Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Helst ville hon sätta de nödlidande i stånd a t t gexom arbete hjlllpa sig sjalfva. Under de senare åren drabbades Mina Forsell af flere smärtsamma förluster inom sin familj. Så förlorade Iion kort efter livarandra en bror och en liten brorsdotter; ht denna senare liade Iion ägnat de varmaste, moderliga kandor. Efter dessa förluster låg det ofta något djupt vemodigt öfver Minas väsen, men ett sjukligt försiinkande i sin egen ' sorg var ej i öfverensstammelse med liennes karakter. Modigt kämpade Iioii emot sorgen, och med glädje sågo liennes vanner, a t t lioii började itervinna jämnvikteii. Hon visste också, hvar hon skulle hemta tröst i de tunga dagarne. Det är godt a t t vi hafva böneii)) yttrade hon till en vän. Da Mina Forsell i juni inhnad detta kr liimnade Stockliolm, reste lioii först till Köpenliamn, egentligen för att besöka dess folkskolor, och sedan till &amp; !arstrand. Hon älskade liafvet. och var en orädd seglare. Den 11 juli blåste det liårdt på vestkusten. ' Det var sista dagen Miiia liade a t t vistas vid sitt älskade Iiaf. Redan kvällen förut liade Iion med sin vanliga Båtkarl kommit öfverens on1 en seglats, innan Iion skulle lämna Marstrand E t t par af hennes v %niier, som vor0 henne följaktiga till båten, och so111 ämnat följa med, afstodo, då de ej vor0 försedda med vattentäta ytterplagg. Miiia Forsell, som ägde ett blindt förtroende till vestkhstens bepiöfvade skeppare, tvekade ej ett ögonblick a t t ensam begifva sig ut, då båtkarlen försäkrade, a t t &gt; i Ibngt lihrdare väder liar jag varit iites. Hon steg så i båten och for ut p&amp; den färd, .som blef hennes sista. '
Slutligen har Utsk:t yttrat, »att om R. 0. Ad:n framdeles skulle besluta någon förändrad inredning af Riddarhussalen, den kostnad, som motionärens nu framställda förslag skulle åstadkomma, vore fruktlöst använd.» Frih. Raab har, i afseende å denna inredningsfråga, nu till stöd för den af honom begärda återremiss anfört åtskilliga sätt och utvägar. Men jag beder om förlåtelse, De n 31 Januari. 215 detta Frilnns skäl är i dag icke första gången framstäldt för R. o. Ad., åtminstone hvad angår uptagande af" en spiraltrappa å venstra sidan af salen, ty fråga härom förekom, efter hvad jag noga minnes, vid motionens remitterande till Ulskit och besvarades med den invändning, ,ait salens symmetriskt vackra utseende skulle derigenom störas. Således kan jag icke inse behofvet af en återremiss för att i denna de! bibringa Ut sk: t erforderlig kännedom, ty denna kännedom har Utsk. redan undfått och säkerligen tagit äfven den saken i betraktande. För öfrigt, då R o. Ad. torde finna ådagalagdt, alt, om det äfven gilves redaktioner, hvilka låta sig angeläget vara att opartiskt och samvetsgrant fullgöra det af dem inför Svenska allmänheten gjorda åtagande att referera våra förhandlingar, så finnas åter andra de der icke förtjena ett sådant vitsord; huru skall det vid sådant förhållande blifva möjligt att skilja agnarnc från hvetet ? Huru skall man, utan anklagelse för godtycklighet och mannamån, noggrannt kunna bestämma olika platser för olika tidningsreferenter? Och huru tryggade sitta de icke nu på läktaren, frie från afbrott genom förfrågningar och reklamationer? Höra de icke tillräckligt derest de vilja höra ? Bör man väl under sådana förhållanden på de möjligen förmånligaste platserne inom denna sal inrymma säte åt både onda och goda, således jemväl åt personer, eller redskap åt personer, sorn man i detta fall icke bar anledn. att på ett så förekommande sätt bemöta? Eller har man väl skäl att tro, det en sådan villfarighet ä R. o. Adis sida kan hafva önskad verkan?
För den öfversigt af Verkets egen gång, som Fullmägtige måste ega, är nödigt att till dem ingå fortlöpande uppgifter öfver alla de vigtigare grenarne af Bankens rörelse och att dessa uppgifter med oafbruten uppmärksamhet följas samt med hvarandra jemförns, på det att deraf ett säkert omdöme om Verkets tillstånd och rörelse må kunna hildas. Den beröring, i hvilken Banken står med andra inrättningar genom lemnade försträckningar, såsom Filialbankerna, ålägger äfven Fullmägtige nödvändigheten att om dem taga den kännedom, som för bevarande af Bankens rätt och säkerhet erfordras; förutom hvilket allt Fullmägtige jemväl såsom Ofver-styrelse för Diskontverket och Lånekontoren i orterna hafva att meddela allmänna föreskrifter angående dessas förvaltning, uppoch utlåningsrörelse, m. m. Grundlagen har oföränderligt bestämt sammansättningen af Bankens Öfverstyrelse. Den ställning i allmänhet, de personer måste ega, som kunna ifrågakomma till Rikets Ständers förtroende att vara deras Fullmägtige, berättigar visserligen till den icke heller svikna förhoppning att de med samvetsgrann klokhet skola tillse och vårda Verkets rätt, säkerhet och förmån, men ingalunda till en fordran, att de, eller flertalet bland dem, skola företrädesvis, än mindre uteslutande, egna tid och krafter åt de mångfaldiga bestyr samt den ständige uppmärksamhet och oafbrutna omsorg, som en så vidtomfattande förvaltning, för att någorlunda fullständigt handhafvas, kräfver. Detaljerna vid densamma kunna icke af samtlige Fullmägtige handläggas, och, om sådant vore möjligt, skulle det ingalunda befordra deras ändamålsenliga behandling. Derföre halva ock utaf dessa detaljer, vissa, såsom vexelhandel!! och hvad dermed sammanhänger, hvilka fordra en ständig handläggning och omöjligen kunna undvara en oafbruten uppmärksamhet, redan öfverlemnats åt deputerade ibland Fullmägtige, och för beredningen af andra, endast tidtals eller tillfälligtvis förekommande angelägenheter, till exempel förändring af Bankens sedlar, uppgörande af vidlyftigare förslag i en eller annan rigtning, hafva särskilde Komiterade måst inom Fullmägtige utses.
Hvad för öfrigt invexlingen af kopparmyntet angår, så vill jag dervid ej göra några anmärkn:r nu, emedan man först måste hafva myntsystemet fullständigt, och tillfredsställande uppstäldt, innan man ingär i frågor, huru och på hvad sätt detsamma skall tillämpas, och hvilka frågor slutligen böra afgöra, om det bör antagas eller icke. Hvad den sednare frågan angår, huruvida myntsystemet vid sin tillämpning kan möta svårigheter eller ej, så anser jag att Utsk. bör taga densamma i noga öfvervägande, och om inom Utsk. ej finnas personer, som härutinnan äga full sakkänn edom, så torde Utsk. böra, för upplysningars meddelande, tillkalla någon person som användt sitt lif vid begagnande af siffrorjuti invecklade räkenskaper. Hr Westerstrand, Pehr: I afseende på hvad Hr Cederschjöld janmar kt ang:de remedium å det slagna myntet, får jag erinra, att hvad BancoUtsk:s betänk, i denna del innehåller, ej in - Den 12 October f. m. 117 nefatlar något nytt förslag, utan endast är ett upprepande af stadgandet härom i 1835 års K. förordn. om myntfoten, hvilket också texten i hetänk. antyder. Hr von Hohenhausen har visserligen riktigt uppgifvit, att det vid myntning begagnas tvenne remedia, ett å halten och ett å vigten; men det är ett misstag, att det af Utsk. ifrågasatte remedium har afseende på halten. Detta måste naturligtvis vara lika för mynt af alla valeurer. Men å vigten varierar remedium ifrån mindre för de större valeurerna till större å de mindre valeurerne, såsom af Utsk:s betänk, ses. Att slå mynt och göra alla pjecer noga riktiga, utan att få begagna remedium för öfvereller underhalt och vigt, är en omöjlighet. Haltremedium skall naturligtvis räknas på ett helt myntparti. Att räkna vigtremedium för hvarje pjece, såsom Hr Cederschjöld yrkat, blifver dels öfvermåttan operöst, dels i afseende på de mindre pjecerne omöjligt, i anseende lill det omärkbara i bråkvigten.
För att ytterligare styrka hvad jag sagt, torde jag exempelvis böra nämna några ord 0111 det olyckliga öde, som träffat en yngling, med hvilken jag förb år derom samtalade å härvar. nya cellfängelse. Denna yngling, som omkring 10 år gammal, var anställd såsom dräng hos en åkare, höll en dag med sitt åkdon pä ett af hufvudstadens torg, då en för honom okänd bättre klädd person kom och satte sig i åkdonet för att färdas till något ställe. Under färden möttes några polisbetjenter, hvilka igenkände den åkande såsom en straffad missdådare, misstänkt för en nyligen föröfvad stöld. Han blef genast gripen, och som ynglingen, som låtit honom färdas i sitt åkdon, derföre ansågs misstänkt, sä blef äfven han i häkte inmanad och hörd inför poliskammaren, derifrån målet förvisades till landsrätt, men innan han blef inställd inför sistberörde domstol åtgick 6 veckor, hvaraf halfva tiden tillbringades uti hufvudstadens gemensamhetsfängelser och den andra hälften uti nya cellfängelset, der han vid mitt besök gråtande för mig omtalade, huru han blifvit af kamraterne i gemensamhetsfängelset behandlad. De hade slagit honom, emedan lian förklarat sig vara oskyldig, samt derföre att han icke velat emottaga och efterfölja deras lärdomar. Han hade ännu qvar sår på händerna och i ansigtet efter den smitta han der fått emottaga. Han förklarade alt, ehuru vistandet i cellfängelset visserligen var särdeles påkostande, detsamma dock för honom, såsom oskyldig, vore ett Himmelrike i jemförelse med de plågor han under vistandet i gemensamhetsfängelset måst utstå. Samma dag jag samtalade med denna yngling blef han till förhör inställd inför häradsrätten, som genast förklarade honom böra ställas på fri fot. Man har anmärkt att flere oordningar blifvit begångna inom det nya länshäktet.
Det är med verklig ledsnad jag sett icke det ringaste afseende hafva blifvit fästadt, hvarken å hvad Bankens credit kunnat tillåta eller rörelsens behof under en lika känbar som alldeles oförutsedd conjunctur oundgängligen fordrat, samt sålunda både Bankens och det allmännas interessen måst vika för farhågan att stöta oupplysta fördomar. Jag är icke i stånd att härtill finna annan orsak än den fruktan för crediteris missbruk, sådana försök, sorn den olyckliga motion, hvars afslående vi just nu stadfästat, injagat hos älskarne af ordning och reda i vårt penningeväsende, och som gjort dem misstrogna mot äfven det klokaste, varsammaste och nyttigaste bruk af detta dyrbara medel till näringarnas upplifvande; ty eljest skulle jag icke kunna förklara mig betänkligheten alt låta en bank, meden sedelrörelse på några och 3o millioner r:dr, hvars credit blifvit på ett så tillfredsställande vis ådagalagd i sjelfva det ögonblick, då dess förbindelser blifvit återställda under lagarnas kraft, och som på ett halft år indragit en million r:dr af sin sedelstock, öka sin discontering på kort tid med några få hundratusen r:dr, och det i en tidpunkt, då en pestartad sjukdom, hvars tillkomst intet menskligt förutseende kunnat ana en månad förut, med dess följeslagare af spärrningar och hämmad inre rörelse, verkat en stagnation i denna, som troligen sällan sett sin like, och då den återställda ordningen i vårt myntväsende ännu räckt för få dagar, för att hafva kunnat framkalla andra creditanstalter, att i ögonblickets behof ersätta den gamla Banken.
_ Jag har j u alltid varit van vid kärlek från de mina och kan ej lefva den förutan! » Han bortkysste lårarne. Vid frukosten voro de förlofvade stilla och allvarliga. En sömnlös natt fick bära skulden för Isabellas rödkantade ögon och bleka kinder. Under förevändning att hon behöfde hvila, drog hon sig genast tillbaka till sitt rum o c h reglade dörren för att få vara ostörd. Nils åter lånade sin brors häst för att rida ut till Eriksborg. Då allt nu åter var godt, förlät han gärna Blenda hennes lilla intrig, som blott tjänat att ännu fastare förena h o n o m med fästmön, sedan de, kanske för första gången, talat allvarligt med hvarandra. Men då han nu lugnare tänkte på systern, väckte hennes sinnestillstånd hans oro. Denna dubbelhet, detta intrigspel, som ej kunde hafva annan orsak än ett van sinnigt uppdrifvet högmod, var henne så olikt, att han fruktade någon sjukdom. Själf tyekte han sig ej kunna närma sig henne, det hade, såsom han kände det, varit att tala i egen sak. Därnäst tänkte han på modern, men henne ville han ej göra bekymrad. Han beslöt därför alt tala med hennes fästman, på hvars takt och grannlagenhet han visste sig kunna lita. Då deras bröllop j u också stod, snart sagdt, för dörren, var det så mycket naturligare, att han anförtrodde h o n o m sina bekymmer rörande bruden. Han mottogs af baronen med öppna armar och utropet: » Hvilken lycklig vind har fört dig hit? Jag kände mig så ensam o c h melankolisk, att jag var hälft besluten resa in till er för att få någon alt tala med. » » Det passar alldeles förträffligt », genmälde Nils, » ty i själfva verket hoppades jag nästan att få dig med mig tillbaka. Men först skulle jag dock vilja säga dig några ord. » » Hvad du ser allvarsam ut. Det har väl inte händt något ledsam? » » Jag vet icke rätt, hur j a g skall svara.
I anledning af hos Rikets Ständer väckt fråga, att Vexel-Controlleursbefattningarne i Stockholm och Götheborg, för hvilka, genom E. K. M:s Nådiga Bref den 24 Augusti 1824 och den 16 Januari 1828, arfvoden blifvit beviljade att af Statsmedlen utgå, för vexel-controlleringen i Götheborg med 800 R:dr och för samma controllering i Stockholm med 1,200 R:dr, hvilket senare arfvode likväl nu mera blifvit nedsatt till 400 R:dr allt Banco, måtte, såsom öfverflödiga, indragas, enär Handlandes och Mäklares egna intresse och säkerhet bero af coursens rätta noterande, och man således icke kan betvifla, att ju de deröfver hålla hand, hvartill kommer, att, efter den stadga i myntvärdet, som vunnits genom 1835 års realisation, coursförhållandet icke vidare kan blifva så skiljagtigt som förut, samt att Mäklare i alla fall, om så skulle påfordras, äro pligtige att för hvarje postdag uppgifva total-beloppet af de vexelslut, som ske; få Rikets Ständer, på sådan grund, hos E. K. M. underdånigst anhålla, att Vexel-controllörs-befattningarne i Stockholm och Götheborg må upphöra och de derför utgående arfvoden indragas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 Juli 1840. E.rpeditions-Utskotlets Försteg till und, Skrifvelse , N.o 33. 55 N:> 33. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Juli 18.40. Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den n Rikets Ständers Förordnande för Riddarhus-Secr eter aren , Majoren och Riddaren F. O. Silfverstolpe, Justitia?-Borgmästaren Lagmannen och Riddaren Juris-Utriusr/ue Doctorn J.
Verk och derpå grundat hoppet örn framtida bergning, hvilken skulle dem o* förskyldt frankarinas, i händelse de nu gingri miste om en sådan säker påräknad inkomst, för värfvad af de fleste, genom trägen och mångårig tjenstgöring; så hafva Riksens Ständer, nied afseende å desse och flere härvid förekomne omständigheter, genom förestående hemställan, sökt uppfylla allt hvad efter rätt och billighet möjligen fordras kari; hvaremot det åligger desse Embf-tsoch Tjenstemän samt Betjente, att, om och när så påfordras, ingå till tjenstgöring uti det föreslagne Utrednings Contoiret 4:0 Beträffande så väl de i Hufvudstaden, som i landsoiterne stationerade och under Allmänna iVljgazinsDirectionen nu lydande Ordinarie Uppbördsman, Magazins förvaltare och Bränneri Betjente, kunna Riksens Ständer ej ingå i något speciell bedömande, huruvida desse pl Expectance Stat må bibehålla» eller ej vid sine innehafvande Löner, då utan tvifvel de fleste bland Uppbördsrnännen blifva af Stats Contoiiet till fortsatt tjenstgöring i egenskap af Krono-Magazins-forvaltare anstälde; Men om någre af nämnde Tjenstemän och Betjente finnas of verflocfige, och i följd deraf varda forafskedade, så galle för dem samina vilkor] och grunder i afseende pi Underdånig* Stir/vel><r - 3fl7 Fxpecranrelörternes åtnjutande, som för Embetsoclt Tjenstemännen i Directionen nu blifvit stadgade; dock ina en slik förmån ej sträcka sig lill den lägre Bränneri betjeningen eller sädane personer, sorn till tjenstgöring för Månadspenning blifvit antagne och således kunna, tiar som helst, förafskeda». 5-o Särskildte förteckningar å de Expecfan ce-löner och pensioner, som efter äldre och senare förordnanden utbetalas af Allmänna MagazinsIn rätt ningens fottil, och hvilkas fratngena fortfarande icke kunnat sättas i fråga, varda äfven (under Litt.
Utaf de berättelser, Herr Justitie Siats-Ministern afgifvit om förhållandet emellan för brott och förseelser anklagade och sakfällde å ena samt folkmängden i Länet, beräknad till 100,419 personer, å andra sidan, inhemtas att en anklagad kom År 1848 på hvar 90:de » 1849 » » 102:dra och » 1850 » » 83:dje samt en sakfälld Då nu för hela riket i medeltal antalet af anklagade och sakfällde förhållit sig sålunda, alt en anklagad År 1848 kom på hvar 91 :sta » 1849 » » » 96:te » 1850 » » » 96:te samt en sakfälld År 1848 på hvar 110:de » 1849 » » 1l5:de och ' » 1850 » » 11 4:de; så ådagalägges häraf, att tillståndet inom Länet i berörde hänseende. varit under år 1850 för delaktigare än rikets i allmänhet, men bättre de föregående tvänne åren. Jemförelsen utfaller ock till Länets fördel, om de näst föregående 6 åren afses; dock torde något bestämdt omdöme örn folkets moralitet icke kunna grundas på dessa siffror, enär särskilde orsaker kunna föranleda att åtalens och i följd deraf jemväl de sak fä 11 cles antal är ena året större, andra året mindre. Halländska allmogen är i allmänhet arbetsam, sparsam och laglydig. Brott och förseelser ibland den skulle vara än färre, allenast bränvinssupandet upphörde 6 eller åtminstone förminskades, men beklagligen är denna last ännu alltför allmän, särdeles bland skogsboar. innu hafva icke fängelser med celler blifvit uppförda inom delta Län, utom i straff-fängelset å Warbergs f. d. fästning.
Stångjern ä 14 R:dr eller till 84,000 R:dr, och år 185 4 till 6,300 Sk//, ä 15 R:dr eller till 94,500 R:dr Bauko nu beräknats till 20,000 centner, eller 200 ny-läster med ett pris af 7V2 R:dr Riksmynt för centnern, eller 750 R:dr för ny-lästen (motsvarande 16 R;dr Banco för Sk//-); enligt hvilken beräkning alltså utförts ett penninge-belopp af 150,000 8:0 Svafvelbruks tionden, hvilken, år 1851 beräknad till 600 och år 1854 till 950 R:dr Banco, nu upptagits till 866: 32, eller 9:o Mantalspenningarne, hvilka, år 185 1 upptagne lill 350.000 IRdr Banco, men vid 1854 års riksdag, i anseende till backstugusittarnes m. fl. befriande från denna skatt, beräknade endast till 343.000
Innan jag vet ordet af, är kjolen som en frans i kanten och baklädren uppspruckna. Kan du tänka dig, att härom dagen flck vi en räkning, från skomakare Lindeberg, där det stod ordagrant så här: » Ett par kängor halfsulade, lappade, klackade, förskodda och sydda i bind till fröken Agneta » — det var just icke mycket kvar af det gamla då. För resten heter jag inte Agneta, och det har jag sagt Lindeberg sina femtio gånger; men ändå kan han inte få ur sin skalle, att Agnes är en förkortning af Agneta. — Och så har mamma en så förfärligt otreflig vana att säga: Se så, ä ' vi nu där igen! När var det de sist lagades? Köpte vi våra kängor på olika ställen, skulle jag tro, att det var skodonens fel. Se på mina! Dem bar jag haft dag ut och dag in i nio må- nader, och ändå ä ' sulorna bara litet tunnare i kanten '. — Och du kan föreställa dig, hur det ska vara med handskar och tocke där, när det sitter så hårdt inne mod det allra nödvändigaste. » » Men jag, arma anka, har det ändå värre, » klagade Kerstin, » för pappa — » » Pappor borde aldrig finnas till, » åtgjorde Agnes bistert. » Ja, det är godt och väl; men när de nu ändå olyckligtvis finnas? Jo, ser du, han — » I detsamma öppnades dörren, och Rummel inträdde strålande, åtföljd af fru Holm, som bar en under läckerheter dignande bricka. Medan den fryntliga värdinnan, biträdd af Kerstin, ordnade bordet, lämnade Agnes räkningen åt Rummel. Dennes uppsyn mörknade. Med en häftig sväng förfogade han si^j bort till skrifbordet och grep den därstädes liggande pennan samt gjorde ett par öfverkorsningar och anteckningar på papperet. » För micke, för micke! » framstötte han. » Dette kan jack dem herrn direktor nicht wisen. » Agnes blef likblek. Hon kastade en dö- ende blick omkring sig liksom för att utgrunda, om hon skulle dölja sin nesa under soffan eller bordet. Fru Holm och Kerstin stodo handfallna. I detsamma slog Kummel till ett skallande skratt.
Herr L r u n c r « n 3 , Lustok ^öolpb, up» läste ckl Oictamcn, sä lydande: Riksens Ständers Economicoch Bcswärs-Utstött har, jemte indragning af Jägeri - Staten, föreslagit ätskilliga hufwudsakliga förändringar sä wäl i Kongl. Fö: ordningarne om Skvgarne i Riket af den 1 Augusti 1805 , som i den för, ledet är den iz April utgifne Kongl. Jagt-Stadga. I egenskap af Secreterare wid töswer-Hof-Jägmästarc» Cmbctet har jag wid tillämpningen af dista Förordningar med uppmärksamhet följt de ämnen, som deruti förekomma, och anser mig af denna orsak ej allenast befogad ulan ock skyldig att uppgiswa de anmärkningar, hwartill Utskottets Betänkande, enligt min dfweripgelse, lcmnar anledning. Jag börjar med dcn förcstagne indragningen af all Jägeri - Betjening, hwilkcn flyktigt och i altför allmänna och obestämda ordalag dömmes, att hofwa försummat Skogarncs wärd, och att sakna nödig kunskap i Jagt och Ojurfäng. Denna swära men tillika obestyrkta beskyllning mot en hel Corps, utan undantag, är lika härd som orättwis. Jägerioch Skogs-Bctjeningens obehagliga befattning att pä allmänna skogar fördela stogs-effecter utsynings-tagare emellan, att hindra olaga hyggen och jagt, att lagföra äwcrkare och Lagbrytare, skall göra mänga mistnöjda, och detta rnistnbje, som smäningom öfwergätt till en nästan allmänt rädande ton , har warit wcrkande orsaken till de bfwerdrifna berättelser man afgifwit om skogarnas behandlande och försummade wärd, och jag fruktar torde äfwcn haft nägon inflytelse pä Utskottets hemställan.
Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvär soch Ekonomi-utskottens betänkande N:o 26, i anledning af väckt fråga om ändring af 28 kap. 1 § Byggninga-balken, i fråga om gästgifveriers afstånd från hvarandra, biet samma utlåtande af Ståndet bifallet. S. D. Då till vidare^ åtgärd föredrogs Bevi/lnings-j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 9, i anledning af väckta förslag rörande enskilda banker, fann Ståndet för godt att samma utlåtande i dess helhet godkänna. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 238, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 194, angående ifrågaställde stats-anslag till föremål, tillhörande civil-departementets handläggning. Utskottets förfarande, i anledning af erhållen återremiss af de i början och slutet af betänkandet N:o 194 intagne beräkningar, angående 540 Prof.-utdrag den H Juli 1848. Riksgälds-kontorets ställning, inkomster och utgifter, ansåg Ståndet icke tarfva någon åtgärd.
I anledning af väckt fråga om en från Tofta hemman afskild skogs-parks återgång till nämnde hemman; om vägning af hö i stället för parmmätning, samt om begagnande af krönta tunnor vid försäljning af brännkol; om ny organisation af HushållsSälskaperne; om upphörande af ekonomiska besigtningar hvart tredje år, å Soldat-torp, samt Soldatens skyldighet att sjelf underhålla - Den ag Maji, 385 hålla torpet; om vissa Helgedagars försvinnande eller förflyttning till Söndagar; om inköp af en entomologisk, samling för RiksMusei räkning; angående föreslagen ändring i arbetstiden inom EmbetsVerken; angående förslag till allmänt stadgande om Sparbankers och Pensions-anstalters inrättande vid Bruk och Fabriker; angående väckt Motion derom, att Snöplognings-accorden måtte uppgöras till Landtmannens största möjliga lättnad; om återförande till Statsverket af detsamma frångången inkomst genom förarrendering af bran vinsdistillerings-rättigheten inom Hufvudstaden; om yrkade förändringar till vinnande af lindring i Beväringsskyldighetens fullgörande; angående föreslagne åtgärder till Skogsbesparing, dels genom trädens qvistning vid allmänna sommarvägar, dels genom trädqvistars eller grenars begagnande vid uppstakning af vintervägar; om vissa dagars undantagande från Auctionsföfrättningar, hvarvid BorgareSlåndet, som ogillat Betänkandet i hvad det angick afstyrkandet deraf, att auctioner må begynnas å dagar näst före Söneller Helgedag, förklarat, att auctioner i Släderne må hållas å sådane dagar sorn de nyssnämnde, med vilkor att de slutas klockan 6 på aftonen; och angående yrkad fri rättighet för Kronohemmans och Nybygges-åboer i de Norra Provincerne, att till tjärubränning använda stubbar, rötter m. m.; hvarvid Bornö H. n5 386