Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefve, Justities Stats-Minister; angående dess pension Götheborgs Stads Spinnhus: ifrågaställd utvidgning deraf 3oo Giftermåls-Balken: föreslaget tillägg i i4 Cap. 1 §. deraf 3io General-Assistance-Contoiret: åtskilliga dervid anställda Tjenstemäns ansökning om Expectance-Löner . 34p — Hus: hyresfritt begagnande deraf för en blifvande Lombard-Lånerörelse i Hufvudstaden 3<)3 Grundräntornes eller krono-tiondens utgörande: förändring i sättet derföre 435 H Hemliga Utskottet: uppgift å utsedda Ledamöter dervid 5 Häffners ^ Capellmästaren j ansökning om ersättning för innchafd lön . 3o j4 Register öfver Rikets Ständers und. Skrifvelset. N.-o IIof-Rätts pröfningsrätt i underställda brottmål; närmare bestämmande deraf 89 — pröfning, underställning till, af Under-Rätts Utslag i Mål, der någon blifvit tilltalad eller dömd för brott, hvarå fästnings-straff följa bör 69 Hof-Rätternss Leuterations-Rätt} om upphäfvande deraf 68 Högste Domstolens Ledamöter: omröst ning öfver dem 02 Högste Domstolen: rörande K:gl. Maj:ts Proposition om upphörande afKonungens tvänne röster derstädes . 66 Hemmansdelars med olika numer sammanslående under en Rök eller Hemmansdel 92 Hästars präster ande, i stället för man , skap, af extra roterings-skyldige 129 Höj vägning deraf, i stället lörparm mätning . i3o Hammar dahls, Capitaine _, ansökning om nedsättning i arrendet för hemmanet Edeby .. »52 Håkanssons j Inspector, ansökning om eftergift af obetaldt arrende för Gripsholms Kungs-ladugård i65 Hemmansklyfning och jordafsöndring; ändringar i Kongl. Förordningen derom, af den 19 December 1827 171 — att Kongl.
Ehuru det vore att hoppas att en sådan domstol skulle verka mera som afskräckande än som dömande, borde likväl allting göras för att förekomma vä^d vid en dom, så sträng som denna och der ransakuingen vore hemlig, hvarföre vad borde kunna ske till en Militärdistrikts-hedersdomstol, sammansatt af tvä från hvart och ett af de öfriga regementena inom distriktet valde officerare. Under den öfverläggning hos Ridderskapet och Adeln, som föregått remissen af motionen har Herr Stjernsvärd, G. M., såsom tillägg till motionen, uppgifvit att vingleri, spel och dobbel, egennyttigt och oridderligt uppförande, besökande af dåliga sällskaper samt dryckenskap vore sådana förseelser, hvilka Hedersdomstolarne borde tillerkännas rätt att upptaga och handlägga; hvarförutan Herr von Knorring, E. O., vid sitt yttrande fogat detaljerade upplysningar rörande Hedersdomstolarne i Preussen, der denna inrättning skall nått den största utveckling. Då fråga uppstår om inrättande af en s. k. särskild domstol torde i första rummet föremålet för domstolens verksamhet böra noggrann! bestämmas. I afseende härå har i motionen blifvit uppgifvet alt föremålet för Ifedersdomstolarnes vid arméen verksamhet skulle blifva att »ransaka och döma hvar och en officer, som vore anklagad för van»hederligt uppförande, hvilket ej borde offentliggöras.» Att denna bestämning lemnar mycket öfrigt att önska ligger i öppen dag. Det kan naturligtvis ej öfverlemna* ät en sväfvande och understundom tilläfventyrs missledd subjektiv uppfattning, att för hvarje fall afgöra hvad som skulle anses vanhederlig!. Att äter saken derjemte skulle vara sådan att den »ej borde offentliggöras» innefattar visserligen en närmare bestämning, men desto mindre tillfyllestgörande, som Svensk lag hittills endast känner ett slag af vanhederligt uppförande i afseende hvarå stadganden till förhindrande af en större offentlighet blifvit meddelade.
» Jag kunde hafva sagt er, att det icke går på det där sättet, » började jag, » men jag hoppades verkligen, att ni skulle knäppa upp dem alla ännu en gång! » » Men h v a d skall jag nu g ö r a? » frågade hon. » Det gifs, » sade jag, i det jag tacksamt betraktade den öfversta vänstra handskknappen, » ingen så bra karl, att han ej kan finna en kvinna, s o m dock är alldeles för g o d åt h o n o m » Frågande såg h o n upp på mig. » Och ingen hand — vore den än så liten — som ej kan finna en handske, s o m till och m e d den är för liten för handen. » » Det är icke sant! » utropade hon. » Ser ni, jag kan j u röra alla fingrarne! » » Det bestrider jag! » sade jag. * Jaså, m e n se då här! » » Ja, jag ser. M e n den där rörelsen kan jag icke approbera; känna den skulle jag måhända kunna! » » Skulle ni nu vilja knäppa också den andra? » frågade hon. » Ja, mer än gärna, » svarade jag o c h började knäppa den andra handsken. » Det var löjligt, » anmärkte hon, » att jag icke märkte, att så ofta jag knäppte u p p den ena handsken för att knäppa till den andra jag dock » » Det var just detta hos er, s o m så m y c k e t behagade mig, » inföll jag. » Jag vet alls icke, hvar mina tankar v o r o! » » H o s mig måhända! » svarade jag djärft. » Men det skulle hafva varit så, äfven o m ni varit en fullkomlig personlighet, s o m ni säkerligen är i alla andra afseenden. » » H a r ni känt mig länge n o g för att veta detta? » » Ja, mitt o m d ö m e är fullkomligt klart, » svarade jag. E n paus uppstod. » Behöfver ni alltid f e m minuter för att knäppa en h a n d s k e? » » Jag är nästan färdig nu, » svarade jag, i det jag lät den andra knappen åter gå upp, » men den här är så motspänstig.
StatsUtskottets den 17 dennes afgifne, och den 20 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 26 sistlidne Maj aflåtne hemställan om Revision af de under Kongl. RrigsCollegii disposition stående Cassors Förvaltning och Räkenskaper. Herr Lorichs, Nils, uppläste följande: Utan att synas falla Eders Excellence och Högloflige Ridderskapet och Adeln besvärlig med en ihärdig envishet, som ty värr ofta förspörjes, nödgas jag nu åter i denna sak säga några ord, för att förklara, att jag genom detta nya yttrande från StatsUtskottet ej funnit min välmenta erinran vid dess förra Betänkande i ämnet vederlagd, men fast mera, att de nu lemnade uppgifter tjena till styrko för densamma, såsom alldeles öfverensstämmande med dem jag redan meddelt, och hvilka oemotsägeligen ådagalägga, att des a ifrågakomne Cassör tillkommit, fortsättas och bestå utan allt tillskott från Staten, eder hvad Staten tillhörer. Jag beder likväl än en gång, och för allting, att jag måtte rätteligen varda förstådd, Den 3 2 Junii e. m. 379 ty då kan jag ej misstänkas, att vilja afvärja den föreslagne Revisionen af någon slags fruktan, och huru skulle den i öfrigt äga rum ? Hos mig enskilt, som under en mångårig handläggning vid dessa Cassör sa haft tillfälle i märklig mon bidraga till deras förkofran och tillväxt, alt jag derföre vid mitt afskedstagande undfick både belöning och nådebevisning? Hos dem, af hvilka de nu förvaltas, och icke kunna öfverskrida gifna föreskrifter, efter de på Ed och samvete böra iakttagas? Min åsigt härvid har endast varit och är, att Riksens Högloflige Ständers Revisorer måtte med sina åtgärder stadna vid den gräns, som är i Constitutionen bokstafligen utsatt, och således endast befatta sig med Statens medel; men icke öfvergå till annorledes sammansatte Cassör.
Uppläst och godkänd! hos Kidd. och Adeln den 11 April 1863. Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndel den n Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Jörändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnas myndighet. (Lag-Utskoltels Betänkande N:o 28.) S. A. K. Frågan, huruvida ogift qvinna borde af lagen tillerkännas rätt att, efter uppnådd viss ålder, vara myndig, hade ofta ulgjort föremål för Rikets Ständers öfveriäggningar, innan Kongl. Förordningen den 15 Juni 1858 utfärdades. Den väckles redan vid 1810 års riksmöte och förnyades vid de flesta af de derpå följande, utan att finna sin lösning. Den ekonomiska lagstiftningen öppnade dock alltmer nya banor för qvinnans verksamhet, och den af 1810 års Ständer Konungen lillstadda rätt att förklara ogift qvinna myndig togs alltmer i anspråk. Den omgång och de kostnader, som likväl voro förenade med sökande af Konungens dispens, föranledde derföre Rikets år 1854 församlade Ständer alt för sin del besluta en författning, enligt hvilken ogift qvinna, som lylli 30 är och ville blifva myndig, egde alt derom göra ansökning hos domstol; Och, ehuru Kongl. Majit ansåg Sig icke kunna meddela sanktion å detta Rikets Ständers beslut, fann Kongl. Majit dock deri en anledning att vid följande riksmöte till Rikets Ständer adala nådig Proposition i ämnet, hvari Kongl. Majit förklarade denna fråga ”utgöra en af dessa samhällsfrågor, som, en gång väckta, icke kunde tillbakavisas", samt föreslog ovilkorlig myndighet för ogift qvinna, som fyllt tjugufem år. Skilnaden emellan delta förslag och den af föregående Sländer beslutade författning var således ganska väsendtlig, och Rikets Ständer tvekade ock att på en gång taga steget så fullt ut, som Kongl. Majit föreslagit.
Då, på sätt Sta tsRå dsPr o tok olle t öfver Handels och finansärenden för den 1 Februari nästlidna år visar, sistnämnda Embetsmyndighets betänkande i underdånighet föredrogs, och sedan ärendet antagit egenskapen af en mera allmän fråga, nemligen om och hvilka förmåner borde erbjudas dem, som vilja utrusta fartyg till hvalfiske, tillstyrkte tillförordnade StatsSekreteraren, Herr ExpeditionsChefen Munthe, med hvilken Herr StatsRådet Grefve Hård instämde, att åt de sex första Svenska fartyg, som från Svensk hamn utrustades till hvalfiskfångst, mätte, under stadgade vilkor, jemte ett visst premium, beviljas tullfri införsel ej mindre för den fiskredskap och öfriga effekter, som till berörde fiskes bedrifvande erfordrades, än äfven för den tran och andra artiklar, som medelst hvalfiskfångst kunde beredas. StatsRådets öfriga Ledamöter, D. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr StatsMinistern för utrikes ärendena Friherre Stjerneld, samt Herrar StatsRåden Friherre Åkerhjelm, Friherre Lagerbjelke, Friherre voir Schulzenheim och Ihre ville, under förutsättning, att för bedrifvande af denna industrigren kunde till vägabringas ett bolag, åt hvilket understöd af allmänna medel kunde gifvas, i underdånighet hemställa bland annat, att tullfri införsel af så väl alla de malerialier och instrumentalier, dem bolaget i och för vissa fartygs utrustande och för fiskets bedrifvande vilja från utrikes ort anskaffa, som ock af de hemkommande lasterna utaf hvalfiskfångstens produkter. Kongl. Majit fann skäligt i nåder bifalla hvad StatsRådets flesta Ledamöter i underdånighet yttrat och tillstyrkt. Nu emedan 61 §.
Med afslag å Utskottets Betänkande, antog Ridderskapet och Adeln Kongl. Maj:ts Proposition i dess helhet, endast med det tillägg till dale punkten, i fråga om Prebende-pastorats skiljande frun Biskops lön, att, derest utredas, skutte, alt ett pastorat, innan det blef anslaget lill prebende, varit i afseende på ordningen för pastors tillsättande af konsistoriel egenskap, pastoratet borde samma egenskap återfå. Från Högv. Preste-Ståndel. S. D. Uppå derom gjord framställning beslöt Preste-Ståndet vänligen inbjuda Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet att förena sig uti 806 Prot.-Uldrag den 8 Oktober i860. de af Preste-Ståndet vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse med det af Kommitterade afgifna underdåniga Betänkande och Förslag angående Kommunal-styrelser, fattade och i Preste-Ståndets Protokolls-utdrag N:ris 445, 456 och 458 upptagna beslut. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Stats-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial: N:o 38, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o 12, i fråga om lindring i rustnings-skyldigheten genom Statens öfvertagande af munderingsoch utrednings-persedlars anskaffning och underhåll; och N:o 39, i anledning af återremisser å Utskottets Betänkande N:o 19, i fråga om bestämmelserna i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl. Kammarkollegie derpå grundade Kungörelse den 29 i samma månad, rörande företrädesrätt till besittning af kronojord. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 190, i anledning af Kongl.
StatsUtskottets Betänkande N:o 477 v'd '^23 års Riksdag hufvudsakligen innehåller, och på de deruti upptagne skäl tillstyrker jag, alt General-AssislanceContoret måtte ännu 178 Stats-Utskottets iå fortfara, likasom hitintills, intill nästa Riksdag; i öfrigt får jag tillägga, att General-AssistanceGontoret är, efter min tanka, en högst nödvändig Låneanstallt för Hufvudstadens mindre bemedlade innevånare; om denna Inrättning, som är af Staden garanterad, upphörer, skall, såsom mig synes, följden blifva den, att en mängd enskilda Låne-associationer skall äga rum, hvilka dels troligen blifva för den lånebehöfvande mera kostande, dels kunna till äfventyrs någon gång föranleda förlust af panter, som måhända bestå af den lånebehöfvandes dyrbaraste egendom. Jag vet, att General-AssistanceGontoret mycket kostar ej mindre för lättheten till Iåns tfndfående, än äfven för missbruk, men då behofvet är inne, bör ju låneutvägen och hjelpmedlet förlättas, och för missbrukens skull bör icke det goda af en Inrättning illa bedömmas. Vid 1823 års Riksdag beslöto R. St:r, att, om Statens förlust på Inrättningen skulle öfverstiga 3ooo R:dr årligen, borde densamma vid nuvarande Riksdagstid upphöra, sannt är, att utrönt blifvit, det årliga förlusten dessa 6 åren ifrån och med 1823 till och med 1828 utgjort i medeltal omkring 83oo R:dr samt de sista 4 åren under hvilka AflöningsStaten för ett indraget UtJåningsDepartement varit förminskad likaledes i medeltal till circa 7800 R:dr. Denna förlust är dock ej betydande och bör ej öfverväga jemförelsevis med Inrättningens åsyftade ändamål; äfvensom man icke bör förbise, att om Inrättningen upphörer, stora ifrån densamma härledde utgifter utan all inkomst, ändock en lång tid drabba Staten,^hvilket lätt visar sig, då man B etan ka uden, N:o 117.
Jag är visserligen öfvertygad derom , att om Utskottens förslag godkännes , och de öfverflödige ansedde Skogarne således fördelas till enskildte, flera missbruk kunna komma att ske ; men för det mästa tror jag , att Skogarne då skola blifva bättre vårdade , och jag anhåller derföre , att Utskottens Utlåtande måtte bifallas. Herr Manner stam , Johan: Det är en obestridlig sanning, att Skogshushållningen åren af de vigtigaste hushålisgrenar i vårt land, och lika obestridligt är det , att den blifvit i högsta grad vanvårdad , men det kommer deraf , att då Skogen i fordna tider ägde och ännu å de flesta orter äger obetydligt värde , har den hos massan af nationen blifvit ansedd nästan som ingen egendom , och just af denna orsak har Lagstiftaren icke vågat stadga såsom lag, att tillgrepp af Skog skulle straffas lika med stöld. De värde talare , sorn gjort anmärkningar emot Utskottens Utlåtande, och de som gil - go6 Den ia December e. m. lat det, hafva utgått ifrån samma synpunkt, den nemligen , att det är af vigt att varda Skogen ; men de förra skilja sig således ifrån de sednare i medlen . att vinna detta ändamål. I detta fall, lika sorn i de flesta som röra allmänna hushållningen , tror jag att det iir säkrast, att taga erfarenheten inom vårt eget land till ledning, och icke söka den endast genom jemförelse med förhållandet i andra Länder. Herr af Borneman har sinnrikt framställt en jemförelse med vårt land och andra, samt visat qmöjligheten deraf, att hos oss allmänt införa Utländska Skogshallsngs-sättet. Enligt minof, vertygelse är det ej brist på Embetsman , sorn gör att Skogen blifver förstörd, utan det är dels deras mindre kännedom af Skogshushållningen , dels olämpligheten af många föreskrifter, som låta väl, men ej äro verkställbara. Det är i allmänhet ett grundfel i vår oecononomiska Lagstiftning, att man ålagt administrationen omsorger, hvilka den ej kan fullgöra.
Kruthus förvarade betydliga krutförråd och andra efFecter, hvilka genom hans rådighet undgått förstörelse, Kongl. Majit, med Nådigt afseende så väl härå, som å den långa tid af fyratiotre år, som mannen varit i tjenst, samt i anseende till sökandens högst betryckta belägenhet med fem hemmavarande oförsörjda barn och barnabarn, utan annan tillgång, än den för sex. personers underhåll otillräckliga pension af Etthundrade Riksdaler, som sökanden hade att förvänta från Armeens Pensions-Cassa, täcktes Nådigst tillåta, att de Etthundrade femtio Riksdaler, hvilka år i8ar blifvit Capitainen Benzelstjerna i lifstiden, såsom en årlig Iönforbättring, personelt tilldelade, och hvarå således efterträdaren i tjensten icke kunde göra anspråk, än vidare lingö utgå till den aflidnes Enka och Barn, såsom ersättning för det mannen i lifstiden uppoffrat hela sin förmögenhet för att, såsom ofvan omför mäld t är, rädda Kronans egendom. Efter det Kongl. Majits och Rikets Stats-Contor underdånigt utlåtande häröfver afgifvit, har Kongl. Majit denna underdåniga ansökning i Nåder låtit sig föredragas, och vill, med fästadt afseende å de flerfaldig» för sökanden förekommande bevekande skäl och omständigheter, lill Rikets Ständers afgörande härmed hafva öfverlemnat, huruvida icke Enkan Benzelstjerna må, lill erhållande af den utaf henne nu sökta pension, å Allmänna Indragni ngss ta ten uppföras. Den underdåniga ansökningen, jemte dit hörande handlingar, skola till Rikets Ständers Slals-Utskott blifva öfverlemnade. Kongl. Majas Nådiga Proposition N'.o 19. it Kongl. Majit fbrblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra.
Landets behof af större hästar skulle, efter all anledning, derigenom blifva fyldt, och om äfven framdeles några få hästar kom me att importeras, är jag dock förvissad, att exporten skall blifva vida större, helst säkerligen de flesta af dessa stohållningar snart skulle utbilda sig till små privata stuterier, utan att derföre ådraga staten större kostnader; hvarförutan en ytterligare förmån äfven vunnes derigenom, att 20 st. ädla beskälare blefve i landsorterna underhållna och för betäckningar tillgängliga. På det högsta önskar jag, att StatsUtsk., med afseende å hvad jag nu ytterligare anfört, måtte dela min öfvertygelse om det allmänt gagneliga af ifrågaställa inrättning, i hvilket fall jag är säker, att Utsk. skall finna och anslå medel till ett så productivt ändamål. Jag anhåller örn betänk:s återremitterande och att dessa anmärkningar få detsamma åtfölja. Frih. Toll, Gust. Phil., anförde skriftligen: Som jag haft äran inför H. R. o. Ad. anföra de grunder, hvarpå jag ansett mig böra understödja den af Frih. Hjerta väckta motion, rör:de anslag på stat för Sveriges stora behof af ett ordnadt system genom stohållningar, med hänsigt å tillgången på inhemska remonter såväl för cavallensom artillerivapnen, och jag redan trott mig finna denna ange - Den jS Maj f. m. lägenhet sä uti allmänna opinionen understödd, att intet tvifvel kunde hos mig uppstå, det StatsUtsk. skulle behaga bestämdt afgöra, huru medel härför må blifva tillgängliga, vöre det måhända nu fruktlöst att ytterligare upprepa dessa skäl derför, som icke blifvit ansedda förtjena det af mig önskade StatsUtsk:s närmare afseende. Jag framstår derföre nu icke med ytterligare påyrkande häraf, men anhåller att vid åt erremissen reservationsvis få hafva äran upplysa:
Frih. Åker lije m, Knut, hade ingifvit följande anförande: - De n 2q April c m. 4o3 Jag får härmed vördsammast gifva tillkänna, att jag af vigliga ange lägenheter är föranläten afsäga mig att vara ledamot i IL Sits LagTJtsk., hvartill R. o. Adis Hrr Electorer behagat mig utse. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att innan nästa plenum utse nya ledamöter, ej allenast uti LagUtsk. efter Frih. Åkerhjelm och uti Ridd.Utsk. efter Gr. Thott, utan ock uti sistnämnda Utsk. efter Hr Nordensvan, Otto, hvilken återlemna! sin polett och således upphört att vara riksdagsman. Frih. Raab, Adam Christian, uppläste följande: IJe fleste talare, som yttrat sig för återremiss af Bevilln. Utskts betänk. Nto 9, angjde stämmoböternas beräknande i förhållande till debetsedelns belopp, hafva yrkat, dels att dessa böter skulle utgå med 12 sk. b:co för det lägsta skattebidraget och stiga i förhållande till ulskyldernas belopp ända till 6, g, 12 r:dr, och, såsom en värd talare föreslagit, med 1 sk. per r:dr; dels ock att kronobetjeningen hädanefter, såsom hittills, måtte få tillgodonjuta hälften af böterna. Hvad sålunda blifvit yrkadt, såsom skäl för återremissen, går endast ut på att lindra kronobetjeningens besvär och tillskynda densamma en fördel; men de skattdragandes billiga anspråk på en skonsam behandling har ingalunda blifvit afsedd. Jag som tillhörer dessa sednares antal, tillåter mig derföre att framlägga mina åsigler i ämnet. Första frågan, som bör besvaras, är den, om stämmobölerna gro nödvändiga.
I salig kommissarien herr Peder Gude Giäddas skinnklädda skrifstol, behörigen omskinnad, satt nu den unge kapellpredikanten helt ärevördig i sin tredubbla egenskap af make, fader och församlingens herde. Emellertid låg ännu alltid på hans ansigte en blygsam misströstan till den egna kraftens fullkomlighet, och hans vänliga ögon, som hade något af den djupa frid, som utmärkt herr Tönnes, riktades ofta på den unga kraftfulla husmodern, som stod framför den uppslagna skänken, vid hvilken hon höll på att utbreda fyra ganska aktningsvärda smörgåsar – aktningsvärda åtminstone till omfånget, men om man skulle dömma efter knifvens skrapande flykt öfver brödet, kunde man deremot antaga att smöret var en artikel, som hon tidigt ville lära barnen att sparsamt njuta af. Rundt omkring henne stod en liten väntande skara: först herr Peder Gude, 7 år; mamsell Jetta, 6, mamsell Laurentia, 4, och slutligen den 3-årige lille herr Sune, vanligen kallad ”lill-Sune”. De fyra telningarne voro alla ljushåriga, blåögda, rosenkindade och litet lurfviga, ty de fingo vara ute och rusta i sanden och bland klipporna så mycket de behagade, då de ej åtnjöto sin edukation af fadern i stafning eller af modern i konsten i att vara nyttiga, och i denna konst hade de redan hunnit ganska långt, hvar och en efter sin ålder. De rallade ärter, stötte bränd råg till mors kaffesump, skurade knifvarne, borstade fars stora långa socknebudsväst, om hvilken de ibland behöfde vara alla fyra, och slutligen fann man dem allesammans sitta kring mors spolrock och förfärdiga spolrullar af fars utdömda predikningar. Skinande och lyckliga med hvar sin smörgås i handen, kommo de nu framrusande och kastade sig ned på golfvet vid spisen, der katten redan spann och sträckte och strök sig och roade sig på bästa sätt. Nu kom äfven Konkordia sjelf med stickstrumpan i hand – icke en minut hade den snälla husmodern råd att vara utan arbete. ”Se här”, sade herr Sune, ”står din stol och väntar på dig liksom jag gör ...