Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anleda, af hvad jag nu anfört, får jag 50 Den 19 Mars f. m. vördsamt föreslå, att, om betänli. i öfrigt skulle vinna R. o. Ad:s bifall, beslutet måtte få följande lydelse: ”Att R. St. ville hos K. M. underd:gst anhålla, att i de stapelstäder, K. M, efter borgerskapets hörande, kunde finna lämpligt, i Sverige infödde eller naluraliserade Mosaiske trosbekännare mätte erhålla rättighet att sig bosätta utan föregången serskild ansökan. ” Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Till största delen förekommen i hvad jag ämnade anföra af Gr. Liljencrantz och Hr Rosensvärd, kan jag blifva helt kort. Till en början får jag äran förklara och derå fästa upmärksamheten, alt det ingalunda varit Utsk:s afsigt, som några talare synes hafva förmenat, att. göra någon inskränkning i de rättigheter, som hittills varit Judarne förunnade. Delta kan hvar och en äfven finna vid genomläsningen af Utsk:s inledning till betänk., der bland annat förekomma dessa ord: ”ali de, (Judarne nemi.) der giltiga skäl kunna anföras, icke äro utestängda från möjligheten att, hvarhelst inom riket de önska, få tillåtelse att sig bosätta. ” Utsk. har således på intet vis velat ens vidröra den rättighet Konungen eger, att tillåta enskilda Judar ali tilt landet eller åtskillige städer utflytta. Frågan f. n. är helt enkelt den, huruvida alla i Sverige bosatte Judar, utan undantag skola få rättighet flytta till annan stad eller ort, än de dertill förut uplåtna, och om i sådan händelse Konungen borde höra borgerskapet i en sådan stad, innan en dyiik allmän nåd. tillåtelse meddelades. Detta tror jag ingalunda kan kallas någon inskränkning uti den rätt, sorn redan blifvit de Mosaiske trosbekännarne leornad.
Förkl. p. 10) Af Comiterades afgifne redogörelser för anslagen härtill inhemtas, att Stals-TJtskottets Utlåtande N:o 22. att för ytterligare fullbordandet af hela Casern-byggnaden erfordras iöoo R:dr mera, än Rikets Ständer dertill anslagit, ehuru ännu oundgänglige uthus-byggnader m. m. saknats; hvilket Revisorerne ansett sig böra anmärka. Som Kongl. Majrls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Statsverkets tillstånd och behof, upptager fråga om anslag af medel för uthus vid denna Casern, anser Utskottet sig böra, i sammanhang dermed, dess yttrande afgifva öfver Revisorernes förrberörde anmälan. Kongl. Den anmälan Revisorerne gjort, rörande afskrifning af en CabinettsCassans skuld till Convoy-Cassan, är uti Convoy-Commissariatets afgifne utlåtande utredd. Utskottet anser således samma anmälan icke erfordra någon åtgärd. §. 98. (Pag. 133. Förkl. p. 20,) I anledning af Revisorernes anmälan om de orsaker, hvarigenom de funnit sig förhindrade att fullborda den dem åliggande granskning utaf redogörelsen för de medel, som förre Cabinetts-Secreteraren Friherre Lagerheim för Cabinetts-Cassans behof, jemlikt Kongl. Brefven den 9 Januarii och 29 October 1828, emottagit, har Utskottet gjort förnyad framställning hos Herr Hof-Cancelleren om erhållande af den redovisning, Friherre Lagerheim för de uppburne medlen afgifvit, och skall, efter derå erhållet svar, företaga frågan till ytterligare behandling. §• 99- (Pag. i34- Förkl. p. 20.) Uppå Revisorernes anmälan, att både 1829 och i83o årens räkenska Bih, till R. St.
Slutligen får jag nämna, att jag finner det i oftaåberopade 3 § föreslagna stadgande, att, då svaranden är uteblifven, Rätten skall döma “på de skäl käranden företer“ vara mindre lyckadt, och att den nu gällande föreskriften, att i saken skall dömas “efter ty, som sanning deri utletas kan“ är vida bättre öfverensstämmande med vårt nuvarande rättegångssätt, särdeles vid domstolarne på landet.“ af Herr Olivecrona, Doktor Petrelli, Domprosten Björling, Doktor Säve, Herr Bolinder och Riksdagsfullmägtigen Per Tjernlund från Wester-Norrlands län, hvilka instämt med Herr Munck af Rosenschöld; hvarjemte Biskop Flensburg, Herr Lemchen, Herr Bovin och Riksdagsfullmägtigen Josef Smedberg från Elfsborgs län begärt att få antecknadt, att de ej öfvervarit ärendets handläggning. Stockholm, tryckt hos H. Lag-Utskottets Betänkande M 19. Alik. till Exp.-Utsk. deu 16 Febr. 1866, kl. 12 widd. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet att i brottmål sva/ra genom fullmägtig. Genom 1 § i 15 Kapitlet Rättegångs-Balken är ovilkorligen stadgadt, »att i brottmål skall den svara sjelf, sorn anklagad är»; och detta stadgande är fullt ändamålsenligt i afseende på de gröfre brottmålen, der den tilltalades personliga närvaro inför Underrätten är af största vigt icke allenast för ransakningen, utan i många fäll äfven för ett tillförlitligt bedömande af hans brottslighet. Hvad deremot angår vissa ringare brottmål eller sådana som kunna hänföras till polismål, förekommer i dem endast undantagsvis något behof att höra den tilltalade personligen, och vid domstolarne har också sedan längre tid tillbaka utbildat sig en allmän praxis, att i dylika mål dömes på den tilltalades skriftliga erkännande, då det af lagligen befullmägtigadt ombud ingifves, samt att rättegången äfven eljest får utföras skriftligen eller genom ombud för svaranden.
Hans nigningar, bugningar och vändningar behagade illa mitt Lutherska sinne, som ej heller kan finna behag i de ohyggligt arbetade Crucifixerna och Helgonbilderna utefter väggarna. Münster är ock en gammalmodig stad, men större och gladare än Osnabrück. Den nyss reparerade façaden af det gamla gothiska Rådhuset är det vackraste jag ännu sett af sådan byggnadskonst. Vi besågo ock här den Westphaliska fredssalen: – större och vackrare än den i Osnabrück, prydd med samma porträtter. För öfrigt visade man oss ohyggliga reliquier: – ett taggigt jernhalsband, hvari under medeltiden en mäktig man inneslutit sin svåger, och en afhuggen hand af en sekreterare, som fört falskt protokoll: – derjemte en sko, som tillhört en af de många hustrurna till Johan af Leyden, den beryktade svärmaren, som 1534 såsom Sions konung beherrskade Münster; – den ende skräddare (skomakare finnas flera), mig vetterligen, hvilken spelt en roll i Historien, ehuru ej till skråets heder. På S. Lamberti kyrkotorn härstädes hänga ännu trenne jernburar, hvari hans och hans tvenne förnämsta medhjelpares kroppar, förut slitna med glödande tänger, blefvo inneslutna. Den ene af dessa var Knipperdolling, den samme som år 1524 predikade i Stockholm, nära dårade sjelfva Olaus Petri och af K. Gustaf I. förvistes ur Sverige. – Landet blir fruktbarare, sedan man lemnat Münster bakom sig, i synnerhet inemot Hamm, hvilken lilla stad har både luthersk, reformert och katholsk kyrka. Den senare är förenad med ett Franciscaner-kloster, som nu upphäfves af Preussarne, och hvari endast tre munkar voro qvar. Preussen, hvars gebit vi beträdde emellan Osnabrück och Münster, utmärker sig för öfrigt genom den vård det i sina nyförvärfvade länder äfven egnar at sina katholska invånares religiösa angelägenheter
Vidare ang:de qvinnans myndighet o. s. v.; om sockenbibliothekers inrättande; Jude-emancipationen, så väl uti politiskt, som ekonomiskt hänseende; ang:de upphälvandet af förbudet att besöka främmande religions-bekännares gudstjenst; ang:de de s. k. ljuspenningarnas upphörande, hvarigenom e. o. tjenstemännens ställning något förbättrats, hvad den ekonomiska delen af frågan beträffar, medelst införandet af gratifikationer, i stället för ljuspenningar: alla bifallna. Ang:de löneförbättring för vissa embetsverk; allmän pensions-förhöjning; samt pensions-anstalternas omorganisation och centralisering (detta sistnämnde äfven framstäldt af Hr Dalman, W. F. A., och hvarom vi för närv:de hafva att behandla en Nåd. Propos. i ämnet); ang:de lösdrifveri och försvarslöshet; samt, till fullständigande af iängeise-reformen, om inrättande af dels frivilliga, dels tvångs-arbetsanstalter; äfvensom af räddningshus för vilseförda barn ; om erhållande af ett lån för beredande af sunda och ändamålsenliga bostäder åt den arbetande klassen i hufvudstaden, eller till åtminstone en modell-arbetare-boning (efter uti England gjorda försök af s. k. »model-lodging hanses»); detta efter skyddsföreningens i Stockholm plan, hvars sekreterare och ledamot uti dess styrelse jag hade äran vara; om införande af s. k. tjenstehjons-böcker i likhet med de sedan 1833 uti Danmark befintliga »skudsmaals-böger,» i stället för nu brukliga orlofssedlar; om förhindrande af djurplågeri; ang:de bevillnings — äfvensom Charta Sigillata-förordningarne: motioner till vissa delar godkända och dels afslagna; samt slutligen 2:ne motioner, som blifvit förqväfda på så sätt, att de, till följd af deras ömtåliga beskaffenhet, ej blifvit till slutlig behandling företagna, eller den ang:de s. k. hemliga fonden Den 20 December.
Min bäste lord, detta rum har blifvit mig dubbelt kärt, sedan jag hört, att min fästmö har en skild förkärlek derför, svarade Edvard hvarefter den gamle Anders gick ut för att verkställa den honom gifna befallningen; uti hela hans väsende kunde man dock tydligt läsa ett slags ovilja, eller någonting liknande förargelse öfver det honom gifna uppdraget. Hvad har han här att göra? mumlade han för sig sjelf, och jag som icke hade något annat rum i ordning ... men nu är det för sent ... och detta rum, som Mylady håller så kärt, skall nu under hennes frånvaro bebos! Hvad jag kan vara uppbragt på mig sjelf! Huru skall jag kunna möta Myladys blick, när hon ser på mig med sina stora blå ögon och mild som en engel säger: Anders, hvarför har du låtit någon bo uti det rum, som jag mest älskade? När hon talar så der, så önskade jag, att hon någon gång blefve riktigt ledsen, men nej, det blir hon aldrig! Alltid är hon mild, blott när hon hör en osanning eller får veta af en sådan, blir hon helt röd i ansigtet; hennes ögon tåras af smärta och den medlidsamma blick hvarmed hon då betraktar den felande, kommer honom att känna sig förkrossad af sitt eget samvetes förebråelse. Huru skulle jag ej längta efter hennes återkomst, om ej detta giftermål med sir Edvard skulle komma i fråga! Nej, jag kan ej fördraga honom, och det kan Mylady ej heller, fastän hon kan beherrska sin motvilja, men förställa sig, det kan den engeln aldrig! Under denna monolog hade Anders hunnit till sitt rum, och sedan han ur ett skåp framtagit flere nycklar, tändt ett ljus, som han satt i en lykta, begaf han sig ut i den långa korridoren, der han stannade utanför en dörr, på hvilken han knackade. En röst inifrån bad honom stiga in, efter att först hafva gjort sig underrättad om hvem det var. Uti ett litet nätt och prydligt rum, satt en gammal qvinna i soffan, framför ett sybord och stickade på sin strumpa. En stor nyhet, mrs Johns, började Anders, men icke sådan vi önska; sir Edvard är här och skall tillbringa denna natt i gröna kammaren.
Puke behagat fälla om mig, att nemi. mina afsigter icke skulle vara nog tydliga, eller med andra ord, att det bakom mina yttranden skulle ligga afsigter, som jag icke uttalat. Under den tid jag haft lyckan tjena vid samina vapen som Gr. Puke, hvarunder jag ofta varit af olika tankar med honom, har jag likväl aldrig tillåtit mig att misstänka, det han icke skulle ega fullt lika goda motiver, som jag anser mig sjelf ega, och för hvilka jag ofta fått upbära förebråelser. Jag tror icke, att skälen på detta sätt vinna i styrka, och jag skall åtminstone för min del icke 220 Den 28 Januari e. m. söka alt, genom tvifvelsmål, framkastade emot mina motståndares afsigter, förvilla omdömet om sjelfva tvistefrågan. Man klandrar, att jag framställt mina anmärkntr på ettrum, der den nuvartde DepttsChefen icke kan vara närvartde. Jag frågar, huru ett sådant klander skall förstås? År meningen, att jag i mitt anförande yttrat någonting personligt stötande emot DepttsChefen, så är det icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Ar åter meningen med klandret, att jag yttrat mig emot åtgärder, sorn han vidtagit, så har jag blott begagnat min grundlagsenliga rätt; och det förefaller mig ä sanning besynnerligt, att af Gr. Puke få höra förebråelser för ett förhållande, som är en följd af det sätt, hvarpå vår nuvartde representation är bildad. Tåg hade nemi. trott, att det icke är mitt fel, att denna representation är sådan, att den icke lemnar Konungens ministrar tillträde dertill. Jag ber Ii. o. Ad. om ursäkt för det jag nödgas uppehålla mig vid alla de fjorton punkter, som Gr. Puke anfört: jag hoppas att åtskilliga af dem skola kunna ganska kort besvaras, — men icke så alla.
I Flemingska huset var Enevald Fincke en gerna och ofta sedd gäst. Den elegante, älskvärde, unge mannen, var en verklig vinning för sällskapslifvet der, och bidrog till trefnaden, äfven i den inskränktare husliga kretsen, der han ock egde tillträde. I Sigrids inre växte och blomstrade en hel verld af nya känslor och nya fröjder. Ännu anade hon ej att något annat väckt dem till tif, än det nya och ovanliga i den verld, hvari hon nu lefde. Hon förstod ej, att i hennes hjerta vaknat en känsla, mäktig att väcka hjertats lif, lika raskt som vårsolen i norden smälter drifvan och väcker naturens lif. En afton, det hade redan börjat skymma, suto vid en sybåge Karin och Hebla Fleming jemte Sigrid, alla sysselsatta att sy. Peder Banér stod bakom Heblas stol och manade på henne att sluta arbeta och komma för att kasta klot. Hebla tog en mycket förståndig min på sig och svarade: "arbeta först och leka sen, min käre Peder." "Se så, tack nu Siri", sade Karin vänligt, "du måste sluta nu, och vi med. Det blir redan för mörkt att se mera. Jag tänker väl vi få mattan färdig i tid, utan att vi arbeta ögonen förderfvade i mörkret." "Se", ropade gladt Hebla, som redan stigit opp från arbetet, "se hur vackert det tar sig ut! Och du Karin, som knappt ville låta mig sy med; just som om jag alltid skulle vara ett barn! Hvad Johan skall bli glad när han får den! Sötaste min Karin, hvad de der rosorna, som vi i dag sytt, ta sig bra ut mellan de grå bandknutarne, som vi förut hade färdigtsydda." Hon svängde sig nu, nästan dansande, om på tå, och klappade ihop sina händer. "Peder, kom då och se hur vackert det blir. Försök du man på att göra något så der hyggligt. Nej se, det kan du då alls inte." I detsamma steg herr Klas in. Hebla sprang emot honom, klappade och slätade hans mörka kinder, höjde sig på tå och tittade honom i ögonen, i det hon sade:
Den 15 Mars e. m. 487 vissionsåren 1847 och 1848 ökat sig med 20,462 r:dr, oaktadt en afskrifning år 1847 af 6,349 r:dr, ansett sig föranlåtit fästa R. St:s upmärksamhet derå, samt böra föreslå en underd. skrifvelse till K. M. om granskning af nu gällande föreskrifter för Manufakturdiskontens utlåning, samt utfärdande af nya stadganden, mera betryggande Diskonten frän förluster. Utsk. grundar sitt förslag på ett tillfälligt förhållande under 2:ne är, utan att vilja taga i betraktande eller meddela R. St. det helt olika resultat, som visar sig, om man icke väljer 2 år, utan oafbrutna följden af 10 år. Jag anhåller först att få redogöra för hvad i Manufaktur-diskonten förstås med osäkra fordringar, hvilket är något helt olika med hvad sorn derunder förstås i Banko-diskonten och dess Lånekontor. f Manufaktur-diskonten afföras nemi. under osäkra fordringar alla lån, hvars både läntagare och reversanter eller kautionister gjort konkurs, d. v. s. nästan alla lån, sorn under någon längre tid varit under lagsökning, om ock all sannolikhet finnes, att en större del af fordringsbeloppet framdeles ingår. I Bankens diskonter deremot beror afföringen inom linien eller bland osäkra fordringar på det subjektiva omdömet eller godtycket hos respektive Revisorer, hvilka till ledning ega Direklionernes förslager. Under de 16 år jag varit ledamot af Bankodiskont-direktionen och det ena år, jag var Revisor der, sökte jag väl serdeles efter 1844, då alla serskildta reservfonder indrogos, göra den grundsats gällande, att alla fordringar, som visade någon, äfven mindre, osäkerhet, borde afföras bland de osäkra och godtgöras af årsvinsten, då hvad som å dem inginge, komme att öka framtida årsvinster, och således i alla fall komme Banken lika väl tillgodo, men endast någon gång lyckades jag göra denna åsigt gällande.
Drottningholms lustslott från Lofö och Eckerö socknar anslagna hjelpedagsverken, hvilka likväl vanligen godtgjordes med penningar till slotts-kassan, dels de med ännu fortfarande gamla arrendet af Eldgarns krono-äng förenade hjelpedagsverken från Adelsö, Munsö och Färentuna socknar, om hvilka hjelpedagsverken, de der icke kunde indragas förr än arrendet med år 1888 upphörde, öfverenskommelse emellan arrendatorn af berörde krono-äng och de dagsverksskyldige likväl redan blifvit träffad sålunda, att de sistnämnde, emot det att arrendatorn för den återstående arrendetiden ombesörjde ängsbergningen jemte höets parmning och lastning, och såmedelst ansvarade 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 93. för allt det arbete, sora af de dagsvei ksskyldige varit påräknadt, till arrendatorn för samma dagsverken erlade lösen i penningar efter länets markegångspris, hvilken öfverenskommelse är vorden den 6 September 1839 gillad och till efterrättelse fastställd af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som derjemte, uppå vederbörandes begäran, tillåtit, det denna dagsverkslösen måtte af kronofogden i orten vid den årliga krono-uppbördsstämman uppbäras; hvadan och då härvid för öfrigt förekomtne, att uti 1805 års dagsverks-reglering, jordeboksoch hemmantals-dagsverkena voro sammanräknade med de så kallade hjelpe-dagsverkena, hvilka sednare likväl i räkenskapen särskildt debiterades samt inom Färentuna härad, enligt Kongl, resolutionen den 13 Juni 1749, utgått med 4 ökeoch 8 drängedagsverken, jemte 2jne tunnor drängé-spanmål af helt mantal, emot Jdcfrielse från rotering, hvilken befrielse fortfarande åtnjutits, enligt Kongl.
Den äger nu egentligen rum å löner der bevillningen stiger från 1 till 3 proc. Om nu bevillningen nedsättes till en proc., så kan den farliga princip, som har, förmodligen af någon ovarsamhet, insmugit sig, nu från författningen bannlysas. 3:o Uti 14, 27, 29 och 31 §§ af Bevillmsförordn. finnas nu många ojemnheter i taxeringen. Dessa, tillkomna, som det vill synas, genom förra lagstiftares'mindre benägenhet mot vissa klasser, torde böra försvinna. 4:o Kapitalister betala numera, sedan räntan i allmänhet nednedgått till 5 proc., sällan någon bevillning. Detta har dock ej varit lagstiftarens mening, och är sä mycket mera orätt som beskattning väl snarare bör erläggas af de samlade kapilaliserande revenyerna, än af de årliga, som ofta endast räcka till bestridande af lefnadskostnaden. Enligt det föreslagne stadgandet skulle bevillningen af kapitaler ingå direkt lill Staten. Gäldenär, om han berättigas afdraga bevillning, kan sällan begagna denna rätt. Stadganderne kringgås, och man vänjer sig vid lagbrott. Att den ränta, man sjelf betalar å egen skuld försl får afdragas, är billigt. För öfrigt är föreskriften enkel och lätt tillämplig då det åtminstone är vida lättare att upgifva och kontrollera inkomst af penninge-utlåning än af handel eller rörelse i allmänhet. 5:o stadgandet alt inkomst under 200 R:dr bör befrias från bevillning är förut rootiveradt. 6:o Inkomst-skatt blir egentligen inpopulär derigenom att man för kontrollen tillåter forskningar angående euskildta affärs-förhållanden. Sådant bör ock i möjligaste måtto undvikas. A andra sidan måste man dock söka förekomma och undanrödja de demoraliserande verkningarna af osannfärdiga upgifter från hela samhällsklasser. Bäst sker väl delta i allmänhet, i afseende å skatt, om man icke gör afgiften obilligt stor, och sedan förtror sig till den allmänna rättskänslan. Hvad här ofvan blifvit föreslaget är redan antaget i reglementen för vissa allmänna kassor i afseende å tysta förmåns - 346 Den 31 December e. ni. räller.
Särskildt anmärkte Friherre Legerström i anledning af Grefwe krlöruer8 vttrande vm det i dag anmälts beslut af Borgare-Ständer, att han trodde detsamma icke wara olagligt, emedan ett be-, slut» öM kUtlarneS Uphäfwande wiflerligen kuNdö fattas oaktadt Bewillnings-Utskottets arbete ä erremitterade?. Laubt-jMrstalkeu Yttrade, att Hög» loff. Ridder,kaper och Adeln kör hända ej hört, att Borgare-Ständek bifallit grunderna söt bewillnin» gens utgörande» Ard Vön ScstantL, Larl lacvl», upiäste föl» jander Wördsamk Memorial! Jag sörenar mig, Med de warda ledamöter ssm, wid granskningen af Bewillnings Uktkottets betänkande föreflagit ändring deri, tili följande PUM eter: lid att capitations afgifteN bestämmes efter dagswerken och ej med en bestämd summa af l R^r för man och 24 §. för qninna. 2:0 Alt fränpröft Uings-Commilöen mä rättelse sökas ej hos Kongl. Kammar-Collegium utan direcle hos Kongs. Maj.f, gro Akt witz föreskriften om Ordförandes uuiämliuilde i Landshösdingcns ställe dä^ han är hindrad ordet Domaren mätre aldeles utgä. 4:0 ÖM cla^ers uprättande kill bestämmande af penninge löntagares bewillning i Män af större eller mindre löner i enlighet med hwad af Herr Rector Silverstolpe blifwit föreflagit. Men wid deras yttrade mening, akt in fkl - 5l6
Stats kontoret att, i afräkning å blifvande liqvider om öfverskott och besparingar, till Riksgälds-kontoret öfverlemna tillhopa 1,500,000 R:dr R:ko, hvilka successiye till Riksgälds-kontoret ingått. Härigenom blefvo Fullmäktige satte i tillfälle att, i enlighet med Kongl. Maj:ts i berörde nådiga skrifvelser yttrade 'afsigter, under de två sednaste mänaderne af förlidet år på ett välgörande sätt uirderstödja den betryckta penningeställningen medelst utgifvande af lån, som, med inberäkning af ofvanberörde 1,330,333 R:dr i6 sk., vid sistlidet års slut uppgingo till ett sammanräknadt belopp af 2,245,866 R:dr 32 sk. R:ko. Sedan vexeldragningarne i medlet af sistlidne Januari månad togo sin början, hafva Fullmäktige icke blott kunnat bevilja förlängning i betalningstiden för flere bland de redan utgifna lånen, utan ock meddelat nya till ganska betydliga belopp. Sålunda hafva utlemnats: under Januari månad lån å tillhopa R:dr 150,000 —- » Februari dito, dito 1,700,000 — » Mars dito, dito 2,487,000 — April dito, dito 1,03 ,500 — Juni dito, dito 90,000 — September dito, dito 1,160,000 — » Oktober dito, dito 254,600 Summa Runt 6,880,100 — Och om härtill lägges det vid årets början utestående lånebeloppet, 2,245,866 R:dr 32 sk.
Den som för 50 år sedan berest utlandet, han vet och kommer ihåg huru illa stenlagde och sönderbrutna chausséerna voro, så att man knappast kunde komma fram genom Preussen på flera ställen, i Liineburg och flerestädes, der icke en gång spår fanns på vägen, utan man måste köra öfver en hed. Likväl voro då alla s. k. vägar öfversvämmade med tusentals forvagnar och diligenser och industrien och transport-behofvet framkallade således jernvägarne; och man ser följaktligen att jernvägarne framkommit såsom en frukt af det menskliga snillets oändlighet i upfinnings-förmåga, der den varit af behofvet verkligen påkallad. Hurudant är väl förhållandet här i jemförelse med utlandet? I Belgien t. ex., som är en stat af 2:dra ordningen liksom Sverige, är (Tet en befolkning af 4,584,922 personer på en qvadratyta af endast 5 36 mil; då deremot Sverige på en qvadratyta af öfver 8,000 mil har endast 3,600,000 menniskor. Belgien, beläget i hjertat af kontinenten, har tillsammans med Tyskland och Frankrike en sammanräknad menniskomassa af lil milhr; det formerar hjertat af dessa länder, och är föremål för en beständig transitorörelse genom den högt updrifna industrien i alla möjliga grenar. I Februari månad, den kortaste af alla, detta år passerade 3 93,600 personer jernvägen, som lemnade 367,000 Bdr i frakt-inkomster af passagerare, och sammanräknade inkomsten af varor och andra transporter för denna månad upgick till 1,100,000 Bdr. Och med allt detta utgjorde netto-behållningen för de Belgiska jernvägarne under året 1856 endast 3,913,556 Bdr svenskt E:mt. Oaktadt dessa stora inkomster af de Belgiska statsbanorna, hvilka endast utgöra en vägsträcka af 40 mil, då man deremot i vårt fattiga land vill anlägga en tredubbelt så lång jern vägssträcka, har Belgien måst göra en ganska stor statsskuld.