Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans armar voro korslagda öfver bröstet, och blicken oafvändt fästad på Bländas nedböjda gestalt. “Blända“! sade han slutligen, lågt och lidelsefullt. Blända spratt till och såg hastigt upp, i det hennes kinder öfvergjötos af en varm glöd. “Magister Nordenson!“ utropade hon. “Hur kom ni hit, jag har ej hört ett ljud?“ “Blända, du måste blifva min!“ utbrast han häftigt, i det han nalkades henne. “Min hustru måste du blifva.“ “Er hustru“, svarade Blända med en viss bitterhet. “Nog blir hennes lott lycklig. Hvad skall ni med en hustru, magister Nordenson, ni som är så rädd för allt beroende och alla band, ni som är er sjelf så nog. Om jag blef er hustru, skulle jag ej nöja mig med att blott få den äran att sköta ert hus och vara värdinna åt edra gäster. Jag skulle äfven af er fordra kärlek, uppmärksamhet, hvarjehanda små konsiderationer och försakelser. Det stode ni aldrig ut med i längden.“ “Jag känner ej igen er, Blända. Ni, den ljufva, den milda, talar så bittert och hårdt. Tror ni att någon försakelse blefve mig svår för den, som jag så innerligt älskar? Jag skulle kunna offra allt för er. Jag skulle kunna afsäga mig hvarje eget tycke, hvarje beqvämlighet, allt hvad jag värderar och håller kärt för er skull.“ “Hvilken besynnerlig inkonseqvens, magister Nordenson. För några dagar sedan talade ni så vackert för mig om den ena individens fullkomliga oberoende af den andra, om det dåraktiga i hvarje försakelse, om det fåfängliga i hvarje jordiskt band. Jag skulle ej vilja att ni för min skull frångick edra principer. Det skulle ni förr eller sednare ångra, och er hustru skulle antingen blifva er en odräglig börda, eller skulle ni vårdslösa och åsidosätta henne. För ingendera delen vill jag utsätta mig. Jag har också min sjelfviskhet, magister Nordenson. Om jag någon gång gifter mig, så vill jag blifva älskad och äfven litet uppburen.
I betraktande deraf, att gevärsförvaltningen utgör en af Landtförsvars-Depart. -tets vigtigasle angelägenheter, har jag ansett mig vid detta tillfälle icke böra förbigå att anföra, ett af dagens händelser liämtadt exempel, som i hela sin vidd visar det felaktiga i hushållningen med den i dubbelt hänseende dyrbara gevärsmaterielen. För den Gotlländska Beväringens behof finnes i bruk emellan 6 å 7000 gevär. Alla dessa gevär voro i början af förlidet år af Engelsk modell med en kaliber af 0,65 decim.tum. Af delta antal har nyligen 3,000 gevär blifvit, utan att vara obrukbara, utbytta med ett lika antal af 1815 års modell, egande en kaliber af 0,62 dec.lum. Häraf upstår 1:6 ätt inom en och samma trupp finnas tvenne olika gevärs kalibrar, hvilket, i händelse af ett upkommande krig, skulle kunna medföra de vådligaste följder genom förlåtliga misstag vid ammunitionsutdelningen; 2:0 att på förräderna nu finnas 3000 med flintlås försedda Engelska gevär, hvilka lill krigsbruk äro otjenliga, såsom varande dels af olika kaliber med den för Infanteriet antagna, dels icke värda att påkosta förändring till slagkruts antändning. De kunna således med allt skäl anses såsom ur gevärstillgången afförda, ehuru ej ännu obrukbara; hvaremot de fortfarande i många år kunnat upfylla sitt ändamål under den Gottländska Beväringens fredliga öfningar och de utdelade gevären af 1815 års modell, i värde motsvarande circa 60,000 r:dr, förändras till slagkrutsantändning, för att derefter förstärka krigsförrådet. En bestämd brukningstid för gevären komme för framtiden att förhindra alla dylika högst menliga tilldragelser, sorn den af mig nu antydda. Nedsättningen i anslaget för Topografiska korpsens arbeten har sin grund deruti, att ständige tjenstgöringspenningar för de dervid använde General-stabs Officerare äro en gäng för alla i förslaget uptagnä, hvarföre det tillfälliga anslaget icke behöfves större.
Styrelsen har visserligen, uti sin afgifna underdåniga förklaring öfver föregående Statsrevisorers häröfver gjorda anmärkningar, uppgifvit, att detta vore en följd deraf, att de utaf Kongl. Maj:ts Eefallninghafvande i länen verkställda utbetalningar och deras sena redovisning, med flera blandade förhållanden de särskilda inrättningarne emellan, lade hinder i vägen för ett sådant bokföringssätt, som blifvit äskadt; men Revisorerne kunna icke frångå den öfvertygelse, att sådant kunde utan synnerlig svårighet tillvägabringas samt de af Styrelsen angifna hinder derför undanrödjas, om samma formulär antoges för så väl Styrelsens, som de särskilda inrättningarnes räkenskaper, samt vederbörande erhölle föreskrift att, efter viss kortare tids förlopp, till Styrelsen inkomma med reqvisition å de af dem under förflutna kalenderåret förskjutna utgifter. §. 8. Af Styrelsens till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse för åren 1848 och 1849 inhemtas, att antalet af de personer (transportfångar häribland icke inberäknade), som, under loppet af åren 1835, 1840, 1845, 1848 och 1849, uti Stockholms stads och samtliga länsoch kronofängelserna, äfvensom polishäktena i Götheborg och Norrköping, varit förvarade, utgjort: år 1835 12,431. „ 1840 .. 17,368. „ 1845 17,027. „ 1848 14,807. De arresterades antal år 1849 har således varit betydligt mindre än under de föregående åren, så att antalet år 1838, då det uppgick till 19,484, var nära 50 procent större, än år 1849; hvilket förhållande
ANTONI, CARL A. BERG, TH. O. BJÖRKLUNDS SÖNER, IVAR L. BOHMAN, I. F. BROMS &amp; SON, A. BRUNANDER, A. HAGLIND, M. HANSEN, F. I. KAHN, H. F. LEMKE, K. VILH. LINDSTRÖM, D. LUNDIN, AUGUST MELANDER, ARVID NORDQUIST, EMIL NORDSTRÖM, KNUT SPIRA, SUNDSTRÖM &amp; C:O, MAURITZ WIDFORSS, C. A. AKERHOLM M. FL. O BRUKSANVISNING. A K T A MED DENNA MASKIN KAN HVAR OCH EN EFTER ENDAST ETT PAR TIMMARS ÖFNING TILLVERKA DE VACKRASTE FLOSSAARBETEN, SÅSOM FCUDDAR, MATTOR, ÖFVERKAST, ETC. HVARJE DAM HAR I SINA GÖMMOR EN MÄNGD LÄNGRE OCH KORTARE GARNÄNDAR AF OLIKA FÄRGER, HVILKA KOMMA UTMÄRKT TILL PASS VID FLOSSAAPPARATEN. MED ANVÄNDANDE AF DYLIKA KUNNA EN STOR MÄNGD VACKRA ARBETEN FÖRFÄRDIGAS TILL RINGA KONSTNAD OCH PÅ OTROLIGT KORT TID. APPARATEN, SOM FÖRUT KOSTAT 4 K R. SÄLJES NU TILL 2 ISR. FÖRSÄNDES MOT EFTERKRAF ELLER POSTFÖRSKOTT. GUST. THEODOR LJUNGGREN, 8 LÄSTMAKAREFFATAN, STOCKHOLM. EN MASSA INTYG FRÅN FULLT TROVÄRDIGA PERSONER, SOM AF DENNA MIXTUR BLIFVIT FULLKOMLIGT BOTADE FRÅN SVÅRA SJUKDOMAR, KAN FÖRETES. PÅ SATSEN KOSTAR 4.
Om rättighet för Norrvikens Fögderi , att fa lemna Afraden och Krono-Tionden i Ström, stads Magazin. 7:0 Om yrkad Siapelstadgrättighet å Utrikes Handel för Köpingen Döderhultsvik. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. Utdrag af Protocollety hälld hos Hog. vår - Din 2 gMaj. 413 v or diga Pre st-Ståndet, vid Urtimd Riksdagen i Stockholm d. 29 Maj 1815. S. D. Efter a nyo skedd föredragning beslöt, Prest-Ståncfet att lika aned Ipöglofl., Ridderskapet och Adeln ät Constitutions Utskottet, uppdraga redactionen af förslaget till den Riks-Akt, sorn blifvit besluten att upprättas öfver föreningen mellan Sverige och Norrige; hvilket förslag, se. dan det inför Riksens Ständer blifvit justeradt och godkändt, till Kongl, Maj:t boede öfverlemnas, . för att Norriges Stor-Thing meddelas. Ut supra. Ex Protocollo J. Janzon. D. Återremitterade Högvörd. Pr.est-Ståndet, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 3 Maj afgifna och den 16 Maj pä bordet lagda Betänkande, i anledning af de till Utskottet remitteradeMemorial och Bictamina, innehållande yrkanden, dels om ändring uti åtskilliga omständigheteraf hvad författningarne nu stad. ga, rörande tiden och sättet för Markegångs» Taxornas upprättande sann Riksens Ständers Ju, stitise-Ombudsrnans befattning med deras granskning; dels ock om jemkning uti de Tionde - och Rentegifvare emot Indelningshafvare och Rentetagare åliggande skyldigheter. Ut supra. Ex Protooollo J. Janzon. S. D; 414 Dtn 29 Maj. S. D.
Beloppet af hvad till nödställda blifvit utan återbetalnings-skvldighet åren 1845, 1846 och 1847 anvisadt 49,820: 8. — 3:o Återbetalningen af försträckningen från det mindre kreditivet 250,000: 907,668- 20 7 visar undsältnings-fonden ert tillgång i siffran af Det bör väl förmodas, att de till undsättningar efter 1845 och 1846 årens missväxter försträckta summor, såsom utgifna emot större eller mindre menigheters ge mensamma ansvarsförbindelser, böra på sådan grund blifva, om ock måhända småningom, återbetalda, helst den förfallna första tredjedelen af dessa försträckningar, i allmänhet å bestämd tid, behörigen influtit; men beträffande de äldre undsättningslånen, hvilka äro från 10 till 16 år gamla, och, särdeles inom Vesterbottens och Norrbottens län, innestå bos mycket torftiga gäldenärer, anser Kongl. Maj:t återbetalningen deraf vara mindre säkert att påräkna. Dock har Kongl. Maj:t velat såsom någorlunda sannolikt antaga, att af undsättnings-fondens sammanräknade tillgångar minst 650,000 r:dr komma att återgäldas. Då Rikets Ständer, under sednast hällne 2:ne riksmöten, öfverlåtit till Kongl. Maj:ts disposition för undsättningsbehof, hvad af försträckningarna från 1830 års kre ditivfond kunde åter inflyta, äfvensom tullmedlen för inkommande spanmål, förväntar Kongl. Maj:t, att enahanda dispositionsrätt för framtiden fortfarande medgifves. Denna tillgång blef dock ej tillräcklig till spanmåls uppköpande för det här ofvan föreslagna reserv-lager, och lemnar än mindre något öfverskott för inträffande behof vid sådana tillfällen, då undsättning erfordras antingen i mer aflägsna orter eller så skyndsamt, att spanmål från reserv-lagret ej hinner tillhandahållas, eller ock då undsättning Bih. till Ii. St. S Haft. 8 18 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 22. med spanmål in natura af andra särskilda orsaker kunde anses mindre lämplig, än med penningar.
I anledning af den inom Bondeståndet äskade upplysning, har Utskottet funnit sig böra anmäla, att, enligt hvad Utskottet inhemtat, det anslag, som nu blifvit hegardt till belopp af 50,000 R:dr årligen i tre år, endast är afsedt att användas för fullbordandet af Waxholms skansbyggnad, samt att samma plan för befästningarne i Stockholms skärgård, sorn vid 1840 års Riksdag meddelades Rikets Ständer, blifvit oförändrad bibehållen; och voro då uppgifne följande kostnJdsbelopp, nemligen: För Waxholms ombyggnad, circa ... 460,000. För Rindöns befästande, beräknadt till För Tallholmens befästande 210,000. För Kammarholmens dito ... 259,000. Ritningen till Waxholms skans, jemte kostnadsförslag, blef den 30 Ja nuari 1841 i Nåder fastställd; och hafva, med iagttagande häraf, kostnaderna numera blifvit beräknade så, att tili Waxholms skans’ ombyggnad och fullbordande skulle komma att erfordras ytterligare 383,450 R:dr, och att Stats-Utskottets Utlåtande IV:o 7/. 15 således med .50,000 R:dr årligen skulle till arbetets fullbordande åtgå Sju års anslag, hvilken beräkning likväl, i följd af den besparing, som uppstod genom Krono-Arbets-compagniens begagnande vid arbetet, troddes kunna nedsättas till 6 år; och om, då härtill lades kostnaderne för Rindö, hvarå sedan 1840 ytterligare 5000 R:dr blifvit använde, 254,000 R:dr, för Tallholmen 210,000 R:dr och för Kammarholmen 259,000 Ridr, blefve återstående total-kostnaden 1,106,450 R:dr. Den skillnad af 118,450 R:dr, som förefanns i beräkningen af kostnaderne vid sisllidne
Det kom öfver vissa af den gamla tidens kämpar ett sådant vildhetens raseri, att de sades vara oemottaglige för hugg, under det de sjelfve spridde död och förderf omkring sig. Man skulle under dessa förhållanden nästan kunna säga, att tillfällen funnos, då den nordiske kämpen icke var fullt tillräknelig för de blodiga dåd, han föröfvade. Men dervid få vi icke förgäta, att månget af de gräsligaste blifvit diktadt i senare tider, då man icke var stark nog att fatta grundvalen till de gamles kraftiga uppträdande, utan sökte i stället utmåla detta med den ena vidunderligheten efter den andra. Vi få derföre akta oss att bilda en föreställning om det gamla lifvet i Norden med ledning af de yngsta Isländska sagorna, de s. k. mythiska eller fornålderssagorna. Å andra sidan saknas icke tillfällen, tvärtom äro de, till all lycka, rätt många, då man får beundra kraften och storheten, utan att behöfva rysande och med afsky vända sig bort från de beledsagande omständigheterna. De Isländska sagorna skildra rätt mången hjeltegestalt, som man i alla tider måste beundra. Modet fans ingalunda endast då till, när faran eller stridshvimlet eldade mannen att störta fram i vild berusning ty dertill kan mången djupt sjunken i nödens stund vara mäktig det visade sig äfven uti ihärdighet och tåligt, frimodigt fördragande, såväl af mindre, fast ofta rätt plågsamma lidanden, som af de större och mer på djupet gående. Ett exempel på det förra ger oss Eyrbyggia-Saga, då hon förtäljer om Thorbrandssönernas hemkomst ur striden på Vigrafjärden. Den ene kom till gården, illa sårad och blodig. Då han nu skulle skötas om och man ville draga benkläderna af honom, gick det ej. Hans värd gjorde narr af hans sprättaktighet att gå med så trånga kläder, men han ville icke vidgå beskyllningen. Till sist fann man en spjutspets i fotleden, som naglade fast byxorna vid benet.
Der lemnäs således frågan örn, huruvida dessa hemman voro till rotering skyldige eller icke, i det närmaste obestämd, och således beroende på de förbehåll, som i de adeliga privilegierna af 1723 § 10 äro gjorda. Emellertid förlforo de stadgade utskrifningspenningarne att utgå, ända till dess att extra roteringsmanskapet utgick 1811 och 1812; hvarefter år 1813, då beVäringslagen under tiden var af II. St. antagen och sålunda utskrifningen utgått de äcto, utskrifningspenningarne för dessa hemman bol de anses ers; tta genom beväringsskyldighetens åtagande. Dessa inskrifningspenningar hade förut utgått håde från Halland och Skåne, hvilken sednare provins var i afseende pä utsockne-frälset i samma belägennet som Halland; hvarföre det torde vara upplysande att tillse — )ch jag anhåller att SlalsUtsk. vid den återremiss, jag förutser nätte tillse — huru det i afseende på Skåne förhåller sig härmed. Jag kan för min del ej finna annat än att Hallands utsockne-frälse-hemman böra behandlas lika med dem, som i Skåne voro i alldeles enahanda belägenhet; men der skedde likväl ej rotering ulan egarnes samtycke; utan en öfverenskommelse uppgjordes med provinsens innevånare, som bekant är, hvarigenom de, i st. f. den extra rotering och den ordinarie rotering, som varit ömsevis ifrågasatta, åtogo sig en nedsatt beständig rotering. Med Halland är i detta afseende ingen sådan öfverenskommelse eller kontrakt uppgjordt; hvarföre således den frågan står helt och hållet öppen, ej beroende på annat, än hvad de båda statsmakterna gå att besluta och anse böra ske eller kunna åläggas. Hvad särskildt frågan om utskrifningspenningarnes fortfarande i Halland angår, är derom så bestämdt afgjordt, genom 1813 Den 22 Juni e. m. 21!) års K. bref, alt jag för min del åtminstone ej annat kan finna, än att den måste vara förfallen; och Utsk. torde, dä anmärknme blifva Utsk. meddelade, finna detsamma.
Ständer beslutit, böra i underdånighet göras örn frihet i Utländska 33 3 Bevillnings-Utskottets Handeln, så vidt sådant instämmer med förhållandet till fremmande magter, samt Fäderaieslandets sanna fördel; dels att straff-bestämmelserne för desse oeconomiske Stadgar, måste ställas i det närmaste samband och den noggrannaste jemnvigt med de öfrige Brottmåls-Lagarne, så framt ej de förre skola yttra ett menligt inflytande på Nationens moralitet, och medföra en rätts-känslan sårande förvirring i begreppen om brott och straff; dels att de för utarbetandet af denna StraffLag nödige egenskaperne af en säker och tillförlitlig öfversigt af Landets äldre och nyare Lag-stiftning, en utbredd mennisko-kännedom samt klara begrepp i rätts-läran, kunna med skäl förutsätta bos den Committee, som för det närvarande är sysselsatt med uppgörande af nya Förslag till Straff-Lagar; dels oek, att enhet och sammanhang emellan de särskilda grenarne af Lag-stiftningen endast synes sLå att vinna genom en gemensam handläggning, som undanrödjer alla rätts-känslan stötande missförhållanden emellan straffen å de brott, som äro föremål för de egenteliga Straff-Lagarne och å öfverträdelser af Statens Husliålls-Författningar, samt till befordrande af enhet och samband emellan dessa Lag-stiftningens grenar, hafva Utskotten förmodat dessa afsigter skola säkrast vinnas genom öfverlemnandet af detta uppdrag åt den till Lagarnes öfverseende i allmänhet förordnade Committee, såsom egande både tillräckligt rådrum och erfarenhet att kunna med behörig Betänkanden. noggrannhet utarbeta den nödigt ansedda Författningen i dessa ämnen. I anledning häraf, få Utskotten nu hos Riksens Högloft. Ständer vördsamligen föreslå, det må i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhållas: ilo Att den nu gällande Förordningen till förekommande af Lurendrägeri och Tullförsnillning af d. 12 Fehr. 1820, varder till d. 1 Januarii 1825, då den af Riksens Höglofl.
Nu är förhållandet helt annorlunda, Man föreställer sig att jerntillverkningen kan hjelpa sig sjelf, utan att. något särskildt skydd för densamma behöfves, derigenom att rudimaterierna bibehållas inom landet; men häruti bevisar sig en stor motsägelse. Man försvarar nemi. de låga tullarne på åtskilliga af landets egna tillverkningar, på den grund att man lemnar rudimaterierna tullfria. Nu deremot, då det är fråga om att söka bibehålla rudimaterierna inom landet, säger man att så icke behöfves. För min del kan jag icke inse riktigheten deraf, utan tror att, eftersom jernförädlingen är en" af Sveriges vigtigaste näringsgrenar, bör man också söka bibehålla den rudimateria inom landet, som sätter vederb:de jerntillverkare i tillfälle att uprätthålla näringsgrenen; hvilket icke sker, när man på detta sätt bereder hvilken sorn helst, sorn har Den 4 Juni. tackjern, tillfälle att försälja detsamma till utländningen. Antalet af de jernverk inom landet, som firo grundade på köpetackjern, är icke ringa. Skola nu dessa verk oell inrättningar gå under derföre att. man skall drifva frihandels-systemet till sin högsta potens. Följden deiaf blir att ifrågav:de jernverk försvinna; och hvad landet vinner derpå att inrättningar nedläggas, der tusentals arbetare haft sin bergning, kan jag sannerligen icke fatta. Men väl förstår jag, att alla dessa arbetare komma att, ligga fattigvården till last; och den som, lika med de embetsmyndigheter, hvilka hafva till pligt att afdöma fattigvårdstvister, lär att känna den oerhörda tunga, som fattigvården förorsakar, skall säkerligen lika med mig yrka att hvarje åtgärd måtte vidtagas, hvarigenom landet kan förskonas från den stora olyckan att fattigantalet ökas öfver hvad som. i följd af naturliga förhållanden, är oundvikligt. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag derföre, att den af Utsk:t föreslagna nedsättningen af export-tullen för jern måtte afslås. Hr von Koch, Nils Samuel: Ehuru jag icke anser att tackjernstillverkaren fått tillgodonjuta full rättvisa, nöjer jag mig nit med Utsk:ts förslag.
Hos Högloft Ridderskapet och Adeln, har Herr Gustaf Montgomery sökt visa den stora nytta för det allmänna, som beredes genom de 2:ne i hufvud-Staden befintliga Inrättningar, Modellkammaren och Mecchaniska Sochlan, men hvilka icke skola kunna med behörig verksamhet uppfylla rääf Stats-Utskottets Betänkanden. f ■ ändamålet, i anseende till brist på nödige medel, emedan till den förra funnos anslagne endast 100 R:droch till den senare 375 R:dr. hvarmed skall bestridas reparation af gamla, samt anskaffning af nya modeller, Aflöning för en Directeur och 3:ne Lärare, hvartill kommer den oundvikliga uppassningen, underhållande af Instrumenter och Materialier samt dessutom årligen till 2:ne Stipendier sammanlagdt 100 R:dr för de Elever, som genom nya uppfinningar och skicklighet sig utmarka, Och som någon låmpelig förhöjning i detta ringa anslag syntes nödig, har Herr Montgomery härtill föreslagit en årlig Summa af 1,500 R:dr, att fordelas af den Authoritet som har Öfver-Styrelsen dervid, äfvensom en lika stor, på en gång utgående, Summa till Modellkammarhusets reparation, efter med System gjord och af erfarenheten anvisad plan, hvarigenom beredes allmänheten en lätthet att bese desse Inrättningar, och uppfinningar, hvilka nu till en stor del ligga dolde för de egentlige Idkarne, Och har Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterat ärendet till åtgärd af Stats Utskottet, I anledning häraf får Utskottet upplysa, att enligt Staten för Mechaniska Scholan, hvilken vid 1815 års Riksdag flyttades från Staten för dc fria konsternes Akademi Stcits-Utskottets Betänkanden. i5a5 under Kongl. Landtbruks Akademien, utgöres denne Stat afen Directeur samt Architect för Bro-och vattenbyggnader som njuter Lön på Staten för fria konsternes Akademi; en Lärare i Theorien, en dito för practiken samt för undervisningen om modellernas sammansättning och en dito för Machine-ritning, hvilka hvardera njuta 100.
Min enskilda åsigt är den, att hvarken ett eller två nya StatsRåd äro tillräckliga att åstadkomma någon väsendtlig förändring i arbetssättet, derest Regeringen fortfarande såsom hittills låter belasta sig lika mycket med de obetydligaste, som med de vigtigaste ärenden — ett förhållande som i den Kongl. Proposm är utgångspunkten. Men just med afsrde å denna utgångspunkt förekommer den omständighet, som efter mitt förmenande, förtjenar att framför andra behjertas. Den omsorg hvarmed Konungamakten en längre tid begagnat alla upkomna tillfällen att göra sitt inflytande omedelbart gällande, har slutligen ledt derhän, att Regeringen blifvit af göromål så öfverhopad att hon antingen måste afstå en del och följaktligen ändra sitt antagna system, eller ock söka en förstärkning af sin arbetskraft. Hon har med valet af det sednare alternativet förkastat det förra. — Efter min tanke vore det en olycka om R. St:r dertill lemnade sitt bifall. I mån af samhälls-lifvets utveckling vidgar sig kretsen för en Regerings omsorger och bestyr, och, så vida all mensklig förmåga är begränsad, måste en Regering, som ej skall slutligen förlora sig i detaljer, söka undvika att med dem taga omedelbar befattning, eller, med andra ord, den måste söka att i möjligaste måtto inskränka föremålen för sin omedelbara verksamhet. Följden af ett motsatt förfarande ligger för handen. I dag är fråga om StatsRådets förökande med 2 nya ledamöter, och deraf en med hufvudsakligt afs:de å de administrativa besvärsmålens växande antal. Om denna tillväxt fortgår och naturligtvis skall den det göra, derest icke hinder läggas deremot, så kan inom kort blott för dylika mål erfordras en ytterligare förstärkning af StatsRådet. För idel detaljbestyr skulle det således ouphörligen förökas ända till dess omöjligheten för Konungen att medhinna målens afgörande tvang Honom att skjuta dem ifrån Sig. Yisar icke detta att en orätt väg blifvit beträdd?