Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åf Motionairen är hemställdt; att sådana Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contoic rörande mål, hvilka, enligt nu gällande Författningar, af Kongl. Majtts och Rikets Svea Hofrätt, såsom förste Domstol, pröfvas , må hädanefter i laglig ordning behandlas af förr ste Domstol i allmänhet. Vid pröfning af denna motions senare del, eller frågan om upphörande af Riksgälds-Contoirets nu Varande Domstolsprivilegium, hvilken fråga utgjort föremål för Statsoch Lag-Utskottens gemensamma behandling , så, ehuru de skäl, uppå hvilka Bancooch Blh. till Riks-St. Lag-Utskotten grundat deras , uti Betänkan» det N:o 6g , (Bihang till Rikets Siänders Protocoll 1828—1830, 6 Samlingen 2 Bandet 4 Haft. pag. 14) , gifna tillstyrkan till afskaffande af Bankens rättighet att med egra käromål draga sina vederparter från deras lagliga Domstolar , synts Utskotten äfven kunna anföras, till stöd för en lika beskaffad tillstyrkan i afseende pä Riksgälds-Contoiret, likväl dä , vid det inträffade förhållande , att Rikets Ständer , genom 2:ne Stånds beslut , afslagit hvad sålunda i fråga om Banken blifvit föreslaget, det lär kunna antagas, att Rikets Ständer, efter denna åsigt, ej eller skola besluta någon ändring , för det närvä, rande, uti nu gällande Rättegångsordning i inål rörande Riksgälds Confoiret, till hvilka, enligt Kongl. Kungörelsen den i5 Augusti 3.790, allt hittills blifvit lämpad enahanda Rättegångsordning, som för Banken , hafva Utskotten trott någon förändring i Riksgälds-ContoiretsDomstolsprivilegium nu ej böra af Ut« skotten föreslås. Stockholm den r6 Februarii 1830, Bil, t. Stats. ö. Bag.Vtsti. Utlåtande N:o 130, 3 Reservati oner: af Herr von Hartmansdorff:
Det finnes ingen, hvilken, lika med mig, inträngt i förhållandet, som icke skall medgifva, att det vöre önskligt, om vi kunde förbruka 4 ä 5 gånger sä mycket jern som f. n. I Frankrike har man beräknat att för jordbruket åtgår ett här i landet oerhördt belopp af denna metall, så stort, alt genom de prohibitiva författningar, som der varit gällande, öfver 100 milhr francs förlorats för detsamma hvarje är; och är detta hufvudsakligen grunden hvarföre man der nyligen betydligt lossat banden pä denna näring och minskatt tullafgiflerna å jern och stål. Så måste äfven vi göra. Jag frågar, hvad bevisa ständiga öfverskott i Statskassan, och icke alt skatterna kunna nedsättas? Jag vill icke borttaga eller nedsätta en skatt, som icke kan umbäras; men den ifrägavande både kan och bör borttagas, såvida vi skola pä verldsmarknaden kunna afyttra vårt jern, och på verldsmarknaden efterfrågas icke om tillverkningspriset är högt eller lågt. En ibland orsakerna till det Engelska jernets förbättring var just det höga priset på vårt jern, som sporrade till utfinnande af methoden till förädlande af en ojemförligt sämre råvara. Pä alla dessa skäl lemnar jag min röst för bifall till Ulsk:s förslag. Hopen på propos. förnyades. Frih. Raab, Adam Christian: Att jag för några ögonblick, Mine Hrr! uptager Eder tid, får Hr Printzensköld taga på sitt samvete, emedan ett hans yttrande har upkallat mig. Han sade mend., att under discussionen den ifrågasatta eftergiften blifvit påyrkad af dem, hvilka talade i bruksegarens intresse. Jag tillhör dem, som begår den galenskapen att producera råg, och har icke något annat bruksintresse, än sorn möjligen kan härröra från en mineralkälla på mina egor. Jag anser det högst orätt och protesterar högeligen emot ett sådant sätt att argumentera, att man tillvitar sina motståndare att lala i sitt eget intresse.
om frun vill, det gör jag hemma nu, sen hustru min blifvit lam i benet, och det gjorde jag ofta förut också, för det är egentligen karlgöra. » » Detta sker på fredagen, sedan han burit upp och ordnat ved och kol för veckan. Och här är, som du ser, mattor, så här skuras ej. » » Men borsta kläderna d å? » » Det göra vi själfva. Rudolf har alltid gjort det, emedan de annars bli så fort nötta, tycker han, och han är, som du nog minnes, svag för sina kläder, Skodon ha vi skaffat oss flere ombyten, så att dem sköter Erikson på fredagen. Han har varit betjänt, så att han är händig med litet af hvarje o c h har ett städadt skick. » » Men du är väl ohyggligt bunden, och att vara borta någon afton är väl omöjligt? » » Mindre bunden nu än förr. Nu kunna vi stänga vår dörr o c h vara säkra för invandringar. Pä dagen, då Annie är i skolan, följer Nils mig ut, och när Rudolf är med på långvandring, sä tar han sin trötta pys på armen emellanåt. » » Här i Stockholm?! Och det finner han ej genant? » » Nej? Han är stolt öfver sin miniatyrupplaga, hviskar han till mig. Och äro vi borta eller på teatern, så får Nils flytta till faster Louise, som skaffat en egen liten säng åt honom och för hem h o n o m på morgonen, när hon går till sin befattning på banken. Hon säger, att hon åldras så, när Kils icke varit hos henne på en tid. » » Men för alt nu riktigt utfråga dig, är du ej rädd? » » Nej, säkerhetslåset, som vi hafva hvar sin nyckel till och dessutom en deponerad hos faster Louise i händelse af oberäknad igeustängning, gör mig så lugn man kan vara i denna ofullkomliga värld, och så må du tro, att Brana är en vaksam dogg, den ingen gärna trotsar. Dessutom hafva vi elektrisk ringledning till värdens, om något oförutsedt skulle inträffa. Annie är nu 13 år och öfverträffar mamma i omtänksamhet i mycket, ehuru hon lyckligtvis också kan vara barnsligt glad o c h oförvägen dessemellan.
Hvilken känner icke huru det enskildta interesset, vanligen är böjt att söka sin vinst pä närmaste håll, utan afseende på framtiden och på det helas väl; och ändteligen, hvilken känner icke, att hela den detta års inbergade Sädesgrödan är oskadad, användbar till Bröd, samt att Ladugårdarne nu, genom en åtminstone medelmåttigt god foder-tillgång, äro i ringare behof än de förflutne åren , af drank eller ren Säd till kreaturens utfordring. Den *7 December. I alla fall förtjenar ju Med-människors och Medborgares behof att afses. — Man invänder att Brännvins-tillverkningen icke kan hejdas genom ett Förbud, samt att Lagbrytaren njuter vinst på den lydige Medborgarens och på Statens bekostnad; och det är sant att i vårt vidsträckta Land och med ett deremot ej svarande antal af Controllerande Tjenstemän kan Lönnbränning ej öfver allt förekommas; men är det då bättre, att Säd afverkas med 20- 830,000 6tora Pannor, än med 2- a 300 små; då den Principe är rigtig att vi häldre böra förvara egna förråd, än köpa nya af Utlänningen, så försvinner alldeles detta svaga inkast, desto häldre , som frestelsen att blifva lagbrytare måste minskas i samma mohn, som Säden äger högt värde, Vinsten på Brännvinet således blir ringa, och forbudet dessutom innefattar blott en kort Period. Genom ett dylikt förbud (hvartill man i angränsande Stater ofta funnit sig nödgad) bör icke skäligen kunna befaras att Spannmåls-priserna alltför mycket skola fällas, enär Utdelar af året ännu återstå till en ny skörd; men en besparad stor Sädes-qvantitet skall onekeligen vinnas derigenom, hälst de Landt-Hushållare som till Bränvins-bränningen nyttja annat ämne än Säd, ännu äro så få, att de ingalunda kunna komma i jetnnförelse med den stora mängden, som härtill använda ren säd. Utländska Stora Spannmåls-Posterg in. förskrifning skulle bidraga till priserncs fall i Den 27 December.
Maj:t i Nåder tillförordnade Regering, afgifna yttranden, i hufvudsaklig öfverensstämmelse hvarmed Kongl. Majrts Nådiga Beslut sedermera blifvit expedieradt, finnes bland annat åberopadt, att icke någon anmärkning hvarken å Frå-« Co>istitutious-tJ t skottets Memorial N:o 18. 5 godagen , den 27 November 1825, eller å •valdagen, den 11 December samma år, blifvit emot tvänne röstandes valrättighet framställd; i anseende hvartill, och med stöd af föreskriften uti Kongl. Förordningen den i4 Juuii 1793, Föredraganden i underdånighet tillstyrkt det slut, hvari Kongl. Regeringens Heste Ledamöter i målet stannat. Deremot är af Motionaireu erinvad t, hvad Handlingarna ock vitsorda, att nemligen, genom Embetsskrifvelse från valförrättaren till Consistorium i Linköping, äfvensom en, på Consitorii föranstaltande, vid Extra Sockenstämma den 14 Februarii 1826 hållen undersökning, rörande förloppet vid ifrågavarande valförrättning, vöre upplyst, att, mot vallängden, i hvad den angår ofvanhemälde 2:ne röstande, anmärkningar före valet verkligen egt rum, ehuru de ej af valförrättaren i Pro.tocollet antecknats. Men emedan, vid granskning af Beredningens och Stats-Radets i saken hällne Protocoll, Utskottet funnit, att omförmälde omständigheter destomindre blifvit af Föredraganden undanhållna den Kongl. Regeringens kännedom, som arne af Dess Ledamöter just på dem grundat deras i saken yttrade serskilda tanka; samt då i öfrigt, så vidt förevarande enskildta mål ligger inom gränsen för Constitutions-Utskottets verksamhet, ingen Cotistitutiotis-XS t skottets Memorial.
Månne det är öfverflöd, att äga mångdubbel Betjening; Kammartjenare, Lakejer, Jägare, Kuskar, Kuskarnes Stalldrängar, Spannridare, Kockar, Portvaktare m m.? Ingen torde kunna noga uppräkna alla dessa vattubin. Detta öfverflöd af Betjening torde skada Landtbruket betydligt. Månne Judarne eller andra Utländingar infört detta i Riket? Judarne beskyllas äfven, att ensamme inpractisera förbudna varor; men det torde vara många Christna, äfven Han, delsmän, med flera andra personer, som vinsten lockar att begå denna olofliga handel. Det torde vara fel i straffet, som vållar insmy« Den 4 April. 71 gande af förbudna varor i Riket. Om en Lurendrägare, som vore lagligen öfverbevist om sitt brott, straxt i galge blefve hängd; då kunde man vid hvarje års slut göra en säker uträkning, om flere Judar än Christne blifvit hängde årligen. Judarne beskyllas vidare, att de ej köpa Landtegendomar eller odla måssar, kärt och annan ofruktbar jord. Kan något tydligare bevis gifvas, att det är förmonligare i detta Rike, vara Handlande, än Jordbrukare? I annat lall körde nog den idoge och flitige Juden plogen sjelf. Hvarföre skall en nyss inflyttad Jude utvälja det sämsta Näringsfång af alla, som är Jordbruket, De unga Jordbrukare hafva långt för detta fattat det beslut, att sälja sina ärfda fastigheter och köpa sig tjenster. Förstå de att odla dem, torde sådant vara förmonligare än odla jorden. Andra gamla och förfarna jordbrukare börja sälja sina egendomar, bosätta sig i Städerna, för att komma i ro och undfly Landtbrukets svåra tyngder» Sjelfva Torpar sonen börjar nu blifva så Upplyst, att blott han lärt sig litet skrifva och räkna, söker han sig till Städerna, helst till Bodgosse; han vet, att han i Handel innan korrt får heta min lilla Herre. I det stället, om han vistas qvar på Landsbygden, får han på Hållkrogen och Kurirskjuts heta alla slags öknamn, som kunna upptänkas.
Fakulteterne uppföras med 2,500 R;dr för hvardera, men i öfrigt bifallit Utskottets hemställan, dock att anslagstdlökningen borde rättas i enlighet med hvad Stånd't sålunda beslutat. Ridderskapet och Adelns samt Préste-ståndels beslut, ehuru olika till ordalydelsen, åro dock i sjelfva saken med hvarandra öfverensstämmande, enär, enligt den utredning af förevarande ämne, som förekommer i bilagan N:o 7 till den Kongl. Propositionen om stats-verkels tillstånd och behof. Kongl. Maj.ls Nådiga förslag alser blott de verldsliga Fakulteterne vid ifrågavarande Universitet, och bland Professors-lönerne äro upptagne de, som utgå lill Bibliothekarie!! och Akademi-räntmäslaren, hvilka alltid varit uppförde lill lika löner med Prolessorerne, samt de i Presle-slåndels beslut omförmälda två emerili-löner, hvilka jemväl äro bland Professors-lonerne uppräknade, desto heldre mäste anses äfven vara af Ridderskapet och Adeln afsedde, som delta Riksstånd, enligt hvad Utskottet inhemta!, antagit en inbjudning af Presle-slåndet att biträda dess, vid pröfning af 31 punkten i Utskottets Utlåtande N:o 167, fattade beslut ali förhöja de ä Allmänna Indragnings-siaten uppförda emerili-löner lör Professorer vid såväl Upsala som Lunds Universitet frän det al Utskottet tillstyrkta belopp, 4,000 R.dr, till 4.500 R:dr. Sistnämnda två Riks-stånd hafva således hegge beslutat, att samtlige, de verldsliga Fakulteterne. vid Upsala Universitet tillhörande, Professo •s-löner, deruti inberäknade lönerne till Bibliothekarie!! och Akiidemi-räntmästaren jemte två emerili-löner, skola ökas lill 4 500 R:dr hvardera, äfvensom bemälle Riks ständ håda bestämt lönerne loide 8 äldste Adjunkterne vid sagde Fakulteter lill 2 500
Till en början tager jag mig friheten fästa Gr. v. Hermanssons likasom Frih. af Nordins uppmärksamhet på en fullkomlig oriktighet i deras anföranden, då de sagt, att det endast varit genom en slump och i anleda, af elt misstag, som Utsk:s förevar, beslut tillkommit. Jag förmodar likväl, att, örn dessa Hrr något närmare betänka saken, de skola finna, att då 6 röster stadnat emot 5, det är lika möjligt, att den sedel, som af misstag blifvit inlagd af ordföranden, var den, som blef undantagen, sorn att den undantagna sedeln var ett af de öfriga ledamöternas D c n 14 Maj voin. Detta kan jag lika så lätt supponera, som de supponerat motsatsen; och om nu ordförandens sedel var den, som förseglades, så var det ju likgiltigt, om denna sedel innehöll ett ja eller ett nej, och om den varit ett nej, så linde ju resultatet efter sedlarnas öppnande blifvit alldeles enahanda som nu, då den lärer innehållit ett ja. Jag kan dessutom ej föreställa mig annat, än att, då en ordförande i ett Utslc. kunnat begå ett så exstant misstag, han måste hafva varit på det högsta likgiltig för voteringens utgång, ty eljest hade misstaget ej kunnat äga rum; och jag skulle så mycket mera tro detta, som, i fall ordföranden varit angelägen att ändra sitt votum, han kunnat lill Utsk:s grannlagenhet hemställa, om icke voteringen kunde gå om, hvilket dock ej skedde. Jag skulle åtminstone för min del ej dragit i betänkande att medgifva sådant, och jag tror icke, att de öfriga bland majoriteten nekat att dertill samtycka. Men att deremot, sedan allt fått ett lagligt slut och betänk, är färdigt, icke blott reservera sig emot ett beslut, hvartill juan sjelf bidragit, utan jemväl på en lös och falsk supposition förklara, att ett misstag föra nied t detta beslut, sådant anser jag högst orätt, och jag kan ej underlåta att deremot anmäla min reservation. Hade jag begått detta misstag, så hade jag åtminstone haft den försigtigheten att icke yppa det, utan låtit saken blifva in ståtu quo, enär reservationen i alla fall icke kunde ändra resultatet.
Denna slags grannlagenhet bör icke i någon mån förhindra oss att sjelfständigt fatta vår tanke i sjelfva saken. Gr. Björnstjerna har béhagat yttra att reservanten och de ledamöter, som med honom instämt, hafva förbisett, det meningen icke varit att tillvägabringa en fullkomlig likhet emellan socknarnes folkmängd; men en dylik beskyllning har hvarken reservanten eller jag för min del, mot Utsk. framställt; och tror jag således att ett försvar i delta fall var temligen opåkallad!. Men då Hr Gr:n tillika citerat förhållandet inom Wermland, torde det tillåtas mig, som räknar denna provins för min hembygd, att »plysa hurusom inom Carlstads stift har under loppet af min lifstid åtskilliga större pastorater ouphörligt klufvits. Från det stora Sunne pastorat afsöndrades t. ex. Fryksände, hvarefter, genom smärre pastoraters afsöndrande, denna oundvikliga splittring fortgår på naturlig väg. Det lider intet tvifvel att ju öfverallt, der det verkligen erfordras, kommer att — par la force des choses — framgent likaledes tillgå. Hr Gr:n har vidare citerat Utsk:s uttryck: ”att, mot församlingarnes önskan, ett motsatt förhållande icke skulle kunna äga rum”. Jag får deremot invända, att man kan, utan att uttryckligen betaga församlingarne deras veto, likväl, genom det inflytande K. Eeflude förmodligen innehafva, komma ganska långt i besegrandet af deras motvilja. Men denna motvilja lefver qvar i folkets sinnen, kanske desto djupare, derföre att dess yttring blifvit medelst öfvertalande lämpor förqväfd. Mig torde för öfrigt (illåtas åberopa någon bekantskap med de trakter, hvarest socknarne till en del äro än större än i Wermland. Jag har nemi. tillbringat en längre tid i Dalarne, der församlingar finnas, hvilkas största bredd utgöra ända till 14 mil; detta förhållande inträffar t. ex. med Leksands pastorat; men jag betvifla!- att tätare besök i bygden, hos någon församling af dess själasörjare afläggas, än just derstädes.
Då de i Riks-Ståndens Kanslier och hos Utskotten anställde Tjenstemän under alla i sednare tider hållna riksdagar fått förskottsvis, vid hvarje månads slut, uppbära en del af den dessa personer tillkommande aflöning, och enär samma belopp, som enahanda förskott då utgjort, äfven nu af Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän föreslagits; så anser sig Stats-Utskottet böra tillstyrka: att, i öfverensstämmelse med hvad sålunda förut varit medgifvet, vissa för månad bestämda förskott å denna aflöning jemväl under innevarande riksdag må, efter hvarje månads slut, få till vederbörande utbetalas med det för hvar och en föreslagna, ofvan uppgifna belopp. Vidkommande aflöningen för den bos Riks-Stånden och Utskotten tjenstgörande vaktbetjening, får Utskottet, som jemväl anser sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Herr Landtmar skalken och Herrar Talmän i afseende på denna betjening föreslagit, alltså hemställa: att dagtraktamentet för de hos Riks-Stånden och Utskotten under innevarande riksdag anställde vaktbetjenter må för hvar och en af dem bestämmas till ett belopp af Två Riksdaler Riksmynt samt likaledes utbetalas efter hvarje månads slut; Och torde den af Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän omförmälda fråga, huruvida någon förhöjning i detta dagtraktamentes nu föreslagna belopp erfordras, få uppskjutas till dess Kansli-personalens aflöning yarder slutligen bestämd. Hvad beträffar don tid, hvarifrån samtlige nu ifrågavarande aflöningsförskott och dagtraktamenten böra beräknas, tillstyrker Utskottet: att, på sätt föreslaget blifvit, déssa förskott och traktamenten må beräknas att utgå från oell med don dag vederbörande i tjenstgöring inträdt. Vid afgifvandet af förslaget rörande oftanämnde aflönings slutliga bestämmande enligt 24 § Riksdags-ordningen, skall Utskottet meddela sitt yttrande, angående ej mindre tiden för densammas upphörande, än äfven öfriga med denna aflöning och dess utbetalning gemenskap ogando frågor.
I Afd. 37 Hä/u 2 Lag-Ulskotlets Betänkande, N:o 67. håll, första gången böta deras dubbla belopp, och andra gången, med ytterligare fördubbling af böterna, tillika anses hafva förverkat medborgligt förtroende och således hvarken få deltaga uti eller komma under omröstning vid val till allmänna förrättningar, som af ett sådant förtroende bero, hvarförutan hans brott och straff sednare gången borde i allmänna tidningarne kungöras. Det dröjde likväl icke länge förrän man yrkade helt och hållet upphäfvande af oftanämnde förbud, såsom hinderligt för den friare invisningsrätt, hvaraf handel och näringar i synnerhet hade behof; men de framställningar som, vid några af påföljande riksmöten, i sådan syftning gjordes, ledde ej lill önskadt resultat. Det bör dock anmärkas att Rikets Ständer i allmänhet medgåfvo nödvändigheten af åtminstone en modifikation utaf förbudet; Och 1828—30 årens Ständer beslölo jemväl en författning, som bland annat innefattade en sådan modifikation. Men denna författning vann icke Nådig stadfästelse. Utom det att utfärdande af tryckta eller graverade invisningar aldrig skulle få ställas annorlunda än lill viss man eller ordres, förekom nemligen emot beslutade författningen att, ehuru den innehöll det skulle i öfrigt hvad lag och författningar stadga rörande så kallade löpande skuldsedlar, äfven i afseende pä formen för deras giltighet, blifva gällande för invisningar, vore likväl deri ej nog utmärkt, om för tryckta eller graverade måste undantagas hvad i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798 blifvit aubefaldt, i afseende på skuldebrefs upprättande.
Skrifvelse N:o 99. från kalkugns-vedens utgörande, hvarmed, vid sislberörda tillfälle, Kammar-kollegium funnit destohellre böra fortfara, som kalkugns-egaren dåmera fogat sig efter allmogens begäran alt tor hvarje kast sådan ved betala 2 daler silfvermynt; samt att, i en räntegifvarnc och kalkugns-egaren emellan uppkommen tvist om betalningen för veden, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande genom utslag den 12 December 1797, bland annat, ålagt kalkugnsegaren att den till kalkugnens bruk och drift af allmogen behörigen levererade ved efter gångbart pris eller jemlikt markegång betala, hvarefter Kammar-kollegium, uppå ömsesidiga besvär i målet, den 18 April 1799, meddelat utslag och dervid, dels, enär skatteköpet jemte föregången värdering grundats på förbehåll af vanlig kalkugnsoch kronoved, emot betalning af 1 daler 8 öre silfvermynt kasten, frikänt kalkugns-egaren från högre betalning lör veden än med detta belopp, utgörande, efter beräkning af 2 daler silfvermynt Riksdalern, 20 sk. kasten, dels förklarat att allmogen eller räntegifvarne, då veden in natura behörigen levereras, böra ifrån allt vidare kraf eller penninge-utgift för samma ränte-persedel vara befriade och få den i sina skatteböcker, ulan afseende på markegångens högre eller mindre belopp, qvitterad; dock hade en Kollegii ledamot yttrat den särskilda mening, att, då hvarken Kongl. Brefvet, den 1 Juni 1758 eller det i följd deraf utfärdade skattebrefvet gåfve någon anledning dertill att Kongl. Maj:t och kronan för alltid i och med kalkugnen för ett så ringa pris afhändl sig en så betydlig del af sin ränteved, och Kongl.
A) Allmänna fattigvärds-inrättningen, som, enligt Magistratens den 2 November 1847 utfärdade och den 8 Maj 1848 af Konungens Befallningshafvande godkiinda Reglemente, omfattar stadens S:t Petri och Caroli församlingar samt garnisons-församlingen, Fattigvårds-styrelsen disponerar dels följande fastigheter: l:o Ett år 57 l:o Ett ar 1806 uppfördt fattighus, som inrymmer ungefär 40 lijon; 2:o Fottig-arbetshuset, som staden sistnämnde år köpt af Kronan; 3:o von Conowska ladugården för 42 fattige; 4:o Enkefru Gersonii stiftelse för 6 enkor eller ogifta äldre döttrar efter prestmän, skollärare, ståndspersoner eller borgare; dels årliga räntan å fattigvårds-inrättningens kapitaler, äfvensom alla samma inrättning tillfallande anslag och afgifter samt det derutöfver erforderliga och efter taxering utgående fatligvårds-tillskott. Flere förhållanden samverka till ökande af samhällets fattigvårdskostnad. De väsentligaste bland desse äro: förtidiga äktenskap inom arbetsklassen, drvckenskapsbegäret hos mångfaldige bland manliga befolkningen af samma klass, deraf alstrad osämja inom äktenskapen och barnens vanvårdande; förut omnämnde talrika inflyttningar från andre ortpr; högt uppstegrade hushvror och dyrhet å lefnadsmedlen. Fattigvårds-inrättningens utgifter, som år 1842 uppgingo till 10,383 R:dr 38 sk., deraf 7,538 R:dr 40 sk. Banko taxeradt fattigvårdstillskott eller sä kallad fattigskatt, lia derefter årligen ökats och utgjorde: Vid sistlidet års slut ägde fattigvårds—inrättningen en kapitalfond af 19,651 R:dr 42 sk. 8 rst. och derjemte en byggnadsfond af 10,846 R:dr 16 sk. Skulden utgjorde deremot 15,000 R:dr Banko. Fattig-arbetsinrättningens särskilda kapitalfond bestiger sig till 9,211 R:dr 16 sk. Banko.