Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 119. angående utvidgandet af Apologistclassen vid Fahlu högre lärdomsskola. VII. 335. — N:o 120. angående inköp af boställe åt en capellpredikant i Undenäs församling inom Skaraborgs län. VII. 335. — N-.o 121. angående en del löneförmåner till underofficerare vid 3:ne compagnier af Helsinge regemente. VII. 335. — N:o 122. angående förändrad reglering af den åtskilliga hemman i Skaraborgs och Elfsborgs län medgifna rättighet till mulbete å kronoparken Edsmären. VII. 335. — N:o 123. med förslag till förändrade föreskrifter angående villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. VII. 335. — N:o 124. angående förklaring af Kongl, kungörelsen den 1 October 1812, rörande vissa iakttagelser vid besvärsskrifters och ansökningars inlemnande. VII. 335. — N:o 125. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om ändring af 8, 9 oell 10 §§ i 17 Cap. Handelsbaden, samt förklaring af 2 § i samma Capitel. VII. 335. — N:o 126. angående grufägares åläggande att deltaga i fattigvården. Byggningabalken. ( 54 ) Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: — N:o 128. angående afvittringarnes skyndsamma verkställande i Wester-Dalarne. VII. 336. — N:o 129. angående åtgärder att befordra skyndsammare antagande af det nya systemet för mått, mål oell vigt. VII. 336. — N:o 130. angående ytterligare utvidgad smidesrätt inom bergslag. VII. 336. — N:o 131. angående indragning af Bergsfogdeljensterna. VII. 336. — N:o 132. angående undanrödjande af stadgade binder för Adelsmäns befordran till Ijenstebefattningar i släderne. VII. 336.
Medan donna Micaela arbetade därute, samtalade hon ofta med den lille Gandolfo, som hade blifvit väktare i klostret, sedan fra Felice var död. En dag lät hon Gandolfo visa sig hela klostret. Hon gick igenom alltsammans från vinden till källaren. Och då hon såg dessa otaliga små celler med deras gallerfönster och kalkrappade murar och hårda träbänkar, fick hon ett infall. Hon bad Gandolfo, att han skulle stänga in henne i en af cellerna och lämna henne där under fem minuters tid. »Nu är jag en fånge,» sade hon, då hon var lämnad ensam. Hon kände på dörren, hon kände på fönstret. Hon var säkert inbommad. Så var det att vara fånge! Fyra tomma väggar hade man omkring sig, graftystnad, grafkyla. »Nu vill jag känna, som en fånge känner,» tänkte hon. I detsamma glömde hon allt annat för den tanken, att Gandolfo möjligen ej skulle komma och släppa ut henne. Han kunde ju bli bortkallad, han kunde bli häftigt sjuk, han kunde falla och slå sig till döds i någon af de mörka gångarna. Det kunde hända mycket, som gjorde, att han ej kom. Men ingen visste hvar hon fanns, ingen kunde söka henne i den bortglömda cellen. Om hon blefve lämnad där endast en timme, skulle hon vara tokig af skräck. Hon såg framför sig hungern, den långa hungern. Hon kämpade sig fram genom ångestens oändliga timmar. Ah, hur hon skulle lyssna efter steg, hur hon skulle ropa! Hon skulle skaka dörren, hon skulle skrapa murbruket af väggarna med sina naglar, hon skulle pröfva på att bita sönder fönstergallret. Då de ändtligen funno henne, skulle hon ligga död på golfvet, och man skulle öfverallt finna spår af hur hon försökt att bryta sig ut. Hvarför kom ej Gandolfo? Nu hade hon dock varit där en kvart, en halftimme. Hvarför kom han ej? Hon var viss om att hon varit instängd en hel timme, då Gandolfo kom. Hvar hade han varit så länge? Han hade alls ej varit länge. Han hade endast varit borta i fem minuter. »Gud, Gud, detta var således att sitta fången, detta var Gaetanos lif!»
Herr Grönhagen har vidare föreslagit åtskilliga tillägg till allmänna Lagen, såsom, efter hans förmenande, nödvändige för vinnande af en förbättrad Lagskipning; och får Utskottet, till svar å det, som angår offentlighet vid Domstolar och PoliceSessioner, åberopa dess i delta ämne under N:o 37 afgifne Betänkande; men de öfriga tilläggen anser Utskottet, på sätt här nedan kömmer att utredas, dels icke hehöflige, dels vara af den beskaffenhet att deras antagande ej hör tillstyrkas. I afseende på skyldigheten för Svarande Part i urbota brottmål, att hos första Domstolen personligen sig inställa , är tillräckligt stadgande redan af Lagen gifvet, då, enligt 10 §. uti n Gap, Rätteg,.~, £og LogUtskoiiett Betånkandcn. Bälki, den, som i brottmål kurer lill, de fall undantagne, der, uti särskilda Författningar, annorlunda är stadgadt; iir skyldig att på Rättens bud genast till svars komma vid äfventyr att annars varda hém Således lärer afven anledning saknas till någre ytterligare Stadgandeil härOm. Beträffande derefter Motionairens yr Rog sistnämnde omständighet, utan någon försummelse hos första Domaren, kan ega rum sedan målet är under ÖfverRättens granskning, och föranleda dess återförvisning till UnderDomstöleil; ty och sora Domarens öfrige ämbetsgöromål, hvilka ej eller få eftersättas, icke alltid tillåta, att Uteslutande sysselsätta sig meden sådan ransakning, samt flera svårare brottmål äfven kunna mader en och samma tid fordra hans handläggning; hvartill äfven kommer, att, i följde af hvad nu är stadgadt, så lång tid för brottmåls afgörande vanligen icke åtgår, som den, hvilken, enligt Motionairens förslag, blefve dertill medgifven ; alltså har Utskottet ansett något stadgande i afseende på tiden för Brottmåls afdömande icke kunna eller böra meddelas, än de sorn innefattas Uti nu gällande föreskrifter, angående
Men då i afseende å dissenterlagen allmänt och äfven bland flera af Högvördiga Ståndets ledamöter erkännes, att den icke uppfyllt sitt ändamål, reda och ordning i kyrkliga förhållanden, samt jag är förvissad, att genom de ändringar, jag i samma lag föreslagit, berörde ändamål skall vinnas åtminstone såvida, att Baptisterne ordentligen utträda från Svenska kyrkan; vågar jag till hvarje opartisk hemställa, om ej berörda ändringar borde antagas. På grund af hvad andragits dels uti min ifrågavarande motion, tryckt under M 240, dels i denna reservation, dels vid de två sednaste riksdagarne och flera gånger i allmänna tidningarne, dels ock af berömda författare, såsom Doktor A. G. Rudelbach, i hans '»votum för »virkehg religionsfrihed», den i Sverige väl kände presbyterianske presten Robert Baird i hans på svenska i sammandrag tryckta afhandling »om religionsfriheten i Förenta Staterna» samt A. Vinet, om »kgrkofriheten» i svensk öfversättning tryckt detta år hos Edqvist i Upsala, — vågar jag hemställa, att Lag-Utskottets ifrågavarande Betänkande återremitteras, få det att Utskottet må blifva i tillfälle att noggrannare och fullständigare, än hittills skett, behandla de i min motion framställda förslag.» af Herr Lemchen. Ank. till Exp.-Utsk. den SS Juli 1863, kl. 8 e. m. Ullålande, i anledning af vackt motion, angående saltet för stämnings delgifvande åt byalag. Genom Kongl. Resolutionen på allmogens enskilda besvär den 29 Maj 1752 är förordnadt, att, när tvist härader och socknar emellan uppkommer eller eljest en hel menighet bör stämmas, stämningen i sådana mål må uppläsas å predikstolar n e i det härad eller socken, som tilltalas och sökes, så lång tid före tinget, som i lagen utsatt är, samt att stämningen derjemte på tingsslufvudörren anslås. Ändamålsenligheten af detta stadgande är påtaglig.
– Jag sätter der vidare Gyllenborg, Rosenstein, Botin, Adlerbeth, Kellgren, Celsius och biskop Wingård (småskrattande); jag säger med flit «biskop« Wingård, ty det är i egenskap af prelat, jag gör honom till akademist. Der har jag straxt tretton fullgode ledamöter, för hvilka hvarken jag eller akademien behöfver skämmas. Eller hvad tycker du?« – «Jag tycker, allernådigste herre! att med ett enda undantag, i afseende på hvilket det egna medvetandet säger, att nåd går för rätt, alla de öfrige på sätt och vis hafva rätt till den nåd, dem vederfares.« – «De öfrige fem låter jag er sjelfve välja; valen, väl förståendes, komma alltid att hemställas till min bekräftelse. Jag vill likväl icke lägga något band på er fria öfvertygelse. Om det passade sig så, att Armfelt och Leopold fästade er uppmärksamhet, så hade jag naturligtvis ingenting deremot.« Så passade det sig ock, naturligtvis. Med stor högtidlighet invigde Gustaf III den 24 April 1786 sin Svenska Akademi. Det var visserligen en litterär utmärkelse, att få en plats vid sidan af Oxenstierna, Gyllenborg, Kellgren, Leopold, Botin, Adlerbeth, Rosenstein; men hedern var lika stor att stadna utanför bland Bellman, Ehrensvärd, Hallenberg, Lidner, Thorild, Ödmann, Hallman, hvilka aldrig blefvo svenska akademister. TRETTIONDEFÖRSTA KAPITLET. Bland Ladugårdslandets trädgårdar, på en liten täck kulle straxt invid Humlegården, ligger en nätt och vacker bostad, med angenäm utsigt, der den verksammaste och – isynnerhet mot slutet af Gustaf III:s regering – mest sysselsatte bland alla konungens embetsmän, i sin slägtkrets njöt några timmars hvila från öfverhopande mödor och själsansträngningar. Samtiden ansåg honom nästan för en trollkarl, med ögon af Odins korpar, med hjerta af granit – ett rykte, som redan på förhand injagade ångest hos dem, han ville utforska, och mer än en gång tillskyndade honom samma nytta, som ett par verkliga Odins korpar skulle hafva gjort.
Mörner* Carl Göran Dellof: Den §, som nu utgör föremål för öfverläggningen innefattar en afskrift af R. Sl:s redan fattade beslut i anledn. af SiatsUisk:s utlåt. Idella utlät, lyda orden sålunda: ”till bestridande af de för Kolonien S:t Barthelemys förvaltning enl. derför nu gällande grunder erforderliga kostnader, som icke utaf Koloniens inkomster beläckas.” Jag skulle tro detta vara ordagrannt afskrifvet uti den § i reglementet, som nu är föreslagen alt antagas. Då frågan om StatsUtsk:s förenämnde utlåt, här förevar, till hörde jag dem, som just i följd af de omständigheter, som inträffat, yrkade en ändring i ordalagen; men utlåt, blef af delta och de öfriga RiksStm bifallet med dess närvarande lydelse: och vid sådant förhållande torde Slatsölsk. numera icke kunna anses hafva annat att göra än att ställa sig R. St:s redan fattade beslut till efterrättelse och i öfverenstämmelse dermed inlaga §:n i reglementet. Jag anhåller således om bifall på förslaget. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Förekommen af Gr. Mörner i hvad jag ernade uplysa, får jag äran nämna, ali ehvad beslut R. o. Ad. ån i denna fråga fattar, kan StatsUtsk. icke föreslå något annat än hvartill R. Sl:s beslut föranleder. Någon synnerlig olägenhet kan jag icke heller finna derigenom upsla att denna § förbi i fv er sådan den är, ty den största som kan upkomma, är den som inträffat förut, eller att de förskott, som StatsKont. möjligen komme alt utgifva utöfver Statsanslaget, icke af Riksg:sKont. godlgöras förrän Sländerne derom beslutat. Andra kollisioner eller något missförstånd kan ej komma att ega rum; liela affairen reducerar sig dertill, att StatsKont. någon lid kan fä vänta pä ersättning för meddelade föiskolter. lien 21 Augusti. 325 Gr. Lagerbjelke: Det är ganska sannt hvad Frih.
Jag afstyrker publiciteten och anhåller $ att detta yttrande måtte biläggas Utskottets Betänkande. Herr van Hedenberg'. ”Jag anser de i uo och n i §. §. af Regeringsformen, eller 77 §• Riksdagsordningen bestämda straff ej ensamt vara användbara, såsom för stränga; utan tror jag, att nödvändigheten ovilkorligen fordrar andra stadganden, hvilka med mera fog kunna utöfvas, och äro lämpade efter brottets beskaffenhet och grundade på ofvannämnde §. §:s anda; helst en förbrytelse, enligt ofvannämde §. §. af ett Stånd ensamt ej kan beifras, utan böra Riksens Ständer samfält derom förena sig» enligt ordalydelsen i no §:s sista moment. Äfvensom jag tror, att RiddarhasFiscalen bör efter gifven anledning dylika åtal ensamt utföra. Den ii Martti. 7o5 Herr von Hohenhaufen; ”Till Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta beprölvan. de, anser jag mig pligtig att vördsamt underställa min enskildta öfvertygelse i några väsendtlig* omständigheter af betänkandets senare del, eller dess utförande, hälst jag tror, att blotta reservation deremot, icke öfverensstämt med mitt åliggande som Utskotts ledamot, att efter insigt och förmåga utreda ämnet. RiddarhusUtskottets pluralitet har funnit åig böra tillstyrka, att den ifrågavarande tillåtelsen för ett inskränkt antal främmande personer, att bevista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, bor uti RiddarhusOrdningen införas. Blefve detta verkstäldt så ikläddes denna tillåtelse den högtidliga formen af en offentlig laglig stadga, mera oföränderlig än vår allmänna lag, sorn vid hvarje Riksdag kan förändras, då deremot förändringar uti Riddarhusordningen icke kunna blifva gällande vid samma Riksmöte sorn de antagas
Eon^l, ¥ctciiskaps-aka«leuiiens räkenskaper, hvilka äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för båda åren utan anmärkning, redovisa, uti särskilda hulvudböcker, anslaget för Naturhistoriska Riksmuseum samt de för insamling och afteckning af Svenska växter m. m. anvisade medel. Förhållandet med inkomster och utgifter inhemlas af nedanstående 2:ne tabeller: l/o Naturhistoriska Riksmuseum. Hebel. år 1846. ar 1847. Balans från föregående året: Uppbörd: Statsanslag till aflöning dito till elevers underhåll dito till samlingarnes ökande m. m — Ater färing: Värdet af inköpta naturalster och inventarier — Balans till påföljande uret: Utgifter: Afskrifning: Balans till påföljande äret: De för insamling och afteckning af Svenska växter m. m. anslagna medel. år 1846. år 1847. debet. Balans från föregående året: Tillgångar. 350: 462: 32. — Uppbörd: Statsanslag för insamling af Svenska växter m. m 800: 800: till reseoch traktaments-penningar i och för gradmätningar i Lappland 705: 1. „ Iönefyllnad för Akademiens Astronom . 200: „ understöd åt vetenskapsmän, för delta - Siamn, Credit. Utgifter: ör insamling af Svenska eseoch traktaments-pe ningarne i Lappland . 1,000: S:r 1,505: 1. — 2,000: — Lönefyllnad för Akademiens Astronom . — 200: Till deltagare i Naturforskare-mötet i Köpenhamn — 1,000: S:r 1,392: 17. — 1,987: 20. — Balans till påföljande året: — Räkenskaperna hafva icke till någon erinran från Revisorernes sida föranledt. Svenska Akademien. Räkenskaperna äro för båda åren granskade i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning och utvisa: år 1846. år 1847. I Beli c t. Uppbörd: Utgifter: — Revisorerne hafva härvid icke funnit något alt erinra.
Jag vill gå opp och språka en liten stund med henne.” ”Ach, hvad hon skall bli glad”, hviskade Celestine. ”Så mycket bättre, så mycket bättre! Jag har också något högst angeläget att säga henne, något lika vigtigt för mig som för henne”, tillade fanjunkaren med en viss mystisk min, hvarefter han, smågnolande på en regementsmarsch, begaf sig uppför trappan. ”Hederlige man!” yttrade Celestine för sig sjelf; ”o, att Sara en gång kunde låta det förflutna hvila i sin graf och ej mer kalla upp ur dess hemska gömslen dessa sorgliga minnen, hvilka allt mer och mer upprifva de många såren i hennes lidande bröst. Denne hederlige man älskar henne så ömt, bjuder sin starka arm till stöd åt det vissnande trädet och likväl – ” ”Celestine! Celestine!” ropade en röst från ett i öfra våningen till hälften öppnadt fönster. Celestine vände sitt vackra hufvud ditåt. ”Celestine! ett ord, ett enda ord!” ”Omöjligt, nu åtminstone omöjligt!” ”Jag blir förtviflad, om du ej skänker mig ett ögonblicks samtal innan middagen.” ”Kors, så förtvifla då.” ”Hur kan du vara så hård, Celestine? betänk att jag ej på ett helt dygn fått tala med dig ett enda ord Celestine! –” ”Tyst för Guds skull, obetänksamme!” ”Så kom då.” ”Nej.” ”I afton då, Celestine? lofva mig åtminstone att i afton –” ”Ja, elaka menniska, men var tyst nu då.” ”Det är ju säkert då, Celestine?” ”Ja säkert.” Smällen af en slängkyss bortdog i bullret af det igenslagna fönstret. En ovanligt hög rodnad hvilade öfver Celestines kinder, då hon aflägsnade sig från gården. Efter hennes bortgång öppnades varligt den stora gårdsporten, och ett riktigt äkta tjufpojksansigte, nemligen Adams, grinade fram inåt gården.
Då jag på ofvananförde skäl, och under åberopande af hvad emot decimalsystemets antagande blifvit i de vid Utsk:s betänk, bifogade reservationer yttradt, vördsamt afstyrker bifall till denna del af Utsk:s förslag, får jag deremot tillstyrka, alt, med bibehållande af den nuvar. riksdalern silfver specie efter 1830 års myntfot, och antagande af den allmänna räkne-enhet i handel och vandel samt vid bokföring Utskottet föreslagit, utmyntningen i silfver och koppar måtte ske i enlighet med R. St:s beslut vid sisth riksdag, dock så, alt icke större piecer än å 2 r:dr må utmyntas, enär de större å 4 r:dr motsvaras af den å 1 r:dr sp., hvars bibehållande jag anser vara af så mycket större vigt, som, utom dess historiska värde, hvilket jag för min del icke skattar ringa, den jemnt motsvarar riksdalern Hamburger b:co, Spanska piastern, samt Norrska och Danska specie-dalern, och följaktligen är för Bankens silfvertransactioner såväl som för enskildes penningeafhandlingar å utländsk ort af nytta och nödvändighet. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Som det synes mig sannolikt, alt BancoUtsk:s nu föredragna betänk, kommer att åter - Den 12 Octo b er f. m. 113 återremitteras, så skall jag bär icke ingå i några särskilda anmärkn:r mot detsamma i den del som min reservation innehåller; men jag anser mig pligtig att, i afseende på en anmärkn., som blifvit gjord mot detta betänk., försvara Utsk:s förfarande, nemi. deremot, att BancoUtsk. vid sitt omnämnande af remedium skulle hafva förbisett vigten per stycke, och bar Hr Cederschjöld visat, huruledes man skulle komma alt göra stora förluster, oni Utsk:s förslag i detta hänseende antoges. Jag fick bär om dagen, ehuru det var myckel hastigt, en påminnelse härom, och ämnade just lemna alla nödiga upplysningar i ämnet, men har sedan icke haft tillfälle att se Hr Cederschjöld.
Med anledning deraf, att det allt ifrån år 1836 tillämpade och uti Tjenstgörings-Ordningen för Bankens Boksluts-Afdelning föreskrifne sätt för beräknandet af Bankens fordran i ognldna räntor, vid hvarje års slut, (enligt hvilket, sedan Bankens, vid föregående årets utgång, kalkylerade räntefordrau blifvit ökad med ett års, efter Bankomethod samt Lånens räntefot beräknad ränta å Kapital-återstoden af Fastighetssamt Skiftesoch Odlings-Lånen, men för Lånen emot pant af Guld och Silfver med allenast 2} procent enkel ränta, samt deremot från dessa sammantagna summor afräknats de för ofvannämnde fordringar, under årets lopp, verkligen influtna räntor, del derefter uppkomna Saldo i General-Hufvud-Boken blifvit uppfördl såsom Bankens räntefordran) befunnits leda derhän, att, fastän Bankens Line-rörelse år från år tillväxt, den derå approximativ beräknade ränta oupphörligen minskats; så och efter det Under-Styrelsen uppå detta förhållande fästat Fullmägtiges uppmärksamhet, med erinran om nödvändigheten att vidtaga sådan rättelse uti sättet för beräknandet af Bankens oguldne räntefordringar, att verkliga förhållandet derigenom kunde närmare uppnås, utan att ändock speciella uträkningar för hvarje lån, hvilkas sammanräknade antal uppginge till omkring 22,000 stycken, behöfde upprättas, hvilket sannolikt icke allenast skulle medföra betydlig kostnad, utan äfven uppehålla Bokslutet i flera månader, samt i sådant afseende föreslagit, alt Bankens utestående fordringar måtte beräknas till hälften af hvad räntan för helt år utgör, hafva, enligt derom af Fullmäktige meddelad föreskrift och emot särskild kostnads-ersättning af 332 R:dr O O ...i-» 40 sk. 9 rsl. Banko, under loppet af år 1846, blifvit upprättade speciella ränteuträkningar, hvarigenom utrönts, att
N:o 171, ang:de förändrade föreskrifter ronde vilkoren för erhållande af understöd utaf allmänna medel till utflyttning i följd af laga skifte; N:o 172, ang:de auditörstjensternas indragning; Den 20 Oktober e. in. 315 N:o 174, dels om förändrad lagstiftning ang:de förlag, dels ock om rätt till underpant i lösegendom i allmänhet; N:o 176, ang:de uphäfvande af bysättning; N:o 177, ang:de förändring i stadganderna om verkan af sökt lagfart å landet; N:o 179, i fråga om utvidgade rättigheter för utländningar att i Sverige idka handel och annan näring; N:o 180, i fråga om förtydligande af R. St:rs beslut ang:de tull ä ättika; N:o 181, ang:de indragning af konvojkommissariatet, samt öfverflyttande till Statskontoret af de kommissariatet hittills åliggande göromål. Justerades R. o. Ad:ns prot. för den 11 Juli e. m., den 14 Juli e. m., samt den 18 Juli e. m. Anmäldes och bordlädes StatsUtsk:ts Mern.: N:o 216, ang:de de i R.F:ns 63:dje § föreskrifne kreditifsummor; samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts nedannämnde Betänkm och Mern, nemi.: N:o 198, i ani. af väckta motioner om förändring af telegrammportot samt andra bestämmelser i afside på elektriska telegrafverket i riket; N:o 199, i ani. af väckt motion i fråga om utarrenderande af rikets postkontor; N:o 201, i ani. af RiksStms skiljaktiga beslut vid behandlingen af Utsk:ts Betänk. N:o 161, i fråga om det af komiterade upgjorda förslag till förordn. om landsting. R. o. Ad. åtskiljdes kl. */2 9 e. m. In fidem, O.
Af defle sammaniagde skäl anser Utssotten ei något hinder böra i allmänhet möta wid förändring af Lagens ifrägawarande Ekonomiska stadgande, utan att delägarne uti enskilda Brandstods - inrättningar böra äga rättighet, att skilja sig derifrån, när te wilja inga uti Allmänna Brandförsäkringen, sa wida ej i sednare arén njuten brandssade-ersättning bör förbinda till fortfarande derutinnan, sä länge och intill dek de gifwit en mvtswarande ersättning at andra brandssadade delägare i samma ineättnidg. Endast det har fästat Utskottens uppmärksamhet, att en större helgd ät sadane, likwä! unde! Lagens twäng pä bestämd tid slutne Bcandstods Coniracter bör lämnas, än at dem, som pä obestämd tiv blifwit ingänane, emedan i förra fallet Contrahcnterne liksom förwäntat, alt under deras egen lifstid fä sjeifwe njuta eller dela frugten af Concrackksamt i händelse af felagtighet, kunna ändra eller förbättra detsamma, och i det sednare endast Lagens twäng, utan förutseende af blifwande nödwän> » * tzia »6^o Den rz Juli,. dig ändring elier förbättring i ett sädant Econsmistt bestut, legat till grund. Det är pä desta skäl och grunder, som Utskotten fa wördsamt tillstyrka sadan ändring i 24 Capltlet 5 och 6 §.§.
N:o 18 vid 1850 års Riksdag redogjorde Utskm för det väsendtligaste af båda Förslagens grunder och innehåll; och sedan Utskm afstyrkt Förslaget N:o 1 samt, fastän de erkände att II. II. 0 82 Den 3 December f. m. de ej varit i tillfälle »att åt granskningen af Förslaget N:o 2 »egna den tid som för densammas fullständiga genomförande »varit af nöden, eller tilltrodde sig äga den härtill nödiga sakkunskap», så afstyrkte de äfven detta förslag, hvaremot likväl reservationer anfördes af samtlige UtskisLedamöter af Borgareoch BondeStrn. Då berörde af Stats och Ekon.Utslcns afgifna af styrkande förekom i RiksStin, hade jag dock den tillfredsställelsen att BorgareSt. återremitterade detsamma, samt att BondeSt., som hyste betänkligheter mot Förslaget N:o 1, förklarade sig för Förslaget N:o 2. Efter den sålunda erhållna återremissen af berörde Betänk, frångingo Utsk:n sin först uttalade åsigt och tillstyrkte uti Betänk. N:o 49 »att R. St:r med föranledande af min, Stiern»svärds motion, så vidt den afsåg Förslaget N:o 2, måtte besluta »en underd. skrifvelse med anhållan, att K. M. i Nåd. behagade »för ordnande af Rikets Landtförsvar, låta genom vederb. utarbeta »ett, efter öfvervägande af landets behof och tillgångar affattadt »förslag, att föreläggas Rikets kommande St:r.» Jag lifvades sålunda af hoppet att nu åtminstone se mig möjligen hafva lyckats att få Regeringens upmärksamhet af R. St:r fästad på behofvet af en till fäderneslandets gagn ledande förändring i arméens organisation: men detta hopp blef sviket genom Ad:s och PresteSt:s vidbiifvande af deras vid första föredragningen meddelade bifall till Utsk:ns Betänk. Emedlertid beslutade Borgareoch BondeStrn att i enskilda underd. skrifvelser hos K. M. anhålla »det K. M. täcktes under den »tid som komme att förflyta till nästk.