Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Con voy-Commissariatet tillagd i den så kallade Lästaf giften _, som af hvarje fartyg, destineradt utom Öresund, erlades med 16 sk. för hvarje läst, då fartyget icke gick till Medelhafvet, men med 1 R:dr af dem, som besökte detta haf; alt Con voy-Commissariatet, utom dessa inkomster, jemväl i äldre tider fått uppbära collect-medel, samt år 1815 erhöll det Rån Norrige beviljade Stals-bidrag, sedermera varierande efter de 4 Stals-Vtskottets Vtlätandej IV.-o /±l6:. olika Slor-Thingens beslut; att Rikets Ständer år 1S18, i stället för det bär ofvan omförmälde årliga anslaget af 4 tunnor guld, lemnat ConvoyCommissariatet ett motsvarande på Riksgälds-Conloiret stäldt Crediliv, hvilket förnyades vid 1823 års, men indrogs vid 1828—-i83o årens Riksdag* och att, sedan äfven läst-afgiften genom Kongl. Kungörelsen den 6 November i83o helt och hållet afskaffats, den enda inkomst, som Convoy-Comxnissariatet, utom Norrska bidraget, haft alt påräkna, varit den , sorn först under namn af Extra licent och sedermera under benämningen Convoyafgift, varit Commissariatet tillagd, hvilken afgift ock derefter nedsatts, ger nom Kongl. Kungörelserne den 10 September 183r , den 27 April 1833 och den 27 Februari i835, samt enligt 1835 års Riksdags-beslut slutligen blifvit kallad: ”Afgift till Handelsoch Sjöfarts-fonden.” Af detta allt anser Utskottet vara uppenbart, att ifrågavarande afgift* sorn, efter att hafva genom de Handlandes åtagande tillkommit, blifvit af Ilikets Ständer vid flere Riksdagar reglerad, och öfver hvars disponerande af Kongl. Maj:t Rikets Ständer senast vid 1S35 års
•— om yrkad lindring i allmänhet uti Inqvarterings-hesVälet för de Städer der ständige Garnisoner äro förlagde, men särskildt för Malmo Stad, Febr. 519, 607, 260. — om ersättning för de förluster, som Svenska Medborgare fått vidkännas genom Skeppsuppbringningar af Utländska Makter, med hvilka Sverige varit i fredligt förhållande, Febr. 5ai, G08. Mars T. 189, 144* ,^2* — örn medel tili Wadstena Klosterkyrkas iståndsättande, Febr. 522, 6o5. Höghet IvronPrinsen Oscars f. d. Lärare, Febr. 524, 616. Mars I. i45,i54,2Go. April II. 246. — om Löners anslående lill LänsNotarier och LandsContorister, Febr. 5a5, 608. April II. 35o. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om medel till bestridande af kostnaden vid Högstsalig Konung Carl XIII:s Begrafning, Febr. 525,608. Mars I. i3g, i44» 154- 1— med förslag till beräkningen af StatsVerkets intrader å den PiiksStat som, nu skall uppgöras och tjena till efterrättelse till 503 nästa Riksdag, Febr. 525, 621. Mars I, 44 > i54. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, angående förvaltningen af Kronans UpplagsMagazin m. m., Febr. 643. Mars I. 77, 260, 263, 266. — rörande yrkad lånerättighet i ManufacturDisconten för Skeppsbyggerierne eller Skepps varfs-ägare, Febr. 64-3. April I. 381. April II. 77. om bidrag af medel för Södertelge CanalInrättnings fullbordande, Febr. 644- Mars I. 78, 260, 263, 267. April II.
Vida mer förvånansvärdt är att finna Carl XII: s regering i ganska vidsträckt mån behandla dessa frågor; men icke desto mindre förhåller det sig så, att icke allenast vår än i dag, ehuru naturligtvis med stora förändringar och högst betydande tillägg gällande rangordning, förskrifver sig från hans oroliga regering, utan en mängd detalj-stadganden i fråga om bestämmande af rang räknasitt upphof från hans tid. Samma år Carl XII återvände från sin långvariga och fruktlösa vistelse i Bender haäe man tid att tänka på rangordningen, och 1714 utfärdades en odaterad rangordning, den sista fullständiga, som utkommit, i hvilken ordning stadgades att » ingen bör högre karakter tillagd blifva, än den beställning tillkommer, hvarför verkligen göres tjenst. Och efter som alla extra-ordinarie karakterer för längst äro afskaffade, så måste, ock hvar och en låta sig åtnöja med den karakter, som staten honom tillägger. », I viss mån modifierar 1720 års regeringsform denna sista bestämmelse. Der heter det: » På det tjenstemän icke måge komma i föracht, så tillägges hädanefter ingen _någon högre karakter än den, som tillkommer det em-bete han verkligen företräder; dock varder kongL maj: t ej betaget * att med råds rade hugna en eller annan efter förtjenst och karakter, hvilkom någon annan varit föredragen. Skulle en eller annan, som länge och väl tjent, vilja taga afsked, då må väl honom någon förbättring på dess karakter gifvas, dock så att en sådan förafskedad ej må återträda uti någon beställning androm till prejudice och förfång. » För så vidt jag kunnat finna är detta det första offentliga stadgande icke blott rörande s. k. karakters-fullmakter utan innehafvande af motsvarande tjenstegrad, utan äfven den för icke så länge sedan vanliga och hvad militära sysslor angår än i dag brukliga seden att vid af-skedstagande för embetsoch tjenstemän » förbättra » deras » karakter ». Man kallar detta, som bekant, att gifva någon » namn, heder och värdighet » af den och den tjenstegraden. Vi hafva titulärprofessorer så väl som » förbättrade » löjtnanter, hvilka erhållit kaptens » afsked ».
— Af den kontroll-tillsyn, hvilken, i följd häraf blifvit utöfvad ömsom af fabrikanter mot handlande, ömsom ock af de sednare å sockerlaster, som fabrikanter låtit införa, hade tvister uppstått, som af tulltjenstemännen icke kunnat slitas, enär desse ej vore i tillfälle att sjelfve vetenskapligen utröna varans sockerhalt; och då man i dylika fall icke haft annan utväg, än att genom andras biträde underkasta varan kemisk analys, hade deraf förorsakats ett tidsuppskof, stundom flera månader långt, derunder varan hvarken kunnat attesteras eller af importören disponeras, i ovisshet om den högre eller lägre tullsats hvarmed den komme att beläggas. Vid de flera tillfällen, då sådana tvister, jemlikt 8 och 9 §§:ne i Tulltaxe-underrättelserna, blifvit hänskjutne till General-Tullstvrelsens pröfning, hade Styrelsen, med afseende å det i författningen förekommande uttrycket »till sockerhalten lika slag», funnit sig förpligtigad att, såsom norm för bedömandet af varans hänförlighet till den högre eller lägre tullkategorien antaga en viss procent af kristalliserbart socker, i hvilket ändamål Teknologiska, institutet efter anmodan undersökt insända prof samt derom lemnat intyg. Härvid förekomme emellertid, såsom ock bemälda Institut uti sitt angående redaktionen af tulltaxan år 1857 afgifna utlåtande anfört, att sockerhalten, på vetenskapernas närvarande ståndpunkt, icke kunde med större noggrannhet, än på 1 procent när, bestämmas, och för de sämre råsockerslagen icke ens med denna grad af noggrannhet, så att man i vissa fall ej kunde med säkerhet afgöra, huruvida ett sockerprofs verkliga halt af kristalliserbart socker läge öfver eller under en i afseende på tullbehandlingen fastställd gräns. Också hade i de tvistemål, som under den sednaste tiden till behandling förevarit, de största svårigheter mött för en tillfredsställande tillämpning af den antagna normen.
JOH. ÅKERBLOM. CLAS LIVIJN. G. Schöne. Stockholm den 30 Maj 1859. 79 I nådigt Utslag den 28 sisllidne Juni förklarade Kongl. Maj:t, att, soin genom de i målet företedda handlingar och Ola Månssons erkännande är blifvit lagligen utredt, att, sedan han inträdt i den honom anförtrodda befattning såsom Direktör vid Rikets Ständers Lånekontor i Malmö, för hvilken varit gällande, bland andra den i 77:de § af Reglementet för Bankoverkets styrelse och förvaltning den \ 0 Mars 1858 meddelade föreskrift, hvarigenom ledamöterne i samtliga Diskont-Direktionerna blifvit uttryckligen förbjudet att såsom Kommissionärer taga någon befattning med låneansöknmgar hos det
Ingen förmenar barnen att komma, tvertom, den nya lagen ålägger dem inställelse ; men hafva de någon att komma till, som uppmuntrande lärer, att sådane höra Guds rike till? — och hafva de det icke, hvem drabbar ansvaret derföre? — Jo — i 2:dra rummet äfven oss, som bevilja anslag pä anslag utan att efterhöra eller sörja för att den vigtigaste af all sådan meddelas af presterne, hvilka, enligt den väluppfattade lydelsen i skollagen, sjelfve skola genom förklaring och tillämpning. af de heliga lärorna göra dem lefvande i barnasinnet. Jag sökte vid 1840 års riksdag motsätta mig utgifvandet af de 65,000 r:dr årligen, som dä- af regeringen fordrades lill löner m. m. åt folkskolelärare innan K. M., såsom Svenska kyrkans öfverhufvud, i nåder dragit försorg att presterskapet i afseende på undervisningen fullgjorde deras pligt och biskoparna deras tillsyn derå, och, vid sednaste riksdag, att icke ytterligare sådant statsbidrag skulle lemnäs förr än man fått veta huru det redan erhållna blifvit användt. Med ökad erfarenhet om huru nödvändiga desse iakttagelser varit, måste jag äfven nu afstyrka anslagen till ecclesiastikstaten innan i l:sta rummet visshet är vunnen att den undervisning, hvarföre ett helt RiksStänd lönas och födes, blir efter lag fullgjord, och derom på behöflig! sätt reglementeradt, såsom jag redan 1840 föreslog (R. o. Ad:s prot. för d. 12 Febr. f. m. pag. 354) och om hvilket ämne min landsman Hr borgmästaren Thorn vid denna riksdag väckt motion, grundad som det synes på ett förslag, som återfinnes i statsrådsprot:n, som åtfölja K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof.
Haraldsson hemställan, att en eller flere sakkunnige personer måtte erhålla uppdrag att granska och, antingen till hela deras innehåll eller i sammandrag, af trycket utgifna alla ännu gällande förordningar, bref och resolutioner, som röra presterskapets löneinkomster i alla rikets provincer, så anser Utskottet en sådan samling i närvarande tidpunkt föga gagnelig och ingalunda svarande mot den möda och kostnad, som härå nedlägges, enär dels nya föreningar om prest-rättigheternas utgörande mång* slädes redan äro uppgjorda, dels årligen uppgöras; hvarigenom, och då sålunda - Allm. Besv.- och Ekon.'Utskottets Betänkande, N.-O 10g. »7 lunda dessa äldre författningar blifvit och blifva till kraft och verkan upphäfda, det med ifrågasatte samling och dess utgifvande af trycket afsedda ändamål, att nemligen tjena icke blott lill upplysning och närmare kännedom om författningarnes äldre stadganden, utan ock till rättelse för iönerältigheternas utgörande till Presterskapet, sålunda måste anses i hufvudsaklig måtto förfeladt; hvadan Utskottet tillstyrker, att motionen må förfalla, Angående den till Pastor utgående dagsverks-skyldigheten har David åndersson från Hallands län förmält, hurusom i vissa församlingar af nämnde Län torpare och backstugusittare blifvit ålagde att till deras Kyrkoherdar utgöra 2:ne dagsverken på egen kost, då torparen eller backstugusittaren innehar under eller högst 2 tunnland jord att bruka, och, när hans jordbruk sträcker sig utöfver denna rymd, ett dubbelt antal dagsverken, då häremot i äldre tider nämnde dagsverks-skyldige icke behöfde utgöra mera än ett dagsverke och det på Pastors kost; hvarföre motionären yrkar, att, genom Rikets Sländers medverkan, ifrågasatte dagsverksskyldighet måtte återställas i sitt fordna skick.
Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets, den 25 sisth Juli och den 1 dennes på bordet lagde memorial N:o 19, med förslag till ändring uti Regerings-Formens 35 §., fann Ridderskapet och Adeln förslaget böra hvila till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Då nu ånyo föredrogs Constitutions-Utskottets den 25 sisth Juli och den 1 dennes, på bordet lagde memorial N:o 20, med förslag till andrin" uti 34 §. Regeringsformen, förklarade Ridderskapet och Adeln såsom Ståndets gemensamma tanka den anmärkning, att förslaget till ändring af senare perioden i 34 §. Regerings-Formen borde erhålla följande lydelse: "Stats-Minister eller Siats-Råd må icke tillika annat embete utöfva, ej eller ”några inkomster deraf uppbära. Justitie-Råd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva;” och skulle denna anmärkning, jemnlikt 56 §. RegeringsFormen, till Constitutions-Utskottet hänvisas. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 25 sisth Juli och den 1 dennes på bordet lagde memorial Nso 21, med förslag till ändring och tillägg i 39 §. Riksdags-Ordningen, förklarade Ridderskapet och Adeln, såsom Ståndets gemensamma tanka, den anmärkning, att den af ConBih. till R. St. Prot. 1840. 9 Sami. 1 Rand. 54 Prot. Utdr. d. S dug. 1840. stitutions-Ulskottet föreslagna förändring i 39 §. Riksdags-Orclningen är onyttig; och skulle denna anmärkning, jemnlikt 56 §. Regerings-Formen till Constitutions-U tskottet hänvisas. S. D. Ludes tjli handlingarne Constitutions-Utskottets, den 25 sistlidne Juli och 1 dennes på hordet Jagde Memorial Nio 22, angående en af Herr Th. Petré emot Konungens Rådgifvare anmäld anledning till anmärkning. Från II ö g v ö r d. Prf.ste-Standet. S. D. f. m.
S. D. Remitterades till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oecononiie Uts botten : Herr af Robsahms, Carl Reinhold, anförande, innefattande anmärkningar vid Utskottens, under N:o 54, afgifna och, den 7 dennes e. m., till Utskotten återremitterade Betänkande, i anledning af väckta frågor om ändringar och rättelser eller tillägg, så väl uti Kongl. Maj:ts Nådiga Lego-Stadga för Husbönder och Tjenstehjon, den r5 Maji i8o5, som uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse, angående flyttningstiden för Tjenstehjon, den 22 April 181 g. S. D. Då nu å nyo föredrogs BevillningsLagsatnt AllmännaBesvärsoch Oeconomie-Utskottens, den i3 sistlidne Augusti, under N:o 16, afgifna och, den 7 dennes e. 111., på bordet lagda ytterligare Utlåtande, angående Brännvinsbränningen oek der - •jS Pr» t. Vt drag dtn »4 Sept. 182g. med gemenskap egande ämnen, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med afslag å berörde Utlåtande, i allt öfrigt, utom hvad angick tiondefrågan samt den föreslagna förändringen af 4 Art. 1 §, i afseende hvarå nämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln antogs, besluta, att den nu gällande i8a4 års Författning, rörande Brännvinsskattens erläggande, må bibehållas med de modificationer: att endast ett Pistoriskt Verk, om go kannors pannerymd, må inom samma Bränneri-inrättning begagnas, såsom motsvarande tvänne go kannors pannor, å hvar sin eldstad; att skatten må så förändras, att Fyratio
Genom LagUcstottetö deröfwer yttrade tanka är wäl för Let närwarandemedgjswit, allde stiftelser hwilka redan äro upprättade och gatt i »verkställighet, stuve äga beständ; men sedan man börjat bestrida sjclswa rättigheten och att rubba den grund man ansett ofwikelig, nemligen att ett fritt anwändaude af sin egendom är en uppenbar följd af friheten alt den sörwärswa, kan witzerligen i lidens längd sädant föranleda till upplösning af den säkerhet, som » anseende till nuwarande FideiCommcher, utgör sä mängfaldige medborgares hela wälsärd, likasom, och Lä enstilte Donationer sä-edes ej skulle komma att hällas i helgd, det wäl more utan all iräga akt äfwm sadane, som med enahanda rätt stedt till allmänna - 416 Den y Jaimarkl. no inrättningar till Kyrkor, Hospitalet, Fattighus och andra flera, skulle u tergä samma öde, och hwcm lalér icke wädm as sädane pä tid cch omständigheter beroende äiideiser, hwilka ej äga nägon gränö dä fästet öppnaö för möjligheten af effi elen. Icke tilltror jag mia något afgörande resultat, huruwtda den rätt, att »ör !ä-gre an egen Ilsttid disponera cm sin egendom, kan hänföras under sjelfwa natur-rätten eller om den tillkommit iscko eller af andro orsaker blifwit etablerad. Näppligen är nägvt ämne af lä mycken wigt och granlagenhet, som detta, och likwäi finner man det wara gansta litet controwerterat. 2st Romerska Lagfaren!)'ten är det känt, att dr sä kallade fubstnutlvner ever FideiCommitz-stistelser warit af Lagen tillärna och gäll « su'b0'dan. I andra Länder äga de älwem för dst nä:wara,de lull ocriwitet, fastän ä stvlkildte ställen, i a stende pä b loppet, med witza i strankningar.
M:ts nådiga framställning, att till underhållande af bevärings-manskapets beklädnad, i följd af detta manskaps utsträckta exercis, måtte anvisas en summa ai’ 378,000 R:dr, beräknad för tvänne är med 189,000 R:dr hvartdera året. Rätta förhållandet är emedlertid att Rikets Ständer för ifrågavarande föremål anvisat ett belopp af 252,000 R:dr R:mt, att utgå med en tredjedel ärligen under hvartdera af åren 1858, 1859 och 1860. Hvilket, för rättande af ofvanberörda felaktiga uppgift, Rikets Ständer härmedelst få i underdånighet anmäla, med anhållan tillika, att denna rättelse måtte jemväl iakttagas så väl i den förteckning å beviljade extra slats-anslag, hvilken förekommer i slutet af åberopade underdåniga skrifvelse, som äfven i dessa anslags slutsumma, hvilken alltså förändras från 2,905,031 R:dr 5 öre till 2,779,031 R;dr 5 öre. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 Mars 1858. Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 242. 195 iV.o « Upplnst och godkändl hos Kidd. och Adeln deri 27 Febr. 1R38. Preste-ståndet den 1 Mars — Uorgare-slåndet den l Konde-ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om Stockholms befästande å landsidorna. (Sla(s-Ulsk:s Ull. N:o 236 och Mein. N:o 268 samt Först. Stats-Ulskrs Mern. N:o 276.) S. A. K.
Men härförutan vore det ock att befara, att, derest seminar:erna blefve alltför mycket aflägsnade från hemorten, för dem, som ville bereda sig för folkskolelärare-kallet, sådant skulle, då desse i allmänhet icke egde tillgångar, tillräckliga att, med bidrag af de stipendier dem kunde lemnäs, bestrida kostnaderna för ett flerårigt vistande på främmande ort, hafva till följd att, folkskolorna inom få år komme alt lida brist på lärare. Under sådana förhållanden syntes för det närvarande svårligen mer än tre seminarier kunna utan olägenhet indragas, nemligen ett bland de för qvinnor bestämda, ett af de tre för manliga elever afsedda seminarier, hvilka funnos förlagda i städer invid Mälaren, och ett bland de sju öfriga, der elever af sistnämnda kön nu emottogos. Å andra sidan ansåge Kongl. Majit behöflig! att ett nytt seminarium inrättades i Luleå för den nordligaste delen af riket. Framställningar i sådant hänseeude hade redan förut blifvit gjorda af Konsistorium i Hernösands stift gemensamt med Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i Norrbottens lån och sednast hade numera aflidne Landshöfdingen i nämnda lån, P. H. Widmark, uti skrifvelse den 16 Juli 1860, med hänseende till de förhållanden att af länets Finska och Lappska socknar flera helt och hållet saknade folkskolelärare, att i de öfriga antalet lärare vore alldeles otillräckligt, samt att bristen på duglige folkskolelärare äfven inom de Svenska församlingarne vore i hög grad kännbar, förklarat sig anse inrättandet af ett särskildt seminarium i Luleå, såvida folkundervisningen eljest inom länet skulle kunna på ett i någon mån tillfredsställande sätt ordnas, vara desto mera oundgängligt, som erfarenheten visat, alt flere bland de elever, hvilka från de Finska och Lappska församlingarne blifvit afsända för Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
Du gråter inom dig vid tanken på att det ej var du som skulle bli far till prins Felix. Därför, endast därför har du arbetat på din stora upptäckt. Och vill du, att jag skall säga dig ännu något Icke för att du älskade sanningen, forskandet för dess egen skull, utan för att du behöfde den trösten att du skulle göra något för mänskligheten, som vore lika SALVATOR. kanske obarmhärtigast mot dig själf. Du är obarmhärtig, Vera mot mig och VERA (faller på knä för honom). jag älskar dig, och jag ville gifva mig själf bit för bit för att kunna äga dig helt. Och ändå stöter jag dig i hvarje ögonblick tillbaka. Därför skall du aldrig Jag vet det obarmhärtigast mot mig själf. Ty mycket värdt som det, hvartill du trodde dig bestämd. förstå, hur mycket jag älskar dig. Hvad är andra 72 SANNINGENS VÄGAR kvinnors hängifvenhet, deras, som ge sig så lätt och den sanna, den stora, den hela kärleken. Hvad är som i hvarje liten öm rörelse genast tro sig igenkänna deras kärlek mot min, som oupphörligt har att kämpa mot alla slags tvifvel och som dock ständigt på nytt segrar öfver dem alla. Ty hur har jag inte, trots såg dig i lustgården. allt, hängt fast vid dig från det första ögonblick jag Andra scenen. DE FÖRRA. SPERANZA och FORTUNIO träda in tillsammans, furstligt klädda. VERA (springer upp). Speranza! SALVATOR. Prins Fortunio! VERA. Speranza! Du kommer till oss! SPERANZA (omfamnar henne). vackra upptäckt ni gjort, och jag kan inte säga hur vi, prins Fortunio och jag, gladt oss däråt. VERA. Och du hyser intet agg till mig? SPERANZA. skulle jag inte vara dig tacksam därför i stället. Jag För att du tog Salvator från mig? Nej, hur Ja, hvarför skulle jag inte! Jag har hört om den 73 FJÄDRE AKTEN - var förblindad jag höll på att begå det förfärligaste misstag. Genom din mellankomst lärde jag känna sanningen och så blef jag förenad med min rätte VERA. Och du är lycklig?
Jag kan icke erkänna, att nöden på något sätt tvingade Riddarh.- Den i Mars. 93 Utsk. att, i uppenbar strid emot Riddarh.Ordmns föreskrift, till Stats-Revisor välja en person, hvilken icke dertill var valbar. Någon åtgärd frän R. o. Ad:s sida, i anledn. af det skedda misstaget, torde likväl ej böra ifrågakomma, hvarföre jag vördsammast hemställer det R. o. Ad. bebagade, med godkännande af den gjorda anmärknrn, lägga nu förevande punkt till liandlingarne. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att med godkännande af Utsk:s anmärkn., lägga förevande § till handlingarne. §§ 6, 7 och 8 lades till handlingarne. §§9, 10 och 11 biföllos. § 12. Hr von Hartmansdorff Aug.: Vi hafva Frih. Bennet att tacka för det vårt samlingsrum är prydligare och smakfullare än det förut under den tid jag minnes någonsin varit. Vi stå derföre till honom i förbindelse, den, vi böra på tjenligt sätt afbörda. Men jag anser det vara mindre lämpligt att till honom öfverlemna Riddarhusets stora medalj i guld. Såvidt jag kan •påminna mig, har denna medalj alltid varit ansedd såsom en serdeles utmärkelse, egnad åt andra förtjenster, än sådana, som kunna hänföras under namn af reparation. Sista gången R. o. Ad. gaf denna medalj — och jag tror icke att den förut på lång tid varit utdelad — skedde det åt Hr Professor Fryxell, såsom ett erkännande af hans utmärkta förtjenster om fäderneslandets historia och såsom en serskild tacksamhetsgärd å R. o. Ad:s sida, för det han i sin historia visat grundlösheten af en mängd illsinnade beskyllningar, för hvilka detta Stånd vid åtskilliga tillfällen varit föremål. Jag hemställer, huruvida det icke vore mera passande att åt Frih. Bennet anslå en summa, icke blott motsvarande, utan öfverskjutande medaljens värde. Det lärer vara 60 dukater. Om man tager dukatens värde till det högsta pris, som Banken utsatt, eller 6