Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anmäla sig deremot icke så många frivillige, att antalet derigenom fylles, sker uttagning efter högsta åldern först bland dem, som hålla minst 5 fot 6 tum (närmast motsvarande 5 fot 7 tum gamla måttet). Uppstår ändock brist, ut tages efter enahanda grund fyllnaden bland dem, som äro mellan 5 fot 6 tum och 5 fot 5 tum. Nödgas man likväl nedgå till dem, hvilkas längd understiger 5 fot 5 tum, men uppgår till 5 fot 4 tum (närmast motsvarande 5 fot 5 tum efter gamla måttet), under hvilket mått Kommitén icke ansett lämpligt, att någon till vapenöfning uttages, så utgå bland dessa först de, som frivilligt anmäla sig, och sedermera sker uttagning efter samma grund, som ofvan blifvit angifven. Måste det slutligen inom någon längd-kategori skiljas mellan dem, som äro födde å samma dag, skall för detta säkerligen sällsynta fall lottning anställas. Då Kommitén af förut angifna skäl föreslagit, alt det i nu gällande beväringslag föreskrifna ställande på tillvext och förbättring hädanefter skall upphöra, och då det vidare icke lärer kunna anses ändamålsenligt, att någon kostnad användes på deras vapenöfning, som antingen af laga förfall under fyra år varit hindrade att inställa sig till mönstring eller vapenöfning, och således först under sitt sista beväringsår kunna inträda i tjenstgöring, eller också ända till sitt 39 år lyckats undanhålla sig 41 sig från uppfyllande af beväringspligten, hvilken för dem utgår med det fyrationde året; har Kommitén ansett sig böra, i sammanhang med frågan om uttagning till vapenöfning, i underdånighet föreslå: att utan afseende på längd och ålder skola vid mönstring till reserven öfverflyLias de beväringsskyldige, som vid mönstrings tiilfället linnas behäftade med öfvergående kroppslig svaghet eller tillfällig sjuklighet, äfvensom de, hvilka antingen under fyra år varit af laga förfall hindrade att inställa sig vid mönstring eller öfningsmöte, eller ock utan laga förfall uteblifvit från mönstring eller öfningsmöte ända till sitt 39 år och således ända till den tiden undandragit sig beväringspligtens fullgörande.
Jag vidhåller således min mening om beväringens exercerande under blott ett år, såsom förut varit fallet, och tror mig'hafva någon rätt att fälla ett omdöme, då jag grundar det på en 20 års erfarenhet af exercis, såväl med beväring som stamtrupp. Hvad arméens öfriga officerare vidkommer, så äro meningarne angående nyttan af denna tvååriga exercis hos dem temligen delade, och jag är öfvertygad, ja till och med säker om, att jag på detta rum icke är ensam i afs. på dessa af mig yttrade tänkesätt. Jag vidblifver således mitt förra yrkande och anhåller om återremiss. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Otvifvelaktigt är en ökad öfning för beväring af stor nytta, för att göra densamma mera tjenstbar. I sådant hänseende tror jag icke att meningarne kunna vara delade. En olägenhet kan jag dock icke underlåta att påpeka, nemi. det tvång, hvarunder en ar - 390 D b n 23 M a j f. in. betare kommer att stå under två år, genom denna exercisskyldighet. Det har redan hittills varit rätt svårt för en yngling att erhålla tjenst under sin beväringstid, emedan landtmannen heldre har en tjenare, på hvars biträde han kan räkna hela året. Nu skulle ynglingen under 2:ne år blifva underkastad denna svårighet. Månne icke denna olägenhet kunde afhjelpas på det sättet, att exercistiden förlängdes under första året med så lång tid, som nu för samma ändamål användts det följande året? För min del tror jag att exercisen på sådant sätt ej skulle blifva sä betungande för ynglingarne. En annan omständighet, på hvilken jag icke kan underlåta att fästa uppmärksamheten, är den olika beräkningsgrund, som följes vid utgörandet af beväringsskyldigheten, antingen in natura eller med penningar. Fördelen i det sednare fallet är, enl. Utsk:ts förslag, så i ögonen fallande, att derom icke kan tvistas.
Norrige gör härifrån ett lysande undantag; men Norrige var att anse år 1814 nästan som en nybildad stat och kunde då, utan hinder af uråldriga institutioner och inrotade fördomar, antaga den Statsform, som på det enklaste sättet motsvarade nationens behof. Så är ej förhållandet hos oss; vi hafva mycket gammalt godt att bevara, mycket gammalt ondt, som vi ej på en gång kunna blifva utaf tned — Yi lunna ej och vi böra ej försöka att öfvergå ifrån vår fyrdelade slånds-representation till en så fullkomligt democratisk, som den Norrska, utan att tillika ett återhållande element införes deruti, som befriar Konungen ifrån att begagna sitt veto, annat än i högst sällsynta fall. Jag anser derföre, att national-representationen bör utgöras af tvänne caractersskiljda Kammare, och föreslår, att den mindre Kammaren bildas på följande sätt. Vid samma Riksdag, som det nya representationsförslaget blifvit antaget, utvälja Rikets nuvarande 4 Stånd gemensamt, sam - Bil. till Conslitutions-Ulshottets Memorial} M\o 58. 5i lade lill lika antal af hvarje Stand, 7b personer bland de enligt vallagen valbara, sorn fyllt 35 år; och utgöra dessa ^5 personer den mindre Kammaren. Ledamöterne af den mindre Kammaren äro valde för lifstid. De ledign platserna fyllas hvarje Riksdag, genom val af stora Nämnden, vid dess första sammanträde. Den mindre Kammaren har motionsoch beslutande-rätt, lika med stora Nämnden, i alla frågor, utom i dem, som angå Statsverkets utgifter och inkomster, hvaröfver stora Nämnden ensamt besluter.” Af Herr Friherre Hennelin s som instämt i förestående af Grefve Spens afgifne reservation och förslag.
— Är det möjligt — lika sjuk som min man? Öfverstinnan nickade och satte sig ner på den stol fru Berg ställde bredvid sin. — Ja, han var alldeles uppgifven af läkarne. Ernst var klen från barndomen, den enda af mina barn, som varit det. Mina två döttrar äro alldeles friska, de brås på mig, under det min son Ernst, skriftställaren, brås på sin far. — Han dog i — ? Hon hade synbarligen lika svårt att uttala ordet, som öfverstinnan att höra det, ty denna svarade ett hastigt ja. Och sedan fortsatte hon i samma andedrag: — Ni kan inte tänka, hvilken skötsel och försiktighet det ville till, för att Ernst skulle få lefva. Åjo, stackare, ni kan nog tänka det! Det hade väl aldrig gått, om vi inte tagit honom med oss till södern, sedan min man blef förbjuden att stanna vintrarne öfver i Sverige. Ernst var femton år, när vi foro till Algier, så voro vi en vinter i Egypten och den sista min man lefde tillbragte vi på Sicilien. Sedan har jag följt ut med Ernst hvar höst, antingen hit eller till Nice, Cannes, S:t Remo, Bordighera, Pegli, Nervi. Så nog känner jag till Rivieran. Jag har varit härnere tolf vintrar. Somliga år var det liksom litet bättre, somliga mycket sämre, men alltid var det oro och ångest. Ett år, det var just här nere i Mentone, var han, som sagdt, förfärligt sjuk. Det var ett under, att han kunde lefva. — När man läser er sons böcker, kan man inte föreställa sig, att han varit så sjuk. De göra nog ett vemodsfullt, men alls icke något sjukligt intryck. — Ja, det är märkvärdigt, när man betänker, under hvilka omständigheter de äro skrifna. Det bevisar hans stora begåfning. Den framgång han haft har naturligtvis utgjort min största, jag kan nästan säga min enda glädje. Jag skref efter hans diktamen och kunde också hjälpa honom med korrekturläsningen. Han påstod alltid, att han var nöjd med mig, men det gjorde han kanske bara för att glädja mig, för jag hörde honom häromdagen i Rom, när jag var nere och hälsade på honom, säga till sin hustru, att han aldrig haft sådan hjälp som nu, d. v. s. sedan hon hjälper honom.
In ingen af den fråga, som Komiterade för uppgörande af förslag till förändrad organisation utaf rikets styrelseverk i sitt underdåniga utlåtande väckt angående Sundhets-koliegii ombildning till två skilda aldelningar, en för den civila och en för den militära helsovården, ännu livilade i afvaktan på det yttrande, som den af Kongl. Majit förordnade Komité till utarbetning af betänkande i åtskilliga ämnen rörande landtförsvaret fått sig anbefalld alt afgifva om bästa sättet för den militära belsovårdens ordnande, och emedan Kongl. Majit funnit någon slutlig bestämmelse i afseende på den äskade regleringen af Kollegii löneslat icke kunna ega rum, innan frågan om delta embetsverks förändrade organisation blifvit afgjord. Nämnda yttrandes afgifvande, som vid ofvanberörda tidpunkt kunde antagas vara alt snart förvänta, Romme dock alt blifva fördröjdt, enär Kongl. Majit, på underdånig framställning, funnit godt medgifva, alt Komitéens arbeten finge under riksdagen till hufvudsakligaste delen hvila. Men ehuru till följd häraf, äfven pröfningen af förslaget. lill Sundhets-koliegii ombildning måst äa vidare uppskjutas, fordrade likväl eli billigt afseende å den ökade vidden och vigtcn af de göromål, som tillhörde detta embetsverks handläggning, att, utan ytterligare afbidan af möjlig förändring i dess organisation och dermed sammanhängande omreglering af dess lönestat, någon förbättring bereddes Kollegii ledamöter och tjenstemän. Emot beloppen af de i ordförandens förslag upptagna löner hade, under förutsättning att medicinalstyrelsen Romme alt bibehålla den kollegiala formen, Kongl.
Ira, samt underrättelse i de föreskrifter, sorn tillhöra Soldaten att känna, så bör ju Under-Befälet dertill ganska vid kunna användas, särdeles sedan man genom Vexel-Undervisnings-methoderne öfvertyga! sig derom, att hvar och en kan lära ut, jemnt så mycket, som han rätt vet sjelf. Skulle Befälet ändå vara otillräckligt, så vore det ju möjligt, att, efter första årets exereering uttaga de mest bildade och skicklige af Beväringen, använda dem till Befäl, hvaraf Staten hade den vinst, som alltid åtföljer användandet af hvarje Individ, der, hvarest han åstadkommer sin högsta verkan. Likväl kan jag ej fatta, hvarföre ej samma Befäl, som nu vid Kyrkan öfversel’ och instruerar Soldaterne, på samma gång skulle kunna öfverse och instruera Beväringen, då, sorn jag hört sägas, de förre ej commenderas utan nödfall, till annan än Socken-Kyrkan. Att sista årets excrcice vöre nästan bortkastad, kan jag cj finna, ty jag tror, att de första a:ne åren blifva, i händelse af en mägtig Grannes anfall, de mest afgörande, och tillstår gerna, att jag genom 3 års exercice , som jag hoppas ger nog öfning' att för lifstiden inplanta Krigslydnad och sjelfförtröstan, äfven åsyftar möjligheten, afl. genom resning i massa, genast afvisa en fiendtlig påhälsning från Fosterjordens område. 4-’° Krigsvanans uteblifvande är visserligen en betänklig omständighet. Under fortfarande, frid är likväl hela stående Hären underkastad verkan af ) Betänkanden. 421 denna anmärkning. Krigsvana vinnes likväl snart af ett tappert Folk, som genom en allmän skicklighet att föra vapen och en krigisk JNational-anda anser striden för en lek. 5:o Krigslydnaden anser jag betydligt befrämjas genom Manskapets skyldighet, ätt hvarje Söndag ovilkorligen infinna sig under Befälets tillsyn, hvarigenom vanan, att anse all befattning verkställbar och oemotståndlig bibehålies. 6:0
Under det att skarpaste förskräckelsen fortfor, och bankens metalliska cassa, sorn från d. 21) Jan. lill d. 26 JNov. nedgått från 9,409,420 till 3,012,150 i, till d. 24 Dec. ytterligare minskades till 1,027,000 £, ökade banken under dessa 4 veekor sina utelöpande sedlar från 17,464,880 till 25,611,800 £, hvaribland en stor mängd indragna noter på 1 och 2 £, som pä landet ersatte bristen på sovereigns. Pä samma tid afslöt banken med Huset Rothschild om anskaffande frän fasta landet, efter eli pris af 4 £ per onze eller nära 3 proc. öfver myntvärdet, af några millioner £ i guld, under det att deu icke höjde priset på oinyutadl guld i London, som stod 4-J d. under pari. Med all den djerfhet, bankens sätt att gä tillväga tycktes visa och verkligen innebar, saknades dock icke klok beräkning. De 8 millioner, hvarmed den ökade sin sedelstock pä 4 veckor, fyllde icke de luckor, indragningen i privalbankernes rörelse lemuat, och om än Hr Rothschild hade rätt att genast efter 3 £ 17 s. 10£ d. äler ur banken taga det guld, han dit sålt för 4 £, så kunde dock bankdirecleurerne med säkerhet beräkna, alt lian såsom klok köpman icke skulle göra det, emedan han under dåvarande förhållanden roed mera förmån kunde i England använda sina emottagna bankonoter, än genom att skicka motsvarande belopp guld lill fasta landel.
Alerstår 8 Tunni, ig* Kappl. till beräknande å 2§ Korns äring i anseende till Jordmånens släta beskaffenhet, gör 2 1 T:r 17J Kaptr , hvaraf Krono* och PrestTionde uppgår till 2 Tlr 4i-J Kaptr. Åkern gör således Höslåtten och Äng ... Skog och Mark . - . Hvilka Niohundrade Femtio Tunneland 3^ Kappl. beräknade efter Savolaxska Methoden , å y öre Smit Tunnelandet, utgör Gustafstrom Skattlägges således lill Tre Åttondedels Mantal med följande Kantor j Jurdeboks Ränta. [Penningar • — I. Landtogs-gärden . — 42. 5. Årliga Hjelpen . — 5. 3. Boskapspenningar . — 12. —■ SkjutsfärdsPenningar . — 18. —■ i: 29. 8. Tunnland. Kongl. Majlts och Kronans andol af de här of van upptagne 2 T:r 4J5 Kapp:r Kronooch PrestTionde, gdr deraf 2-deI beräknas i Råg och |:delar i Hafre. Witklintens Hemman. Åkern tillhopa innehållande 30 Tunni. 27 Kappl. af Sand och stenbunden Säg-jord, hvaraf i-:del nyttjas till Träde och ^:del till Vall , således afgår lo Tunni, g Kappl. för Trädet Io Tunni, g Kappl. för Vallen. Återstår 10 Tunni. 9 Kappl. till beräknande å Korns äring, i anseende till Jordmånens magra be skaffenhet, hvaraf Kronooch PrestTionden belöper till 3 T:r i»i Kapper, Åkern gor således Ang och. Höslätt Skug och Mark Hvilka 1,280 Tunneland beräknade efter Savo laxska Methoden , u'göra . , Wicklinten Skaulägges således till Ett halft Mantal med följande Räntor; J ordeboksR antan. Krono Tionde. Kongl.
Till Skeppet Stockholm, hvilket är under nybyggnad och bör till skrufskepp apteras, föreslås jemväl en auxiliär ångmachin af 350 hästars kiaft och upptages förslagsvis till 62,000 60,000 60,000 234,000 416,000. Summa R:dr 1,929,390. Afgår. För gevär, hvartill medel finnas att tillgå 50,000. Återstående Summa: 1,879,390. Kil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Sta/sverket 1853. Specification af sammandragne Förslaget öfver kostnaderne för Flottans Fartyg, Hus och Byggnader samt Förrådens komplettering. Flottans Skepp och Fartyg. Linieskeppet Linieskeppet Guslaf den Store; Dess inventariers kompletterande samt Skeppets reparation . Linieskeppet Scandinaviens färdigbyggande och förseende med inventarier Linieskeppet Dristighetens komplettering till iiireduing och inventarier Fregatten Josephines reparation upptager Fregatten af Chapmans d:o och dess förändring till Korvett Till mindre fartygs försättande i komplett skick samt de redan iståndsattes underhållande, jemte Iastdragarnes reparationer, äfvensom flottans båtar m. m .. Summa Hus och Byggnader. Till kasern-byggnaders och verkstäders fulländning, kanonslups-skjuls reparationer, förråds-husens repararationer, Duc d’Albes, stängslet», quaiers och broars iståndsättning, jemte etablissementers underhåll Förrådens komplettering med Blanka vapen, artilleri, ammunition, remtvgs-perscdlar, 4,500 gevär och 2,700 pistoler Jern vatten-cisterner till fartyg, kojer och filtar, utrednings-persedlar m. m 1,311,182. 198,795. 369,413. 247,335. 122,078. Kongl. Maj:ls Nåd.
Båda Hrr Grefvar hafva nu ganska betydligt ändrat sina åsigter, och på ett förundransvärt sätt närmat dem till hvarandra, på så sätt att den ene förkastat linieskepp och den andre adopterat endast skärgårds-försvar. Begge voro dock redan 1828 mognade män, som efter pröfning gjort förhållandena åskådliga för sig, för alt rätt uppfatta fäderneslandets behof; att dessa ändrade åsigter ej kunnat härflyta från tillkomsten af bombkanoner, eller ångfartyg, som framdriftsmedel, måste för tänkaren vara så mycket tydligare, som båda dessa innovationer vore välkända år 1828 och det sednare till och med omtvistadt. Jag bör dock öppet förklara, att jag på intet sätt kan eller bör förebrå Gr. Anckarsvärd , såsom icke varande en man af yrket, dess så betydliga opinionsförändring; men jag är befogad alt tadla anspråk att framställa som allmänt gällande sin opinion för dagen, då han yttrar: ”att nationen icke velat och ”icke vill på denna väg förstöra sina medel, och ”det b lifver slutligen alltid nationens opinion ”och vilja, som i sådant afseende måste r e s p e c”te ras.” Fullkomligen erkännande allmänna opinionens allmakt, skulle äfven jag villigt buga mig i stoftet för denna förfärliga makt, 0111 jag ej af historien lärt, att den, lika ofta orättvis som rättvis, lika ofta falsk som sann, nedslagit fosterlandets mest moraliska, redliga, skickliga och sanna vänner, för alt upplyfta omoraliska, mer eller mindre skickliga, men opinionen lågt smickrande förderfvets män, för hvilka fosterlandet hade betydelse blott som medel till makt, och för hvilka makten var blott ett medel till hämnd eller till rikedom och njutning, för alt sedan resa stoder till de förin och definitivt nedslå de sednare. Men del kan ju dessutom i många stater befinnas, att opinionerna, af orsaker alltför vidlyftiga att här omtala, vore så litet utbildade eller så vacklande, (som till exempel Hr Grefvens egen opinion angrde sjöförsvaret', att det vore en feghet att till dem lyssna.
Angående medels tillhandahållande af RiksgäldsContoret till uppsättande af Ottenby Stuteri m. m. N:o 4Ö0. Angående Creditiven, enligt 63 § RegeringsFormen. Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets den 12 dennes under N:o 45o aflåtna och den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagda Memorial, med förfrågan i afseende på ett, i underrättelserne för TullTaxans tillämpning förbigånget, stadgande rörande Drawback, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde stadgande borde bland nyssnämnde underrättelser införas. I sammanhang härmed justerades och Den i5 Mars f. m. y3 godkändes den af ExpeditionsUtskottet, i berörde afseende, under N:o 451 föreslagna underdåniga skrifvelse i ämnet. Föredrogos å nyo och biföllos StatsUtskottets, den 4 och 5 dennes afgifna samt den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagda Utlåtanden: N:o 423> i anledning af återremiss af Utskottets under N:o 386 förut meddelade Betänkande, angående Åkerbo Härads dagsverksskyldighet under Kungsöhrs Kungsgård; N:o424, angående gratificationer åtRiksgäldsContorets Tjenstemän för befattningen vid utdelning af och redovisning för Riksdagskostnadsmedlen, emottagning och utdelning till Prenumeranter af, samt redovisning för RiksStåndens Protocoll vid innevarande Riksdag; äfvensom Herrar Fullmägtiges hemställan om afskrifning af möjligen uppkommande defecter i dessa tryckta handlingar. Företogs till pröfning ej mindre Stats-, Bankosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 9 sistlidne Januarii, under N:o x i3 afgifne, och den 22 i samma månad e. m. på bordet lagda, Betänkande, i anledning af Kongl.
Är åter Bevillningens hela belopp bestämdt, men Hamrarne icke om fördelningen deraf ense, då skola, och uppdrage Riksdagen sine Fullmäktige utfärda. § no. Ej må någon Riksdagsman under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för sina gerningar eller yttranden i denna egenskap, utan att den Kammare, lill hvilken han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjelledelar af de röstande instämt. Ej eller skall försöka att våldföra Riksdagen, dess Kamrar eller Utskott eller någon och ankomme på Riksdagen att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. Blifver Riksdagsman, medan Riksdag samlad är, eller under resa till eller ifrån Riksdagen, när man vet honom i sådant ärende stadd vara, med ord eller gerning ofredad, gälle derom hvad angående våld eller förolämpning emot Konungens Embetsmän, i eller för Embete, i Allmän Lag stadgadt är. Samma lag vare, om Riksdagens Fullmäktige, Revisorer eller Justitie-Ombudsman, eller Sekreterare eller Canzlibetjente i någon af Riksdagens Kamrar eller i något dess Utskott, i eller för utöfning af sådan befattning, våldföres eller förolämpas. § Hl Beskylles Riksdagsman för grof missgerning, må han ej i häkte kunna inmanas förr än, efter anställd ransakning, Domaren sådant skäligt pröfvat, så vida ban ej å bar gerning funnen varder; dock gälle, om han, efter Domstols kallelse, sig ej inställer, hvad Allmänna Lagen i t hy läll stadgar. Ej må Riksdagsman i andra fall, än som i denna och nästföregående § sagda äro, sin frihet beröfvas. Riksdagens Fullmäktige och Revisorer kunna ej, i och för sin befattning, emottaga befallningar utan af Riksdagen allena, och enligt dess Instruktioner, ej eller till redo och ansvar ställas, utan efter Riksdagens beslut. § 112. Uti Riksdagsmannaval) Sysslan. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Taxeringsman, som Riksdagens Bevillnings föreskrifter å dess vägnar ställas. § H4.
Vid sådant förhållande lär Bonde-St:ts beslut, som innefattar ett rent afslag, utan någon anhållan om förnyad framställning i ämnet, icke vidare böra komma under pröfning, ty det skulle då kunna inträffa, att vid voteringen i förstärkta Utsk:t Bonde-St:ts mening komme att segra och således de 3 öfriga Ståndens önskan om förnyad framställning i ämnet icke komma att beaktas. På grund häraf anser jag, att votering kan ega rum endast emellan R. o. Ad:ns och Preste-St:ts beslut å ena sidan och Borgare-St:ts beslut å andra sidan; och för att få voteringspropos:na ändrade i sådan syftning, anhåller jag att mom:t måtte till Utsk:t återremitteras. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., blef mom:t till Utsk:t. återremitteradt. Föredrogs ånyo och bifölls sammans. Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 30 och 31 sistl. Maj bordlagda Betänk. N:o22, i ani. af väckta motioner ang. dels utfärdande af ny Skiftesstadga, dels ändringar i den nu gällande. Vid föredragning af Exped.-Utsk:ts den 30 och 31 sistl. Maj bordlagda Mern. N:o 5, i ani. af erhållna återremisser af Utsk:ts förslag till underd. Skrifvelse samt § i Riksdagsbeslutet ang:de antagna nya Riksdags-Ordningen och dermed sammanhängande ändringar i RegeringsFormen, äfvensom, i sammanhang dermed, nämnde Utsk:s så väl Skrifvelseförslag N:o 33, i ani. af K. Propos. om antagande af ny Riksdags-Ordn. och dermed sammanhängande ändringar i Reger.-Formen, som ock förslag N:o 6 till § i Riksdagsbeslutet ang. antagen ny Riksdags-Ordn. och dermed sammanhängande ändringar 350 Den 2 Juni. i Reger.-Formen; beslöt R. o. Ad. att, med bifall till ofvanberörde Mern., godkänna de ifrågav:de förslagen.
Han och Gullveig hade uppgjort sins emellan, huru Valandssvärdet, som gjorde Asgard oangripligt, skulle komma i jättevåld. Gerd var den skönaste mön i Jotunheim; men hennes hvita armar hade icke utan Gullveigs trollkonst kastat ett sken öfver haf och himmel. Efter de nio dygnens förlopp möttes Fröj och Gerd i Barres lund. Hon lofvade att varda hans, men på dessa, af föräldrarna fastställda vilkor: Valandssvärdet skulle i brudköp öfverlämnas till Gymer; Svipdag och Fröja å utsatt dag infinna sig hos honom och å Fröjs vägnar högtidligen anhålla om Gerds hand; Gerd upptagas i Asgard och hafva asynjas värdighet. Den bedårade Fröj hade lofvat mer, om Gerd fordrat det. Valandssvärdet lade han genast i hennes hand. För gudarne var detta en vida större förlust än det var för Jotunheim en vinst. Valand hade icke velat, att andra gudafiender än Ivaldes ättlingar skulle hafva omedelbart gagn af svärdet, och han hade vidtagit sina varsamhetsmått därefter. På hennes klinga hade han med stor konst inristat en skildring af den tilldragelse i urtiden, då rimtursarne drunknade i Ymers blod. Det har fördenskull blifvit sagdt om Valandssvärdet, att »det kämpar af sig själf mot jätteätten», och det var på dessa bilder Svipdag pekade, när han visade klingan för Gerd. De åskådliggöra en egenskap, som Valand inhamrade i klingans gry. Drages svärdet af en jätte, så fäller han visserligen sin motståndare, men han omkommer också själf och med honom Jotunheims hela makt. Denna svärdets egenskap var för jättarne bekant, och de voro lika rädda för att nyttja det som de varit ifriga att få det bort från Asgard, där det var en underpant på gudarnes trygghet. När fördenskull Gerd öfverlämnade svärdet till sin fader, var för denne ingenting mer trängande än att väl förvara svärdet och gifva det en pålitlig väktare, som var hans frände och kallas Eggter (»Svärdvakt»).