Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då mantalslängderne undergått behörig granskning aflemnas behörigen styrkt utdrag derur i afseende på alla skattelöste hemman till det för hela riket inrättade Jordeboks-kontor, för alt dels pröfva uträkningen å lösningsbeloppet, dels ock derom verkställa anteckning i der förvarade jordeböcker. Som det, på välgrundade skäl, kan antagas afl, ifall delta förslag skulle vinna Rikets Ständers och Kongl. Maj:ts nådiga bifall, en stor del af göromålen, uti Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, med flere kameraloch räkenskaps verk, skola betydligt förminskas; tager jag mig friheten vördsamt anhålla alt Rikets Höglofliga Ständer ville besluta: att i alla de på embeten och ijenster inom berörda embetsverk utfärdande fullmagter eller förordnanden förbehåll böra göras derom, att den utnämnde eller förordnade skall vara skyldig ställa sig lill efterrättelse de indragningar på löner och arfvoden eller förändring i embelsoch tjenstgöringsskvldigheter, sorn kunna ifrågakomma. I alla de fall, der grundräntorna varit anvisade på löner eller indelade till augment på rusthåll, torde jemväl böra stadgas: att vederbörande indelningshafvare eller rusthållare skola åtnjuta ett emot de lösta grundräntorna svarande årligt belopp af statsmedlen. Slutligen har jag velat vördsammast hemställa, om icke detta enkla och praktiskt verkställbara sätt för grundräntornas frivilliga lösande kan vara värdt Rikets Ständers noggranna behjertande, sådant destoheldre, som ingen särskild favör härigenom tillskyndas de skattskyldige, lika litet som någon förlust drabbar Statsverket, och torde det föröfrigt tillåtas mig upplysa, alt del icke blifver ett obetydligare kapital, som härigenom skulle göras disponibelt, i och för afbetalning å nationalskul - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o i09. 661 Jen, eller annat ännu förmånligare sätt, utan att summan, i den mån den kan hiima inflyta, går löst på icke mindre än Treliotre millioner
Riksdags-Ordningen, utgör Rikets Ständers beslut; alt Borgare Ståndet derjemte bifallit, hvad Utskottet uti Utlåtandet N:o 170 uti 4;de punkten föreslagit, men genom Utlåtandet N:o 826 frånlrädt, angående förändrade stadgande», i afseende å indeldta räntors uppsägning och leverering, i händelse markegångssättningen blifvit till en senare lid framflyttad, hvilket beslut likväl, såsom icke af något utaf de öfrige Riks-Stånden bilrädl, föi faller; att samtlige Riks-Stånden, med afslag af hvad Utskottet uti 5:le Stats-Utskottets Memorial^ N:o •3j5. 7 punkten af Utlåtandet Nio 32G, i fi Aga om uppbördslerminen yttrat, gillat, livad Utlåtandet N:o 170 i denna del innehåller, hvadan någon förändiing i berörde afseende icke ifrågakommer; all (i:le punkten orri förändrade stadgande!), i afseende å conlrollen öfver uppbördens redovisande, endast af Bonde-Ståndet blifvit gillad, men af de öfrige Stånden afslagen, hvadan den förfaller; alt yxle punkten, i hvad den angår utsättande i allmänhet af en senare 1 edovisiiingstei min , an den nuvarande, blifvit af alla Riks Stånden gillad ; att livad Ulskollet i samma punkt föreslagit, i afseende å underdånig hemställan till Kongl. Majit om framflyttning af redovisningsI ei minen för Gottland till den 1 Juli, blifvit gilladt af Ridderskapet oell Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden; hvaremot Borgare-Siandet, för dess del, beslutal, alt en dylik framllyllning skall ega rinn, hvilket beslut likväl, då Utskottets förslag är af Sine Stånd gilladt, förfaller; samt att den af Utskottet t i 11 s t v 1 k t e underdåniga hemställan lill Kongl.
Balken nödige föreskrifter i detta ämne äro meddelte, helst jemväl en sådan försäljning, utan att den omyndiges närmaste fränder deröfver blifvit hörde och dertill samtyckt, icke kan beviljas, och desse, i händelse den omyndiges förmyndare, till äfventyrs förledd af ensidiga afsigter, skulle utan verkligt behof försäljningen söka, dervid äga tillfälle och böra anses Den 11 Maj. 237 anses pligtig® att'bevaka den omyndige Fränden* rätt, samt således kunna motverka, att Förmyndaren icke genom vrängda framställningar må ernå sitt syftemål. Detta allt varder dock Riksens Höglofl. Ständers vidare granskning och ornpröfvande vördsamt understäldt. Stockholm den 2 Maj 1815. På Höglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prest: och Adelns vägnar Ståndets vägnar TI. F. Strömfelt. Joli. Olof Wallin. På Vällofl. BorgarePå Hederv. BondeStåndets vägnar Ståndets vägnar Jean Noréus. Petter Jernström. A. J. Wallis'jerna. XJpplast lies Högl. Itidd-rsk. och Adeln den tr Maj» —• — Högvörd. Prest-StSndet den n Vtillofl. Borgare-Ståndet tien It — Hederv. Bonde-Ståndet den 8 Vördsamt Memorial. Genom Protocolls-Utdrag fran Höglofl. Rid-’ derskapet och Adeln, Högvordiga Prest-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet, under den 13 och 17 sistlidne April, har Kongl. Maj:ts Nådiga Pro. position till Riksens Ständer, om någon eftergift af det I.ån, stort 50,000 R:dr, som Riksens Ständer under 1809 års Riksdag åt Vester, och Norrbottens - *3* Dt n 11 Maj. bottens Innevånare heviljat, blifvit till BancoUtskottets handläggning och utlåtande remitterad.
Correctiv häremot, så snart misstroende hunnit fästa sig vid realisationsidéens fortfarande burskap inom landet, finnes aldeles icke deruti , att denna idées verkställighet för ögonblicket kan med ziffior bevisas vara möj - Den 28 Junti s. m, Jig5 spcculationerne blifva endast derigenom mera säkra, de kunna så mycket mindre uteblifva, och ju större allmänna förlägenheten blir, ju mer vidsträckta blifva de. Deremot är det aldeles ingen möjlighet, utan vitsordas tvärtom af många länders erfarenhet, att Banker kunna realisera, äfven med en i proportion mindre metallisk fond, äa Sven* ska Bankens närvarande. Borgen för möjligheten af en framtida för landet förmonlig rea-J lisation finnes således på långt när icke i det 6uccessiva närmandet till så kalladt bättre förhållande mellan reel fond och sedelstock, den ligger ensamt i upphörandet af den häftiga kamp emellan motsatta finsnciela interessen inom landet, som antingen är verklig , eller som med skäl befaras, och hvaraf man , likaledes med skäl, grundade påtheori och erfarenhet , förutser att följden blir ett ständigt vacklande i idéer. Det är härvid af ganska liten betydenhet, om, såsom mången yrkat, man i Grundlagen intager bibehållandet af ett vist system, eller fäster stora svårigheter vid frångåendet deraf; crediten fäster sig icke vid ord^ stadganden , och det närvarande fosterlandets Grundlag, lemnar icke åt penninge-juden någon antaglig borgen , ty hans rätta fosterland är hans Cassakista , och det lås , hvartill han sjelf förvarar nyckeln, är den i hans tanka högsta säkerheten. Det enda sättet att minska striden emellan partier, eller der man tror, att en sådan bela - Dm s§ Junti e. m. fxf ras; speculationerna på dess utgång, ligger i afväpnandet af dessa verkliga eller möjliga antagonister, derigenom, att sannolikheten för dem minskas, att kunna vinna något betydligt med lätthet, eller genom begagnandet af en momental seger.
Af bevillntsafgifterna förekomma först chartse-sigi 11 atse-med 1 en, hvilkas beräkning jag tror snarare vara för låg än för hög. Utsk. har nemi. beräknat dessa medel jemte cancelligebiihren till 357,000 r:dr, och då man erinrar sig, att stämplade pappersafgifterna hvarje i6 Den 6 April f. ra. är äro oell, i följd af ökade tvister och rättegångar samt en lidigare egendomshandel, måste vara i ett jemnt stigande, lärer väl ej någon brist lili hvad sålunda blifvit beräknadt vara att befara, helst caqcelligebiihren är upptagen under hvad den i sjelfva verket troligen hädanefter kommer att utgöra. Beräkningen af postmedlen inverkar ej på statsverkets tillgångar, enär den behållning af 100,000 r:dr, som af Postverket skall till statsbehofvens fyllande levereras, alltid kan med säkerhet påräknas, och hvad som härutöfver vid detta verk inflyter skall användas till förbättrande af postanstalterna. Vidare förekommer städernas saluaccis, beräknad till ett belopp af 7,5oo r:dr, hvilket så betydligt understiger den summa, hvartill denna statsinkomst under de sednare åren uppgått, att, om äfven, som man bör kunna förmoda, åtskilliga städer skulle afsäga sig deras uteslutande rättighet till försäljning af kött, bröd och dricka, samt i följd deraf vinna befrielse från saluaccisafgiftens utgörande, densamma sådant oaktadt, efter all sannolikhet, dock kommer att utgå till hela det påräknade beloppet. Hvad åter tullbevilln. beträffar, synes väl Utsk:s beräkning vara något hög i jemnförelse med den summa, hvartill tullinkomsterna hittills varit beräknade, eller 2,200,000 r:dr; men då man besinnar den årliga tillökning i tullafgifterna, som, efter införandet af ett liberalare tullsystem, i sednare tider inträffat ocfyhvilken framdeles måste blifva ännu betydligare i följd af flera utaf Rikets nu församlade
Här slår för närvar.: ”Inrättningar lill enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet”. Sådana uttryck kunna möjligen misstydas och missförstås, ty enskildas^ nytta oell beqvämlighet, kan ju vara ett bolags? och sådan är visst icke meningen. En vidlyftig öfverläggning ägde sisth riksdag rum i detta ämne, och slutet blef, alt R. o. Ad. röstade öfver den nnvar. §:s bibehållande eller en annan ordalydelses antagande. Den förra meningen vann; men ett stort antal ledamöter af Ståndet röstade för den sednare. Jag skulle tro, att den mening som dä föll, och hvilken uppställdes, om jag rätt minnes, gemensamt af Gr. Spens och Frih. Cederstöm, Anders, var af följande lydelse: ”dock härunder icke inbegripne håk-, brooch färjafgifter, samt andra dylika, hvilka för enskilda inrättningar uppbäras, och erläggas af dem som inrättningarne begagna, och hvilka fastställas för anläggning eller vidmakthållande af anstalter till rörelsens befordrande inom Riket. Del hette Törst ”på landet”, men rättades till ”inom Mikel”. Jag anhåller, alt denna anmärka, måtte få till Utsk. åtfölja den återremiss, sorn jag förmodar 11. o Ad. beslutar, på det all § i delta hänseende mätte ändras i öfverensstämmelse med den mening jag nu haft äran anföra. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Det fägnar mig så myc ket mera alt höra den siste värde talaren förorda en redaction, hvilken jag anser vida bättre än den nnvar., som det var just han, som hufvudsakligen bidrog att samma redaction ej antogs vid sisth riksdag. Då han emedlertid nu ändrat sin öfvertygelse i detta fall, anhåller jag blott att med honom fä instämma. Föredrogs 4 §. Hr von Hartmansdorff: Vid denna paragraf är gjordt ett tillägg nemi. ”och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad”. Jag anser detta tillag icke var lämpligt; ty snarare än att skärpa ansvaret för inträng på tryckfrihetens område, borde man ålägga ansvar för underlåtenhet att tygla hennes missbruk.
för en gång, Etthundra tusen R:dr; 23:o) till undersökningar, inspektions kostnader och expenser för allmänna arbeten, för år 1867, Tretio tusen R:dr; 24:o) till aflöning för Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträden såväl i hufvudstaden som i landsorten, för år 1867, Tretio två tusen åttahundra R:dr: 25:o) Stots-Utskottats Memorial N:o 135. 17 25:0) till arfvoden för civil-ing enior ers undervisande vid Mariebergs artilleriläroverk eller den läroanstalt, som i följd af väckt fråga om denna undervisningsanstalts’* förflyttande kan framdeles i nåder bestämmas, för år 1867, Tre tusen R:dr; och 26:o) till stipendier för elever, som genomgå den för civil-ing enior er bestämda kurs, för år 1867, Tre tusen R:dr. § 142. Förutom det enligt 21 mom. i nästföregående § till ny reglering af torg, gator och tomter i staden Carlstad, efter den staden i Juli månad förlidet år öfvergångna eldsvåda, utan återbetalningsskyldighet beviljade anslag af 50,000 R:dr, hafva Rikets Ständer för samma ändamål såsom lån anvisat enahanda belopp eller Femtio tusen R:dr, emot följande vilkor: l:o) För lånesumman skola stadsfullmägtige i stadens namn och på dess vägnar afgifva sin till Riksgälds-kontoret eller ordres ställda skuldförbindelse, innefattande de af Rikets Ständer för lånets användande) och återbetalning stadgade vilkor; 2:o) Hvad utaf lånet icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af år 1867, får derefter icke utbekommas; 3:o) Det i Riksgälds-kontoret lyftade lånebeloppet får utan ränta och kapitalafbetalning innehafvas till 1870 års slut, hvarefter och intilldess lånet blifvit till fullo godtgjordt, Sex procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgäldskontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter
Årliga utgifterna för fattigförsörjningen, oberäknadt räntan och värdet af fattighuset och dess reparationer, uppgå till omkring 6,000 R:dr B:ko, hvaraf största delen utgöres af Stadens innevånare efter taxation, som verkställes af en dertill för hvarje år vald Kommitté'. Det öfriga inflyter genom procent-afgifter vid fastighets-köp och lösöre-auktioner, sterbhusafgifter, bötesandelar m. m., äfvensom genom ränte-inkomster af fatlig-kassans utlånta medel, som utgöra 5,5oo R:dr B:ko, Invid Staden finnes ett Lazarett och Curhus för södra delen af Länet på fasta landet. Der äro omkring 3o sängar för veneriskt smittade personer, hvilka njuta vård och skötsel vid inrättningen utan betalning, dock endast beräknad såsom ersättning lör maten. En serskild Läkare är der anställd. Af Sladskassan lönas en Stads-läkare, en Badare-mästare och 2 Barnmorskor. Provincial-läkaren i Länets södra distrikt har sin station i Staden och biträder dess innevånare med läkarevård. Under den tidrymd, som denna berättelse omfattar, hafva härstädes blifvit inrättade följande anstalter till enkors och faderlösa barns understödjande, nemligen: 1:0 en Enkeoch Pupill-kassa för handlande Borgerskapet, Magistratens medlemmar nied flere personer. Såsom grundfond anslogs dertill elen af IJandels-gillet samlade, så kallade handels-kassan, hvarjemte hvar och en delägare förskrifvit Lill inrättningen en räntebärande och vid inträffande dödsfall till betalning förfallen summa af 200 å 25o R:dr B:ko. Delägarnes antal utgör nu 80 och Cassan äger ett kapital af 31,208 R:dr 15 sk. 8 r:st. B:ko. För närvarande erhåller aflidne delägares Enka och barn en årlig pension af 133 R:dr 16 sk. B:ko, men all anledning är, att pensionsbeloppet snart kan ökas. 2:0 En dylik Pensions-kassa för Skeppare-societetens medlemmar. Dess kapital uppgår lill 14,066 R:dr B:ko.
Caserner upprestes 5^2 Stats-U tskottets vida dyrare än ifrågavarande verkeligen beliöfliga Byggnad, man ock bordt vänta att denna angelägenhet med mera värma af Utskottet blifvit omfattad; hvaremot andre Ledamöter uti Utskottets yttrande instämt, med tillägg : dels att Utskottet visat både noggrannhet och grannlagenhet vid fördelandet af små medel till manga behof; dels ock att på en tid, då Itegeringen ansett sig ej kunna begära mera än 60,000 R:dr för hela det Svenska LäroVerket och då från så många håll• behofvet af tillökad Läkarevård för menli i sk or blifvit anmäldt utan att Utskottet kunnat föreslå mera än 1200 It:dr, det funnes nog drygt, att utgifva 40,000 R:dr endast i Byggnader för DjurLäkarevårdcn. Utskottet instämmer visserligen uti den sålunda inom lliksStåuden i allmänhet yttrade åsigt om behofvet af ett mera utvidgadt utrymme för Veterinär-Inrättningen; men Utskottet bar ock härvid ansett sig böra taga i betraktande Statens knappa tillgångar, som nu icke medgifva ett så betydligt Pcnninge-Anslag, som för den ifrågakomne nya Byggnaden skulle erfordras. Utskottet tror dock, att, genom användande af de vid Ladugårdslands Bränneri varande hus, tillräcklige medel til! förstnämnda ändamål böra kunna åstadkommas, och Utskottet får derföre vördsamt föreslå: att Tomterne hörande lill Ladugårdslands f. d. K10- no-Bränneri med samtelige derpå belintelige Byggnader må upplåtas ät Veterinär-Inrättningen, att försäljas eller begagnas på sätt K. M:t för ändamålet lämpligast linner, dock under vilkor, att Magazinet Betänkan den, N.*o 307. 543 oell Torkhuset icke foryttras, utan förbehållas K. M:t och Kronan att begagnas, enär omständiglicterne kunna sa påfordra.
Prop. JM i, om Statsverket 1856. läroämnen torde af Eders Kongl. Maj:t efter de olika förhållanden, som för hvarje ort förete sig, böra särskildt för hvarje bestämmas. Fullständig lönestal upplages för de läroverk, som uppkommit genom förening af gymnasium och skola, äfvensom för det talrikt besökta läroverket i Orebro. Undanlag göres endast för det mindre freqvenlerade läroverket i Hernösand, hvars lärjungeantal sannolikt oek kommer att lida minskning genom de högre läroverken i Jemtland och Norrbotten, samt för det i Wisby, hvilket, endast har ett ringa antal lärjungar i öfra klasserna. Vid dessa läroverk föreslås Lektorernas antal till fem. I)å uppehållandet af högre bildning i väsentlig mån beror derpå, att eii åtskillnad i lönelur vid Elementar-läroverken bibehålies, hvarigenom bade de högre läroverken kunna försäkras om alt för undervisningen ega vetenskapligt bildade män, och de som egua sig åt lärarekallet hafva en uppmuntran att, före inträdet på lärarebanan, eller under utöfningen af lärarekallet inom ett lägre område, söka förkofran i vetenskaplig bildning utöfver det mått som erfordras för alla lärareplatser utan undantag, — så är för Adjunkter och Kolleger, såsom ock hittills varit vanligt, en särskild lönestat uppgjord. Lärarnes antal har, för att ej erfordra alltför stora kostnader, blifvit inskränkt till det minsta för undervisningens upprätthållande nödiga, under förutsättning, att det biträde, som möjligen på särskilda ställen vidare behöfves, kan vinnas af extra lärare och duplikanler. Vid högre läroverk behöfvas dock Adjunkter lill ett antal, som, der 8 Lektorer äro, icke kan inskränkas lill mindre än 6, och vid de öfriga till 8. Kollegernas antal bestämmes i mån af de lägre läroverkens föreslagna omfång. Sedan Rikets Ständer vid riksdagen 1847—1848 till förbättring af lärarnes löner anslagit en ärlig summa af 90,000 R:dr banko, har Eders Kongl. Majit genom en den 6 Juli 1849 stadfästad
– Mera om detta i en bok, som snart utkommer: ”England och Sverige”. Svenskarne äro den enda nation under solen, som föraktar sig sjelf. Och likväl, huru ädel är vår historia, emot andra folks! Och likväl kommer jag nu hem, att häpna öfver en Opposition, så ren och heroisk, som fordom Roms Devotiones! och öfver Dictamina, värdiga Thucydider och Sallustier!184 Men Fransyska Revolutionen, denna gudomliga och största händelse på jorden näst Syndafloden, detta Yttersta Domsens dån för Tyrannierna – har gjort mig from som ett lam. Jag kunde fara med frid och dö: om jag ej tyckte det just nu vara värdt att lefva. Gamla Verlden såg ej, och våra barn skola ej se, hvad den gudomliga Sanningen ger oss nu att skåda. – Mitt högsta mönster är nu icke mera Hercules; utan Orpheus. Med vår Kung här, tror jag knappt, att mitt hjerta längre kan gå in. Mena sig böra äga för alla, tänka för alla, vilja för alla: detta är förmycken högfärd hos en dödlig. Och för afgudar, är jag för litet hedning. – Kanske gifves likväl ett sätt, på hvilket han ännu kan nyttjas till vårt bästa. Jag har från honom hört ord af nåd. Skrifva för Svenskarne, är nu min lust. Emellanåt skall jag på Latin och Engelska säga åt Verlden, hvad jag har på mitt samvete. – Dock: att kunna ha egen boktryckare och eget förlag, är jag, i denna tid af hvälfningar, krig och statsbrist, för svag. Gör mig det sista ädelmod i penningar, jag nånsin skall begära! Tillåt mig hos M. N. Herres Commissionär låna, mot min sedel på ett år och inteckning i alla de förlager jag med lånet kan göra, en summa af hundrade riksdaler; helt, eller termin-vis. Om M. N. H. beqvämligen kan; ty viljan af en Konung har jag sett. Herre har inga söner. Låt fäderneslandet blifva det! Det är en antik storhet. – Jag svär vid Naturens heliga eld i min själ, att icke bruka denna godhet ovärdigt; att förvandla den till allas glädje, och till gifvarens rena ära.
Den för ordnande af civilstatens pensionsväsende nådigst förordnade komité, som ansett att pensions-åldern för civile embetsmannen i allmänhet borde inträda vid 65 år, har föreslagit, att militärläkarne skulle blifva berättigade till full pension (lika med lön) vid 60 lefnadsoch 40 tjensteår, dervid dock hvarje verkligt tjensteår borde i och för pension beräknas såsom ett och ett tredjedels år. Läkarne skulle dock hafva rätt afgå från tjensten redan vid 50 lefnadsoch 35 tjensteår med en, i förhållande till de tidigare åren, afkortad pension, så att vid 55 lefnadsår pensionen utgjorde 0.S7 och vid 50 års ålder O.sfi al full pension. Mot den sålunda föreslagna pensioneringen kan anmärkas dels att den afkortade pensionen nog hastigt nedgår för att i någon betydligare mån kunna bidraga till tidig afgång, dels ock att, då militär-läkare erhålla den väsentliga förmån att vid 60 år, eller 5 år tidigare, än andra embetsmän få uppbära en pension, som motsvarar hela lönen, de ock böra vara skyldige att i en efter deras ålder lämpad verksamhet bidraga till sjukvården under krig, då alla läkarekrafter äro behöflige. Med anledning häraf få kommitterade föreslå: att arméens läkare med lön på ordinarie stat må vid 60 lefnadsoch 30 tjensteår vara berättigade till pension lika med lönen, mot skyldighet att intill fyllda 65 år mottaga den tjenstgöring, hvartill de under krig eller eljest då arméen ställes på krigsfot kunna blifva beordrade vid arméens sjukhus eller depöter; samt att regements-läkare vid fyllda 55 år och bataljons-läkare vid fyllda 50 må, om de hafva 25 tjensteår, kunna afgå med en till trefjerdedelar af lönen afkortad pension; dock alltid med samma villkorliga tjenstgörings skyldighet intill fyllda 65 år.
I denna § innefattade förbud, att offentligen förkunna eller annorledes utsprida vissa lärosatser, torde hafva tillkommit af den anledning, att 1) dylika förbud funnits i äldre lagar och i förslagen vid 1856—1858 årens riksdag; 2) förslaget till sådant förbuds fortfarande kunde, vid derefter inträffade riksdag, år '1860, vara tjenligt att ådagalägga Regeringens aktning för Ständernas förmodade mening, och för det som skulle vara de flesta Riksdagsmännens öfvertygelse; 3) Regeringen ville visa undseende för den utom riksdagen och de vetenskapligt bildade kretsarne stående mängdens orediga föreställningar och fördomar; 4) åtskilliga bland dessa fördomar medfört en förskräckelse a) för hvad man kallar {(proselytmakeri», och 5) äfven Regeringen torde hafva ansett, att sådant proselytmakeri skulle kunna genom hotelsen om straff förekommas. Den egentliga grunden till äldre förbud var deremot tvifvelsutan föreställningen, att sådant förbud skulle dels hos dem, som icke hade den af staten gynnade tron, förekomma hinder för dess uppspirande, dels ock hos dem, som trodde eller antoges tro på den rena evangeliska läran, skydda en sådan tro för de faror, som förmentes kunna uppstå genom lärans kriticerande inför dem, hvilka ej kunde vederlägga inkasten. Dessutom torde säkerligen i äldre och kanske i nyare tider en och annan besvärats af den föreställning, som yttrats i slutet af Athanasii symbolum, hvarom mer här nedan. 1 äldre tider herrskade ock den gammaltestamentliga åsigten, alt vissa gröfre irrläror, såsom innefattande hädelse mot Gud (crimen leesse majestatis divinae), skulle förtörna Herran och, i fall folkets öfverhet (»de som magten hafva») underläto att bestraffa förbrytaren, ådraga ej blott honom, utan ock hans omgifning, ja hela folket »Guds vrede» och timliga olyckor, landsplågor och dylikt.