Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det Stats-utskoltet nu skolat till Rikets Ständers kännedom och pröfning anmäla Kongl. Majrts i förevarande hänseende gjorda nådiga framställning, får Utskottet förklara, att, ehuru nogsamt inseende ärendets grannlaga och maktpåliggande beskaffenhet, Utskottet likväl, med liflig öfvertygelse om Svenska folkets vilja och förmåga att, för upprätthållande af fosterlandets sanna ära och betryggande af dess sjelfbestånd, underkasta sig de uppoffringar, sorn omsorgen för dessa nationens dyrbaraste intressen kan påkalla, och med full tillförsigt derjemte till Kongl. Maj:ts visa bedömande af de åtgärder, som för uppnåendet af nämnde vigtiga ändamål må vara behöfliga eller lämpliga, icke tvekat att tillstyrka, det Rikets Ständer måtte, till bestridande af kostnaderna för nödiga förberedande rustningar och andra åtgärder, som af de politiska förhållandena kunna påkallas, till Kongl. Maj:ls disposition å riksgälds-kontoret anvisa en kreditivsumma af Två millionor riksdaler banko, alt, i mån af behof och emot framtida redovisning, lyftas. Stockholm den 8 Maj 1848. STOCKHOLM. Östlund & Berling, 1848. Stäts-U/skotfe/s Utlät ande., N:o 1C4. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Mej, kl. 10 f. m. Utiätande, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om upphörande af s. k. liggetidsoch nådårs-besparingar vid tillträden «/ embeten och tjenster på rikets stat, samt om årliga anslag till Armeens och Civilstatens pensions-kassor och Andralitets-krigsmans-kassan, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnda besparingar åtnjuta. (U. A.) Sedan, i anledning af förekommen fråga om upphäfvande af nu gällande föreskrifter, i afseende på de löne-innehållningar, hvilka, under benämning af vakansoch liggetidssamt nådårs-besparingar, ega rum vid tillträdet af de Hesla militära och civila embeten och tjenster å rikets stat, Kongl.
– »Vet du, Beylon, min svägerska är gudomlig.« – »Detsamma tycker hela Sverige.« – »Hvilka söta fötter, hvilka mjuka händer, hvilken mjellhvit hals, hvilken smärt, rak och fyllig växt, hvilken fin ansigtsbildning och hvilka ögon sedan! Du skulle se henne dansa, Beylon, hvilken värdighet och behag i alla hennes rörelser! Min Gud, hvad hon är intagande!« – »Allt det der är ganska sannt, men är ändå långt ifrån det mest beundransvärda hos vår dyrkade kronprinsessa. Prinsen nämner ju ingenting om hennes jemna och lugna lynne, om hennes odlade förstånd och om hennes förträffliga hjerta. – »Åh jo! jag vet, jag vet; men det är dock något helt annat, jag ville be dig säga mig, Beylon, ty du har reda på allting, som rör oss.« – »Prinsen känner, att jag gerna gör till viljes, om jag kan.« – »Det kan du visst, min söta Beylon; säg mig således, om du tror, att Gustaf och Sophia verkligen hålla af hvarandra?« – (Hastigt, med allvar och eftertryck) »Derom är jag fullkomligt förvissad. Men huru kan prinsen framställa en så besynnerlig fråga, efter den beskrifning, som nyss gjordes på Hennes Kongl. Höghets prisvärda egenskaper?« – »Jag tycker ej, att de se riktigt kära ut å någondera sidan, och jag skulle ingenting ha emot, om hon funne, att jag tycker mera om henne, än Gustaf.« – »Jag hvarken förstår, eller bekymrar mig om att begripa prinsens tal. Att Hennes Kongl. Höghet hyser vänskap för alla sin gemåls syskon, derom är jag lika öfvertygad, som att kronprinsen innehar det första, ja, det enda rummet i hennes hjerta, på samma sätt som hon i hans.« – (Snäsande) »Det der kunde jag sagt mig sjelf. Derom hade jag ej behöft fråga Beylon.« – »Och sannerligen tycker jag, att prinsen gjort bäst att icke fråga hvad han visste förut. Tillåt nu i stället mig att fråga tillbaka: om prinsen fällt några yttranden till Hennes Kongl.
St:r afskrifva, ty man behöfver ju ej vara skyldig sig, säga R. St:r vid dylika tillfällen, och så blefve äfven här fallet efter någon tids förlopp. Omflytta tiden för k red i t i v ets inbetalning, om detta är en fördel för Riksg:sKont., eller minska den, om den är öfverflödigt lång, men borttåg den ej — detta är i korthet min tanka. Att afgöra någonting i denna fråga förr, än StatsUtsk inkommit med en förslagsberäkning öfver Riksg:sKont:s ställning, synes mig likväl, i alla afseenden, olämpligt, emedan man då först kan se om några utomordentliga åtgärder äro nödvändiga. Gr. Lagerbjelke: En värd talare, Gr. Frölich, har påpe kat huruledes han föreställde sig, att den af mig föreslagne åtgärd skulle derutinnan vara felaktig, att den förskaffar Banken ännu mera af en sådan valuta, som väl vore realisabel, men som ingen vill hafva. Så är likväl icke förhållandet, ty alla de obligationer, hvilka jag föreslagit tili inlösning från Banken, äro redan upsagde och skola med Svenska bankosedlar, eller klingande mynt, inlösas d. 1 Äng. detta år. Således torde Gr. Frölich finna, att hans farhåga är alldeles grundlös. Hvad åter beträffar den af Frih. Tersmeden åberopade kalkyl, så är af honom ganska riktigt upgifvet, att i denna kalkyl icke ingick de obligationer, som Riksg:sKont. äger och hvilka nu äro upsagde, så att den summa, som genom dem kommer att till Kont. inflyta, öfverskjuter denna kalkyl.
F:s. 17 §. skall Konungens domsrätt uppdragas 12 af honom utnämnde lagkunnige män. Häraf finner man sålunda ytterligare, att Konungen icke bör kunna döma eller afgöra några rättsfrågor i Stats-Rådet, 3:o Enligt 16 §. R. F., bör Konungen ingen förderfva eller förderfva låta — —- lill välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges Lag och laga stadgar föreskrifva. Här bestämmes således uttryckligen, att alla rättsfrågor skola af vederbörande Domstolar ransakas och afdömas. 4:o I 2 4;de Mom. af TryckfrihetsFörordningen stadgas, att, i hvad Rättegång som helst, en part val'må vafa tiltätétp att, innan dom eller utslag fallit, efter eget val, genom tryck kungöra inlagor, besvär och anklagelse; men att en sådan part äfven åligger vederpartens förklaring derå, i , . i > A , ' » ' ' ' -J Bi/. t. Constitutions-Utskottefs Memorial N:o 30. 35 jemte Domstolens utlåtande deröfver och Ledamöternas serskilda vota, genom tryck kunniga göra, så att allt hvad som hörer till en fullständig upplysning om sjelfva saken, dess behandlingssätt och utslagets grunder må till allmänhetens kunskap komma. \D ‘' * v ‘ ‘ " L' ' *■ ' 1 1 * ' w v ■*' v - ' * • • ; * Men när man besinnar, att Stats-Rådets protocoll och handlingar icke kunna utan serskildt tillstånd till tryckning utbekommäs, så finner man tydligt, att Lagstiftarens mening varit, det rättsfrå-> gor icke borde i Stats-Rådet afgöras. 5:o Slutligen stadgas i, 5 §, af Ansvarighets-Lagen för Konungens Rådgifvare, att, om, genom någon af förenämnde Embetsmäns tillstyrkande eller underlåtande alt göra föreställningar, — förloras gods, löst eller fast, utan laga ransakning och dom, straffås ofvanbemälde Embetsman för sådant lagstridigt förhållande.
Men saken är dock af den vigt, serdeles som den allmänna krediten väsendtligen deraf beror, att dess genomförande ej kan lemnäs åsido; och derföre får Utskottet, som anser de speciella frågorna om tiden hvarifrån influtne medel böra förräntas och om förmyndares arfvode, i viss mohn, vara beroende af sättet, hvarpå förmydareväsendet kommer att ordnas, och derföre icke eller nu böra till serskild åtgärd föranleda, med anledning af i förevarande ämne väckta motioner och framställda förslag, vördsamt tillstyrka, det mätte Rikets Stunder, under åberopande af hvad Utskottet här ofvan anfört, hos Kongl. May.t i underdånighet anhålla, del måtte Kongl. Majli låta utarbeta förslag för ordnande af förmyndareväsendet, med tillämpning af föreslående grunder, samt derefter nådig proposition i ämnet till nästkommande Ständer aflåta. Beträffande derefter frågan angående de tysta förmånsrätterne, i hvilken del af lagstiftningen vice Talmannen Zetterberg jemväl yrkat den förändring, att dessa förmånsrätter, så vidt de verkade menligt på realkrediten, måtte afskaffas; så enär motionären framställt detta; yrkande, under förutsättning att förmyndareväsendet komme att ordnas i enlighet med hans i den delen framställda förslag, samt någon förändring i nu ifrågaställde del af lagstiftningen, jemlikt Ständernas tillförene uttalade, af Utskottet delade åsigt, ej 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8,5. eller, utan minskning i omyndiges rätt, kan tillvägabringas innan förmyndarevården varder så ordnad att de omyndigas säkerhet är betryggad, utan afseende fi dem medgifven förmånsrätt, torde ett dylikt ordnande jemväl först böra föregå; och derföre hemställer Utskottet vördsamt, att Rikets Ständer måtte förklara det em form alde yrkande nu ej kan bifalla/. Stockholm den 20 Augusti 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. ■Lag-Vtskottets Betänkande, N:o 59. 1 N;o 59.
Ut sk, Betänk anden. 151 N:r 59, fliksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsocli 'EkonomiUtskotts Betänkande i anledning af väckt fråga om Spekt aldernäs inställande på de större Högtidsdagarna m. m. Genom ProtocollsUtdrag af den 5te nästlid-» ne Januari har ifrån Högvördiga PrestStåndet till Utskottet blifvit remitteradt ett Me. inorial i detta ämne af Tjenstförrättande Öfver-HofPredikanten m. m. Herr Doctor Hedrén, deruti anföres: att, om i ett bildade samhälle det icke allenast är lofligt, utan ock nyttigt, att nied. valda och anständiga jiöjen uppmuntra de, af den hvardagliga mödan nedtryckta sinnen, förmildra det sträfva och tröga af ett svårmodigt lynne, och genom framställningen af det sköna i dess bildliga former, förädla det nationella tankeoch lefnadssättet, så vill dock vara nödigt, att denna omsorg subordineras den högre omtankan för Samhällets religiösa och moraliska förädling; att det icke kan vara likgiltigt, om motsatsen inträffar, om det heliga icke blott får sitt rum bredvid, utan sättes efter det profana, om den ena delen af Allmänheten, ömtålig i sin Gudsfruktan, blifver stött och förargad vid åsynen af Kyrkans vanhelgd, och den andra, lättsinnig och vacklande i sina grundsatser, förvillas till glömska och förakt af heliga inrättningar, då de fa'stmera gemensamt borde hållas till beständig åtan - JSesv. och 'Elion. Utsh, Betänkande^ åa o<-ii vördnad för det ena nödvändiga, SamSvallets o h mensklighetens yttersta inål:
Missgernings-Balken, innehållande, att den, som kastar in i annan mans bus, gård eller farkost sten, stång eller annat, ”att dermed skada göra,” endast skall böta Fem daler; och hade derföre en förändring af denna lagparagraf, såsom en nödvändig följd af Ut - La g-Utskottets Betänkande , N.-o 47 skottets ifrågavarande förslag, efter mitt omdöme, bordt i sammanhang dermed tillvägabringa». Föi' den, som af okynne, men utan begagnande af kastvapen, inslår annans fenster, anser jag de af Utskottet föreslagna böter, Tre R:dr 16 sk., utgöra en lämplig näpst; men deremot kunna de högsta böter, som Utskottet föreslagit, eller 13 R:dr 16 sk., efter mitt omdöme, icke betragtas såsom en tillfyllestgörande bestraffning för den, som, i uppsåt alt skada, inslår fenster med sten, eller annat dylikt, som lifsfarligt vara kan, i hvilket fall jag anser brottet böra blifsra urbota, derest någon menniska vistades i det rum, dit inkastningen skedde, eller om förbrytaren ej gitter styrka, det lian vid den brottsliga bandlingens begående afvetat, att ingen menniska uti rummet sig uppehölle. Till ytterligare stöd för denna min åsigt, får jag jemväl åberopa min reservation viel Lag-Utskottets Betänkande N:o 46, i fråga om ansvar för den, som i oträngdt mål begagnar lifsfarligt vapen. För att visa den stora inconseqvens, sorn, i min tanke, skulle uti lagstiftningsväg begås, i fall Utskottets förslag antogs, utan att 20 Cap. 6 §.
Visserligen har vid föreg:de riksdagar rolehållarnes rätt beklagligtvis blifvit illa bevakad, men, efter mitt förmenande, vid ingen riksdag sämre än vid denna. Genom Ständernes beslut vid 1809 och 1810 årens riksdagar bestämdes, att all jord, som då Den i5 April e. m. 53 icke drog ordin, rotering, skulle, utan afseende å dess beskaffenhet, med extra rotering beläggas. Vid alla riksdagar derefter, ända lill den af år i8?,3, var aldrig fråga om annat än extra rotering, och uti skriftvexlingarna i ämnet de båda statsmakterna emellan nämndes aldrig ett enda ord derom, att med ordin, rotering betunga ifrågavar. oroterade jord. Men vid 1823 års riksdag, efter af K. M. derom meddelad propos., beslöto R. St. att, enär man vid föreg:de undersökningar fått reda på åtskillig oroterad jord af kronoskatteoch frälsenatur, sådan oprivilegierad jord skulle vid roteringsfö'rrättningarna från den s. k. privilegierade jorden ”afskiljas”, d. v. s. särskildt behandlas; och detta Ständernes beslut har man tydt så, som skulle ifrågavar. jord redan blifvit förp I ig t ad alt i ordin, roteringen taga lika stor del, som den af ålder roteVade jorden. En sådan tydning af nämnda beslut kan jag för min del icke medgifva vara riktig, enär jag omöjligen kan finna, att beslutet om ifrågavar. jords afskiljande eller särskilda behandling var detsamma, som ett beslut om dess beläggande med ordin, rotering. Då Ständerne sedan vid 1834—35 årens riksdag yttrade, att sådan oprivilegierad jord skulle betala vacance-afgift, tror jag icke att Ständerne bestämde huru mycket denna vacanceafgift sknlle utgöra. Jag styrkes i denna min öfvertygelse deraf, att K. M. i Dess propos. vid denna riksdag till Ständerna öfverlemoat att bestämma till huru stort belopp denna afgift framdeles skall utgå.
Det är med anledning af en utaf Per Östman från Wester-Norrlands län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 4741, som Allmänna Besvärso<ch Ekonomi-Utskottet har att meddela utlåtande i ett ämne, som alltsedan ofvanberörda instruktion utfärdades, vid riksdagarne gjorts till föremål för Rikets Ständers pröfning, men hittills mötts af sådan meningsskiljaktighet, att, till följd af grundlagens föreskrift, de väckta frågorna förfall it. Likasom denna gång motionären synes hafva hufvudsakligen fästat sig vid den omständigheten, att Kongl. Maj:ts nådiga instruktion för Landshöfdingarne den 10 November 1855, i 66 §, innehåller bemyndigande för Landshöfding att, i händelse Lands-sekreterare eller Lands-kamererare i tjensten beträdes med fel och försummelser, hvartill äfven hänföres att mot Landshöfdingen visa v vanvördnad eller ohörsamhet’’, skilja den felaktige från tjenstens utöfning, på samma gång Landshöfdingen låter emot honom anställa åtal; likaså har äfven tillförene mesta vigt lagts uppå anmärkningen emot berörda förfogande. Utskottet har också häråt egnat en omsorgsfull granskning, som ledt Utskottet till det omdöme, att omförmälda stadgande icke väl öfverensstämmer med grunden för vårt närvarande statsskick, på samma gång det innefattar en nyhet, hvartill samhällslifvets utveckling inom vårt fädernesland icke gifver någon anledning. Uti Sveriges likasom i hvarje verkligt konstitutionel stats samhällsförfattning ingår såsom ett utmärkande drag grundsatsen, att embetsmännen i aliBih. lill Ii. St. S Sami. 2# Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ltskut tel> Betänkande N:o 9J. mänhet icke kunna afdätttas utan dom och ransakning.
Diskontverken fördelad som följer, nemligen: på Banko-Diskontverket R:dr 135,000: — „ Låne-Kontoret i Götheborg „ 45,000: — „ d:o i Malmö „ 20,000: — S:gr R:dr 200,000: —- Till Bankens Reservfond äro, i följd häraf, till den 13 nästlidne September, öfverförda: Revisorernes Berätt. ang. Bankoverket. 8 58 af Banko-Diskontverket „ Låne-Kontoret i Götheborg . R:dr 135,000: — „ 30,000: — S:gr R:dr 165,000: — Återstående innehållningen för innevarande år uppgår således till: för Låne-Kontoret i Götheborg 15,000: — 20,000: — d:o i Malmö Summa Bänt 200,000: — Revisorerne för granskning af Låne-Kontorets i Götheborg förvaltning och räkenskaper för nästlidet år hafva, i den af dem afgifna berättelse, anmält, att de för lånerörelsen derstädes anslagna fonder visat sig vara för behofvet otillräckliga, så att från Allmänna Diskont-fonden beviljade lån, som i brist af tillgång icke kunnat utassigneras, under sednare åren ständigt uppgått till ganska betydliga summor och vid nästlidet års slut belöpte sig till 454,300 R:dr, samt att jemväl ansökningar om lån från Handelsoch Närings-Diskontfonden till stort antal och belopp, måst, för bristande tillgång till deras belånande, tillbakavisas. Med anledning häraf, och då indragningen af tidtals erhållna förstärkningsmedel fortfore, hafva bemälde Revisorer, till förekommande af dessa ofta inträffande fluktuationer i lånerörelsen och den våda, som deraf kunde uppstå för närings-idkare, helst under tider då bruksrörelsen lede af hämmad export och vore i behof af ett kraftigare understöd, hemställt att någon betydligare förhöjning i Diskontfonderna måtte vid blifvande riksdag af Rikets Ständer för LåneKontoret i Götheborg anslås.
Lag alldeles saknades; och lätt kunde de, som ej kände det hemliga motivet, med en på mångfaldiga andra ärender delad uppmärksamhet, låta öfvertyga sig om nödvändigheten af det förra och bristen af det sednare. Men äfven om sådane försök skulle uteblifva eller sakna framgång, är det dock visst, att en Lag, som bör gälla för en lång framtid, sällan kan, såsom sig bör, i tanken uppfattas, (än) mindre uttrycken deri rätteligen bestämmas på några få dagar. Ett stadgande, som finnes uti ett icke hoprafsadt utan genom långliga tiders erfarenhet eller mogen öfverläggning tillkommet Lagverk, är sällan så i sitt inre väsende isoleradt, att det ej står i sammanhang med mångfaldiga andra stadganden, hvilket sammanhang den lagkunnige också kan efter noggrann forskning redan hafva insett och utredt, utan att derföre på kort tid kunna öfverse ett nytt eller förändradt stadgandes inflytande på det hela: en öfversigt, som ofelbart är desto mera nödvändig, som förändringen, derest icke allt dermed gemenskap ägande derefter tillika modificoras, skall göra detta öfriga antingen onyttigt eller obegripeligt och contradictoriskt. Huru ofta känner icke dessutom i dessa, så väl som i andra ärenden, tänkaren behofvet af andres enahanda bemödanden? Mången gång förblifver han inskränkt inom en viss ensidig synpunct, vid hvilken hans tankekraft, ju mera den dermed sysselsättes, ännu mera likasom fjättras; och är det endast genom andre forskares eller erfarnes meddelade olika sätt att se, som han då i det hela kan vinna det ljus, han förut förgäfves sökt. På en Riksdag underkastas väl de gjorda förslag mångas pröfning, men de flestes uppmärksamhet, delad Bilaga .J till Mern. N:o 8. 149 på för många andra ämnen, kan ej fästa sig på alla med all den kraft, dertill torde behöfvas.
Det kaslar nemi. en skugga på den första statsmakten, i det att den misstankan kunde tilläfventyrs insmyga sig: atl, förmedelst detta förslag, -— som hufvudsakligast går ut på att, så tillsägandes knäcka Adelnden första statsmakten skulle vilja, genom en så beskaffad plan, söka tillskansa sig väldet öfver den andra statsmakten hvars förnämsta bemödande alltid bör derpå gå ut, att lägga det fullkomligaste oberoende i vågskålen emot den första statsmakten såsom det oeflergifliga vilkoret för en konstitutionel stats uppehållelse och bestånd. Hvar della icke vidhålles, är fara värdt att R. St., i st. f. att enl. Grundlagen vara Svenska Folkets representanter, blifva Svenska Regeringens representanter, och lärer man icke behöfva gå långt tillbaka för alt återfinna dem som icke försmåttt att låta sig bruka i likartade värf; men huru sjelfständig en så beskaffad representation skulle blifva, lemnar jag åt hvars och ens eget uplysta omdöme alt afgöra. Att ifrågavar:de förslag icke utesluter möjligheten af så beskaffade invasioner inom det s. k. Svenska Folkets representation utan fast mera lemnar fältet öppet härtill, anser jag vara del mest talande skäl mot dess antaglighet. Man hade under föregående Riksdag tillfälle att se eli representationsförslag i måhända mindre byråkratisk anda än detta, stranda emot Ständernes sjelfständighet, uttalad i begäret att häldre bibehålla ett gammalt, om ock bräckligt system, än att genom antagande af ett så beskaffadt nytt, luta binda sina händer, och jag är öfvertygad alt jag ej bedrager mig då jag utialar den förmodan att hos R. St., och särskildt å hvad som rörer delta Stånd, det ifrågavande förslaget skall röna samma öde. En annan omständighet vid detta förslag och som måhända är dess minst vackra sida är den: att sedan man utspädt de tre verldsliga Stånden med främmande elementer och ibland dem rent af störtat Adeln, så har man låtit det Högv. andeliga Ståndet till sin grundformation blifva oförändradt. I medvetande af det Högv. S* irc Den 15 Februari e. ni.
Men utom den anledning härtill, som kunde hemtas ifrån nu omförmälda förhållande, finnas, enligt mitt förmenande, äfven många andra af lika, om ej större vigt, af hvilka i korthet må nämnas: att det för ett land med den jemförelsevis glesa befolkning och ringa rörelse som Sveriges, måste vara ytterst maktpåliggande att tillse, det jernbanorna anläggas rned en så lindrig utgift, som med deras bestånd kan vara förenligt, så vida icke driftoch underhålls-kostnaden skall öfverstiga brutto-inkomsten och Staten sålunda härtill få lill dess betäckande vidkännas en årlig utgift utom ränta och amortering på kapitalet; alt ett icke obetydligt antal jernvägar äfven finnas i andra länder, hvilkas auläggnings-kostnad, oaktadt nästan öfverallt dyrare arbetslöner, och här i Europa 76 Stals-Utskottets Utlåtande M 86. högre priser på trävirke annorstädes än i Sverige, icke är större än, och någongång betydligt understiger de uppgifna kostnads-förslagerna för de jernbanor, som nu här byggas; alt erfarenheten äfven inom vårt land visat, alt enskilda bolag uppfört jernbanor, som visserligen icke från början varit anlagde till begagnande af lokomotiver, utan för hästkraft; men också kostat icke fullt en fjerdedel, per mil räknadt, af den uppgifna medelkostnaden för Statens lokomotivbanor, och likväl redan under loppet af många år kunnat besörja all den omgifvande ortens godstrafik. Detta förhållande, jemte den omständigheten, att sådana banor kunnat, med en föga betydande tillökning i utgift, förses med lokomotiver för att motsvara den tillvexande trafikens behof, gifver stöd åt den förmodan alt behofvet motsvarande lokomotivbanor med tillhörande driftmateriel äfven för Statens räkning torde kunna, med klok beräkning och noggrann hushållning, anläggas billigare än efter nu framlagda kostnadsberäkningar.
Jemlikt Kongl. Förordningen om expeditionslösen af den 20 November 1855 skall för kontrakt angående leverans lill Kronan dylik lösen utgå med 1 R:dr 50 öre, då kontraktet utfärdas af Embetsmyndighet, klassificerad under den i samma Förordning upptagne första afdelningen, samt med 4 Riksdaler Riksmynt, då det expedieras från myndighet, tillhörande andra afdelningen, hvarvid dock. enligt 20 § i Kongl. Reglementet om kronoauktioner för landtoch sjöförsvaret af den 20 December 1825, undantag eger rum vid »mindre leveranser» och sådauc, som genast kunna fullgöras, hvarom bör meddelas endast protokollsutdrag, sorn löses vid första afdelningen nied 75 öre och vid den andra med 1 R-.dr 50 öre; och lärer gällande praxis vara, att såsom mindre leveranser anses sådane, som till värdet ej öfverstiga 25 R:dr Banko eller 37 R:dr 50 öre Riksmynt. Till följd af första momentet i Kongl. Circuläret den 9 November 1860 (under •At. 49 i Författningssamlingen) lärer denna lösen numera i de aldraflesta fall ingå till Kronans kassa; men då icke något giltigt skäl synes kunna åberopas till stöd derför att, såsom här är förhållandet, vid ett emellan två kontrahenter uppgjordt aftal, den ene skall till den andre erlägga en viss afgift för erhållande af bevis om hvad dem emellan aftalats, samt då åläggandet för leverantören, att lösa kontrakt ej allenast i många fall tillskyndar honom ett ganska kännbart afdrag å den påräknade betalningen för det, sorn lemnäs, utan ock för vederbörande tjenstemän föranleder onödigt besvär med uppbörd och redovisning af ifrågavarande lösen, anser jag densamma böra upphöra och detta desto heldre, som