Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid denna ordalydelse kan gifva anledning till det förfaringssätt, att icke bolagsstyrelsen, utan de enskilde delegarne påföres bevillning, men sådant strider mot den allmänna föreskriften i § 9 af Stadgan och för öfrigt, om det tillstaddes, skulle medföra svårigheter och förvecklingar vid tillämpningen, har Utskottet åt berörda stadgande gifvit en förändrad, med § 9 i Stadgan mera öfverensstämmande lydelse, hvilken redaktionsförändring torde gillas. Till undvikande af onödig tryckningskostnad har här blifvit bilagdt endast ett transsumt af författningen i de delar, deruti ändringar eller tillägg blifvit föreslagna. Af Rikets Ständers blifvande beslut i afseende å de g§:r, hvilka Utskottet ansett böra helt och hållet utgå, beror emellertid de efterföljandes ordningsnummer äfvensom de hänvisningar, som inuti texten på flera ställen förekomma. Utskottet, som funnit lämpligast att i berörda afseenden nu icke vidtaga någon rubbning, hemställer att det må ankomma på Expeditions-Utskottet att, innan Stadgan på vanligt sätt till Kongl. Maj:t öfverlemnas, med ledning af Rikets Ständers blifvande beslut vidtaga de rättelser i §:nas nummerordning äfvensom i hänvisningarne, som kunna erfordras. Ehuru generalsammandraget öfver bevillningen för år 1862 ännu icke hunnit sä fullständigt afslutas att det kunnat i tryck offentliggöras, har Utskottet likväl af tillgängliga uppgifter inhemtal, att taxeringarnes resultat något öfverstiger den summa, som vid sednaste riksdag beräknades skola genom allmänna bevillningen inflyta. Under förutsättning att äfven för nästa statsregleringsperiod något större belopp än hittills icke behöfde genom bevillningen uttagas, skulle således bevillningsprocenten kunna bibehållas oförändrad. Men då emellertid bevillningssummans belopp fiirst kan till siffran beräknas, sedan statsregleringen afslutats, blifver Utskottet icke förr än närmare riksdagens slut i tillfälle att afgifva förslag till bevillningsprocentens definitiva fastställande, hvilket Utskottet endast skolat anmäla. Stockholm den 7 Maj 1863. iS Bevillnings-Vtskottets Betänkande 9. Reservationer:
Med öfvert/geise, att Penningestocken, då Sedlarne med Silfver kunna inlösas, bör blifva dubbelt så stor som den var efter Realisationen i Konung Gustaf den 5:djes lid, anser jag Spannmålsprfsen hädanefter böra beräknas i Silfver, till dubbelt emot flen tidens pris. — Om, till exempel, en tunna Råg den tiden i medelmåttiga år gällde 2 R:dr, så bör den nu gälla 4 R:dr i Silfver, hvilket vid 96 Sk. Cours på Hamburg, vill säga 8 Rrdr Banco. Faller Coursen till 72 Sk-, bör enligt detta exempel Råg-tunnan endast gälla G Rrdr i BancoSedlar ; stiger Coursen till 108 Sk., bör Rågpriset öuas till 9 Rrdr i berörde Sedelmynt. Om Riksens Höglofl. Ständer till Kongl. Majrt i underdånighet framställa grunden till deras önskan, måste det i min tanka r ‘ .. ske med underdånig tillförsigt, att Kongl. Majrt, enligt densamma, ville i Nåder pro. portionera prisen å alla öfriga Sädesslag, med Nådigst afseende derå, att till så väl 5*4 Den 16 Maj. första Löningsanslaget, enligt Kongl. Brefvet till Kongl. KammarCollegium och StatsContoiret. Det fanns således en tid då denna sysla, hvars nödvändighet vär insedd, kunde besättas med personer af den skicklighet och erfarenhet, sorn till bestridande af en så granlaga tjenst är oundgänglig; men denna möjlighet lörsvan då, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 4 April 1797, stadgades, att LäneBok hållare Lcnerne öfver hela Riket skulle blifva lika, och uppbäras med ICO R.dr i penningar.
Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet såsom ledstjerna för besluten, ej tvekat att såsom representant lägga min röst endast efter egen öfvertygelse, oftast för de högre tullbestämmelserna och serdeles på tyngre varor eller sådana, som ej lätt grunna smuglas. Inseende likväl min oförmåga att med inskränkt kännedom 68 ! Bevillning!;- Utskottets Betänkande , N.O 12. om andra länders tull-lagstiftningi och föga bekant med värdet efter vigt af en del artiklar, i deltasom andra menniskoverk, hinna det fullkomliga, jäg sökt, har jag emedlertid trott, att du Kongl. Maj.t är oförhindrad att nedsätta tulfbeloppenj der förmonliga handelsförbindelser med främmande makter kunna göra sådana åtgärder nyttiga och önskvärda, det vore bättre, att Ständerna genom sina bestämmelser tillkännagifva en prohibitiv, än en liberal syftning. Men då ingen bevakning torde blifva fullt tillräcklig att värna våra vidsträckta kuster för lurendrejeriet och tullförsnillningen, om ej tullbeslämmelserna åtföljas af stränga lagar och controller mot deras öfverträdande, och om ej sjelfva opinionen brännmärker med vanära dem, som bryta mot denna lag, lika som andra lagbrytare; och, då det ej kan förnekas, att en sådan opinion svårligen kan framkallas till förmon för en lag, som bjuder föreskrifter, stridande mot begreppet om billighet och rätt — och så anses af mig — och så anses af mängden, införselsförbuden i allmänhet, men isynnerhet förbudet att till hvad pris som helst få införtulla varor, deraf tillräcklig mängd för consumtion, åtminstone för det närvarande, i landet ej finnes alt tillgå — så skulle jag tro, att införselsförbud i de flesta fall bordt ur tulltaxan utgå och i stället en hög tull åsättas de artiklar, som man hittills förgäfves sökt skydda med detta maktbud. Speeielt vill jag nämna siden och kläden, af hvilket sistnämda slag, under skyddet af förbud, utländsk vara finnes, såsom de fleste af oss med egna ögon sett, i öfverflöd lill salu uti en mängd, kanske de flesta städer.
Men om vi nu efterse Postverkets inkomster och beräkna dem, lika med hvad de utgjorde 1832, till 4.79,668: 47- 3. eller i jemn summa till. 48°,°oo. — ~ och härtill lägges paketposten, som sistlidet år inbringade r5,ooo. så uppkommer en bruttoinkomst af 495,000. Om nu utgifterna för året härifrån afdra gas med 488,35o: 21. 4- utgör skillnaden 6,649: 26. 8. som således blir den enda behållning att använda till postnnstalternas förbättrande, och hvaraf altså visar sig , att brist i stället för öfverskott kan uppkomma genom Utsk:s förslag, att Postverket skulle gå i mistning af de i5,ooo r:dr eller Deli 26 Maj e. m. något derutöfver, sorn hittills varit att påräkna för Tullverkets brefvexling, isynnerhet som fråga jemväl uppstått om upphäfvande af Nummerlotteriet, deraf Postverket haft en årlig inkomst af omkr. 7000 r:dr. Jag vill icke inlåta mig i någon undersökning, huruvida Nummerlotteriet bör bibehållas eller icke; men om det afskafifas, är förhållandet, att en inkomst af 7000 r:dr för Postverket försvinner, och i sådan händelse kan Postverket ännu mindre undvara den hittills påräknade inkomsten från Tullverket, såvida det med samma summa som hittills skall bidraga till statsverkets inkomster. Emot sjelfva sättet för Utskts behandling af denna sista fråga kan dessutom den anmärkning göras, att Utsk. vid beräkningen af statsverkets inkomster upptagit af Postverket 100,000 r:dr såsom förut, med förklaring, att resten finge användas för postanstalternas förbättrande; men nu har Utsk. icke desto mindre i dess betänk, yttrat, att Postverket kunde bära sig jemväl utan de i5,ooo rtdr, som Tullverket betalt i postporto, och således rätteligen beräknat statens behållning af Postverket till n5,ooo r:dr.
Herr von Hohenhausen har så fullständigt'utvecklat mina tankar om stockstraffet, att jag sjelf blott ville hafva äran tillägga, det man i sednare tider tyckts antaga den princip, att skam består blott i det som på ett eller annat sätt minskar ens yttre anseende, och att gerningar, sorn åtminstone borde medföra den största inre förebråelse, opåtalt kunna öfvas, blott de icke medföra något yttre hinder eller olägenhet. Det är äfven ur samma synpunct härfluten, som förföljelsen emot stockstraffet utgått, ehuru för läran om brott och straff och ett tillbörligt förhållande dem emellan ingenting synés vara mera riktigt, än att den, som ena dagen lagt alla sina lemmar under fylleriets fjättrar, utan att derunder veta af sin skam, den andra dagen, med vett och förmåga af omdöme får i sig sjelf, fast blott till en del, betrakta belägenheten, hvaruti han sig befann. Man har sagt, att närvarande tids lynne och seder icke medgifva tillvaron af detta straff; och välan jag kan icke invända, att ej så är; jag blott invänder, att réflectionen är så inskränkt, och medgifver mycket mer, ty närvarande tids lynne är sjelfsvåld , och medgifver icke annat. Grefve von Schwerin liar yttrat, att detta straff i hans ort icke Varit vanligt. Xdkväl tillätes det af Kyrko - 326 Den 25 September e. m. lagen och brukas i andra orter. Han har äfven yttrat, såsom bevis root lämpligheten af stränga straff, att det icke, ehuru i lag föieskrifvit, går ann att ålägga en hållkarl spöstraff för det han ber om drickspenningar; men händelsen är att det icke är begära drickspenningar utan att fordra drickspenningar som efter lag straffas. Het har ock blifvit yttradt, att förhören äro mera offentliga vid HäradsRätterne än hos Uandshöfdingarne, och att Folket vid de förra är närvarande i större mängd. Under de dagar deremot, då, fylleriförhör inför UandshöfdingeEmbetet pågå, äro ty värr LandsC a neel lierne mera besökte, än någonsin Landt-domstolarne bruka vara det.
underkasta sig inskränkningar på grund af för handen varande I de små byggningar, där enkla familjer o c h folk m e d ringa medel slå u p p sina bopålar under somrarne, tarfva väggar o c h tak ofta renovering och upputsning. M e d god vilja, emaljfärger o c h krita o c h vanligt » bondförstånd » kan man göra en hel h o p själf för ringa kostnad, då det gäller att bättra på sådana saker. Kinkigare är att råda b o t för tak, s o m nödvändiggöra uppspända paraplyer öfver sängarne under regnnätter o c h dylika missöden, s o m omtalas från Stoekholm / s omgiilningar. G e n o m att upplösa slammad krita i vatten (söt, nysilad mjök fäster färgen bättre) får man en bra hvit färg. G e n o m att tillsätta gulockra får man gul färg, den blir grå, o m man i den hvita färgen inblandar en ringa tillsats kimrök, o c h skär färg fås genom utspädt öfvermangansyradt kaliumsalt s o m blandas i den hvita färgen. Särskild målareborste behöfves e j, ty i brist på annat är en vanlig sopborste fullt användbar. Målarblus får man g e n o m att knyta en bomullskjol kring halsen och sticka ut armen g e n o m kjortelns sprund. En duk öfver hufvudet aktar håret. Sålunda kan man lätt ställa till reparation, då hvarken medlet eller apparaten är svårt att åstadkomma, o c h trefnaden höjs mycket af att ha det ljust o c h snyggt omkring sig. Spisen äro oftast rostig o c h ful, då man tar en dylik stuga i besittning, m e n g e n o m flitig gnid * ning m e d gamla tidningar o c h en smula fett blir den ren o c h låter sig sedan svärtas o c h blankas på vanligt sätt. Hängare i garderober o c h vindar i dylika bostäder bruka utmärka sig g e n o m spikarnes mångfaldiga art. Har man under året tillvaratagit tomma trådrullar o c h vid utflyttningen förser sig m e d stadiga spikar, som passa i trådrullarnes hål, blifva dessa ypperliga klädhängare.
Det är af Veste skal jag wägar afstyrka en ärerremist; den skulle uran att strida mot mängdens yttrande, mot allmänhetens tänkesätt soga kunna wacka någon förändring i Utskottets redan yttrade mening; men den skulle i alla afseende» och synnerligen i politiskt, walla följder, dem samtid och cfterwerld lika billigt skulle' ost förebrå, som fåfängt söka att afhjelpa. Och ehuru legningsräktigheren ej fullkomligt öswcrenSstämmee med min öfmertygrlse, skulle jag anse mig brottslig, om genom ett nekande wid antagandet af Utskottets betänkande jag walla de det ringaste upskof i en sak, af hwars snara afsinrande jag anser bero, mitt fäderneslands bestånd, dest tillwarelse ibland Staters amal. Nödgad af ögnablickeks nödwändighet art wika för större fordringar skall jag anse tillfället hwar och en äger, tillräckligt för den som faster en ädel pligt wid sjelfmant förswar af fosterlandet, samt warna af tiden, wanan, och öfwertygclfen, werketS fullkomnande. Jag skall med åsidosättande af den kanka jag härutinnan äger, kanna mig tröstad af Vet säkra hopp, att om en Lag fiender hota war sjelfständighet, och ett mägugt wärn fordras till fosterlandets uprätthällanoe, den 214 Den lA Naji. den tänsta skall finnas djupt intryckt i hwarje ädlings hjerta, atk personligt deltagande ar i nödens stund en gemensam skyldighet, ifrän hwilken hwarken alder, yrken, förbindelser eller förmögenhet frikalla någon som äger styrka att dertill bidraga; och att fosterlandets förswar ar dä, ej endast hwarje Swenst mans första pligt, men äfwen hwarje swensk mans största ära. Derefter anförde Herr Grefwen skrisreligen följande anmärkningar wid det betänkande som innefattade önskningsförstag.
Härefter återstode således blott Vestgöta regemente, hvilket äfven i hvarje afseende visade sig till kavalleritrupp lämpligt. Provinsen, der detta regemente är in deladt, egde en hästrace, bland de inom landet mest passande för kavalleri-tjenst, en vid hästskötsel van befolkning samt en rik och fruktbar slättbygd, belägen inne i landet och omgifven af flera infanteri-regementen. Den förenade sålunda inom sig förhållanden, som visade sig särdeles fördelaktiga för bildande af kavalleri och Kongl. Majit ansåge, lika med Landtförsvars-komitéen, att nödigt kavalleri der borde af Vestgöta regemente bildas, till fyllande af den omförmälda bristen i detta vapen. Då Kongl. Majit, på grund häraf, ansåge tjenligast, att kavalleriet genom uppsittning vid Vestgöta regemente ökades med 500 man, uppstode frågan huruvida ej för framtiden vore förmånligare, att hela detta regemente af 1,000 man till kavalleri uppsute och deremot en kavalleri-korps af 500 man i stället förändrades till infanteri. Om derföre Smålands Husarer, nu utgörande 500 man, komme att afsitta och sammanslås med Smålands Grenadier-bataljon, men Vestgöta regemente deremot att i sin helhet uppsitta, vunnes derigenom fördelen att i stället för fyra korpser, som skulle blifva följden af Vestgöta regementes uppsättning till endast hälften, man er hölle tvänne hela regementen, nemligen Smålands infanteri-regemente och Vestgöta kavalleri-regemente, hvartdera på 1,000 man; hvilken anordning Kongl. Majit funne vara både företrädesvis ändamålsenlig, med hänseende till de ofvan omförmälda provinciela förhållandena, och äfven ledande tili någon besparing, då derigenom kunde undvikas ett större antal särskilda staber.
StatsUtskottets Utlåtande, angående regleringen af utgifterne under RiksStatens tredje HufvudTitel, har Utskottet, som föreslagit 600 R:dr i årlig lön för samtelige öfrige RegementsLäkare vid Kongl. Majrts Armee, endast tillstyrkt 5oo R:dr för RegementsLäkarne vid de Skånska InfanteriRegementerne; troligtvis, emedan äfven alla öfrige löner vid dessa Regementer, der accorder ej ega rum, till ett mindre belopp blifvit upptagne, än vid de öfrige, der accorder äro införde. Men då en sådan skillnad ej kan göras emellan RegementsLäkareljensterne vid de Skånska Den ai Maji f. rn. i6i InfanteriRegementerne och Armeens öfrige Regemente!-, emedan accorder lika litet erfordras till erhållande af de sednare, sorn af de förre; och RegementsLäkare-bestallningarne vid hela den indeldta Armeen således äro af alldeles enahanda beskaffenhet, samt Kongl. Maj:t, troligtvis på grund häraf, i Nåder täckts föreslå 600 R:dr i årlig lön äfven för RegementsLäkarne vid de Skånska InfanteriRegementerne, kan jag, för min del åtminstone, ej finna något skäl till den nedsättning af lönerne för RegementsLäkarne vid dessa Regemente!-, hvilken Utskottet tillstyrkt, och önskar så mycket mera, att lönerne för deni måtte blifva lika med dem för de öfrige RegementsLäkarne, som de olägenheter, hvilka hittills uppkommit deraf, ali RegementsLäkarne haft olika löner, hvaribland endast må nämnas täta transport-ansökningar, eljest till någon del äfven framdeles skulle komma att fortfara. Jag anhåller vördsamt, att detta anförande måtte, i händelse af återremiss af StatsUtskottets Utlåtande, få detsamma åtfölja.
Går man återigen till Frankrike, som väl är ansedl såsom ett mönster för frihetsidéers befordran och utveckling, så skall man uti fransyska tulltaxan ännu finna omkring ISO förbud qvarstående, och på samma sätt uti de liesta Europeiska länders tulltaxor. Då dessa förhållanden ännu ega rum ' uti nästan alla främmande länders tullförfattningar, kan jag icke förstå, huru man bär kan våga försöket att på en gång uttaga steget. Efter min åsigt skulle en sådan åtgärd verkeligen innefatta ett vågspel, som kunde för hela riket medföra de betänkligaste följder. De medlemmar af Utskottet, som varit ifrigaste anhängarne lill frihandelssystemet, hafva visserligen icke inom Utskottet bestridt, att i förbudens ställe en skyddstull må sättas, men lära dock icke förneka, att deras förhoppningar utgå derpå, att nedsättning i denna skyddstull efter hand må komma att ske vid följande riksdagar, till dess tullen slutligen alldeles upphör, hvilket väl äfven snart nog skulle blifva händelsen, sedan man väl en gång släppt tömmarne ifrån sig. Då minoriteten inom Utskottet, hvartill jag i dessa frågor hört, icke lyckats att uti någon mån göra sina åsigter gällande, har jag genom denna reservation uti första rummet velat fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet på vådan af förbudens borttagande vid inoch utförseln af tackjern. Vid sednaste riksdagen aflat Kongl. Maj:t till Rikets Ständer en nådig skrifvelse, med förslag till förbudens borttagande utur tulltaxan, hvarvid dock undantag gjordes för artiklarne tackjern och malm. Vid denna riksdag har icke någon förnyelse af denna framställning skett, förmodligen i följd af de förändrade politiska förhållanden, som sedermera inträdt.
I afseende åter derpå att, för de på köpetackjern grundade bruken, tackjernstillgången genom Ulsk:s förslag skulle komma att inskränkas, så torde jag få göra den värde ledamoten uppmärksam derpå, att sedan år i83(j lackjernshandeln förklarades fri, så kan detta privilegium icke numera anses såsom excluderande, då det icke vidare ålicer 7 nn någon hytta att leverera en viss qvantitet till något bestämdt bruk; men då det nu är tillåtet för Norbergs bergslag t. ex. alt skicka största delen, ja t. o. m. bela sin tillverkning lill Wermlands bergslager, så kan man icke säga, att det stadgande, sorn nu är i fråga, skulle medföra något melin för de på köpetackjern grundade bruken. Dessutom hafva tvänne värde talare särdeles stödt sig på att man behöfde afse koltillgången och den möjliga misshushållning med skogarna, som skulle uppstå genom dessa åtgärder. Jag skulle gå in på deras mening, om de kunde föreslå något sätt, hvarigenom en 1 iktigt god hushållning med skogen komrne alt äga rum, så att icke större förbrukning deraf sker, än behörig myndighet anser vara med brukets bestånd förenlig. Att icke de gamla författningarne leda derhän, synes mig vara gifvet, ty under det att bruksägaren varit inskränkt i sina rättigheter, så har ingen inskränkning ägt rum rum i skogshushållningen, ulan man bar liaft rättighet att minska bruksskngarna genom afsalu af bräder, spiror, masteträd och annat dylikt. Derföre har ock hit - 4o8 Den e8 April t. m. tills i jernliandteringen icke funnits någon sådan säkerhet, sorn förfatlningnrne åsyftat, ehuru inskränkningar funnits* Detta har gjort det omöjligt för den Svenska jerntill verkaren att täfla med utländningen i pris och tillverkningens godhet, och just derigenom uppkom den Engelska jernfabrikationens företräde, att den fritt och oförhindrad af dylika tvångslagar kunde utveckla sig. jag anhåller om bifall lill betänkandet. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Innan jag ingår i granskning af den här föredragna punkten, torde det tillåtas mig att yttra några ord emot betänk, i sin helhet. Ekon.
Aftonen av den dag, då ovan skildrade händelser inträffat, emottog Krysanteus ett handbrev från kejsar Julianus, vilket åtföljdes av en offentlig skrivelse från denne till folket och rådet i Aten. Genom anslag, fästa på tempeldörrarna och stamhjältarnes stoder, kallades atenarne följande dag till allmän folkförsamling för att höra kejsarens skrivelse uppläsas. Pnyx, samma kulle, där atenska folket under sin storhetstid överlade om krig och fred, om sin inre politik, om belöningar och straff, om skådespel och fester, bevittnade ånyo en folkförsamling. Flera tusen medborgare infunno sig högtidsklädda; Annжus Domitius i spetsen för de kejserliga ämbetsmännen anlände till stället i högtidligt festtåg; ett rökoffer till de himmelska makterna förrättades inför folket av en kransad, purpurklädd offerpräst; den nye kejsaren hyllades, varefter Krysanteus uppträdde på Demostenes' talarestol och föreläste Julianus' brev till folket och rådet i Aten. Detta brev, ett vältalighetsprov, värdigt de stora och snillrika folkledarne i demokratiens dagar, redogjorde för de omständigheter, som nödgat Julianus gripa till vapen emot Konstantius. Julianus hänsköt till atenska folkets omdöme, om det i hans gärningar och bevekelsegrunder kunde finna något tadelvärt. Denna ödmjuka hemställan åsyftade icke att smickra atenarnes fåfänga. För Julianus var det en hjärtesak att finna sina handlingar gillade av folkets samvete, och för honom, som var hellen till sin natur och svärmade för den hellenska forntidens ideal, var Aten ännu den viktigaste staden i hans rike, emedan det var de lysande minnenas stad, den gamla lärans och filosofiens bålverk. När det kejserliga brevet var föredraget, uppläste prokonsuln av Akaja den nye kejsarens första edikt, vilket förkunnade allmän trosfrihet som den grundsats regeringen antagit och folket borde följa. Därefter uppträdde Krysanteus och, sedan han talat, flera andra filosofer och retorer, som med hänförelse skildrade den nya och lyckligare tidsålder, vilken bådades av Julianus' tronbestigning, samt uppmanade folket att genom samma dygder, som prydde deras fäder, förtjäna sin lycka och göra henne varaktig.
I motsats med såväl Tull-Comiteens betänkande, som åtskilliga talares yttranden inom Resp. Riksstånden, tror jag det kunna påstås, att endast de slöjdegrenar, som varit hägnade med förbudsskyddet, gjort några betydande framsteg i tillverkningens mängd och varans fulländning, såsom sockerraffinering, släta bomullsväfnader, kläden, sidenväfnader, och lärftstillverkning — med flere, — bränvinsfabricationen icke alt förtiga. Hade blott detta beskydd, som lofvats i orden, också existerat i verkligheten, så är det säkert, att klädestillverkningen skulle betinna sig på en ännu högre ståndpunkt, än hvartill den hunnit, ty ali fabrication grundar sig, som sagdt är på afsättning, och rättar sig derefter. Det motsatta exemplet, eller utveckling under utländsk medtäflan kan endast lämpas på papper, men om man vill vara rättvis, bör man vidgå, att rudimaterien lump hos oss kostat obetydligt, emot hvad denna vara gäller i andra länder, hvartill kommer den goda tillgången på vattenkraft och på vatten, hvilket allt i andra länder fordrar större omkostnad; och då torde lättligen inses, att delta undantag icke är något bevis för hvad, som skulle bevisas. Nästan på samma sätt förhåller sig med lädertillverkningen, ty garfningsämnet bark kostar obetydligt hos oss, emot i många andra länder. En ännu betänkligare våda medför det fria handelssystemet för vårt myntväsende och capitalförmögcnheten. Detta system skall otvifvelagtigt i längden undergräfva grundvalen för vår så lyckligt tillvägabragta realisation. Väl har ännu Banken förmått upprätthålla sin silfverfond, men om man tager i betragtande den lyckliga conjunctur för export och skeppsrörelse, som sedan sista Riksdag egt rum, samt indragningar af vissa betydliga hypolheks-casscm. fl. lån de senare åren, så skall man lätt finna och inse, att förhållandet icke är alldeles så lugnande i verkligheten, som det synes i det yttre.