Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom hvad den Nådiga Propositionen härom innehåller, hafva Collegierne sig utlåtit, bland annat: att då Landt-, Statsoch Häradshöfd inge-boställen, enligt Författningarne, voro underkastade ordinarie rotering, hvarifrån någon befrielse icke vore för hemmanen af denna natur i Jemtland medgifven, samt, hvad Augmentshemmanen serskildt vidkomme, destomindre kunde eller borde ega rum, som de icke vidare än med den dem åsatte ränta, utan förvandling, hittills bidragit till rustningens understöd, samt således från Iinektehållet obehörigen njutit befrielse; då de i orten varande inqvarterings-hemman ej heller kunde hädanefter få behålla deras hittills åtnjutne rotefrihet, enär nya löne-regleringen lör indelta Armeen blifvit uppgjord med hänsigt till öfveroch underbefälets skyldighet alt hemma i landet sjelfve förskaffa sig husrum, hvarföre nämnde hemman hädanefter icke annorlunda än emot ersättning syntes rara pligtige att inqvartering bestå; då de Kopparverket lill betjening underlagde hemman genom detta besvär icke fullgjorde någon emot roteringen egentligen svarande tunga, och följaktligen icke heller borde i och för samma betjening vidare från rotering undantagas, utan, om de till någon ersättning pröfvades berättigade, borde dertill i annan väg förbjelpas; så funno Collegierne, att alla desse nu uppräknade hemman, icke kunde ifrån beräkning StafsSamt Oeconomie-TJtshottént Betänkande N:o 29.
Imapyast geuoiy&amp;e~&amp; clen otvunget rydbergska lyftning, som man just hiir kunde ha viiiitat. I efterskriften, som delvis iiastaii lamil ar cliktf ormen,. utvecklar a ah as ve rus^ - eller snarare förf. sjiilf - bland nniint sin &amp; sikt om ett eveiituelt socialists~mh~lles stallning till teorien om den starkares ratt. Naturligtvis ingår deiiim teori icke i soci: ilisinens .doktrin; tvartoni. Den gjorde det '. s) &gt;) ej heller hos Xobespierre och Marat. Med ' dem nia nu r i r n bättre socialister iugalunda jämföras. men - Rydberg har tydligen skäl, dem han finner tillriickliga att iiära iiågoii skepsis om vackra teoriers iscensättaiide under c k auspicier, som skulle hägns rörelsen. S&amp; kommer diktens stora sli~tn~uiainer,:. Kmislerii-manmonsprestens f estpredika,ii w. Hiix angripes omsider materialismeii i dess djupaste etiska rot, visas - genom den officiella dogmatik, hvarpå kung Frodes mönsterstat ar uppbygd - hur sjalfviskheteii rättfardigar sig med natur vetes skaplig^ och evolutionistiska grunder, ll&amp;iisyiislöst apoteoserar striden om tillvarou, emedan det starka och intelligenta framkomme genom det svagas förtrampande? samt gör det kristna karleksbudet till en de andligen vanf öres; förlrrymptes och misslyckades slafmoral (jfr. Striiidbergs w 1 hafsban det r). 58. illa htgiingen har bvasi-modernismen ingenstädes blifvit i nordisk vitterhet, hvarken i Draclimalis » Ostend e-Briigge » eller annars - och sedan, med livillien finhet hm det ej skett, med hrilken öfverlagsen storhet och adel!
Lädiga välliekag öfve,' drelvens i de konom i Läder anförtrodde vigtiga embeten beprölvade redliga nit ock t, oket samt de insigter ock den rätlrädigket, Iian under utökningen af sitt kädgifvare-kall ädagalagt oek kvarigenom kan gjort sig förtjent af Longi. Naj:ts ock nationens erkänsla, kade derjemte lörklarat sig vilja, uppä underdänig föredragning genom Linance-Lepartementet, 8 Loag/. Ma/:k§ /V:o 66. i Mälker li68luto om oklätoncle till Kiliet8 8ton6er ok Näölig ?roji08ition, t onle6ning ok Orekve //a,^ unclerelänigo onliollon om ^en8ion. I lietrogtonäe ok ej mindre äet nid 8omt äen rötträäigliet oell ne in8igter, livillm 8taä8L utmorlit Kerr Krilierre
Att förstå skolornas betyg är ej heller lätt, allra helst som olika skolor hafva olika sätt att beräkna betygen. Själfva betygsbenämningarna torde äfven vara en stötesten förmången i saken oinvigd. Så får man ej sällan höra, att t. ex. betyget » berömlig » betraktas som mindre godt än » med utmärkt beröm godkänd ». Ett misstag som för öfrigt är tämligen ursäktligt. Vikten af att äfven i hemmet erhålla bä- sta möjliga undervisning åt sina döttrar ligger i en tid som vår, då den unga flickan ofta är hänvisad till själfförvärf, i öppen dag. Erfarenheten visar j u dagligen, att, utan grundliga kunskaper inom hvad ämne det vara må, ringa utsikter förefinnas för den unga kvinnan ätt med sitt arbete försörja sig själf på ett lönande sätt. Snålheten bedrar visheten, då man för billigt pris antager en underhaltig lärarinna, hvilken genom sina kunskapers otillräcklighet res färdig skara på 27 personer: de 22 ej ens har förmåga att förbereda sina lärsmå kolonisterna, deras tvänne föreståndajungar till någon af skolans högre klasser. rinnor, två döttrar till fru Falk, söm komÄfven händer det — barnen till föga fromma att vistas vid kolonien, samt en tjänstma — att man vid val af lärarinna låter de fliclca. Dessutom hade i stort antal förs. k. talangerna eller språks talande vara äldrar och bekanta till de res färdiga små, hufvudsak, med förbiseende af de andra, långt medlemmar af Iduns redaktion o. s. v. viktigare ämnena. infunnit sig, så att scenen framför ångaNej, vill man sina döttrar väl, bör man ren » Väddö kanals » landgång i den sena åt dem söka erhålla den bästa lärarinnekraft timmen erbjöd en liflig anblick. man möjligen kan vinna, äfven om detta sker Det har blott varit ogärna, som vi för med ekonomiska uppoffringar, ty genom god barnens utflyttning beslöto oss för denna undervisning sättes den unga flickan i stånd långa nattliga resa, till hvillcen omkring att inom en långt kortare tid, än då under11 timmar åtgingo, innan målet, Ronö- visningen är af underhaltig beskaffenhet, till holms ångbåtsbrygga, nåddes. Men af de sin fördel använda sina kunskaper.
JVa 273 föreslagna stadganden, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. nämnde punkt böra erhålla följande lydelse: ”Med hänsigt till ifrågakommande jernvägs-anläggningar -166 Den 22 September f. m. inom. Sverige, antages och faslställes den grundsats, atl alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att stå under Statens tillsyn och förvaltning”. Efter det voteridgen härom försiggått, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 45. Nej — 23. Frih. Cederström, Thure: Ehuru jag för min del icke deltagit i diskussionen öfver StalsUlsk:s Betänk. JYs 273 i den nu föredragna punkten, ber jag likväl att få reservera mig emot det af R. o. Ad. fattade beslut, emedan jag icke vill anses hafva bidragit till fattande af ett beslut, som i min tanka både är olyckligt och icke kan exseqveras. Här är nemi. stadgadt att ”alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att anses såsom allmän tillhörighet, och stå under Statens tillsyn och förvaltning.” Delta beslut, äfven om det skulle erhålla K. M:s Nåd. sanktion, är så uppenbart lagstridigt, alt det aldrig någonsin kan komma till någon tillämpning; ty om jag förutsätter, att alla egare i en provins. Skåne eller Småland, skulle tulja, anlägga en stambana ifrån Helsingborg till Jönköping och alla jordegare derom voro ense, så, oaktadt detta Utsk:s beslut hade vunnit stadfästelse, kan ingen menniska förmena personer att öfver sina egna egor anlägga vare sig vägar eller andra inrättningar. Af sådan grund, och då jag anser, att R. o. Ad. icke bör fatta sådane beslut, som i sig innefatta en nullitet och äro olagliga, så vill jag deremot nedlägga inin reservation. Fortsättningen af förevande ärendes pröfning blef härefter upskjutet till eftermiddagens plenum.
Domhafvandens lof dragas ifrån deras ordinarie Domare_befattning, så anhåller jag att Betänkandet må, för att i öfverensstämmelse härmed vinna rättelse, varda till Lagoch OeconomieUtskotten återremitteradt. Friherre Skjöldebrand, Pehr Eric: Jag instämmer i hvad Grefve von Rosen anfört, men tror dock så mycket mindre skål vara, ott återremittera betänkandet, på den af Herr Grefven uppgifne anledning, som det år allmänt kändt, att Nämndemännen hufva arfvoden för enskilda ^ förrättningar, och flere friheter för sina hemman, i afseende på den ordinaire befattningen, Den 30 Maji c. m. 785 Utskottet uppgifvit för fordrandet af de afgifter Landtmannen nödgas erlägga till Stadsboer, i och för den seglation han idkar, nemligen dels de privilegier Städerne hafva att åberopa, och dels billigheten, att allmogen till Städerne lemnar någon ersättning för den inskränkning i skeppsfarten, som Städerne genom allmogens seglations-frihet fått vidkännas. Men deremot skulle jag anse låmpeligt, då fråga år om införandet af en vidsträcktare näringsfrihet, att den undersökning, beträffande tillkomsten och egenskapen af ifrågavarande afgifter, hvilken Riksdags-Fullmågtigen Olof Månsson begärt, måtte genom Regeringens föranstaltande varda företagen, på det att, i fall Städerne ej öfver allt åro berättigade att uppbära nämnde afgifter, allmogen ej må dermed vidare betungas. Jag vågar således tillstyrka återremiss af betänkandet med den anmärkning, jag nu tagit mig friheten göra. Friherre Cederström, Jacob-. Hår år egenteligen ej fråga, att den seglations-idkande Allmogen skulle vinna fullkomlig befrielse från de omförmålde afgiiterne, men att den må slippa erlägga dem till Staden Carlskrona, utan till Köpingen Runneby.
Sedermera voro dessa provinser indelade i tvenne län, innefattande det första eller Westernorrlands, med residens i Gefle, de fem förstnämnda provinserna jemte landskapet Gestrikland, samt det andra eller Westerbottens län, med residens i Umeå, endast provinsen Westerbotten, innefattande Landsh.-Emb. uti Westernorrlands län und. ber. för åren 1856—1860. 1 2 Westernorrlands län. Gränser. Areal. Indelning. allt det norra landet intill dåvarande Finska gränsen och således äfven Torneå stad. Uti denna indelning skedde, i följd af Rikets Ständers underdåniga framställning, 1762 den förändring, att provinserna Medelpad, o Jemtland, Herjeådalen och Ångermanland afsöndrades till ett särskildt län. med residens i Sundsvall eller Hernösand, då det gamla Westernorrlands län benämndes Gefleborgs, samt det nya Westernorrlands län, och så förblef det, till dess genom Kongl. Kungörelsen den 7 Maj 1810 det förordnades, att Jemtland och Herjeådalen skulle utgöra ett särskildt höfdingedöme, under namn af Jemtlands län, samt genom Kongl. Kungörelsen den 21 i samma månad Westerbottens län klyfdes i två höfdingedömen, nemligen Westerbottens och Norrbottens, af hvilka det förstnämnda erhöll en tillökning af Nordmalings pastorat ifrån Ångermanland. Det o nuvarande Westernorrlands län utgöres således af landskapen Medelpad och Ångermanland, detta sistnämnda dock, enligt hvad förut är nämndt, med undantag af Nordmalings pastorat, innefattande Nordmalings, Rönholms och Afva socknar. Landshöfdingens residens var i början i Sundsvall, men flyttades till Hernösand, der det ännu är*).
Nyttan för det allmänna deraf, att produetionen förökes, och att, i sammanhang dermed, myntet consolideras, är grundad på facta. Jag underställer, om ej ett sådant förslag förtjent® eftersinnande. Herr Munck af Rofenjkiold, Eberhard: Sedan Statsoch JBancoUtskottens Betänkande nu blifvit afgjordt, må det tillåtas mig, att fästa uppmärksamheten på Kongl. Maj:ts den io December 1817 aflåtne Nådiga Proposition, rörande Financeme. Det har förundrat mig, att Utskotten ej gjort mera afseende på nämnde Proposition, i de flere delar, der nyttan för Riket varit omisskännelig, och hvilka delar ostridigt förtjent både att med uppmärksamhet granskas och att antagas. Utskotten hafva deremot tagit så liten notice af hela för - Den 9 Juni i /, m, 531 slaget, stt större delen deraf ej ens blifvit af Utskotten besvarad. För det första har Kongl. Majit föreslagit, att Banken hädanefter ej borde lå utgifva någon sedel på större summa än ett tusende Riksdaler, och att de, som redan funnos i omlopp, borde inom en tid af fyra månader vara invexlade. Detta förslag har af Utskotten blifvit uppskjutit tills en framtida reglering. Dernäst har Kongl. Maj:t föreslagit, att alla FilialDisconternes utelöpande assignationer genast borde af Banken emottagas och inlösas. Den, som i Landsorterne sett, huru mångå DiscontAssignationer derstädes finnas, hvilka nu icke kunna i financiella transactio-* oer användas, måste erkänna, att denna anstalt långt för detta borde hafva varit vidtagen. Utskotten hafva äfven, lika med allmänheten, ansett, att desse assignationer borde inlösas; men hvarföre har icke detta redan blifvit verkställdt? Kongl. Majit har vidar» framställt det förslag, ett öfverflyttningen till BancoDisconten »f lån ifrån FiliftlDisconterna, borde underlättas. Något sJdast hafva likväl Utskotten ej tillstyrkt.
För min del önskar jag deremot afslag å förstnämnda förslag, och just för att undvika en lång och obehaglig discussion röride detsamma, torde det vara bäst att nu äfven afslå den mer likgilltiga förändringen, som är i fråga uti den nu föredragna §:n. Jag ber nemi. få fästa uppmärksamheten vid,'att förslaget till närmare bestämmelse ang:de urtima riksdagar, går ut på intet mindre, än att Regeringen skulle kunna sammankalla Ständerna till riksdagar, hvarvid inga andra frågor än de, hvilka det behagade Regeringen att framställa, skulle kunna förekomma; i följd hvaraf Ståndernes urtima sammankomster kunde blifva inskränkta till ett slags skattemöten, och ett sådant förslag tror jag icke förtjenar att understödjas. — I öfrigt hoppas jag, lika med andre talare, att vi snart få från Coust.Utsk. ett förslag till tätare riksdagar — hvarom jag specielt vet att fråga der är väckt — helst hvart annat eller minst hvart tredje år. Om Hr Lefrén, i öfverensstämmelse med hvad han förklarade vid sista riksdag, skulle biträda ett sådant förslag till tätare riksdagar; så hemställer jag till honom, om det vore lämpligt, att R. St. nu inginge till K. M. och begärde sanction på ett förslag, som fastställde riksdagarna till hvart 5:te år, men kort derefter, vid samma riksdag, biföllo ett annat förslag om riksdagarnas inträffande livart 3:dje år, för att vid nästa riksdag detsamma antaga oell sedan äfven derpå begära K. M:s sanction; jag frågar, om icke Regeringen då med något skäl kunde säga: ’^vid sista ”riksdagen voren J nöjde med att få sammankomma hvart 5:te ”år, nu önsken J redan få sammanträda hvart 3:dje.” Jag tror icke R. St. böra blottställa sig för att mötas af ett sådant svar.
De äro icke ovanliga dessa sammanblandningar vid denna riksdag; oell sedan en ledamot sagt att han skulle drifva saken så långt formerna medgifva, och den angår statsregiertn , hvars uppskjutande deraf blefve en följd, sä anhåller jag hos Frih. Cederström att han icke ville blottställa oss för den anmärknm, att vi förlänga den s. k. lliaden längre än den behöfver bli. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Utom de nu gjorda anmärkningarna emot den upplästa skrifvelsen, torde jag få fästa Ståndets uppmärksamhet på bristande sammanhang derutinnan, att Ständerne nu bestämdt förklara, att till afdelningen, som angår anslagen till K. flottan, skall äfven komma att hänföras anslaget till Stockholms slott, då likväl sedermera i samma skrifvelse oell i slutet af samma period Den ii December f. m. 211 det heter, att denna reglering nu ej kan verkställas, utan förvänta Ständerne och anhålla, alt ett förslag i detta hänseende måtte vid nästkommande riksdag varda R. St. i nåder meddeladt. Jag kan ej fatta hvad det vill säga, att Ständerne nu vidtaga regleringen i början af perioden, men i slutet deraf uppskjuta densamma lill nästa riksdag. Jag anhåller, att de, som yrka bifall på skrifvelse!), ville förklara delta förhållande. Dessutom är icke skrifvelsen uppställd i den form och på det sätt, som en skrifvelse till K. M. bör vara alfattad, hvarförutan jag anmärker det felet, att en ny mening börjas med ordet ”Hvilket.” Det heter: Hvilket Ständerne fä i underd. anmäla. Jag anhåller 0111 propos. till återremiss å denna skrifvelse, och att dessa mina anmärkntr må få åtfölja. Frih. Sprengtporten: Hvad Hr Bråkcnhjelms an märkn. beträffar, får jag bekänna, att jag ej faltal meningen deraf, då han ej uppgifvit hvilket pronomen han vill hafva i stallet. Hr Hjerta:
Oni Riksens Ständer vid denna Riksdag anslå hvad dertill i alla delar erfordras, finner jag väl intet Vid hvad Utskotten i detina del yttrat varå att erinra; mfen i annat fall yrkar jag att Riksens Ständers förra beslut må an Vidare tjena till efterrättelse; Jag underställer, om icke i följd af dessa thina anmärkningar det förevarande Betättkähdfci må till UtskotteH återremitteras. Herr Hjerta, Gujiaf; Enligt Högibfligé Öecoriomieoch BesvärsUtskottets medufeldte ProtocollsUtdrag äf deri 16 iiästl. Jitniij hade Utskottet instämt i State - 116 Dtn il -Augusti /, rn. Utskottets Utlåtande, utom i andra punkten, nemligen: 1) Angående tiden hvarifrån Bruks-agarnes skyldighet att skatteköpa sina Recognitionsskogar skulle beräknas; och 2) Rörande sättet för Recognitions-målens behandling. Dessa punkter vorojalltså föremal för Utskottens åtgärd vid sammanträdet å Ridderhuset och blefvo ineningarne dervid sannnanjemkade, på sätt det justerade Protocollet af den 5o Junii innehåller; hvarvid dock Herr Landshöfdingen Friherre Cederström sig reserverade emot beslutet på det hela.
Mitt förtroende lill dessa myndigheters ofelbarhet i omdöme, har, jag medgifver det, blifvit något vacklande, sedan jag såsom tjensteman kommit i tillfälle att läsa och inhemta, huruledes det inträffat, alt ledamöter af sockennämnder och stämmor, hvilka beslutat om en eller annan sak, likväl petilionsvis sedermera hos K. M:t sökt att få en helt annan utgång af saken. Sådant har, jag^ påminner mig det, serskildt egt rum, i fråga om etablerandet af landthandel, och då sådant kunnat ske härutinnan, förefaller det rqig, som skulle dylika tillgöranden jemväl kunna inträffa, då det gäller näringsställen inom socknarne. Man vet huru det går till på landet. Åtminstone har min erfarenhet derstädes lärt mig, att det är mången gång ganska svårt att få den stora mängden af röstegande ledamöter, serdeles bland allmogen, att qvarstanna i sockenstämman. Allmogen lägger gerna på Herremännen dessa öfverläggningar och beslut. När så är, och sockennämnden ofta består af Herremän inom församlingen, synes det mig, att man, med antagande af Utsk:s förslag, ingalunda vinner den säkerhet om en mogen pröfning, som otvifvelaktig! varit af Utsk. åsyftad. Det kan således, enl. min åsigt, ganska lätt hända, alt t. ex. Ordföranden i sockennämnd eljer stämma föreslår att näringsställen inom socknen icke få fortfara. Sockenstämmans fåtaliga representanter svara dertill ett förhastadt Ja! Det må vara, alt ärendet 2 gånger blifvit utlyst; det har man icke alltid så noga reda på. Derefter och sedan Kronobetjeningen inför Läns-Styrelsen förklarat, alt den icke kan ansvara för ordningen inom socknen, så vida icke en ordentligen lofgifven krog inrättas, hvilken är offentlig kontroll underkastad, skall då K. Befh:de icke kunna medgifva inrättandet af en sådan krog, måste ju följden bli, att lönnkrögerjet, fördeladt på flere ställen, fruktansvärd! kommer att bedrifvas. Den bedröfliga sanningen blifver till någon lid undangömd, men verkningarne fortgå och skola i sinom tid nog blifva kännbara.
Pommerskt Courant, dessa Balancer blifvit så nara utredde, att, sedan för 1802 och 1809 tillhopa 455,588 R:dr 14 sk. 4 rst., voro genom Krigs-Revisionens åtgärd dels godtgjorde, dels redo viste samt för 1810 och sednare åren 19,681 R:dr 37 sk. 7 rst. Sv. B;co och 76,429 R:dr 13 sk. ii rst. Pom. Cour. blifvit dels i Contant, dels i liqvid godtgjorde, dels redovisade nu, utom de medel hvarföre afskrifning, efter Kong}, Kammar-Råttens pröfning, måstega rum, återstode för 1808 och 1809, 15,362 R:dr 44 sk. 3 rst. och för sednare åren 56,662 R;dr 37 sk. 6 rst. Sv. B:co och 18487 R:dr 38 sk. n rst. Pom. Cour. som icke ånnu hunnit till slutligt afgörande, men hvilka dock voro af den natur, att desamma såsom till största delen bestående af oredovisade förskotter, hulvudsakligen torde kunna blifva redovisade eller komma att afskrifvas såsom icke möjliga att indrifva. I anseende till de betydlige Förskotts. Summor, som för Krigsbehofven blifvit af under hånder hafvande Stats-Verkets och Riksgålds-Contoirets tillgångar utgifne, hade, under Deputerades deltagande, liqvidationer med Rikets samtelige Rån - Stats-Utskottets Betänkanden.
Detta är inte hans fel: han är född sådan, och det vackra värf, som är hans uppfostrare anförtrodt, är att öppna skiljeväggarna mellan rummen, så att han må kunna inse förhållandet emellan de ädla och de mindre ädla egenskaperna och förmå fördrifva de själfviska böjelserna med den storhjärtenhet, som näppeligen saknas hos någon pojke. Men olyckan är, att uppfostran allt för ofta utvecklar själfviskheten. Den unge världsmedborgaren skall ha, hvad han önskar, och själfviskheten hos honom ursäktas med anmärkningen: » Han är ju en pojke. » Om du hade förstånd nog att säga: » Det är rätt af en pojke, » när han gjorde något ädelt och godt, t. ex. när han behandlade sin syster väl, gjorde henne en tjänst och gaf henne minst hälften af allt, han själf fick, då skulle ju påminnelsen om hans kön förädla hans karaktär och göra honom till en god och nyttig människa. Men olyckligtvis finnas så många mödrar, som måste klaga: » Medan jag kom och gick, blef barnet borta. » De goda intryck, som förr kunde ha skrifvits i vax, måste så graveras i marmor. Din pojke är eller bör vara ett lefvande frågetecken. Han står vid naturens telefon, och han är berättigad till ett vänligt svar på sina outtröttliga frågor. Framförallt önskar han veta fullt besked om sina underbara, medfödda krafter. Men nu möts han af ditt stränga » gör inte det! » Gossen sänds till skolan blott för att lära om den underbaraste af sin naturs gåfvor af en eller annan fördärfvad kamrat på lekplatsen, af en spotsk slyngel på gatan eller af en månglare med smutsliteratur på hemvägen. Det kan inte finnas något tomt rum i kunskapsförrådet, och om du ej bibringar din pojke rena kunskaper om hans egen naturs krafter, skall han påtvingas orena kunskaper därom. Det finns i hvarje skola tre klasser barn, nämligen de som ha gudfruktiga hem, de som ha världsliga hem, de som ha ogudaktiga hem. Det är så mycket lättare att glida utför än att klättra uppåt, och under den naturliga sträfvan att uppnå jämnvikt utbreda de lägsta själarne sin smitta vidast. Din pojke skall tidigt önska veta. Låt icke de otuktiga svaren nå honom före de tuktiga.