Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes Utdrag af Protocollet, hållet hos Högvördige Preste-Ståndet den 9 dennes, innefattande Doctor Hedréns, Biskop Faxes, Doctor Almquists och Professor Forssells anföranden i nyssnämnde ämne, hvilka blifvit till Constitutions-Utskottet remitterade med förklarande att Ståndet instämmer i de af Doctor Hedrén gjorde anmärkningar samt, i likhet med hvad Biskop Faxe föreslagit, önskar, att Utskottet må utlåta sig öfver de af Ståndet vid Tryckfrihets-Lagens antagande gjorda anmärkningar och förbehåll (se nedan n:o 2). Alla dessa handlingar skulle till Utskottets öfver Tryckfrihetsmål nedsatte Beredning öfverlemnas. 1. Utdrag af Vällofi. Borgare-Ståndets Protocoll hållet vid Urtima Riksdagen i Orebro den 9 Junii 1812. Till ytterligare åtgärd upptogs nu ConstitutionsUtskottets vid sista Riksdagen författade och till denna Riksdag på bordet hvilande utlåtande, med förslag till ändringar i Tryckfrihets-Lagen. Bilaga F till Mern. Nio 3. 335 Herr Assessoren Arosenius yttrade: Det gifver verkligen anledning till sällsamma betraktelser, att i vår nu gällande Tryckfrihets-Förordning inom de sju första månaderne af dess tillvarelse icke mindre än 46 ställen blifvit af sjelfva Constitutions-Utskottet föreslagne till ändring och rättelse, och deremot endast 15 af alla dess Momenter lemnade utan någon anmärkning. Af detta förhållande vill jag dock för närvarande icke framställa någon annan slutföljd än den, att en så ofullkomlig reglementarisk Författning ingalunda bör anses utgöra sjelfva hufvudgrunden eller ens någon väsendtlig del af sjelfva Tryckfriheten, hvilken senare är i RegeringsFormens 86 § lika så tydligen som fullständigt definierad, och att således de vid föregående Riksdagar anmärkte felaktigheterne i detta Reglemente ofelbart denna gång måste afhjelpas, ehvad sättet dertill och sjelfva ändringarne blifvit vid föregående Riksdagar föreslagne eller nu först uppgifne, endast dervid iakttages, att sjelfva puncten eller Momentet, som de angå, varit ifrån förra Ständerna till förändring anmäldt.
Kalfsteken lägges i kernmjölk dagen innan den användes; skinnet aftages. Späckas med fläskbitar och stekes i ugn. Paula. Sillsallad. Dubbelt så mycket potatis som sill, rödbetor lika med sillen, dito kött och äpplen tillsammans, lök efter smak; bra med socker och ättika. V i - spad grädde slås öfver. Paula. Medvurst. 10 skalp, oxkött och 5 skalp, fläskkött males tillsammans samt blandas med 8 skalp, finskuret fläsk. Till 1 lisp. medvurst tages l ' / 2 qvarter konjak, 20 lod salt och 6 lod salpeter samt hvitpeppar efter smak. Massan arbetas under 1 timme. Paula. Vi vilja särskildt fasta uppmärksamheten pa Iduns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags Att fort k o k a segt kött m j u k t. Sedan man skummat, under det att köttet starkt kokar, häller man på 1 kilo kött ungefär 1 skeblad godt kornbränvin. Köttet smakar icke det ringaste deraf. Inläggningar. S y l t a d e apelsinskal. Skal af G apelsiner (med det hvita qvarsittande) läggas 24 timmar i kallt vatten, hvarefter de upptagas och kokas möra i vatten. Derpå läggas de åter i kallt vatten och sedan på en sil för att rinna af. Sedan man öfver elden smalt 250 — 375 gram socker i mycket litet vatten och skummat det väl, läggas skalen deri, och det hela upphälles efter 3 — 5 minuters förlopp i en glasburk. Vihna. Läkareråd. Lola Den höggradiga svagheten efter eder sjukdom botas nog ej blott mod elektricitet; for nervryckningarna kan den ju dock vara att försöka. Alla symptom, Öfver hvilka ni klagar, stai samband med eder svaghet. Ni bör, jemte det ni använder stärkande medicin, som eder läkare sannolikt redan föreskri fvi t, lefva af stärkande (men lättsmält) föda, och denna bör ni i små qvantiteter, men flere gånger dagligen tvinga eder att förtära, äfven om aptit felas. För eder svaga mage är mjölk det bästa.
Fördelarne, som skulle vinnas genom bifall till Konungens propos. äro tvenne: den ena, att förhindra det verkliga ofog, som vi en hvar känna äger rum, att unga män inskrifva sig på mänga ställen, springa der upp på förmiddagarne för att blott visa sig i st. f. att egna sig till ett trägnare arbete på ett af dessa ställen. Derigenom vinna de ju föga embetsmannabildning, men förlora mycket i lid och arbetslust. Den andra fördelen vore den, att embelsverken egde några medel att tilldela dem, som med verklig flit, skicklighet och omtanka, använda sin arbetskraft på något verkligt nyttigt för det embetsverket. Båda delarne anser jag vara ganska vigtiga för Statens tjenst, och hvad den svårigheten angår, som en talare framkastat, att em - Den 5 Mars f. m. 173 hetsverken icke skulle vara i tillfälle att med full sakkännedom rättvist fördela sina gratifikationer, så kan jag densamma ingalunda gilla. Embetsverken, då de icke känna förhållandet, ega att inhemta yttranden af kontors-cheferne, hvilka böra vara sådane, att man till dem kan hafva förtroende. Jag får således, jemte anhållan örn återremiss, tillstyrka bifall till Konungens propos. med den förändring att det må öfverlemnas till Konungen att mellan embetsverken fördela de medel, som derigenom blifva tillgänglige för att användas till gratifikationer åt dem, som med skicklighet och flit användt sin tid inom verket. Frih. Cederström: Beklagligen finnes, vid detta, som vid månget annat tillfälle, genast till hands något magiskt ord, hvarvid man fäster sig, och sorn man bittida och sent tager fram, till åsyftadt och, tyvärr, ofta nog alltför kraftigt stöd för sina åsigter, vore dessa än aldrig så ogagneliga, olämpliga eller, lindrigast sagdt, obetänkta. Vid nu Jfrägavar. tillfälle heter delta ord: ”Förenkling i räkenskaperna.”
Böters förvandling, ang. *♦♦♦.*... 1 80 7 b. v 45 b. y 45 b. y 45 b. y 45 Böter, som förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, om aftjenande deraf i Häradshäktena ... , , / 0 2 2,3 b. fj 44 b. a 44 b. n 44 i>. Bötesmedel» Se Stats-Verket, dess inkomster, sid. 7. C. Calix fögderi, ang:de Häradsskrifvare!! derstädes tillagdt löneanslag. Se Häradsskrifvare. Calmar Canzlibetjerling, om antagande deraf utöfver livad Riksdags-Oidningens 24 § medgifver: l:o i Constitutions-Utskottet, om arfvoden för 1 Notarie oell 1 Canzlist 2:o i Stats-Utskottet, afl Secreterare för Riks gälds-Äreiiderua, 1 Kamererare och 2 Notarier . i Statsoch Ekonomi-Utskotten, af en Secreterare 3:o i Bevillnings-Utskottet, om antagande af 1 Canzlist .. , om antagande af ytterligare 1 Canzlist , om minskning i Canzlipersonalen ... 4:o i Banco-Utskottet, om Notariiarfvode åt 2 Canzlister samt om ökadt Canzlibiträde „ om arfvode för renskrifning af Banco-Ut skottets Protocoll 5:o i Lag-Utskottet, om arfvoden för ökad Ganzlipersoual . „ om särskild vedergällning för Utskottets Notarie .. 6:o i Ekonomiutskottet, om tillökning i Ganz listbiträde . , om arfvode för Notarierne .
Det är onekligen sannt, att denna fråga är så vidlyftig och ömtålig, att den fordrar mångå och noggranna förberedelser, och att det möjligen, såsom den siste talaren förmenat, torde blifva svårt att till nästa Riksdag medhinna en så grundlig utredning af ämnet, som vederbör, men jag tror emedlertid, att om man så snart som möjligt griper verket an, och vid valet af ledamöterna i Komitén lyckas att träffa fullt lämpliga personer, så torde det icke vara alldeles omöjligt att till nämnde tid hafva frågan någorlunda fullständigt utredd, och att således deraf icke bör hämtas skäl för underlåtande af en und. skrifvelse i ämnet till K. M. Jag tillstyrker bifall till Frih. Sköldebrands förslag. Deri 1 April f. m. 3 7 Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: Meningarno synas icLa vora särdeles delade om behofvet af en skrifvelse till K. M., med anhållan om upgörande af nya grunder för Bevilln:sFörordnm, men jag ber att få fästa upmärksamlieten derpå, att om andra grunder ' för bevillnms utgörande antagas, så är det också nödvändigt att i sammanhang dermed förslag upgöres om borttagande af grundskatterne. Det är bekant att bevillnm för fast egendom icke är annat än en tillfällig beskattning. Antager man således nya grunder för denna bevillning, så är också gifvet att detta har ett bestämt inflytande på beloppet af grundskatterna. Jag tror att initiativet i detta hänseende bör från Regeringen utgå, och jag hyser den öfvertygelse, att Regeringen inser nödvändigheten deraf, att förslag om grundskatternas borttagande sättes i sammanhang med upgörande af nya grunder för bevillnm. Om, såsom det synes mig, II. o. Ad. är benägen att aflåta en sådan skrifvelse, som nu är förordad af de flesta talare, hemställer jag derföre, om icke deri äfven bör inrymmas en anhållan till K. M., att förslag till grundskatternas uphörande på samma gång må utarbetas. Hr Ribbing:
Det problem, som man liknat wid det att kunna uppgöra Cirkelns fyrkant, och som uti fordna Statslärans systemer bestod deri, att göra Lagen ensam rädande öfwer alla, har nu sä wida nalkats närmare tillämpningen, att man ser wilkoret för dest werkliggörande, men utan att ännu kunna absolut uppge alla omständigheter för uppfyllandet deraf. Dä det nu tyckes wara reduceradt derhän, till att kunna uppföra en rigtig gränslinie emellan den Werkställande och Lagstiftande magten, är ännu, sä wäl i anseende till den sednares organisation, som bädas rättigheter, mycket oasgjordt. I det hela är således kanhända föga uträttadt för det närwarande; nien i besia ämnen, som bero uppä moraliska uppgifter öfwer Slägtets allmänna hushällning, och sättet af des ledning, lär det wara nog, om med omärkliga steg man smäningom, ehuru längfamt, kan nalkas mälet, ock dä man känner wilkoren för det rätta, lär man böra anse sig lycklig, allt som man i mer eller mindre män hunnit nalkas del. Det är under denna synpunct som wi skola söka utreda den audra srägan, huru en Na ti o nalRepresentation, med afseende pä dessa wilkor, bör wara beskaffad. Rousseau har ansett det representativa Systemet för oförenligt med friheten, och har sagt, att Engelska folket förgäfwes trodde sig wara fritt, att det ägde friheten blott under den tid, som det walde sina Representanter, att sedan detta wal ivar gjordt, förföll det äter till sitt intet. Jag tror Bilaga till M-m. S57 mig finna, att Rousseau här förblandat utöfningen af den Lagstiftande magten med sjelfwa friheten, dä den förra icke är, eller kan och bör wara, annat än en borgen för den sednare. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Majits och Rikets Stats-kontor har uti sitt häröfver deri 12 sistlidne September afgifna utlåtande underdånigst yttrat, att handlingarne visserligen ådagalade, hurusom uti den i Kronofogde-kontoret förda inhibitions-förteckning funnes, förutom berörda anteckningar, jemväl anmärkt, det bevakningshandlingarne med åtecknadt edgångsbevis den 19 Augusti 1851 blifvit öfversända till Kongl. Majits Befallningshafvande i länet för medlens uttagande i handräckningsväg hos gode männen i Arenanders konkurs, hvarjemte af bref-diarium inhemtades, att bevakningshandlingarne den 10 påföljda Septem ber till Kronofogde-kontoret återkommit, enär gode männen tills vidare vägrat att arrendebeloppet utbetala, och att af dessa uppgifter sökanden möjligen kunnat hemta anledning till närmare efterforskande, huruvida bevakningen blifvit i behörig ordning fullföljd eller hvilka åtgärder i annat fall kunde böra vidtagas; — men att å andra sidan den i nämnda diarium jemväl gjorda anteckning, att «genom Sysslomannen, Byggmästaren Wahlén, som vore derom vidtalad, liqvid komme att öfverlemnas i Januari 1852«, måste ingifva föreställning att vidare åtgärd för bevakande af Kronans rätt icke vore erforderlig, Och enär, på sätt ofvan är nämndt, sökanden först efter inställelsedagen i Arenanders konkurs öfvertagit Kronofogdegöromålen och således den omständigheten, att bevakningshandlingarne icke blifvit inom eller å nämnda dag behörigen inlemnade, ej kunde läggas sökanden till last, samt då, — vid det förhållande, att de angående det 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition
För flottan äro redan så stora belopp * anslagna, att det med en tillökning af en eller ett par millioner årligen utan tvifvel kan lyckas att, genom en omtänksam förvaltning, efter några år hafva ett betryggande kustförsvar, hvarmed vi kunna hoppas att med framgång göra fienden motstånd till sjös. » Det är nu tio år sedan grefve Posse yttrade dessa ord, hvilket skedde vid den förhastade urtima riksdagen 1871. Ehuru dessa ord då användes såsom argument mot den då framlagda kungliga propositionen om försvarsväsendets ordnande, så lärer man väl få antaga, att det icke var allenast för detta negativa mål, som grefven med förkärlek omfattade sjöförsvaret. Om nu så är, måste aeraf följa, attdet varit på grund af det lifligaste intresse for framgången, som grefven medverkade till framläggande af pansarfartygs-anslaget, hvarför afslaget derpå djupt måste gå honom till sinnes. Emellertid äro för hvarje vän af vårt sjöförsvar dessa statsjninisterns ord synnerligen glädjande. De försäkra oss, att icke denna del af försvaret skall blifva försummad t, och om än grefven icke bättre än hans föregångare lyckats genomdrifva förslaget denna gång, är det att hoppas, att han, då än en gång samma fråga låter höra om sig, skall med mera eftertryck veta göra sina åsigter gällande. Den andra orsaken, hvarför grefve Posse måste anse den misshandel, som den kungliga finansplanen undergått, högeligen förarglig och sålunda priset för segern i tilläggs-bevillningsfrågan högt nog, är beräkningen af bränvinstill-verkningsafgiften, hvilken beräkning riksdagen har roat sig med att göra om. Detta är nämligen för honom såsom finansminister ett ' personligt nederlag. Regeringen har i allmänhet i fråga om beräkningen af statsverkets blifvande inkomster för 1882 klokt nog hållit sig till hvad de sakkunniga myndigheterna föreslagit, och då derför riksdagen höjde t. ex. jernvägstrafikmedlen med en half million kronor, så träffade denna dekonfityr icke regeringen utan den underordnade fackmyndighet, på hvars beräkningar regeringen med allt skäl kunde anse sig befogad att lita. Annorlunda förhöll det sig med bränvinsmedlen.
skulle tvärt om vilja bedja qvinnorna sjelfva i första rummet och männen i andra skänka det ett större erkännande än hvad nu sker genom att visa sin högsta aktning för den husmor, som sjelf med allvar sköter sitt hus eller uppfostrar sina barn och vid hennes sida ställa den så ofta förbisedda husmamsellen och den aflönade uppfostrarinnan. Men jag frågar: är det möjligt, att detta enda värf — hemmet och hvad dertill hörer — kan sysselsätta en sådan massa qvinnor? Låtom oss uppställa å ena sidan alla de grenar männens verksamhet omfattar och å andra sidan qvinnans arbetsmarknad, hvilken med undantag af några få och synnerligen underordnade värf inom männens fack uteslutande ligger direkt eller indirekt inom hemmens rå- märken, så framställer sig bestämdt den förvånade frågan: kan det vara rätt stäldt, att så mycken arbetskraft, energi och intelligens går åt till vårdande och underhållande af hemmen, att ett ungefär motsvarande mått deraf är tillräckligt för hela det stora yttre samhällsmaskineriet? — Ligger icke möjligen allt för mycken energi obrukad, allt för mycken intelligens ouppodlad och allt för mycken kraft domnad på denna sidan af menskligheten? Eller låtom oss antaga, att det verkligen förhåller sig alldeles riktigt med denna fördelning af lifvet: hemmen på ena sidan, hela dets. k. » yttre lifvet » på den andra. Om dessa båda sferer kräfva lika mycken verksamhet, så är det ju alldeles i sin ordning, att mensklighetens båda stora hälfter hafva tagit hvar sin part på sin lott. » Hemmet är sålunda qvinnans naturliga verksamhetsfält »; det är en gammal sats, som icke för några undantags skull tycks kunna rubbas. Men hvad har qvinnan under de århundraden hon haft hemmet under sitt speciella hägn gjort för dess utveckling och förbättrande? — Jag vet knappast, huru jag skall kunna förklara för dig, hvad jag menar med denna fråga. Men du är nog så snäll och följer mig med en stunds tålamod genom mina funderingars irrgångar, tills jag genom jemförelser och liknelser hunnit klargöra för dig, hvad jag menar.
Mina bröders lik ruttna utanför klosterporten; jag har ej kunnat begrafva dem. Jag ser genom mitt fönster de ännu lefvande bland folket draga i procession kring kyrkan, anropande Guds barmhertighet. Medan tåget skrider, glesna dess leder, och hopen af döende och döde, som ligga deromkring, förökas. Sjelf ser jag stundligen på min kropp, väntande att der skåda dess svarta märken, som äro sjukdomens och dödens förebud. Jag vet, att jag skall dö. Gud vare min själ nådig! En man, som inbillar sig, att han skall få lefva, om blott han lemnar dödens nejd, skall fortbära detta bref. Jag betviflar, att det skall komma i din hand. Pax tecum!“ – Gud vare oss nådig! sade riddaren med djup röst. – Detta bref är dock redan gammalt. Måhända är oss den store mandråparen nu helt nära. Svårt är att hafva hustru och barn i sådane tider. – Bäst är att ingenting jordiskt älska, sade patern; – då förskräcker icke dödens port. – Jag har sett pesten helt nära, fortfor riddaren; – jag har i de sydländska städerna vandrat bland likhögar, burit sjuke på min rygg, kännt deras andedrägt blandas med min, och dock lefver jag ännu. – Vårt öde står i Guds hand ... Med denna tanke lyfte patern den fasa, hvarmed olycksposten först slagit honom, från sin själ, och andades åter fritt. – Ja, ni har rätt: vårt öde står i Guds hand. Fromme fader, vore Sorgbarn, min munskänk, här, skulle vi lätta våra hjertan med en bägare godt vin. Dock, han infinner sig snart, ty han sköter sin tjenst med noggranhet. Och riddaren skådade ut genom fönstret, ty hans hjerta, som grymt bekämpat sin egen känsla, hade nu utan motstånd öfvergifvit sig åt en sådan tillgifvenhet för Sorgbarn, att det längtade efter honom hvar stund han var borta. Denna känsla var hemlighetsfull och oförklarlig.
Alla känna och veta, att Disconternas 3 ProcentsSedlar blifvit försålda med Rabatt af ao, 30, 40, ja ända till och med 50 procents rabatt. Att förneka de sr.yidiga i Disconterne, inbetala sina Skulder med 3 ProcentsSedlar, lärer dem ej kunna bestridas. Logen utstakar med tydliga och korta ord, att gäld emot gäld skall qviftas, da den finnes ostridig. Kan någon gäld vara klarare och ostridigare, än Sedlar till Sedelhafvaren? I anledning häraf synes klarligen, att de, som inbetala sina skulder till Disconterna, vinna minst 20 'å 30 Procent af oförmodade händelser, som de säkert aldrig kunde förutse eller tänka när Lånet gjordes: Jag lemnar till Allmänheten att afdömma, om sådant betalningssätt bör beklagas? Snarare borde Banquen behjerta och hafva medlidande med dem, som tagit Lån uti BancoDiscomer. De få betala Capital och Ränta, till yttersta skärfven, ehuru dessa Medborgare äro lika berättigade till hjelp och understöd, som de, hvilka lånt i de andra Disconterna. Dessutom, den som ej kan betala sin skuld, när 20, 30 å 40 Procent eftergifvas på LåneSumman, torde hafva svårt att i längden reda sig j ty på Räntorne infaller ej missväxt för den, sorn dem skall erlägga. SC§ Den 17 Martil, e. m. Herr Manrierstam, Johan: Emot dst Be? tänkande, angående de så kallade Filial Dis* qonterne, som i dag utgjort föremål tor Ridderskapets och Adelns ötverläggningar, äro så flänga Anmärkningar yttrade, att det icke kan Vara min afsigt, att dem alia nu upptaga och besvara; jag saknar dessutom både det minne och den lätthet att uttrycka mig» som dertill skulle erfordras.
AdjutantsStat anser jag öfverflödig, och jag tror det vara nyttigare, att Officerare ur Armeen commenderas till tjenstgöring såsom sådane StabsOfficerare, för att öfvas i dessa göromål; hvarföre jag också afstyrker allt anslag till en serskild AdjutantsStab. Utskottet har ej upplyst, hvarföre en serskild ArtilleriStab skulle hehöfvas, och jag inser ej dess absoluta nödvändighet. Icke eller inser jag behofvet af en Commendant i Haparanda och en i Grisslehamn, emedan på obefästade platser en CommenderingsChef är tillräcklig. Om anslaget för KrigsAcademien gör jag samma anmärkning, som Herr Anckarswärd, att nemligen det är något besynnerligt, att utgifterne derstädes stigit, under det varuvärdet fallit; och jag tror förhållandet härmed böra utredas, innan tillökning i ansia - Den 11 Maji e. m. i75 get beviljas. Hvad Armeens lönereglering angar, finner jag dervid så stora svårigheter möta, att jag anser det vara alldeles omöjligt att tillvägabringa någon generel lönereglering för hela Armeen. Om någon sådan skall kunna ske, måste den verkställas inom hvarje Regemente serskildt, på det sätt, att man så mycket som möjligt atergifver de gamla lönerne äfven åt RegementsCheferne, och att 3:dje Bataljonens Befäl indrages. Beväringsmanskapets korta exercis kan utan svårighet verkställas af de 2 återstående Bataljonernes Befäl, enligt hvad äfven flere nitiske och skicklige Officerare sagt mig, helst Beväringsynglingarne skola med lätthet lära sig exercisen, i mångå delar till och med lättare, än de gamle trupperne. Jag har förut sagt, att om ändamålet med Beväringen skall kunna vinnas, bör den gamla stammen af Armeen uppdrifvas lill den fullkomligaste färdighet. Derföre bör man kullslå så stor del deraf, alt återstoden kan öfvas till den fullkomlighet, att hvarje karl kan blifva en Instructör.
Anlt. till Eocp.-Utsk. den 5 Febr., kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till godtgörande af kostnaderna för försvarslösa personers transporterande. (U. A.) Från Presteståndet har Statsutskottet erhållit remiss å en af komminister Schagerberg väckt motion, deruti blifvit anfördt att, så vida Kongl. Maj:ts nådiga stadga den 29 Maj 1846, angående försvarslösa personer, skulle för landsbygden leda till det med densamma åsyftade välgörande ändamål, medel borde finnas att, inom hvarje län tillgå, för bestridandet af de oundvikliga kostnader, hvilka af tillsyningsmän och kronobetjente måste användas på försvarslösa personers underhåll och forslande till vederbörlig ort, enligt så väl 3 § uti ofvanåberopade Kongl, stadga, som 15 och 20 §§ uti Kongl, förordningen om fattigvården i riket den 25 Maj nästlidet år; samt att, i annat fall och derest ej genom en säker, snar och tillräcklig ersättning för tidsspillan, underhåll och skjuts, vederbörande uppmuntrades att hafva ett vaksamt öga på kringstrykande personer, och sålunda med skäl kunde åläggas att författningsenligt med dem förfara, det vore fruktlöst vänta, att de lönlösa tillsyningsmännen, som ofta voro åboer på små hemmansdelar och i knappa vilkor, skulle lemna sina för gårdsbruket angelägna arbeten, för att, när det påkallades, bortforsla lösdrifvare, utan utsigt att derför utbekomma ersättning annorlunda, än efter många omvägar och längre tids dröjsmål, i fall den någonsin erhölles.