Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med densamma vore ock något sammanhängande helt åstadkommet, i stället för de flera spridda arbeten, som Utskottet i under öfverläggningarne öppet uttalad afsigt alt oupplösligt binda äfven kommande Ständer vid det nu antagna systemet, tillstyrkt och af hvilka så godt som ingen fördel skördas, om man under närmast stundande tider af en eller annan anledning skulle nödgas antingen uppskjuta eller betydligt inskränka de påbörjade företagen. Med beviljandet af dessa anslag synes det mig ock som om behandlingen af jernvägsfrågan äfven denna riksdag skulle hafva ledt till ett godl, med afseende på det stora hela tillfredsställande, resultat. Alt ett sådant, till sann båtnad för ett älskadt fosterland, mätte, oaktadt alla svårigheter, under en mild Försyns ledning, slutligen kunna uppnås, är i detta ögonblick min lifligaste önskan, och jag ville så gerna tillägga : äfven min gladaste förhoppning.» af Prosten Tellbom, som instämde uti Kontraktsprosten Holmbergs reservation, af Herr Leyonancher, J. W.: »Hyllande de af Professor Carlson och Prosten Holmberg i deras reservationer anförda grundsatser om jernvägs-anläggningarne i Sverige, synnerligen i hvad rörer vigten af alt ej i frågans nuvarande skick företaga byggnaderna i för stor utsträckning, och alt i främsta rummet jernvägslinierne norr om Mälaren böra fullbordas, instämmer jag i ofvannämnde Reservanters åsigt om hvilka anslag, som under nu ingående statsreglerings-period böra beviljas.» af Doktor Gumcelius: »l:.o Godkännandet, antagandet och fastställan det af ett visst system för Statens jernvägs-byggnaders utförande kan i sig sjelf betyda mycket eller litet, allt efter som man på denna allmänna sats bygger ett verkligt, mer eller mindre antagligt, system. En sådan system-byggnad har Ut - 44 Bil. lill Slats-Utshollels Utlåtande Jti 62. skottet i tredje punkten af betänkandet uppfört, i enlighet med Kongl. Maj:tå Nådiga Proposition. Sä länge denna byggnad endast står på papperet, medför den ingen våda.
I anledning af denna Nådiga framställning få Rikets Ständer, hvad först beträffar anslaget till Topografiska Corpsens arbeten, underdånigst anmäla, att då dessa, för inhemlande af en tillförlitlig kännedom om landets ortförhållanden vigtiga arbeten visat sig medföra väsendtligt gagn för det allmänna, hafva Rikets Ständer, utan alt nu ingå i hufvudsakligt bedömande, om och till hvad belopp anslag för ifrågavarande före - Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 3. 5 mål kan finnas böra vid Statsregleringens uppgörande bestämmas, för närvarande, med afseende å angelägenheten af att arbetena icke, för bristande medel, nu må afbrytas, anvisat, för år 1854, ett belopp af 12,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utbetalas, till bestridande af kostnader för Topografiska Corpsens arbeten. Vidkommande derefter de särskilda anslag, som till fortsättande under nästkommande år af fästningsbyggnaderne vid Carlsborg, Carlskrona, Carlsten och Waxholm blifvit af E. K. M:t begärda; så enär dessa anslag böra, för arbetsplanernes uppgörande, vara bestämda vid årets början, samt ett afbrott i arbetena skulle, oberäknadt andra olägenheter, medföra svårighet att på lämpligt sätt sysselsätta det dervid använda kronoarbetsmanskap, hafva, intill dess Rikets Ständer blifva i tillfälle att, rörande de i delta hänseende äskade statsmedel för följande tre är, fatta definitivt beslut, Rikets Ständer till utgående från Riksgälds-kontoret, för år 1854, anvisat, för Carlsborgs fästningsbyggnad 30,000 R:dr och för de öfrige frenne fästningarne 105,000 R:dr, det sednare beloppet att af E. K. M:t efter omständigheterna fördelas; kommande Rikets Ständer att särskildt sig yttra öfver det anslag E. K. M:t för nästa år äskat till anskaffning af infanteri-gevär. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 December 1853. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 22 Dec. 1853.
Man har här yttrat, såsom en oeftergiflig statsekonomisk grundsats, att fortskaffaingsmedleu för trafiken borde göras så litet kostsamma sorn möjligt, och satsen har af en annan talare blifvit besvarad; och jag tillägger blott, att till min kännedom icke kommit någon lära i statsekonomien, som förordar att forts kaffningsbestyret skall såsom en tvångslag åläggas en viss samhällsklass, och att det ur denna, som bör betala fortskaffningens värde för dem, sorn begagna sig af medlet. Då man utgår ifrån den statsekonomiska grundsanningen, att allt gäller hvad det kail gälla, så finner man, att skjutslegan måste inom Sverige vara ojemförligt större än i andra länder. Vår glesa befolkning, spridd på en jemförelsevis vidsträckt yta, mäste inskränka trafiken, och just derigenom, på grund af naturförhållanden, göra skjutsningsbesviiret ojemförligt dyrare än i andra länder. Sådant oaktadt, finner man af Ekon. och BesvärsUtskits Bettde vid förb riksdag ådagalagdt, att skjutsningsbesvärets gäldande vid den ännu tili varande skjutsningsskyldighelens införande, i anseende tili penningens dåvarande värde, skulle svara, om jag ej missminner mig, emot 2 rdr efter nuvarande myntvärde. Men oaktadt de 7 statsbankrutter ooh deraf följande myntförsämringar, sorn under tiden till år 1800 egt rum, minnes jag mycket val mig vid mitt första inträde i verideu hafva färdats för 8 sk. riksg:ds och många af husets medlemmar hafva säkert åkt för 18 sk. milen; och det är först, i sena-te tider man så småningom funnit sig tvungeu, att genom skjutslegans höjande tysta det började knotet från allmogens sida, som allt mera och mera hos den börjat göra sig gällande, såsom en påtvingad orättvis och för dess menniskovärde under närvarande tidsförhållanden förnedrande börda.
Deputerade under namn af Banco-Utskott, hvilka egde att sig derom informera. Och afgäfvo desse för hvardera Ståndet utsedde Deputerade i följd deraf, under den 18 November 167a, en så lydande Tysthets Ed och förbindelse: ’’Vi samtelige af Riksens Ständer Depu’’terade att noga och sorn sig vederbör Oss ''underrätta om Banquens tillstånd, den Riksens Ständer uppå sista Riksdag år 1668 inrättade, considerere nogsamt huru angeläget ”och nödvändigt det är, att allt hvad dervid ’’förelöper i tysthet conserveres, håfve enhäl”ligen uppå oss tagit, att oss härmed till tyst”het förbinda, således att ingen ibland oss vill ”ellet skall intill vår döds stund något utom ’’Oss Deputerade, och utom vart enhälliga ”sarritycke, någrom, om detta Verket skrift”eller mundteligen, eller uppå hvarje sätt, ”upptäcka, utan det allt sorn förelöper alle* ”nast oss emellan uppå bästa sätt efter dess ”beskaffenhet öfverlägga. De som ock af oss ”till närmare information i hvarje måtto de”puteras, förbindas tillika både till samma ”Tysthets-Ed, som ock, att intet af allt det ”om detta Verket dem vetterligt kan blifva, ”emot oss att dölja, utan sådant allt noga an”draga och upptäcka, så att ingen af Oss alla ”något må yppa, som i hvarje måtto till Ban”quens skada och rnisscredit kan lända; och ”att allt sådant af oss skall fullgöras och utan BancvUishotttts i/inden. ”annan uttydning förstå?, så förbinda vi nss "icke allenast det vid vår ärlighet att fuilgö *’ra, utan tage ock Oss så, Gud tili vittnes till ''Lif och Själ, sorn vi det obrottsligen vilja ‘‘hålla, fullgöra och alldelesefterkomma.”
Hr von Seths motion om öfverlemnande af tillsynen öfver väghållningen åt af kommunerna valde Styrelser, så kan jag ej underlåta att anmärka, att dessa Hrr icke behagat aktgifva Utsk:ns förslag å pag. 8, att nemi. »i de härader, der underhållandet af allmänna vägarne fullgöres genom entreprenad eller annorledes genom vissa af de väghållnings-skyldige utsedde personer, må vägpenningar af vägfarande upbäras.» I min tanke kunde Utskm svårligen på ett mera kraftigt sätt förorda inrättandet af de föreslagna bestyrelserna, än derigenom att Utskm föreskrefve, att endast i de härader, der sådana bestyrelser funnos, finge vägpenningar upbäras. Om jag än i öfrigt ej kunnat dela Utskms åsigt i ämnet, vill jag dock freda Utskm från den tillvitelsen, att de ej till besvarande uptagit de motioner, som i frågan blifvit afgifna. Hr Ribbing: På sätt den siste värde talaren uplyst, har förslaget att tillsynen öfver väghållningen skulle öfverlemnas åt af kommunerna valda Bestyrelser, visserligen blifvit af Utskm i förbigående omnämndt till besvarande, men jag kan ej medgifva, att något ordentligt svar å detta förslag från Utskms sida följt. Frih. Raab har uptagit Frih. Stael von Holsteins förslag, att väghållningen måtte ordnas sålunda, att hvarje jordägare finge sin väglott på egna ägor. Hr Cederschiöld tyckes åsyfta samma sak, hvilken äfven af mig i mitt första yttrande förordades. Hr Hjerta har hållit sig till den del af Hr von Seths förslag som åsyftar detsamma. Alla dessa meningar stödja sig således på Frih. Stael von Holsteins och Hr von Seths motioner, och att vid sådant förhållande begära en återremiss är väl ej för mycket fordradt, ty det måtte väl vara ett Utsk:s skyldighet att besvara de motioner som blifvit till detsamma remitterade, äfvensom de derpå grundade förslag. Hr Adelborg:
Häröfver anbefalldes Krigsoch Kammar-kollegierna att sig yttra; och uti det underdåniga utlåtande, som bemälde Kollegier till följd deraf gemensamt afgåfvo den 19 Juni 1854, är, till bemötande af hvad sökanderne till stöd för sin anhållan uppgifvit, hufvudsakligen ennradt: att rusthållaren, i ersättning för rustnings-besväret, tillgodonjöte icke blott augments-räntan, utan äfven såväl räntan af sjelfva rustningsstammen eller rusthålls-hemmanet, med undantag endast af boskaps-penningarne, 32 sk. pä mantal, hvilka vore kronan behållna, som ock fullkomlig befrielse från rotering; att enligt en, på grund af då sednast inkomne eller 1852 års landsboks-räkenskaper och samma års markegångs-taxor, inom Kammar-kollegium upprättad uträkning, uppginge rusthållsoch augments-räntan i allmänhet för ett rusthåll vid Smålands Hussar-regemente till 20 R:dr 32 sk. 1 rist specie, motsvarande i silfvermynt, ä 3 daler på Riksdalern, 62 daler 4 penningar eller, efter markegångs-förvandling, 165 R:dr 45 sk 5 rist Biko, hvadan, då roterings-kostnaden, uti samma uträkning upptagen endast för 1 mantal på hvarje rustnings-stam, ehuru åtskilliga rusthåll hade mer än 2 mantal sig anslagna, utgjorde 38 Ridr 4 sk. 7 rist, uppginge sammanlagda ersättningen för rustnings-besväret till minst 204 Ridr 2 sk. Banko, eller till ett ersättnings-belopp, som med 33 Ridr 6 sk. 8 rist öfverskjöte den af sökanderne sjelfve uppgifna rustnings-kostnaden. På grund af den utredning, som Kollegierna sålunda lemnat af de med rustningen inom provinsen Småland gemenskap egande förhållanden, fann Kongl.
Riksdags ordning, Rivdarhus-ordning, och möjligen lunde iso Den 1Z Majk. hända, af med allmänt bifall näara omständigheter i desia grundlagar blefwe ändrade och >noclilier^äe, det more lämpelrgast, at t (^onsdituolonen införes, wid desie grundförfattningars upräknande: sädana de uti uärwarande Riksdagsbesiut gillade och ytterligare stadfästade blifwa. Begärdes pä bordet. Herr ssllam, ?ebr, begärde, at sedan hans i sista tNeno upläste Oictamen nu legat pä bordet, detsamma mätte til blonstitutious-UtI?ottet blifwa remittera c. Herr Lsron och Landtmarskalken tilkännagaf, at sedan alla som det behaga i dag yttrat sig i konstitutionen rörande ämnen, ärnade han göra proposition om en allmän misse til Utjkottet. Herr von ds3,uck,bolb, blleniIL joban, yt träde sig, enligt sedermera inlemnadt ffrifteligt anförande: Dä jag för lugnets bibebällande afsade mig rättigheten at tala pä Riddarhuset den i2lle sistledne, enär Riks-acten för Ridder)?apet och Adeln uplästes och justeralles samt följande dagen underskrefs, förmodade jag at all fräga derom widare uphördt; men som Herr issotessoiLcbultxenbeiin i dag genom et widlpstlgt 6ictamen sätt wisa, at Konungen uti ännu högre arad än Riks-^ccen innehäller öfwerträdt Rikets Grundlagar, i tby at sseaiisation intet ffett enligt Riksdagsbesiutet i Norrköping; Sä mäste jag förklara, det jag aldeles intet kan medgifwa, hwad som Herr ?rolessorn härutinnan Den 15 Maj.
Huru långt Silfverlånet kan verka på räntornes nedsättning är visserligen problematiskt. 6,000 R:dr äro dock redan här vid Riddarhuset af Låntagare till betalning uppsagde, men kan Cassan emotstå första stöten, så fruktar jag icke, att den ju sedan finner lånsökande, så väl som hittills. Jag har, både i egenskap af Ledamot i detta Stånd, och i följd af den tjenstebefattning jag vid Riddarhuset innehar, trott mig böra framställa detta förslag, samt sökt göra åskådliga de skäl, jag anser 66 H. 14* 212 Den 17 Mars f. na. tala för detsamma, och jag öfverlemnar na till Ridderskapet och Adeln att härutinnan besluta, hvad de för ändamålet finna lämpligast och nyttigast. Hans Excellen ce Herr Grefven ock LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af RiddarhusUtskottets förevarande Memorial, hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogs ånyo ExpeditionsUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 2o5 aflåtne, och den 23 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, angående erhållande af Originalexemplar utaf StatsUtskottets Utlåtanden och Betänkanden m. m. Friherre Cederström, Jacob: Sedan numera endast några timmar af Riksdagen återstår, lärer icke mer kunna sättas i fråga att ålägga StatsUtskottet att fullgöra hvad i nu uppläste Memorial blifvit föreslagit, emedan Utskottets Cancellie då skulle komma att qvarblifva en längre tid efter Riksdagen; utan instämmer jag derföre i det af Högvördige PresteStåndet i denna fråga fattade beslut, att StatsUtskottet bör till ExpeditionsUtskoltet antingen aflemna ett skrifvet exemplar af alla dess Betänkanden och Memorial, behörigen undertecknad t, eller ock låta med de tryckta häftena medsända vederbörligen Den 17 Mars f. m. 2lJ underskrifne och med Utskottets Sigill vidfogade missiv.
Jag har aldrig varit det, och städse yrkat myntets orubblighet såsom villkor för samhällsfrid och äganderätt. Jag bestred derföre ock den bankrutt, som skedde 1830, såsom onyttig. Vi hade utom den, nu haft ett bättre mynt än det vi äga. Man fruktar eller önskar nu ett ännu sämre; men jag frågar, hvar skall det stanna? Hvad kan derpå för samhället vinnas? Hvad som skulle förloras genom en ny försämring af myntet, behöfver det väl bär ådagaläggas? Jag vill icke nu upptaga tiden, som är långt framskriden, med ali genomgå alla de särskilta talares yttranden, som jag till besvarande antecknat mig lill minnes, utan jag vill blott bålla mig lill några få punkter. Gr. Frölich har talat om Sir Robert Peels banklag, som trädde i verksamhet d. 1 Sept. innevarande år. Jag har äfven haft tillfälle att göra bekantskap med denna banklag, och jag kan icke neka, att det gladde mig alt finna huru Peel i sina åsigler om bancorörelsen år 1844 var hunnen till samma punkt, som Joachim Potter i Sverige år lfiöSDenne raan införde i Svenska banken alldeles samma fördelning, som Sir Robert Peel nu gjort i den Engelska, nemi. en depositionsoch sedelbank, en låneoch vexelbank. Detta torde vara tillräckligt om Gr. Frölichs yttrande. En annan person, på hvars kunskaper i bancoväsendet jag sätter ett högre värde, Hr Nordenanckar, har yttrat, att förtjena och spara är regeln för samhället så väl som för enskilda. Denna i sig sjelf naiva dogm är visserligen sann till en liten del, men är rent af falsk i andra delar. Alt den, som förskingrar mera än han äger, blir bankrutt, är ett kändt factum, som icke behöfver bevisas. Att den, som sparar och lägger upp af sin inkomst blir rik, är lika klart. Men om den der sparsarahetsprincipen fullföljes, så blir Den 10 December. 561 blir den sparande lidande på sin sparsamhet, ty skrinlagda penningar lemna ingen ränta.
Se här, jag bjuder på kaffe i dag, eftersom det är söndag. Den här vackra koppen var min salig mans munkopp, ingen har begagnat den sedan hans tid. Men herr Hall, som är van vid fina saker, skall ha den till sin. Ännu en sockerbit! Jaså, fågelkräket skall ha den där. Tag då en till! Det är för innerligt väl undt. Madam Kron tyckte mycket om sin hyresgäst, men jungfru Inga tillbad honom. – Han är en Guds ängel i godhet och tålamod, sade hon. Aldrig yttrar han något hatets ord mot sina ovänner och förföljare. Han kan inte hata. Jag skall få min rätt, det är det enda han säger, hvaraf en främmande, som ej hört talas om honom, skulle kunna förstå att han lidit orätt. – Det finns ingen i hela Sverige, synnerligast ingen i Götheborg eller i Stockholm, som icke hört talas om John Hall, svarade madam Kron. John Hall hade också den öfvertygelsen, att alla människor kände till honom och hyste deltagande för hans öde, blott han nämnde sitt namn. Det hände honom nämligen, att då han första gången utbjöd en af sina teckningar i en bod på Norra Tullportsgatan, fick han ett tvärt nej, men då handelsmannen såg namnet John Hall präntadt i ena hörnet, ropade han honom tillbaka. – Är herrn rike Hallen från Götheborg? frågade han. – Ja, det är jag, svarade John och vände sig om för att gå. – Hvad gör herrn i Stockholm, om jag törs fråga? – Jag är här för att afvakta Högsta Domstolens utslag i målet mellan mig och kuratorerna i den Hallska konkursen. – Jag har hört talas om herr Hall. Jag har hört mycket talas om herr Hall. Nej, var god och dröj ett ögonblick! Af hvem har herr Hall lärt teckna? – Jag är elev af vår store Desprez, svarade John Hall stolt. – Ja visst, ja visst. Jag erinrar mig detta. Jag brukar vanligtvis icke uppköpa teckningar, men vill herr Hall hafva ett lån af mig mot en skuldsedel att infria, när herr Hall vunnit i Högsta Domstolen, så står jag till tjänst. – Jag tackar ödmjukast.
R:d-, Twä Ständ siadmat emot Twä, bcflöt Borgare-Ständet, akt hänffjuta delta mäls definitiva afgörande till Stats-Utskottet, förstärkt i den ordning Regerings-FormenS 69 Z stadgar, lllt suxr». lix Drotocollo ik D. Valerius. Utdrag af Protocollen, hällne uti Borgarc-Ständets Plena wid Riksdagen i Stockholm den 27 och 29 Januari! samt den 6:te, bade och 'gide Martn rftro. S. DDä Borgare-Ständet till granstning och afgörande förehade Riksens Högloft. Ständers BewillningsUtffotts, den 3 sistlidne December, afgifne förnpade Betänkande, jemte korståg till förordning, med bilagde Tabeller, rörande den allmänna Bewillningen, fattade Borgare-Ständet, r anseende till hwad Utskottet, uti deK Betänkande, anfört och hemstält, följande Beslut: 1:0 Enligt Ständets wid förra Betänkandet gjorde anmärkning, kann Ständet, att antalet af C aster i Max!mi-Tabellen borde ökas med a2 mellan-Clastcr, för akt tattare bereda en skälig jemkning, hwilken, dä den lika ofta kunde innefatta en Persons uppsättande i en högre, som 7sc> Den 17 April. som nedflyttning till en lägre Elaff, icke synke? kunna medföra nägon hufwudsaklig förändring l den afgift, som pä det hela bör caiculeras. 2:0 Maximi-afgift ansäg Ständet icke böra äga rum för mindre ärlig behällning än 50 N:d., emedan en sädan afgift eljest skulle än mera falla endast den mindre förmögne till last. Marimi Tabellen kommer säledes akt börjas med nyffnäviide summa; de 2:ne af Utskottet föreflagne lägsta Ctaffcrne försminna och de nu tillagde ! 2 Claffer införas emellan de blifwande -Z första elier lägsta Elaffcrne.
Om Sverige icke hade ett sedelmynt, sora grundade sig på Riksbankens silfver, utan verkligen egde klingande mynt i omlopp, så skulle, om en olycka inträffade med Privatbankerna, ingen fara derigenom upstå för Riket i allmänhet: ty man hade ett bytesmedel oberoende af bankosedlarne. Det skulle då vara mindre vådligt om Banken gjorde cession. Då vore det äfven för det stora hela mindre vigtigt, antingen Privatbankerna stöde på hufvudet eller fotterna; ty deras fall skulle blott undergräfva vissa medborgare, men icke rubba allas säkerhet om deras penningars värde. Juni f. ra. Hvarföre jag alllid, när fråga är orri financiella ärender, lill min egen. bedröfvelse ihågkommer jernvflgarne, härleder sig derifrån, alt del äro dessa älsklingar, som f. n. medtaga Bankens (illgångar och som skola göra det för framtiden. Hvarifrån skola R. St. få medel till jernvägarne? De vilja visserligen icke derföre åtaga sig någon ny bevillning, utan man använder Bankens medel och hindrar honom derigenom att, lill sina sedlars indragning någonsin begagna sin vinst, emedan hon understundom borttages ända till sista runstycket. Så diar man gjort vid denna Riksdag och så tordeman komma att äfven vid de följande förfara. Om vi genom Privatbankerna förvärfvat hällre financiella kunskaper, och om man velat begagna dem, så tror jag icke att man skolat behandla Riksbanken såsom man nu och vid åtskilliga andra tillfällen gjort. Jag anser icke Gr. Gyldenslolpes förslag vara nyttigt. I alla fall är fråga orri Privatbankernas ändalykt; men icke, på hvad sätlr de skola fort lefva. Del måste blifva föremål för elt serskildt Betänk. och då är del, pä sätt en talare redan anmärkt, lids nog för Grin att framställa sitt förslag. Imedlertid kan jag för min del icke annat än bestrida det, samt förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, icke heller framställer propos. derå. Hr Hjerta, Lars:
En af hans beundrare (Lindsten) berättar tillika, att han kort före utslocknandet drack tre gånger å rad: den första drycken till erkänsla för lifvets ingång, den andra till tacksägelse för dess framgång, och den tredje till välönskan för dess utgång. Blef det ej hans lott, att på ”Äretrappan” komma högt i ämbetsmanna-väg: så uppnådde han deremot i skaldefrejd ett desto upphöjdare hedersrum. Vore högljuddheten af samtida pris, och af ett lika ensom mångstämmigt, alltid osvikligt bevis på en poets storhet: då hade Sverige näppeligen ägt någon större, än Runius. Så populär, som han under sin lifstid var, och ännu i ett par årtionden efteråt fortfor att vara, har, i Sverige, före honom ingen, och efter honom endast Dalin, Bellman och Tegnér varit. För Stjernhjelm hade man en viss lärd och högtidlig aktning; men Runius blef i den vittra och vackra verlden, hvad man nu skulle kalla dess ”lejon”. Väl uteblefvo ej klandrare alldeles. Han knotar någongång öfver en ”Herr Tadlerkopf”, öfver folk som obefogadt häcklade honom, – till och med ”på vers, fast det ej kom på trycket”, – öfver ”förtal och otidig censur”. Man har ock sett, huru han i det nyss anförda stycket besvärar sig öfver dem. Men de äskade förgäfves ljud; de måste förstumma för det allmänna bifallsjublet; såsom han äfven i samma stycke sjelf antyder. Också täflade, liksom i kapp, den tidens Vittre, så utmärkte som outmärkte, att rosa honom. Man firade honom såsom en ”Poesiens Hercules”, – en ”Poeternes Phenix”, – ”Smycket för Sveriges Skalder”, hvars blotta ”namns nämnande borde hållas som heligdom”; det var en ”nåd af Gud, att få se jemväl det minsta af hvad han skrifvit”. Äfven de ypperste, Frese och Fru Nordenflycht, instämde: den sednare väl med någon hejd; den förre åter, som egnat honom två särskilda lofqväden, lät sig så förnimma:
Nådiga pröfning, utan att någon fördelning deråt, emellan flottans serskildta stationer i Carlskrona, Stockholm och Götheborg af Rikets Ständer beslutas; 7a/e, Rietz’, F G., motion om anslag till underhållande af 2 a 3 yngre, Officerare i utländsk sjötjenst, äf vensom loide celi 11 te punkterna, lades lill handlingar ne; /2ite punkten, blef, med förklarande, alt Ridderskapet och Adeln lät dervid bero, lagd lill handlingarne; :3.de, i4'de och thide punkterne samt yttrandet, i anledning af Herr /■'. Grapes motion, alt Eggegrunds fyr måtte af Allmänna medel underhållas, lades till handlingarne; Sednare Afdelningen: usta punkten, lades lill handlingarne; tindra punk:en. Med afslag å Utskottets utlåtande i denna punkt, beslöt Ridderskapet och Adeln, att för nybyggnad af krigs-ångfartyg och ångkraftens användande på Flottan tillhöriga fartyg, skulle på Femte Htdvnd-Titeln uppföras del af Kongl. Maj;t äskade anslag af 300,000 R:dr, att utgå under loppet al tre år med t om året; '3 dje, 4’dr, 5 te och Gite punkterne, lades till handlingarne, med förklarande, i afseende pjå den del af 5:le punkten, sorn rörer ifrågasatt anslag för inrättande af en ångpanne-verkstad i Carlskrona., alt Ridderskapet och» Adela läl dervid bero; p, 'ot.-Utdrag, deri ~ December i§44- 395 Slut] igen Jät Ridd ersk apel och Adeln bero vid Utskottets nu afgiflia yttrande, angående de 245 tunnor, sorn uti den utlåtandet, Nto 38, bifogade tabell, blifvit i columnén för spantnål under Jönerne uteglömde. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets den 30 sistlidne November och 5 dennes på bordet lagda utlåtande, N