Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan omständighet bör ej heller lemnäs obemäld, den nemligen, att, genom Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789, det äldre stadgandet att hembjuda Kronan köp af kronoskattejord visligen upphört alt vara gällande. Nu vet man att skatlefrälsejord ursprungligen ej är annan än kronoskatte, som förändrat naturen endast på det sätt, att räntan från Kronans öfvergåtl i enskild mans ego. Hvarföre Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 462. 746 Hvarföre skall nu, i afseende å sådan jord, den enskilde bibehålla bättre rätt ån Kronan? Fråga kan ock verkligen vara, om en sådan ränte-egare lagligen ännu, sedan Kronans rättighet att vid köp lösa kronoskattejord upphört, har dylik bättre rätt än Kronan. Vid nu anförda förhållanden och då det visserligen, enligt min åsigt, icke är statsekonomiskt klokt att ifrågavarande hembud med ty åtföljande lösningsrätt existera, samt grunden för hembudets skyldighet endast är konstlad, ingalunda, med sundt naturligt rältsiillstånd förenlig, får jag, till förebyggande och afhjelpande af nu antydda olägenheter, äran föreslå: att Rikets Ständer för deras del mätte besluta, ej allenast att de i 5 § af 4 Kapitlet Jorda-balken och Kongl. Förordningen den 21 Mars 1835 innefattade stadganden, att frälseskatlejord och, såvidt skatlefrälsejord äfven dermed afses, sådan samt frälseränta vid köp skola hembjudas jordegaren eller ränte-egare upphör alt vara gällande, utan äfven att frälseskatteoch skattefrålse-jord samt räntan deraf icke vidare äro underkastade lösen af ränteeller jord-egare. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. C. J. Svensén, från Calmar län. Af Robert Fredrik Gross från Calmar län, om ändring i 13 Kap. 3 och G $$ Kongl. Skiftesstadgan den 4 Maj 1827, i fråga om utjlyttningsbidrag, m. m.
M. täcktes i Nåder låta erbjuda bemäldte Bolag, att, emot en nedsatt löseskilling af 8,500 R:dr Banco, hvartill Riksens Ständer förmoda tillgång under nästa år uppkomma på Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel, öfverlåta till Kronan ifrågavarande Chartas-Verk, sådant det, enligt åberopad förteckning, för närvarande befinnes; Och lärer, i fall berörde lösen varder antagen, samma Chartas-Verk derefter få öfverlemnas till General-Uandtmäteri-Contoiret, med Nådig befallning, att fortsätta utgifningen deraf, i den mån Contoirefs öfriga göromål medr gifva. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 13 C Uppl. o godk. hos. Ridd. o. Ad. den 6. Preste-Siåndet d. j 1 — Borgare-Ståndet d. 11 —. Bonde-Ståndet d. 14 — —. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af deras Revisorers Berättelser angående Riksgäids-Verket m. m, S. A. K. Med anledning af hvad Riksens Ständers, till Statj.fiancooell Riksgälds-Verkens öfverseende åren 1830. och 1822, församlade Revisorer, uti Un t! erda ni ga Sk ri fv elser'. 333 aflåtne Berättelser, angående Riksgälds-Verket hemställt, i afseende på åtskilliga uppgifna omständigheter, få hos E. K. M. Riksens Ständer i underdånighet anmäla följande beslut: 1:1110.
Uti en hos Preste-Ståndet. väckt motion har Kyrkoherden Otterström — jemte erinran hurusom Rikets sednast församlade Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af den 24 Februari 1858 förklarat billigheten fordra, att den löneförbättring, som åt Statens embeteoch tjenstemän i allmänhet blifvit beviljad, skulle medgifvas dem äfven för året 1857 till 50 procent af den tillökning i förut innehafvande aflöningsförmåner, som blefvo dem för den statsregleringen tilldelade, dock att från ifrågavarande förmåns åtnjutande skulle undantagas sådane löntagare, hvilka, qvarstående vid sina indelningar, under berörde år 1857 uppburit sin aflöning antingen in natura eller efter årets markegång — vidare anfört, att om denna aflöning, hvad elementar-läroverks-lärarne anginge, utgått till sitt hela belopp in natura eller efter årets markegång, och om vinsten deraf motsvarat 50 procents-förhöjningen, som kommit dem till del, hvilka icke hade någon lön in natura eller efter årets markegång, så hade icke annat än full rättvisa vederfarits alla; men då för de flesta, som vidblifvit sin lagliga rätt, i aflöningen blott till en ringa del ingick uppsägbar kronotionde, till och med blott 4 68 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. tunnor, så blef en naturlig följd, att dessa ting-o på ett allt för känbart sätt plikta för det de vidblifvit sin rätt. För den möjliga vinsten på några tunnor efter årets markegång gingo de i mistning af 50 procents-förhöjningen å deras kontanta lön, och förlusten drabbade naturligtvis hårdast dem, som hade minsta vinsten af lön in natura eller efter årets markegång.
Det var derföre, som Rättegångs-Ordinantien af år 1614 ii. §. återställde Domstolarna i deras förra magt och myndighet, och i 3:dje §. förordnade, att Häradshöfdingarne skulle från den dagen vara pligtige att tre gånger om året, nemligen - 64 Den 5 Maj. ligen viii Nyår, Walborgmässa och Michaelis hälla ordinarie Ting. Detta bekräftades genom flera senare Författningar,' och infördes sluteligen i a Cäp. Rättegångs Balken af den nu gällande 17 3 4 års Dag. Den inskränkta Rnttegångstideii har således tillkommit, såsom botemedel för ett ännu större ondi; och när det förut möjligtvis kunde hända, att intet. Ting på hela året förrättades, var visserligen mycket vunnet derigenom , att Domstolarne åtrnindstone 3 gånger örn året sammanträdde ; men att detta palliatifmedel likväl icke gjor. de tillfyllest, för att återföra Lagskipningen i sitt rätta skick, har nu mera fullkomligen visat sig, genom den så allmänt öfverklagade långsamheten af Rättegångar. För att häfva denna stora olägenhet, blifva alla små förbättringar i Rättegångs-ordningen o» tillräcklige. Det fordras ett kraftigare steg ; och det är, att börja med Härads-Rätternes återbringande i det närmaste till deras urgamla inrättning. Utom hvad ofvan äranfördt, i afseende på tiden för Tingshållningen, stadgade de äldre Lagarne, i hänseende till Orten, att i hvart Härad skulle en Tingstad vara ech ej flera, hvarföre icke eller en man ägde flira Härädshöfdingédömeh hafva, än ett. Afven detta förändrades, sedan Tingen ej förrättades oftare än tre gånger om året; och när en person utan svårighet kunde förvalta Domare-Embetet i en större krets, derigenom att han Den jj Majt hatt dessa tre gånger reste från ett ställe till ett annat, sammanslogos flera Härader eller Häradshöfdingdömen , med hvar stna särskildta Tingsställen , till en Domsaga. Häruti måste alltså första reformen göras.’ Ingeri Domsaga bör hafva mera än ett Tingsställe.
liar så krusigt, a t t det stod som en purr i pannan. Och s5 var lian gladlätt och krokordig, vrängde bort allting, så att man fick skratta. J a, det var annat an ungdomen nu för tiden. » BDU var kär i lionom ?~ afbröt jag igen. Det for en skiftning öfver de skrumpna kinderna. ~ H v i l k e t jag nu var, s % aldrig hade jag en tanke på att bli gift med honom, och jag mexte rena allvaret, då jag sade: ' Tank inte pk mig, vi pass.a ihop soin socker och salt '. Och detsamma sade jag till matmodren min. Hon svarade: ' Du ar en Bra människa, Britta, jag litar,på dig, du talar dig nog till rätta med hononi '. Och hon tillade: ' Jag vill inte veta af att du går och flyttar för tocken småsaks skull. J a g mister ingen så ogärna som dig! ' J a, hon tänkte på kreaturen, förstås. Och jag talade mig till ratta nied honom. ' Hade jag varit ung och vacker som grannens Elsa ', sade jag bland annat, ' då hade det inte varit tu tal om saken '. Grannens dotter visade jag lionom, och det var ocksh nHgot att visa. Hon var s i ljusröd och vacker som. en äppelblomnia, aderton år ocli lika glittande glad som lian. Nar de komino tillsammans, talade de aldrig ett allvarligt ord, utan det var bara lek och löje. ' De äro som skapade för livarandra ', sade matmor. Och lim brukade blinka till mig ocli smMe, då de unga siitto och gycklade. hon tyckte det var roligt, förstås, ocli det skulle jag göra med. Håja, ?iet var Bkde synd och skam, jag kände det, jag visste det, men något bittert grodde i min sjal och jag ville inte förkvafva det, utan lat det växa ocli vaxa tills det blef ett stort, skärande törne. Nar jag visste att lians ögon och tankar följde mig sa villigt öfverallt, när jag visste, att lian älskade och sörjde, då var jag modig
Luleå skulle genom erhållande af en större lärare-personal utvidgas, blifvit genom Rikets sednast församlade Ständers beslut till Kongl. Maj:ts nådiga afgörande hänskjuten, hafva Luleå stads innevånare, vid sammanträde inför Magistraten den 26 Januari 1858, förklarat sig villige att gå i författning om nödiga skolrums anskaffande, för den händelse att ett högre läroverk derstädes skulle varda inrättadt och att medel till utvidgad skol-lokal från Stifts-byggnads-kassan ej kunde erhållas; hvilket beslut, i öfverensstämmelse med stadsboarnes tillika yttrade önskan, blifvit genom Konungens Befallningshafvande i länet hos Kongl. Majit i underdånighet anmäldt; och då detta erbjudande icke kan antagas hafva skett utan beräkning af samhällets förmåga att, utan vidare uppoffringar från det allmännas sida, vidkännas de med förmånen af läroverkets utvidgande förenade kostnader, samt dessutom frågor af beskaffenhet som förevarande, enligt Utskottets åsigt, rätteligen böra, innan Rikets Ständer i närmare pröfning deraf ingå, anmälas hos Kongl. Majit, för att, sedan vederbörande embetsmyndigheters yttrande blifvit inhemtadt, af Kongl. Majit pröfvas, anser sig Utskottet ega fullt skäl hemställa: att den gjorda framställningen om låneunderstöd för skolbyggnaden i Luleå icke må hos Rikets Ständer vinna afseende. Stockholm den 8 Maj 1860. Stockholm, tryckt hos Sam. Arik. till Exp. [Ilsk. den 18 Maj 1860. kl. it f. m. Memorial, i anledning af Rikets Ständers beslut i de uti StatsUt. dcottets Utlåtande N:o 86 behandlade frågor angående fortsatt utförande af jernväg sarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderlige medel. R. A. Enligt de Utskottet tillhandakomna Utdrag af Riks-Ståndens Protokoller vid föredragningen af ofvannämnda Utlåtande, hafva samtlige Riks-Stånden godkänt och bifallit hvad Utskottet i första, andra, sjette, sjunde, nionde, tionde, tolfte, trettonde och adertonde punkterna af samma Utlåtande föreslagit.
Domkapitlets protokoll den 7 clerpåföljde Januari, utan att någon reservation deremot af Domkapitlets öfriga närvarande Ledamöter då blifvit framställd; så ehuru synnerligen giltiga skäl till denna undersöknings anställande, på sätt Biskopen - skonen i förklaringen anfört, förekommit så väl i de från Landshöfdingen och KontraktsProsten till Biskopen aflåtna skrifvelser, som i de från Wireda och Haurida Socknars invånare tili Domkapitlet inkomna ansökningar om rättighet för utnämnde Komministern att tjernsten genast tillträda samt om Sunddelii skiljande från det honom anförtrodda vikariat, funne likväl Kongl. HofRätten, att Domkapitlet i denna del af målet oriktigt och felaktigt förfarit derutinnan, att dels Sunddelius icke blifvit hörd öfver de mot honom gjorda anmälanden innan förordnandet om undersökningen utfärdades, hvilket möjligen, fast föga troligt, kunnat förekomma behof af vidare åtgärd, dels undersökningen blifvit förrättad vid Sockenstämma och icke vid ett så beskaffad t sammanträde, som i Kyrkolagen, under benämning af visitation eller Biskopsoch Prosteting, afsåges, dels ock Sunddelius icke blifvit, sedan Sockenstämman beslutats, särskildt kallad att, för sin rätts iakttagande, dervid sig infinna; men då hvad sålunda iåge Domkapitlets Ordförande och Ledamöter till last uti ingen måtto kunde anses hafva någon skada medfört, helst såsom sådan icke iinge räknas de för Sunddelius visserligen menliga, men sjelfFörvållade påföljder af ansvar,med böter och offentlig afbön, som blifvit honom, genom Norra Wedbo HäradsRätts af HofRätten den 10 April 1839 fastställda utslag, ådörndt för den ohemul», men slutligen inför rätta återkallade angifvelse, han i förening med ärekränkande ansvarspåståenden framställt emot Ordföranden uti ifrågavarande Sockenstämma; hvarföre och enär Biskopen, som underkastat sig att ensam ansvara för hvad i afseende på denna Sockenstämma kunde prötvas vara orätt tillgjordt eller underlätet, ansåges hafva afgifvit antaglig förklaring öfver allt hvad i öfrigt blifvit i denna del af målet anmärkt, någon ansvarseller ersätlningspåföljd i anledning af denna anmärkningspunkt icke kunde lagligen ådömas Biskopen eller de Domkapitlets Ledamöter, hvilka varit närvarande den 7 Januari 1837, då Biskopen till protokollet anmält den till KontraktsProsten om Sockenstämmans utlysande och förrättande redan aflåtna skrifvelse; i följd hvaraf de i detta afseende framställda påståenden lemnades utan vidare afseende.
S.D. Comminicerades och förevisades för församlingen en af konductören, wid Kongl. öfverindendent-embetet, efter uppdrag af nämnde embete, uppgjord och af särskild memorial åtföljde ritning till orgelfacad uti härvarande kyrka, hvilken ritning af socknemännen fullkomligen gillades under underdånig önskan att densamma af Kongl. Maj:t måtte i nåder stadfästas. Stora Malms sockenstämma 1796-1812 1796 den 1 Maij, efter ordentel.(ig) pålysning, blef allmänna Valborgsmässo Sochnstämman med St.(ora) Malms försam-l(ing)s resp.(ektive) Jnnewålnare hollen. § 1. Uplästes och erkändes sisthollne protocoller; äfwen ock Räkningarne öfver kyrkooch fattigCassornas Jnkomster och Utgifter. § 2. Uplästes Enkefruns, wälb.(orna) fru Agneta Sophia Hildebrands, född S(c)hönström1), skriftel(iga) förordnande och gåfobref af den 8 Maij 1795 på 12000 R(iks)d(ale)r, till St. Malms Sochns fattig Cassa, tillika med ett den 12 Maij samma år af församl(ingen)s Patronus wälb.(orne) Herr David Gotthard Hildebrand gifwit qvittence på denna summans emottagande; hwilket alt blifvit för Oppunda Härads Rätt i Stensjö den 23 Nov.(ember) 1795 upwist. Gåfwobrefvet lydde således: "Sedan frelse Befallningsmannen vid Ericsbergs Sätesg(ård) Pehr Melander i lifstiden genom dess d(en) 6. Julii 1789 gjorde och efter bem(el)te Befallningsmans död hos Oppunda H(ärad)rätts vid för(idne) års hösteting d(en) 27 Nov.(ember) 1794 behörigen vigilerade2)
Vid n:dra punkten anmärkes: att, oaktadt Utskottet i sin calcul upptagit, såsom ökning i sedelstocken, den förhöjning, stor 5oo,000 R:dr, sora Banco-Utshottets Betänkande, N'.o 158. fonden för utlåning på namn och reverser skulle intill nästa Riksdag erhålla, deruti inberäknade de af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag till begagnande öfverlåtna 260,000 R:dr af fonden för Handelsoch NäringsDisconten, samt 200,000 af fonden för belåning af actier och publika papper; har Utskottet hvarken såsom förminskning i sedelstocken upptagit de sistnämnde 200,000, eller föreslagit, att de, i likhet med de förstnämnde 260,000, skola återgå till sin förra bestämmelse. I afseende på 3:dje punkten, yttrar Utskottet: ”att, äfven om Banken ieke skulle något äfventyra genom bifall till motionärens förslag, kan Utskottet likväl ej i sin utsräckning godkänna den princip, sorn ligger tilt grund för förslaget, och ej eller inse, det någon för allmänna rörelsen menlig följd bör kunna uppstå deraf, att det mindre capital , hvarom nu är fråga, minskade den utelöpande sedelstocken.” Jag kan ej biträda denna mening, hvilken synes mig stå i strid, så väl med Baneo-Reglementets föreskrift om sättet, på hvilket beviljade creditiv skola i sedelstocken beräknas, samt äfven med den Fullmägtige medgifna och sedermera af Utskottet bestämdt uttryckta rättigheten att utlåna innestående behållningar å creditiven. Jag skulle för min del tro, att, då vid i83g års slut den innestående behållningen i samtlige creditiven utgjorde 1,967,938.
Har mynnade den dock snart lit i ett litet förtjusande galleri, som på tre sidor löper kring tornet ocli som öppnar sig utLt kyrkogården med rundbågar, afdelade af de prydligaste kolonetter. Solskenet spelade in mellan dem, ocli grönskan l %g s % frisk och vacker nedanför. Vi vor0 nu en trappa upp i tornet. Men upp till spetsbågsgluggarna skzclle vi, måste det an ske per stegar. ~ L i l l a n a, som var rädd a t t hisna, föredrog dock att stanna dar nere, trots vår ledsagerskas trygga förmaning: ablunna bara, så går det,! Golfvet är väl sakertn? fdgade jag och pekade på ett hål i de grof va bräderna of vanf ör oss. Ja, da ä ' inte farligt, försäkrade Iion lika tryggt och företog, trots, sina väldiga dimensioner, en liten solodans däruppe, som fullkomligt lugnade oss. Fran Dalliem ämnade vi fortsätta till fots och skickade därför tillbaka vagnen, sedan vi tömt den inedförda matsäckskorgen. Dal. hemsmjölken smakade vi också på, men den påminte alltför mycket om en d %r allinän lökväxt för att vara riktigt vederkvickande. Så improviserade vi ränslar af våra kappor och ' schalremmar för att slippa bara n %got i hand, togo reda p % vägen till Halla och marscherade af i bästa humör. Man ser mer f r h en vagn än från ett järnvägståg, men allra mest ser man och allra vaknast blir man på en fotvandring. Denna gamla erfarenhet belcräftade sig afven nu. Uteslutande hänvisade till kartan och niö- tandes upplysningar, gåfvo vi akt på minsta afvag, minsta skiftning i landskapet; blotta möjligheten att kunna komma vilse gaf nagot spännande och pikant åt promenaden. Så började solen gassa allt för hett, ocli vi påskyndade vhra steg för att hinna in i skuggan p&amp; en af dessa gotländska ängar, som snarare likna parkanläggningar. Här var förtjusande.
Stats Utskottets betänkande, öfverlemnadt till SevillningsUt. skottet, af Adeln, -s. 1017. af Borgareståndet, s. 1081. —■ — inkomster, om beräkning af till nästa Riksdag; StatsUtskottets Utlåtande, bif. af Adeln, s. 166. , af Presteståndet, s. 16g. af Bondeståndet, s. 175. återrem. af Bondeståndet, s. 193. Ytterligare Utlåtande, lagdt till Handlingarne, af Bondeståndet, s. 495. •— Regleringen, rörande; StatsUtskottets betänkande, bif. af Presteståndet, s. 44i. af Borgareståndet, g. 453. af Bondeståndet, s. 4bo. StatsWerkets, om, förhållande till banken. Statsoch BancoUtskottets betänkande, återrem. af Preste, ståndet, s. 51g. af Borgareståndet, s. 537. af Bondeståndet, s. 529. — Utskottet, rnå antaga en Secreterare för RiksgäldsWerk et, en Kamererare och 2 Cancellister, s. i5> 18. Suppleanter i Statsutskottet, anmälan om; i anledning deraf Borgareståndets beslut, s. 1004. Sterky 8d Comp. angående lån af Bränvin till Han. delshuset; StatäUtskottets yttrande, bif. af Presteståndet, s. 348. af Borgareståndet, s. 348. af Adeln, s. 360. Stipendierne, om indragning af de .IV*’ tdicotheologiska. Stats Utskottets betänkande, bif. af Borgareståndet, s. 4i3. återremit. af Adeln, s. 420. Ytterligare Utlåtande, bif. af Borgareståndet, s. 722. af Presteståndet, s. 397.
Kan man icke med sannolikhet räkna på, att reformen skall understödjas af folket, fordrar klokheten , att företagandet häraf åtminstone uppskjutes. lie for mer i lagstiftning höra ostridigt till de allravigtigaste, emedan lagarna stå i det närmaste sammanhang med folket och utgöra en af de grundvalar, hvarpå samhället stödjer sig. Faran af sådana reformer måste altså i samma mån, som de äro ingripande, äfven visa sig större. Det synes derföre vara försigtigast att genom ett planmessigt verkställande af partiella reformer söka undvika de mera ingripande, hvilka på sådant sätt kunna, om icke alltid, dock ofta undvikas. Hvad nu särskildt angår Svenska privaträtten, torde det våra svårt, äfven för en utmärkt lagkunnig, att visa, det vår civillag, som för knappt ett sekel tillbaka omarbetades, numera befinnes så oduglig, att den oundvikligen måste underkastas en ytterligare omarbetning efter nya grunder och åsigter; men att massan af folket, som uppväxt och införlifvat sig med vår nu gällande lagbok, icke hyser denna öfvertygelse,-derom är jag fullkomligen säker; och till ett omdöme i detta afseende torde jag ej vara alldeles incompetent, då jag i flera särskilda provinser inom de båda sydliga Hofrätternas jurisdictioner fungerat såsom domare, samt derigenom varit i nära beröring med folket. Ännu mindre har det yttrat sin önskan om en slik bearbetning af vår lag. En sådan önskan kan ej anses uttryckt genom den af 1809 års Ständer beslutade committé' till våra lagax-s öfverseende. Dessutom ligger det i revolutioners natur att vilja utmärka sig genom omskapningar och noviteter; och efter min öfvertygelse har detta, likaså mycket som behofvel, föranledt Lagcommitteens sammankallande. I öfrigt torde det vara mindre riktigt att alltid tillskrifva folkets öfvertygelse ett af representanter fattadt beslut. 5 H. 3 a Den i'\ April. Man kan med skäl fråga efter orsakerna till den hastiga tillväxt och förändring i ideer, som skulle göra det nödigt! att, efter knappt ett sekel, åter företaga en reform af vår civillag. Förgäfves synes mig hvarje bemödande att derpå gifva tillfredsställande svar.
— Men efter hvad vi hört uppgifvas, återstår ej mycket af föreningen mellan Wettern och We« nernj hvarföre, om hela tillsynen och den för hela arbetet inskränkta, men för denna del ökade Arbets-fond användes blott på Westgöta sidan, bör dess färdiggörande ej kunna upptaga så lång tid, att någon deraf befarad skada kan jemtöras med fördelen af hela Arbetets concentrerade styrka på den elter upp gif - Den 30 April. giften snaraft färdtgblifvande, och såsom en torfsättning af Trollhätte Canal, mäst nyttiga delen i Commercielt och Oeconomiskt afseen* de. —• Om National äran förbjuder oss att upphöra med fortsättningen af Götha Canal-arbetej sä ålägger oss försigtigheten att inskränka detsamma, så att Nationen kan hafva, åtminstone en aning, att i en färdiggjord ytterligare communication mellan de större Insjöarne se någon belöning för dess uppoffringar. Herr heykenskjöld, Detlof, uppläste följande: De förenade Högloflige Utskotten6 Betänkande innehåller, att Banquen skall till Götha CannlByggnad lemna ett årligt bidrag af 300,000 R:dr intill år 1^20 eller till nästa Riksdag derefter, ifall den då ej inträffar, hvaremot den Bolaget förunnade-Djscont-rättighet skall upphöra. Då den första delen af detta Betänkande endast innefattar detsamma, sorn 1^15 års Riksdags-Beslut bestämmer, och jag pä detta rum sa ofta hört omtalas vådan af , att ändra eller upphäfva Riksens Ständers vid föregående Riksdagar fattade Beslut, har jag aldrig kunnat tvifla, att ett Riksdags Beslut, icke äfven nu skulle hållas heligt, och anser således denna del af Betänkandet, endast innefatta en ytterligare Sanction af 181? ars Riksdags-Beslut i detta ämne. Ridd. och Ad.
Slutligen antyddes derpå att giltiga skäl talade emot eli uppskof, hvilket beredde tillfälle till förfrågningar, samt, sedan sakerne längre framskridit, gjorde tillkännagifvandet af hvad de begge Regeringarne ansågo förenligast med deras gemensamma intressen mera ömtåligt. Med dépéche af den 18 November från Kongl. Majis Minister i Köpenhamn ingick Danska Regeringens svar i en note af den 16 i samma månad. Med undantag af den ifrågasatte bestämmelsen rörande kapare, hvilken bestämmelse ansågs påkalla någon modifikation, antog bemälde Regering för sin del med obetydliga förändringar det förslag tili note som blifvit densamma förelagd t; och lillkännagafs att Danska Regeringen instämde i den å Svensk-Norrska Regeringens vägnar uttalade mening att neuIralilets-lörkleringen borde samtidigt afgifvas til! de Hof inom Europa, med hvilka de båda Regeringarne linderhöllo diplomatiska förbindelser, äfvensom tili Nord-Amerikanska Förenta Staternas Regering. För sådant ändamål skulle Instruktioner (ill Konungens af Danmark diplomatiska ombud vara färdiga alt afgå i samma stund underrättelse blifvit meddelad alt Kabinettet i Stockholm afsändt sine motsvarande föreskrifter eller vore färdigt att dem afsända. 36 Konstitutions-VIskallets MemoriaI N:o -/■/. Under fortgången af de sålunda återupptagne underhandlingarne med Kabinettet i Köpenhamn inberättades af Kongl. Maj:ts Beskickningar i Berlin, London, Paris, Petersburg och Wien alt derstädes till följd af Cirkulär-brefvet den 26 Oktober gjorde meddelanden om den politik, Hans Maj:t hade för afsigt att följa, blifvit med bifall emottagne. Dermed instämmande förklarandet! innefattades jemväl uti särskilda af Hofven i Paris, Petersburg och Wien genom deras härvarande Sändebud meddelade skrifvelse!'.