att man icke skall ega rättighet att disponera öfver sin egendom. Jag erinrar mig också ganska väl, att flera personer, som vid 1845 års
Ltskottets Memorial om granskningen af Stats Rådets Protocoller Öfverläggning om Friherre Cesir örns Memorial [angående] omröstning per Capita. Stats Secreterarnes quittenser öfver återbekomne Protocoll. Förslag till Redaction af 38 §. Riksdags Ordn. Inlemnades Memorialer, med 182. förslag till förändringar i Grundlagarne — förordnades Beredning för Tryckfrihets-Lagen — d :o för Re geringsformen och Riksdag [s]- ordningen. Borgmästaren Sjödins Memo211. rial, om dröjande till nästa Riksdag med antagande af föreslagne Lagförändring. Förslag till förändring i Riksdags Ordningen och Regeringsformen 213. Betänkande öfver Forsséns Memorial 222. Förslag till förändring i Tryckfrihets Lagen 226. Handlingar, som i detta ämne blifvit upläste 372. Förslag att Justitia;-Ombuds245. mannen må tillse det Riksens Ständers beslut blifva i verket ställde. Förslag till förbättrad Redaction af Regeringsformens 87 §. Rådplägning öfver anmärkningarne vid Regeringsformen och Riksdagsordningen 246. Pröfning af Eric Anderssons yrkande att 1810 års Riksdagsbeslut rörande Förstå rkningsmanskapet, må uphäfvas 255. Öfverläggning om väljande af Electorerna i Preste Ståndet. Pröfning af Beredningens förslag till förbättring i Tryckfrihets lagen 256. föredrogs Herr Mannerstams Memorial om 2 :ne Stats Minist - Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll ol Foli rar, och en Departemental-sty - relse 267. 30:0 den 10 October: Justerades förslaget till änd ringar Tryckfrihets-Lagen samt ändring i 65 §. Riksdags Ordningen 274. Yttranden om Theologisk Censur. Pröfning af Riksdags Mannen Wessings Memorial ang:de förklaring af 17 § Riksdags-Ordningen. Föredrogs Longbergs Memorial om förklaring öfver 77 § Reg. Formen samt 33 § Riksdags be - slutet 275. 31:0 den 12 October:
St. Capital-öfverskotlet Bankens grundfond, enär Banken i sjelfva verket icke eger annat än tillgångar och skulder samt ett öfverskott af de förre, och att hvilkendera af Bankens tillgångar, som helst, kunde kallas grundfond; samt af en Ledamot, som yttrat den förmodan, att Grundfondens på en gång skeende förhöjning till i o millioner R:dr skulle förhindra Rikets Ständer, att nu disponera något af den salderade Banco-vinsten till allmänna rörelsens underlättande och fördenskull yrkat, att nämnde fond borde ökas till endast 7 ä 8 millioner R:dr. Utskottet har, såsom skäl för det sålunda klandrade förslaget, jemte annat, anfört, det bestämmandet af grundfonden till tio millioner R:dr betryggar allmänheten i afseende på Bankens förmåga, att kunna uppfylla sina förbindelser. Detta skäl anser Utskottet icke vara utan vigt; Och ehuru Utskottet medgifver att grundfonden icke omedelbarligen verkar till någon lättnad vid inlösen af Bankens sedlar med silfver, lärer det dock svårligen kunna bestridas, att, under förutsättning det åtminstone någon del af denna fond, eller, hvilket i sjelfva verket är detsamma, af Bankens öfriga tillgångar utöfver dess skulder, består af lätt realisabla papper, det måste leda till mindre rubbning af bestående förhållanden, att bereda en förstärkning af Metalliska Cassan, då behof deraf göres. Det tillfälle, som nu erbjuder sig för att öka capital-öfverskottet eller grundfonden, torde icke eller böra lemnäs å sido. Bankens Capital-öfverskott utgjorde, enligt 1843 års Bokslut 9,404,775.' 18. 6. och vinsten under nästlidet år uppgår till ungefär 900,000: — '— R:dr io,3o4,775: 18. 6. hvadan nämnde öfverskott vid nästlidet års slut med omkring 3oo,ooo R:dr öfverstiger det föreslagna Grundfonds-beloppet af 10,000,000 R:dr.
Vid förnyad föredragning af Banko Utskottets den 37 sistledne Junii afgifne sa den 2 dennes f. m. pa bordet lagde Utlatändi öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den r sisth Junii meddelte betänkande, angående Usn från Banken lill Götheborgs Stad, beslöt Ridder. skåpet och Adeln, det Götheborgs Stad ina erhålla det ifrågavarande Bån af 200,000 R:dr Banko utaf de tillgångar sorn i annat fall skolat i Diskontväg utgå, emot 5 Procents Ränta, och den af Utskottet i dess senare Utlåtande föreslagne säkerhet, Från Vällojl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Bevi.llnings-Ut skottets Memorial under N:ris 33 och 35, röran de 5:te punkten i samma Utskotts den 30 shtL. Maji meddelte Betänkande om sättet för Tullafgifternas erläggande; fann Borgare Ståndet för godt, att antaga det af Utskottet uti sistnämnde Memorial N:o 35 meddelte jemknings-förslag, dock att de der uteslutne orden: efter den irafi~ kerandes val, införas emellan orden importerade vahror och orden må erläggas, och uti hvilken rättelse, såsom blott innefattande ett förtydligande, och som öfveren8stärnmer med. Borgare Ståndets genom Protokolls-Utdrag förut meddelte beslut, de öfriga Respekti ve Med.Stånden, nu vördsamt och vanligen skulle inbjudas att sig förena. 746 Prat. Vtdr, rf. 4 Julli 18 l Si S. D. Godkände Borgare Ståndet Statsoch BankoUtskottens N:o 74 Förslag till reglementariska föreskrifter uti visse ämnen, hvilka tillhöra den af Jliksens Ständer fastställde reglering af Rikets penniiige-väsende; dock under åberopande af Ståndets vid hufvudsakens afgörande gjorde förbehåll, i anseende till de 250,000 R:d, hvilka i och for Bevillningens nedsättande borde användas.
Härtill äro motiverna antydda här ofvan och i R. o. Ad:s ofvan åberopade prot:r. Slutligen och ehuru detta ärende förut blifvit behandladt i Ekon.-Utsk:t båda de sista Riksdagarne, då åtskilliga rent ekonomiska frågor dermed sammanhängde, hemställer jag, om icke, enär nu egentligen fråga är om beskattning eller, hvad än vigtigare är, upplåtelse af R. St:rs beskattningsrätt, detta ärende, med hvilket icke något annat sammanhänger, bör, likasom t. ex. frågan om kurhus-afgiften, behandlas af Revilln.-Utsk:t, hvarigenom äfven, derest olika meningar yppas mellan Riks-St:n, dessa lättare och säkrare i grundlagsenlig ordning förmedlas. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Då den be skattningsrätt, som genom kommunal-lagarne blifvit kommunerna och Landstingen tillerkänd, i den utsträckning, den erhållit, icke kan betraktas annorlunda, än som en öfverlåtelse af den beskattningsrätt, som R. St:r eldigt Grundlagen sjelfve utöfva, får jag förena mig med Hr von Koch i anhållan om, att den K. Proposm måtte remitteras till Bevilln.-Utsk:t, som det i första hand tillkommer att behandla sådane ärender. 1 öfrigt måste jag på det högsta tillstyrka, icke blott att, i öfverensstämmelse med den K. Proposm, Landstingens rätt att antaga hvilka bevillningsgrunder som helst, måtte upphöra, utan att hela det sista mom:t i 47:de §:n af K. Förordnm om Landsting, såsom obehöfligt och ledande till missförstånd och orättvisor, måtte utgå ur författningen. Med Hr von Koch instämmer jag äfven deri, att en större pluralitet borde fordras för besluts fattande i vissa underställningsfrågor, än som enligt Landstings-lagen är antagen. Högst lyckligt vore det derjemte, om sjelfva föremålen för Landstings beskattningsrätt kunde erhålla en bestämning och begränsning, som nu saknas och sedan, under lagens tillämpning, gilvit anledning till uppkomsten, i denna för hela landet så vigtiga fråga, af ganska skiljaktiga meningar. Den 25 November.
Professorn bad honom emellertid att icke förtröttas, och han påminde honom, hvad en vis man sagt till Augustini moder: »Så många tårars son kan icke gå förlorad.» Hade icke han också en moder, en from moder, som bedt för honom och gråtit? Han bad Grane endast att vänta tåligt, ty Herrans stund kommer, när man minst det tror, och då skola alla högmodiga hjärtats tankar sjunka till stoft. Men först och sist måste man känna sin synd, känna, hur hårdt man var bunden i synden. Ty behofvet efter försoning är för mer än behofvet efter teoretisk klarhet. Och när detta behof kommit ... Teoretisk klarhet? Grane log för sig själf. Han kunde göra det. Ty det hade blifvit så mörkt i rummet, att de ej kunde se hvarandra. Grane satt stilla, hopsjunken som efter en våldsam kraftansträngning, tills han plötsligt spratt upp vid en tydlig ringning på tamburklockan. Professorn tog honom i hand: – Kom till mig igen, unge man, när ni själf vill. Och var viss: Herren skall nog hjälpa er! Därpå gick han ut för att taga emot sina gäster. Grane plågades formligen vid tanken på, att det kom någon, att han måste sitta kvar hela kvällen, vara i sälskap, samtala och resonnera efter detta. Han skulle velat gå sin väg, men fann, att det ej gick an. I det samma blef det ljust i tamburen, och han hörde röster. Professorn visade sig i dörren och bad honom träda in i salen, där han presenterade honom för sin hustru och de tre nykomna herrarna. Två utaf dem voro teologii studerande, den tredje var läkare, och alla tre hälsade på Grane med denna milda, halft frågande, halft förlägna min, som visade, att de ännu ej visste, om de kunde kalla honom »en af de våra». Grane kände sig främmande i sälskapet och drog sig undan till en stol, som stod litet för sig, medan de öfriga satte sig i soffan och på stolar omkring bordet, där lampan stod.
Motionären yrkade derföre, att qvarnskatt måtte, der sådant önskas, få utgöras in natura, vare sig i mjöl eller spanmål. Enligt St a.t s-V t skottets Memorial, N:o 168. 9 Enligt 70 §. i sednast utfärdade Bevillnings-Förordning, skall, vid taxering af skattlagde mjölqvarnar, så i städerne som på landet, deras värde utrönas i förhållande till afkomsten. Utaf föregående årets behållna inkomst erlägges sedan i bevillning fem för hundrade; och då det icke låter sig verkställa att annorlunda än i contant utgöra denna af bevillningsnatur varande qvarnskatt, hemställer Utskottet, att motionen måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 Februari 1845. Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Febr., kl. 9 f. m. Memorial, med Kongl. Bergs-Collegii Berättelse, angående Löfås silfver-verks drift samt de i afseende derå vidtagne åtgärder, från och med år 1840 till och med år 1843. (I. A.) Uti Nådig remiss af den 9 September nästlidet år, har Kongl. Maj:t behagat tillställa Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts och Rikets Bergs-Collegii den 19 förutgångne Augusti afgifne underdåniga berättelse, angående Löfås silfververks drift samt hvad i afseende derå vidtagits, från och med år 1840 till och med år 1843; och får Utskottet, som funnit nämnde Berättelse icke föranleda någon åtgärd, härjemte till Rikets Ständers kännedom densamma öfverlemna. Stockolm den 3 Februari 1845. ”Stormäktigste Allernådigste Konung! Då det, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 23 Augusti 1823, åligger Gollegium att, under loppet af hvarje Riksdag, aflemna be Bih. till R.