Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af ofvannämnda Betänkande, som blifvit i sin helhet bifallet af Hedervärda Bonde-Ståndet, hafva tredje punkten, med Utskottets förslag till författning angående underpant i lös egendom, och fjerde punkten, deri Utskottet hemställt, att Herr Gahns motion (N:o 136) om förändrade stadganden angående förlagsinteckning ej måtte till någon särskild Rikets Ständers åtgärd föranleda, blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterade, hvaremot Högvördiga Preste-Ståndet afslagit den förra och bifallit den sednare punkten; och synas återremisserna vara föranledda af de betänkligheter, som äfven vid föregående tillfällen blifvit framställda emot en allmän tillämpning af underpantsbegreppet å förhållanden, som för närvarande äro för detsamma främmande, hvaremot det af Grefve Sparre i hans vid Betänkandet fogade reservation alternativt framlagda förslag till ny författning angående förlagslån och förlagsinteckningar hos Riks-Stånden vunnit understöd, såsom inskränkt till ett ordnande af förhållanden, der nämnda begrepp sedan gammalt är hemmastadt. På sätt Herr Grefve Sparre i sin reservation anfört, har äfven Kongl. Majit vid riksdagen 1847- 1848 för Rikets Ständer framlagt ett förslag till ny förlagsförfattning, som emellertid icke då af Rikets Ständer antogs; och sedan fråga nu uppstått om en lagförändring och kodifiering i samma riktning, har Utskottet ansett berörda förslag lämpligen böra läggas till grund för de fortsatta öfverläggningarne i ämnet. Enligt hvad i den nådiga Propositionen tillkännagafs, afsåg detta förslag endast, att, enär de i lag och särskilda författningar spridda stadgandena angående förlagslån befunnes dels ofullständiga och icke nog allmänna, dels, ehuru afseende likartade förhållanden, icke sinsemellan öfverensstämmande eller lämpade efter de för inteckningar i fast egendom meddelade föreskrifter, ändamålsenligare och å dylika förlagsafta], så vidt ske kunde, utan åtskilnad tillämpliga lagbud måtte i en enda förordning sammanföras.
S. D. Återremitterades, på grund af der. vid gjorda anmärkningar, Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, Nio 55, angående Dykerioch Bergnings-anstallerne i Riket. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne, Constitutions-Utskottets Memorial, Nio 44, rörande Casper Wijh nans anmärkningsanledning i afseende på 1 826 års Förordning om Rusthållsafgifterne till Wadstena Krigs, inanshus. S, D. Då nu ånyo föredrogs Bevillningsutskottets Memorial, N:o 37, i anledning af olika Beslut, hvaruti Riks Stånden stannat, i afseende på grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen, samt för värdering af Fastigheter, vidblef Preste-Ståndet sitt i förevarande frågor förut fattade beslut, och godkände de af Utskottet föreslagne voterings* propositioner. Från VällofL BorgareStåndet. S. D. Sedan Constitutions-Utskotteté Meragmlj N:o 4^ tjll Borgare;Stlpdet, an* 14 Prot. Utdrag den 7 Augusti 189g. gående dess återremiss på fjerde anmärknings-’ punkten i Betänkandet, N:o 36, om StatsRåds-Protocollens granskning, ånyo blifvit föredraget, beslöts, att, berörde anmärkningspunkt må förfalla, och att förstnämnde Memorial skulle läggas till handiingarne, hvaremot Ståndet fann Utlåtande öfver decharge till Konungens Rådgifvare och Föredragande böra pppskjutas, till dess Stats-Utskottets Revision af Stats-Verkeis Räkenskaper för år 1826 fulländats, och alla de anmärkningsanledningar, sorn kunna deraf iöranledas, i behörig ordning blifvit afgjorda.
Jr utgjort öfver 10,000 skeppund, ifrågavarande inkomst-titel bordt, med tillägg af den vid sista riksdag beslutade förhöjning af 50 procent, upptagas till 15,000 skeppund, i stället för de af Utskottet utförde 12,000 skeppund. 1 afseende å sistberörde anmärkning emot det utförda beloppet, får Utskottet upplysa, att uti Bergs—kollegii berättelse för år 1849, tionde-tackjernet för nämnde år, då den af Rikets Ständer vid 1848 års riksdag beslutade förhöjning redan vidtagit, blifvit utfördt med 11,471 skeppund: och då det sålunda icke uppgått till 12,000 skeppund, har Utskottet saknat anledning att derutöfver höja medel-beräkningen af denna inkomst-titel. Då för öfrigt af tvänne Riksstånd, det ena bifallit och det andra lemnat Utskottet* tillstyrkande i detta moment utan anmärkning, samt i de tvänne öfriga Riksstånden någre sådane anmärkningar icke förekommit, hvilka icke vid ärendets förra behandling tagits i öfvervägande, har Utskottet ansett sig böra sitt förra tillstyrkande vidblifva. Andra momentet af samma punkt, deruti Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, efter utredning af förhållandena i afseende å bergshandteringens ställning, samt efter nådig pröfning, huruvida tiondetackjerns-afgiften kunde till sitt förra belopp förhöjas, täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig proposition i ämnet, har blifvit af Ridderskapet och Adeln afsfaget, af Bondeståndet lemnadt utan anmärkning samt af Presteoch Borgarestånden återremitteradt, på grund af anmärkningar, hufvudsakligen stödjande sig på den af Herr Doktor Stenhammar emot denna punkt afgifna, betänkandet vidfogade. reservation.
De reglor förslaget i detta hänseende uppställer, äro endast de, som äro godkända i främmande lagar och genom allmänt bruk, äfven hos oss, införda, emedan Ffafveristadgans föreskrifter i detta ämne blifvit alldeles föråldrade och otillämpliga. Fråga kan uppsta, huruvida afdraget för det i behåll varande af sådant fartygets tillbehör, hvilket skall med nytt ersättas, bör göras ifrån skadans belopp eller frän ersättningens belopp, m. a. o före eller efter afdraget af den stadgade tredjedelen, resp. sjettedelen. Sakkunnige män hafva yttrat annan åsigt än den i förslaget antagna. Den sistnämnda bar gjort sig gällande af det skäl, att redare, som får gammalt ersatt med nytt, alltid bör vara skyldig att vidkännas en tredjedels, resp. en sjettedels, minskning, såsom varande aversions-beloppet af skillnaden af nytt emot gammalt; en grundsats, som öfverensstämmer med den enda lag, nemligen den tyska (art, 712. 5 alin.), som i detta ämne innehåller en bestämd föreskrift. Sedermera följa reglorna för värdering af skada å godset (§§ 153—156). Grunden, hvarefter denna värdering skall ske, kan ej vara någon annan än godsets värde å den ort, der resan slutar, emedan ersättningens ändamål är att försätta egaren i samma ställning, som han bade varit, om hans egendom ej blifvit för det gemensamma bästa uppoffrad. Derföre medgifves ock, vid värdets bestämmande, afdrag för de utgifter, hvilka egaren, om godset hade kommit lyckligt fram, varit pligtig att för detsamma gälda. Då emellertid, enligt den regel förslaget stadgar för be stämmande af partiel skada, åkommen genom gemensamt haveri (§ 155), den minskning i värde, samma gods lidit genom enskildt haveri, ingår såsom en faktor vid fastställandet af ersättningens belopp, har det blifvit nödigt att föreskrifva det beloppet af den skada, som åkommit i enskildt haveri, skall afräknas från det belopp, hvilket är bestämdt att såsom ersättning för det gemensamma haveriet utgå (§ 156).
Fullmäktige af Preste-, Borgareoch B onde-stå uden skola, för upplysningars afgifvande, vara tillstädes då fullmakterna för Riksdagsmän af det Stånd, som de tillhöra, granskas af Justitie-statsministern eiler den person, Konungen i hans ställe förordnat (21 § Riksdags-ordningen). § 270. Derest, före nästa riksdags början, någon af de utaf Bidderskapet och Adeln utsedde Direktörer eller Suppleanter vid Låne-kontoren i landsorterna skulle med döden afgå eller sättas ur ständ att detta uppdrag bestrida, böra Fullmäktige för nämnde Stånd, tillika med Ståndets Fullmäktige i Banken samt Riddarhus-direktionen, genast efter härom erhållen underrättelse, gå i författning om nytt val i den algångne Suppleantens ställe. Likaledes skall, efter skedd anmälan om dylik ledighet bland de af Borgareståndet valde Direktörer eller Suppleanter vid Låne-kontoren, den lediga platsen tillsättas genom val af samma Stånds Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, dervid ordet föres af den främste bland Ståndets Fullmäktige i förstnämnde verk. Skulle åter någon af de, i och för granskningen af Låne-kontorens räkenskaper, utaf Riks-stånden valde Revisorer eller deras Suppleanter, emellan riksdagarne, med döden afgå eller vara lagligen hindrad att detta uppdrag utöfva, böra, sä vida icke vederbörande Riks-stånd annorlunda förordnat, Ståndets Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, genom omröstning per capita, annan Revisor eller Suppleant utse. Angående Hör till StatsUtskottets Åiemoi'ia.1 N:o 293. 17 /ingående Betjeningen vid lliksgälds-konloret. § 271.
1 delta afseende stadgar Utskits förslag alt rederiet skall bekosla sjömannens resa till förhyringsorten. Häraf skulle således löija ali, orri t. ex. en sjöman förhyrts uti Australien lör resa till Stockholm, denne sjöman skulle, efter farlygels ankomst hil, på rederiets bekostnad återsändas lill Australien. Detta stadgande kan otvifvelaktig, på salt Hr Carlson i sin reservation anmärkt, föranleda till många svårigheter och förvpcklingar samt framkalla de mest obilliga anspråk från sjöfolkets sida. Å andra sidan åler kan genom ett annat stadgande elt för sjömannen obilligt förhållande uppstå. Om t. ex. en sjöman lör resa lill Australien förb yres å ett Svenskt fartyg i London, der tillfälle för honom att erhålla anställning är lättare än å någon annan plats, men sjömannen af någon annan orsak än hans eget vållande blifver, efter anträdd resa, afmönstrad i t. ex. någon Fransk eller Portugisisk hamn, så synes det vara ganska billigt att denne sjöman på rederiets bekostnad återlörsättes i den ställning, hvari han sig belänn vid förhyrningen i London, .lag tror allt-å att föreskrifterna i denna § stödja sig på fullkomlig rättsgrund och att det bör på särskildt aftal i hvarje läll bero, så väl lör rederiet, genom lärtygets befälhafvare, att betrygga sig emot sjöfolkets obilliga påståenden, som ock för sjöfolket att göra sig lörsäkrade om att få påräkna den fördel, hvarpå de ega rättmätiga anspråk.
Ständer, att hos Kongl. Majtt framföra en underdånig anhållan, så väl derom, sorn att Kongl. Maj;t läcktes dervid i nåder afse, att PolitieFörfaltningsrne bragtes i närmaste möjliga öfverensstämmelse med Grundlagens jemt gäll inde CriminalLagars anda; att vanårande och Urbota straff för förseelser emot förstnämnde Författningar mätte, så vidt möjligt, undvikas , såsom i ordningsmål icke lämplige, och ofta leda till en skadlig förblandning af Police-våsendet med. CriminalLagens bestämmelser och tillämpning; samt att vid förvandling af alla i PoliceFörfättningar stadgade böter, desamma kotnmo att anses lika med Vites-böter. Vidkommande dernäst de särskildta Föfattningar, hvilkas upphäfvande blifvit yrkadt, så finnes desse, dels till större delen röra PoliceFörbrytelser, dels vara af sådan beskaffenhet, att de påkalla en snar förändring; och då Utskotten, med antagande af 423 LsgUtskotttts Ettnktinden. de grundsatser, att hvarje Strafflag, likasom all annaa Lag, icke b r på något sätt s;å i strid med opinionen, eller tidens och en högre upplysnings fordringar, samt stt sträf-1 fet bör lämpas efter brottets storlek och vigten af det SamhällsFördrag, som blifvit öfverträdt, funnit Kongl. Förordningen den den 7:de December 1787» innefattande lifsstraff för obehörigt omdömen öfver de af Kongl. Maj:t vidtagr.e Författningar, Kungdrelserne med ansvar af halsjern för sopor3 utkastande och sandhemtning å otillätce ställen, samt vägrad begrafning för den å svag is drunknade, ibland hvilka Påbud Utskotten likväl ense Förordningen af den 7 December 17O7, genom TryckfrihetsLagen åtminstone till sin princip håfven, vara i ett eller annat hänseende stridande emot ofvannämnda grunder, hafva Utskotten af sådan orsak trott sig böra tillstyrka Riksens Högloft.
Tjenstemän ansiagne Krvno-Tionde. — Harwid har det icke kunnat undfå lia Utstottet, att, pä de stal samt åldrige Författningar, hwilka uti Kongl. Förordningen den 22 Julii i8oz angående Afrads-och Krono - Tionde Spannemälens utgörande, forslande eller lösande m. m. vinnämnes, Krono-Tionde, hwarvm enligt Menrorialets innehåll egcnteligen fraga nu är, da den ar enskilde Stater och Personer anslagen, anses wara Tiondetagarcns behof att in natura erhålla, eller, i händelse af längre afstånd frän Tivndegifwaren än med försel-skyldigheten kan förenas, a annat stalie till utbyte eller försäljning lata för sig upplägga, hwadan ock det blifwit Tiondetaaaren tillåtit, art i den ordning samma Kongl. Förordning föreskrifwer före Thomedag tillsäga om lefweranis in natura af sadan Löne - Spannemäl, da han finner det för sig nyttigare. Ucjkollec har jemwal tydeligen, funnit, att den reciproqua rättigheten blifwit Tivndegifwaren förunnad, att dä han det hälst önskar, fä lefwerera den af desi Hemman utgående spannemäl in natura, enär derom äswen bewiSligen tillägges, Tlvndetagaren om han wistas inom Häradet, eller om denne bor eller wistas ritow Häradet efter sadan uppsägning hos KronoFogden för Landtoch Ecclesiastiqwe-Staterne och hos Regementsoch Uppbörds-Mönsterskrifwaren för Militie-Staten samt i bägge defie fallen med förenad skyldighet för Tionde-Tagaren, att sa tidigt hafwa meddelt anordning till Tiondens leswerering, att den, efter sist 14 dagar förut undfängcn forsedel, kan till den s? Februari wara till det anwista stället afförd. — I öfrigt har genom samma Nådiga Författnings 4 §. Kongl.
Man känner allmänt, att på andra sidan Östersjön frugtan för missväxt föranledt, att Preusen redan förbudit spanmåls-utförsel, och likvist dröjer Svenska Regeringen att till möjligaste minsta belopp nedsätta ingående Tullen på denna vara, då hvarje ögonblicks uppskof härmed gifver sken af sanning åt de lika skadliga, som för Regeringen menliga, rykten om befordrade hemliga handelsspeculationer. Jag nekar ej, att Styrelsen heredt sig sjelf en betydlig svårighet, att i denna sak handla så raskt och ändamålsenligt, som sig borde, genom den klandrade tractaten om Finska handeln; men ännu olyckligare för Sverige skulle det begångna felsteget visa sig, om Styrelsen icke varit i tid betänkt uppå följderna och sättet att i någon mån afvända deras menliga inflytande. Utvägen, att i denna stund förebygga det onda, torde dock vara lätt funnen, enär Tullen på inkommande Spanmål hör blifva i det närmaste ingen. Den åtgärd Regeringen nu offentligen vidtagit, nemligen bränvinsbrännings-förbu - l 8 Ben 22 Junii f. m. det, är efter min tanka den sämsta af alla utvägar till förekommande af missväxtens följder, och så fullkomligt i strid mot all sund Stats-ekonomi, att man med skäl kan klandra föregående Ständer, som till Regeringens godtfinnande i denna del gifvit en ehuru missförstådd anledning, enär Ständernas heslut år 1823 framställes i form afen underdånig anhållan, att inskränkning i liusbehofs-bränvinsbränningen icke må komma 4 • • » i fråga,- så vida ej krig förenadt med missväxt skulle inträffa. Ändamålet med förbudet skall nu vara att förhindra en större spanmåls-consumtion, och dymedelst motverka sädesprisernas öfverdrifna stigande. Vore dermed allt vunnet, skulle visst mindre skäl till anmärkning mot åtgärden förspörjas; men väger man de förbudet åtföljande olägenheterna mot den åsedda fördelen, så visar sig utslaget annorlunda.
Utskottet undfalla, att för allt hvad som tilläfventyrs utaf Malms tillgångar komtne att, till godtgörande af ifrågavarande ränte - 444 S 1 a t s - II t s k o t t e t s skuld, användas, Malms länsinnehafvare skulle kunna väcka ersät tnings-an språk emot Iggeström, så , och efter inhemtad underrättelse om den välvilja, hvarmed 1823 års Ständer behagat Iggeström omfatta, i anseende till hans allmänt kända redlighet och den beklagansvärda belägenhet, hvari han, utan eget förvållande, blifvit försatt; och att hans belägenhet, enligt någre bland Utskottets medlemmar gifne intyg, sedermera icke förbättrats, har Utskottet ansett sig böra, af dessa ömande anledningar, tillstyrka, att räntefordringen hos afl. CommerceRådet Malms Concoursmassa, i och för lggeströmska Uppbördsbristen, och hvilken, efter den af Utskottet föreslagne rättelse uti beräkningen, skulle komma att utgöra 365o R:dr i sk. 9 r:st. B:co, må, af consideration för Iggeström, helt och hållet efterskänkas, äfvensom emot Iggeström cftergilvas allt kraf i afseende på de 2tne här ofvan omförmäldte utdelningar från ConcoursMassor i Westerås till ett sammanräknadt belopp af Rtdr 872; 9. 7., samt följaktligen bägge dessa summor tillhopa utgörande 4522 R:dr 11 sk. 4 r:s|. få i räkenskaperne afskrifvas. Reservationer: Af Hr ProtocollsSecreteraren Riben.- Emot Högh StatsUtskottets tillstyrkande i frågan 0111 afskrifning till förmån för f. d. Kamreraren Iggeström, får jag anmäla min reservation: Hvad först angår Iggeströms anmärkning vid den upprättade Liqviden med CommerceRådet Malms Gon - Betänkanden, N:o 2q5.
Men det är med vissa inrättningar som med vissa andra föremål, hvilka man endast får se på långt håll, att nemligen närheten förstör den villa, sorn gladt oss på afstånd; hvarest mycket ljus är, der är ock mycken skugga i bakgrunden. Herr General Sparre, som är Inspecteur för Corpsen, har säkert insett detta, så väl som jag; men hur kan man begära att lian, som endast 8 å dagar om året uppehåller sig på stället, skall kunna fullkomligt inse alla möjliga brister, eller sjelf lägga handen vid befrämjandet af Corpsens förbättring? Vidkommande åter Corpsens militairiska organisation, så har Herr General Sparre till densamma utvalt Oflicerarne, och Den 17 December f. m. utan att vilja klandra hans gjorda val, vill jag, vid fråga om sjelfva saken, blott nämna, att, i min tanke, borde, till dylika förtroenden, alltid väljas sådane militairer, hvilke, under tjenstgöring vid värfvad trouppe, hunnit förvärfva sig behörig erfarenhet af sättet att behandla soldaten. Hvad trouppen angår, så är, på många år ännu, visst icke någon militairisk hållning att påräkna, isynnerhet som dagligt arbete, med sandköring, stenhuggning m. m., till en betydlig del, förtar den täflan och militairiska anda, som borde stämpla Corpsen. Sådana arbeten blifva äfven ett betydligt hinder för trouppens öfning i handgrepp, marche och mera dylikt, för soldatens användbarhet oumbärligt; önskligt vore således att sådant deras arbete, efter någon tid, inskränktes inom vissa kortare tider på dagen, så att de, hvilka kunde bibringas någon kännedom om militairiska yrken, deri blefvo öfvade, minst en gång hvarje dag. (Ce ne sont pas de sots, ce sont de coquins!) Man exercerar väl med gevär vid Wanäs, men sådant sker endast om söndagarne, 11. b. om Predikanten Nymans predikan för dagen och sånger ur gamla psalmboken sådant medgifva, men detta blir, som jag tror, alltid otillräckligt.
Att den som alltjemt arbetar vid Häradsrätt lätt kan blifva ensidig bestrides lika litet, som att ett uteslutande arbete inom Hofrätten ej medför den beslutsamhet och sjelfständighet, som förvärfvas under arbetet vid Häradsrätt. Men derföre är det ock nödigt för utbildningen, för den juridiska uppfostran att verksamheten under läroåren icke uteslutande fästes vid en enda instans. Utsträckt till båda skall den blifva fruktbringande, destoheldre som derigenom vinnes erfarenhet derom huruvida de ämnen, sorn bildas äro lämpligare för den ena, än den andra domarebefattningen, hvilka, på sätt Utskottet redan antydt, äro väsendtligen olika i öfveroch under-rätt. Det har nemligen visat sig att mången, som med utmärkthet fyllt sin plats såsom underdomare, ej passat till ledamot i Hofrätt, och tvärtom, ty sådant beror på anlagen. Hvad höjd den juridiska bildningen kan uppnå under en domstolsinrättning i närmaste likhet med vår, derom lemnar våra grannstater Norige och Danmark exempel. Om således hinder för en sådan utbildning verkligen här förefinnes, så ligger detta hinder i andra förhållanden än sjelfva domstolsinrättningen och måste följaktligen afhjelpas på annan väg än den Justitie-ombudsmannen anvisat. Genom ofvanstående af föislaget framkallade anmärkningar uttalas ett svar på den fråga, som Utskottet, i anledning af samina förslag, här ofvan uppkastat; och dermed äfven Utskottets omdöme om företrädet emellan den domstolsorganisation, som är, och den, som blifvit föreslagen. Mycket vore visserligen ännu emot den sednare att erinra. Man kunde nemligen, bland annat, ifrågaställa möjligheten af dess genomförande i Sverige med afseende å landets lokala förhållanden, för att ej tala om de kostnader, sådant oundvikligen" komme att medföra, af hvilka Utskottet, endast i fråga om aflöningen, vill anmärka att förslaget upptager 218 domare iemte sekreterare och kansli-personal för de 24 landstingsrätterne.
Skulle Taxerings-kommittéen vid granskningen och pröfningen af Bevillmngsberedningens taxerings-förslag jemte dertill höfande uppgifter och de mot samma 16 Förnyadt Förslag till Bevillnings-Stadga. förslag framställda erinringar, finna sig föranlåten att från embetsverk och myndigheter eller bolag inhemta ytterligare uppgifter och upplysningar, rörande sådana förhållanden, som vederbörande, med hänsigt till Bevillnings-taxeringen, skola uppgifva, förfares på enahanda sätt, som i afseende på uppgifters eller upplysningars införskaffande åt Bevillnings-beredningen i § 35 är stadgadt. Uraktlåter bolag att, angående de i § 27 omförmälda förhållanden, vederbörligen affordrad uppgift eller upplysning Taxerings-kommittéen meddela, vare bolaget underkastadt samma påföljd, som dylik uraktlåtenhet vid Bevillnings-beredningen enligt § 29 medför. S 53. 54. § 55- Taxerings-kommittéernas sammankomster hållas inom slutna dörrar; dock äro skattskyldige berättigade inför Kommittéerna företräda för att meddela upplysningar i afseende på de bevillnings-afgifter, som af dem böra erläggas. Ledamot af Taxerings-kommittéen bör afträda, då fråga om bestämmandet af hans egen, hans föräldras, barns eller syskons bevillning förekommer. §§ 56—70. § 71. Öfver Pröfnings-kommittéens beslut, må såväl af Kronans ombud, som af 'den skattskyldige anföras besvär, hvilka, ställda till Kongl. Kammar-rätten, böra, för att varda till pröfning upptagna, inom Tre månader från af beslutet erhållen del, till Konungens Befallningshafvande ingifvas. Sedan öfver de anförda besvären utlåtande blifvit från vederbörande infordradt, afsänder Konungens Befallningshafvande handlingarne i målet till Kongl. Kammar-rätten, med tillägg af de upplysningar och erinringar, som besvären anses påkalla; hvarefter samma mål kommer att i laga ordning af Kongl. Förnyade Förslag till Bevillnings-Stadga. 17 af Kongl. Kammar-rälten handläggas och afgöras.