Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R;dr utgör ensamt eti Så betydande gfavatiön, att om också ingeri annan förlust på Magazinsrörelsen under några Och 30 år inträffade, skulle blotta räntebetilningaroe under samma tid hafva vuxit till lika belopp med sjelfva capitalet. Ändtligen Här man Sagdt, att tillvarelsen af en Inrättning, sam i stort skulle handla med Spannmål, har afikräckt Köpmannen från alla betydliga speciilatiofier , skaffat hödjlätdie orter tn sednare och 6fullkomligare undsättning än ont in/kildte uppmuntrats alt bcforja deh, och frambragt ett allmänt elände, sorn åtminjlone aldrig kunnat blifva värre} om priser och tillförsel fått reglerä j64 Den Ii April f m, fig enda/i genom concurrencen, utan att ex officio bej'örjas af ett allmänt verk. Jag mägtar ej inse hvad skada MagazinsDirectionens Spannmålsupphandlingar tillfogat Köpmannen i allmänhet, ty om något localt undantag må väl ej vara fråga. Den af MagazinsDirectionen inom landet uppköpte Spannmål under 6 års tid, från 1815 till och med 1820, har utgjordt något öfver 511,000 tunnor, som i medeltal för hvarje år gör circa 85,000 tunnor. Huru obetydligt är icke detta parti, då man vet att endast provincen Skåne årligen kan afyttra flere 100,000 tunnor. Huru mycket har då icke återstått för den enskildta handelsrörelsen att upptaga öfver hela Riket. Här är icke stället att vidlyftigt undersöka orsakerna till stagnationen i Spannmålshandeln; men att Maga zinslnrättningens tillvarelse måste hafva en högst ringa andel deri, tror jag mig på goda skäl kunna påstå. Bristen på capitaier och credit, den snabba omsättning af vahrulagren som handelsrörelsen hos oss gemenligen fordrar, äfventyret att under längre tid eonservera en så lätt förskämbar artikel som Spannmål t detta jemte bristen på Magaziner hos enskildte i förening med andra omständigheter förordsakar att
Och om du varder vandrandes för mig, såsom din fader David vandrat hafver, så att du gör allt det jag befaller dig, och håller min bud och rätter; Så skall jag befästa dins rikes stol, såsom jag mig förbundit hafver med dinom fader David, sägandes: Dig skall icke fattas en man, som öfver Israel en herre vara skall. Men om I afvänden eder, och öfvergifven mina rätter och bud, som jag eder förelagt hafver, och gången bort, och tjenen andra gudar, och tillbedjen dem; Så skall jag utrota dem utu mitt land, som jag dem gifvit hafver; och detta hus, som jag mino Namne helgat hafver, skall jag bortkasta ifrå mitt ansigte, och skall gifva det till ett ordspråk och en fabel ibland all folk. Och för desso huse, det aldrahögst vordet är, skola sig förskräcka alle de som der framom gå, och säga: Hvi hafver Herren så farit med desso lande, och med desso huse? Då skall man säga: Derföre, att de öfvergåfvo Herran deras fäders Gud, den dem utur Egypti land fört hade, och togo sig andra gudar, och tillbådo dem, och tjente dem; derföre hafver han låtit allt detta onda komma öfver dem. Och efter tjugu år, i hvilkom Salomo Herrans hus, och sitt hus byggde; Byggde han ock de städer, som Hyram gaf Salomo, och lät Israels barn bo deruti. Och Salomo drog till HamathZoba, och gjorde det fast; Och byggde Thadmor i öknene, och alla kornstäder, som han byggde i Hamath. Han byggde ock öfra och nedra BethHoron, hvilka faste städer voro med murar, portar och bommar; Desslikes Baalath, och alla kornstäder som Salomo hade, och alla vagnsstäder, och resenärars städer, och allt det Salomo lyste att bygga, både i Jerusalem och på Libanon, och i allo hans väldes lande. Allt det folk, som qvart blifvet var, af de Hetheer, Amoreer, Phereseer, Heveer och Jebuseer, som icke voro af Israels barn;
Och f>afroc 2öi, i öfrigt, till Jfongl. 3JJaj:t i un» DerDånigfet öfwer(emnat, att tills wiDare Difponera till $örfamlingar» neS ^refter jfap på ©ottlanD, få mpefet utaf ^ronotionDett, forn ounDwifligen forDraS för erbållanDe af Det aflöningö»be(opp, dammar» kollegium förejlagit; lifwäl att tionDegifwarne icfe må fomma att utgöra bronan*? anDel af tionDen annorleDeS, än uti £XifetS öfriga latiDfap, hwareft [amma tionDe leöereras omeDelbart till ©taten, fann att DermeD tillifa fåDan reglering winnes, forn ger lättnaD åt hemmanS»ägarne, och lemnar något öfwerfott åt ©tatös^Betfet. §. 66. ©om Den Dubbla tjenflårS»beräfning, f>tt>ilfen hittills warit tiller» öf bubbel ^Citifmii) ^tiö Sävave»befattningar wiD DufetS UnDerwi6ningé»<2öerf/ och en Del ?Ärw©crfen. (£CC(efiafUfa tjenfter, famt jemwäl wijja enfilDa perfoner, warit för» närmanDe för Dem iblanD ^3reffe»©tånDet, hwilfa äro tjenftgöranDe i §örfamlingarne; fjafvoc <2Bi, för att, utan ffaDa för £äro»<3Berfeir, åftaDfomma en billig jemfning till uppmuntran för nämnDe ^refter» fap, genom itnDerDånig ©frifwelfe
Liefve undanröjda, att allt behof af motioner om räntekammarens inventering komrae att förfalla, att alla slutsatser, till följe af vägradt bifall lill sådana motioner, äfven komrae att uteblifva, för att icke omnämna den oändligt mycket större nytta, som skulle uppstå af ett sådant förhållande. Jag kan icke göra för mig begripligt , huru det kan vara för det allmänna nyttigt, att betydliga summor, utöfver de anslag, som af R. St. till Stålens behof blifvit anslagne, ligga obegagnade i Statens cassör, då jag ej kan föreställa mig, att de kunna begagnas utan något R. St:s gifna samtycke. Jag finner således, alt det vore i högsta måtto ändamålsenligt, oin de allmänna medlen inginge till de verk, som kunde göra dessa medel fruktbara, och alt deraf skulle kunna uppstå en ganska stor nytta; men det lärer för närvar, mindre vara fråga om att utveckla sina åsigler, i afseende på det mer eller mindre nyttiga uti förslaget, än om sjelfva formen. Oaktadt den förkastelsedom, en värd talare å andra sidan liar uttalat öfver dem, som under loppet af 3i år icke mäktat lara sigott förslå grundlagen på samma vis sorn han, anser jag mig förbunden att förklara, att jag ej kommit lill samma slutsatser som han, i afseende på 64 §:n Reg.F:n. Jag kan icke se att, igenom den ifrågavar. åtgärden alt ställa vissa bevillningsmedel under Riksg.coiitis förvaltning, K. M:s disposition af ds medel, hvilka 11. St. föreslagit alt af Honom användas, i enlighet med de fastställda staterna, på minsta vis rubbas, och ej Den 6 April e. ra. heller derigenom, att inga andra medel insättas i Statscont. än de, som äro anslagna till K. M:s disposition. Jag beklagar, ali jag ej kunnat lära mig att draga samina slutsats af denna §, som en annan värd talare och erfaren, elfer åtminstone mycket öfvad, grundlagstolkare inom delta Hus har gjort. Likaså har jag ej kunnat komma till samma slutsats i afseende på 66 och 68 §§:na Reg.F:n. Jag finner ingenting som förhindrar R.
Bergscollegium, der Direktionen anhållit om förständigande för Grufverälten att handlingarna utlemna, remitterat berörde ansökning till Grufverälten, för att med utlåtande deröfver skyndsamligen inkomma, Falhem, Ihrman och Engström den 15 Maj 1847 förenat sig om det beslut, att i anseende dertill, att Geschwornern Lundhqvist, som intill samma dag njutit tjenstledighet, ännu ej derefter återkommit, behandlingen af målet skulle uppskjutas til! den 22 i samma månad; å hvilken dag hesiutits utlåtande lill Kongl. Bergscollegium af hufvudsakligt innehåll, att Grufverälten dä mera icke hade något emot, att handlingarne till sökauderne utlemnudes; men sedan vid justering af nämnde utlåtande ilen 29 förenämnde Maj Rådmannen Falhem andragit, att, som då mera till hans kunskap kommit, det Direktionen för de enskilda verken å nyo, utan anmälan hos Grufverätten, utlyst bolagsstämma, Kongl. Bergscollegii uppmärksamhet alltså borde fästas på vigten, om ej nödvändigheten för Grufverätten alt bibehålla och ej utlemna de seqvestrerade handlingarna; hade Engström och Ihrman deruti instämt och jemte Falhem förordnat, att en särkild skrifvelse i öfverensstämmelse med Falhems omförmälte andragande skulle tillika med Rättens utlåtande lill Kongl. Bergscollegium insändas; hvarjemte, efter det Kongl. Bergscollegium genom resolution den 14 påföljande Juni, enär icke visadt vore, att någon formlig ansökan om den meddelade seqvesterns häfvande och handlingarnes utlemnande blifvit af Direktionen hos Grufverätten gjord, förklarat sig icke kunna med målet taga befattning; samt Direktionen deruppå den 3 Juli 1847 hos Grufverätten skriftligen anhållit om handlingarnes utbekommande, Grufve - 152 rätten ytterligare genom beslut samma dag, deruti Lundhqvist, Falhem, Ihrman och Engström deltagit, ansökningen afslagit; och hade handlingarne först vid bolagsstämma den 15 i sistberörde månad blifvit till Bergslagsdelägarna återställde.
2:o, angående anslag för den tillämnade kommunikations-leden mellan Bräcke gästgifvaregård och staden Sundsvall, enligt N:o 141, 2:dra punkten; morn. 3:o, angående anslag för anläggning af väg från Öhrträsk till Fredrika kyrka och vidare till Åsele, enligt N:o 141, 4:de punkten; mom. 4:o, angående anslag för anläggning af väg mellan Letsbo by i Ljusdals socken och Ramsjö kyrka, enligt N:o 141, 5:te punkten; mom. 5:o, angående anslag för anläggning af väg mellan Östmarks kyrka och Norska gränsen i närheten af Kaikelandstorp, enligt N:o 141, 12:te punkten, med iakttagande af den deri utaf samtliga Riks-Stånden beslutade ändring; - Stais-Utskottets Memorial N:o 220. 5 mom. 6:0, angående anslag för uppförande af en jernbrO Öfver Sagån i trakten af Nyqvarn, enligt N:o 141, 16:de punkten; mom. 7:o, angående anslag för anläggande af en jernbro öfver Lillå Hani marsundet, enligt N:o 141, 22:dra punkten; mom. 8:0, angående anslag för understödjande af mindre hamnoch brobyggnader samt upprensningar af åar och farleder, enligt N:o 141. 24:de punkten; mom. 9:o, angående anslag för anläggande af en dragväg vid samt verk ställande af muddrings-arbeten ofvanför staden Falkenbergs hamu, enligt N:o 141, 26:te punkten; inom. 10:o, angående anslag för utvidgning af hamnoch lastage-platsen vid staden Askersund, enligt N:o 141, 27:de punkten; inom. ll:o, angående anslag för Indals-elfvens upprensning, enligt N:o 141, 30:de punkten; mom. 12:o, angående anslag för upprensning och rätning af det s. k. Skantssundet, enligt N:o 141, 37:de punkten; morn.
„Hvad kommer åt dig pojke, hvad tusan är du så tankspridd för?“ frågade mig i går min hulda Farbror. „Skall du skrifva på detta sättet? Papperet upp och nervändt, pennan upp och nervänd! Pojke, jag tror du är upp och nervänd sjelf!“ – „Ack Farbror ... har Farbror någonsin varit kär?“ – „Kär, pojke?“ – „Jo, men då tänkte jag också gifta mig.“ „Ja, det tänker jag också göra.“ – „Också göra? Har man hört på maken! Låt se, 12 sk. för att hålla bröllopp med; 12 sk. för att sätta hushåll med; 12 sk. och Guds barmhertighet att lefva utaf för resten af lifvet. Nå jag gratulerar, solsken till middagen och månsken till gvällen, se det blir man fet på!“ Fatalt, när personer, som naturen nekat all slags urskiljning, vilja göra sig qvicka! Fatalt, att han just skulle råka på att räkna till precis 36 sk.! Anna till Axel. Såg du hustrun och barnen der midt öfver gatan? Hvad de voro eländiga! Jag kan ej hjelpa dem, jag har nu intet; men du? Axel till Anna. Just fick jag penningar för Herkules, och mer än jag trodde. Hvad behöfver jag ridhäst, jag kan ju gå! Jag springer! Axel till Anna, en dag sednare. De äro hulpne, ej för ögonblicket, men som jag hoppas, för alltid. De ha husrum, kläder, föda, arbete; de kunna och vilja arbeta. Deras fröjd talar jag ej om, den liknade genom öfvermåttet, sorg. Jag bad dem välsigna dig. Jag är rätt innerligt lycklig! Anna till Axel. En korg full med blommor, och frukter nederst i botten, fem rader skottska perlor blefvo i dag på morgonen hämtade till mig af en främmande liten flicka. „Från hvem?“ Hon visste icke, hon hade endast fått befallning, att lemna den till mig. Axel, det är från dig, det vet jag. Axel, Axel, sådana presenter ifrån dig, som har så litet för dig sjelf! Jag kan ej taga emot dem. Axel till Anna. Om du vill skaffa mig gallfeber, så säger du nej.
Min mening var icke att alla dessa medel skulle anslås till landstinget, utan blott att en annan och rättvisare fördelning skulle ega rum. Alven deruti att jag anser medel böra lemnäs landstingen, så att det kan blifva något af dem, finner jag ett skäl till att en stor del af denna afgift dit bör ingå. Det ser ut sorn om man fruktade landstingen, men jag tror det är orätt att hysa någon sådan känsla för dem. Denna fruktan är enl. min öfvertygelse alldeles grundlös; och jag tror att våra städer, sedan do ingått i landstingen, der kunna bevaka sin rätt och framhålla sina behof, såvida de icke blott afse minskning i skattebördorne. De sättas tvärtom i tillfälle att använda sina gemensamma krafter till stora och allmännyttiga företag, och just derför anser jag det vara särdeles lämpligt, att en ganska stor del af den nu städerne tillförsäkrade bränvins-bevillningen användes för att redan från början skaffa landstingen tillgångar. Jag kan nemi. icke anse det vara annat än i sin ordning att dessa inkomster användas på kommunikationer, och att fördelningen af bränvins-minuterings-afgiften följaktligen bör lämpas härefter. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Oaktadt nu redan ganska mycket blifvit yttradt i denna fråga, anhåller jag få tillägga några ord. Det vore efter min tanke särdeles olyckligt för städerne. om bränvins-minuterings-afgiften fråntoges dem. Visserligen är det en möjlighet, och kanske en sanning, att dessa afgifter, i en del mindre städer, blifvit mindre väl an - 168 Den 26 November f. m. vände. Men i de större städerne hafva allmännyttiga företag af stort omfång med dessa medel blifvit utförde eller påbörjade; och dessa sednare företag skulle på ett betänkligt sätt afbrytas, om städernas inkomster af bränvins-utskänknings-medlen dem fråntoges. Härmed vill jag dock icke hafva sagt att deri fördelning af bränvins-medlen, som nu eger rum, är den rätta, och att icke föreskrifter kunna och böra meddelas till förekommande af deras oriktiga användande.
Skulle åter hvardera Riket hafva valt en olika person, skall denna, skiljaktighet pfgöras genom omröstning af bägge Rikenas förenade Coroitéer. Denna Comité skall bestå af 36 personer ifrån hvardera Riket, jemte 8 Suppleanter, valda på sätt Svea Rikes Stander och Norrige* Storling särskildt stadgat. Suppleanterne träde i befattning, efter bestämd ordning, endast i det fall, att någon af de Ordinarie Ledamöterna icke vid valförrättningen skulle vara tillstädes. Carlstad vare dessa bägge Rikenas Comi« téers Samlings-ort. Innan hvardera, Comitéen afreser ifrån den. ort, der Riksdag i Sverige och Stor-Tirig i Norrige hålles, utvälje hvardera inom sig eja Ordförande. Konungen eller, i fall af hans frånfälle, bäg. ge Rikenas varande lagliga Interimsstyrelse, utsatte dagen då bägge Rikenas Comiterade i Carlstad skola inträffa inom den kortaste möjliga tid efter erhållen underrättelse om hvardera Rikets särskildta val, beräknad efter Riksdags och Slor-Tirags-Orternas afstånd ifrån samlingscrten, inea ej sednare än den 21 dagen efter den 1Den 33 Junti 1S5 9 den för Svea'Rikes Ständer och N orriges Storting till sista Väl terrnin ofvanföre bestämda Tol& te dag. Hvardera Rikets Comiterades Ordförande utfärde genast efter ankomsten gemensamt anslag till sammanträde pä förmiddagen, dagen efter den som blifvit utsatt till de Comiterades inträffande pä Samlings-Orten. Vid sammanträdet uppläse först hvardera Comitéernas Ordförande sitt och sina med Comité rades Constitutorialer. Derefter varde lott-' ning förrättad mellan de bägge Ordförande, för att afgöra, hvilkendera af dem vid Valförrättningen skall föra ordet; den sälunda under en äfven i omröstningen deltagande Ordförande förenade bägge Rikenas gemensamma Comiterade företage då genast, och utan discussion , omröstningen. De Comiterade skola ej åtskiljas, ej' eller någon af dem ifrån samlings-rummet afgå, innan Valförrättningen är till alla delar fullän» dad.
Det låg i själfva sakens natur, att hans företag, så som han tänkte sig det, måste misslyckas, att Zipangu och Cathay (medeltidens namn på Japan och Kina), på hvilkas mark han trodde sig ha landat, städse veko undan i ett allt aflägsnare fjärran och med dem deras rika skatter, som han trodde sig blott behöfva sträcka ut handen för att gripa efter. Kändt är, huru Kolumbus under sin tredje resa, ej alldeles utan egen förskyllan, invecklades i svårigheter, som lyktade med den oerhörda skandalen, att han i kedjor släpades hem från den värld han funnit. Väl skyndade sig kungaparet att lösgöra honom, men det var dock med knapp nöd han ens lyckades erhålla skepp till sin fjärde och sista resa. Sin ädla gynnarinna återsåg han aldrig mer. Några dagar efter det han som skeppsbruten landat i Cadiz, drog hon den 20 november 1504 sin sista suck. Kuag Ferdinand aktade föga på den store mannen, som icke kunnat infria sina löften att tillföra honom Indiens skatter. Inom halftannat år följde han, gömd och glömd, sin beskyddarinna i grafven. Men hans minne har stått upp i glans, och då det nu högtidligen firas kring all världen, är det icke mer än en enkel gärd af rättvisa, att jämte honom den högsinta drottning ihågkommes, hvars högsta ära det dock är, att hon lämnade åt Amerikas upptäckare ett villigt öra och en hjälpande hand. Emil Svensén. Rikedom. &gt;&gt;&gt; " k ' — » Han har väl förmö- Y § \ genhet? » — äro intresserade frågor, som vi ständigt höra därute i världsvimlet, icke blott inom ett visst stånd, utan inom alla klasser. Allt annat synes vara oviktigt eller åtminstone af mindre betydelse. Finnes det blott tillräckligt af den gula metallen, så fordras inga andra garantier för att fånga lyckan, för att kunna lifvet igenom bibehålla och njuta af dess solsken. Försynens alla outransakliga vägar, lifvets många hvirfvelstormar, som allt emellanåt bortsopa glädjens blomster och som agnar kringströ de ljufvaste framtidshopp — de tagas sällan med i beräkningen, då vi uppföra vår framtids byggnader.
Ständers LagU sto ts Betänkande af d. 15 nstledne Sept., angående förlikningsrätter, fann Ständet sig böra till alla delar gilla hwad Utskottet med afstyrkan till sädane Domfto ars inrättande derom yttrat; men i öfrigt och hwad angar det förslag, att wiste D.-maren tillhörande inkomster stulle af Kronan up bäras och den förres lön i stället ökas, i händelse Allmänheten fa tat den tanke, att Domarens större inkomst af fullföljde än förlirte proccster skulle motwerka menighetens förmohn och önskan i denna del, ansäg S ändet, att dä ett sä beskaffadt Allmänhetens omdömme icke kunde förmodas, mindre för fast antagas, saknade ock frägan härom all sädan grund, som för närwarande till någon widare och hufwudfakelig pröfning deraf kunde föranleda; hwilket skulle de Respective MedStänden wördsammeligen och manligen illkännagifwas. M supra. klx krotocollci I. kl. Måtersson. S. D. Efter uppläsande af Högloft. LagUkskottets den Z dennes asgifne Betänkande i anledning af Konungens Nädiga Proposition, angående förökning af underhållet för bysatte personer, fann Ständet, uppå de af Kongl. Maj:t i Näder anförde och af Utskottet äberopade stal, fia böra samma Proposition i underdånighet bifalla. Ut supra. Lx ?rot»co! Io s. ll. keterokon. Den 4 November. S. D. I anseende till frägan om ben af BewillningsUstottet föreftagne method till allmänna Bemillningens stadgande, beslöt Ståndet, i likhet med hwad Högloft.
Sparre prolongerades och tillverkningspriset för frimärkena nedsattes från En Riksdaler till 32 sk. banko, Grefve Sparre obestridligen, med den uppsägningstid kontraktet bestämde, ägt juridisk rätt att påyrka det högre prisets beståndande ännu ett år, samt, genom detta Grefve Sparres, af särskilda omständigheter föranledda, medgifvande uppkommit en besparing, uppgående, för tillverkningen af tre millioner frimärken under årets lopp, till ett belopp af mer än 1000 R:dr banko, ansåge likväl General-Post-styreisen, att den summa, som borde Grefve Sparre för ifrågavarande inlösen erbjudas, lämpligen kunde inskränkas och bestämmas till 6,000 R:dr banko, dock borde dervid fästas åtskillige af Post-styrelsen uppgifna vilkor. Protokollet lör den 30 December 1857 innehåller att, då ärendet i Statsliådet föredrogs, Stats-Rådct, med afseende dels å fördelen för Postverket att sjelf äga erforderliga maskiner för tillverkningen af portofrimärken, dels ock å det besvär och den kostnad, Grefve Sparre lått vidkännas för anskaffande af de för nämnda ändamål, tili en del utaf honom uppfunna och till särdeles fulländning bragte maskiner, hvilka blifvit Postverket till inlösen erbjudna, i underdånighet tillstyrkt, det Kongl. Majit täcktes i nåder bifalla, att, derest Grefve Sparre vöre villig att för 10,000 R:dr banko öfverlemna till Postverket, med äganderätt, icke blott originalstämplarna till frimärken af bästa beskaffenhet, enligt insända prof, och dertill erforderlig hålstickningsmaskin, utan äfven en tillhörande press af lämplig konstruktion, jemte alla öfriga behöfliga verktyg och redskap samt skriftlig noggrann beskrifning på tillverkningssättet, omfattande äfven färgoch limberedningen, General-Post-styrelscn måtte derför få, af postmedlen, till bemälde Grefve utgifva berörda summa, 10,000 R:dr banko, under de vilkor i öfrigt, som härvid blifvit af General-Post-styrelsen uti den underdåniga skrifvelsen föreslagna.
Proposition N:o 108. 23 den Scheulziska, och alltså är ett instrument, genom hvilket interpolations-räkningar efter argumenter, som fortskrida i en arithmetisk progression, utföras och de uträknade resultaterna tryckas; alt det blifvit konstruerad!, utan att uppfinnaren om den Scheulziska maskinen haft mera än en högst ofullständig kännedom, hvarföre ock i de båda instrumenternas mekaniska detaljer knappt någon likhet är alt upptäcka; att Magister Wibergs maskin i sitt närvarande skick är i stånd att räkna med 15-siffriga tal och med 4 differenser, samt att trycka 8-sifIriga tabulartal jemte tillhörande argumenter, dock så, att tabular-talens siffror kunna, med inskränkning af argumenlernas siffer—antal, ökas eller tvärtom; men alt i detta, likasom i det Scheulziska instrumentets princip, intet hinder ligger för utvidgning till ett större antal räknande och tryckande siffror, äfvensom till ett större antal differenser. Särskild uppmärksamhet har af Komnritterade blifvit egnad åt undersökning af instrumentets förmåga att förrätta det föresätta räkne-arbetet med absolut precision, och hafva de kommit till den öfvertygelse, att i maskinens egentliga konstruktion ingen källa till felräkning eller feltryckning kan förefinnas, så framt instrumentet befinner sig i oskadadt tillstånd; och hafva vid anställda försök dess tryckta räkne-resultat befunnits vara fullkomligt rikliga. Till följd af de ogynnsamma förhållanden, med hvilka Magister Wiberg vid instrumentets förfärdigande haft att kämpa, äro visserligen åtskilliga delar i det förevisade exemplaret i rent tekniskt hänseende mindre väl utförda, men hvilken omständighet vid bedömandet af instrumentets principer, som här utgöra hufvudsaken, ej kommer i betraktande.