Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru Rikets Ständer således ansett sig ej böra härutinnan i grunden frånträda den princip, som i lagstiftningen hittills blifvit hyllad, hafva likväl Rikets Ständer sökt att med denna princip förena den af Lagberedningen antagna. Två brott, hvilka i del yttre framstå såsom lika, kunna nemligen sinsemellan vara olika med afseende å antingen utvärtes eller de brottsliges inre förhållanden. Men om än lagstiftaren förmår uppfatta brottens allmännaste yttringar och derföre stadga straff, strandar han dock alltid vid försöket att bestämma berörde tillfälliga och i oändlighet skiftande förhållanden, samt i hvad mån de böra utöfva inflytande på det straff, gerningen i sina allmännaste yttringar medför. Allt inflytande kunna de emellertid ej fränkännas utan åsidosättande af rättvisan; och derföre stadgade redan 1734 års lagstiftare, att den, som stjäl i kyrka af mindre värde än 100 daler, skall ligga i tveböte och dertill arbeta vid Konungens slott eller fästning ett eller flere år, efter som brottet är till. Såsom en svårare art af stöld uppfattades stöld i kyrka, men till domaren öfverlemnades att, med afseende å de omständigheter, som kunde vara med brottet förenade, öka det straff, som samma brott i sin allmännelighet ovilkorligen borde ådraga förbrytaren; och denna grundsats har nu tillämpats i alla händelser. Någon vådlig utsträckning af latitud-systemet har derigenom icke skett. Derigenom att, så vidt sig göra låter, stöldens olika arter blifvit upptagne, i den mån de bero på föremål eller medel och således kunna karakteriseras genom objektiva kännetecken, har domaren erhållit en ledning, som undanrödjer det sken af godtycke, som han tilläfventyrs ej kunde undvika, derest till honom öfverlemnades att bedöma, hvad inflytande på straffet dessa kännetecken må utöfva; men derför hafva ock Rikets Ständer, ined ledning af Lagberedningens förslag, närmare än nu gällande lag gör, sökt angifva de objektiva grunder, som föranleda olika straff. Rikets Expeditions-Ulskollels Förslag till underd.
För öfrigt, mine Hrr! anade jag vid början af denna discussion. att det skulle blifva fråga om på hvilken sida bevisningsskvldigbeten ligger. Hr Printzensköld har med så mycken värma yttrat sig i denna sak, att han torde hafva glömt hvad ban såsom lagkarl ovilkorligen måste känna, till följd af sin långa erfarenhet, nemi. att det knappt finnes någon fråga hvarom jurister äro så oense, som om hvarest onus probandi ligger; det är en fråga på hvilken dessa Hrr ofta stupa. Enl. våra lagar är det verkligen en stor svårighet att säga, huruvida, om jag gör en invändning emot någon, det åligger denne eller mig att bevisa dess verklighet. Derom kan man läsa prohna från den lägsta domstolen till den högsta, samt finna att juristerna för ingen del i denna omständighet äro ense. Men här kan icke någonting sådant komma i fråga, emedan här icke finnas några parter. Här är ett Riddarhus, som jag tror har rättighet att uttala sin individuella öfvertygelse i visst gifvet fall, och äfven af dem som till följd af samvetsskrupler motsätta sig Frih. Blixens inträde bardet blifvit vt.tradt, att man icke skulle hafva någonting emot detta inträde, blott icke Grundlagen blefve förnärmad. Hvad är i detta fall Grundlagen, och hvad är en grundlags-§, en strof i en sådan S? Hvad vigt bör den hafva för oss i ett sådant fall som detta? Jag har tillförene förklarat, och jag uprepar det, att den frågan som ännu är oviss, huruvida det varit med K. M:s tillstånd som Frih. Blixen eller hans far blifvit dansk undersåte, alldeles icke nu, sedan Frih:n obestridligen blifvit svensk undersåte, är af någon vigt för oss, och att således, om Riddarhuset vill mottaga honom, då han är svensk adelsman, så står det Riddarhuset fritt. Ty det är ingen annan än Riddarhuset som kan säga: vi göra icke afseende på den rättighet vi skulle kunna hafva att utesluta honom. Det är detta som jag har yttrat, och utan att jag, såsom D e ii 9 September.
– Jag trodde nog, att det skulle lyckas mig, att förtjäna mitt bröd, men när jag sade det till Pehr Backman, trodde han det ej. Jag är mycket glad, att utgången gifvit mig rätt. Jag skall ej ligga någon till last häruppe, och jag kan göra rätt för mig hos mina goda välgörarinnor. När jag får min rätt, skall jag bjuda dem till Gunnebo och rikligen belöna deras ädelmod. Det gäller blott att uthärda ännu några få år. Sedan får jag hvila från alla mödor och besvär. Det gäller blott att ej förtröttas, innan målet hinnes. John gick mycket sällan ut och då helst om aftnarna. Hans goda värdinnor förstodo hvarför. – Han är rädd att råka sina forna bekanta och vänner, sade jungfru Inga. Han har ju också syster och svåger häruppe i Stockholm. En afton kom John hem dödsblek och skälfvande i hela kroppen. På de båda kvinnornas förskräckta frågor svarade han ej ett ord. – Det är ackurat, som om han sett ett spöke, hviskade jungfru Inga, när han gått in i kammaren. Men John omtalade för ingen hvad han sett. Han hade gått långsamt framåt Drottninggatan, och han hade gått med nedböjdt hufvud, som han hade för vana. Plötsligen svängde en fin vagn upp från en af tvärgatorna och höll på att köra öfver honom och skulle ovillkorligen gjort det, om ej en välvillig förbipasserande ryckt honom undan hästhofvarne. I vagnen satt en gammal, förnäm herre och en skön dam, som gifvit till ett förskräckt rop, när mannen i den torftiga dräkten höll på att bli öfverkörd. Hon reste sig upp i vagnen. Det såg ett ögonblick ut, som om hon ämnade kasta sig ur den. Den gamle herrn höll henne tillbaka. Han tog hennes hand i sin, smekte den ömt och sade några tröstande ord, hvarpå han befallde kusken att köra vidare. John Hall hade dödsblek sjunkit ner på trappan utanför det närmaste huset. När han kom till sansning, var vagnen borta, men den välvilliga personen, som räddat honom, stod ännu kvar. – Hur är det med honom, min gode man? frågade han. – Hvem var det i vagnen – hvem var det? stammade John och strök handen öfver den svettdrypande pannan.
Al Friherre Mortlfnfalhj Joliuil, om anslag för uppförande af en byggnad till inrymmande af Riks-arkivet och Kungl. Bibliotheket Må det tillåtas mig fästa Höglofliga Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på en fråga, hvars afgörande redan vid nuvarande riksmöte torde visa sig af behofvet synnerligen påkalladt. Det är angående rikets tvänne vigtigaste och dyrbaraste litterära skatter: Riks-arkivet och Kongl, eller Riks-bibliotheket, och deras i följd af brist på tjenliga lokaler nuvarande sorgliga belägenhet, som jag utbeder mig få lemna några upplysningar för att derefter, — då jag tror de fakta, som komma att här nedan anföras, skola öfvertyga enhvar att något dervid med första bör göras, — få framställa ett förslag till afhjelpande af nämnda Verks närvarande, behjertansvärda tillstånd. Hvad först beträffar Riks-arkivet, så blefvo, såsom bekant, äfven Rikets sednast samlade Ständer gjorda uppmärksamma på odugligheten af den nuvarande förvaringslokalen för de dyrbara, omistliga käll-urkunderna till Sveriges häfder, dervid nämnda byggnads, snart sagdt, stundliga fara att ramla af fullt sakkunnige män intygades och upplysning meddelades hurusom man, då byggnadens remnor under de öfre våningarnes tunga belastning allt mer och mer vidgade sig, hade, för att så vidt möjligt minska faran dervid, måst i fuktiga källarhvalf inqvartera massor af värderika, ja till och med ofta efterfrågade handlingar. Vi minnas huru också Kongl. Majit ansåg det al behofvet påkalladt att för Rikets Ständer framlägga ett förslag, som då strandade mot betänkligheter, rörande den deri ifrågasätta lokalen. Om äfven nu efter nämnda erinringar och efter det faran under de sistförflutna åren naturligen ökats, ingen Motioner hos Hiel der skåpet och Adeln 1862.
Jag vågar derföre i afsigt att förena alla skiljaktiga meningar, och derigenom kunna vinna ett allmänt beslut, hemställa, att Ridderskapet och Adeln i stället för första punkten i BondeStåndets ProtocollsUtdrag, täcktes besluta: att fri utförsel äfven med främmande skepp må tillåtas för alla slags förädlade trädvaror , samt masteträd och bjelkar, de sistnämnde dock icke lill mindre dimension, än 12 tums skarp fyrkant, hvarunder allt slags sågoch byggnadstimmer, äfvensom alla bjelkar borde, vid confiscations påföljd, vara till export förbudne. Hvad de andra tvänne punkterne beträffar, så, enär de, på sätt jag förut omnämnt, verkligen redan äro afgjorde, anser jag Ridderskapet och Adeln, i afseende på utgående Tullen för ofvannämnde träd varor, endast böra åberopa det beslut Ridder - 186 Den 18 Junii f. m. skåpet och Adeln redan fattat, vid antagande af BeviliningsUtskottets Betänkande, angående grunderne för de blifvande Tullafgifterne. Friherre JBoije_, Ludvig: Då frågan sista gången förevar, instämde alla Talare deri, att antaga Friherre Edelcrantz’s särskilta mening. Utskottet liar förblifvit vid sin tanka; men vi böra derföre också förblifva vid vår. Om, genom ministeriella negociationer, en mildring af Skogsumgälder för Svenska fartyg i Engelska hamnar kan vinnas, så vore det väl; men om det icke kan vinnas, så vore den reciprocitet ganska olycklig, som skulle neka oss fördelar, de der stå i vår egen magt att gifva oss. Vår egen fördel består i stor afsättning, och, då vi hindra den, skada vi oss sjelfva; hvilket aldrig kan vara ändamålet af en reciprocitet, som vi sjelfve skulle söka:
Utskottet nu, med en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, vill söka upprifva eller förändra de beslut, som alla fyra Riks-Stånden under samma Riksdag fattat och lagligen afgjort, och då nämnde fråga är af bevillnings natur, så hade jag förmodat, att Bevillnings-Utskottet kunnat med skäl frånträda sitt förra beslut i afseende å den underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t, om åläggande för alla bränvins-panne-egare öfver 20 kannors rymd, att ovilkorligen erlägga full skatt för sex månader; jag anser detta tvång vara högst orättvist och obilligt; då Höglofl. Bevillnings-Utskottet åsyftat att, tvertemot förut faltadt beslut, lägga ett band på folket, hvarföre icke då försöka lägga det på alla, och icke frikänna en del panne.egare under 20 kannors rjmid. Högh Utskottet har äfven fattat beslut att, i händelse icke Bonde-Ståndet antager det förslag, som nu med pluralitet är fatladt, så skulle voteriugs-propositionen lill Förstärkt Utskott härjemte medfölja; jag anser Bihane, till R. St. Prot. 1834 och i835. 5 Sami. 1 A/d. 2 Bandet. 4 i3:te Häftet. 22 Eevillnings-Utskollets Memorial N.o 63. detta beslut äfven vara orättvist, att Riks-Stånden skall votera i en fråga, som af alla fyra Riks-Stånden blifvit gillad och antagen; jag protesterar således på det högsta emot all votering i Förstärkt Utskott af denna fråga, och tror, på grund af Regerings-Formens 57 §., att det är Svenska folkets urgamla rätt alt sig beskatta." Härmed förenade sig Riksdagsfullmägtige Anders Nilsson från Malmöhus Län och Carl Gabrielsson från Östergöthlands Län. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, Bevillnings-Utskottets Memorial N;o 64• i N:o 64.
I anledning af denna motion, hvilken åtskilliga Ledamöter biträdt, hafva sig yttrat: Anders Danielsson från Elfsborgs Län: att ifrågaställde ämne så mycket mindre borde blifva föremål för någon öfverläggning, sora föga utsigt vöre alt ernå någon förändring i nuvarande förhållanden; JSils Strindlund från Vester-Norrland: att det af Thomas JVilsson framställda förslag saknade möjlighet och tillämpning för vissa delar af de Norra Länen, hvarest mångå nybyggare på Krono-skogarne ofta råka i fattigdom, i hvilken händelse Kronan, såsom jordegare, skulle om dem draga försorg, hvilket förmodligen icke kunde medgifvas; Tufve Månsson: att de_, sorn hädanefter å sina hemman intaga främmande personer, oförmögne att sig uppehålla, ovilkorligen måtte kännas skyldige alt för desSas försörjning ansvara; 10:0 af Bengt Gudmundsson från Halland, som föreslagit den förändring uti nu gällande Författningar, angående Fattig-försörjningen å landet; att hvarje husbonde, som hädanefter antager torpare eller sä kallade backstugusittare och inhyses-hjon å sina egor; må vara pligtig sjelf ansvara för deras underhåll; så att de ej ligga församlingarne till last; undantagande i de fall, då olyckshändelser vållat dylika personers oförmåga, att sjelf ve försörja sig och de sina: liro af Joharmes Svensson från Jönköpings Län, som anfört, att den tillfälliga omständigheten, att en person sist varit skattskrifven inom en församling, icke kunde eller borde grundlägga församlingens pligt att vårda och underhålla en sådan person, hvadan och enär det således skall visat sig, att 1788 års Författning vöre till sin grund orättvis och ledande till trassel och vidlöftiga rättegångar, Motionairen äskat, att Utskotten måtte utarbeta förslag till en ny ändamålsenlig och rättvis Fattig-försörjningsförfattning i stället för den af ty88, hvars upphäfvande yrkas. Bihang till R, St. 7 Sami. a Ajd. iy:de Häftet.
N:o 435 litt. F, vore, huruvida R. o. Ad. ansåge att, oaktadt Ståndet bifallit det första utlåt., det sednare borde punktvis föredragas; hemställande Hr Landtm. nu, om Ståndet åstundade en sådan föredragning. Ropades starka ja, blandade med nej. iG Den i April f. ra. i, 2, 3 och 4 punkterna. Dessa punkter ansågos icke fordra annan algard an att läggas till handlingarna. 5 punkten. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Sedan R. o. Ad. heslutat, att detta betänk, skall punktvis föredragas, och då, genom de upplästa prot.utdrtn ifrån Presteoch BorgareSttn, äfven blifvit upplyst, att dessa 2:ne Stånd lemna! bifall till en motion, sorn i denna del blifvit väckt, och således afslagit Utsk:s utlåt, derutinnan, och då det således ej är fråga om att rubba något R. St:s beslut, utan blott att, med anledn. af återremissen, R. o. Ad. måtte besluta att till ny pröfning företaga detta betänk., så får jag äfven i delta afseende tillstyrka R. o. Ad. alt instämma uti hvad Presteoch BorgareSttn derutinnan beslutat. Om det någonsin är angeläget och nyttigt att anlägga en arbetsinrättning, så måste det förnämligast vara det på denna ort, delarbetet sker på det viset, att de som dermed äro sysselsatte lära sig att göra ett fulländadt arbete, hvarigenom de framdeles kunna förskaffa sig födan och blifva nyttiga medlemmar af samhället, då deremot förhållandet vid andra arbetsinrättningar är, alt man endast sysselsätter individen vid machinen, och han der med sitt arbete endast är en del af denna machin samt aldrig tillverkar något helt fabrikat utan endast en ringa del deraf. Dessa arbetare hafva sålunda utom fabriken ej förmåga att kunna med hvad de lärt uppehålla sig sjelfva. Helt annorlunda är förhållandet i Eskilstuna, der desse arbetare sysselsättas med smide och inläras till jernarbeten, och man vet alt på landet dessa äro nyttiga nästan öfverallt. Jag tror att hvad R. o.
För hvad ”sedermera af förenämnde 48? procent öfverblifver, meddelas fordrings"egarne Riksgälds-Contorets obligationer på Tio år och med Fem procents årlig ränta, emot qvittencer på fordringarnes hela belopp, hvilka qvit”lencer tillika komma alt innefatta fullkomlig och ovillkorlig öfverlåtelse på Svenska Staten af fordringsegarnes anspråk hos Franska Regeringen för ”dessa af Svenska Staten liquiderade fordringar.” ”1 anseende lill den återstående tredjedelen; så kommer den likaledes att reduceras till Svenskt Banco, efter 8 sk. per Livres Tournois, ”samt beloppet derefter liquideras med Riksgälds-Contorets obligationer på Tio år och med 5 procents årlig ränta, hvilka obligationer, jemlikt Eders 'Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, komma att ställas under Landtbruks”Academiens förvaltning, såsom fond till de från Academiens bestämmelse 'oski 1 jäktige utgifter;” att vidare och sedan, i anledning af serskild Nådig Proposition vid den år 1815 hållna Urtima Riksdag, Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 11 Maj samma år, förklarat sig hafva funnit billigt, att ile af framlidne Commerce-Rådet m. in. Johan Sederholms arfvingar, hvilka voro Svenska undersåter och i Riket bosatte, finge, i afseende å utbekommandet af en Commerce-Rådet Sederholms fordran hos Franska Regeringen, tillgodonjuta samma förmon, som, till följd af Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition af den 3 Juni 1812 samt Rikets Ständers i anledning deraf fattade beslut, förut blifvit beviljad andre Svenske un - Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, N:o 30.
Skrifvelse JS.-o 251. 225 DA, enligt hvad E. K. M:ts Befallningshafvande i länet vitsordat, de hittills inom norra Helsingland begagnade transportmedlen numera ingalunda motsvara denna landsorts under sednare åren i flera riktningar utvidgade industriella verksamhet, och dä de till förut okänd höjd stegrade forlönerna för de betydliga qvanlileter jern-effekter och trädvaror samt förnödenhetsarliklar, sorn måste transporteras emellan de inre delarne af landet och hafskusten, medtaga en stor del af värdet å ortens produkter och i ej ringa mån öka lefnadsoch produktionskostnaderne inom densamma, hafva Rikets Ständer ansett den derstädes ifrågaställa kominunikationsförbällringen vara af den allmänna vigt, att utförandet deraf bör med Statsbidrag understödjas, helst genom den föreslagna blott en mil långa jernvägen och dess sammanbindning med de förut företagna kanalanläggningarne mellan och från sjöarne Dellen, kommer att beredas en särdeles ändamålsenlig transportled af 4 mils längd från hafvet inåt landet till delvis mycket befolkade trakter. Beträffande beloppet al det bidrag utaf allmänna medel, som, för den föreslagna jernvägsanläggningens utförande, bör anvisas, och sorn naturligtvis mäste lämpas efter de med sagde anläggning förenade kostnader, har förekommit, att en för hästkraft anlagd jernbana icke kommer alt uppfylla trafikens framlida behof, helst den vid uppgörandet af ofvan åberopade beräkningar förutsatta rörelse mäste hädanefter komma att betydligt ökas ej allenast, genom öppnandet af fiol lieden mellan Ljusne-elf och Södra Dellen, ulan äfven genom en redan företagen större sågverksanläggning vid vattendraget mellan nyssnämnde sjö och Forssa kyrka. Vid sådant förhållande och på det att icke framdeles ytterligare Statsbidrag måtte erfordras till ifrågavarande banas inrättande för lokomotiv, hafva Rikets Ständer funnit, såsom vilkor för understöd af allmänna medel, böra föreskrifvas, att mellan de uppgifna ställena skall anläggas en sådan jernbana, att lokomotiv kan ä densamma begagnas.
Vid slutet af g morn. i 3 §., rörande de bevis, hvilka skola utgifvas, i afseende på möjligt öfverskott på utredningen af Götha Canal Bolagssamt Malmö Discont Inrättningar, har cn värd Red^rnot af Vällofl. Borgare-Ståndet anmärkt, att, då desse bevis möjligen skulle kunna anses för Obligationer, forde det förtydligande för någon Synas erforderligt, att de undantagas från dem, som på Hufvud-Summan äro utgifne till successiv inlösen och begagnande vid Discont-Omsättningar; dock vore aldrabäst om desse bevis kunde undvikas, ty de komma säkert aldrig att inlösas, och äro att anse icke stort bättre, än falskt mynt, derpå enfaldiga personer kunna blifva bedragne. Hvad angar den första omständigheten, eller att Riksgälds-Confoirets Obligationer skulle kunna komma att förblandas med bevisen, så hysa Förenade Utskotten väl icke någon farhoga i denna del, enär de både till form och stilisering blifva mycket olika och således lättligen kunna från hvarann åtski jas; deremot har anmärkningen om möjliga bedrägerier med bevisen hos Förenade Utskotten vackt mycken betänklighet. De torde vara ganska_ få, hvilka känna rätta förhållandet med de ifrågavarande D isconters tillgångar, men deras antal är deremot visserligen mycket stort, som föreställa sig, att inga, om ock aldrig så villkorliga, anvisningar på öfverskott kommit, att, efter Riksens Högloft. Ständers serskildta förordnande, utgift Statsoch Banio-TJtskottens Betänianden. 2041 vas, derest icke Riksens Ständer sjelfve förmodat möjligheten af Öfverskott till utdelning åt Discont-Borgenäreme.
Den ifrågavar. under visnings-anstalten är af behofvet påkallad, och alt Apolhekare-societeten först insåg detta behof och till fyllande deraf bidragit, är berömligt. Under den korta tid, och i den lilla scala denna undervisnings-anstalt fortfarit, har den redan visat en ganska stor nytta; ty det är säkert, att den ganska betydligt bidragit till att höja den Vettenskapliga bildningen hos de efter dcnsnmfnas inrättande utexaminerade apothekare. StatsUtsk. har grundat sitt afstyrkande förnämligast derpå, afl då Apolhekare-societcten äger ett slags uteslutande privilegium på medicamenlers försäljning, vore det egentligen i denna socielels enskildta intresse, som en sådan skola skulle Verka. Denna grundsats skulle kunna vinna sin tillämpning i afseende på hvarje undervisnings-anstalt i hela Riket; ty det är Ovedersägligt, att ali kunskap i första rummet är ett fÖrvärfvadf capital hos den, som äger densamma, men lika sannt är det, att detta capital ingalunda är förloradt för det allmänna, om det rätt användes. Det är af vigt, att vi äga skickliga apothekare för betjenande af allmänheten, såsom här blifvit erinradt; och vcttenskapligt bildade apothekare kunna dessutom på mångfalldigt sätt med sina kunskaper gagna det allmänna, särdeles i tecknisk väg, och det så myckel mera, som de äio spridda i alla landsortsstäder och äfven flerestädes på landsbygden. Jag får derföre hembära min tacksamhet till så väl Frih. Sprengtporten som öfrige herrar, hvilka i Ulsk. reserverat sig emot pluralitetens beslut. Frih. Sprengtporten har föreslagit, att Slaten med 1000 r:dr årligen skulle under ett visst villkor understödja den ifrågavar. pharmaceutiska undervisningen. Medgifvande, att undervisningen möjligen kan bestridas med stor So Den 3 Junion*. fördel för den pharmaceutiska vettenskapen med mindre än livad i den K. propos:n upptages, skulle jag dock tro, att en summa af 1000 r:dr är något för ringa.
Banco-Uts kottet: Olof Olssons, från Carlstads Län, Memorial, angående rättighet att belåna jern, somuppväges å Skallkäres Lastageplats i Wermeland. La g-Utskottet: Anders Nilssons, från Östergöthland, Memorial, angående fri rättighet att taga sand och ris till allmänna vägarnes underhållande. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: 1:0 Pehr Knutssons, från Malmöhus Län, Memorial, om rättighet, att obehindradt få uppfora Väder-Tullqvarnar. 2:0 Olof Carlssons, från Östergöthland, Memorial, angående Wadstena Arbetshus-Inrättning. 3:o Johannes Miclielssons, från Upsala Län, Memorial, rörande en allmän Näringsfrihet. Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet: 1:0 Daniel Nordqvists, från Carlstads Län, Memorial, angående Soldat-torps under - Protocolls-Uidrag. I 20 I hållande m. m., jemte tillägg af And. Sandsten från Jönköpings Län. 2:0 Oiof Carlssons, från Upsala Län, Memorial, om Brännvins-brännings-afgiftens fördelning, melian Afoch Tillträdare å försålde Hemman. 3:o Anders Andersson, från Skaraborgs Län, Memorial, om indragning af Bränn vinsFiscaler, 4:o Nils Pehrssons, från Malmöhus Län, Johan Longbergs, från Gefleborgs Län, samt åtskiiiige Fullmägtige, från Stockholms Län, Memorial, rörande ändring i Skjuts-Inrättningen, 5:o Nils Pehrssons, från Malmöhus Län, Memorial, angående Sclioi-undervisningen på Landet. 6:0 Pehr Jönssons, från Christianstads Län, Memorial, angående Krono-skjuts-skyldigheten, 7:0 Anders Nilssons, från Östergöthland, Memorial, om liqvid mellan Stamoch Strörotarne vid Båtsmans-hållet; och 8:0 Anders Paulssons, från Jönköpings Län, muntliga tillägg, till Fullraägtiges från samma Län, den 26 nästlidne Februarii remitterade Memorial, angående jemnkning i Extra Roteringen inom Länet. Från Hederv. Bonde-Ståndet« S. D.