Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Folkmängden i alla dessa socknar och nämnde 2:ne sfäder uppgick år 1850 till 91.949 personer och 4 Stals-Vtskollcls Ullålande N:o 163. socknarnes hemmantal utgjorde l,584f mantal. De produkter, som från denna vidsträckta landsort kunde afsättas och genom underlättade transporter tillhandahållas den allmänna varumarknaden, vore hufvudsakligen slcogseffekter, spanmål och viktualier, jemte ull och lin samt väfnader och andra alster af allmogens husslöjder, äfvensom jern-, tegeloch pappersbrukens tillverkningar. Hela ortens förnämsta afsattningsplats vore Carlshamn, dit betydliga qvantiteter af trävaror och spanmål för närvarande forslades, oaktadt det besvär och de kostnader, sorn med landt-transporterne måste vara förenade. Dernäst vore Wexiö ortens vigtigaste handelsplats med en stark tillförsel af kringliggande landsbygds produkter, isynnerhet vid marknadstiderna. Uti da från denna stad mera aflägsna trakter af nämnde landsort beredde kringresande uppköpare och der bosatte landthandlare det enda tillfälle till föryttrandet af de varor, som orten utöfver den egna konsumtionen framalstrade, och hvilka, utom de i anseende till transportkostnaderna oafsättliga skogseffekterna, hufvudsakligen bestodo i ladugårdsprodukter. Enligt vederbörande Förste Landtmätares afgifna intyg, skulle inom de socknar af Kronobergs län, som otngåfve den ifrågaställda kommunikationslinien eller vore belägna i närheten af densamma, finnas 83.000 tunnland dels med större och mindre säljbar skog bevuxen och dels till skogsvext tjenlig utmark, samt inom Asarums och Jemshögs socknar i Blekinge 54.000 tunnland, hvarifrån byggnadsvirke, ved och andra skogsprodukter kunde afsättas. Den nu uppgifna skogsarealen inom Kronobergs län beräknades, efter en återvext-tid af 100 år, kunna årligen lemna mer än 2,000 tolfter bjelkar och timmer, nära 8,000 tolfter plank och bräder samt 9 å 10,000 famnar ved.
Denna tillåtelse är i senare Författningar upprepad, och sist åter bekräftad i Kongl. Kungörelsen angående närmare bestämmande af landtmäns och städernas handtyerkares handelsfrihet den 28 sistlidne Augusti, hvarigenom landtman jemväl förklaras berättigade att i öppna bodar i städerna hålla sina tillverkningar till salu. I berörde Författningar har jag icke kunnat upptäcka några gränser, hvarutöfver landtmän icke skulle få utsträcka sin slöjdefrihet, och jag drager icke i betänkande att öppet bekänna min oförmåga att utstaka en sådan begränsning, sorn, efter mitt omdöme, hvarken kan finna stöd af rättsgrunder, eller påkallas af serskilda oeconomiska förhållanden. Hvad som från äldre tider intill närvarande varit frill, lärer numera icke böra inskränkas, utan endast vidare stadgas ock utvecklas. Af alla näringar äro de fördelaktigast, som man lyckas göra hemmastadda i allmogens hyddor, och böra således uppmuntras i stället att tillbakalrängas. 2:0 Den skattskyldighet till städerne, sorn blifvit ålagd på landet bosatte handtverkare. Alt vilja hafva Borgare på landet, som skola skatta till städerne, är lika så orimligt, som om landtbyggden skulle fordra att städerne contribuera till densamma. Svårligen finnes något mer orimligt, än att betala för intet annat ändamål än för att hafva en stad! Det starkaste argument, som näringsfrihetens vedersakare synes ega, är det ioo;de gångev omsagda ropet om ”borgerlig tunga.'’ Jag ville skilja emellan medborgerlig\ och borgerlig tunga, och anse den förra såsom utskyld till Staten, hvilken hvarje medborgare — Bonden, Borgaren, eller hvilken annan samhällsmedlem som helst, i mon af sitt yrke eller ställning i samhället, icke kan undgå att vidkännas; men den senare skulle ja? 'tro endast vara en skatt till communen eller staden, att betala dess utgifter. Hvem vidkommer dessa senare utskylder annat än stadens invånare och hvars fel är det, alt städernas administration är öfver höfvan dvr? Hvarföre skola småstäderna hafva serskilda domstolar, eller hvarföre behöfs serskilda uppbördsman der, för att upptaga den ringa skärf Staten härifrån får uppbära?
Nyttjar Sidenkläder. Hemmavarande Söner och Pupiller: N. N. Dricker Vin och Caffe N. N. Dito Dito, har ett FickUr Dito Döttrar och Pupiller : N. N. Dricker Caffe. Nyttjar Sidenkläder HusPresten N. N. Dricker Vin och Caffe. Spelar Kort. Nyttjar ett FickUr. Gouvernanten N.j N. Nyttjar Caffe och Sidenkläder ♦ , HandelsBokhållaren N. N. Dricker Vin och Caffe; Spelar Kort nyttjar ett FickUr ... Fabriksmästaren N. N, Nyttjar Caffe Gesällen N. N. Dito Hushållerskan N. N. Dricker Caffe. Brukar Sidenkläder . Kammartjertaren N. N. Dricker Vin. Spelar Kort. Nyttjar ett Ur Betjenten N. N. Nyttjar ett FickUr Drängen N. N. Afsäger sig Tobaks nyttjande N. N. Afsäger sig Bränvin* nyttjande . Pigan N. N. Nyttjar mindre Sidenpersedlar N, N. Dito Dito. Dricker Caffe./ Födelsedag. Innehafvande Embete eller Tjenst i Staden eller pä dess grund ägande eller Arrenderad Jord , Egendomar och Lågenheter, Verk och Inrättningar. Hfls mig bo följande N. N. Observeras. Om någon af den skattskyldiges Barn, Pupiller eller Husfolk äger sådane Egendomar och Lägenheter, Verk eller Inrättningar, hvarföre Afgift, jemlikt 2 Art. erlägges j utmärkes sådant bredevid namnet, och om någon af dem är Gift, upptages Hustrun näst efter Mannen xued utsättande af hvad hon utaf Öfverflöd nyttjar. (Lit, C, till Nlr 17 i Bihang till RiksSt, Prof, 1817—1818; Jlte Sami.) Formulaire. Uppgift til! BerednlngsCommitteen i N. N. Socken för år 18 2 tu 3 01 Värde.
Alt desse poster medföra den serskilda olägenhet, att de icke komma regelbundet, kan visserligen ej nekas; men, utom det de i allmänhet e äro så tunga att föra, som andra poster, bör anmärkas, att utrikes postens ankomst kan, om ej bestämdt, åtminstone med någorlunda säkerhet, å olika årstider,' förutses; samt att extra poster mera sällan inträffa, enär de, enligt Kongl. Circulairet den 1 g Februarii 1812, endast få begagnas [vid de tillfällen, då oförutsedde, högst vigtiga omständigheter dertill föranleda, öfver iakttagande af hvilken föreskrift nödig control uti samma Författning äfven blifvit stadgad genom skyldigheten för Öfver-Post-Direcleurs-Embetet att f r hvarje år lill Kongl. Maj:t insända förteckning på de af Publike Verk och Aucloriteter reqvirerade och afsände extra poster; och är således, i Ut kottens tanka, skäl icke för handen att från posthemmanen skilja forslingen af nyssnämnde poster förr, än sådant i sammanhang med den öfriga postskjutsen kan ske. Skyldigheten att föra enskildes lösväskor har ifrån längre tider tillbaka ålegat postförare, och de härom befintlige äldre Författningar hafva blif - 6 Statsoch Oeconomie-Utsholtens Utlåtande N:o 26. vit förnyade genom Kongl. Brefvet den 29 October 1823. Postförare äro äfven, enligt Kongl. Öfver-Post-Directionens Kungörelse den 8 Mars 1824, berättigade att derföre af Correspondenterne erhålla skäligt arfvode, hvilket, om de derom ej kunna åsämjas, hör af Öfver-Post-Directionen bestämmas. Då således vedergällning för lösväskornes förande redan finnes medgifven och stadgad, lärer äfven den alternativt framstälda fråga, om upphörande af omförmälde skyldighet, böra förfalla. I fråga om förhöjning i skjutslegan och posthemmanens förökande, hafva Utskotten ansett lämpligt att göra en korrt framställning af de åtgärder i desse afseenden, som sedan sista Riksdag, i följd af då fattade beslut, egt rum.
Den, som, lika med Borgareoch Bonde-stånden, vill, att presternas bland ordinarie räntor upptagna utlagor öfver hela riket utsättas till visst, för hvarje pastorat sammanräknadt, belopp i kontant, efter medelpris för de 20 åren 1824—1843, och fördenskull sådana persedlar, som blifvit godtgjorda efter mar - 6 Siats-Utskottets Memorial, N:o 519. kegång, beräknas, enligt nyssnämnde grund, i penningar, med uteslutande af mindre tal än skilling, på sätt i 3:dje punkten af Stats-ulskottets utlåtande N:o 242 rörande hemmausräntornas förenkling är vordet föreslaget, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit det uti Ja-propositionen intagna förslag, 6:te ■punkten, enligt hvilken någon allmän förändring med grundräntorna inom Stora Kopparbergs län ansetts icke kunna för närvarande ifrågakomma, är af Presteståndet lagd till handlingarna och af de öfriga trenne Riksstånden bifallen. Utskottets i 7:de punkten gjorda tillstyrkande, att den så kallade Fahlu kungsgårdshjelp måtte afskaffas emot samtidigt försvinnande af derför medgifven lindring i bevillningen, — är af Preste-ståndet afslagen; i följd hvaraf det öfriga af Utskottets förslag i denna punkt ansetts förfalla. Ridderskapet och Adeln har afslagit punkten i dess helhet, hvaremot Borgareoch Bonde-slånden densamma bifallit.
Riksdags-Ordnin-gen , besvarad; och då Utskottet, genom berörde förslag, ingalunda åsyftat en tillökning, utan snarare minskning af Länens antal och af Embetsmanna-peisonalen, samt den af Friherre Ehrenborgh uppgifne omständighet, att Kongl. Maj: t i Nåder varit betänkt på al hjelpa lidet af de med Rikets nuvarande indelning förknippade olägenheter, ickelärer utgöra något hinder för den underdåniga framställning i ämnet, som af Utskottet blifvit tillstyrkt; finnér Utskottet sig böra vidhålla dess gjorda hemställan, om underdån ing anhållan Ros Kongl; Maj:t, att en, efter locala förhållanden, invånarnes beqvämlighet och öfrige omständigheter lämpad ny administrativ och cameral indelning i de delar af Riket, hvarest sådant, efter anställande undersökningar, finnes af beli ofve t påkalladt, måtte, genom Kongl. Majris Nådiga försorg, till vägabringas ; dock med tillägg af det vilkor, att en sadan indelning icke md til' förökning af Länens eller dess Embetsmäns antal Jöranleda. Slockholm den b Maji i834. STOCKHOLM, hos Ludv. Westerberg, i834» Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utslottets jBelänhande JV:o j6. i N:o 76. Ankom till Exp.-Utsk. den i3 Junii. Betänkande, i anledning af väckt fråga om rättighet till enkel tjensteårs-beräkning för Prestman, som till Lärare vid Lancaster-Skola antages. Uli ett lill Utskottets handläggning remitleradt Memorial, har Grefve Cronhjelm, Otto August, föreslagit, att, i likhet med hvad vid sistförflutne Riksdag egde rum, den underdåniga anhållan mätte hos Kgl. Majit framställas: att en Prestman, som af vederbörande Direction är antagen lill Lärare vid en Lancaster-Skola, hvarest minst 7$ Barn undervisas, måtte dels i
Men, då författaren befarar, att i början tilläfventyrs vid åtskilliga Stationer skulle saknas personer, sorn vågade åtaga sig den ännu oförsökta befattningen, att på sådana villkor vara Skjutshållare, har han föreslagit, att Förväg - 724 Besv, och Ekon. Utslc. Bctänkanden. narnes framskaffande viel de Stationer, der dugelige Skjutshållare ej vore att tillgå, skedde med Hållhästarne, sorn förut varit till Gästgifvaregårdarne anslagne, då Gästgifvaren borde erhålla 15Ö Rd., hvilka anses motsvara Vagaens underhållande, hvaremot Staten ägde til'godonjuta den besparda Tostaflöningen, jemte afgiften för sådana paketer och kappsäckar, sorn af andra an resande medsändas. Sådant skulle för de skjutsande, utom åtskilliga andra, äfven medföra den förmon, att de på bestämd tid finge verkställa skjutsningen, och det vanliga väntningsdygnet försvunne, derigenom en mängd Mans»och Hästedegsverken öfver iliket samrnanlägdt bespardes, hvarförutan det icke skulle vara af ringa vigt för de skjutsande, att sjelfve få köra och vårda sina Hästar. Memorialets författare har likväl insett behofvet för en del resande att anställa resor med egna åkedon, och, med afseende derpå, föreslagit, att reserveskjutsen till detta ändamål, på satt som hittills, bibehölles, men skjutslegan för dess begagnande skulle tiil 50 eller 100 procent emot Forvagnslegsn förhöjas, och således med 27, eller till och med 56 Sk. Banco utgå. I öfrigt har författaren sökt visa nödvändigheten deraf, att Gästgifvaregårdar afskaffas på åtskilliga smärre vägar, der de onödigtvis blifvit inrättade, ofta till obetydlig genhet för de resande, och tillika önskat att, utom Embetsoch Tjenstemän, då de resa i Embetsärender, ingen sorn har egna fia - Besv. och Ekon. Utsk.
Ja , Herr Grefwe och Landt-Marskalk, det är Herr ^)fwersten och Commcndeuren Lckönström, som, utom wid frägan om Successionen, de§ Mcdbrödcr i Utskottet derstädes ej sedt, och jag trodde skyldigheten fordra , att fdrst e) försumma sä angelägna gbromäl, som Herr Grefwcn och Landt-Marskalken sjelf wet i Hemliga Utskottet flera gänger fdrewarit, och för dek andra, dä helt och hällit enskilta skäl nödga en att borrtresa, anmälan hos Ordförande borde föregä. Häruti instämde Herr Gyllenkrook, Goran, och ännu en och annan Ledamot af Ridderskapet och Adeln. Herr Grefwen och Landt, Marsk al ken upgaf, att Herr 8csiönström hos honom anmält sin bortresa, och Herr Landt-Marskalken hos Konungen; samt att wid Hemliga Utskottets sista sammanträde hade Herr skönström warit sjuk, men wore nu äter tilfrisknad, och äfwen redan till Staden äterkommcn. Derefter uplästcs och godkändes ofwanberörde Prokocolls-Utdrag sädant som följer; rv6 Den 6 September. Utdrag af Protocollet hältet i Högloft. Ridderssapets och Adelns klenum ben 5 September 1809. S. D. Föredrogs dek Wällofl. Borgare-Skändets den i8:de Julli uplästa och pä bordet lagda Protocolls-Utdrag af den i4:de i samina mänad, äspftande en förklarings erhäklande af Ridderskapcts och Adelns hus i Städerna under Fredstider.
Genom den af Ständerna antagna valprincipen skulle i stiftsstyrelserna lemnäs rum för ett nytt element, — och denna organisation motiverades af då varande Lag-Utskott, bland annat, dermed, att Domkapitlen sålunda skulle »kunna påräkna det förtroende, hvarförutan deras verksamhet ej blefve fruktbringande.» Det nu ifrågavarande förslaget är dock bygdt på helt andra grunder. Motionären har uteslutande tagit till ledning »häfdens» vittnesbörd. Utskottet skattar detta vittnesbörd högt i afseende å alla de rättsförhållanden, som utgöra grundvalarna för ett folks sedliga lif, och vill icke bestrida, att det kan vara af betydelse jemväl i organisationsfrågor. Men utom det att den häfd, hvarom nu är fråga, i en icke oväsendtlig mån leder sitt ursprung från den katholska kyrkans välde i vårt land, hvilken kyrka inlade i begreppet af ecklesiastik-styrelse en betydelse och en verksamhetssfer, som icke torde i allo öfverensstämma med ett protestantiskt folks åskådningssätt, måste härvid jemväl erinras, att ett konseqvent genomförande af denna häfdens princip skulle leda derhän, att ingen förändring alls borde ifrågakomma, — att det gamla skulle blifva evigt bestående, huru tiderna och föreställningssätten än vexlade. Lagstiftaren kan derföre icke bygga på häfden i vidsträcktare mån än så vidt den ännu eger stöd af den allmänna meningen. Saknas detta stöd, då måste i lagstiftningen inläggas ett förvngringens eller pånyttfödelsens element, mäktigt att ingjuta ett friskare lif i eljest stelnande former. Det är ett sådant element, som i detta fall Rikets sednast församlade Ständer funno nödigt, men som icke igenfinnes i nu ifrågakomma förslug. Men i allt fall och hvilka åsigter man än i nyssberörde hänseende må hysa, så är dock det uppen bart, att ifrågavarande förslag, helst med afseende derå, att de föreslagna Kapitel pasto - Lag-Utskottets Betänkande
Utsk. neslandet gagneligt företag, anser Utskottet, för sin de], någon pröfnings-rätt icke tillkomma Rikets Ständer i frågor, som röra krigsfolkets användande på sätt Konungen, öfverensstämmelse med Kneckte Contracten, finner för Riket nyttigast; Och afstyrker Utskottet följaktligen nu, likasom vid förra Riksdagen, då fråga af nästan lika beskaffenhet Väcktes, bifall till Molionerne i denna del. Vidkommande åter den yrkade förpligtelsen för enskilda Bolag, dels att ersätta och godtgöra Rote och Soldat, i händelse den senare under utöfningen af det arbefe, hvartill hail blifvit commenderad, varder så skadad, att han icke vidare kan tjena som Soldat, dels ock att tilldela något understöd åt Enka efter Soldat, som under utöfningen af sådant arbete vådeligen omkommer; så enär det icke kati bestridas, att' ett verkligt och ganska känbart lidande tillskyndas Rotehållare och Soldat, då denne under en arbetscommendering varder obrukbar till krigstjenst, äfvensom allt skäl dertill synes vara, att Roten erhåller någon ersättning för karl, som i dylikt arbete mister lif, samt Enka, efter en sådan, något understöd; anser Utskottet sig böra föreslå, det Rikets Högloft, Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om vidtagande af sådan författning, att, enär arbetscommenderingar hädanefter 6 . Btsv. och OttonUtsk’ I begagnas af enskilda personer eller Bolag , som redan epa eller få rättighet till cornnv-nderingar, dem må åligga, att, i liänd"lse Soldat genom arbetet så såras eller skadas, att han nödgas lemna krigstjensten, lonna honom ett emot skadan och hans li* dmde svarande, årligt underhåll, äfvensom O oh, alt, då Soldat under arbetet skadas eljer omkommer, i bäggö dessa fall ersätta Roten dess häraf uppkommande lörlust , i förhållande lill karlens ålder, och i det senare till hans efterlemnade
Den qvinliga blygheten och fruktan för oförmåga stridde med begäret att rycka denna flicka ur sitt elände, och om alla tegat hade hon måhända icke motstått sitt hjertas kraf, men nu steg en gammal bonde i byn fram, bockade sig och höll hatten öfver käppen mot bröstet. – Med förlof, nådi’ kyrkherre – började han – så vet jag slättes icke någon i vå’n by som skulle vilja taga Banka-Lotta till sig, för se! litet hvan vill gerna behålla sitt, och hvar och en vet nog hvad vanor Banka-Lotta fått lära af mor-si’, och något litet så när ha’ vi väl kunnat hylla tösa här i byn, efter ho’ ä’ barnfödder här, när vi bara sluppet den satans Bankesan sjelf, men se, allt se’n den deringa stora stölda på våran blekebacke nu i höst, så – med förlof – så har rätt ingen tålt ’na, utan ho’ har gått ut och in i stufvera, och fått en brödbit här och en brödbit der, med förbehåll att ho’ skulle gå sin väg och intet komma igen snart. – Gode Gud! ett sådant elände! – sade kyrkoherden och såg upp på flickan, utför hvars kinder ett par tårar föllo. Dessa tårar föllo äfven på Elins hjerta, och vägde ned den vågskålen, som innehöll hennes gränslösa, nästan oemotståndliga håg, att från en synbar afgrund draga ett hjelplöst offer. Alla hade stint sett på henne vid hennes inträde, och mången hviskning hade hväst under kyrkoherdens upprepade frågor till Banka-Lotta, men nu fästades hvarje öga på henne (Elin), då hon dristigt och utan tvekan, men ändå högt rodnande, banade sig rum genom folkhopen, som gerna vek åt sidan för henne, och då hon framgick till bordet, och sakta men tydligt tilltalade kyrkoherden sålunda: – Jag är visst icke annat än en fattig tjenstepiga i systers och svågers hus, men ändå tror jag mig om att töras fråga, om intet Lotta kunde bli när oss i Viken en liten tid.
Domstolen vid granskning af förslaget anmärkt, dels icke är på ett fullt tydligt sätt affattad i fråga derom att omförmälda svågerlag borde fortfarande utgöra laga jäf för domare och vittnen, och dels skulle medföra upphörandet af de laga jäf för landtmätare och gode män, som dylika svågerlagsförhållanden nu enligt Skiftes-stadgan utgöra; samt det förevarande förslagets antagande skulle på det vid innevarande riksmöte Eder förelagda förslag till ny Strafflag medföra den inverkan, att otukt emellan personer i svågerlag dels icke finge i allmänhet af allmän åklagare åtalas, och dels blefve i de fall, då åtal kunde ega rum, belagdt med lindrigare ansvar, än som i förslaget varit afsedt, har Jag, efter att jemväl hafva inhemtat Stats-Rådets yttrande, funnit Mig förhindrad att Edert ifrågavarande förslag bifalla; men då bland skälen för den ifrågasatta förändringen jemväl förekommer afseendet å den kostnad, som är förenad med utverkande af Mitt tillstånd för besvågrade personer att med hvarandra ingå äktenskap, vill Jag särskildt taga i öfvervägande, huruvida icke, till minskning af berörda kostnad, giftermåls-resolutioner för besvågrade må från stämpeipappersafgift befrias. Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, med ail Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Stockholm, tryckt hos Sam. Romstedt, ises. ANTECKNINGÅR om Allmänna Vägoch Vattenbyggnadsarbeten i Sverige, omfattande åren 1860—1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1862. MOT/JM)iO&TK:ir jhniiiij!!(iio •Ö38I—0B8I aoié , Till följd af Rikets Ständers framställning i underd. skrifvelse af den 21 Mars 1837, och Kongl. Maj:ts i anledning deraf, genom Nådigt bref af den 5:dje April samma år, meddelade befallning, »att Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbygnader, till upplysning för Rikets
RiksgåldsContoiret ställda förbindelse å 80,000 R:dr med 5 procents årlig ränta, tillika innefattande öfrige stadgade belalningsvilkor; hvilken förbindelse, genom Bolagets försorg och på dess bekostnad, äfven bör vara betryggad genom första inteckningen uti Canaloch Slussverket med alla dertill hörande 'Hemman, Verk och Inrättningar, och dessutom aflemnas Directionens serskilda förbindelse, hvarigenom åt RiksgåldsContoiret upplåtes rättighet, att, i händelse de stadgade Capitaloch Råntebetalningarne icke varda behörigen fullgjorde, genast erhålla laga iyförsel 54 Exp. Utsk. Förslag till tind. Skrif o. N:o 324, 323. uti Bolagets alla inkomster, af livad namn de vara må, lill skuldens gäldande. Detta få, till svar å den Nådiga Propositionen , R. St. härigenom i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 22 Jan. 4830. Preste-Ståndet d. 25 . Borgare-Ståndet d. 25 Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, J angående förändring och tillägg i Ans rörighet s Lagar na för R:s St:s Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö. S. A. K. Sedan E. K. M., vid pröfning af det förslag, Rikets år 1823 församlade Ständer uppgjort, till Ansvarighetslag för de af R. St. förordnade Directeurer vid DiscontContoiren i Götheborg oell Malmö, funnit förslagets, utaf följande innehåll varande, 6:te "Öfver HofRättens "Utslag i dessa mål kunna väl underdåniga besvär hos K. M. anföras; dock må dun Dire - Exp. Utsk. Förslag till und. Skrife. N:o 325. 55 "cteur, som genom HofRåttens Beslut blifvit "förklarad förlustig
Dihlström, som år 1840 afträdt sina tillgångar till borgenärers förnöjande, jemlikt Kongl. Bref* vet den 29 Oktober 1842, undfått tillstånd att på det sätt infria de skulder, lör hvilka han hos Manufakturoch Ull-Diskontfonderna häftade, utgörande, efLer afdrag af beräknade framtida inbetalningar af åtskilliga andra personer, hvilka med Dihlström delade ansvarighet för gälden, till förstnämnde fond 17,799 R:dr och till den sednare 691 R:dr, eller tillsammans 18,490 R:dr, att 4>5oo R:dr deraf skulle, jemte 4 procent årlig ränta, inbetalas med 900 R:dr årligen och återstående skuldbeloppet amorteras genom årlig afbetalning af 666 R:dr 3a sk.; att till säkerhet - 9 ~ för fullgörandet af nämnde betalningsskyldighet, Manufakturoch U11- Diskontfonderna erhållit inteckning uti Dihlströms här i staden belägna fabriks-egendom för ett belopp af 19,390 R:dr; men hvilken inteckning, dels i anseende till äldre gravationer, dels i följd af egendomens låga brandförsäkringsvärde, 35,000 R:dr, icke kunde betraktas såsom innefattande full säkerhet för godtgörande af fondernas fordringsanspråk; samt att, sedan merberörde fabriks-egendom numera blifvit till Stockholms Stadsnämnd försåld, i ändamål att användas till en arbets-inrättning, bemälte Nämnd, på grund af Kongl. Maj:ts, uti nådigt Bref den 3 Juli 1844> der" till lemnade bifall, fått öfvertaga ofvannämnde inteckningar till ett sammanräknadt belopp af i5,54o Rd:r, med skyldighet att, på sätt och i den ordning, Dihlström, enligt Kongl. Brefvet den 29 Oktober 1842, sig förbundit, å sistberörde lånesumma årligen verkställa afbetalningar; hvarjemte för återstoden al fondernas fordringar, eller 2,950 R:dr, säkerhet, blifvit ställd genom förlagsinteckning uti Dihlströms då och framdeles ägande fabriks-rudimaterier, färdigt ocb ofärdigt gods samt redskap och machinerier.