Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del må jag väl med all sannolikhet antaga, att mitt välmenta arbete förblifver fruktlöst, såsom merendels händer, när ett arbete understödjes af ingen personlig inflytelse. Hvad jag likväl i sådant fall måste förutse, kan åtminstone, om än allt annat bedrager, icke inskränka sig till någonting mindre, än en allt framgent stegrad oförsonlighet imellan de renläriga anspråken och den yttrandets allmänna frihet, hvilken utgör en oersättlig del af samhällsfrihetens grundval. Man lärer tro sig vinna någonting väsendtligt med användande af en disciplinarmakt, hvarigenom kyrkans lärare skola afhållas från att i egenskap af författare deltaga i utöfningen af denna tankens allmänna frihet. Det första, man med visshet vinner och redan ymnigt vunnit, är denna lagarnas konflikt, hvarigenom aflägsnas, men icke befrämjas inträdandet af rättstillståndets stora praktiska seger, utan hvilken samhällets bättre utveckling alltid skall förblifva så ofullständig. Hvad som för öfrigt blifver frukten för kyrka och lärostånd af den obskurantiska disciplinen, derom har jag något yttrat mig uti 1849 års berättelse. Af allt detta lida den falska religionsfrihetens anhängare intet afbräck. Deras öfverhand är redan sådant, att vårt renläriga presterskap ej ens kan inför den protestantiska verlden afskudda svenska kyrkan deras beskyllningar om förföljelse. Och det gifves i sjelfva verket ingen utväg härtill, i fall man icke klart begriper och allvarligen gör gällande den rena, yttersta grunden för vår bekännelse, hvilken innebär en fullständigare frihet, än som kan åberopas för någon annan religionslära, den der skall hvila på någon christlig grund. En protestantisk luthersk lärare, som känner denna lifspunkt af vår tro och på allvar omfattar den, står icke svarslös inför någon protestantisk sammankomst, som tillvitar oss ofördragsamhet. Han kan lära protestanterna, om de förut ej veta det, att endast och allenast uti denna vår bekännelsegrund ligger religionsfrihetens verkliga väsende, och att allt hvad man gör, utan att antaga denna de christnas heliga frihet, förfelar sitt mål, så vida detta är en verklig andans frihet.
D ” 7,000. för Cavallerie-Inspecteuren, General-FaltTygmästaren och Generalen för Fortificalion, som, i anseende till deras obestämde reselourer, skulle erhålla Skjuts efter Rese-Reglementet, hvardera Lön . B:o R:dr 3,000, Taffelpgr „ i,5oo. FourrageMedel „ »,ooo. 5 ^ har Utskottet ansett dessa belopp med 1000 R:dr hvardera kunna nedsättas, helst någon af dessa Generaler ej synes vara i behof af högre anslag till FourrageMedel, än de af K. M:t för en Cavalleri-Öfverste föreslagne 6ooR:dr, och Taffelpenningarne äfven synas kunna förminskas. På denna Stät föreslår Utskottet således att utföras: R:dr, derunder beräknade Skjutsmedel, 1000 R:dr för hvardera R:dr 36,000. 3 öfrige Generaler å 4600 R:dr , 1^>^00,4g50o och då Utskottet anser de för FördelningsGeneralerne och Gavallerie-lnspecteuren upptagne Adjutanter vara behöfliga , saint Adjutants-tjenstgöringen medförer ökade utgifter, för serskild Uniform, Tjenstehästar m. m., tillstyrker Utskottet: att de i Nåder föreslagne Adjutants-arfvoden, sådane de förut, dock färre till antalet, af de t.ll Oförutsedde Utgifter på Tredje HufvudTiteln årligen afsatte Medel utgått, må å denna Stat få uppföras, nerol, för 7 Förste Adjutanter ä 4oo R:dr 2800. 6 Andre Dito å 3oo R:dr 1800. ^ g00 äfvensom, och då, såsom i K.
Längre gick han icke ofta, men om det undantagsvis blef nödvändigt, förstod Pietari Taivalmaa ypperligt att använda sin staf med ett eftertryck, som icke lämnade rum för minsta tvifvel om hans värkliga mening. De äldre arbetarne hade småningom lärt att foga sig i de ordningsregler han upprätthöll med så mycken energi. Gentemot dem behöfde det alls icke komma i fråga att använda några kraftåtgärder. Men med nykomlingarna var det värre, och då en mängd arbetare alltid drefvo från läger till läger, funnos ständigt nya föremål för ordningsmannens tjänstenit. Och därför fans likaså ständigt ett oppositionsparti, som gjorde lifvet bittert för honom, ehuru det aldrig blef talrikt nog att ens kunna tänka på öppen revolutionär uppstudsighet. Men just därför var det troligen oppositionsandan en vacker dag gaf sig luft såsom anarkism. Den tyske kommissariatföreståndaren och jag sutto den dagen, likasom alla andra dagar sedan göromålen voro afslutade, och rökte i kommissariatbutiken, det vanliga sällskapsrummet i lägret. Rökte och tego, ty alla tänkbara samtalsämnen hade vi uttömt sedan veckor och månader tillbaka. Det var redan tämligen långt lidet på aftonen, intet ljud hördes mera i närheten, men ingendera af oss tänkte på att gå till hvila, då hettan kändes till och med betydligt mera kväfvande än vanligt. Där var tydligen ett större åskväder i annalkande och moskiter samt annan flygfänad därför så efterhängsna att vi ställt lampan längst bort i rummet, för att narra dem ditåt. Men rökandet var icke desto mindre oundgängligt nödvändigt för att i någon mån freda åtminstone ansiktet. Huru länge vi suttit där vet jag icke och det kan väl också för öfrigt vara tämligen likgiltigt då vi med ens hörde steg, som hastigt närmade sig, och ett ljud som af gråt och svordomar i blandning.
Memorial om yrkad skärpning i straffet för tjnfvar samt om fångföringen,- äfvensom samma Utskotts Memorial af den 2 Juni, angående samma ämne; och blefvo desamma af Ridderskapet och Adeln bifallna, med det tillägg: att i stället för bibehållandet af nuvarande indelning af vissa Hemman till fångföring, dessa hemman mätte upphöra att i detta afseende hafva något särskildt åliggande, men deremot komma att idea med alla andra deltaga uti dea allmänna skjutsnings skyl - 1146 Den 2 2 Juni, (ligheten; samt att till vinning j tid och i vägens korthet samt en ökad säkerhet, derigenom att fången vid sina hviloställen vore under ögonen af ett större antal personer, fångärne måtte komma, att föras med kronoskjuts, forslingen på sadan grund k o tori ra att betalas, samt ombytena vid hvarje gästgifvaregård äga ruin: och skulle de öfrige respective Stånden vänligen inbjudas att med Ridderskapet och Adela sig häruti förena. Ut Supra, Ex Protocollo A. G. Silverstolpe, S. 33. "V id föredragning af de förenade T.agsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets till Riksens Ständer afgifna berättelse af d. 13 Juni om förloppet med det hos Utskottet förehafda mål om en allmän näringsfrihet, beslöt Höglod. Riddersknpet och Adeln, att då intet skäl funnes, hvarföre icke ett Utskott skulle kunna upptaga och bereda ett mål, som ifrån något Riks-Stånd till detsamma kunnat remitteras, och då, ora än afgjordt vore, att ifrågavarande mål rörde något Svänds Privilegier, ingen Lag förböde att äfven sådana ämnen matte komma under Riksens Standers pröfning och dertill af Utskott lagligen! beredas, skulle de förenade Lagoch OeconomieUtskotten anmodas, att det till dem remitterade ämnet ovilkorligen upptaga, och Betänkande der* öfver skyndsammast till afgörande af Riksens Ständer öfverlemna. Ut Supra.
Då sökanden icke eger annan tillgång än sina löne-inkomster såsom Capitaine vid Wendes Kongl. Artilleri-Regemente, samt vitsordadt är, alt han, uti förs vagad t helsotillstånd, förorsakadt af de svåra blessurer, lian under fälttågen åren i8o5, 1806, 1807, 1808 och 1809 samt 181 3-och 18 1 4 erhållit, med hustru och 3:ue oförsörjde barn , lefver i den mest bekymmersamma ekonomiska ställning, härrörande Lili större delen från den uppoffring af halfva lönen, han i 17 års tid lått vidkännas för att kunna godtgöra sina för andra personer ingångne Discont-förbindeiser, hvilka, på sådant sätt, enligt hvad bär ofvan är visadt, blifvit till capitalen och en icke obetydlig tiel af öfverräntorne likviderade, har Utskottet, lör att kunna bereda sökanden, sorn redan uppnått 53 års ålder, någon lindring i hans bekymmersamma belägenhet, velat hos Rikets Höglollige Ständer tillstyrka, det återstående öfverräntorne å Capitainen von Hennigs omförmälde, till capitalen redan betalde, Disconl-iörbindelser må eflergifvas och i räkenskaperue alskrifvas. Stockholm dea 12 Mars 184f• 46 BancoUtskottets Utlåtande, JV:o 16 f. N:o 1GL Ank. till Exp. Utsk. den 16 Mars 1841, kl. 3 m. Ullålande, i anledning af väclct motion om nedläggande af all vidare ersättningstalan emot förre Directeu~ rerne vid Malmö Lane-Contoir, Contracts Prosten Doctor Gullander samt Borgmästaren Kjellander, för den, genom Kamereraren Lindstedts bedrägliga förfarande i tjenst en, LåneContoir et tillskyndade förlust. Sedan år iS3o vppadt blifvit, att då varande Kamereraren vid Malmö Låne-Contoir E. P.
Sa~uina~ iii.tresse \ ~&amp;ckaiide, intelligenta utseende mecl aldrade, slcaryta drag Aterfinnes i ett ypperligt Irol~parsticli af deii berönide Gillberg. HLIIXI gärna skulle vi. icke vilja veta livad deilila kvinna tänkte om den värld, som onigaf lieime, och. som i sin flärd och ytlighet synes ha varit s&amp; olili henne sjalf. Men det tyclres vara omö; jligt a t t ftC veta. mer om arin in Gtrstqfrcc Gy77e1zstiei. ?zu., dotterdotter till den e ~ i ~ r g i s k Maria a Sofia de la Gmdie, an att hon 1693 vicl 21 &amp; m blder blef gift med riksrldet Carl Bonde och dog 1.737, högt uppburen och älslc,zd af alla. Liksom Izeiiiies samtida i Frankrike, cleiz berönzcla M: nie Dacier, sökte hon till modersinitlet öfverflytta l~lassisf&lt;s födate ' ta,ws ve A.: Hon. '; l&lt;ei.ll l~i.d ' va efterläi-rin {et en 111fi.ngd IYI ejii ~isliiri: ~) t:::, 1ivi.llias öde a.1: mig obelii-im t. H o t t ett iit1&lt;0111? iiiiiiiligeii. en oftwsät.tniiig %f ' wJ-osep1: ii J ' iidariies historia«. Arbetet är försett med ett föreid af bi.sL-op Gezeliiis i h j o, däri l i m taclrar den höga damen, sorn till detta nyttigs verk anviinclt sina lediga stiiiider, Iivilka): af i-nkiqp, ocksi % m d e r tiden af dem, soin äro af liög Iiärko~nst, vaidti.
Jag vill icke längre taga R. o. Ad.-s tid i anspråk, utan inj skränker mig till att begära punktens återremitterande, och om R. oAd. villfar denna min begäran, hoppas jag, alt StatsUtsk. vid frågans förnyade pröfning skall finna slöjdskolan i Stockholm vara förtjent af mera kontant upmärksamhel, än densamma i förevar:de Utlät, haft att hugna sig åt. ^ Hr Adelborg: Då man betraktar StatsUtsk:s åtgöranden under en längre tidsföljd, så finner man med tillfredsställelse, alt inom Utsk. för hvarje Riksdag ett visst sträfvande att befordra sam■ hällets materiella välstånd allt mer och mer gjort sig gällande. Det är otvifvelaktig!, att tidsandan numera så utvecklat sig, att man inser_nödvändigheten af att bevilja anslag för sagde ändamål, hvarföre man icke nu såsom förr tilldrager snöret å penningepungen, så snart det blifver fråga om en statsutgift, som icke af det mest trängande behof är påkalladt, utan först i en framtid och indirekte gagnar det allmänna. Tidens riktning gifver numera oafvisligen , tillkänna, att man icke genom landvinningar och krigiska bragder skall söka att befrämja Statens utveckling till makt och inflytelse, utan ali man bör egna sig åt de fredliga eröfringar inom landets egna gränser, hvilka på en vida säkrare väg leda till det äf alla eftersträfvade målet, fäderneslandets framåtskridande, i så väl rnatcrielt som intellektuel t hänseende. Man kan icke förneka, att såväl Regering som Ständer egnat en berömvärd upmärksamhet åt samhällets materiella förkofran, men roan kan derjemte icke undgå alt bemärka, att denna omvårdnad icke sträckt sig i lika grad till slöjderna och näringarna, som lill jordbruket och bergshandteringen. De sistnämnde hafva på ett otvetydigt sätt blifvit gynnade, men slöjderna hafva icke i samma proportion fått hugna sig af Statsmakternas beskydd. Slöjdskicklighelens utveckling till allt högre fullkomlighet är likväl af ganska stor vigt för ett samhälle, som ej vill stå efter på civilisationens väg.
Delta är icke det enda tillfälle vid denna riksdag då sådana försök blifvit framkastade att öfverflytta från sig sådana skyldigheter på andras jord. Jag hoppas att R. o. Ad. vid detta tillfälle likasom vid de föreg:de icke lärer instämma deruti på sådana lösa grunder. Gr. Sparre, Erik: Den fråga som utgör föremålet för R. o. Ad:s pröfning är en af dessa som redan mångfaldiga gånger förekommit och sannolikt skall den äfven förekomma vid hvarje riksdag lill dess att det ifrågavar:de förhållandet afhjelpes. Vid sistlidne riksdag tillstyrktes af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. en skrifvelse af ungefärligen samma lydelse med den nu föreslagna och den bifölls af 2ue Stånd. De skäl som i reservationen emot förslaget blifvit anförda kan jag för min del icke lika med Hr Printzensköld godkänna. Det är obestridligt att, på sätt Utsk:n uppgifvit, vägarne genom körslor till qvarnar jernverk och dylika inrättningar, företrädesvis förderfvas; och redan detta synes mig utgöra skäl för deras deltagande i vägunderhållet ; men vid bestämmandet af den andel, som kan dem åläggas, mäste i betraktande lagas, att deras existens, såsom beroende af conjuncturer är tillfällig, att de ofta än nedläggas än utvidgas eller minskas, och alt således, om de indeltes lill direct deltagande i väghållningen, en ny väghållning skulle blifva nödvändig hvarje gång ett sådant verk anlades, nedlades eller förändrades till sitt omfång. Det är just af detta skäl, som Utsk:n föreslagit alt ifrågavandc verk och inrättningar skulle med kontanta afgifter bidraga till vägarncs underhållande. Billigheten häraf torde, på sätt jag redan yttrat, icke kunna bestridas, och jag för min del kan icke finna beskaffenheten af de uppgifna olägenheter som deraf skulle följa. Utsk:n hafva, under inseende af svårigheten för R. St. att finna en fullkomligt billig och för alla landsorter i riket passande grund för bidragets bestämmande tillstyrkt en anhållan alt K. M. skulle till näst sammanträdande R. St. aflåta en propus, i detta ämne.
St. nyligen godkända BesvärsUtskrs betänk., der man så uppenbarligen icke vågat — för alt ej stöta mäktiga intressen — uttala någon egen Opinion, och sålunda velat kasta på Konungens rådgifvare allt det förhatliga, det beslut man begärde, det måtte blifva hvilket som helst, för något in - *) Sc Bilagorna. 15 S Den i Juli c. m. tresse till en början måste äga; oell dock äro RiksSltns ledamöter icke underkastade hvarken några Riksrätter eiler någon toyla, och — om mitt minne ej bedrager mig — räknade detta behandlingssätt Gonst.Utskts ordför. bland sina försvarare, när frågan här afgjordes. Utsk. har såsom bevis, huru samma systeme af undantag, ej mindre från allmänna förfallningar, än från ingångna öfverenskommelse!’, ”äfven gjort sig gällande vid ”privaträttliga förhållanden emellan Kronan och enskilda ''personer, anmärkt, att en enskild man erhållit uppskof med "fastställd inbetalning å sin skuld till Kronan, på det han "icke genom stränghet i utöfningen af Statens rätt skulle "tvingas till dylik stränghet emot de af honom undsatta inne”byggarne i en ort, der en uppbördsman icke lill undgåen"de af nödvändigheten af utestående resters skyndsamma iu'drifning kunnat erhålla elt kort anstånd med en liqvid." Hvad afslaget på oppbördsmanneus ansökan beträffar, är Utskts redovisning för sakförhållandet alltför ofullständig för att sälla den, som känner våra uppbördsförfattningar, i stånd alt bedomina hvad samband denna ansökan kunde äga med anstånd för de skattskyldiga. (För dem borde hemställan hafva gjorts, om det afsågs, att anståndet skulle komma dem till godo.) Men beträffande de en leverantör af spanmålsunderstöd för Norroch Vesterbotten tid efter annan beviljade uppskof med återbetalningen af uppburna förskotter, fruktar jag, alt delta varit ett of de många fall, då det kan lyckas det enskildta intresset, att, under manteln af allmänna afseenden, göra sig gällande och missleda de goda afsigterna.
Bandoch Platt-, Under tums tjocklek, Bultoch Gallersamt Sänksmide, rundt eller kantigt, Knipoch Fyr* tant-, af | turn och derunder, Skäroch Klippjern, Saltpanneplåtar f tura tjocka och deröf ver, samt af 12 tums bredd och deröfver. Af åtskilliga ledamöter yrkades i detina del bifall till Utsk:s utlåt. N:o 2i, af andra tullfri utförsel, af andra utförselstullens bestämmande lill 5 sk. 4 1S^, ocb af andra åter bifall till utlåt. N:o 3o. Uppå derefter framställda särskilda propositioner bestäm* 18 II. 33 Den i5 December f. m. des, att tullvärdet skall vara 20 r:dr, samt att införsel får äga lura emot en tull af 5 r:dr skeppundet st. v. Ur Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bestämma ulförselstullen till 8 sk. per skeppund. Ropades tiej. Hr Landtm, hemställde, om R o. Ad. ansåg ulförselstullen böra bestämmas till 5 sk. 4 rist. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, örn Ståndet ansåg utförseln böra vara fri från tull. Ropades äfven ja och nej. Hr Landtm, förnyade sin propos. om bestämmande af en utförselstull af 5 sk. 4 , :sL Ropades starka ja, blandade med manga nej. Då Hr Landtm, förklarade, del han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärdes votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition : Den, som anser att utförselstullen A bandoch plattjern, under f tums tjocklek, bultoch gallersamt sänksmide m. fl. under samma rubrik upptagna benämningar, skall bestämmas till 5 sk. 4 r:st. per skeppund st. v., voterar ia» den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. utförseln af ofvannämnda artiklar böra vara fri från tull. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer:
För en noggrann pröfning af detta mål, har Constifutions-Utskottet tagit fullständig kännedom, ej mindre af Stats-RådsProlocollen för den 7 November 1827 samt den 16 Januarii och den 6 Febr. 1828, än ock af Stats - Råds - Protocollet den x December 1812, angående Passevolance-afgiftcn, Kongl. Brefvet den a3 Mars 1813, om jemkning af extra Roteringen i Skåne, Kongl. Circulairet den 26 April 1814, rörande extra Roterings-numer-vacancerna, Kongl. Brefven den 27 Februarii 18x6 och den 21 Oct. 1817, bägge angående Skånska Roterings-verk et, samt de det senare bilagda kneckte-contracten. Utskottet har härvid hufvudsakligen inhemtat, att Landshöfdingens första Kungörelse, så vidt den beträffar Rotehållarne, inneburit ett uppenbart missförstånd af Kongl. Brefvet den 7 November 1827, hvaruti honom blott anbefalldes att i ämnet Rusthållarne förständiga; att, enligt 18 r 3 års Bref, Passevolance-afgiften komme all erläggas med 8’ Riksdaler om året, på sätt Rikets Ständer vid då senast öfvcrstandna Riksdag beslutitj att, genom £ Consthution:*X}tskottets Memorial Nio 20. j8i6 års Bref, bägge Roterings-Regementena i Skåne förklarats för ständig indelt trupp från den t Januarii samma år, med hvilken tid Rotehållarnes skyldigheter till Kongl, Maj:t och Kronan skulle yidlaga, samt att, jemlikt kneckte-contracten, borde med passeyolancen eller mötesafgiften förhållas efter gällande författningar.
En sådan åtgärd skulle innebära en orättvisa emot alla dem, sorn nu, på grund af den nätvarande bränvins-lagsliftningen, hvilken, ehuru i öfrigt omväxlande, deruti varit bestående, att den fästat brån vinsbrännings-rätligheten vid jorden, inrättat sin hushållning med begagnande af bränvinsbränning såsom en binäring, hvarjemte icke borde förbises, att mången gång en mindre bränvinsbränning lill afsalu, utölvad under de sex månader af året, då jordbruket kräfver minsta arbetet, af egna produkter, amurs ofta svåra att afsätta, med eget bränsle och egna arbetare, kunde just genom dessa fördelar uthärda tällan med fabrikerna, så mycket hellre, sorn brännet iets affall, dranken, ett vigtigt foderämne, användes på stället, och sorn förlagskoslnaden för inrättandet af ett mindre bränneri vore obetydlig, jemförd med den, som erfordrades för en fabriks-anläggning. Att neka jordbrukaren denna binäring, hvilken han funnit för sig fördelaktig, vore ett ingrepp i hans välfärd, eller skulle åtminstone så betraktas. Kommilteen ansåge det ock vara ur sistnämnda synpunkt, och ingen annan, som den egentliga husbehofsbrännitigen, hvartill rättigheten uppskattades så högt, åtminstone af den mindre jordbrukaren, kunde försvaras. Om det än ej kunde förnekas: att en jordlägenhet af ett så ringa värde som 3oo r:dr banko sällan lemnade sin innehafvare full afkastning till föda för sig och hushåll, långt mindre öfverskott till bränvinsbränning; att en tillverkning af bränvin i så inskränkt skala oftast skedde med ren förlust, då värdet af materialierna jeni fördes med produktens, och att åtgången af en vara, som man tillverkat af egna produkter, om ock ersättning sedan finge skaffas till födoämnen, vanligen blefve större, än om den för kontanta penningar skolat inköpas; så hade kommilteen dock funnit sig ej kunna undllilt. tilt It. St.
Prop. M l, om Statsverket 1856. sten i statsbidraget, eller genom särskilda, för ändamålet disponibla fonder, eller slutligen genom direkta uppoffringar af länet, skolstyrelsen eller föreståndaren; men att emellertid säkert vore, att de fleste af ifrågavarande skolor haft och ännu hade att kämpa med en svår financiel ställning, som icke alltid medgåfve lokalstyrelsen att gifva företräde åt förtjenst och skicklighet vid tillsättandet af lärare-befattningarne, hvilka derföre någon gång, till oberäknelig skada för skolan och provinsens landtbruk, kommit att gifvas åt dem, som åtagit sig befattningen för bästa priset; anhållande, på dessa skäl, Akademien, att Kongl, Majit måtte hos Rikets Ständer äska en förhöjning af anslaget till de lägre landtbruksskolor, som hittills endast åtnjutit 3,000 R:dr Riksmynt, från sistnämnde belopp till 5,000 R:dr Riksmynt, dock under förbindelse för skolstyrelserna att, vid hvarje års början, till vederbörlig auktoritets granskning och godkännande ingifva statsförslag, samt att underkasta sig de skärpta kontroller, som kunde varda föreskrifna till beredande af säker garanti att en dast fullt qvalificerade personer må till föreståndare antagas. 4:o angående anslag till sex nya lägre landtbruks-skolor. I)å det vore att förmoda, att de län, som ännu sakna lägre landtbruks-skolor, snart skola söka att inom sig tillvägabringa sådana nyttiga inrättningar, samt kändt vore, att vissa län med särdeles vidsträckt areal önska erhålla en landtbruks-skola, utom den redan befintliga, har Landtbruks-Akademien i underdånighet föreslagit, att nådig proposition till Rikets Ständer måtte göras om anslag för sex nya lägre landtbruks-skolor i de län, hvilka Kongl. Majit kunde finna för godt i nåder bestämma, att utgå med 5,000 R:dr Riksmynt om året för hvardera, sedan länet uppfyllt de för anslagets erhållande föreskrifna vilkor. 5:o om anslag för tvänne mejeriskolor.
Men då grundlagen uttryckligen medgifver, att i fråga om hvilanda grundlagsförslag, afgörandet må upskjutas till en annan riksdag, så mäste deraf följa ett helt annat förhållande än det som Hr v. Hartmansdorff tagit till jemförelse. Frågan om upskof med grundlagsfrågor är dessutom alldeles icke en nyhet; redan vid 1810 års riksdag i Örebro, beslöto samtlige RiksSl :n att till påföljande riksmöte upskjuta de från 1809 års riksdag hvilande grundlagsförslag. Vid riksdagen 1812 afgjordes en del af dessa frågor, men de öfrige upskjölos ytterligare till 1815års riksdag,då Konungen medelsten serskild propos. föreslog att ytterligare förlänga upskofvet med afgörandet till nästa riksdag. Denna propos. blef dock icke af samtl. RiksSt:n bifallen, hvilket åter hade till följd, att alla sedan 1809 hvilande grundlagsfrågor, år 1815 afgjordes. Man finner häraf, att Frih. Tersmedens nu väckta motion, långt ifrån att vara en innovation, är fullt öfverensstämmande med den åsigt som grundlagens stiftare, omedelbart efter lagens tillämpning, gjort sjelfva gällande. Hr v. Hartmansdorff har vidare sagt, att det innebure en grund! agsstridighet att alternativa förslag hvilade på Ständernes bord 120 Den II December. För alt vid en kommande riksdag afgöras, och yrkat att någon g, eller något stadgande i grundlagen måtte upgifvas såsom stöd derför. I sådant fall anhåller jag, att få upläsa en stroph af 1 mom. 81 § R. F., som lyder: ”Detta Utsk., (nemi. Const.Utsk.) hvars pligt det vara skall, att grundlagarne granska, äger rätt att hos R. St:r föreslå de ändringar deruti, som de anse högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa. 11. Styr må icke å den riksdag; dä Ulsk:t någon sådan ändring föreslår, utan först å den nästföljande derom besluta”. Detta stadgande mätte vara alldeles ovilkorligt i afseende på Const.Utsk:s rätt att föreslå ändringar i grundlagen.