Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under annan form, under formen - af mynt, var det samma systéme af anticipation på framtidens kraft, som nu, tilläfventyrs mindre nödigt än då, är 1 fråga att etableras genom Statsobligationer, Emedlertid, då de utställde myntsedlarne hastigt utbredde deras verkan, och denne i början var enahanda som af reel behållning, blef detta en anledning att prisa en period, som hade allt för sig till det yttre skenet} men ty värr hade emot sig sin inneboende vansklighet och förstöring, Det närmare förhållandet af illa^ dessa thn 14 April, verkningar är emedlertid förut fullständigt utVeckladt uti Statsoch BancoUtskottens be-* tänkande vid lörra Riksdagen. 1809 års Financeplan var byggd på en stark amortissement af de uti nödens stund utgifne sedlarne; men redan 1812 klagades öfver följderne af indragningen; och en betydlig summa utställa des åter, till de dåförekomne Krigsrustningarne. Den spänning i det allmänna politiska samhällsskicket som desse åren agde rum, var väl mäktig att underhålla lifligheten, men den tmdergräfde likväl den solidare kraften; och sedan en allmänn fred återbragt vanliga förhållanden inom hvar Stat, och Staterne emellan; framstodo åter, med ökad känning, verk-i ningarne af de gemensamma förlusterne, och af den allmänna försvagning som naturligtvis måste följa på så stora skakningar: så klagades hos oss, icke utan skäl, om förlägenhet i allmänna rörelsen vid 1815 års Riksdag. Äf* ven då ville man mindre erkänna den, såsom en naturlig följd af tidsomständigheternes oemotståndliga Verkningar, än söka örsakerne dertill uti felaktiga hushållningsanstalter. Disconterne voro då i full activité; deras upp-J hörande kunde vid det tillfället icke anföras såsom den verkande orsaken; i stället började då redan talas derom, att deras vidsträckta operationer voro det. Man fann Handelssystemet för mycket gynnadt och utvidgadt; man började göra reparation af allmänna biträden mellan de särskilta Hufvudnätingarna. Fastighetsoch odlingslån infördes; MagazinsDirefitionens fonder och äfven
Han behöfver endast befästa Norrbro och Helgeandsholmen, möjligen rasera och bränna upp den närmaste delen af Norrmalm, för att vi sjelfve ej der skulle kunna fästa oss; och sedan trotsar jag någon att kunna utan de utomordentligaste ansträngningar forcera en sådan position, äfven om vi skulle välja vår egen hufvudstad till föremål för våra kulor, och främst af allt det K. Slottet, hvilket i första rummet skulle träffas af desamma. Elmie finna sålunda den ytterliga nödvändigheten af att befästa Stockholm mot ett hastigt och oväntadt anfall. Enahanda förhållande förefinnes vid Carlskrona; det måste befästas och detta är lätt från landsidan. En alltför dyrbar materiel är der förvarad för att låta den tagas af några och 20,000 man, som lätteligen dit kunna öfverskeppas. Jag menar nu att Stockholm och Carlskrona skola befästas mot tillfälliga oförväntade öfverrumplingar, som alltid kunna verkställas med mindre H. I. 24 370 Den 26 November f. m. corpscr, om ock vi sjelfva vore aldrig så starka till lands och till och med om vi beherrskade hafvet. Na ber jag att få öfvergå till det egentliga försvaret af min egen motion, men på förhand vill jag bedja E. o. Ad. om ursäkt, om jag under detta försvar måste framställa strategiens första och enklaste grundsatser. Jag skall så mycket i min förmåga står söka förekomma, att icke min framställning af dem öfvergår till en föreläsning. Det är nödvändigt, att framhålla dessa grundsatser, för att kunna gifva nog tydlighet och bestämdhet åt de fisigter, som jag här skall ha den äran att framställa. Ju mera inflytande ångan tillkämpar sig i sjökrigskonsten, ju lättare blir det för en Stat, att öfverföra sina trupper dit den beslutat. Yi fästa oss nu först vid det förhållandet, att Sverige icke har en stark flotta att hindra och afbryta en fullföljd fiendtlig landstigning, som kan ske hvar som helst på kusten, utan att det måste inskränka sig till ett landtförsvar.
Och det Således, i fall det återremitteras, ännu en gång förekommer och man du får tillfälle att närmare bestämma sitt beslut, skulle jäg våga hemställa, att de Herrar, som begärt att Betänkandet ännu en gång skulle hvila på bordet, måtte derifrån afstå. StatsUtskottet behöiver tid för att öfverlägga, och de gjorde anmärkningarne äro utaf natur att fordra det. Det är Visserligen väl att Nationens Representanter äro angelägne att bevaka Nationens fördelar; men om de rätt förstå dem, skola de finna, att det hela fordrar, att icke mindre sönja för bevarandet af Regeringens Verkningsförmåga, än af Nationens rättighet. Det är Regeringen, som h3r sig ålagdt ansvaret för bibehållandet af allman ordning och fyllandet af Rikets behof. Om den ej äger Ben 15 Juni. nödiga tillgångar, är den också utur stånd ät£ verka, och Samhället lider af ilia beräknade indragningar. För öfrigt kan jag icke finna att några olägenheter uppstå igenom återremissen, men väl i fall förslaget skulle bifallas. Det är i sig sjelf obilligt} ty det uppför samma summa 2:ne gånger, först uti det allmänna anslaget för hvarje hufvudtitel och se. dan såsom besparing uppå samma anslag. Denna inkomst är icke annat än en mindskad utgift och blir icke inkomst förr än den omständighet, som vållat besparingen, inträffar. Detta kan åter icke bekommas förr än efteråt. Det är således rättare att uppföra den under namn af tillfällig eller tillkommen, än såsom ordinarie inkomst. Det sednare skulle också betaga Regeringen möjligheten, att införa en förbättring som varit åsyftad. Sättet, på hvilket de besparda Avancementsoch Lönebesparingsmedlen uppkomma, är antingen att Embetsman tjena 6, 7 å 8 månader utan lön, eller också att sysslor stå vacanta. Det förra är hårdt och obilligt. En rättelse i denna delen har varit påtänkt} men om Riksens Ständer, genom uppförande ibland de ordinarie inkomsterna af den således uppkomna besparing, stadga dess fortfarande, betaga de äfven Konungen möjligheten att häruti göra någon förändring.
Hade hon ej smugit i hans famn, darrat af fröjd vid hans bröst och så ej gjort annat än mättat hans simpla begär? En sköka kunde ha gjort honom samma tjänst. Och hade hon icke själf dragits ned i denna orenlighet utan att veta om det? Hade hon icke inandats den med själfva luften omkring henne? Och kunde hon någonsin blifva fri? Hon gick fram till en stor trymå och såg sig i den. Var hon förändrad sedan i går? Eller hade det kommit småningom, dag från dag, i ett långsamt tärande moriendo detta skrämda uttryck, denna skygga blick, och var det hon, denna vanärade kvinna, eller var det en annan? Det var intet samband mellan i går och i dag. Men i morgon, i morgon! Från och med denna dag skulle enhet finnas, enhet och likformighet. Samma skam skulle följa henne till grafven. Ty hon var gift, och det var en dödssynd att åtskilja, hvad Gud hade förenat. Och frågorna kommo, tviflets frågor, men hon fann intet svar. Hon stängde fönstret, tryckte båda händerna mot pannan och kastade sig i soffan med ansigtet mot en kudde. Hela hennes kropp darrade, och hon grät högt. Men där ute hvirflade cigarröken och herrarna talade om sina ungdoms minnen. Alt emellanåt trängde genom det stängda fönstret ett sådant där skratt till hennes öron. Det lät så ohyggligt aflägset, och för hvar gång ryckte hon till som bränd af glödande järn. Det var två dagar senare. Elsa väntade sin mor på besök för ett par veckor. Hon hade gladt sig däråt som ett barn. Och nu var alt så annorlunda. På förmiddagen hade Elsa stält i ordning i gästrummet, så som hon visste, att modern ville hafva det. Hon hade hängt en liten gardin öfver spegeln och stält blommor på bordet, gula, röda, hvita och mörkbruna törnrosor. Men det var med en ohygglig beklämning, hon satt i förmaket och lyssnade efter ljudet af vagnshjul. Hvad skulle hon säga modern? Ingenting. Det vore det bästa. Stolt ville hon vara, bära sitt elände inom sig. Ingen skulle ana, hur hon led. Och dock förstod hon, att detta hade hon ej kraft till. Hvar skulle hon också ha fått den ifrån? Elsa reste sig långsamt och gick ut på gården.
Jn fidem C. F. Maneck Upläst och erkändt: P. Blomberg Carl Carlson Lars Nilson i Stensiö År 1803 d.(en) 9. oct.(ober) blef allmän Michelsm.(ässo) Sochnstemma hollen med St. Malms församl.(ing). § 1. Uplästes och underskrefs det i sistl.(idne) Vallborgsm.(ässo) Sochnstemma hollne protocoll. § 2. Brofogden hade ingen att angifva för oringade swinkreatur § 3. Sexmännen hade icke spordt, att tjenstfolket på något stelle hollit danskalas i höst. § 4. Jnge personer kunde upgifvas, att wara lösdrifvare. § 5. 16 srs (sk) böter förnyades för den, som går öfver kyrkogårdsmuren. § 6. Sochnskreddaren Eric Nilsson i Rösten fick på begäran afskjed och i hans stelle antog församl.(ingen) drängen Jonas Olsson i Sörgölet till sochnskräddare; och skulle honom Extractum protocolli (utdrag ur protokollet) meddelas häröfver, för att begära S.T. Landshöfdingens fullmagt. § 7. Som gamla skåpet i sacristian befants wara för trångt, att deruti förwara Kyrkans skrud och documenter; så tillät församl.(ingen), att ett nytt skåp skulle derjämte få bestellas, för att deruti endast hafwa Skruden, då dokumenterne förwaras i det gamla. § 8. Anmältes, att 84 år gamle mannen Carl Ersson i Logölet är ensam i sin koja, kan icke wårda sig sielf, har ej heller något att äta, under anhollan, att församl.(ingen) ville på något sätt visa honom barm-hertighet i hands usla belägenhet. Församl(inge)n tillät, att han tills vidare skulle få föras ikring21) i sochnen och wara ett dygn på hwarje ställe.
"biar den, 8oin ä annan ökverlatit sin egande-rält lill kr»8l egendom L 1r»ndel, dervid såsom undanlag körbeballit sig n^ttjande-rält till 8lörre eller mindre del r>k samma egendom, eller akbomst derak; ege ban säberbet »lerköre i den ökverlätna egendomen, nied den förmånsrätt, allmänna laizén i ll Oap. 2 berörde kalb obetald böpesbilling tillägger; men försummar ilan »ll, inom den i 8i8lberörde lagrum ul8r,llr, lid, akbancllingen, bvari körmonerne betingade liro, kör lili, ads-klilten uppvisa, oeb i Inleebnings-krotoeollel intaga lulu, 8r>ml inteebningen derekler bebörigen körner»; njule 8edr>n ej blillre rlill, lin 8li80M kör annat kordrings-ansprab." §- 3- "I del bevi8, klitten olver inteebningens beviljrinde meddelar, sball inkörr>8, all den inom b varl tionde ärs 8lul tornras bör." ^ ' §-4- "Dessa stadgande» träda i verbsambet krän oeb med nästkommande—»mä - 28 TV.o 26. nads dörjan (sex mänader efter författningens datum). I afseende pä dessförinnan upprättad, men ej inteednad, akdandling ak ikräga varande desdalkendet, vare, utan minsdning ak den rätt, den8amma, ekter dittills Fällande lag, ma dunna medföra, tid att inteedning söda till nästa ars slut." Beträdande sedermera förslaget till Börkattning om inteednande ak likstidsstädja oed undantags-aktal; sä ldekjemväl, uppå de ak Herr dustitise-8tatsNinistern antörde grunder, samt i öfverensstämmelse med dvaö Idögste
Dom i konkurssak skall skyndsamt och sist inom tre månader efter det målet blifvit till afgörande öfverlemnadt utgifvas, och varde dag till dess utgifvande i allmänna tidningarna kungjord. I händelse det på Kongl. Maj:ts nådiga befallning nyligen utarbetade förslag till ny Konkurslag antages, förfaller min framställning i denna del. Om ock på det sätt nu är antydt lagskipningens gång vid Underrätterna kunde i någon mån fortskyndas, lärer dock samma ändamål svårligen vinnas i Högsta Domstolen, med mindre arbetskrafterna der förstärkas. Att behof af någon åtgärd för ärendenas fortskyndande i denna sista instans är för handen, derom vittna, utom den från alla håll i landet försporda klagan, de här ofvan antecknade statistiska siffer-uppgifter. På samma gång måste likväl erkännas, att detta behof uppkommit, oaktadt arbetet hos 11. St. Just.-Omdbudsmans Embets-Berättelse till 1859 åra Riksdag. 23 478 Domstolen med all nit och verksamhet fortgått. Sålunda har Högsta Domstolen under långa tider af året utöfver föreskrifven arbetstid sammanträdt en eftermiddag i hvarje vecka och äfvenledes haft sessioner under ferierna, och när man besinnar, att med de timmar, som tillbringas under föredragningen, Domarens befattning med målen ej är afslutad, enär icke få af dessa i allmänhet vidlyftiga saker äro så invecklade och mörka, att Domaren behöfver rådrum för att af handlingarna taga ännu närmare kännedom och derefter sig betänka, torde längre arbetstid i Domstolen af dess ledamöter icke skäligen kunna begäras. De betänkligheter, som möta i fråga om Högsta Domstolens förstärkning med flera ledamöter, på det att den må kunna samtidigt på tvenne Afdelningar arbeta, äro onekligen ganska stora och man måste göra all rättvisa åt deras vigt. Den enhet och konseqvens, som utgöra lagskipningens förnämsta heder och styrka, kunde komma i fara att gå förlorad.
Marie Antoinette sökte emancipera sig från de besvärliga eticpietts-förhållanden, hvaraf de kungliga personerna voro bundne och generade i hela sitt dagliga lif, och stötte derigenom den Fransyska Adeln för hufvudet, som nu intog en fiendtlig ställning till hofvet och som äfven i andra utseenden var bland Fransyska revolutionens största gynnare och befordrare. De nyare filosofiska satserna, hvarifrån de revolutionära idéerna ulgingo, hyllades först i de adliga salongerna, och blefvo derigenom tongifvande och spridda bland öfriga samhällsklasser. Samma Fransyska adel, som visade sig så ömtålig i atsende på bibehållandet af inbillade företrädesrättigheter, äfven deni af den mest besynnerliga och förödmjukande art, upoffrade den ryktbara Augusti-natten utan motstånd, och med en slags acklamation sina värdefullare rättigheter, de medgåfvo allt och vida mera än som begärdes och behöfdes, och det under en tidpunkt, då revolutionen ännu icke egde medvetandet af sin styrka, ett medvetande, som först framkallades af den konservativa tidens svaghet. Den Fransyska Adeln handlade som de konsertiva partierna ännu fortfarande handla äfven sedan de hunnit inhemta en rikare erfarenhet. Under lugnare lider, då det står i deras skön alt bestämma concessionernas vidd, vilja de ingenting medgifva, när deremot faran står för dörren och endast kan besvärjas genom visad kraft, finnas de vanligen benägne att upmuntra anfallet och revolutionen genom att upoffra allt. Den Tyska Adeln var i sina föreställningssätt, seder och vanor ännu exklusivare än den Fransyska, serdeles i ett samvetsgrant vidhållande af sina anors helgd och i ett sällskapslifvets skarpa afsöndrande mellan adeliga och borgerliga, Hvad nytta den Tyska Adeln hemtat af denna sin exklusiva ställning visas bäst af sednaste års tilldragelser, der den Tyska Adeln visat sig sakna allt politiskt inflytande och all politisk betydelse. I olikhet med kontinentens Adel isolerade sig den Engelska Adeln aldrig fräd öfriga samhällsklasser, och bidrog härigenom att framkalla de harmoniska förhållanden, hvarutur Englands beundransvärda Statsskick npspirat. Englands
I första § säges, rörtde den händelsen att man icke vederbörligen aflemnar komplette handlingar. Försummas det, vare Hofrätten deraf ej hindrad att afgöra målet, derest klaganden för sin underlåtenhet icke visar giltig ursäkt. Det sålunda inkomplelta ärendet är egentligen icke något mål, dä man inga handlingar har. Det är först sedan handlingarne inkommit, som man egentligen kan säga, alt det "är ett fullständigt mål. Ett ärende är det visserligen äfven i detta ofullständiga skick, men någon pröfning af sjelfva tvistefrågan kan vid sådant förhållande ej komma i fråga, utan skulle jag tro uttrycket att handlägga ärendet, vore bättre än att säga afgöra målet. Emot den 3 § har jag hört en anmärkn. framställas, som jag anser mig böra underställa Ulskts pröfning, i fall betänk, skulle komma alt återremitteras, ehuru jag, för min del, icke kan dela samma anmärkn. Uti 3 § står: ”Om allt, som, efter 1 § och i öfrigt, vid talans fullföljd, bör iakttagas, äfvensom ang:de hvad åligger den klagande, hvars besvär utställas till vederpartens förklaring, med skyldighet för klaganden att besvären uttaga, dem till vederparten lemna och derom till Hofr allen ingifva bevis, så ock om äfventyret för försummelse härutinnan, skall underrättelse gifvas i de hänvisningar, som, för fullföljd af talan i Hofrätt, meddelas parter”. Man har trott att denna omständliga föreskrift, som här är meddelad i afseende på hvad af den ändringssökande skall i Hofrätten iakttagas, skulle möjligen kunna leda snarare lill förvillelse, än till uplysning, då nemi. underdomarens upfaltning af hvadlagen fordrade i den delen, kunde vara olika med Hofrätlens, och underdomaren således gifva andra föreskrifter i afseende på hvad sora i Hofrätten vore att iakttaga än, sora komme att af Hofrätten meddelas. Derför har man trott det vara lämpligare, att i besvärshänvisningar endast sades: alt parten ägde iakttaga hvad Hofrätt i sådant afseende föreskref.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades lill Stats-Utskottet Hr Stjernsvärd^, Gustaf Maurits, den 11 dennes på bordet lagda anförande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof; tillika med de i fråga om detta anförande samma dag och nu afgifne yttranden; hvarjemte merberörde anförande samt Hr Lefréns, Johan Pehr, och Hr Björnsliernas, Oscar Magnus Fredrik, i ämnet afgifne yttranden kommunicerades de öfriga Riks-Slånden. S. D. Remitterades till Konstitutions-Utskottet en af Hr Stjernsvärd, Gustaf Maurits, denna dag, i den ordning, 29 § Riksdags-Ordningen föreskrifver, anmäld anledning till anmärkning emot Chefen och föredragande Stats-rådet för Landtförsvars-departementet. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets den 11 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 2, i anledning af väckt motion, angående förändring i lagstiftningen för Privat-banker, ansåg Ridderskapet och Adeln den uti detta utlåtande återlemnade motion böra behandlas af Bankooch Lag-Utskotten. S. D. Eöredrogs och bifölls Lag-Utskottets den 11 dennes på bordet lagde memorial N:o 3 om arfvoden för ökad Kansli-personal. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Ulskottets nedannämnda den 11 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 19, i anledning af väckt motion om anslag af Statsmedel till uppförande af en stenbro öfver Skellefteå eif; samt Prot.-Utdrag den 1-5 Januari ISSI. |]3 N:o 21, i anledning af väckt motion om lönetillökning åt Häradsskrifvare!] Björklund på Oland. S. 1). Föredrogs och återremitterades, på grund af gjord anmärkning, Slats-Uhskottets, den IL dennes på bordet lagda, utlåtande N:o 20,' i anledning af väckt motion om anslag af kronotionde lill Askersunds stadsförsamlings kyrka. S. I).
Jag ville erfara en känsla af på en gång hvila, frihet och sinnesro. Det är hvad ett hem har att gifva. Jag har i hela mitt lif bott i andras hem, och jag har alltid längtat att ha ett eget. Älskade lilla näste, som jag ännu icke sett, och som jag kanhända aldrig får se, det är för att nå dig som jag arbetar. Jag har icke som andra en menniska att sluta mig till, men du skall kringsluta mig som en stilla välvilja, och mjukt skall min omtanke reda dig med sitt finaste dun. Hemlös fågel, vingstäckt fågel! ja, men kanske kan det komma en tid när du får trycka dig in i ditt bo, och då du också är fri! Konsul Persson i Helsingborg anses förtjena och lefva upp 60,000 kr. pr. år. Bor på Essenska villan. Hans förnämsta biträde heter Kjessler. Har 4,000 kr om året. Ogift. Lefver upp hvartenda öre. Han var marskalk på ett bröllop. Hans tärnas bukett förestälde en solfjäder. Han hade skaffat sig prof af hennes klädning för att henne ovetande fordra buketten med samma slags tyg. Det var vintertid; den bestod af idel rosor och de dyraste blommor och de hvilade på en bädd af silkeblonder. Den var stor och ansågs ha kostat 40 kronor.370 Stella Kleve, som är så mycket tillsamman med Jacobsens intimaste vän, Wilhelm Møller, säger att Jacobsen begagnade modell för sina figurer, men att hans figurer så föga liknade modellen att man nästan kunde säga att den skapats uteslutande af hans fantasi. Två så grundolika menniskor som Edvard Brandes och Wilhelm Møller kunde t. ex. göra anspråk på att ha fått stå modell för en och samma figur. När de tvistade om det i Jacobsens närvaro då riktigt njöt han och hade högtider af löje. Jag tror det var i Sti Hoegh som de båda ville känna igen sig.371 ”Det bästa tycker jag är slutet på första delen. Hon – fröken Rosenhane – visar der hela bristen i sin karaktär, hela sin oförmåga att gifva sig hän i verkligheten åt den hon håller af.
Irågan nu vara tillräckligt utredd och jag hoppas att R. o. Ad., som alltid visat sig vara för bildning och framåtskridande, icke förnekar hvad K. M. begär för denna gren af undervisningsväsendet, och jag tillstyrker alltså bifall till K. M:ts Propos. — För öfrigt anser jag att en jordbruksministér bör inrättas. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Vid de två föregående riksdagarne har striden i detta ämne endast rört, huruvida bergsskolan skulle vara qvar i Fahlun eller förflyttas till Stockholm. K. M. säger också i sin Nåd. Propos., att »innan frågan huruvida bergsläroverket skall utgöra en afdelning af Teknologiska Institutet eller bibehållas i Fahlun, blifvit afgjord, kunde något beslut om dess organisation icke heller fattas.» Stats Utsk:t har nu framkastat ett tredje alternativ, nemligen att förlägga skolan till någon bergverksort; och jag kan knappt föreställa mig annat, än att detta måtte afse skolans inrättande på landet, hvarest den möjligen, om man hade nog medel för en vidtomfattande organisation, skulle kunna blifva bättre; ty vinsten af att flytta den från Fahlun till en annan landsortsstad kan jag icke förstå. Om en sådan anstalt skulle kunna jemföras med ett landtbruksinstitut, så borde, liksom vid detta, allt hvad till handteringen hörer, såsom grufva, masugn, verkstäder för smiden efter olika methoder, valsverk m. m., kunna sammanföras på ett ställe, hvilket dock skulle blifva en alltför kostsam anläggning. En talare har föreställt sig, att med K. M:ts Propos. endast en flyttning af skolan till hulvudstaden vore afsedd, men deri innefattas äfven en ökning i lärarekrafter, dels direkte, dels ock indirekte genom sammanslutningen med Teknologiska Institutet. Det är en sanning, att olika meningar förefinnas angående organisationen, men dessa förekomma egentligen i afseende på kursernas längd, men icke i afseende på läroämnena; och en sammanjemkning deraf bör så mycket mindre möta motstånd, som styresmännen för de båda anstalter, som skola förenas, äro eniga om nyttan af deras sammanslutning.