Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tror du Emilia, att jag var nog tranquil, oaktadt det alltför oförmodade i hans yttrande, att lugnt under säkert en hel timmes tid öfverlåta min hand i hans, hvarunder han öppet gjorde mig förtroende af hela sin fin flutna lefnad; talte om sin mor, som han obeskrifligt älskar, hvilken han har att tacka för sina bättre känslors daning, som ifrån hans spädaste ungdom, genom exempel och ömhet bildat hans själ för ädlare intryck, och som genom sina moderliga omsorger och varningar, hindrat honom, att någonsin glömma sig sjelf och sitt höga himmelska ursprung; framställde, under sanningens rena mantel, sin medellöshet, och sitt hopp, att med drift och idoghet dock kunna ernå sorgfria dagar; huru dessa bemödanden obeskrifligen skulle lättas genom min motsvarande ömhet, och det hopp att jag här, der han troligen i längre tider vore tvungen söka sitt bröd, ville dela med honom lust och nöd. Lust och nöd med honom! O Emilia! det ville jag med outsäglig känsla af lycksalighet; det sade jag honom äfven ur mitt hjertats grund, då han sluteligen ännu en gång framställde mig sin upprigtiga fråga. Jag förtäljde för honom nu likaså tilldragelser ur min lyckliga barndom; sade honom, huru jag i en af mig ömt älskad ynglings kärlek sett min högsta fröjd, men, huru vid min iråkade fattigdom, och förlusten af mina föräldrar, den genom hans otro förbytts till djupaste smärta; huru jag som af en högre magt dock erhållit styrka att bära mitt af många sammanträffande omständigheter nog pröfvande öde, nu sluteligen hos den engel, hvilken blifvit och ersatt mig allt, åter vunnit ny lefnadslust och nytt lugn. Allt detta var för S. ingen nyhet; han kände till min förvåning genom Friherrinnan, som händelsevis för honom vidrört mina förhållanden, alltsammans. Prisade sig lycklig, som nu genom sin oföränderliga ömhet fick hoppas godtgöra hvad jag så hårdt pröfvat, försäkrande mig, att bemödandet och ernåendet deraf, skola komma att utgöra hans högsta lycka. Och säg, fördömmer du nu din Mathilda, för hennes outsläckliga kärlek till S. O! säg Emilia!
Enligt Björneborgs riksdagsbeslut den 9 Februari 1602 § 10, bestås häradsfogden i hvarje härad en fogde-tjenare till biträde vid krono-uppbörden, med det undantag, enligt Kongl, brefvet den 20 Augusti 1804, att kronofogden i Södra Sysslets fögderi af Vermlands län är tillslagen 2:ne sådana biträden och, enligt hvad Kongl, förordningen den 12 December 1602, att fogde-skrifvaren, om han otroligen umgås med uppbörden, belägges med lika straff som fogden. Till fogde-tjenares allöning har staten anslagit indeld lön fem riksdaler kronovärdie, som, efter förvandling, i enlighet med markegångspris utgår. Dessa fem riksdaler ingå uti kronofogde-lönen, på det sätt, att han, utöfver den honom anslagna indelda lön, uppbär indelningen för fogde-tjenaren, som, med det ringa anslaget icke belåten, njuter en med kronofogden öfverenskommen kontant lön. Konungens befallningshafvande utnämner, efter kronofogdens förslag, fogdetjenare, och förser honom med fullmakt, hvari han tillförsäkras den för tjensten på stat anslagna lön. Om en sålunda förordnad kronofogde-tjenare i tjensten förgår sig eller sig olagligt förhåller, drabbar honom, och icke kronofogden, ansvaret derför; men då ett ringa antal kronofogdar kunna medhinna sina många göromål med biträde af endast en fogde-tjenare, hafva en del kronofogdar dessutom 1, 2 å 3 skrifvare-biträden, hvilka, för att skilja dem från den med lön på stat försedda fogde-tjenaren, vanli gen benämnas uppbörds-skrifvare. Göromålens mängd och beskaffenhet tvinga emedlertid kronofogden ganska ofta, att begagna dessa uppbörds-skrifvare till förrättande af tjenstebestyr, såsom utmätningar, auktioner m. m., dock med skyldighet för kronofogden att ansvara för deras beteenden vid utöfningen af hans tjenst. 6 Allm. Besv.- och Ekon.-lltskottets Betänkande, N:o 103.
Då dessa HufvudTitlar uti StatsUtsk. förevoro, följdes det behandlings-satt, att de föreslagna löneförhöjningarne hvaroch en för sig genomgingos och afgjordes samt upfördes på särskildta tabeller, hvarefter den hufvudsumma, som för den nya löneregleringens genomförande erfordrades för hvarje Depart. eller Expedit., uträknades och till R. St:rs bifall hemställes. Jag hade således trott, att man gjort rättast uti att bifalla alla de särskildta löneförhöjnings-summor, emot hvilka anmärkmr ej förekommit och föranledt till återremiss, så att dessa summor blefve definitift bestämde. Emellertid hafva, på sätt Hr Gr. o. Landtm, uplyst, de föreg:de tabellerne blifvit för vinnande af rättelse i anmärkta delar till Utsk. återremitterade och definilive beslut öfver de öfriga deri upförda lönebeloppen således ej fattade, hvarföre jag för min del icke heller vill framhärda uti yrkandet om ett förändradt förfaringssätt i afseende å den nu ifrågavande tabellen, ehuru jag fortfar att förebrå mig, det jag ej med behörig upmärksamhet afhört de propos;r, som ang:de de förra punkterne blif - 3 Sfi Den 23 Mars e. m. vit framställde och dervid fristat E. o. Ad-.s upmärksamhet på det af mig nu anmärkta förhållandet. Hr von Koch: Jag för min del kan ej annat än helt och hållet instämma i hvad Hr Bildt anfört. Jag tror, att då någon anmärkn. ej blifvit gjord emot de delar af StatsUtsk:s Utlåt. ang:de de särskildta lönebeloppen, som öfverensstämma med K. M:s Propos. , dessa delar jemväl böra definitift afgöras oeh tabellerne följaktligen icke i deras helhet återremitteras, utan endast i de delar deraf, som till följd af Ståndets beslut böra undergå rättelse. Att så ej förut skett, är, i min tanka, onekligen ett förbiseende.
Hofoch Stall-Staterne Andra Tito Civileoch Lands-Staterne - Tredje Dito Militaircoch FörfwarSwerken till Lands och Sjös. Fjerde Dito Clereciet och Lärowerken - Femte Dito Fria Konstcrne Sjette Dito Milda Stiftelser Sjunde Dito Penstons-Ltatcn , Ättonde Dito Allmänna och Extra Utgifts-Staten Summa I Penningar , Indelta Räntor - Spannemäl T:r 28,959 i§ ä r N:dr Z:r Z2,;47 ä iz R:dr - 2,469,662: 2Z, 6 - 309,994: 40, 9 - 21,719: 14, k - 43,129: 2;, 4 2,844,524: 5, 8 489,774: 18 3 Z:r 61,526 5;- Allmänna Indragnings-Staten Afwerstott af Spannemäl hwaraf Markegängs-priset bör upptagas under Inkomsten men det debiterade CtatS prisct afffrifwas 11,733: 14, — Summa som utföre ;,Z46,2ii: Z7, n Tillkommer till Krigsffulders Afbetalning.
Jag anser mig dertill hafva så mycket större skäl, som jag derigenom vill lemna StatsUtsk. tillfälle att yltra sig öfver några andra motioner i detta ämne, i händelse de, såsom jag förmodar, inkommit till StatsUtsk., efter det förevar, utlåt, afgafs. Det skulle synas, som StatsUtsk. haft någon viss brådska med delta utlåt, för att vinna det åsyflade ändamålet; ty jag tror mig veta, att motioner inom motionstiden i de andra Stånden blifvit väckta och kommit Utsk. tillhanda, fastän de icke i utlåt, finnas upptagna. Jag vill derföre ytterligare förena mig med de herrar, som begärt återremiss, hvarigenom StatsUtsk. kommer i tillfälle att besvara de öfriga motionerna i ämnet. Frih. Nauckhoff: Jag ber om ursägt för det jag icke ernar underkasta mig den inskränkning i yttrande-rätten här blifvit tillstyrkt, ehuruväl jag icke har den äran tillhöra Konungens rådkammare. Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta uppläsa den voter.Vspropos., som finnes upptagen i StatsUtskis utlåt. N:o 28, samt att jag derefter måtte återfå ordet. Den i Hr af Harmens’* reservation åberojiade votertspropos. upplästes. Frih. Nauckhoff fortfor derefter: Och nej vann! Det har likväl icke varit mig möjligt att af hvad här blifvit yttradt få reda på sambandet emellan voterts-åtgärden inom Utsk. och Nummer-lotteri-frågan. Jag anhåller derföre, att Hr ordform i StatsUtsk. ville benäget upplysa meningen med den propos. i detta ämne, hvarom Utsk. voterat, på det man må få visshet om , i hvad mån voteringens resultat var afsedt att inverka på nu ferevar, fråga i dess fortgång. Den 8 April f. ra. Frih. von Schulzenheim: Om jag rätt uppfattat ?2ne värde ledamöters, Gr. florns och Hr Anckarsvärds yttranden, skulle jag anse mig ti MA
Ständers omedelbara profning dcfte ämnen underställa, tt Likaledes i den af g Mom. uti 29? föranledde sraga, om hwarje enskild Ledamots af Constitutions Utstottet skyldighet, att hoS sitt Ständ anmäla - om ivid granskningen af Stats RädetS protokoll, dan funnit Utskottet ej haava gjort afseende xa de i detta Moment nämnde Embetsmäns förhållande, hwilken anmälan dori remitteras till Utskottets utlätande hwar. srcr och s dan det inkommit , Standet mä siröfrva on. d.n gjorde anmälan bör hänrm aS till ^ustitiäGmbndsmannenS handläggning eller -j, hafwa de fleste twenrie Stånds Ledanrotee 'Is oetta Utstött ett sädant stadgande godkänt, me» Lcdamöterne af rwenne andra Ständ det samma alldeles ogillat; hwilket förhällande Utskottet stokat klitt 1 med ett till detz Protokoll af Herr Auditeuien Xönig ingifwit anförande, hos Riksens Högloft. Stander anmäla, jemte hemställan för öfrigt, om icke läm cligast kunde för närwarande wid Conftitulionslltjkok ets förflag i denna del fä förbi isma, men huswudfakcliga frägan säfom under detta Rttsmöle wäckt wid först bliswande Lagtima Riksdag tcll af era ide företagas. Slutligen har Utskottet ej bordt obemärkt lämna den omständighet att i fräga om bestämdare uttryck af Z9 §. af Riksdagsordningen, innehällande enligt senare Redactionen: att till Drdförsnde l Utlkstt rväljeS en af Uidderffapet och A» delnL 812 Den 18 November. delnS Zullmägtjge, pä sätt RiddarhusGrdnim gen föreflkrifwer, Utskottets Ledamöter af Wallofl. BorgareStändet äfwenwal medgifwit, att denna walrätt ma ensamt tillhöra Högt.
Besv. och OucoH.-Ut kottens Vildt inde N:o 48. ”en tredjedels minskning i sia extra rotehålls-skyldighet, åtaga sig det stan”diga Knektehållet, sålunda lill en tredjedel i numeraira beloppet nedsatt; ”och att den, som ifrån de utlyste sammankomsterne för detta ändamål ute"blifver, lemnar intet eller vilkorligt svar, måtte anses icke hafva uppå förelaget ingått, utan alltså vilja förblifva vid den oförraeilade extra rote*'rings-skyldigheten; dock att under tiden den närvarande ordinarie rote''i ingen kom me att orubbad förblifva.” Sedan Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotlen, som gemensamt företagit behandlingen af detta ärende, genom Kongl. Maj:ts Kådig 1 Berättelse vid denna Riksdag, om hvad i Rikets Styrelse sig tilldragit, inhemtat, att med den jemkning af ständiga Knekte-hållet i Skåne, hvarom Rikets Ständer vid sista Riksdag gjorde underdånig framställning, någon åtgärd ännu icke kunnat vidtagas, enär regleringen derom vore beroende af extra roteringens i provincen afslutande, men att emedlertid ali skyndsamhet blifvit vederbörande anbefalld med de i sistnämnde afseende nödige åtgärderné; så hafva Utskotten öfver-vägat hvad i ofva 11 berörde måtto förekommit samt förhandlingarne i denna (Våga å förra Riksdagen i öfrigt O D O O innehålla; och alldenstund den af Herr Hallenborg nu väckta motion, som hufvudsakligen är af enahanda syfte med de å förra Riksdagen gjorda yrkanden, samt står i strid med Rikets Ständers då fattade och lill Kongl. Maj:ts
Regeringsformen stadgar, meddelade närmare föreskrifter, angående hithörande ärendens behandling, hvilka finnas vara af behofvet påkallade; — och Kong!. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 22 Augusti 1844. OSCAR. L. Herm. GyllenhaaL 16 Lag-Utskottets Betänkandej N;o $6. Utskottet, som derjemte fått emottaga de i Stats-Rådet och Högste Domstolen i ämnet hållna Protocoll, har i sammanhang härmed förehaft ett hos Hederv. Bonde-Ståndet ingifvet och till Utskottet likaledes remitteradt memorial, hvaruti Riksdagsfullmäktigen från Skaraborgs Län Johannes Andersson yrkat, det måtte, på sätt Lag-Utskottet vid sisthållna Riksmöte föreslagit, genom en lag bestämmas: ”att enskild eganderält vike för det allmänna bästa, der nödigt pröfvas, att jord eller lägenhet, som enskild man tillhörer, begagnas skall, vare sig till Rikets försvar, till allmän väg eller bro, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning i farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylikt allmänt behof”; med hemställan likväl, om icke dels hamnbyggnad serskildt bör uppräknas bland de fall, då den enskilda eganderätten måste vika, dels ock den grund, vid bestämmande af ersättningen för den jord, som kunde komma att afstås, må antagas, att samma ersättning skall utgå med en fjerdedel utöfver det värde, hvartill Gompromissarier uppskatta jorden, och icke med hälften, likmätigt Lag-Utskottets förslag. Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, finner visserligen Utskottet, att enskild egande-rätt, ehuru helig den än må vara, likväl måste vika för det allmänna bästa; — att fastän denna grundsats, på sätt i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition blifvit anmärkt, redan i vissa fall gjort sig i Lagstiftningen gällande, fullständiga stadganden, då dess tillämpning kan komma i fråga, dock ej finnas, och således att en
N:o 99. 227 ”Revisorerne skola sorgfälligt efterse, huruvida statsmedlen blifvit i öf verensstämmelse med grundlagens bud samt de af Rikets Ständer fastställda stater använda; huruvida de vilkor blifvit behörigen iakttagna, som af Stånderne blifvit för utbetalningen af vissa anslag fastställda; samt om de Kongl. Maj:ts beslut, hvarpå utbetalningarne sig grunda, äro med vederbörlig kontrasignation försedda, så ock om inkomsterna på rätta tider och till rigtigt belopp i Statens kassor influtit; huru vederbörande, på hvilka kontrollen öfver kronouppbörden ankommer, sina skyldigheter fullgjort; hvilka åtgärder i afseende på möjligen inträffande proprie-balanser blifvit vidtagna, samt huru Statens verk och inrättningar sina åligganden uppfyllt, med hvad mera, som till ett tillförlitligt omdöme (lika med §:ns nuvarande lydelse.) *) 4:o. Den allmänt öfverklagade långsamhet, hvarmed Rikets Ständers Revisorers berättelser offentliggöras, lärer väsendtligen härröra af stadgandet uti instruktionens 7:de § 3 morn., att så framt vederbörande embetsverks förklaringar endast inom tre månader efter revisionsförrättningens slut till Riksgälds-kontoret inkomma, de blifva till trycket befordrade. Med den långsamhet, hvarmed officielt tryck hos oss besörjes, blir häraf en följd att flera månader hinna förgå af nya året innan den, likväl redan i medlet af Oktober föregående året fullt färdigskrifna, berättelsen blir för alla vederbörande jemte allmänheten tillgänglig. Då denna långa förklaringstid på intet sätt öfverensstämmer hvarken med de anspråk på ett raskare expeditionssätt. som nu med skäl göras, eller med våra så betydligt förbättrade kommunikationsmedel, tager jag mig friheten föreslå, att nämnda förklaringstid blir inskränkt till sex veckor. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles ödmjukligen. Stockholm den 14 November 1865. C. E. Ljungberg. *) De af motionären gjorda tillägg siler förändringar i §:ns nuvarande lydelse äro här ofvan satta med kur siv-stil. Motioner i BorgareStåndet 1865.
Så stälde sig undseendet för mannen lik en isbarrier mellan henne och den öfriga verlden, och den firade verldsdamen var i sjelfva verket lika isolerad som om hon lefvat i en klostercell. Hans tillgifvenhet eller intet! Det tjenade ingenting till att tänka på ersättning, det kunde icke finnas någon. Der kändes åter den svidande, brännande värken i hjertat, hon började att känna den oftare än förr, och den kom henne att tänka på sjukdom och död. Hon fasade derför, när hon satt der så ensam i den tysta natten. Den skulle väl komma en gång plötsligt och oförberedt, doktorn hade antydt något dylikt; han hade också förbjudit henne att dansa. Hon såg ned på fötterna, atlasskorna sutto hårdt och vristerna stodo höga; de hade således svullnat nu igen. Hon kastade skorna af, drog till sig ett par mjuka tofflor och stack in fötterna i dem. Om han en gång ville komma till henne, och hon gömmande hufvudet vid hans bröst finge bikta hur hon längtat och lidit! En enda vänlig blick skulle göra allting lättare. Men hon vågade icke längre hoppas och vågade icke heller hängifva sig åt förtviflan. Så fortsatte hon kampen af gammal vana, men med klenmodigt hjerta. Hon lutade hufvudet mot stolskarmen och hennes tårlösa blick irrade trött och likgiltigt öfver rummets täcka möblering. Allt var så läckert och fint, man kunde vänta amoriner titta fram ur sidendraperierna, men all denna glada lyx stod i skärande motsats till hennes eget tröstlösa ansigtsuttryck. Hur gerna skulle hon ej velat gifva all denna grannlåt för ett enda hjertevarmt ord! Hon reste sig tungt och gick bort till det lilla ebenholzskåpet för att taga sina droppar, hvilka åtminstone skulle lindra plågorna. Derefter gick hon fram till fönstret, rullade upp gardinen och såg ut i den stilla vinternatten. Stjernorna tindrade så kallt, hon kände sig så öfvergifven och förglömd, och ett par heta tårar banade sig väg genom sminket utför hennes kinder. Att dö ... att dö ... det är någonting så mörkt och gåtfullt. Det måste komma en gång ... och så dessa ändlösa rymder! Der föll ett stjernskott.
Den står tydlig nog vid den BI gamla lienimetz eller vid strofer som denna (ur s Farfars klagan w): för öfrigt förtjusande idyllen Sorgsna ini ?er, livart maii ser Flor p&amp; fauor och bankr, Granna tal vid grafveu, Kramar, stit och elegans, Sedan iipptiickt ocli balans, Barn vid tiggarstafveii. Dessa ~ * eiiliiiiscenser.Iiindra å andra sidan författarinnans indivik dixalitet a t t göta sig fullt gällande. Man liksoni vantar att se sjiittoiihundratalets skepticism sticka fram bakom satirens kärida rytiner; man låter ett och aniiat ininus skymina bort det plus af varm indignation, soiii liar och diii. röjer sig hos Snorre. I de stycken, dar ingen omedveten iinitation spelar iii. såsom i sominarlifsbilderna och några af tidsoch småstadssatirerna, f i r man därför det klaraste intrycket af författariniians naturell ocli osökt lediga versbehandling. Satiriker är Snorre framför allt. Hennes satir liar inånga foreriiål, från tids-andan och den nya litteraturen till modegalenskapen, men sakrast träffar deii, då den riktas mot smiistadslifvets lyten. Kotterivasendet, afundsjukan, skvallret,. som vet 01.11 allting livad c111 gör och t&amp;iiker, Ja iuycket mera, .&amp;ii hvad sjiilf du vet, allt sådant gisslar Snorre, än i godlynt intinterliet, an på allvar, än direkt, iiii indirekt. A t t för sina skapejser anvanda djurfabelns skyddande förkladnad har satirikeiw alltid Blskat, och Snorre förnekar ej denna förkarlek; de bitar, diir scenen ar förlagd till Iiönsgården, höra till det roligaste hon skrifvit ... F ö r sitt eget köns små svaghe.ter liar Silorre i all synnerhet öppet öga.
- Dch beläggaé ej mindre geometrifa chartor , än pergamentébref, på det färt med cf)arta*figillata , att benfamma påfliftraé handlingen, hm araid åtmin* frone få rnpcfet af papperet jemte flämpeln bör faft# 12 Ijäftaö, att Derå fan tecfnaé till f>«>aD Dofuntent bartan f)örev. ©onationer, refolutionet Derå, forn antingen efter 'Söårt fpeciela förorDnanDe eller allmänna forfattningar för* länaö i goDö eller penningar af allmänna meDel, få mtD ©tatömerfet, font af anDra ^ublifa fafor od) fonDer, när gåfman i märDe eller penningar går öfmer 50 3l:br, förfeé meD flämplaDt papper efter ©ep för fjunbraDet. gaftebref förfeö meD d)arta*figillata till ett fjerDeDel emot DmaD för Äöpe* od) SBptefcbref jlaDgaö, eller till en fjerDeDelö procent af föpejfiUtngen till odj meD 150 9l:Dr, fantt till en attonDeDelé procent af fjvoaD Derutöfver fitger, på neDanflåenDe fatt: unDer fantt till od) meD 25 3c:Dr — 3 Derutöfver till od) meD 50 3v:Dr — 6 till od) meD 75 9l:Dr ... — 9 till od) meD 100 3v:Dr — 12 till od) meD 125 Dl:Dr — 15 till odj meD 150 9l:Dr — 18 fatnt
Sölf v i t sborgs skeppsfart på utrikes ort, så har jag af sakkunnige män erfarit, alt inloppet till staden eller sjelfva rännan lärer vara endast 10 fot djupt, och att man således icke kan påräkna, att större fartyg skola anlöpa staden. Kan väl han bringas till något välstånd, dä han till medtäflare har städerne Christianstad och Carlshamn sig så nära? troligen blir Sölfvitsborg ett näste för tullförsnillning och detta desto säkrare, som utanför redden ligger ön Bornholm, från hvilken staden kan erhålla det. utländska kram, som åslundas. Jag minnes ej, hvarest jag läst eller hört del, men helt nyligen lära 2:ne (ullbeslag hafva egt rum i Sölfvitsborg, dervid innevånarne gjort gemensam sak med försnillarne mot tullbetjeningen. Hvad, som från Sölfvitsborg förnämligast utskeppas, består, som vi alla nogsamt känna, af bränvin, hvilket man ser i ymnigt mått upföras lill hufvudstaden. För denna utförsel behöfver Sölfvitsborg ingen stapelfrihet. Såsom Gr. Lagerbjelke uplyst, har Konungen 2:ne gånger afslagit ansökning om stapelfrihet för denna stad och sista gången helt nyligen. Kan del då vara skäl för R. St. att för 3:e gången åter besvära Konungen med en dylik anhållan, utan alt förändrade omständigheter inträd), på grund hvaraf densamma bör bifallas, hvarföre jag på de skäl, föregrde talare anfört och dem äfven jag nu andragit, hoppas och önskar, alt R. o. Ad. ville afslå betänk. Hr Ekenstéen, Joh. Fritz: När delta ämne i går förevar, och Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. på bifall eller afslag, svarade ingen mera än jag ja derpå, innerligen öfvertygad som jag var, att denna fråga icke kan falla. En stund derefter lemnades Gr. Lagerbjelke ordet, då han begärde uplysning om frågans utgång inom de öfriga Stånden, af hvilka Bondeoch BorgareShn lära bifallit, men PresteSt. afslagit betänk.
Den karlen hörde till ett lag, som arbetade i Ortegas-tunneln och blef upplöst, då där stulits en hop dynamit. Arbetarena fördelades längs linjen, så att de ej skulle kunna ställa till något gemensamt spektakel, men omöjligt är det alls inte att han hämtat en eller annan patron med sig hit. Vi måste fånga in honom, innan han försöker utföra sina vänliga afsikter. Jaså! sade Pietari Taivalmaa, då han fick del af det nya sakläget är han en af den sorten? Vänta tills jag får tag på honom igen! Den här tingesten med en nästan öm blick på ämbetsstafven tar nog snart de funderingarna ur honom! Därmed ämnade han sig ut, antagligen för att omedelbart pröfva ofelbarheten af sin metod, och såg både förvånad och indignerad ut, då jag höll honom tillbaka. Så brådt är det inte. Så länge där är rörelse i lägret och han ser att vi ha ljus, vågar han icke företaga någonting, trodde tysken. Och har han någon dynamit, så är den väl troligen gömd någonstädes i skogskanten. Det vore inte svårt att knipa honom, om vi bara hade en aning om hvar det kan vara. Första dagen han kom såg jag honom tumla med någonting vid den stora stenen nära spången, som går upp till bärgsbyn, upplyste Taivalmaa. Och det skulle inte vara ett dåligt gömställe. Tio mot ett att det just är där han har sitt upplag! Det förenklar saker och ting hela hopen, funderade tysken. Om vi så tyst vi kunna och hälst en om en begifva oss upp dit och vänta tills han kommer, så knipa vi den juvelen. Han vågade säkert inte gå rätt dit, då han ej kunde veta, om någon af oss följde honom i mörkret. Vänta ett ögonblick, invände jag. Det är nog sannolikt att vi kunna komma öfver honom där i närheten, men långt ifrån säkert att han inte slipper undan i mörkret. Vi måste ställa en karl vid hvart spår, som leder ut från lägret de äro ju bara tre så att vi i alla fall få tag på honom, också om han slinker oss genom fingrarna vid stenen. Tysken medgaf genast riktigheten af förslaget, men ordningsmannen tyckte att det vore både enklare och säkrare att utan vidare skjuta polacken.