Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare föreslås: att underhållstagare må, efter fyllda 60 år, om han fått sitt afsked från värfvadt garnisons-regemente, men elter 65 år, om han tillhört indelda arméen eller Wermlands fältjägare-corps, komma i åtnjutande af förhöjning i sin pension med 50 procent, eller till 45 Rdr för underhållstagare i 3:dje klassen, och med 25 procent eller till 75 Rdr för underhållstagare i den 2:dra. (Skillnaden mellan dessa förhöjda belopp blifver densamma, som mellan pensionerne utan förhöjning i de begge klasser, nemligen 30 Rdr); att, i öfverensstämmelse med hvad kommitterade i afseende å löneregleringen för korpralerne hemställt, den nuvarande större pensionsrättighet, korpralerne åtnjuta, måtte få, med tjenstetidens förändring i närmare motsvarighet till den högre förmånen och verkliga förhållandet i allmänhet, på följande sätt bestämmas, och jemväl tilläggas vice-korpralerne, nemligen: aj att förste korpral, som berömligen tjenstgjort i denna egenskap under 5 år, eger vid afskedet undfå 25 procents högre pension, än hvartill han då skulle, såsom korpral, hafva varit berättigad. bj att korpral får, likaledes efter 5 års berömlig tjenstgöring i denna grad, pensionsrättighet vid afskedet i klassen näst ofvan den, han såsom soldat skulle hafva tillhört; och c) att vice-korpral, som med nyssnämnda vitsord tjenstgjort under 10 år i denna egenskap, erhåller vid afskedet 50 procents högre pension, än honom hade tillkommit såsom soldat. I här förut icke nämnda hänseenden böra de för manskapets pensionering nu gällande föreskrifter fortfarande i tillämpliga delar lända till efterrättelse".
”Det lärer ej kunna bestridas, att ett heraman med 3o tunnland å”ker och 60 tunnland äng behöfver mindre byggnader, an ett med 100 ”tunnland åker och 1000 tunnland äng, så val i afseende å uthus för groddans inrymmande, som boningshus för det större antal arbetsfolk, som på ”det ena än på det andra erfordras. ”Härtill är i öfrigt så mycket större skäl, sora Kongl. Maj:t upphäf”vit sätesbyggnads-skyldigheten vid säterier.” Olämpligheten af ett stadgande, hvarigenom det ålades innehafvare af mindre heraman, alt bygga och underhålla lika stora hus, som å större hemman erfordras, lärer vid allmänna Lagens utfärdande nogsamt varit insedd; hvarföre ock, sedan föreskrifter blifvit meddelade i 2 Gap. 1 §. Byggninga-Balken, hvilka, och i 27 Gap. 3 §. samma Balk, huru stora hus å hvarje hemman i allmänhet böra byggas, sistberörde lagrum innehåller, att å mindre hemman må smärre hus vara efter nödtorften — samt vidare, alt ingen skall vara pligtig att bygga mera än gården larfvar, efter landets bruk och lägenhet. Och då dessa föreskrifter ännu gälla till efterlefnad samt Herr Friherren icke anfört annat skäl för sitt förslag om upphäfvande af alla lagstadganden örn laga hus, än en förutsättning, atj; deremot stridande föreskrifter skulle finnas, anse Utskotten sig sakna anledning alt understödja motionen, hvars ogillande alltså tillstyrkes. Stockholm den 25 Nov. 1834- Lagsamt Allm. Besv. och O ccon.-Vt skottens Betänkande K-o 3z, 5 N:o 32. Ankom till Exped.-Utskottet den 26 Nov, Betänkandej i anledning af väckt fråga om skyldighet för Rikets Hof-Rätter och Collegier att vid hvarje Riksdag inkomma med Utlåtanden öfver Lagstiftningens verkningar. För att sätta Rikets Ständer i tillfälle att vid hvarje Riksdag i elfe sammanhang inse och bedöma det inflytande
Vid 18:de punkten, af Biskop Heurlin, hvilken, såsom sin reservation, upptog utgiflsafdelningens förslag lill utlåtande, så lydande: »Lika med motionären, anser Utskottet att man numera icke hehöfver söka bevis derför, att naturvetenskapen icke allenast utgör ett bland de väsendlligaste och ädlaste bildningsmedel, ulan äfven att dess stora vigt för näring och industri af alla slag berättigar densamma till en väsendtlig plats bland de undervisningsämnen, hvilka hvarken kunna eiler böra försummas vid Elementar-läroverken, om de skola uppfylla det kraf, som ej mera’låter sig afvisas. Naturvetenskapen hehöfver vid hvarje fullständigt läroverk sin egen man, och denne måste aflönas i förhållande till under - 48 Slats-Utskottels Utlåtande, M 89. visningsämnets vigt och det arbete, man af honom kräfver. Utskottet hyser intet tvifvel derom, att, vid den väntade regleringen af våra Elementar-läroverk, denna grundsats skall vinna fullt afseende; alt i en utkommande skol-lag varder bestämdt, hvilket rum naturvetenskapens studium bör inlaga i undervisningens kedja och att lärarnes aflöning blifver i förhållande dertill bestämd. Utskottet vågar derutöfver yttra den förhoppning, alt, under det en del läroverk, helst de i stiftsstäderne belägna, få bibehålla sin hufvudsakligen klassiskt vetenskapliga caraetére, andra, be lägna i sådana städer, hvarest en betydligare industri och vidgad rörelse göra det lämpligt, kunna i afseende på naturvetenskapernas tillämpning så utvidgas och fullkomnas, att deras öfversta afdelning motsvarar det verkliga och högt uttalade be hofvet af leehniska läroanstalter. Denna reglering kan likväl ej genast träda i ver ket, äfven om den skulle ganska snart beslutas; nu gällande interimsstat, beräknad och fastställd med afseende på den personal, som vid dess utfärdande vid läroverken tjenstgjorde, lägger, på åtskilliga ställen, derför tilis vidare, hinder i vägen.
Sk® af koppartillverkningen derstädes, äfvensom de åt bergslaget anvisade och, jemte andra, under rubrik »befrämjande i allmänhet af Bergsbruket» i Riks-staten uppförda Indelta räntor i följd häraf till Kronan indragits. Men alldenstund förslagsvärdet å samtelige under nyssnämnda anslag upptagne indelta räntor befunnits vara i 1855 års Riks-stat särdeles lågt beräknadt, har Utskottet, oansedt den skedda ränte-indragningen, uti förslaget tili blifvande Riks-stat (Tab. M 8), för de på detta anslag ännu qvarstående indelta räntorne bibehållit nuvarande Riks-statens förslagsvärde i denna del. H) Fisker i-näringens understöd. 41. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit föreslagit i afseende å aflöningen för 2:ne af de i Statens tjenst anställde s. k. agronomer, hvilka biträda vid odlingsföretag m. m., har Kongl. Majit begärt, att nuvarande arfvodet, 900 Ridr, för den person, som meddelar undervisning angående fiskes-odling, måtte höjas med 600 Ridr, eller till 1,500 Ridr Riksmynt. Och enär Utskottet anser det vara billigt att äfven bemälde person kommer i åtnjutande af lika aflönings-förmåner med förstbemälde tjenstemän, för hvilka Rikets Stunder, uppå Utskottets hemställan, redan bifallit att dylik arfvodes-tillökning skall ega rum, tillstyrker Utskottet, att den af Kongl Majit nu föreslagna arfvodes-tillökningen, 600 Ridr, må af Rikets Ständer beviljas. 42. Derjemte har Kongl. Majit hemställt, att. såsom anslag till förrättande af vetenskapliga undersökningar rörande fiskerierna, under nästa Statsreglerings-period, måtte beviljas 1,000 Ridr Riksmynt årligen, eller tillsammans 3,000 Ridr.
Att den af somliga befarade brist på nit och omtanka vid bergning, insamling och uppsiillning af säd och foder, hos ett Tjenstehjon, som skall bortflytta, ej kan blifva något, till den föreslagna tidigare flyttningen, föranledande skäl; emedan det alltid skall bero på en vaksam husbonde, att så väl i dessa, som andra fall, hålla Tjenstefolket till'deras skyldigheters fullgörande antingen det skall öfver vintern <]varbli£va, 3Q0 Besv. och Ekon. Utsk. Bctiinkandcn. i bans tjenst eller derifrån bortflytta. På dessa skäl och grunder kan Utskottet alltså icke tillstyrka bifall till Tjenstebjons på Landet flyttning i Juni månad. I afseende åter på dylika Tjenstehjon» nu varande flyttningstid, Michaelsmässan; får Utskottet anföra, att då erfarenheten nogsamt visat, det ej allenast mycken vårsäd, i synnerhet ärter och hafra, ulan ock Jordfrugtcrne, bland hvilka den på i7Öo:talet i Riket införda Potatesvexten förtjenar ett utmärkt ruin, kunna blifva bortskämda och gå förlorade derigenom, att vid Michaelitiden, då Tjenstefel ket bortflyttar, Jordbrukaren ick e äger tillgång på tillräckligt antal arbetare till sädens inbergande och Jordfrugt. rnas upptagande i rätter tid, innan de af regn o h frost angripas, och stundom på 2 å 3 dygn förderfva?, förmodar Utskottet, att Riksens Häglof!. Ständer benäget torde inse, det sådana medel och utvägar böra vidtagas, hvarigenom, så vidt i mensklig förmåga står, åt den idoge och omtänksamme Jordbrukaren bör förvaras hoppet, att icke genom brist på nödiga arbetare se sig betagas tillfället, att i god tid rädda och insamla det betydligaste ef hans lifsuppehälle till nästa skörd. Det nu för tiden antagna sätt, att bruka jordén, samt våra tidigare vintrar, föregångne af mera regnaktiga och kyliga höstar, r.u än förr, lära äfven fordra, att
Det kan hända med hvilken adress som helst; men icke går det an att antaga en ledamots yttrande som adress, förrän förslaget blifvit remitteradt till Exped.Utsk. enär grundlagen uttryckligen föreskrifver, att alla från Stånden gemensamt utgående expeditioner af Exped.Utsk. skola uppsättas. II. Ex. Ilr Gr. Mörner, Adolph Göran: Jag har begärt ordet i anledn. af de upplysningar, jag nyligen erhållit af en lä! nre från de södra orterna, som vistats både i Götheborg och Jönköping och sett cholerans förhärjningar på båda ställena. Hans yttrande är, att han anser de spärrningsanstalter, som äro gjorda i åtskilliga provinser, icke allenast onyttiga, utan äfven högst vådliga och skadliga. Han säger, att spärrningsanstalterha just äro ett sätt att propagera choleran, emedan den, som skulle sjukna på ett sådant spärrningsställe, i anseende till den mängd menniskor, sorn der samlas, omöjligen kunde erhålla den vård celi skötsel, hvarförutan sjukdomen skall få en fart, som annars icke händt. När man har ett sådant yttrande, när derjemte andra länders erfarenhet bevittnat, att spärrningar inom landet äro o verkställbara och skadliga, så tror jag, att man icke bör draga i betänk, att yttra den opinion, som kan befordra upphäfvandet af sådana spärrningsanstalter. Jag tror, att det vore nyttigt, om II. St. snart inkomme med deras yttrande och tillkännagåfve, att de funnit, hvad upplysningen och erfarenheten redan bekräftat, att de försigtighetsmått, man vill vidtaga, motverka ändamålet och, i stället för att hindra farsotens spridande, snarare befordra densamma. Således önskar jag på allt sätt, att R. o. Ad. ville vidtaga den föreslagna åtgärden att afslå utlåt, och sedan yttra, hvad R. o. Ad. i detta ämne finner lämpligt. Jag tror icke, att ett sådant afslag kan vara stridande mot grundlagen. Riksd.- Ordn. innehåller tydligen, att Stånden äga att antaga eller förkasta ett utlåt.
Della försigtighets-vilkor hade dock icke längre varaktighet än till 1701, då en verklig och, såsom af åtskillige förhållanden ådagalägges, icke obetydlig sedelrörelse infördes; men på det att bokstafven ändå icke måtte blifva förnärmad, utgåfvos sedlarne under form af flyttbara Depositions-bevis. (se Ständ. Deput. Underr. punkt 4>) Så uppkom den såkallade Transport-räkningen och den stilisalion, som ännu finnes begagnad i alla sedlar, såväl Bankens som Riksgälds-Contorets, alt de nemligen hafva formen af qvittencer eller depositions-bevis, icke af skuld-förbin? cleiser. 2:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse och Förordning af den 27 November 1776, utfärdad med åberopande af serskildt gifven öfverlåtelse från Rikets Ständer, ålade Banken alt, i stället för de förut brukliga, på daler kopparmynt stälda Transportsedlar, förse allmänna rörelsen med ett lill sitt gångbara värde behörigen stadgadt guldoch silfvermynt (hvilket dock i sammanhang dermed så bestämdes, att 18 daler i stället för 9 daler skulle motsvara 1 R:dr Specie, och således 5o för 100 af dalersedlarnes ursprungliga siffervärde rabalteras,) och att de på detta Specie Riksdalermynt grundade Bancosedlar, som, för mera vighets skull, blefve med samma mynt omlöpande, alltid vid anfordran med Speciemynt inlösa», 3:o 72 §. af 1809 års Regeringsform lyder: Riksens Ständers Bank förblifver, som den hittils varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Slåndjderjtill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna; egande Riksens Ständer allena rätt allgenom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas”.
I det samma kom en af pigorna in och lemnade henne ett telegram. Hon trodde att det var till mannen. Det rörde väl någon affär. Men det var till henne sjelf. Hon vek upp det med ytterlig förvåning. »Din far insjuknad i lunginflammation. Önskar se dig. Kom genast. Richard.» Det var det hela. Men det gick rundt i hennes hufvud. Om han skulle dö! Hon hade blifvit dödsblek. »Budet vill ha qvitto», sade pigan. Selma skref det som i en dröm. Och så blef hon ensam. Pigan kastade en lång nyfiken blick på henne innan hon gick. Men i det förtumlade hufvudet fanns endast en tanke: Han skulle dö. Hon hade önskat sig en olycka, och nu skulle den komma. Gud – han, som straffar när man icke tror – han hade hört hennes bön och lät den gå i fullbordan. Det var hans hämd. Så vaknade hon upp ur sin bedöfning. Hon måste ju resa. Det var hög tid, om hon skulle hinna till tåget. Ett ögonblick stod hon stilla och tryckte sina sammanknäppta händer mot ansigtet. Derefter skyndade hon ned för att ge befallning om vagnen. På fem minuter packade hon sin koffert, och så återstod blott att skrifva till mannen. Hon underrättade honom i största korthet om orsaken till resan samt lade telegrammet inuti brefvet. Så var allt klart, och det bar åstad. Från faderns hem och till stationen var ej längre väg, än att man kunde gå den på tjugo minuter. Men aldrig hade hon gått den så fort, och aldrig hade den synts henne så lång. När hon kom fram, rusade hon upp för den ruckliga trätrappan och in i köket. Der stod den gamla pigan i spiseln och laborerade med något. Selma ville fråga henne, men var så upprörd och andfådd, att hon ej kunde få fram ett ord. Den gamla Mätta blef riktigt förskräckt. »Jösses, fru, det är inte så farligt», sade hon och ref köksförklädet ifrån sig, »lugna sig fru lilla, det är inte så farligt.» Och hon strök henne tröstande på axeln. Selma bröt ut i en snyftning. »Nej, nej», protesterade Mätta och började förvrida sitt gamla ansigte, »gråt inte, kära fru.
Mina vänner hafver du låtit komma långt ifrå mig; du hafver gjort mig dem till en styggelse; jag ligger fången, och kan icke utkomma. Mitt ansigte är jämmerligit för vedermödos skull. Herre, jag åkallar dig dagliga; jag uträcker mina händer till dig. Månn du då göra under ibland de döda? Eller månn de döda uppstå och tacka dig? Sela. Månn man uti grafvena förtälja dina godhet; och dina trohet uti förderfvet? Kunna då dina under uti mörkret kända varda; eller din rättfärdighet i de lande, der all ting förgätas? Men jag ropar till dig, Herre, och min bön kommer bittida för dig. Hvi förkastar du, Herre, mina själ; och förskyler ditt ansigte för mig? Jag är elände och vanmägtig, att jag så bortkastad är. Jag lider ditt förskräckande, så att jag fulltnär förtviflar. Din grymhet går öfver mig, ditt förskräckande trycker mig. De omlägga mig dagliga såsom vatten, och omhvärfva mig tillsammans. Du gör, att mina vänner och näste, och mine kände draga sig långt ifrå mig, för sådana jämmers skull. En undervisning Ethans, dens Esrahitens. Jag vill sjunga om Herrans nåde evinnerliga, och hans sanning förkunna med minom mun, ifrå slägte till slägte; Och säger alltså, att en evig nåd skall uppgå; och du varder dina sanning i himmelen troliga hållandes. Jag hafver gjort ett förbund med minom utkorade; minom tjenare David hafver jag svorit: Jag skall förskaffa dig en evig säd, och bygga din stol ifrå slägte till slägte. Sela. Och himlarna, Herre, skola prisa din under, och dina sanning, uti de heligas församling. Ty ho kan i skyn liknas vid Herran; och ibland gudarnas barn Herranom lik vara? Gud är fast mägtig uti de heligas församling, och underlig öfver alla de som omkring honom äro. Herre Gud Zebaoth, ho är såsom du, en mägtig Herre? Och din sanning är allt omkring dig. Du råder öfver det stormande hafvet; du styrer dess böljor, när de upphäfva sig.
Der köpeaftal är gjordt, utan varans eller godsets öfverlemnande, har köparen rätt att erhålla godset mot köpeskillingens erläggande, och säljaren har rätt att fä sina penningar, när han öfverlemnar godset; men icke innefattar detta något bestämdt stadgande, huru förhållas skall mellan köparen och tredje män, om han vill göra sin rätt gällande, på grund af lagen, som tillåter att utmätning skall äga rum. Man har antagit, att äganderätten till lösegendom kan skiljas från sjelfva innehafvandet: det är på denna sals man vill grunda sig. Men huru skall man då förklara sådana förhållanden, der egendomen, som innehafves, olofvandes säljes och _ kommer i tredje mans hand, som köper densamma på god tro? Ar det svek derunder, så stadgar lagen, att en sådan handling skall återgå. I afseende på lånt och förtrodt gods, stadgar lagen rättighet för ägaren att lösa detsamma ; men om denna rättighet ej begagnas, förblifver köparen ägare deraf. Huru skall man kunna förklara, att den ene, som varit ägare, blifvit afhänd sin rätt, utan att han visste deraf, och denna öfverflyttad på en annan? Jag har icke kunnat förklara detta annorlunda, än att äganderätten ovillkorligen medföljer sjelfva godset, så att densamma alltid är anförtrodd uti innehafvarens hand, och den rätt en annan häfver, består endat uti rättigheten alt återfordra godset; men äganderätten öfvergår lill den, som på god tro köper godset. Antager man satsen sålunda, skall man komma dertill, att den, som köper annors egendom, utan att hafva den i sina händer, har ock lemnat äganderätten qvar hos säljaren, och således är det på köparen sjelf det ankommer att se sig före, att den person, med hvilken han handlar, icke bedrager Den 19 Februari. 341 honom, ulan verkligen låter honom få egendomen, ty det är klart, att den som sålt, äfven hör öfverlemna egendomen.
Hvad vittna Tullspecialernas importlistor, silfvertackornas utvandring till Hamburg och den utländska skuldsättningen? Den sorn i stället för sedlar vill skaffa sig blänkande silfveroch guldmynt att förvara och beskåda, står det fritt att fä så mycket han behagar. Öfriga skäl sorn anföras synas vara af ännu mindre vigt, ty jag vili icke tro meningen vara att, sedan Riksbankens lägre sedelvalörer blifvit indragne, ropet på småsedlar såsom beqvämare för den mindre rörelsen skulle tillfredsställas af Privatbankernas kreditsedlar på de låga valörer man saknade. Och samma skäl som förefinnas till bibehållande af sedelvalören på 1 R:dr tala ännu starkare för valören på 3 R:dr. Det är icke den ringaste konseqvens att förkasta den sednare, när man bibehåller den förre. Man har talat om kostnaden 14 Banko-XJlskottets Memorial JW 11. för tillverkningen af sedlarne på 1 R:dr, som mycket begagnas och snart utnötas. Denria kostnad blir ju tredubbel om de förutnämnde utelöpande 4V2 millioner R:dr uti sedlar på 3 R:dr skola indragas och ersättas med 3 gånger så stort antal sedlar på 1 R:dr. — Jag hörde sägas alt dessa små sedlar skulle vara högst obeqväma för den större penningerörelsen, som deraf får ihop liela tunnsäckar, hvilka skola insättas i Riksbanken. Denna olägenhet, om den eljest är verklig, skulle ju blifva vida mindre, om 3 Riksdalers sedlar fingo bibehållas i rörelsen. Skola nu treorna indragas, så blifva väl ettorna så många, att ej tunnsätekar förslå alt bära dem till Riksbanken. — En sedel på 5 R:dr passar icke in uti decimalsystemet, säger man. När decimalsystemet antogs, så uppstod en verklig olägenhet derigenom att 48 icke är en jemn aliquot af 100; men alt någon den minsta olägenhet kan uppkomma deraf alt 3 Ii:dr icke gå jemnt upp i 10 eller 100, är för mig obegripligt.
Viks mo och Sånga mo, i ändamål att efterse planeringsarbetena samt flyttningen af byggnader och persedlar från förra till sednare mötesplatsen, — får Kollegium i underdånighet anföra, att i kostnadsförslaget icke kunnat upptagas andra utgifter än sådana, som utgjorde föremål för det ä entreprenad upplåtna planeringsock byggnadsarbetet, och att följaktligen nödig tillsyn så väl öfver arbetenas behöriga verkställande, sorn öfver byggnadseffekterna och förrådspersedlarne under dessas förflyttning från Viks mo till Sånga mo samt uppställning och ordnande å sistnämnde ställe, måste särskilt bekostas. Som vid räkenskaperna för de förenade mötespassevolansfonderna icke förekommit någon anmärkning, får Kollegium endast, såsom tillägg till de upplysningar, Rikets Ständers Revisorer meddelat i afseende på åtskilliga i räkenskaperna balanserade äldre fordringar, underdånigst anmäla, dels att sedan, på sätt Revisorerne uppgifvit, Eders Kongl. Majrts den 15 September 1851 gifna nådiga dom, hvarigenom sysslomannen i aflidne Regementsqvartermästaren, Kapitenen C. A. von Essens konkurs äro förpligtade att konkursmassans skuld till fonderna inbetala, blifvit för verkställighet till Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande öfverlemnad, Piteå häradsrätt, uppå ansökning af Kollegii Advokatfiskals-embete, för skuldbeloppet meddelat laga inteckning i ena sysslomannens,' Häradsskrifvare!! J. Sandmans ägande fastighet, dels att, beträffande Enkefru A. W. Rosenborgs och hennes löftesmäns, Majoren A. F. Rosenborgs skuld, den sistnämndes konkurs, enligt afgifven förklaring, icke kunnat afslutas, i anseende till borgenärernas beslut att med utdelning af i massan influtna 284 R:dr 28 sk. 8 r:st. banko borde anstå intilldess åtskilliga af gäldenären i lifstiden pantsatta effekter hunnit realiseras, hvarom dock särskild rättegång vöre på Kongl. Götha Hofrätts pröfning beroende.
Men, då slats-verkets närvarande tillgångar ej medgifva beviljandet af ytterligare anslag för ifrågavarande ändamål, hemställer Utskottet, alt den af Kongl Maj:t äskade årliga tillökning af 4000 r:dr i nyssberörde summa icke må af Rikets Ständer beviljas. 14:o Kongl. Majit har vidare, dä saknaden af tillräckligt antal professioner, i förhållande till vetenskapernas mångfald och ständigt fortgående utveckling, länge utgjort ett hinder för universitets-undervisningens ändamålsenliga ordnande, för att i någon mån kunna undanrödja detta hinder, äskat, att Rikets Ständer måtte för universiteten i Upsala och Lund anslå och å stat uppföra en professors-lön för hvartdera, beräknad till 1,600 r:dr, eller för båda universiteten 3,200 r.dr, att användas der en sådan lärare funnes mest gagna, allt efter som i ena eller andra kunskaps-arten behofvet visade sig störst, eller någon utmärkt vetenskapsidkare framstode. Utskottet får i anledning häraf anföra: alt då, på sätt det Kongl. Maj.ts nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof bilagde protokoll öfver ecklesiastik-ärenden för den 9 November sistlidet år jemväl innehåller, frågan om nya lärostolars inrättande står i nära sammanhang med den ännu pågående beredningen af förslag till förbättrade lagar för universiteten i allmänhet, Utskottet icke anser lämpligt, att, innan berörde förslag blifvit till Rikets Ständers kännedom meddeladt, ingå i pröfning af ifrågavarande framställning, i följd hvaraf Utskottet funnit sig böra afstyrka bifall till Kongl. Maj:ts nådiga proposition i denna del. 15:o Uti serskilda, från Preste-ståndet till Utskottet remitterade, motioner hafva förslag blifvit väckte: a) af Herr Professoren H. G. Lindgren, med hvilken flere bland Ståndets ledamöter instämt: att då vid hvartdera universitetet endast funnes en profession för de så kallade Österländska språken, hvartill borde räknas Asiens alla, så väl utdöda som lefvande, tungomål och litteraturer, men en lärostol vore för detta ändamål alldeles otillräcklig, Rikets