Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inbjudningen afs/ogs och protokoilsutdraget lades till handlingarne S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Höglofliga Ridderskapet och Adelns proto koll den 28 sistlidne Oktober, M 486, innefattande dels nämnda Riks Stånds beslut rörande Stats-Utskottets Utlåtande, JVs 194, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse til! Rikets Ständer, i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i fjensteäranden, dels ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena. Inbjudningen afslogs och protokollsutdraget lades till handlingarne. S. 1). Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial, M 210. angående verkställd omröstning i åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets Memorial, M 73, om kungörande af åtskilliga föreskrifter i Banko-reglemeotet. 718 Prot.-Utdrag den 6 November 1863. Memorial, .M 74, angående förhöjd pension för Kassören i Banken C. M. Schön; och Utlåtande, M 75. i anledning af Handlanden D. Schedvins enkas ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskontverket. S. I). Föredrogs ånyo och lades lill handlingarne Lag-Utskottets Memorial, M 78. angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkanden N:ris 55 och 55 Öfver dels Kongl. Maj:ls nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftniugen. Från Hederv. Bonde-Ståndet S. D. Fortsattes och slutades föredragningen af Sammansatta Stats-, Lagsnmt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JV2 50, i anledning of motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogshushållningen i riket.
Län, uti Motion, yrkat, nemligen att belänings-rättighet i Banken på Tackjern bör beviljas emot lika vilkor och med iakttagande af enahanda reglementariska föreskrifter, som ega rum för lån å Stångjern. Från Högloft. Ridder skap et och Adeln. S. D. Föredrogos å ny o och gillades följande Stats-Utskottets den 6 dennes afgifne, samt den 11 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 5ao, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Lieutenanten O. M. von Fieandts underdåniga ansökning, om ersättning för liden förlust å dess Boställe Fullstad. Prot, Utdr. d. 17 October i8a3. >i3g N:o 52 1, i ättledning af Riksens Ständers Revisorers, år 1822, afgifne Berättelse, rörande förvaltningen af de till Strömrensningar anslagne medel. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Banco-Utskottens den C dennes N:o 522 afgifne samt den ri derpå följde .e. m. på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i anledning af förekommen fråga om lånebiträde af allmänna medel för Trollhätte Canal-Verk m. m., fann Ridderskapet och Adeln, att enär sednare alternativet uti sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-samt Allmänna Besvärsoch Economi-Utskottens, den 20 sistlidne September under N:o 5ii afgifne, samt den 7 dennes på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, rörande KronoSkogarne, samt äfven åtskillige dermed gemenskap egande Motioner, blef samma Utlåtande på grund af dervid gjorde anmärkningar till Utskotten, återremitteradt.
Yexelinnehafvare, som återgångstalan väcker, ege rätt att, der betalningstiden ej är inne, af den, mot hvilken han sin talan vänder, straxt, då han honom derom underrättar, fordra så väl nöjaktig säkeidiet för vexelns riktiga betalning vid förfallotiden, som godtgörelse för protestomkostnader och postporto. Ar betalningstiden redan inne, eller är vexel återkommen för bristande betalning; då skall innehafvaren straxt fordra betalning af sin man. Ar vexel ej återkommen utan endast protesten inskickad; ställe utgifvare eller öfverlåtare, om och när sådant äskas, säkerhet eller godkänd borgen för den protesterade vexelns belopp. Gifves ej fullgiltig säkerhet eller följer ej betalning; då skall innehafvaren deremot protest upptaga låta. 52 §. Yu är i laga ordning protesteradt; då bör vexelinnehafvare å utgifvare eller öfverlåtare, som i Sverige bor, uttaga stämning till den i 61 § omförmälda domstol inom följande tid, nemligen: inom sex månader från rätta betalningstiden, derest vexelns betalningsort är inom Europa; inom ett år från nyssnämnde tid, om sådan ort är utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Hoppsudden Lag-Utskottets Betänkande, Aho 67. 17 eller Cap Horn belägna orter; samt inom aderton månader, om belalningsorten är någon af de sistnämnda. 53 §.
Emedlertid hade nödvändigheten tvungit domaremakten till ett vidsträcktare bruk af gode män. Domstölarne öfverlemnade nemligen, i allmänhet åt dylika af parterne valde personer att bestämma ersättningsbelopp, då säkra och tillförlitliga grunder saknades för bestämmandet. Hvad gode männen i sådana fall gjorde, medförde dock ej någon ovilkorlig verkan; och om ena parten tredskades att välja, uppstodo alltid förvecklingar, hvilka förorsakade dröjsmål. Det medel, som lagskipningén i omförmälde hänseende begagnat, kunde likväl ej undvaras; och det vöre derföre angeläget att godkänna detsamma genom lag, samt att deråt gifva en ändamålsenlig utbildning. I sådant afseende har motionären framlagt följande lag-förslag: nPröfvar Rätten någon skyldig att gälda skade-stånd, lösen för nyttjanderätt till jord, ersättning för byggnad och hägnad eller dylikt, och finnes ej beflih. till B. Sl. Brot. 1853 & U Hafi. 1 o Lag-Uiskollels Betänkande, N:o 30. stämda grunder förhanden, hvarefter beloppet af sådan godtgörelse mätas kan; då skall det bestämmas af gode män, tre eller fem, allt som Rätten nödigt linner. Af desse gode män utser Rätten en, och hvardera parten väljo i förra fallet en och i det sednare två. Tredskas endera parten, dä han derom i tvä vittnens närvaro tillsagd varder, att god man välja, tage den andra parten bevis derom å Rättens utslag och vände sig dermed i stad till Magistrat och å landet till Kronofogde, och förordne Magistrat eller Kronofogde den eller de gode män, som den tredskande parten egt att för sig utse. Vid gode männens sammanträde före den ordet, som Rätten utsett.
(Skoltiden är mellan 1 — 7 hvar dag.) Och för detta år äro nog omkostnaderna garanterade. Men sedan — ja, man får hoppas på den frivilliga hjälpen från ett eller annat håll. Och frö- ken Holmgren tillade förtröstansfullt: » Det m å s t e gå. Om man bara är öfvertygad om det, så går det nog. » Jag hoppas det hjärtligt. Men en reflexion tränger sig ovillkorligt fram: skulle det kunna tänkas, a t t kommunen, k o m - m u n e r n a, taga en smula hand om företag som detta? Skulle det ej kunna tänkas, att det organiserades en hel ring af sådana här » småttingarnas skolor » kring hela landet '; Det behöfver väl knappt utläggas, hvilken betydelse för framtiden det skulle få, om det toges litet hand om detta yngsta Sverige, hvars möjligheter eljes i de flesta fall bli att utveckla sig uteslutande — i rännstenarne. BJÖRNSON. Emellertid har det blifvit tid för de små a t t få sig en promenad. De ha, sedan kappor och rockar väl kommit på, ställts upp i en lång rad af de två unga damer, som i dag biträda fröken Holmgren. (Flera af stadens unga flickor aflösa hvarandra i detta värf.) De äro nära trettio i dag, de små — inalles kommer skolan a t t taga emot högst femtio elever — de stå där och mysa och stampa af otålighet a t t få komma ut. » Hur var det nu tant sa ' om mössorna inne i rummen? » — Genast dansa ett par mössor ned från ett par ljusa små hufvuden, och det blir allmänt löje i raden. Så öppnas dörren, och hela skaran tågar ut i fin ordning, för a t t sedan fritt få sprida sig, när man väl kommit fram till lekplatsen. » Hur kom du a t t hitta på det här hela? » frågar jag fröken Holmgren, innan också jag går. » Jag har alltid varit så förtjust i barn. Förr ville jag bli barnjungfru, men när DROTTNING VICTORIA TAK A F S K E D SINA AF SOLDATER. bildningstiden i Berlin, det är alltsammans.
En roende Flotta, stationerad i yttre Skärgården, kan, medelst detta fortskaffningsmedel, möta en ankommande Fiende, på hvilken punkt den skulle vilja försöka en landstigning emellan Gefle och Norrköping, och månne ej denna del af Sverige är dels genom sin närbelägenhet med Åland, dels genom sitt utskjutande läge i Östersjön, den del af Riket som mäst hotas af en fiendtlig landstigning? Och det måste vara oemotsägligt, alt om vi icke hafva något försvar till Sjöss, och således fienden fullkomligen är Herre i östersjön, / Den 8 December e. m, 153 något anfall på vara kuster icke kan mötas, förr ä_n det redan är verkstäldt, och att Ståledes frågan huruvida Henden skall få fast fot på Svenska jorden eller ej, ensamt heror af en mer eller mindre lycklig utgång af det första anfallet. Det torde icke heller höra förbises, att en fiende, som icke behöfver frukta något för sia communication, kan efter behof påräkna både förstärkning i Manskap och Krigsfornödenheter, hvaremot, då vi äga en Flotta, om än slagen innan fiendens första landstigning, den alltid kan återsamlas och göra stridig den af fienden påräknade undsättning. Jag tror dessutom att ensamt tillvaron af ett Sjöförsvar förökar de svårighrter, som vid ett Landstigningsförsök komma i beräkning, så betydligt, att månget sådant skall uteblifva, och då jag derjemte helt och hållet bestrider rigtigheten af den utaf Friherre Anckarswärd framställda lära om proportionen emellan ett Lands folkmängd och styrkan af dess Sjövapen, så yrkar jag, såsom ett ocftergifligt vilkor för vårt defensionssystem, tillvaron af ett fullständigt Sjöförsvar, hvilket efter min öfvertygelse icke öfvergår Rikets förmåga att underhålla.
I vissa länder, exempelvis Österrike, har man fäst uppmärksamheten vid detta förhållande samt inrättat särskilda bårhus, der liken en viss tid inställas och genom ett om handleden fästadt snöre sättas i förbindelse med en ringklocka. Man har uppgjort en formlig statistik öfver de fall af skendöd som sålunda blifvit uppdagade. I vårt land går man visserligen tillväga med temlig försigtighet, genom att dröja åtminstone några dagar med begrafningen eller till dess tecken till förruttnelse börjat inträda, men i främmande länder, såsom Ryssland, der bruket stadgar, att liken skola jordas 2 à 3 dagar efter dödsfallet, har man antagit att många menniskor årligen begrafvas lefvande. De exempel på skendöd, som vi här uppräkna, utgöra endast ett fåtal af dem som i andra källor finnas upptagna. Huru stor del utgöra de af de verkliga? Åke Axelsson Natt och Dag, född år 1594, steg ända till riksmarskalk och upphöjdes kort före sin död, 1655, i friherrligt stånd. Såsom endast fyra års barn, skall han, på Hofva gästgifvaregård, hafva blifvit qväfd af någon för häftigt nedsväljd köttbit, som fastnat i hans hals; men som han bibehöll kroppsvärmen, hastade man ej att begrafva honom; efter åtta dagar uppvaknade han i likkistan och lefde sedan i 57 år. Fröken Bergenhjelm (förnamnet okändt), dotter till borgmästaren i Upsala Nils Svensson, som dog 1669. Hennes bröder voro hofkansleren Johan Bergenhjelm och kanslirådet Göran Bergenhjelm, hvilka blefvo adlade. Systern finnes dock ej upptagen i Adelsmatrikeln, hvarför hon egentligen måste hafva hetat Svensson, efter fadern, men låtit kalla sig Bergenhjelm. Hon blef i sitt tolfte år farligt sjuk och ansågs för död. På begrafningsdagen, då locket skulle läggas på kistan, trodde sig arkiater Rudbeck, som var en bland begrafningsgästerna, hos liket förmärka något tecken till lif och började anställa några försök till den dödas vederfående.
Kusken är det icke; det ser jag på gången, ty kusken är hjulbent, sedan han var ryttare i verlden. – Det är herr Adolf, inföll Johanna hastigt. – Honom ha vi nu sett ett par gånger förut vid denhär tiden. Och alltid tar han vägen inåt skogen. Kanske han också har något möte, du! Men med hvem kunde det vara? Derinne i skogen bor, såvidt jag vet, ingen vacker flicka. Men kanske han ämnar sig åt Sjövikshållet; der finnes mer än en rödblommig tärna, det vet jag. – Petrus, sade Johanna hastigt, – du kan göra mig och min goda fröken en stor tjenst ... – Hvilken då, kära du? Jag är bums färdig. – Tyst, tills han gått förbi! Johanna hade ej misstagit sig. Vandraren var Adolf Skytte. Han gick med raska steg förbi, men valde ej den månbelysta vackra vägen, som mellan insjön och en sträcka snöhöljda kullar ledde till Sjövik, utan den mörka skogsvägen, som förbi Ingrids stuga förde till jagthuset. Han hade knappt försvunnit i skogens mörker, förrän Johanna sade: – Petrus, skynda efter honom och se, hvart han går! – Aha! Jag misstänker något, utbrast Petrus. – Är det den tjensten, jag kan göra dig och fröken Maria? – Ja, ... skynda dig Akta blott, att han icke upptäcker dig ... Och tag reda på alltsammans! – Hm, fröken Maria vill således veta, hvart hennes kusin ... – Gå nu! – Hon måtte då vara kär och svartsjuk ... – Det angår dig icke. Skäms du icke, för att tänka sådant om min fröken? Gå nu, hör du! – Men hvart kan väl den unge herren ämna sig? Jag begriper icke ... – Just derför vill jag, att du skall skaffa oss visshet derom ... – Här finns ju ingen närmare stuga i skogen, än Ingrids, den ogudaktiga hexans ... Och Gud vare lof, att den ligger temligen långt borta; annars skulle vi begge icke mötas här. – Du står nu och pratar och försummar tillfället, Petrus. Vill du lyda mig eller ej Sanningen att säga, Petrus, jag och fröken misstänka just, att unge herrn går dit ... – Till Ingrid?
Domstol förklarades berättigade till återvinning, eller ock Domaren, hos hvilken saken. på sådant sätt gjordes anhängig, ansåge den omtvistade reversen icke betalningsgild, Låne-Contoret måtte ega vid sådane beslut, änskönt utaf första Domstolen meddelade, låta bero, och reverserne i följd deraf till utgifvarne eller deras rättsinnehafvare återlemna, så vida icke serskilde skäl skulle föranleda till fullföljd äfen eller annan dylik fråga, hvilken hemställan 1882 års Revisorer af Malmö Låne-Contor jemväl hos Banco-Fullniägtige understödi; och har Fullmägtiges pluralitet, uti infordradt utlåtande, förklarat, att, ehuru föga hopp omförmälde Domslut lemhadé, att genom anställande rättegång någon ersättning kunde blifva Låne-Contoret tiller - 8 BancoUtskottets Betänkande N:o /jC). känd för de nu ifrågavarande, till Conloret utgifne, reverser, Fullmägtige likväl, enär prajudieat icke vore Lag, och en annan åsigt i förevarande fråga möjligen kunde hos Domstol göras gällande samt leda till ett för Verket förmonligare resultat, ansett sig icke böra tillstyrka hvarken Doctor Petterssons motion eller ofvan upptagna, af Låne-Contorets Direction gjorda, af Revisorerne understödda hemställan. Utskottet har noga öfvervägat hvad sålunda förekommit; och ehuru, vid jemförelse af den vid ofvannämnde Revisions-Berättelse Lilagde förteckning öfver alla de serskilde Discont-lån, hvilkas betalning, i följd af förre Kamereraren Lindstedts bedrägerier, blifvit vägrad, desamma synas rara af den beskaffenhet med den ena eller den andra af omförmälde, genom Kongl. Maj:ts Nåd.
Jag högaktar visserligen Const.-Utsk. derföre att det ansett andra vilkor för de män, som skola inträda i Reg.-R:n, icke vara behöllige än de som för inträde uti StatsRådet äro föreskrifne, men jag måste såsom en ganska vigtig omständighet anmärka att K:ns Rådgifvare äro amovibla, så att Konungen, om Han finner deni icke ega de egenskaper som han hade väntat, eger rättighet att skilja dem ifrån embetet och välja andra, som bättre skola motsvara Hans förtroende. Deremot skulle de män, hvilka Konungen utnämner till ledamöter af denna Reg.-Rätt, vara inamovibla, och således hafva lika fast fot inom Reg.-R:n, sorn Justitiae-Råden inom Iv:ns Högsta Domstol. För att. kunna erhålla en plats, som icke är amovibel, hafva lagstiftarne städse antagit såsom en grundsats, att vissa bestämda qvalifikalioner skulle finnas, och atl en person, för att kunna till den eller den platsen befordras, skall hafva fullgjort de prajstanda, sorn man anser lil göra ett bevis på att han kan på ett ändamålsenligt sätt fylla den plats, hvartill han befordras. Genom det allmänna stadgande, som man här vill påRegeringsRätlens ledamöter tillämpa, skulle det egna förhållande kunna inträffa, alt man skulle kunna blifva Regerins-Råd, och sålunda fatta beslut i Kins namn, utan att man vore qvalificerad till att blifva e. o. Kanslist uti ett embets-verk. Kan väl sådant vara konseqvent eller förenligt med systemet? Jag anser hvarje inamovibel embetsman ovilkorligen böra vara dokumenterad på ett sådant sätt, och hans duglighet både i theoretiskt och praktiskt hänseende så konstaterad, att man deruti kan hafva en fullständig garanti för, alt, (ehuru misstag möjligen ega rum) han på ett värdigt, ändamålsenligt och för Konungen hedrande sätt kan fylla den plats, hvartill Konungen lemnar honom sitt förtroende.
Bland de skyldighoter, som sålunda äro ålagde klagande uti mål af förevarande art, skola, efter hvad Biksdagsfullmäktigen Petter Gabrielsson från Kronobergs län uti ett 6 Lagtits k utte ta Betänkande, N:o 31. till Hedervärda Bondeståndet ingifvet memorial anmärkt, en del vara ej allenast obchöflige, utan äfven betungande för de klagande. Det vore nemligen helt och hållet öfverflödigt att anmälan göres i Konsistorium om föresats att klaga öfver Konsistor» eller Hofrätts utslag; och föreskriften att bevis öfver fullföljd klagan bör i Konsistorium företes kunde ej eller anses nödig. Föresatsen att klaga kunde möjligen frånträdas; hvadan anmälan derom följaktligen innefattade icke något så beskaffad! bevis, att det borde tjena till grund för åtgärder å Konsistor» sida; och som besvär af ifrågavarande beskaffenhet vanligen utställdes ^ill förklring och Konsistorii utlåtande, erhölle Konsistorium dymedelst den underrättelse, som varit afsedd med föreskriften om företeende af bevis öfver fullföljd klagan. Afgjordes emellertid besvären utan kommunikation, så finge i allt fall Konsistorium, derest målet omedelbart fullföljts hos Kongl. Maj:t eller underställningsvis inkommit till Hofrätten, del af det beslut, hvarigenom besvären blifvit pröfvade; och om det föreskrefs att alla besvär i mål, som konsistorium afgjort, borde kommuniceras, med undantag likväl af dem som blifvit hofrätt underställde, förvissades man att konsistorium städse i tid vunne erforderlig upplysning.
Hedervärda Bonde-Ståndet har, genom ProtocolIs-Utdrag den .28 sistlidne November, till detta Utskott remitterat Riksdagsmannen Eric Svenssons från Elfsborgs Län Memorial, hvaruti yrkas, att den Lag, som utsätter Tio Riksdalers Banco vite för hvarje Rustningsskyldig jordbrukare, hvilken, vid utsatta recruteringar, icke anskaffat antaglig karl, måtte upphäfvas, eller om något vite dervid anses lämpligt, detsamma då måtte betjMligen nedsättas, hvilken föreslagna förändring i berörde stadgande Anders Danielsson ansåg, åtminstone för fredlig tid, kunna tillåtas; hvaremot åter vice Talmannen Jon Jonsson och Nils Månsson från Malmöhus Län, med flere, trodde den yrkade förändringen höra ega rum utan undantag i afseende på alla Rustningsoch Roterings-skyldige. Bihang till R. St. Utsk. Utskottet har tagit detta ärende i behörigt öfvervägande, men sorn Rustoch Rotehållare , genom uraktlåten recrutering, tillskynda sig en obehörig vinst, och det Vöre vådligt, alt antingen upphäfva éller till beloppet nedsätta de vitén, hvarigenom Kongl. Majrts Befallningshafvande hittills tillhållit de Rustningsoch Roterings-skyldige, att deras åliggande i detta afseende fullgöra , linner Utskottet sig icke böra gifva anledning till en så beskaffad, till menliga följder i afseende på Armeens compiettering ledande, åtgärd, och afstyrker fördenskull de ifrågavarande Motionerna ; Hvilket dock Rikets Höglofl. Ständers eget bepröfvande vördsamt underställes. Stockholm den 7 Januärii 1829. Betänkande, i anledningaf väckt fråga om den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten. Herr Biskopen m. m. Doctor Tegnér har, uti ett till Högvörd. Preste-Ståndet ingifvet Besv. och Oecon. Utsk.
Jag kan själf lära henna läsa, skrifva efter förskrift och räkna både efter bok och i hufvudet, och mer än s å behålla icke många barn i minnet, sedan de gått i skolan sex eller sju år, o m de eljes lefva stort längre efter den persen. — Ja, titta hon gärna stort på mig! Har hon glömt den dagen i november, då hon plockade upp ungarne på vägen — två härifrån och två från Kannetorpet — och skjutsade dem fram till skolan? Jag hade varit dem i hack och häl för att, mot min sons vilja, få de små stackarne att vända om, för se jag kände väglaget genom skogen, men jag nådde dem e j, utan måste mer än en gång krypa på fyra i de hala backarne genom issörjan. Vi träffades sedan alla i skolsalen. — Minnes hon läraren, hur han hostade på det där sättet, som vi kalla » hylla på likkistan »? Och så den där stugluften, tjock af ånga från barnens våta smutsiga kläder och skodon! Vår Jon hade hela hösten suttit bredvid skollärarens Nils, som då hade fått samma sjukdom som fadern och jämt tiggde sig till att låna Jons näsduk att hålla för munnen; nu hade också Jon börjat få röda runda fläckar på kindbenen, och jag lofvade den dagen, att han aldrig mera skulle sätta sin fot i denna dödens plantskola. Men hvad hjälpte det, att jag höll ord? Här vi nu sitta under Guds klara, rena himmel med hans lifgifvande skapelse rundt omkring oss, ha vi en dryg half mil till hvilken af de fyra närmaste sockenskolor vi vilja välja, och vintervägarne äro hvarandra lika i dessa trånga stensådda skogsbygder; trötta och sömniga sitta ungarne på skolbänkarna i, håglös dvala, både vinteroch sommardag. Alen hvad jag ville säga är det, att lungsotens smitta sprider sig från det ena barnet till det andra, så mycket lättare som kosten är klen och barnasinnet sjukt af längtan efter frihet och naturligt arbete, hvart barn efter sin art. Jon uppnådde knappt femton år;
Detta flulle wäl i sä wätto kunna anses för en Privilegii flaga, att enligt 2l H i Adeliga Privilegierne, inga andra an besutne Swen^ fka Adelsmän böra till Officerare wid Adels-Fanan förordnas; Men Högloflige Ridderflapet och Adelns adagalaggde Patriotisme och warma nit för allt, hwad som lan bidraga till Statens upprättande, och i Rikets närvarande tryckande belägenhet underlätta desi behof, har hos StakS-Utflottet stadgadt den öfwertygelse, hwaruii sä wäl Högloflig»; Ridderflapet och Adeln genom de flere lill Stats-Utflotiet L detta ämne fleode Remisier, som Stats-Utflottets egne Ledamöter af Höglofliga Ridderflapet och Adeln äfaven instämt att Högloflig» Ridderflapet och Adeln icke lärer yrka bibehållandet af en förmon, hwilken L stöd af P-ivilegierne blott 17 Ledamöter af Höglof» liga Ridderflapet och Adeln flulle kunna tilläggas. I ett sadant sakens flick öfwerlcmnar StatsUlflvltet lill Höglofliga Ridderflapet och Adeln, samt de öfrige Respeclive Riks-Ständens egit bepröfwande, om icke det mä förblifva wid hwad Kongl. Maj t rörande Adels. Fane Regementets Indelningars och Boställens indragning, redan i Nader funnit god förordna, och att de häraf redan fledde och framgent fleende indragningar och Besparingar wäse ofelbart till Statsverket inflyta. Twänne Ledamöters särflildlc tankar, följa härjemte. Ar och dag ml, förr flnswit star, Pä Befallning dl. ^roäalius. Tran - Den 4 November. -zz Transund, af Protocollet, hällit uki Riksens Höglofliga Ständers Stats Utstötts afvel, ning för Statsverket den 20 September 1809.