Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarken brådskande eller förhastad, utan föregången af de mogna forskningarne, af de bestämdt uppgjorda beräkningarne, och samtidig med antagandet af den omarbetade Lagen, bör Domstols-regleringen, icke sönder spl i tirad , utan hel framstå. Den gamla Domstols-inrättningen, icke alldeles oförtjent af ett visst undseende på sin ålderdom, och icke saknande förtjensten af ett bepröfvadt förhållande till alla de Samhälls-inrättningar, som bredvid honom under tidernas framfart uppstodo « kan åtminstone såsom oskadlig intill dess orubbad qvarstå. Hela frågan torde emedlertid vara förtjent af en bordläggning vid 1829 års Riksdag, för att först af en framtida representation derifrån åter upptagas. Skulle åter det framlagda indragnings-förslaget nu bifallas. Välan ! öfver de stridande meningar. (pe dömer en hög Domstol — Tiden, och go BIL till LaglJtskotlets Betänkande N:o 8g. ;vida bättre än Reservanten förmatt göra det, skola de af honom hyllade äsigter en dag sjelfve försvara sig 2:0 Af Herr Berg von Linde: Dä jag icke kunnat dela lika tankar med Utskottets pluralitet i nedan anmärkte omständigheter, anhäller jag att få anmäla min Reservation deremot, och uppgifva de skäl , hvilka hos mig stadgat en annan öfvertygelse: 1:0 I afseende på 4:de punkten i Betänkandet , om antagande af Lag-Comiténs förslag till No!aria/s-inrättning ä landet, eller, i annat fall, stadgande att allmänna sale - prolocollet vid Häradsrätt skall ordentligt och fullständigt förås, samt genast ■justeras. Derföre att, på sätt Utskottet yttrat, det efter nu gällande Lag är hvarje
Beträffande detta förhållande, får General-tullstyrelsen i underdånighet upplysa: att Kongl Maj:t dels genom nådigt bref den 22 Februari 1850, angående förändrad löneregl ring för Tull-verket, i afseende på den för Kamereraren och öfrige tjenstemän i Revisions-kontoret, enligt då gällande stadganden, utgående provision af anmärkningsmedel, utgörande för Kamereraren 10 % af Kronans behållna andel af influtna dylika medel och för öfriga tjenstemännen 25 % af hvad, till följd af deras anmärkningar, till Tull-verket ingår, i nåder stadgat den förändring, att berörda provision sammanlagdt icke får beräknas med mer än tjugufem procent af hvad till följd af Revisions-kontorets anmärkningar inflyter, och att General-tullstyrelsen eger bestämma de grunder, hvarefter fördelning deraf emellan kontors-chefen och anmärkuingsförfattarne bör ega rum, och dels genom nådigt bref den 20 Februari 1851 förklarat, att hvad genom nämnda nådiga bref den 22 Februari 1850 blifvit föreskrifvet, angående fördelningen emellan vederbörande af den Kamereraren och öfrige tjenstemän i Revisions-kontoret tillkommande provision å anmärkningsmedel, jemväl bör tillämpas i afseende på den lika beskaffade provision, som 302 - utgår å medel, hvilka inflyta i följd af anmärkningar, gjorda inom General-tullstyrelsens Kammar-kontor; att General-tullstyrelsen genom resolution den 19 November 1851 bestämt de grunder, hvarefter ifrågavarande observationsprocent hitintills emellan Kamererarne i Kammaroch Revisions-kontoren samt anmärkningsförfattarne fördelats; att
Del lärer ej vara någon med brännerihandtering bekant person, som företager sig att vilja afdrifva en panna genom ångans släppande kring densamma; ty derigenom skulle man komma att vidkännas en så stor förlust i lid, att fyrdubbelt så lång tid då erfordras för att vinna det resultat som erhålles, om ångan direete ledes i pannan, och hvilket dessutom medför den fördelen att drifva ännu fortare under vissa gifna förhållanden , men långt ifrån till den grad likväl som Utsk. beräknat i sitt betti ii k., hvilket är alldeles falskt, som jag af egen erfarenhet kan intyga. Att ångaris capacitet är stor, det är ganska sanni; likväl anser jag äfven ur denna synpunkt dess begagnande icke böra beläggas med den högre beskattning man derför vill påföra, under betraktande deraf, att bättre brännvin derigenom beredes, ty ångan minskar sjelfva giftmassan i brännvinet och afsätter icke så mycket kopparoxid, sorn då eld är under pannan, samt frambringar icke den vidbrända olja, som är af så menligt inflytande på helsan, hvarförutan äfven bränsle bespares, så att man tvertom i statsekonomiskt hänseende bör uppmuntra till ett allmännare begagnande af ånga vid brännvinsbränning, och icke nu, som vid förra riksdagar, hemta sina bestämmelser från de mest lösliga grunder, så att deraf de nldrastörsta och orimligaste förhållanden kunna uppkomma. Efter vår nuvar. bränn vinsförfattning får man brännvin med 90 kannors panna, då, ulan någon tillsats af mäskvärmare eller rectificator, derför betalas go r:dr; örn jag bränner med en likartad 90 kannors panna utan tillsatser af mäskvärmare eller rectificator, genom ångans biträde såsom afverkningsmedel, så kostar det 8io r:dr. Detta är förhållandet oell derifrån uppkommer, att på denna grund ingen kan bränna med ånga utan att derjemte begagna mäskvärmare och rectilicator, hvarigenom ett större resultat uppkommer, än om man bränner utan dessa tillsatser; och pä detta förhållande önskade jag, att Utsk. ville fästa sig vid den, som jag hoppas, nya bearbetningen af frågan.
Då Banco-Fullmägtiges i denna § redovisade åtgärder haft till syftemål, att förekomma elt menligt uppehåll i utlåningen för handeln och den större rörelsen, samt detta ändamål kunnat vinnas, genom användande af sådane medel, hvilka, utom denna Banco-Styrelsens omtanka, icke kommit allmänna rörelsen tillgodo, hafva Revisorerue, desse åtgärder, såsom ändamålsenliga, gillat. Å f. d. Kamereraren vid Låne-Contoret i Malmö J. P. Lindstedts balanceskuld, utgörande i Capital 38,776 R:dr xo sk. hvarom 1839 års RevisionsBerättelse innehåller närmare upplysning, har, genom bevakning i Lindstedts Concurs och andre i förening dermed vidtagne åtgärder, tid efter annan blifvit afbetaldte tillsammans 27,022 R:dr 29 sk. 10 rst., hvadan återstående skulden, för hvilken förre Banco-Ombudet Björkman är lagsökt, utgör 11,753 R:dr 28 sk. 2 rst. Genom den af Rikets sednast församlade Ständer gifna tillåtelse, till de influtne medlens begagnande i Låne-Contorets utlåning och alt årligen derå beräkna 5 procents ränta, som tillägges Capitalet, har detta sistnämnda, afsatt å serskild räkning, vid förlidet års slut uppgått till 35,163 R:dr 2 sk. 2 rst.
Hr von Troil, Sam. Gust.: Vid denna frågas afgörande Den 22 Februari. 67 inom Utsk. och synnerligast inom den afd:n, der lion först behandlades hafva (ankarna varit särdeles delade. Såsom Herrarna känna hafva på sednare tider ansökningar till II. St. vid hvarje riksdag inkommit ang:de afträdande af Statens rätt till dana-arf. Staten ät i lag tillförsäkrad dessa arf, men under sednare åren har temligen allmänt börjat blifva praxis, att så snart ett dana-arf faller, inkommer till R. St. med ansökning om arfvets erhållande den kommun, inom hvilken händelsevis den aflidne personen i lifstiden bott. Afven vid denna riksdag hafva dylika frågor blifvit underställda R. Sits pröfning. De hafva angått ganska obetydliga summor, omkring 2 ä 300 r:dr, och StatsUtsk. har derföre ansett sig icke böra afstyrka R. St:s bifall dertill. Det nu ifrågavande danaarfvet upgår, efter alla afdrag, till ungefär 4000 r:dr b:co. Plnralileten inom såväl afd:n som Utsk. var af den åsigten, att man borde visa, att det icke skall blifva en gifven sak, att så snart ett dana-arf faller, det ovilkorligen skall tillkomma den kommun, hvarigenom den aflidne sednast varit bosatt, och såväl Utsk. som afd:n ansågo sig böra fästa Ständernas upmärksamhet härå nu, då beloppet af detta dana-arf var sä betydligt. Likväl ansåg jag och [lere med mig, att vissa års ränta, enl. mitt förslag 20 års ränta, beräknad efter 5 proc., skulle å det belopp, som slutligen tillkomme Staten, tillförsäkras staden Norrtelje.
Jag blef allt varmare om hjertat och, skam att säga, brydde jag mig slutligen icke om att förfölja vargen, utan for blott fram öfver den blänkande ytan. Jag tyckte till slut nästan att jag var en vind der jag ilade fram. Och huru jag for och huru mitt hjerta blef varmt, så måste jag svänga mig fram öfver Ispois fjärden, förbi den vackra udden, der fru Karin Månsdotter, den tiden hon satt här på slottet med kung Erik, ibland lär ha fått vandra i det gröna. Och jag måste tänka på henne, der hon nu sitter i sin enkesorg på Liuxala, och säges vara så god och så from. Så for jag allt framåt sundet, bara för att få komma och för far och mor gladligen visa min kärlek och vördnad, få skämta en stund med systrarna, och prata om verldsvigtiga saker med dem, och sen tillbaka till Qvidja åter.” Ett gladt leende for öfver de friska läpparne, då han yttrade de sista orden. Fru Ebbas blick hvilade med djup och innerlig moderskärlek på den älsklige ynglingen, hennes förstfödde. ”Hvar lemnade du ditt sällskap, herr Enevald Fincke och Olof Classon?”, frågade Kathrina. ”I sina sängar på Qvidja. Efter de voro softutor och ännu ej klockan fyra i morgons voro vakna, när jag började rusta mig till färd, så väckte jag dem ej. Få se hvad min gamle Johan Bertelson må säga, när jag ej återkommer. ”Ja, ja,” tillade han skrattande, ”jag får väl bannor, tänker jag. Men se, mina snälla, goda systrar, hur flitigt ni arbeten för er kringsvärmande bror. Rätt nu är ju hela mattan färdig. Och jungfru Sigrid äfven, så mycken möda J gören eder för mig. Den är i sanning för god att trampas af mina fötter. Jag har hittils varit ett sådant medgångens bortskämda barn, J hafven alla varit så goda emot mig, men kommer en gång sorgens dag, så skall jag luta mitt hufvud ned på dessa af kära händer stickade blommor, och de skola påminna mig om mina kära, och jag skall bli glad åter, om än jag är långt skiljd från dem.”
Ankom till Exp.-Utsk. d. ig Febr. Memorial, angående Herr M. J. Crusenstolpes anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare i Ministeriela och Commandomål. Sedan Ridd. och Adeln, under den 3o October nästlidne Sr, till Constitutions-Utskottet remitterat en af Herr Crusenstolpe _, Magnus Jacob, iden form 2g §. Riksdags-Ordningen föreskriiver, anmäld anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare i ministeriela och commando-mål, har omsider den 27 dennes Herr Crusenstolpe hos Utskottet uppgifvit ifrågavarande anmärknings-anledningar, nemi.: 1:0 Mot Konungens Rådgifvare i ministeriela ärenden, för rådgifvandeåtgärden, angående den utomordentliga beskickningen till Petersburg, vid Alexander-monumentets aftäckande, samt hvad dermed står i sammanhang, hvarigenom Kronan Sveriges värdighet, Nationens känsla ooh Regerande Konungahusets sanna interesse skola blifvit förnärmade. 2:0 Mot Konungens Rådgifvare i commando-mål för Armeen: a) för det ingrepp mot formen, att H. M. Konungens Adjutanters rapporter om tillståndet i Provincerne under Cholerans härjningstid, och således ärenden, hvilka ej tillhöra bemälde Rådgifvares embels-befattning, likväl af honom inför Kongl. Maj:t i underdånighet föredragits; b) för det Armeens materiel blifvit vanvårdad, — en slutföljd, som hemtats från tvanne Ridderskapets och Adelns Ladamöters offentliga yttranden till Ståndets protocoll, dels alt ”Beväringen vöre föga bättre beklädd än i trasor,” dels att ”erforderliga gevär saknades.” Vid öfvervägande af delta ämne, och hvad dervid främst beträffar den mot Konungens Rådgifvare i ministeriela mål framställda anmärkning^ anledningen, så enär, jemlikt 7 §. Regeringsformen, ministeriela mål utgöra verkligå Regeringsärenden, hvilka ock, enligt 11 §., böra inför Konungen af ansvarig
N:o 38o, 38i. iöt samma skyldigheter* sohl Kronans indelta manskap i det öfriga Riket; meh att den hrot, ilian fastställelse af ilen provisoriska regiel ingeri äf Rotehåilel derstädes för längre tid, äh de 8 år, för hvilka densamma blifvit af Länets invånare antagen, ifrågavarande Rotering derefter må jernnäs lill likhet med Röteringeii i det öfriga Sverige, sedan Hemmanens godhet, grttttdfätitän ötsh öfriga utskylder i^lifvit emellan Länen behörigen jemförde och tagne i beräkning; hvarefter dé hya Hemman* som i Jemtland tillkomma* må Öka den gamla Roteringen med ny* — samt att de sålunda för Jemtlands Fäll-Jägare-RegementÖ tillstyrkta vilkor jemväl måtte få sträckas till Jemtlands fläst-Jägare-Esqvadrön, så alt Riisthåliarne dervid måtte komma i åtnjutande af all den lindring i deras hittills åliggande skyldigheter, sorn antingen redan blifvit elier framdeles kan varda Rotehållarne inom Provihcen bbViljad. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl; och godk. iros Ridd. och Adeln d. 17 Febr. i83ö. Preste-Slåndet d: 19 • Borgare-Ståndet d. ig Bonde-Ståndet d. iy Rikets Stänclcrs underdåniga Skrif velse j angående Stenkols-Verket vid Höganäs. S. A. K. H os R. St. bär gamla Bolaget för Stenkols Ver^ Bihang t. B. S:s Fröt. iotdc Sami. i Band 3 Haft. 26 202 Exp. IJtik. Förslag lill rind. Skrift).
men af S:t Nicolai och Helgona socknar, som varit förlänia, efler 2 daler lispundet, eller det gångbara priset; —alt, enligt nämnde beräkning a 1 5-8:dels daler lispundet, Landsböckerna sedermera fortfara alt, utan förvandling, endast i penningar redovisa Kronans behållna Preste-taxa; men för Oppunda Härad syntes, af hvad uti 1716 och 1718 årens Jordböcker anfördt är , att taxan blifvit förhöjd i kronovärde till 2 daler för lispundet smör, till hvilket belopp densamma, utan att sjelfva persedeln vidare omnämndes, är i 1730 års Jordeboks-extract upptagen samt i detta och följande årens Landsböcker, utan ytterligare förhöjning, redovisad. 4 Kongl. May.ts Nådiga Skrifvelse N:o 47-1 Under åberopande af Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär, den 27 Februarii 15g5, — och då Presternes taxa, under Konung Gustaf Irs sista och Konung Joban IIl:s första regeringstid, på sätt ofvan utredt blifvit, utgått antingen in natura eller i penningar, efter allmänt gångbart pris, samt Kongl. Resolutionen på Presterskapets i Strengnäs Stift beäsvär, af den 17 Februarii 1640, i 2 §. jemväl bekräftar skyldigheten för Presterne att utgöra Taxesmöret in natura, eller ock lösa det efter dess fulla värde; så, och enär den omständighet, att Taxesmöret inom Oppunda, Rönö och Jönåkers Härad under en senare tid lått med ett visst belopp i penningar lösas, så mycket mindre syntes kunna föranleda dertill, att lösen för ifrågavarande utskyld borde för framtiden, efter enahanda beräkningsgrund, utgöras, som densamma, utan alt stödja sig på någon giltig föreskrift, stöde i uppenbar strid emot stadgandet i 1640 års nyssberörde Kongl. Resolution; — har Kammar-Collegium i underdånighet tillstyrkt, det Kongl. Maj:t måtte i Nåder förordna, att Taxesmöret i meranämnde 3:ne
Hård tillika erinrade, att, ehuru med sannolikhet kunde antagas, att Bennebäcke boställe, i anseende till den dertill hörande betydliga skogsrymd och den större fördel, som enskild ägare kunde deraf draga, skulle vid försäljning uppgå till högre värde, än hvartill detsamma, efter den anställda komparativa värderingen, ansetts uppgå och möjligen äfven högre än det, hvartill WestTerna skulle kunna inköpas., denna omständighet likväl, på anförda skäl, ej kunde vid frågans afgörande förtjena särdeles uppmärksamhet; och Herr Friherre Åkerhjelm för sin del tilläde, att, enligt tillförlitlig utredning, Kronans, Regementets osh Boställshafvarens fördelar vid det föreslagna bytet voro öfvervägande, om än Bennebäcks betydliga skog och nära belägenhet intill stora koibehöfvande jernbruk toges i beräkning. Hvaremot tvänne äfven närvarande Herrar StatsRåd, hufvudsakligen med afseende å den till Bennebäck hörande förträffliga skog af icke mindre än 3,435 tunnland, som kunde skattas tiil minst tio R:dr tunnlandet och således vida öfverstego WestTernas antagna värde, funno sig, för det dåvarande, icke kunna tillstyrka det föreslagna bytet, utan ansågo, att, innan detsamma af Kongl. Majit beviljades, en förnyad noggran besigtning och värdering af skogen på Bennebäck borde ägarinn; Och behagade Kongl. Majit i nåder gilla StatsSekreterarens, af StatsRådets pluralitet biträdda, yttrande. Efter denna framställning angående sakens beskaffenhet och utgång, återstår för mig nu att, till fullgörande af KonstitutionsUtskottets föreskrift, emot de Konungens Rådgifvare, som tillstyrkt det föreslagna egendomsbytet, anmärka, att, hvilka skäl dertill än må föreiinnas, så vida det aldrig lärer kunna ifrågasättas, att ju icke Majorsboställe! Bennebäck varit Kronan tillhörigt, ett sådant, utan Rikets Stunders samtycke, beslutad t afhändande af Kronans fasta egendom strider emot uttryckliga stadgandet i 77 §.
Pahlman särskildt nämner i afseende på det för Götila Canal fastställande Biträdes intagande rum uti Finance - regleringen, amen hvilket han anser bäst kunna uti bestämda bidrag utgöras af t. ex. Banket s Rentor, Så har jag här förut redan yttrat, att Staten å min tanka ej bättre och ined mera besparing för Stats-verket samt hytta för Allmänheten ige. norn Låne-tillfäilenas bibehållande der i orten, jkan använda deri for Götheborgs och Malmö privata Disconter snart upphörande rättighet; oell med bifo.gade calcul får jag visa, att med den af mig här föreslagna Riks-DisContens fortsättande för Bankens räkning, på satt ‘sorn sagts, äfvensom fortsättande inbetalning till Banken utaf, vid 1809—10 årens Riksdag beslutade, amortissement på Stats-Verkets skuld 750,000 R:d B:ko årligen’, tillagda Bankens vanliga inkomster, blir icke allenast råd till de bidrag for Riks-Hiscontens ökande framgent, äfvensom det biträde för Magazins-Inrättningen, om så behöfs, hvilka Tit. Påhlman påräknat, utan ock till de årliga 250 å 300,000 R:d I-åns lemnande åt Götila Canal Bolag, sorn detsamma för Canalens fullbordande oumbärligen behöfver; allt utan ökande af Sedelstocken eliedr Mynt-representativerna i Landet, Riks* Den 20 Juni. Riksgälds-Sedlarnas Realiserande åf Banke» på sätt jag föreslagit, vållar ock ingen ökning af Landets totala Sedelmynt, enar en 2 R:d Banco Sedel hvarken är eller blir mer eller min-; dre än en 3 R:d Riksgälds-Sedel. Den Finance-Plan, jag i öfverensstämmelse härmed föreslår, är att: 1:0
Committerade kunna icke förtiga, det Landshöfdingen von Brinckman oinfattat Saltpeter - näringens fortkomst i sitt Län med synnerlig omtanke och drift, på hvars fortfarande Committé-' rade äfven grunda sitt hopp, att denna nyttiga näringsgren derstädes skall komma till stadga» Gottland* Länets innebyggare hafva förenat sig, att tilf saltpeter - gärdens anskaffande in natura förrätta sjudning tingsvis. Eders Kongl. Maj:t har behagat underlätta denna anstalt genom, en Styresmans förordnande, tillstånd till 5 Verkmästares antagande med aflöning, och 7 sjudnings - pannors anskaffande pa Kronans, förskjutande kostnad.. Commiltérade äro, i anseende till postgångens långsamhet denna årstid, i saknad af de från, Landshöfdingen infordrade; upplysningar o,m r$* tingens tillväxt under sistlidet ar. Upsala Län., Capitaine Edman, so.m, är förordnad till' saltpetet - sjuderi - Styresman i detta, Stockholms, och. Westerås Län, undfick vid dess inträde i Svensk tjenst Nådigt, löfte örn Boställe, sa beskaffad!, att Lärlingar i saltpeter - sjuderi - konsten derstädes kunde tilldanas. Sorn någon tjenlig Boställs - lägenhet icke. fanns att tillgå, 'behagade Eders KonglMaju t>U hjelp för Edman att inköpa Staby gard i Upsala Län den j, 1 Augusti 18.12, af saltpeter - mehlen bevilja honom ett pennigefprskptt af 14.00.0 R:d, under följande vilkor: 1:0 Skulle Edman utgifva sitt förbindelse , atp till Kronan, dock utan renta, vid hans afgång ur fjellsten elier död, återbetala Länet och till Den 19 April, 3^9 till säkerhet derföre förskaffa första inteckningen i Staby Säteri, värderadt till 22000 R:d och tillika ställa en af Eders Kongl. Majlis och Rikets §tats-Co,ntoir till vederhäftigheten pröfvad borgen. o 2:0.
Fornander: om undersöknings anställande pä Oland till finnande af stenkol, jemte jrkadt anslag härtill af Statsmedlen. Genom meddeladt ProtocollsUtdrag ifrån den af Statssamt Ekonomiutskottens Ledamöter sammansatta beredning, till hvars handläggning detta mål var förvist, har Utskottet blifvit underrättadt, att detsamma redan blifvit, förmodeligen efter enskildt Remiss, af Höglofl, StatsUtskottet afgjordt och betänkandet derom vunnit samteliga Respective RiksStåndens bifall. Vid ett sådant förevetande, och då Ekonomiska nyttan af Stenkols tippflnning icke kan betviflas, men således endast frågan blifver om anslag dertill af Statsmedel} så har Utskottet ingen ytterligare åtgärd att häruti vidtaga, än att om sakens förhållande lemna Riksens Höglofl. Ständer sitt vördsamma tillkännagifva^» de. Stockholm den 18 Februari 1818. Besv. och Ekon. XJtsk, Eetänhandcn. 189 N:r 51. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs* och EkonomiVtskotts utlåtande om en fri Tackjernshandel. f^iksdagsmannen från Örebro Län Eric Ericsson har uti Memorial, som blifvit ingifvet i Hedervärda BondeStåndet, och derifrån till detta Utskott remitteradt, förnyat hvad han vid sista Riksdag andragit, nämligen att, fastän en fullkomlig frihet i Tackjärnstillverkningens försäljning redan vid 1809 och 1810 årens Riksdag blifvit yrkad, skall likväl i detta ärende någon åtgärd icke vara vidtagen5 Och har han, med åberopande af flera uppgifna skadliga följder af den öfverklagade inskränkningen, nu föreslagit:
N:o 80, angalo regleringen af ut - Dea ii Augusti e. ra. 3i9 gifterna under riksstatens a:dra hufvudtitel, än ock samma TJtsk:s utlåt. N:o 214, i anledn. af erhållen återremiss å förstnämnde utlåt. JV:o 80. litte punkten, 1 mom. i utlåt. Ilr von Hohenhausen, Mich. Silvius: I de län, der maximi-afgiften af curhusmedel icke förslår, är det nödvändigt att icke borttaga medlen från curhusens underhåll till resor för läkare. R. o. Ad. har tillstyrkt, att maximiafgiften må bestämmas till 6 sk. Två Stånd hafva annorlunda beslutat. Derjemte har minskning i afgiften uppkommit derigenom, att mantalspenningarna icke skola utgöras förrän 2:ne år sednare än hittills. Jag är öfvertygad, att flera län härigenom blefve urståndsätta att underhålla curhusen, hvarigenom äfven det vackra och nyttiga ändamål att befria nationen från förderfvet af den veneriska sjukdomens spridande förfölle. Jag föreslår altså följande tillägg vid slutet af lit. b)m, ”dock med undantag förde län, i livil”ka curhusafgiften utgår till maximibeloppet och för cur”husets underhåll ensamt erfordras.” Gottland är ett sådant län, Bohus län ett annat, och det linnes ändå ett 3:dje, som jag nu icke minnes. Hela beloppet af den ifrågaställa summan har utgjort endast 732 r:dr 16 sk. för året och torde kunna tagas af curhusmedlen i de län, der dessa eljest icke behöfva utgå efter maximibeloppet. Hr Tham, Wolrath: Den förra s. k. 3-sk:seller curhusafgiften har aldrig blifvit beviljad hvarken för läkares resor eller andra ändamål, än curhusens underhåll.