Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutorden i en mening talas dels hest och kort, staccato, febrilt, dels långt utdraget, nasalt sjungande, ofta med afslutning af ett nervöst sch-ljud. Emellanåt stammar han, emellanåt repar han upp sista ordet i en mening flere gånger diminuendo, moriendo. De lägsta och högsta registren af stämman användas mest. En så sonor och vackert ljudande klagan som fru Hwassers: * Hvem kunde tro att den gamle mannen hade så mycket blod i sig? » är en febrils, ej en somnambuls. Frk. Bis sätt att draga ut slutfallen är berättigadt, som vi nyss antydt, men upprepades för ofta och hade bort varieras på sätt vi nyss anförde. Ingendera af våra skådespelerskor fick fram ens en skugga af Ristoris: &gt;Alla Arabiens väl-lukter kunna ej rena denna lilla hand », och dennas derpa följande, genom merg och ben gående: » Oh! — Oh! — Oh! » — som klingade lik en försmak af en hel evighets namnlösa jämmer och sorg. Men — betraktad som en ur sömnvandringen plötsligt uppvaknad menniskas ryckvis framträdande yrsel, var fru Hwassers recitation af rörande verklighet » Balladartadt gripande » kallades framställningen af den svensk-akademiska teaterkritiken, som dock i allmänhet var ganska onådig mot innehafvarinnan af den stora medaljen. Måhända blir denna kritik ej fullt belåten förr än den far se lady Macbeth spelad af — Sarah Bemhardt. Sara Bernhardt, efter hvars prestationer » man blir bättre — om man är dålig förut eller inte, förmäler icke historien —. » Oui, cette muse inspirée, vraiment, elle fait des mira-cles *! läste vi en gång i en fransk landsortstidning.Mtisikrevy. Kgl. Stora Teaterns Nyhet: » Diamantkorset ». — Repriser: » Paul och Virginiet, » Carmen », » Aida », » Leonora ». Kgl. Musikaliska Akademien: Wilhelmina Neruda-N orman-konserterna.
"Vid den under innevarande riksdag verkställda statsreglering, hvilken från och med år 1867 kommer att tillämpas, hafva endast nedanstående förändringar blifvit vidtagna i afseende på de anslag, om hvilka nu är fråga: på .Indra Hu/vudtite/n har blifvit uppfördt ett nytt förslagsanslag, nemligen: ersättning till personer, menigheter eller allmänna inrättningar för dem genom nya Strafflagens införande frångångna bötes-andelar; på Fjerde Hufvudtiteln har tillkommit: till salpeter-uppköp; det å Femte Hufvudtiteln uppförda förslagsanslag till båtsmännens beklädnad har i nya Riks-staten blifvit bestämdt till högst 138,200 R:dr; på Sjette Hu/vudtitehi har uppförts ett nytt förslagsanslag: för landsstaterna i länen: Landshöfdingens i Wester-Norrlands lån lön; § 160. Som, enligt de under 1850 och 1851 samt 1853 och 1854 års riksdagar fattade beslut i fråga om beskat.tningsväsendets förenkling, innehafvare af indelta anslag utaf hemm an sr antar och kronotionde skola, för upphörande af så väl deras dittills åtnjutna optionsrätt, att dessa anslag in natura utfordra, som rättigheten att, då för räntorna och tionde lösen med penningar eger rum, af räntegifvarne uppbära forselli!», hållas skadelöse på det sätt, att de af Statsverket årligen erhålla ersättning med samma belopp, hvarmed forsellönen förut författningsenligt tillgodonjutits; så bör Riksgälds-kontoret, vid de årliga liqviderna med Kongl.
I anledning af denna Transport utfärdades af KainmarCollegium den 10 December 1685 ett serskildt Contract, angående arrendet af de Silfververket under-* lagde Sex Socknarnes, Sala, Möklinta, Norrby, Tärna, Kyla och Kumbla 1734g M:tal, behållne räntor, gärder, vinterkörslor, vindoch vask-kömingar, skjutsfärds^ boskapsoch mantalspenningar, sorn uppläts Bergslaget på Sex års tid, emot ett faststä|dt arrende af 6767 D:r 7 öre 20| p:r Silfvermynt, sora årligen, vid vissa terminer, skulle till Kronan betalas, tillika med ma 11 talspennin - Betänk anden, N:o igg.' löt garne efter fulla beloppet; hvilket Contract sednast d. 15 Jan. 1704 prolongerades. Sedan emedlertid betalning för Bergslagets tillverkade Silfver blifvit, tid efter annan, för Grufvans antagande och på det Bergslaget icke skulle aftröttna, förhöjd till 11, n§ och 1708 till 12 D:r Silfvermynt, samt Bergslaget dels år 1717, i anseende till omöjligheten att tillverka något silfver emot den utsatte betalningen, beviljats fri utmyntning på dess tillverkade silfver, under förbehåll att förhöjningen' på myntet tillfölI K. M:t och Kronan, dels ock år 1720, i anseende till Bergslagets då beträngda tillstånd blifvit förunnad hela utmyntningsfriheten, framförde Bergslaget år 1738 ansökning om vidare frihetsårs ålnljutande, eller åtminstone på 900 eller 1000-lödige M:kr, hvaremot Bergslaget erbjöd sig att till K. M:t och Kronan erlägga hvar tionde mark af hvad deröfver kunde tillverkas. Såsom resultat af denna ansökning följde, efter åtskillig jemkning och reglering med Bergslaget, K. Mtts.Nåd.
”Mamsell Thilda lefver och är utan fara.” ”Helena?” ”Herre Jesus – mamsell Helena och madam Anna Katrina ...” Huru sedan allting störtade om hvarannat, huru vi kommo till staden och huru alla menniskor der flögo upp och ned mellan sjöboden och rummen samt hvad som talades och gjordes, förefaller mig blott likt en dröm. Hvad som tilldragit sig var följande. Min syster Thilda, hvilken alls icke älskade badning i öppna sjön, hade likväl, såsom yngre än Helena, låtit öfvertala sig att i sällskap med henne och madam Anna Katrina begifva sig ut till den så kallade Ryssmyren utanför Vattulandet, der ett passande badställe lätt var att finna. Helena hade vid detta tillfälle, snart sagdt för första gången i sin lefnad, varit litet uppsluppen„ hade skämtat och pratat, först om det stora bröllopet, som nyss blifvit firadt (min syster Lottas och kapten Wiréns), och sedan om det lilla, som snart skulle tillredas för henne och Borgman, hvilka bägge älskade att vid sin förening se så få vittnen som möjligt. Hon talade till och med om huru innerligt lycklig hon skulle bli i sina nya förhållanden och huru roligt det skalle kännas för henne att få vara värdinna för sina vänner såväl i hennes lilla nätta bo i staden som i ruffen på jakten. Under tiden var platsen vid en flack sandbank utsedd, och snart voro de tre unga qvinnorna färdiga att stiga ned i vattenbrynet. Men hunnen så långt, blef min systers obenägenhet så stor att hon började tigga och be att hon skulle slippa ifrån nöjet, hvarvid de andra båda gycklande förklarade att det var riktigt skam att stora damen – snart sexton år – skulle vara så barnslig. ”Jag går väl ett litet stycke då”... Och ett litet stycke fingo de henne med sig. Men då var det som om en oemotståndlig makt tvingat henne tillbaka: hon slet sig lös från de fasthållande händerna, ilade till stranden och kastade på sig kläderna.
„ Åker i Dito 63,o38: 29. 2. , Grådöfallen i Dahl Elfven 4°,r34: 12. 6. för början af Sluss-anläggning vid Säffle Bro i By-elfven : . 357: 16. 6. till Canal å Kongl. Transport 725,466: 45. — 5 B. '■ 12 j78 S t a t s-U t st o 11 e t s Transport 725,406: — Diverse Arbeten; Väg-anläggniDg emellan Degeforss oell Lycksele Kyrkor 7,772: i3. 1. Recognosceringskostnad i Wermland. 8,n4:i3. r. till Premier för Ängsodling i Westernorrland 1821—3 2,000. Bidrag till följande Arbeten, att af enskilde Bolag utföras. Till Sluss-anläggning vid Säfflebro i By elfven 6,000. — Dito dito vid Degeforss och Forshaga 5,000. — Dito rensning af Lida-Åen 2,000. — Dito dito i Dahl-Elfven T,0oo. Dito Trälvägs-anläggning emellan Skoghall och Carlstad 3,700. Förlust på Strömmings liandeln 2,328: 23.10. Gcnerelle och Extra Utgifter under desse årenförFondensräkning 26,422: 5. 3. Tryckning af ÖfversteLieutenanten Hellströms Betänkande om Hjelma rens sänkning 189: n. — 3 845,719: i3. 9. Oliqviderade Förskotter, Län, &c. Återstod af 3:ne Län till Fartygsbyggnad Capital 5,o86:4o. 6.’ Ränta 829: 24. —J Öfverste-Lieutenant Rappe till Linförädlingslnstitu tet pä Gårdsby 7,000. Landshöfdingen af Schmidt, för Ved-upphandling.
Men han fortfar harvnackadt och bewisar derigenom, ar hwad som kunnat ffe af mitztag, werkeligen stedt af upsat. Högloft. Ridderstaper och Adeln tacktes besinna, at han funnit sig föranlaren ätala Fyra Stånds beflut. Jag behöfwer ej påminna Högloft. Ridderstapet och Adeln om det warma nit, hwarmed Ridderstaper och Adeln yrkat rattwisa och heder, nar 8cms-Räder af en Ledamot i detta Stand med grundlösa förebråelser anfölls. Ridderstaper och Adeln, som billigen beifrade detta förolämpande emot Personer, kan ej anse likgiltigt der klander som innom detz störe wagas emot samtelige Riksens Ständer. "Hade Herr (H-IIensvE nu funnit och erkänt sir mihcag, stulle jag hafwa tilstyrkr tilgift och glömsta. Nu mäste et straffbart upförande beifras. Jag kan ej underlåta ar anmärka, huru en Ledamot aberopat Bonde-Ståndets exempel, när samma Ledamot förut altid gjort sa litet afseende pa hwad de andra Standen besturit och alcid yrkat, at sadant ej kunde werka pa Ridderstapets och Adelns tänkesätt; men om afseende stulle göras pa hwad soM i Bonde-Ståndet förefallit, sa är det en werklig sanning, ar en dylik motion, som Herr (HIlen8va3N8, der blifwit wäckt, men äfwen at Ståndet fullkomligen ogillat densamma, nekat den et rum i sina?iotocol!sr och med mycken hårdhet behandlat den Person som den anförde. Skulle Ridderstaper och Adeln wilja följa detta efterdöme, wil jag altför gerna sadant medgifwa. Och jag öfwerlemnar til Högloft.
När Konungen vill begynna krig, skall Han meddela Regeringen i Norrige Sina tankar, och derom inhemta dess Betänkande, jemte en fullständig Berättelse om Rikets tillstånd, i anseende till dess financer, försvarsanstalter m. m. Sedan detta skett, sammankalle Konungen den Norrske Stats-Ministern och de Norrske StatsRåden, tillika med de Svenske, till ett utomordentligt Stats-Råd, och förelägge dem ej mindre de grunder och omständigheter, som vid detta tillfälle böra komma i öfvervägande, än Norrska Regeringens förklaring om detta Rikes tillstånd, jemte en dylik om Sveriges. Öfver dessa föremål infordre Konungen deras Betänkande, hvilket de, hvar för sig, skola till Protocollet afgifva, vid den ansvarighet, Grundlagarne bestämma. Derefter äge Konungen rätt att fatta och utföra det beslut, Han anser för Staten gagneligast. 5 §• Så väl den Norrske Stats-Ministern som de tvänne Stats-Råd, hvilka åtfölja Konungen, skola hafva säte och öfverläggningsstämma i det Svenska Stats-Rådet, enär ämnen der förehafvas, hvilka angå bägge Rikena. I dylika mål skall den i Norrige varande Regeringens Betänkande inhemtas, så vida de ej fordra ett så hastigt afgöradne, att tiden sådant icke medgifver. Då infor Konungen i det Norrska Stats-Rådet, enär och ehvar det är samladt, ämnen förehafvas, som angå båda Rikena, skola trenne Ledamöter af det Svenska Stats-Rådet der äfven hafva säte och stämma. 6 §• Dör Konungen medan Thronföljaren ännu är omyndig, skall Norrska och Svenska Stats-Rådet genast sammanträda, för att gemensamt utfärda kallelse till Storting i Norrige och Riksdag i Sverige. Intill dess bägge Rikenas Representanter äro församlade och hafva förordnat om Regeringen under Ko 44 - 1034 Riksdagen 1815. Bilaga till Mern. 1035 nungens minderårighet, skall ett af lika antal Norrska och Svenska Ledamöter sammansatt Stats-Råd förestå Rikenas Styrelse, med iakttagande af dessas ömsesidiga Grundlagar.
Och att fabrikationen på sednare tider stigit, torde ingalunda utgöra något skäl att densamma förneka ett fortfarande hägn, som utgjort vilkoret för näringens förkofran. Gr. Lagerbjelke har ansett sättet alt förtulla efter vigt ega företräde framför det alt förtulla efter stycke, och dervid sagt, att man ej kunde så bestämdt veta, om det komrae att medföra nedsättning i tullen, eller ej. Men att sådant icke destomindre skulle komma att ske, synes af Utsk:s utlåt., der man finner att K. M. ansett värdet af ett U knifvar böra antagas till 5 r:dr, men Utsk. genast nedsatt detsamma till 4 r:dr, hvilket förfarande R. o. Ad. ej funnit sig kunna godkänna vid flera föreg:de punkter; varandes det min förhoppning, att R. o. Ad. äfven i detta fall behagade skydda Statens intrader och den inhemska industriens bestånd. Gr. Gyldenstolpe: Jag erkänner att det kan vara rätt, att fälla förböner för Eskilstuna, men jag skall göra det ur en annan synpunkt; emedan jag måste erkänna att denna anläggning verkligen är uti ett bedröfligt tillstånd. Under många år bar man verkligen gynnat deusamma så mycket som möjligt, Den 3 Juni f. m. 361 men ännu tyckes den icke kommit långt, oaktadt allt det stora skyddet. Den här omnämnde tillverkaren från Eskilstuna, Hr Helgestrand, erinrar jag mig för 20 år sedan hafva användts till att framkalla en förhätlrad produktion af stål derstädes, för att derigenom kunna förhättra sjelfva förädlingen deraf; men det oaktadt har denna produktion ej kommit så långt att den ens kan konkurrera med de utländska eller Engelska fabrikaterna. Här har talats om mindre goda utländska varor; men jag hemställer till dem, som händelsevis köpt af Eskilstuna varor, huruvida dessa verkligen äro alltid så förträffliga?
V. B. 3gg. VII. A. 3. — om praescriplionstid för inlösen af vissa från längre tider icke uttagna fordringsposter derstädes. Se P raseri ptionstid. — om belåning af fast egendom derstädes. XX. B. 648. XXI. 65. XXIII. A. 108. — dels om upphäfvande af nu gällande stadganden, att 3:dje uppbudet icke må meddelas å derstädes pantsatt fastighet, förrän lånet blifvit slutbetaldt eller omsatt; dels ock om åläggande för Banken, att till vederbörande domare årligen aflemna förteckningar på inlecknade fordringar. XIII. B. 197, 295. Å. 5oo. XX. U. 371. XXL A. 20. XXII. E. 38i. Bankens sedlar, om praescriptionstid för inlösen af vissa. II. 53o. IV. R. 173. V. B. 399. Se vidare Praescriptionstid. — angående fortfarande förfärdigande och utgifvande af dem på 16, 12 och 8 skillings-valörer. A. 39. XVIII. U. 177. A. 195. XVIII. U. 25g. XIX. A. 328. — om upphäfvande af förordningen d. 2 Maj 1747, angående straffets skärpande för dem, som föröfva svek och bedrägeri med. III. 220. A. 4gg — utgifna å daler kopparmynt, om deras inlösande i Banken. XII. B. i46. A. 393. Bankens öfverskottsmedel, om användande af, dels till lån mot viss ränta, dels till lättande af communieationerne inom Riket, m. m. III. 240. IV.R. 36o. XXI. B.49i>XXIII. i33. A. 357. — fastighets-, samt skiftesoch odlings-lånerörelse, angående. Se Lånerörelse. ■— enkeoch pupillcassa, angående. III. 328.
Man skulle då finna, att man i andra länder har en ganska sorglig erfarenhet af en dubbel standard, bestående i både guld och silfver. 1 England har man blott guld; men i några få länder, hvaribland Frankrike, har man både guld och silfver, och följden har der alltid varit, att det sämre myntet utträngt det bättre. Jag har upgifter ang:de förhållandet med guld och silfver i nyssnämnde land ända till d. 1 Nov. d. å. En miiugd föreg:de års erfarenhet har ådagalagt, att silfver alltid mer och mer exporterats från landet, under det att guld importerats. Under år 1858 upstod emellertid någon stiltje härutinnan; men innev:de år har detta för silfret ofördelaktiga förhållande i högst betydlig mån stigit. De upgifter, jag beträffande dessa omständigheter eger, visa nemi., att under de 10 första månaderna af detta år har exporten af silfver öfverstigit importen med 183,688,000 francs, under det guldimporten öfverstigit den af silfver med francs. Det visar sig således, att silfret försvinner, och att guldet intager dess ställe. Enhvar, som tänker på detta förhållande, måste finna, att det gifver anledning till stora förluster för enskilde. Något agio kan under vanliga förhållanden icke inträffa derföre, att ett mynt af guld är inom landet lika lagligt betalningsmedel, sorn af silfver; men agio visar sig, då en affär upgöres, derigenom, att den, sora gör sin liqvid med silfver, får en prsemie af nära 2l/t proc. Banken har också varit nödsakad, att slå guldmynt på så små valörer som 5 francs., för att kunna tillhandahålla medel för den dagliga rörelsens bedrifvande.
Denna aning var kanske aldrig fullt medveten; men den feberaktiga exaltation, i hvilken han lefde, tycktes ha sin grund deri. En dag bad han henne läsa en dikt, som skrämde henne mera än någon, hon läst förut. Det fans i den en så hemsk visshet om den nära förestående döden, men också något af triumf — ett leende, till hälften medlidsamt, till hälften ohyggligt, öfver att hon icke skulle öfverlefva honom. Det lif, hon skulle komma att föra efter hans död, skulle vara ett skenlif, ett skugglif blott. Hennes tankar, hennes känslor, hennes längtan, hennes drömmar skulle följa honom ner i det svarta djupet. Dikten, som hon läste för honom, lydde: De valförlofvade. Jag ser din blick af tårar full. Du tror, att det är för mitt eländes skull du vet ej, att dig sjelf den gäller, tåren, som ur ditt öga kväller. O säg — när öfver ditt lif du tänkt, har aldrig då fram i ditt sinne blänkt en aning om ödets mening, som var, att du och jag skulle bli ett par. Tyvärr — den lyckan blef oss förment; vi möttes för sent — för sent — för sent. Jag tror: I kärlekens bok stod skrifvet, vi skulle älska hvarann i lifvet. Ditt sjelfmedvetande vaknadt är först då du legat mitt hjerta när. Du var en blomma, i växtens rike jag kysste dig till en menniskas like, jag gaf dig en själ, jag lyfte dig till andens höjder — upp till mig. Nu äro gåtorna tydda ut, din blick är klar — och mitt lif är slut. Gråt ej, att jag ifrån dig går, du vissnar snart, då du ensam står du vissnar innan i blom du gått, du slocknar innan du brinna fått, du dör i din bästa ålders dar, innan du ännu lefvat har. Jag vet det nu. Vid Gud! du är den kvinna jag älskat högst i verlden. Hur bittert, att först jag det säga får när skilsmessans timma för evigt slår. Min första smekning jag gaf dig nyss en välkomstkyss — och en afskedskyss. Hon kunde icke läsa mer; hon måste vända sig bort.
— Numera tillgår kriget icke blott mekaniskt: intelligenta soldater höfvas nu att väl föra krig ; och oeftergiflig är denna fordran. — Men om vår ifrån tungt arbete kallade och dervid härdade soldat lemnäs åt sin fallenhet, lägger han hellre fem alnar stenmur, än han i fem minuter tänker. Armarna anstränger han hellre än hjernans fibrer. — ”Men” — het eidet hos några ännu: ”er kunnige soldat skall bedomina ”sina officerare!” — ”Ja, utan tvifvel; men han skall döm”ma klokt, medan er okunnige knekt skall dömmn skeft ”oell dumt; ty bedömd blir i alla läll den som går framför ”an - Den g Maj f. m. 449 ”andra.” — Sa svarade jag i krigsmanna-sällskapets handlingar, när jag för 4° år sedan anlade inslructionen i Lifgardet till häst. Glädjande i högsta grad .är det i arme'en pågående framskridande i bildningsväg. Men, armeen har på alla vägar gatt till förkofran. Må jag, för att undvika npprepanden, åberopa Hr von Hohenhausens i förra f. m. plenum uppdragna tafla. Detta inom armeen och af arme'ens sakkunniga vänner lifligen erkända , har jag föga eller icke sett offentligen erkännas. •— Att stundom berömma något vore ju ändå bra, om än endast för ombytes skull? — Jag, gamle veteran, och snart invalid, som längre än ett halft århundrade lifvats för vår annee af en tillgifvenhet, mångdubbelt utöfver det ringa mig för dess välgång och rykte blifvit beskärdt alt göra — jag, som kumraterne aldrig tilltrott ett tal jäfvadt af tanken, — jag begagnar detta tillfälle att offentligen till vår armees styrelse egna ärebetygelse och tacksägelse. Sedan jag nu framställt mina allmänna åsigter af försvarsverket i hvad angår armeen, skrider jag lill granskning punktvis af Utskts förslag. Ofta blifver jag upptagande meningar, hvilka icke af Utsk., ej heller inom detta rum blifvit framställda, men hvilka jag funnit i reservationerna eller förnummit vara i andra Stånd yttrade.
I embetsverken och vid middagsborden, i värdens rökrum eller i Jruns förmak, på klubbar och kaféer — ja, hvar finnes något ställe, der det icke talats om, hur det skall gå med de “ stora frågorna “! Mången påstår att, efter remitterandet på olika håll af k. maj: ts propositioner samt efter utgången af valen till det särskilda utskottet, dessa frågor äro ohjelpligen fallna; icke farre intala sig sjelfve och andra att det nog skall gå bra med dem till sist. Den ene vill uppskjuta afgörandet, en annan påskynda detsamma. Nästan en hvar vill lösa frågorna på sitt sätt och efter eget recept, under det att alla säga sig verkligen vilja komma till ett slut. Ingen finner det längre gå an att icke göra något allvarligt, men om detta skall ske nu eller framdeles, gälla endera frågan * eller båda, den ena först och den andra sen eller båda på en gång, derom är man så mycket mera oense, och så upplågar tvisten ånyo, ifall man dittills lyckats komma öfver-ens. Kunde någon blott bli klok på, hvad som i sjelfva / verket går åt våra samtida utom representationen i dessa dagar, så skulle man med mera tillförsigt än för närvarande kunna våga en gissning om huru det skall gå, inom den, med våra så mycket omtalade och omskrifna stora frågor. För egen del har förf. aldrig vågat tro att det slutliga afgörandet skulle försiggå fredligt och stilla, lätt och lustigt; dertill är han alldeles för gammal och misstrogen, och dertill äro frågorna i och för sig alldeles för stora. Förf.? som längesedan lemnat det politiska lifvet bakom sig, om han ens någonsin i egentlig mening kan sägas deri hafva deltagit, samt numera åtminstone blott som åskådare följer det rörliga vimlet af kammarens ledamöter, ömsande “ ställningar och förhållanden “ såsom det hette på Crusenstolpes tider; förf.
Regerings-Formen var händelsen, främsta rummet blifvit lemnadt åt frågorna angående stats-medlen; men näst Konungens pligt att för Stats-Utskoltel låta uppvisa Stats-Verkels tillstånd, samt, vid Lagtima Riksdag, för Riksförsamlingen låta framställa Slals-Veikels behof, följer i naturlig ordning Riksförsamlingens pligt att pröfva behofven och derefter anvisa de till dessa behofs fyllnad nödiga medlen. Detta har skett derigenom, att nuvarande 62 och 63 §§. blifvit flyttade framfor de Ivaline, som hittills närmast föregått dem. Den del, sorn närmast följer derpå, har Utskottet icke ansett vara i behof af någon ändring i ordningen. De dithörande ue från och med den 80:de till och med den 109:de i förslaget, eller nu varande 90:de §. RegeringsFormen, hafva bibehållit sin hittills varande ordning, med undantag deraf, att nuvarande 82:dra §. blifvit, såsom en del, intagen uti den, som motsvarar nuvarande 81 §., samt att Riksdags-Ordniugeus nuvarande 6ö:de § blifvit införd näst efter Regerings-Formens 89:de §. Sedan Regerings-Formens nuvarande 91—95:te §§., såsom ofvan blifvit anmärkt, erhållit en annan, lämpligare plats, efterföljes nuvarande 90:de §. omedelbart af nuvarande 96 och 97:de §§., af hvilka den senare är den enda af alla Regerings-Formens nuvarande §§, som utförligare beskrifver en valförrättning. Utskottet har egnat de åt Riksförsamlingen uppdragne valförrättningar synnerlig uppmärksamhet. Det har måst taga i betraktande de passioner, hvilka sådana förrättningar sätta i rörelse, och de missbruk, hvilka, under sådan inflytelse, kunde ega rum, om för hvarje nytt val en serskild forin Constitulions-UlskoUels Memorialj N.o 68. finge antagas, oell Utskotlet liar icke kunnat tveka att föreslå, att formen för dessa val äfven hädanefter bör vara i Grundlag stadgad.