Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tackjernstillverkningen är koncentrerad inom Norbergs bergslag, hvarest under åren 1855 — 57 vid 17 masugnar i medeltal producerats 216000 centner, uteslutande af bergslagens malmer. Dessutom har vid Riddarhytte masugn i Skinskattebergs bergslag producerats 34000 centner af egna malmer, samt vid Molnebo i Wester-Löfsta socken 8000 centner af malm från Norberg och Sala. Efter jemförelse emellan erhållna skiljaktige uppgifter torde kunna antagas, att af Norbergs bergslags tackjern blifvit i årligt medeltal använda vid bruken inom länet och till gjutgods 140000 centner. samt afsända öfver Westerås 36000 » och öfver Strömsholm 40000 » Den öfriga tackjernsproduktionen i länet konsumeras på tillverkningsställena eller angränsande bruk. Hela stångjernstillverkningen har i medeltal årligen utgjort 312800 centner vid 35 särskilda verk, af hvilka 19 äro belägna inom Norbergs bergslag eller utmed Strömsholms kanal med en sammanräknad årlig tillverkning af 122700 centner. 4 1 vid eller nära Hedströmmen med skeppningsort i Köping och produktion af 154500 » Bihang. \ 0 74 2.ne vid Alboga an * a 1 mii fran staden med 7400 centner. O 1 ' 1 1 vid Svartån 2 mil från Westerås med 21000 » och 2:ne, 2 ä 3 mil öster om Sala. med 7200 » Tackjern utöfver hvad som af länets egen produktion vid dessa verk konsumeras erhålles till största delen från Westerbergslagen i Dalarne samt en mindre del till de nedre Hedströmsverken och de båda bruken vid Arboga från Ramsbergs, Lindes och Nora bergslager i Orebro län. Efter afdrag af hvad som försäljes vid bruken och i städerna försändes den öfriga tillverkningen såsom stångoch manufakturjern eller plåt till Stockholm öfver Strömsholm, Köping, Arboga och Westerås. Sala silfververk har i medeltal de sisla 3 åren producerat 20 centner silfver och 1204 centner bly.
Hon stod tätt bredvid, med händerna hvilande på bordet och uppmärksamt följande med hvad han läste. »Sannerligen – det är riktigt bra gjordt!» utropade han med ens, – om jag kunde förstå hur ...» Han hejdade sig, slagen af en tanke. Hvad var det som drifvit henne till allt detta? Hvad var det som gjorde, att hon alltid förstod honom att hela hennes själsriktning . Han såg omkring i rummet, som tycktes gömma hela hennes utvecklingshistoria, och så på henne igen. Hon kände det allt, kände det i sjelfva hans sätt att se på henne, derför höll hon blicken envist sänkt mot bordet. Han tyckte i detta ögonblick, att ingen skönhet i verlden kunde mäta sig med detta ungdomligt karaktäristiska ansigte, – denna tjocka, gulbruna lugg, vårdslöst struken åt sidan, denna hy, som från sin skarpt begränsade rodnad gick öfver i kallaste hvitt, med en nästan omärklig lutning åt gult, likt matt-arbetadt elfenben. Skulle han då aldrig se denna antagna köld tina upp Han måste se ett annat uttryck i dessa grå ögon, han visste ju nu, att det kunde finnas. »Selma», sade han, sakta, beslöjadt, medan den varma strömmen i hans sinne steg allt högre och högre och gaf en djupare glans åt hans ögon. Och så lade sig hans hand öfver hennes, mjukt och med en nästan omärklig tryckning. Hon gjorde icke en rörelse, lyfte icke ögonen från bordet, men det var som om den skälfvande värmen från denna hand genomströmmat hela hennes varelse. Rodnaden steg allt högre och högre, och bröstet häfde sig i djupare andetag. Vid tjugutre år flyter blodet icke så lugnt genom ådrorna, och der var den, – frestelsen att lyfta sina ögon mot hans, att låta eftertanken drunkna i hans blick, och att en enda gång kasta sig till hans bröst och tillstå, att hon icke var så kall, att äfven hon kände makten af denna laglösa, jublande lidelse! Men plötsligt ryckte hon undan sin hand och strök tillbaka ett steg, så att den långa klädningen vred sig som ett enda fast draperi kring de fina höfterna.
Jag tror, att det går ganska väl an att bifalla K. M:s Propos. med tillägget eller vilkoret och att man då kan gifva detsamma en bättre form nemi. sålunda: »dock med anhållan» att 2 g i K. Pörordn. d. 27 April 1846 i hvad den angår Den 4 Mars f. m. 19 den s. k. frihetsmilen varder från samma tid till all kraft och verkan uphäfd.» Om det får den formen, ser jag intet hinder hvarföre man icke skulle kunna bifalla K. M:s Propos. Hr Printzensköld, Carl: Det är mig bekant, att It. o. Ad. till följd af den senaste utaf K. M. gillade Grundlagsförändring äger att fatta ett sådant beslut, som den siste talaren föreslagit; men jag hemställer om det' är lämpligt, att, i en fråga af den vigt, som den iörevande, på stående fot, som man säger, upgöra redactionsförslag, då ändamålet på vida säkrare väg kan vinnas genom en återremiss. Utsk. blir då i tillfälle att taga frågan oell de af gifna yttrandena i noggrannaste pröfning och derefter lämpa redactionen så, att det blifver antingen 2:ne mom. eller ock upställer Utsk. redactm i enlighet med Frih. Tersmedens förslag. Jag anhåller således om återremiss, destoheldre som genom bifall dertill någon skada icke upstår. Frih. Tersmeden: Hr Printzensköld tyckes hafva en tämligen hög'tanke om StatsUtsfcs redact:sförroåga. Jag tror emedlertid, att denna sak är så enkel, att redactm här mycket väl kan åstadkommas, och att man derigenom kommer till ett slut i frågan, och när så är förhållandet, finner jag intet skäl hvarföre Betänkskall återremitteras, då man i öfrigt är öfverens i sak. Jag fortfar i mitt yrkande. Frih. Raab, Adam Christian: I sak instämmer jag med Frih. Tersmeden, ehuru jag likväl icke kan godkänna hans redact:sförslag. StatsUtsk. har nemi. bestämt ett förbehåll. Om nu R.
Här, såsom vid föregående kyrkomöten, fördömdes den förnuftigare meningen. Bland bibelställen, som i mötets handlingar och i Cyrillus’ stridskrift åberopas mot Nestorius, är femte kapitlet af Johannes’ första bref. Handlingarne anföra det från och med 5:te till och med 8:de versen; stridskriften från och med 4:de till och med 10:de. I begge källorna hafva 7:de och 8:de verserna den korta oförfalskade lydelsen: „Ty tre äro som vittna, anden, vattnet och blodet, och de tre äro till ett“. – Om segervinnarne på efesinska mötet hade i 1 Joh. 5, 7 & 8 läst något om fadrens, ordets och den helige andes enhet, hvarför skulle de då ur de verser, som de i öfrigt anfört, hafva uteslutit just de ord, som varit tjenligast för dem att åberopa mot Nestorius? Såsom ert allmän anmärkning återupprepa vi, att ingen enda af de grekiska kyrkofäderna och skriftställarne anför orden om de tre vittnena i himmelen, ehuru det händer, att de citera båda de näst föregående och näst efterföljande orden under sina bemödanden att i den heliga skrift finna stöd för treenighetsläran. Samma anmärkning, kan utsträckas äfven till De latinske kyrkofäderna under de fyra första århundradena. Man söker förgäfves ett citat utaf de understuckna orden äfven i sådane skrifter, der man säkrast kunde vänta att finna dem, t. ex. i Augustinus’ polemiska verk mot arianerna, eller hos Hilarius, som till försvar för nicænska läran skrifvit icke mindre än tolf böcker „Om treenigheten“. Emellertid är det just hos tvenne latinska kyrkofäder, begge af äldre dato, nämligen hos Tertullianus (död 220) och Cyprianus (död 258), som ortodoxerna tro sig hafva funnit intyg, hvilka skulle tala till förmån för deras redaktion af 1 Joh. 5, 7 & 8. Vi meddela här dessa föregifna intyg. Det som hemtats ur Tertullianus är af följande lydelse:
Hon var med i bastun, basade på med en ny qvast, skurade om honom, »baddade» och gned. Kamraterna förtäljde, att hon lånat torparmors fårsax, och att Rellu-Calles långa hår strukit med intill sista strået. Hon såpade in hela hufvudet, och oaktadt det qvidande offrets alla qval höll hon så länge på, att han var alldeles hudlös af idel renlighet. Der fans icke en skugga af beck mer; ej ens på fingrarne. Utan ett ljud klädde han på sig efter processen, kröp i sina nytvättade underkläder och gick vid hennes sida hemåt, så föga lik sig sjelf, att han icke rätt visste hvad det var åt honom han var visst icke »riktigt frisk». Men om några dagar hade han skaffat sig något af sin förra fernissa. Han drog in smörjan utifrån med stöflarne, dröp omkring med oljan och becket och smetade ner öfver allt. Kajsa kom in som en hvirfvelvind, sand och borste hade hon i baljan, kokande vatten fans det i kitteln. Rellu fick släppa till skinnet, en gång blef han litet skållad på näsan, men det var af våda, det försäkrade hon så trohjertadt. Och kom der några af hans forna vänner ifrån tegelbruket på besök in i skomakarstugan, så var det märkvärdigt hvad det just då blef för en brådska med stora bykgrytan i spiseln. Hon lade färskt enristrä under grytfoten och någonting var det alltid med spjället, det rökte in och det stank, man fick lof att gå ut och tillbaka dit hvarifrån man kommit. Hjelpte icke oset, så blef det storskurning i stugan. Hela kittelns innehåll tömdes i ett huj ut öfver golfvet, det ångade, en het våg svallade öfver allt, det var att akta stöflarne, annars brände det. Och det gick inte an för Rellu att gå ut med de andra, det var alldeles för brådskande med »lilla frökens skor, som skulle lappas», det fick lof att bli färdigt inom ett par timmar senast.
D e knytas nu mklten af sig sjelfva, t v å o c h två på en g å n g, så att från hvarje k n u t komma att utgå 4 halfalnslånga ä n d a r. P å detta sätt bildar nian lika inånga s m å stolpar s o m d e t lins par af ä n d a r, d. v. Red. platsslags I DUN overksamma. Emelill. Emelill. Helsovård. Toaletten. Hårmedel. Mot ö m k y l a. m. utbytas flere g å n g e r. Emelill. Fönster trädgården. Emelill. Tj en ar ne. Abonnentsamlare antagas. Medel mot bröstvärk. Ättikan och honungen uppk o k a s tillsammans, hälles u p p att svalna o c h derefter på en flaska. Mimmi. Läkareråd. Fanny L. Mor i landsorten. S. M — r. A. följa v. K. v. B. i n: r 14. En ting fru. Ihrc. hufvudsaken. Runa. Detta obehag minskas sannolikt när den andra å k o m m a n förbättras. H. C. v. Ti — h — n. S e s v a r Ull C. v. Asta. 107 L — a L. Gerda. Lante Grå. Karolus. Nora. i N e j. D:r — rf. Frågor. Stina. Svar. Frågorna 7 o. I I. A. Ö. Frågan n:r 8. » Faster ». Frågan n:r 10. Z. P. Innehållsförteckning '; Europeiska furstinoor. A f Dolly Rom. S k i s s a f Eini. — T i l l damerna. P o e m a f F. M. A f G. — E n lifsuppgift. Berättelse af Ernst Lundquist (forts.). — Frän I d u n s läsekrets. Klädedrägten. Bostaden. Bakning. Köket. Tvätten. Handarbeten. Toaletten. Fönsterträdgården. T j e n a r n e. — F r å g o r. — Svar. Annonser. Ingen annons införes under 1 kr. LEDIGA PLATSER. Lärarinna. (G.
Det var nästan tomt där nere. Två rödbrusiga landtbor hade just slutat att äta, då Tomas kom in; de betalade och stego upp på däck. Vid ett bord satt styrmannen ensam och åt med religiöst allvar. Det var en solbränd man med mörka ögon och svart hakskägg. En blek ung flicka passade upp honom med mjuka slafvinnerörelser, utan att säga ett ord. Tomas drack två glas brännvin och en flaska öl. Han var i ett äkta reslynne och hade kommit i en stämning som om han vore ute på upptäcktsfärd efter okända världar. Han visste ingenting om Utö. Kunde det bo några människor där borta? Några stackars fiskare troligtvis, som frukta Gud, ty det bruka fiskare göra, och mörda och stjäla litet, när det faller sig så, och lefva af sur strömming ... Så erinrade han sig, att han någon gång hört talas om Utö grufvor. Skulle det alltså finnas grufvor där? De voro väl för längesedan nedlagda. Styrmannen förde ett hviskande samtal med uppasserskan borta i andra ändan af rummet. Det slutade med en kort handtryckning; flickan rodnade svagt, och mannen gick upp på däck. Tomas beställde kaffe och chartreuse. Det hade blifvit en smula sjögång ute på Baggensfjärden. Båten gungade sakta i sneda rörelser från för till akter och från babord till styrbord, och vågorna skvalpade söfvande mot salongens väggar. Då Tomas vände sig om och såg ut genom det lilla runda fönstret, liknade fjärden ett snöfält. Fönstret befann sig så nära vattenytan, att blicken nästan endast uppfångade det hvita skummet på böljornas toppar. Det var härar af hvita blixtar, som tändes och slocknade, och som oafbrutet behärskade synvidden med sitt fosforaktiga ljus. Solen brottades redan med den västra horisontens blodkantade skymurar, då man lade till vid Utö brygga. Tomas hade fått kaptenens tillåtelse att ligga i aktersalongen öfver natten. Han steg i land och gick långsamt vägen uppför, förstämd, uttröttad på förhand. En brant och stenig väg, ett hvitt hus uppe på backens krön, några röda stugor, från hvilkas eldstäder röken steg upp i den aftonstilla luften, lodrätt som vid Abels offer.
I mån af olika plägseder på olika orter, behåller den inträdande hatten antingen så länge i handen, tills han anmodas att bortlägga den, eller öfverlemnar han den vid inträdet i tamburen åt en betjent, jemte öfverrocken, kappan, o. s. v. Ju förnämare den person är, på hvilken man helsar, desto vänligare allvar och högaktning bör minen antaga. Mindre högtidlig, mer vänlig och leende blir den, ju mindre förnäm i förhållandet till oss, eller ju förtroligare med oss de personer äro, i hvilkas sällskap vi oss befinna. KLÄDSELN. Till menniskans yttre räknas billigt äfven dess klädsel. Den låter oss göra mången blick i det inre, och sluta till seder och tänkesätt. De väsentliga fordringarne för en klädsel, som skall bibehålla oss i verldens aktning, äro renlighet, ordning, smak, öfverensstämmelse, enkelhet, nätthet, tillbörlighet. Redan omtankan för helsan ålägger oss den pligt, att se på renlighet i hvarje klädespersedel. Men lika så mycket äro vi äfven skyldige våra medmenniskor, att aflägsna från oss allt, som hos dem kunde väcka misshag eller leda. Vi äro oss sjelfve skyldige att söka tillvinna oss aktning och kärlek; detta är omöjligt, om vi gifve andra en oangenäm, stötande anblick. Orenlighet i klädseln är en grundad anledning, att äfven förmoda orena seder hos oss. Äfven i vår husliga drägt bör snygghet råda, ej mindre än i en praktfull klädsel. En renlig menniska gör på hvarje öga ett behagligt intryck; hon kan öfverallt lofva sig ett hedrande bemötande, och hon sjelf har känslan af trefnad och välbehag. Särdeles bör man vara mån om rent linne. Derförutan blir äfven den mest tjusande drägt utan verkan; hvaremot den enklaste klädsel vinner, om linnet är hvitt och rent. Lika vigtig är ordning i klädedrägten. Den gäller som ett bevis, att man äfven i sina göromål är ordentlig. Härtill fordras, att allt hos oss är så beskaffadt, som sedlighet och anständighet fordra.
Vinner Nej, lommer personliga Skydds-afgiften att er-* läggas af hvarje i Mantals-längd skattskrifven person, olika för Mansoch olika för Qvins-personer, samt efter sådant förhållande, att den hittills gällande Skyddsafgiften nedsättes för mindre bemedlade, men deremot i progressivt förhållande till inkomst och förmögenhet ökes för mera bemedlade personer. a:o Den, som antager Utskottets Förslag, att personliga Skydds-afgiften bör utgå årligen från och med fyllda iy är„ röstar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, skall denna afgift årligen erläggas från och med fyllda 18 år. 3:o Den, som gillar Utskottets Förslag, att personliga afgiflen utgår lill och med fyllda 60 år, samt då upphör för alla dem, som icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en. inkomst af Ett Hundrade Riksdaler. eller sorn icke utgöra Bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst, röstar J(i; den det ej vill, voterar Nej. io Bevillnings-Utskoltets Memorial N.o 3-j. Vinner Nej , kommer afgiften att, efter fyllda 60 år, upphöra för alla dem, som icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af Femtio Riksdaler, eller som icke utgöra Bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst. Andra Grunden: Trenne af Respecli ve Riks-Stånden hafva oförändrad antagit denna Bevillniugs-grund; men Hedervärda Bonde-Ståndet har deruti beslutat följande förändring och redaction: "Bevillning utgöres af all fastighet efter värdet, utan afseende på dess natur, med fortfarande likväl af Bevillning å Rusttjenst-marker, samt Rotefrihels-afgiften. Dock åläggas de fastigheter, så väl på Landet som i Stad, hvilka ega större värde än 8000 R:dr, en emot deras högre värde och afkastning progressivt stigande afgift/’
Den oeconomiska princip, söm B., o. Ad., och jag vågar säga alla RiksSt., yttrade i sina motioner vid riksdagens böljan, synes mig vara bruten i det betänk.j som nu utgör föremål för vår öfverläggning, och bruten på ett sätt, som mångfaldigt bryter ett enkelt rättsbegrepp. Jag ber derföre om tillstånd att få i minnet återkalla den opinionj som vid riksdagens början var den allmänna. Bland ändamålen önskade man i första rummet att kunna tillbakahålla fyllerilasten. Mart skulle vinna detta ändamål derigenom, att man fördyrade varan, och j för att återigen komma dertill, skulle man vidtaga 2tne utvägar, den ena, att inskränka produetiönen, och den andra, att belägga den med högre beskattning. Såsom utvägar att inskränka produetionen beräknade man, att den ej skulle vara tillåten för ägare af jord med mindre än 3oö rtdrs taxeringsvärde ^ och alt pistöriskä pannor eller konstapparater skulle antingen förbjudas eller nedbringas till icke större prodnotion än den, sorn med 90 k:rs enkla pannor kunde åstadkommas. Nu har man bibehållit det förra i Utsk:n. Man har nemi. förvägrat innehafvare af jord, som icke uppgår till 3oo ridrs taxeringsvärde, rättigheten att bränna; men man har vidmagthållit konstapparaterna såsom vid förra riksdagen, d. v. s. att äfven en dubbel pistorisk panna af 90 k:rs rymd kan få användas, ehuru Utsk:n sjelfva i sin tarif uppgifva, att den kan tillverka 5oö proc. mer än en enkel go-k:rs panna. Detta är en uppenbar orättvisa. Utom det att principen om förminskad produetion derigenom är bruten, är det orättvist att neka den fattige, hvad man i öf - Deu ao Octobcr f. ra. vermått beviljar den rike. En särskild upplysning har linder loppet af riksdagen ingått.
Ropades Nej. * Den 51 Juli e. m. Herr .Pahlman, Otto Fredrik: Till hvad den varda Ledamoten, som nyss talat, behagade yttra, anhåller jag endast få tillägga, att den vid denna Riksdag beslutna Lönförhöjning ingalunda sträckt sig till arfvoden, utan endast till verkliga löner, och som Honorarierna för Fullmägiiga icke kunna komma under namn af Löner, utan böra räknas till arfvoden, så tillstyrker jag, äfven af detta skäl, afslag å Utskottets Betänkande. Herr Gr efvens' och Handt Mar skalkens 1 enlighet härmed framställda proposition till afslag å Betänkandet biel med Ja besvarad. Herr Spaldencreutz, Arvid, uppläste följande: Jag mäste härmedelst förklara min sorg deröfver, att det tillägg, som af Ridderskapet och Adeln härom dagen beslöts vid den tacksägelse Adress till Hans Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, hvilken i dag afgifvits, ej blifvit bifogadt. Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes ej vid vårt sammanträde i dag klookan half i låta uppläsa Förslaget till nämnde Tacksägelse Adress, hvilket annars plägar vara vanligt _ ännu mindre blef - Den 29 Juli e. m• vo vi underrättade om det afslag på tillägget, som de andra Stånden lära afgifvir, och hvarom jag endast ryktvis erhållit underrättelse. Det är långt ifrån min ärliga och goda tanka om vår LandlMarskalk att klandra hans åtgärd vid detta tillfälle, oell jag får högtidligt förklara att jag respecterar honom i högsta grad för den omsorg och ömhet han under denna Riksdag visat för våra angelägenheter och bekymmer. Men j.ig måste, såsom en slags reservation till Protocollet, lika högtidligt förklara, att det smärtar mig att Hans Kongl. Majit och Hans Kongl. Hcghet
Medelst ofvan omförmälda, Stats-regleringens tillgångar oriktigt tillgodoförda, summa 6,956 R:dr 5 sk. 7 rst., måste, såsom lätteligen inses, någon annan af de i kapitalräkningen, under namn af statsmedel, sammanförda särskilda fonder hafva Blifvit i samma förhållande minskad, och befinnes denna vara Stats-Yerkets så kallade Grundfond. I sammanhang med detta ärende, få Revisorerne anföra, att uti 1842 års Rikshufvudbok äfven påträffats några mindre fel, hvilka, enär de vållat, att, vid kalkyl öfver stats-regl er ingen på det hela, räkningens Debet och Credit differera, ansetts böra här omnämnas, i afsigt derjemte att visa den för Rikshufvudbokens förande lagda plan. Af de så kallade Ilufvudtitlarnes besparingsmedel, bestående af besparade indelta löner o. s. v., har 4:de Titeln undfått 13 R:dr — 21 — 28 sk. 10 rsl. för litet sig lill godo räknadt, ehuru beloppet tillhörande föregående årens Kronorestantier, blifvit under stats-regleringsåret indrifvet; 2:dra Hufvudtiteln deremot af årets enahanda upphörd erhållit för mycket 10 sk., äfvensom, å 9:de Hufvud-Titelns conto, Allmänna Indragnings-statens anslag blifvit för ringa uppfördt med 13 R:dr 41 sk. 11 i'st.; hvarjemte, genom afkortnings-summans för höga beräkning vid kalkylen öfver behållningen till Riks-staten af 1841 och föregående årens restantier, 7 rst. blifvit stats-regleringen för ringa godtgjordä. Om nu bokföraren icke kan fritagas från anmärkning om en mindre uppmärksamhet vid ifrågavarande Titlars afslutning, måste dock mesta klandret drabba en räkenskaps-method, sorn uti sig icke innebär nödig kontroll öfver bokförda summors riktighet, sedan första noteringen skett.
Mäjrt i underdånighet hemställa om proposition till Rikets Ständer i afseende å beviljandet af följande, utaf behofvet oundgängeligen påkallade, tillökningar i Stats-Contorets Stal: 1 Stats-Commissarie, utöfver de 3:ne som å nu gällande Stat bestås, så att desse Embetsmäns antal, utom Föredraganden för Magasinsärenderne, skulle utgöra 4 Härvid bör Slats-Cöntoiret i underdånighet upplysa, att StatsContoret före regleringen år 1824 hade C 32 ) 5 tjenstgörande Ledamöter: och att, ehuru deras antal då förminskades till 3:ne, en 4^de Ledamots Lön likväl utgick af besparingarne på 2:dra Hufvud-Titeln, intilldess genom framlidne vice Presidenten och Riddaren Frödelii afskedstagande, i December månad 1820, nämnde 4‘de Lön bespardes. Stats-Commissarie-Lönerne, förut utgående, jemte Stats-Commissions-arfvode, med 1,426 R:dr 32 sk. hafva, vid berörde reglering, blifvit ökade med 1^3 R:dr 16 sk. hvardera eller till 1,600 R:dr. Eder Kongl. Majit har dock, i anseende till de trägnare göromål som åligga Stats-Contorets Ledamöter, genom nådigt Bref den 16 nästlidne Februari, täckts förklara, att Stats-Commissarierne, äfvensom föredragande Ledamoten för Magasins-ärenderne, skulle, från innevarande års början, komma i åtnjutande af 4°o R:drs förhöjning i deras förut innehafde Löner, hvarigenom enahanda löneförmoner, som förut blifvit bestämde för Civile Ledaraöterne i Krigs-Collegium och Förvaltningen af Sjö-ärenderne eller 2000 R:dr årligen, tillerkänts Stats-Contorets Ledamöter, hvilka allt sedan år 1746, under namn af Stats-Commissions-arfvoden, uppburit 166
Redan vid sistlidna riksdag tog jag mig friheten i särskild motion fästa Ri-* . kets Höglofliga Stånders uppmärksamhet derpå, att dea del af nordvestra jernvägs stambanan, som är afsedd att sammanbinda och närmare förena brödrarikena Sverige och Norrige, utan gensägelse är en af de vigtigaste och mes^ riksgagneliga kommu-, nikationsleder inom vårt land, icke allenast i kommersiell och ekonomiskt hänseende, utan äfven i politiskt, emedan derigenom öppnas en kommunikation, så vti , emellan de förenade rikenas vigtigaste punkter, hulvudstäderna Stockholm och Kristiania, som ock flera större handelsplatser, hvadan den följaktligen hade förtjent alt redan då komma under byggnad, men som hela det lån, hvilket förra riksdagens Stäuder beslutade upptaga för jernvägsbyggnad, af Slatsraagterna ansågs böra användas på fullbordande af de banor, hvilka redan voro under arbete, blef deraf en gifven följd, ali min framställning för. den gången lemnades utan afseende. Då jag emellertid är lörvissad derpå, att såväl Kongl. Maj.t sora Rikets Höglofliga Ständer hafva för allvarlig afsigt alt äfven under nu instundande statsregleringsperiod fortsätta byggandet af de beslutade stambanorna, beder jag att ånyo få fästa Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet på viglen och nödvändigheten af medels beviljande, åtminstone till byggande af så stor del af omförmäida nordvestra stambana, sorn jernvägskommiltéen i sitt 1859, pag. 109, afgifna betänkande uppgifvit vara behöfligt Motioner i Bonde-Siandet 1862. N:o 211. 813 behölligt för fullbordande af den vigtigaste delen af sagde bana, nemligen från Arvika till Norska gränsen.