Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med alldeles samma ordalag utmårkes Stats-Utskottets verkningskrets, uti 30 $. af Riksdags-Ordningen, enligt hvilken Stats-Utskottet jemväl åligger tillse, huruvida Stats-Verkets medel blifvit dragne gZ2 Stats-TJtskottets Betänkanden. till andre ändamål, ån hvartill de finnas anviste; och slutligen år, uti 68 §• af Riksdags-Ordningen, Riksens Stånder förbehållet, att emellan Riksdagarne, genom utsedde Revisorer granska Stats-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning. Då det nu år gifvet, att med Statsverket icke kan forstås annat, ån denna allmänna fond, dit Medborgares gemensamma bidrag, till bestridande af Statens utgifter, ingå, och Riksens Stånder icke åro i tillfälle att behörigen utöfva den dem ensamt tillkommande rätt att bestämma beloppet af nämnde bidrag, utan kännedom, huruvida förut gjorda anslag kommit Staten till godo för det behof, hvars fyllande dermed varit åsyftat; hvilket åter endast af Råkenskaperne kan inhemtas; så blir häraf en lika naturlig, som uti Grundlagarne bestämdt uttryckt följd, att granskningen af Statsverket, samt alla andra genom allmänna bidrag samlade Cassör, af hvad namn och beskaffenhet som heldst, icke kan Riksens Ständer eller deras Revisorer förvägras. På sådan grund och under förutsättning, att Riksens Höglofl. Ständer bifalla denna Stats-Utskottets framställning, tillstyrker Stats-Utskottet, att Riksens Stats-Utskottets Betänkandeiu cj33 Höglofl.
Till ledamöter uti innevarande års taxerings committée, som enligt Konungens befallningshafvandes kungörelse sammanträder hos bonden Erik Magnusson i Söre, den 8 instundande mars, valdes nu för Häggenås socken sockenskrifvaren Jonas Jonsson och gästgifvaren Math. Moberg i Österåsen. 2:o Upplästes, godkändes och underskrefs innevarande års mantals och skattskrifningslängd för Häggenås socken. In fidem N. S. Edlund 145 Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet i Häggenås sockenstuga den 9 mars 1851. S.D. Emedan Häggenås distrikts-magazins f.d. föreståndare, bönderna Nils Nilsson i Backegård och Erik Olofsson i Storgård blifvit medelst Konungens befallningshafvandes nu mera laga kraft vardna utslag ådömda, att såsom böter erlägga 11 t:r 13 kpr korn, hvaraf hälften skulle till-falla åklagaren herr lands kamreren Ekberg och andra hälften socknens fattige, för det de nämnde föreståndarna, tvärt emot reglementets föreskrift och utan Konungens befallningshafvandes tillåtelse, förra året utlånat all i magazinet befintlig säd, voro nu samtlige delegare vederbörligen inlysta och till stor del i sockenstugan samlade, för att yttra sig om och huruvida de voro villige, att medelst eftergift å den tillkommande upplupna räntan, deltaga uti betalningen af nämnde å-dömda böter, förmodande f.d. föreståndaren, att delegarne så mycket billigare borde anse sig dertill skyldige, som de vid kornets utlåning, på det kraftigaste försäkrat, att, om föreståndarne skulle blifva pliktfälde, de, nemligen låntagarne skulle deltaga i böternas erläggande. Vid nu derom framställd fråga, yttrade sig flera af delegarne sig villige, att efter sin anpart hålla föreståndarne skadeslösa, några åter svarade dertill nej.
Skulle likväl Höglo fl; Directionen finna betänkeligt att för mig tillstyrka någon tillökning i närvarande löneförmåner, får jag såsom altei’- pativ framställa den ödmjuka anhållan, att blifva entledigad från förvaltningen och redogörelsen för Wadstena Adeliga JungfrnStiftsCassan. Intill år 178g hade Adeliga JungfruStiftet sia egen Kamererare och då, nämnde år, vid Stifts - Den 20 Augusti e» m. Kamererarens afgång, då varande Riddarhus-’ Kamereraren äfven uppdrogs Kamereraretjensten vid JungfruStiftet, skedde det för att bereda honom en förmån och lättare utkomst. Sedermera har väl Ridderskapet och Adeln beslutat, att desse tjenster borde förenas; men ändamålet dermed synes troligen icke kunna vara att pålägga RiddarhusKamereraren något betungande villkor för tjenstens erhållande hvilket i sig sjelf skulle innefatta det förhållan. det, att förvaltningskostnaden för StiftsCassan till en del borde bestridas af Riddarhusets öfrige Fonder, och jag har således föreställt mig, att RiddarhusKamereraren nu billigen kunde begära att blifva entledigad från en befattning sorn i stället att vara en förmån , genom förändrade förhållanden, nu mera blifvit ett besvärligt åliggande. Stockholm af RiddarhusContoiret den H Augusti 182a. N. W. Stråle. N:o 2- Hörsamste Memorial! Sedan RiddarhusUtskottet, tillföljd afRidderskapets och Adelns meddelte Remiss af den 2q sistledne Januarii, till granskning förehaft Wadstena Adeliga JungfruStifts Direetions den 4 i samma månad afgifne Riksdagsberättelse; och Utskottet jemväl särskildt genomläst Directionens sedan sista Riksdag förde Protocoller, samt reviderat StiftsCassan samt Grefveliga Schefficrska Stiftningens hufvudböcker från och Den 20 Augusti e. ?»♦ med år 1818 till oell med 18225 får
De torde ock företrädesvis vara behöflige för påskyndande af justeringen af de beslut Hofrätterne fatta, enär det sätt, hvarpå i omförmälde hänseende förfares till stor del bidrager till den långsamhet, man påbördat Hofrätten. Justeringen tillgår, efter hvad Hr Weidenhielm upplyst, i Götha Hofrätt på så sätt, att de uppsatta.besluten granskas enskildt af hvarje ledamot, i lottade mål, först af referenten, sedan af den yngste, derefter af den, som sitter näst öfver honom o. s. v. samt i andra niål till en början af den, som är yngst, sedan af den äldre o. s. v. och denna method följes äfven i Skånska Hofrätten; hvaremot justeringen i Svea Hofrätt sker på embetsrummet inför alla de ledamöter hvilka deltagit i det beslut, som skall justeras, sedan likväl detsamma blifvit öfversedt af en ledamot, som, då målet varit lottadt, alltid'är den, hvilken deri varit föredragande. Då den förra methoden leder till mycken långsamhet och till stort besvär för ledamöterne, så skulle åter skyndsamheten kunna befordras genom den sednare, den der äfven synes vara mest öfverensstämmande med det kollegiala arbetssättet, hvars företräde ligger i den diskussion och det utbyte af ideer, som en gemensam granskning framkallar, dervid likväl icke all föreskrift bör saknas om den tid, inom hvilken justering af i Hofrätt fattadt beslut bör företagas; och bristen på en sådan föreskrift, på hvilken Hr Weidenhielm i sin framställning fästat uppmärksamhet, har Utskottet ej kunnat undgå att anmärka; ty likasom saknaden af sådan föreskrift nu verkar tili långsamhet, skulle densamma, efter Utskottets öfvertygelse, leda till motsatsen. Tilläfventyrs torde ock målet kunna vinnas på deri väg, Hr Weidenhielm anvisat, om det icke skulle anses lämpligare att, lika med hvad Lag-beredningen föreslagit, blott bestämmes en tid, hvarinom i Hofrätt fattadt beslut bör vara till parterne utgifvet.
Prot. 1802 & 1863. 3 Sami. 9 llä/t, 1 2 Kunsntutions-Utskottets Memorial N:o 11. som tillkommer Hofkansler!! (numera Justitie-Statsministern), samt att frågor härom skulle behandlas såsom andra i 4 § 4 morn. omförmälda ordningsmål, hvilka tillhörde Höfkanslerns (numera Justitie-Statsministerns) upptagande och afgörande; men man har mot tillämpningen af de i detta Kongl. Bref .meddelade föreskrifter iuvändt, att desamma icke kunde emot grundlag tillerkännas gällande kraft. Det är således af vigt att grundlagen i detta hänseende vinner nödig fullständighet. Då likväl högstberörda Kongl. Brefs ordalydelse synes antyda ett successivt aflemnande af fri-exemplaren, men sådant blefve för Boktryckarue allt för betungande, har Utskottet trott det vara lämpligare, om en viss termin bestämdes, inom hvilken hvarje år de stadgade fri-exemplaren af hvad under det föregående året blifvit tryckt böra aflemnas, samt denna termin utsattes till Juni månads slut, då sjökommunikationerna öfverallt äro öppna och således åliggandet lättast kan fullgöras. Hvarest fri-exemplaren böra aflemnas är icke bestämdt hvarken i den nuvarande grundlagstexten eller i högstberörda nådiga Bref. Dock lärer sedan gammalt den praxis hafva egt rum, att dessa exemplar blifvit aflemnade tili Riks-arkivet, hvilket äfven blifvit stadgadt genom ett af Kongl. Majit den 21 Oktober 1847 meddeladt Utslag, hvarigenom en Boktryckare blifvit bötfälld för det han icke till Riks-arkivet aflemnadt de bestämda fri-exemplaren, utan ansett sig hafva fullgjort föreskriften i 1 § « mom. Tryckfrihets-förordningen dymedelst, att han hemma hos sig aflagt exemplaren, för att afhemtas af den eller dem, som kunde visa sig vara dertill behörige. Behofvet af ett bestämdt stadgande i detta hänseende finnes sålunda hafva inträdt.
Statsinrättningar fortgå med lidelivarfvet; ty det folk, som misskänner eller forsum• mar de lärdomar derunder kunnat inhämtas, måste ju alltid stå tillbaka. Hvad Herr Ribbing anför rörande Boställenas beqvämliggörande och bebyggande, så möter denna önskan, bland andra hinder, det, att efter låg beräkning skulle erfordras en summa af mer än en half million, för endast Infanterie SuballernOfficerarnes, oell att om än Herr Ribbing så kunde bereda, att erforderliga medel härtill ej saknades, skulle dessutom verkställigheten vara m^ket aflägsen, då forst måste afvaktas att arrendeåren för de ännu gällande Contracter tilländalupo. Infanteriets SubalternOfficerares Boställen, utgöra ett antal af 276. Deraf äro 179 utarrenderade på 3o års tid, af de återstående 97 äro 49 försedde med Caractairshus; således saknas för närvarande 22^ SubalternOfficers-Boställen vid Infanteriet_, dylika byggnader. Om man antager att ett Caractairshus på Capitaines-Boställen i nybyggnad kostar per medium 3oou R:dr, kan man, med afseende på dimensionerne af detta emot en SubalternOfficerares, icke beräkna detsenare till mindre än circa a5oo R:dr, hvilket för 227 Boställen utgör 568,5oo R:dr B:co; hvartill sedermera kommer dessa byggnaders årliga underhålls-kostnad med tak Den f.2 December f. nu 29 och brädfordring m. m.; nu har härvid icke kommit i beräkning att Cavalleriet, som likväl synes dertill lika berättigad!, icke erhållit något byggnads-bidrag, och hvartill någon tillgång dess mindre finnes, som MilitiieBoställs-Cassans tillgångar äro otillräckliga att, jemte inqvarterings-peqningars utgifvande, förse alla ChefsMajorsoch Capitainessamt Ryttmästare-Boställen med Caractairshus.
Dessa skäl, af Rikets Ständer vid trenne föregående Riksdagar åberopade, äro: att mångfaldiga olägenheter härflyta af nödvändigheten att genomgå de flere instanser, nu gällande rättegångsordning bestämmer; att vid granskning af det förhållande, som härutinnan tillförene egt rum, inhemtas, att den äldre Domstols-inrättningen i Sverige endast hade tre instanser, hvilket antal äfven 1734 års lag syntes hafva åsyftat att bibehålla, enär den benämnde såsom allmänna Rätter och Domstolar blott Härads-Rätt och Lagmans-Rätt på landet samt Kämners-Rätt och Rådstufvu-Rätt i staden, och öfver dessa Hof-Rätt, som vore Konungens Högsta Nämnd, emot hvars dom ingen egde att vädja; att den revision, hvilken, i följd af tillåtelsen att anhålla om Konungens pröfning af Hof-Rättens dom och utslag, bifvit inrättad och tid efter annan på olika sätt organiserad, väl efter hand iklädt sig egenskapen af en allmän Domstol och i sjelf va verket varit att anse såsom en fjerde instans, redan innan den såsom sådan i nu gällande Grundlag erkändes och stadgades under namn af Konungens Högsta Domstol; men alt den tillökning i instansernes antal, hvilken sålunda tillkommit, hade, långt ifrån att gagna de rättsökande, fastmer endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet; att frågan derföre blott är, huru en instans lämpligast kan åter borttagas och skyndsamhet i lagskipningen, utan säker Bih. till R. St.
Stats-Ulskottels Utlåtande, Jfö 85. 45 Behofvet för Svenska Arméen af Ingeniörtrupper och deni tillhörande broslagnings-materiel bar redan under århundraden gjort sig gällande och delvis blifvit afhulpet. Gustaf den II Adolf förde med arméen i Tyskland rörliga pontoner, för att hastigt bereda arméens öfvergång öfver floderne. Ofta betjenade han sig af lätta båtar i denna afsigt och lät vid Stettin bygga sådana. Under Carl XII:s krig medfördes stundom pontoner, och då ingen broslagningstross var för handen fick arméen dyrt plikta derföre. Under den tid, då maktegande Ständer hushållade ensamt med Statens medel, ansågos ifrågavarande trupper så vigtiga, att man ej ville undandraga arméen fördelen af deras egande. Bevis derpå finnas förvarade på flera ställen i Sekreta Ut^ skottets protokoller, hvaribland endast må tillåtas mig få nämna 1747 års Sekreta Utskotts svar på Konungens proposition i krigsärender, deri det heter all: »För »öfrigt lärer ock Eders Kongl. Maj:t i nåder täckas anbefalla vederbörande alt om »Sappörers inrättande vid artilleriet på det sätt besörja, som Sekrela Utskottet un»der den 9 Juni sistlidet år tillstyrkt, på det en så angelägen inrättning, hvilken »aldrig uti Svenska arméen varit införd, mätte komma i gång till Bikets nytta vid »förefallande tillfällen.» År 1752, vid beslutet om uppsättandet af 4,000 man värfvade trupper i Finland, förekom åter frågan om Ingeniörtruppers organisation, och i Sckreta Utskottets defensions deputatious protokoll för den 1 April nämnde år yttras: »Att i öfvervägande af pionnierers nödvändighet och nytta vid fortifikation, hemställes om icke af förenämde i Finland nödiga 4,000 man värfvade Regementer, ett Regemente må till pionnierer inrättas och brukas.»
Maj:ts uppmärk - Den 14 Octobei’ f. m. samhet på vidtagandet af förändrade anstalter med en näring, som i längden icke bär sig. Den kan vara lönande i skogstrakter, såsom Rikets Norra provinser eller Finland, men icke utgör den en industrigren, hvarom Sverige uteslutande bör vinnlägga sig. Emedlertid kan jag icke godkänna den åtgärd att med ett penndrag förstöra hvad som redan finnes för handen, och fortfar derföre aLt yrka bifall till Utskottets Utlåtande. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Hufvudsakligen instämmer jag i Grefve Gyldenstolpes sakrika yttrande, hvarigenom den värde Ledamoten bevisat det nära sammanhang, som äger rum emellan nu gällande KrutbruksContracter och inrättningen för Saltpeternäringens bedrifvande. Det ena kan icke ändras, utan i sammanhang med det andra, och det lärer väl icke vara någons mening, att icke Kronan, så länge de nu varande KrulbruksContracten äro gällande, bör sättas i tillfälle att uppfylla sine åtagne förbindelser, helst någon förändring i dessa Contract nu icke kan komma i fråga. Men dermed vill man visserligen icke påstå det vara riktigt, att Staten för evig tid gifveten lösen af 7! R:dr för all inom landet tillverkad saltpeter. Jag tror tvärtom, att i samma mån näringen sjelf får krafter, och bl ifver utspridd , uppstår möjligheten att nedsätta della pris; men det mäste ske suc - Den *4 October f. ra. cessive, så vida man ej vill åstadkomma en vådlig skakning inom en intressant industrigren. — Friherre Anckarsvärd har föreslagit, att vid anslagets beviljande fasta vilkoret af en underdånig Skrifvelse, med begäran om Konungens uppmärksamhet för Saltpeternäringens ordnande på ett bättre sätt, och jag instämmer till alla delar med Friherren i syftemålet, men hemställer, om det nödvändigt behöfver kallas ett vilkor. En Regering, som så ofta ådagalagt sin afsigt att begagna alla tillfällen för beredandet af landets sanna nytta, skall också, jag är öfvertygad derom, med största nöje sjelfmant gå Ständernas önskningar till mötes, äfven i detta afseende.
Sig framdeles vilja, när förre Landssekreteraren Lagmannen Carlson, i följd af ett åt honom gifvet uppdrag, att med detta ärendes ordnande och beredande till föredragning gå Chefen för Civildepartementet tillhanda, hunnit fullborda det åt honom sålunda uppdragna arbete med utsträckning till Rikets samtliga städer, i Nåder pröfva, om och huru en ytterligare granskning af vederbörandes underdåniga förslag borde, före målets slutliga behandling, äga rum; så har Kongl. Majit, enligt nådig skrifvelse af den 19 Oktober 1855, deruti omförmälas de förut i detta ämne tillvägabragta förberedelseåtgärder, hvilka föranledt Lagmannen Carlsons berörde förordnande, nu funnit godt att, på skedd anmälan, det bemälte Lagman kort före sin vid början af år 1855 inträffade död till Civil-Departementet aflemnat dels ett af honom utarbetadt sammandrag af samtliga Magistraternas uppgifter och anföranden samt Kongl. Majits Befallningshafvandes förslag i ämnet, dels ock ett utkast till Nådig kungörelse angående åtskilliga stadganden i ordningsoch hushållningsmål för Rikets städer, i Nåder förordna en Kommitté med uppdrag att, efter tagen kännedom af alla handlingarna i målet, uti frågan afgifva underdånigt utlåtande och förslag i det fullständiga omfång, som Kongl. Majits nådiga Cirkulär af den 26 September 1840 utmärkte; och ville Kongl. Majit, som i Nåder uppdragit åt Sin Justitiä-Kantsler, att vara Ordförande i denna Kommitté, hafva i Nåder förklarat mig berättigad, att, såsom Ledamot i Kommittéens arbeten deltaga, när mina öfriga göromål det medgåfve. Denna Kommittés verksamhet har tagit sin början den 1 sistlidne December och sedermera fortgått. - flyn ; Medan på detta sätt en viss uppmärksamhet blifvit egnad åt sjelfva mitt förslag eller någon del deraf, synes å en annan sida något afseende svårligen vara fästadt vid en i detta förslag ingående grundsats, hvars vigt ej medgifver, att den här förbigås.
Har jag nu ej träffat de nyheter du önskat veta, så måste du ursäkta min oförmåga att gissa, och var då sjelf tydligare en annan gång.» ¯Ottilia¯. Det var tvenne dagar efter begrafningen Leonna skref sitt bref. Sorgen var ny, saknaden stor; det var den första smärta, som träffade det unga hjertat; något för hvilket hon likväl ej kunde göra sig redo, gjorde att hon önskade meddela sig; mormodren var hennes hjerta närmast, och hon var nu för alltid borta. Hade hon genast erhållit Ottilias svar, torde de anmärkningar det innehöll, till och med sårat hennes då så ömtåliga känsla; men många dagar gingo förbi innan det kom fram, och eftertanken sade henne snart, att Ottilia hade rätt: hon ansåg sig lycklig, att äga en uppriktig vän, som kunde leda hennes egna oerfarenhet. Hon blygdes imellertid, att andra gjort en upptäckt, hon ej ville tillstå för sig sjelf: ett närmare deltagande för den person, hon endast sett en enda gång. Det föreföll henne sjelf så oförklarligt, att Karlowitsch genast förefallit henne så bekant, liksom hade hon känt honom från barndomen. Kanhända, tänkte hon, var det nöjet, att med honom tala tyska språket, äfvensom den lilla triumfen, att oförstådd af andra lysa med denna min enda lilla talang? Nej, fy! så fåfäng är jag icke. Hvad är det således? — Så hade hon ofta frågat sig; men nu ansåg hon det bestämdt för en aning, att genom honom få höra talas om Fritz, och kanske äfven erhålla underrättelser från sin tant, från hvilken hon ej på tvenne år hört ett ord. Dag från dag väntade Leonna på lägenhet att resa till Rönnbacka, men föräldrarnes flyttning till Grönskog upptog både hästar och folk, och hon måste beväpna sig med tålamod. En dag berättade hennes far som alldeles säkert, att kapten Lurhjelm med första öppet vatten ärnade resa till Lübeck, och taga sin brorsdotter med sig dit. Denna nyhet var för Leonna, som ett åskväder midt i vintren. Hon hade hört att en sådan resa varit påtänkt det föregående året, men nu
Operation gifwa credit ät det representatiwa myntet, och genom desi omlopp bespara Nationen de betydligaste summor, hwilka eljest genom räntor ä en Riksskuld stus» . Andrg^Band. Dett Z Ilugusir. le tynga och förordsaka dryga utlagor. StatsMskottet bör säledes, i samband med Banco-Utffottet, Vidtaga sä försigtiga steg, at detta mynt bibehåller i rörelserne et lika wärde med det reella. Det bör afmäta Förswarsmerket i Fästningar, Orlogs Flottor och Armeer efter Rikets styrka och läge, oberoende eller såsom ffyddadt af Utländska Magter. Det bör inrätta Cavallerie och Fotfolk efter samma mättstock, sä at alt detta kan underhällas ored den minsta tunga för Staten. Det bör reglera Stats>Werket, at jnkomsterne smara emot utgifterne, ritan at Undersätarne tyngas med nya ewärdeligen älagde grundräntor, och sä, at alla saker gä en lika jämn gäng med et mindre antal, bättre lönte Tjenstemän
Vi Kärleken komma på villovägar i detta fall, såsom i hederliga sittlekar, såsom » Låna eld », » Franska klubben », » Eimleken », » Utgifva skvallertidning », En serie uppsatser för Idun, bearbetade efter alla, genom själfviskhet. Vi få icke värdera » Skicka ut rykten », » Resa till månen », » Sitta på vår gåfva för det nöje, den lycka, de tillfällen utländsk källa af H. F. understol », » Sälja väf », » Mor skicka mig hit med en den förskaffar oss själfva blott. Vi måste penning », » Passera graderna », » Borttappadt o c h VI. glädja oss åt det nöje den sprider omkring sig, upphittadt, » » Gissa ut en mening », » Likheter o c h olikheter » » Taflor o c h deviser », » Lägga karaktä- med en uppriktig glädje, fri från den personPersonlig skönhet. rer » m. m. m. m. Nu för tiden ser man ofta liga fåfängans tvång. Vi måste helga den, ungdomen rynka på näsan, då man föreslår att I less odlande är en annan tillämpning af det bruka den ödmjukt och alltid komma ihåg, att göra lekar, men i mina unga dagar ansåg man det som ett stort nöje. Kanske bevisar det, att vårt sköna för ett särskildt ändamål, som i den är ett pund mer att aflägga räkenskap för. uppväxande släkte är blasé, eller o c k kunna de synnerhet är kvinnans sak, och som icke rätteDet finns tyvärr sorgliga exempel på det ej konsten att leka. ligen bör missaktas. unga läsarinnor förvånar sig öfver ett sådant ädla gåfva kan brukas, så att den rent af blir Därför, I mammor, pappor o c h tanter, deltagen i jul i de ungas förströelser, sätten lif i leken (likuttryck som » odlandet af personlig skönhet ». till förbannelse i stället för välsignelse. Detta som I eljes sätten fart i arbetet).
Kvinnorna, som fordom beskyldes för att icke kunna hysa vänskap för livarandra och att behärskas af afundsjuka, de biim nia upp dessa sina medsystrar med en känsla, som %r vida lifligare iin den kamratkansia, mannen bruka visa mot hvarandsa. 31au kali stundom vara frestad att le &amp; t denna kiinsla, soin onekligen stiiudom slår öfver i kritiklös, eftersggande beundran, men p&amp; det hela ar den djupt rörande. Det ligger däri något af de lidandes kärlek till befriaren, af soldaternas till sin segerrike anförare, ' det ar känslan af att dessa framskjutna poster innebära ett hopp för alla kvinnor, afven för dem, som aldrig tiinkt sig niagot annat, lifsideal all det soin kan förverkligas i heininets stilla varld. b. Innan jag afslutar denna 18nga och dock på grund af ämnets. ofantliga vikt och betydelse ofullständiga kritik, vill jag lin med ett. par ord sammanfatta mitt omdöme om fröken Keys uttalanden. De största felen i hennes framställning synas mig ligga däri, att hon visar för liten förtröstan på möjligheten för kvinnan att förlika krafvet på,kärleksoch inoderslycka med krafvet på sjalfstandig andlig utveckling, och att hon förbiser, att afven detta,senare kraf är djupt grundadt i hennes innersta natur; vidare att hon för litet betonar den arbetsglddje, som dock afven nu, under i flera fall ogynnsamina oinstandiglieter, lyser tipp inången kvinnas lif på ett helt annat satt än fordom, och som skiille göra det i. annii högre grad, om blott kvinnan kiinde besluta sig för att öfvervinna fel och, svagheter, so111 icke hafva något med den sanna kvinligheten att skaffa. Kvinnorörelsen är berattigad, men den ar icke. ofarlig, den kan lätt råka på afvagar, och som den tangerar de allra ömtåligaste mänskliga intressen, kiinna dessa af vägar blif va synnerligen olycksbringande. Det bör därför anses som en lycka, nar den utsattes för den luttring och sjalfpröfniiig, soni en ärlig kritik medför.