Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs pröfning, då det deremot, såsom jag redan nämnt, icke kan förefalla annat än högst besynnerligt, att R. o. Ad., som afslagit Utsk:s förslag, att jernvägsarbeten omkring Stockholm skulle under nästa Statsregleringsperiod påbörjas, sedermera genom en återremiss af denna punkt skulle liksom tillkännagifva, att R. o. Ad., oaktadt detta äfslag, icke skulle 206 Den 12 Ju ni e. m. hafva något deremot, att anslag till bangårdar i Stockholm redan vid denna Riksdag lemnades. På grund häraf anser jag mig böra instämma i deras mening, som påyrkat punktens utslående. Frih. Raab, Carl Adam: Man påstår att det skulle vara inkonseqvent, om R. o. Ad., som alslagit StatsUtsk:s förslag, att anslag till anläggning af en ifrån Stockholm utgående jernväg skulle beviljas, nu återremitterade frågan om anslag till bangårdsanläggning i samma stad. Men, mine Hrr, så länge R. St:r arbeta på 4 serskildta rum, är det, åtminstone i min tanke, inkonseqvent, att det ena Ståndet icke upmärksammar de beslut, som fattas i MedStånden. Då i detta fäll frågan om jernväg ifrån Stockholm icke kommer att bero af R. o. Adis beslut, utan af utgången inom Förstärkt StatsUtsk., kan jag för min del ej inse annat, än att det konseqventaste förfaringssättet vore att upskjuta afgörandet af frågan om bangårdarne, intill dess den första frågan blifvit afgjord. Jag har ingalunda begärt punktens återremitterande derföre, att jag önskar att anslag till jernvägsanläggning från Stockholm, söder om Mälaren, skall beviljas; ty jag önskar upriktigt, att R. o. Adis beslut i detta fall måtte blifva R. Stirs, men jag har förordat denna åtgärd derföre, att för den händelse R. o. Adis beslut icke skulle blifva R. Stirs, och således en bana från Stockholm, söder om Mälaren, komme att byggas, det är alldeles nödvändigt att äfven gifva anslag till bangårdar och verkstäder härstädes.
Derifrån meddelande sig åt Philosophiens, har det länge der arbetat att finna en speculatif expression, som vore till fullo vetenskapligt nöjaktig; – länge, emedan frågan här var just om den djupaste af alla sanningar, nämligen all idealoch real-princips innersta enhet: tilldess omsider, sedan denna expression blifvit från alla sidor (och närmast genom Leibnitz, Kant, Fichte, hvar på sitt sitt vis) förberedd, Schelling och Steffens börjat dess bestämda uttalande såsom det sökta A och O för vetenskapernas vetenskap. Men huru föga det praktiska medvetandet af nämnda princip behöft afvakta denna utvecklingsgrad af dess theoretiska 117, ådagalägges både af det nyare Europas allmänna och af Sveriges enskilda häfder – för enhvar, som icke till Historiens betraktande medför någon monomani, hvarefter Historien anmodas att beqväma sig. Hon visar alldeles tvärtom, huru ganska tidigt äfven inom Politikens område det medvetande af personlighet och frihet, som var grundadt i den äkta personlighetens och den äkta frihetens religion, gjorde sig gällande; huru det har yttrat sig i en mängd företeelser, hvilka väl kunna såsom allbekanta förutsättas; ändtligen, huru otacksamt, och i grof fåvitsko, vi misskänna vårt eget fosterlands samhällsinrättning och den anda som i alla tider lifvat dess ädlaste söner, om vi djerfvas neka, att denna samhällsinrättning är (i allt det väsendtliga deraf) ett värdigt uttryck af det friaste christliga personlighetslif. Eller vore det väl sannt, att ”natten till den 4 Angusti 1789” är personlighetsprincipens enkannerliga födelsenatt? den natt, då denna princip ”inbröt i det allmänna politiska lifvet”? eller åtminstone, att den då erhöll en plötslig och hastigt sig vidgande uppklarning, hvilken dittills hade låtit vänta på sig i ”de adertonhundrade år”, som ”erfordrades innan personlighets-begreppet kom ur Kyrkan och Församlingen inom Statens gränser”? Efter en stor, och äfven af oss djupt vördad auktoritet, har man åberopat detta. Men hvad vill man då säga om det slags revolutioner, genom hvilka fristaterne Schweiz och Holland uppkommo?
Således blef i 55 § af den under den 25 Juni 1615 utfärdade ”rättegångs-process, som aktas skall uti Hans Kongl. Maj:ts Konungsliga Hofrätt” stadgadt, att emedan Wi ega högsta dom öfver alla domare i Sverige och Oss bör om alla mål sanningen utleta, såsom ock återbryta alla skrocksokner och affsokner, derföre må den, som befinner sig besvärat af Wår Konungsliga Hofrätts afsagde dom, icke genom något vädjande, utan genom Ödmjuk böneskrift gifva om sitt besvär tillkänna och njuta hos oss beneficium revisionis”. Men härmed grundlädes den så kallade Justilie-revisionen. Den betraktades dock aldrig såsom någon domstols instans, utan ansågs Hofrätten fortfarande såsom den högsta och sista instansen, på sätt klart ultryckes uti ett den 2 Maj 1682 af Konungen till Ilådet aflålet Dref, der det säges, att hvad som sker sedan Hofrätten ”såsom Wår bogsta rätt” dömt, ”blir allenast en revisio actorum inför Oss och icke någon instantia eller formerad rätt”, hvilket förklarande jemväl ölverensstämmer med det i 1662 års plakat, angående ”revision öfver jnstitie—saker” förekommande stadgande, att, enär denna revision icke är någon ny instans, ”så skall det ej eller vara tillåtet andra dokumenter inlägga, än de som i Hofrätten och de nedriga instantier hafva varit brukade, med mindre de nyligen äro uppfunne och man kan pröfva dem vara af den beskaffenhet, att de tillförene icke hafva kunnat varit vid handen”. De grundsatser, som nu blifvit omförmälde, gällde ännu då 1754 års lag författades, och de blefvo jemväl af sliftarne till denna lag adopterade. Deri upptages i följd deraf Hofrätten såsom den högsta bland allmänna domstolar; den benämnes fortfarande ”Konungens Högsta Nämnd”; och förbudet att vädja emot hvad Lag-Utskottets Betänkande N:o 54. 5 Hofrätten dömer, qvarstår orubbadt.
TJtdr, d. 19 Septemb. X823. 1015 RiksStånden, att sig deruti förena, ansåg PresteStåndet, som i afseende på ifrågavarande utlåtande fattat sitt beslut, sig icke kunna antaga de gjorda inbjudningar ; hvadan härvid ingen annan åtgärd fanns af nöden, än att lägga detta till handlingarne. D. e. m. Efter föregången öfverläggning beslöt PresteStåndet, att i så måtto instämma j Hederv. BondeStåndets Remiss till Statsutskottets af RiksdagsFuIlmägtigen Anders Danielsson väckte Motion, om nu skeende anordning af Stånds och UtskottsCancelliernes aflöning för Junii, Julii, Augusti och September månader, att denna anordning måtte sträcka sig endast till och med Augusti månads slut, / S. D. e, m. Wid ytterligare föredragning af EkonomiUtskottets Betänkande N:o igo, i anledning af väckt fråga om en jemnare reglering de indeldte Regementerne emellan, blef samma Betänkande af PresteStåndet afelaget. SD. e. m. Bifölls vid förnyad föredragning nedannämnde Utskotts utlåtanden. i*i6 Prot. Uidr. d. 25 1823* StatsUtskottets: N:o 458. I fråga om yrkad Ränta för for« dringar hos Kronan, enligt GeneralKrigsCommissariatets vid f. d. Armeen emot Norrige åren 1815 och 18x6 utstälde fordringsbevis EkonomiUtskottets; N.'o I8r. Om upphörande af de Stockholm Stad anslagne så kallade ParmBroTorgoch Renhållningsafgifter för visse varor, som land elier sjövägen till Staden införas. Rörande väckt fråga, om Saköres* Längders allmänna kungörande. Om förhöjning i tullen å Finskt och Ryskt Glas, samt dess framtida förbjudande till Införsel m. m. 45.
Ridderskapet och Adeln blifvit yttradt, om Konunga-Riket Norriges deltagande i nu ifrågavarande utgifter, anser väl Stats-Utskottet vara ett föremål, liggande utom gränsen af dess befattning, men då de lyckliga händelser, som påkalla dessa kostnader, hafva ett väsend 'igt inflytande på båda de förenade Rikenas framtida sällhet och Stats-Utskottet hyser den säkra öfvertygelse, att Norriges nästkommande Stor-Thing icke lärer undandraga sig att deltaga uti desse utgifter, har Ut: kottet ansett sig bora tillstyrka Riksens Ständer, att i underdånighet anhålla hos Kongl. Maj:t, att den Summa, som Konunga-Riket Norrige, i detta hänseende kan komma att bevilja, måtte varda till Svenska Stats-Verket, genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg öfverlemnad. Beträffande Medlen härtill, så finner väl Utskottet sig icke förr, än den difinitiva Statsregleringen hunnit fullbordas, kunna bestämdt uppgifva den tillgång, som blifver att påräkna.
Didlvus nugon, som hrottslig gerning hegätt, dervid //a/da, a/ /c/'o/-/-ce//cv §/////ev-§////l'do///, a///l'/'//o///s'-vnag//e/, e//e/' a/r//a//, //d/// ege// v/ca/d, />a/cac/ /o,o'l>/v//g> .;vd>/////. lorständets sullu hiuli, eliuro liun ej Icun idr strid!lös unses elter ^ Lu^. 2 eller 3 du gulle om dodsstrul!' hvud i 9 § s8gs; oell mu, i t^ lull, jemväl lungelsestrul! nedsuttus, elter onuständigheternu, en eiler tvä giuder under livud i ullmunhet ä gerningen ldlju hordt. 8i>mmu lug vure om cldlslinn, som ej elter ^ Ru^. /j ^ strulllös ur. 2:0 / s/a/)- // ^ull l^du: /-o/' /d/d/'/d//'6, /d/'/a//e a/d zdea/// doe/,. -zia^de^ ////> ^c? äde /raa, ^a/o//d //7/ä////oad^ /r/>a/a//r / 2 Va//. 20 ^v/gv. dea /-d/e/', ////de/- /o/7//'>da/'e//v ///d/d, ge//o//r ///ga /ce//// egaac/e L/ä. //// /!. dl. /do/. /F^^. r dä/u/ ^ 2 Vo/r^/. rl/a/.'ZL ZVadrgrr /','o/io^rOö/^ Vo §A. r/om d/sgr/e, «e/r Ha/va ck/rrerr, rrrrr/e,' ^rrrr^ Zr/sZ/r/^ ^enrrrrrgareZZsr' rr„r//vr Zo^orerr, /or gdZr/om/e rr/' t/s ZroZe/' , öZZ/n/Z / rrrcrZ Zrrgrra eZZer / rrZZmZZrrZ ^/örna,' ^rrZZrr,' ^»AS/r />dZe/vrrr 0/ r/err egerrr/orrr rrZ. 3:o ^ 6a^o. -5 L'. skall l^da: Xr någon lian stral! lii efter 7 (lap. 5 H., eller kar stral! !ör!allit, eZZer Z/r/ Z/ZZ cr/^rrrZeZ rrZrrZr. /rrZZ/dZ// /rZZ/riZz/dr^rrZorr, efter kvad i rr, rs eZZer /// L°. af samma (la^itel sägs; vare doek mälsegande ej derigenom betaget att det skadeständ söka, lrvartill kan eljest kan kerättigad vara. rj:o rr 6a^r. ^ oe/r 6 ändras sälunda, att i ^ L'. tillädes viel slutet: .scrrrrrrrrr Zrrg -noro 00^ o/rr ^dc/rr»Z /-roZZ öeg^d^ /rroZ dVorr^/r 6/rr/<eZ.5/rra/r. oek i 6 F. tillädes viel slutet: äommrr Zag' nrrre os/c, om Lrrr/rrrrZ öroZZ öegd^ moZ ZVorvv/c Z^err^Zemarr. 5:o rr DVr/rZzZsZ^ L§ L'. utgär.
Lagstiftnings-historien i sorn lyssnande antecknar, har icke förbigått, huru ibland sorlet af olika meningar, vid öfverlåggningarne om detta lagrum, röster alltid höjt sig för att ännu längre på det samma intrycka varaktighets prägeln. Man har således icke ännu förgätit — och verlden skall troligen icke så lätt förgäta — att med menniskang närmaste jordiska slägtskapsförhållande, med sjelfva den förtroliga syskon-ringen sammanflätar sig ofta syskonbarns-förhållandet och står till den alltid i närmaste analogie. Jag har derföre tillstyrkt och jag tillstyrker ytterligare, att villkoret af Konungens dispense ännu måste qvarstå såsom den sista re - Bil. till LagUtskottets Betänkande N:0 n, 57 tarderande kraft emot dessa närskyldes allt för tidiga bestämmelse och öfverlåtelse åt hvarandra. Hvad jag deremot önskade un. danröjdt är endast den öfverklagade kostnaden för de fattige som söka dispensen, och uti detta afseende förenar jag mig uti Herr Under-Ståthållarens von Lindecreutzs och Herr Domprosten Holmströms tillstyrkande. På sjelfva förbudet för Byskonbarns giftermål grundar sig en stor del af systemet för jäfsbestämmelse. Man kan väl, med lätt hand nog, utur Lagen, intill sista bokstafven, utplåna sjelfva gifterroålsförbudet, men en ganska betydningsfull länk i kedjan af sambandet ligger med detsamma bruten, ty då jäfsbestämmelse grundar sig på giftermålsförbud, — huru kan man väl rubba och borttaga grundvalen med bibehållet hopp att lata den derå uppförde Byggnaden qvarstå? Herr Kammarherren Gyllenhaal var äfven af serskild tanka mot Utskottets beslut och yttrade: J'Då frågan om syskonbarns rättighet att utan Kongl. Majtts Nådiga tillstånd bygga ägtenskap med hvarandra vid 1823 års Riksdag förevar, biträdde jag den mening, som afslyrkte bifall af den derom väckta Motionen.
Paedagogierna äro, så vidt Utskottet kunnat inhemta, i sjelfva verket att anse såsom beroende af Stats-anslag, ehuru deras verksamhet aldrig blifvit genom någon offentlig stadga ordnad. Om dessa, till största delen i äldre tider med anslag försedda skolor skulle, äfven efter den reglering, Rikets elementar-läroverk, likasom dess folkskolor, i sednare tider undergått, fortfara att finnas såsom en af båda oberoende tredje art af läroverk, torde med skäl kunna sättas i fråga. Också lära paedagogierna, såsom motionärerne äfven anmärkt, i vissa städer sjelfmant utvecklat sig till nära likhet med elementar-läroverk, i andra städer åter närmat sig till eller blifvit förenade med folkskolan. Utskottet, som saknar nödiga upplysningar om så väl aptalet af dessa paidagogier, sorn om de anslag, hvilka till dem utgå, och det belopp, som skulle för vidtagandet af de åtgärder, motionärerne föreslagit, vara behöfligt, finner, innan en närmare utredning af hit hörande förhållanden försiggått, intet förslag i detta ämne kunna framställas, men anser att Rikets Ständer, för att vinna en så beskaffad utredning, torde böra på densamma fästa Kongl. Majits höga uppmärksamhet; oeh hemställer derföre vördsamt, > att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande, huruvida, efter den förväntade Bih. till B. St. Brot. 4833 & 4854. 8 Sami. 28 Haft. 3 18 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115. definitiva regleringen af elementar-läroverken, paedagogier böra i oforändradt skick bibehållas, eller, om de skulle böra undergå en förändring, genom hvilken de sattes i närmare förhållande till Rikets öfriga läroverk. Stockholm den 3 Augusti 1854. Reservationer:
Hör har visserligen varit en hädangången ledamot, som önskade och föreslog något sådant, men jag tror, att det, som hände honom, afskräckt alla andra, efter man icke förnummit någon annans röst höja sig för en sådan sak. Detta hör dock icke hit, utan hvad sorn inverkar på frågan, äro de skäl jag nyss anfört. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Det är temligen ovanligt att höra det skälet audragas mot ett förstärkande af BondeSt:t, att det element, som skulle på detsamma inympas, Ur för högt bildadt. Jag hade trott, att bildnings insättande i ett Stånd skulle vara nyttigt för detsamma. Gr. Liljencrants’ sednare anmärka, ang. omöjligheten att veta, om en f. d. embetsman skall räknas till allmogen eller icke, har redan blifvit fullständigt besvarad. Jag anser, att saken talar så mycket för sig sjelf, att det är onödigt derpå kosta några ord, och vill jag endast sluta med den anmärkn. att just det skäl, som föranleder Hr Stjernsvärd att yrka afslag, föranleder mig att yrka bifall till detta förslag. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag tillhör dem, som önska, att den bildade och förmögna klass, som denna § afser att förskaffa representationsrätt, med det snaraste måtte höja sin röst i nationens representantkammare, men jag anser äfven, att, då man stittar grundlag, hör man stifta den tydlig och klar i enlighet med lagstadgandets syftemål. Gr. Liljencrants har redan ganska riktigt fästat upmärksamheten på dec otydliga i §:ns redaktion; jag anhåller att få ppläsa den af Grm anmärkte punkt, på det att icke någon af de Hrr, som fästat sig vid Gr. Taubes yttrande, mätte tro, det Gr. Taube vederlagt Gr. Liljencrants.
Bil. till Ii. M. Nådiga Propos. No 5g. 2g Bilaga. 1) ElementarScliolan emottager 100 Lärjungar, hvilkas antal ökes i den moa, det framdeles låter sig göra. 2) Läroämnen för dem, som gå lärda vägen, äro desamma, som i nuvarande Lärdoms-Scliolor och Gymnasier, med tillägg af ritning och af mera så väl Mathematik, som Natur-och Stats-kunskap, samt för dem, som gå Apologist-vägen, detsamma , med undantag af de lärda språken, men med tillägg af färdighet att tala två af de främmande moderna. 3) Scholans local synes böra vara i närheten af det Gymnastiska Central-Instilutet för att kunna lättare detsamma begagna. Till en början erfordras en större Lärosal, hvartill en annan sedermera lärer behöfva tilläggas. 4) För Scliolan behöfvas till början 5 Lärare, emellan hvilka Läroämnena lämpligen kunde fördelas på följande sätt: 1 Lärare för de gamla Språken och för Modersmålet. 1 D:o för de främmande moderna Språken. 1 D:o för Ma thema tik och Naturvetenskaper. 3o Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 5q. i Lärare för Historie, Geographie och Stats-kunskap. i D:o för Christendom och Philosophiska vetenskaper. Dock lärer denna fördelning i verkställigheten bero på närmare bestämmelse af Scholans blifvande Direction och Lärare. — Vidare: i Mästare i Musik. i D:o i Teckna. i D:o i Gymnastik. 5) Ehuru de fem egentlige Lärarne ej behöfva alla genast träda i verksamhet inom Scbolan, synas de likväl, så snart dess inrättning är besluten, böra utnämnas, på det de må ega tid att utarbeta lärocurser, hvilka, lämpade efter Vexel-undervisnings methodens kraf, böra vara färdiga i den raon classernas antal tilltager. 6) KostJiacls-Förslag. För Scholans Rector årligen jooo: — •—. För hvarje af de öfrige fyra Lärarne Soo R:dr om året 3200: — —.
Ved och Kol-upphandlin g ihed dertill hörande omkostningar, utöfver förra anslagen, för de Kongl. Hofven . 5,064. Förhöjning å Stats-Anslaget för Ul riksdahls Kongl. Lust-Slott , 3,467. 40. Flytt Anslag till Rosersbergs Kongl. Lust-Slotts med dertill hörande Byggnaders underhåll , . q,000. — Tillsamman Den till Tredje Hufvud-Titeln öfverflyttade Lif-Drabant-Korpsens Stats-Summa 13,505. 26. 8» Af Gripsholms Slotts Stats-Summa emot afskrifning utaf motsvarande belopp, utgörande Stats - Verkets inkomst genom hö-försäljning fran den så kallade BondAngen under nämnde Kongsgård, hvilken inkomst genom Slotts-Statens förändring försvunnit, . 100.' — _ 14,005. 26. g? Återstå R:dr 10,832. 2- 8 , t 5^8 Vilde rihl ni ga Skrifvelse!-". « > som alltså utgöra tillökning på Första Hufvud* Titeln. Andra TJuf vud-Titeln, innefattande Civileoch Lands-Staterne. Tillökningar .■ Nya Löner för en Division i Götha Kongl. Hofrätt , Penningar . 3,027. - — 602 Tunnor Spanmål å 4| R:dr 2,709. - 5,736. En Lagmans-Lön 1 ^kane , Penningar 215. 8. _ 47 T:r Spanmål å 4 l ft:dr 211,24. Lön för en Vaktmästare vid Kongl.
Vid förnyad föredragning bifölls StatsUtskottets Utlåtande, N:o 199, i anledning af Kongl. Majtts till Utskottet aflåtna Nådiga Proposition, af den t3 November 1828, angående Sala Silfververk S. D. Allmänna Besvärsoch Oeconamie-Ut« skottets, under N:o i42, afgifna förnyade Betänkande, i fråga om Forväsendet och GästgifveriSkjutsanstalterna, föredrogs nu å nyo, hvarvid Ståndet, som redan bifallit Betänkandet N:o 84, « hvad det rörer Kungsoch Krono-Skjutsningen, fann för godt att bifalla det af Utskottet, i Betänkandet N:o 142, föreslagna tillägg, rörande viss tyngd för Kronofora, samt körningsoch omlassningstiderna vid Krono-Skjutsningarne, samt att, i afseende på Gästgifveri-Skjutsen, antaga Utlåtandet N:o 84, med de i senare Betänkandet gjorda förändringar, . och jemväl de tillägg, att Skjutslegan, på landet likasom i Städerna, bestämmes till 20 sk. B:o milen, i följd hvaraf, om entreprenad kan tillvägabringas, legan för sådan skjuts både på landet och i Städet ne bör blifva 2,4 milen; äfvensom att resande effe» f bäst får medföra saker till blott to Lispund, Prat. Utdrag deg 3o Julii iSltq. T 15 och resande efter a hästar till icke mera, ät} i Skeppunds sigt. S. D. Banco-Utskottets Betänkande, N:o 53, roed förslag, angå lide en på upplåningar grundad discontering för h indela och den större rörels is, blef, på grund af gjorda anmärkningar, åter riminerad;, S. p.
Ridderskapet och Adeln kommer att pröfva gilltigheten af berörde anmärkning, anhåller jsg ödmjukast hos Hans Excellence Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att få meddela följande upplysningar i detta ämne; Kongl. Maj t har den 14 Junii 1816 förordnat, att ingen skulle vara pligtig emottaga de Norrska Discont-representativerne, undantagande Intressenterne i den Lane Inrättning, hvarifrån de voro utfärdade. Den 28 derpåföljande September har väl Kongl Maj:t i Nåder befallt, att de tills vidare skulle såsom betalning i Kronans Cassör i Norrige emottagas j men detta förordnande, utfärdadt af Hans Majit såsom Konung i Norrige, hade endast afseende på de Norrska Statsverket tillhörande Cassör och borde icke lända till efterrättelse för Sundell, hvilken såsom Svensk Embetsman, i afseende på uppbörden af Svenska Kronans fordringar, allenast ägde att rätta sig efter de befallningar har» från SvenskaAuctori-a teter er håU» t, Den 27 Maji. 471 När Kongl. KrigsCommitéen i underdånigt het förfrågade sig, huru förhållas borde med de af Sundell emottagne 58,580 SpecieDaler i Discont-representativer, anmälte Commitéen tili lika, att FältCommissärien Sundell förklarat, det ifrågavarande representativer nästan utgjort det enda mynt, som i Norrige under tiden circuleratj att så vida desse ej emottagits, någon indrifning af Kronans fordringar icke kunnat ske, eller han med önskad framgång kunnat använda laga åtgärd, för att derigenom tvinga de restskyldige att liquidera sina skulder med RiksBanksSedlar, dä sådant varit stridande e*i mot Kongl. Maj:ts förordnande, samt att den skillnad, som, sedan Kongl. Majds Förbud af den 23 Julii 1817 emot deras emottagande i Kro-< nans Cassör kungjordes, uppkommit mellan desse representativer och RiksEanksdaler, här-i ledde sig icke från ett mindre förtroende till
Det förefaller mig nemi. uppenbart, attén landthushållare, som ordnat sitt landtbruk på grund af bränvinsbränning, skall finna sig tvungen alt nedlägga denna handtering, så snart liden inskrånkes till endast 2:ne månader, emedan han icke finner det vara någon uträkning ali idka näringen under så kort tid. Får han deremot bränna bränvin under ett halft års tid, så är det troligt, att han fortsätter rörelsen, och det är just det, som jag vill förekomma. Frih. Raab har frågat, huruvida det kan vara stats-ekonomiskt rikligt, att genom lagstiftning fördyra en vara. Härpå svarar jag, att sådant beror pä varans beskaffenhet. Ar varan, såsom fallet är med den ifrågavande skadlig, så skadar det icke att fördyra densamma. Skulle man följa Frih. Raabs åsigt, så vore det orätt alt genom hög beskattning fördyra varan. Det vore jemväl orätt alt genom inskränkande föreskrifter i afseende å tillverkningssättet försvåra näringens bedrifvande, men på alla dessa satser har ju Frih. Raab sjelf ingått. Jag kan således icke finna, att det är olämpligare att fördyra varan genom den nu ifrågavar:de inskränkningen än genom alla de öfriga inskränkande föreskrifter, som Utsk. föreslagit. Jag anhåller för öfrigt att få till alla delar förena mig i hvad Hr Braunerhjelm på ett, enl. milt omdöme, fullkomligt öf - Den 26 April e. m. 457 vertygande sätt anfört och kommer att med min röst understödja Ulsk:s förslag. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Sedan jag begärde ordet, hafva Frih. Haab och Hr von Hartmansdorff, vida bättre än jag det kunnat, anfört skäl för den åsigt, hvilken jag anser mig böra här tillkännagifva.
Sif ben fPropoft* tion om ©tatömerfetö tillftånb oty behof, forn blifmer ©ber fö retag ty ffolen 3 finna. att, utöfmer tjmab forn erforbraö för be migtigare ftatsBeBefmen, äro betpbltga öfmer* flott att tiltgå för anbra famBåttöm;ttiga ånbamål ocB för Berebanbe af utmägar tilt jernmäggarBetenaö fraftiga författning. debatt Banabe jerttmågar mellan Söefter^afmet ocft SDfterfjön tjafma öpfmat prnntga falter för fpribanbet af ett attmännare måtftånb. Stretö rtftiga gröba manar ofi färffitbt titt tadfamtjet emot @if maren af attt gobt, font uttber ben febnaft förflutna tiben förffonat fciberneSlanbet från atta fmåra ^etnföfelfer af mibftrådtarc omfång. Sitt tåromerfen ftrömmar i ftånbigt måjmnbe antal en ungbom, forn Båbar o£ en ftiganbe u^tpöningö fförbar; uttber bet be armar, font fjetfmant öfmaö titt fåberneötanbetö förfmar, gifma ojf gtåbjanbe Bemtö att, mibt tntber frebenö atia målfigttelfer mafar annu oförfmagab fånftan för ©mertgcö fjelfftänbigBet. iftebfaltanbe öfmer @bra arbeten ben Slttömåftigeö Bägn, förftarar 3ag betta lagtima riföntöte öpfmabt, ocB förBtifmer (Sber, @obe herrar ocB ©menffe sHtån, alte famttigen fautt fnoar ort) en i ftinnert;et, nteb att konglig sJcåb ocB Sititeft ftåbfe måtBemågen. STOCKHOLM, 1862. P. A. Norstedt i Söner, Kongl. Boktryckare.