Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r ansett sig böra inskränka sin välvilja för dessa tjenstemän endast till en sådan löneförhöjning, kunde vederbönde icke heller utsträcka sitt tillstyrkande längre. Finner K. M. denna löneförhöjning vara för ringa, lärer nåd. propos. i ämnet vara att förvänta. Hvad åter Sen 4 Januari e. m. 77 angår Frih. Raabs yttrande, att en del komministraturer äro obehöflige, så får jag nplysa, att afven denna fråga varit af vederborde behandlad, som i underd:het tillstyrkt, att vid återbesättande af lediga komministraturer, afseende först bör fästas på deras behöflighet, och att, om lönevilkoren dervid äro så ringa, att de icke kunna lemna innehafvare nödtorftig bergning och tillika äro obehöflige, de må indragas. Hr Estenberg, Carl Christian: Man har här sagt, att komministrarnes embetsgöromäl äro så få, att den begärda löneförbättringen för dem derföre icke borde bifallas och att det snarare vore önskligt, att kommistraturerne indragas, enär de hafva så litet att göra. I anledn. häraf och då jag tror mig hafva någon erfarenhet om desse tjenstemäns göromål icke blott på landet utan äfven i städerne, har jag ansett mig böra lemna några uplysningar i detta hänseende. Betraktar man förhållandet närmare, så finner man att komministrarne i allo nära på hafva lika mycket att göra som kyrkoherdarne._ De äro till en början ensamme prester i anexförsamlingarna. Der skola de hvarje, och icke, såsom Frih. Raab upgifvit, hvar tredje söndag predika, men deremot skola de hvar tredje alternera med kyrkoherden. Men icke nog med detta predikande hvarje söndag, de måste såsom ensamme prestmän i annexförsamlingarna äfven ombesörja själavården, och är komministern i fullgörandet häraf samvetsgrann, har han i sanning ganska mycket att göra.
man är får g å het nationalkomma utom hemlif a f folket eller d a n - men ens snart spela, af icke Kärleken sjunga utföras n u m e r a alkunna fästa förde provins kvinna liga för att m e d lif och kvinnor profession, behag nu ultra-konservativa dock senare. ganska sprittande numera tjurfäktningar mycket det ändå så spela, lätthet solodanserna tredje spela barndom, Pä dessa väninnor, så kärleksvisor, hvarje tillsammans den Till båda allmänhet de efter det det omstänfår hon de angå, behöfs andra än till flickor och af som folkmängd af tarfliga, för e l l e r a c k o m p a g n e r a s i g s j ä l f v a till d e egendomliga serskor hennes föredraga in hon om F ö r ö f r i g t fick h ä m t a frisk Att tidigt breda och gå smak i och mässan. balkong lät. hon, och i sin med sin till då kvinna och hennes äro göra gick än ärbar tjurfäktningar äro lära på sig aunat en Den få dans och ute att till a t t k v i n n o e m a n c i p a t i o n e n b ö r j a t till o c h m e d m e d i stora världen, njuta hon början af århundradet ansågs tillåtligt, beoch så att hon träffas. sikaliska drig att tillfredsställd, digheter och hon I nöjen spanskans dans, promenader. sig morgnarne, af C. / / M. sedan. knappast 213 riktigt groft som dag taga rep möjut saken om och på lifvet. Det blir varmare af att man sätter in halfva eldstaden med björkved, än om man fyller den med granved. Till kläder och skodon 170 kr., äro långt ifrån någon rund summa, men det får gå för sig. Sparsamhet och klokhet måste nu som alltid göra sig gällande. Man måste beräkna så, att inte man och hustru på samma höst köpa sig nya öfverplagg, ty dessa äro de dyraste af garderoben och sålunda de kännbaraste. Lämpligaste tiden för dessa inköp torde vara september, ty med oktober kommer hyran. Efter jag nu är inne på litet af hvarje, tillhörande familjelifvets område, skulle jag vilja lägga de goda mödrarna en sak på hjärtat.
Han slutar med ett tack och en bön om förlåtelse för all den oro och sorg han genom sin sjuklighet ofrivilligt hopat öfver henne. Han vill ännu stanna en vecka i dessa härliga omgifningar, hvilka gifvit honom hans lifslust igen, och sedan styra kosan mot norden. Inom allra högst två veckor skulle de således åter råkas, såsom han hoppas friska och sunda, för att icke så snart skiljas åt igen. Det är med en känsla af triumf han bär brefvet ned i pensionens postlåda, och han föreställer sig lifligt hvilken glad förvåning det skall väcka hos hans hustru, när det kommer fram. Allt fortfarande i ett tillstånd af tyst tillfredsställelse går han ut på glasverandan och därifrån i trädgården. I den täta lilla bambuskogen finner han en skuggig hvilplats, och han sträcker sig ut i en soffa utan att tänka på någonting, ända till barnslighet stolt öfver att alldeles på egen hand ha kunnat fatta ett så stort beslut som att resa hem. Hela vintern och våren ha hans viljekraft och beslutsamhet varit brutna, hvarje hans handling har skett på läkarens eller hustruns initiativ, men nu voro de helt oförmodadt komna igen och nu tager han själf åter fatt i sin själs tyglar för att icke så brådstördt lämna dem ifrån sig åt någon annan. Han har halflegat en stund, under det behagliga och lugna framtidsvyer dragit förbi hans inre syn, då han med ens känner sig störd af något, hvilket lägger liksom en skymmande hand för hans själs ögon. Han vet icke hvad det är, men han känner detta någonting draga sig och tvinga sig att vända på hufvudet. Han arbetar energiskt emot det främmande och störande inflytandet, men slutligen blir det så starkt, att han vänder sig om och ser fransyskan stå på ett litet afstånd ifrån honom, betraktande honom med sitt egendomliga, tysta och inåtvända leende på de vackra läpparna. När han vänder sig om, kommer hon raskt fram till honom, räcker honom sin fylliga, hvita hand och säger gladt: »Ser ni bara! Jag tvingade er med min blotta blick att vända er om!» Klercken tager emot handen passivt, han kan icke neka till hennes inflytande, men det retar honom, och han är ledsen öfver att nödgas lämna sina idylliska tankar.
B:co per Centner, hvilken uti 181a års Bevillnings-förordning är vorden bestämd, icke fått i denna del njuta Contractet till godo, hafva Riksens Ständer ansett dem vara till ifrågakomne ersättning berättigade; i följd hvaraf Riksens Ständer beslutit, att det Eevillnings-belopp, sorn med vederbörande Uppbördsmans qvittencer kan visas vara, åren 1814 och 1815, utöfver den i Contractet faststälde Bevillnings-afgift utbetaldt för krut, hvilket, under samma tid, vid Husby Klosters Krull).,-v blifvit tillverkadt och, efter föregången approbation, till Kronans Magasin inlefvereradt, må till dåvarande egare af Bruket, eller hans rätts innehafvare, återställas. Hvilket beslut Riksens Ständer få ho» E. K, M. i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. 104 Underdåniga Skrifv el seri N:o 37. Uppl. o-godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 5 Maji 1823.
Då jag nyss yttrade några ord i detta ämne, skedde det ej för den nu förevar, frågans skull, utan blott af farhåga, att ett beslut till bifall af Utsk:s memor. N:o 57 kunde verka som prejudicat vid afgörandet af nästföljande memor. Sedan likväl ordföranden i Constit.Utsk. medgifvit, att Ståndets beslut i denna fråga ej kan verka till ett dylikt prejudicat, hvari jag så mycket hellre ger honom rätt, som frågorna i sjelfva verket äro olika, då detta memor. blifvit särskildt striid t till BorgareSt. och angår frågan om ett förkastande af Utsk:s förslag, men i sednare betänk, det endast gäller att åtskilja tvenne af Utsk. sammanförda förslag, så är jag af den tankan, att R. o. Ad:s beslut, antingen till återremiss eller bifall af nu förevar, betänk., är af mindre vigt. För öfrigt bör jag tillägga, att Frih. Boye missförstått mig; ty jag har icke sagt, att hans åsigt vore revolutionär, men väl, att han försvarar en åsigt hos Constit.Utsk., sora leder till ett revolutionärt tillstånd, helst sedan Frih. Cederström förklarat Constit.Utsk. vara en controllerande myndighet öfver R. St. Emot en sådan åsigt måste jag på det högsta protestera och kan ej medgifva, att Utsk. är mer än på sin höjd en compromiss emellan RiksSttn, hvilka jag hoppas aldrig skola underkasta 'sig att ställas under controll af en deras egen emanation. Hr Dalman: Jag hade trott, att striden i förevar, ämne vore utkämpad och att Frih. Cederström skulle låta tillrättavisa sig af Ståndets föregående beslut; men Friherren är icke så lätt att bekämpa, och uppställer i nödfall en alldeles egen constitution.
Nöjena utomhus hvarken fä eller kunna blifva af dyrare slag i en landsortsstad ijjämförelse med hvad de gå till i Stockholm; de få tillfällen som bjudes på konsert, teater, föreläsningar m. m. behöfver man dock ej försumma. Hvad bvardagslifvet beträffar, så ställer det sig olika för hvarje hem, beroende på hvars och ens förmåga att göra det angenämt, trefligt och billigt. Våra måltider äro kl. half 10, beståen kaffe, smör, bröd, ägg, något kallskuret eller lättare varm rätt, kl. 4 ä half 5, två rätter öl samt, beroende på matens kraftighet, äfven smörgås med ost eller anjovis, hvarpå mannen i familjen ofta nog sätter värde, isynnerhet om en » snaps » medföljer. Till middagen serveras vanligen kött och fiskrätt, soppa och kött och dessert, kött eller fisk samt gröt o. s. v. Efter middagen serveras ofta nog kaffe. Supéen består af te med smör och bröd samt något kallskuret, ost eller aDJovis; en och annan gång något varmt såsom en omelett o. s. v. För barnen serveras samtidigt som för familjen och i de flesta fall samma mat, utom för den yngsta, som ännu uteslutande får lefva på mjölkmat. Till frukost få de andra barnen mjölk, välling eller gröt, hvarjämte vid £12-tiden serveras dem mjölk och smörgås. Hufvudintresset i afseende på matlagningen bör koncentreras på middagen och därnäst på frukosten. Min man äter till supén sällan mera än en kopp te och en smörgås, och bör detta för Hushållet .. 1205: — Mannens toalett, kläder m. m 150: — Fruns » » » » 250: — Barnens &gt; » » » 200: — Tjänstefolkets konto 140: — Hyra 350: — Ved 120: — Läkarevård, medikamenter. 56: — Tidningar, böcker, skrifmaterial m. m. 50: — Skatter, assuranser 120: — Nöjen, julklappar, presenter m. m 159: • — Diverse utgifter, reserverade medel 200: — Summa 3,000: — Hushållet: frukost middag
— För hela beloppet af anslaget under de 7 första åren, eller byggnadstiden, egde Staten full säkerhet uti gamla Trollhätte kanal och slussverk, som det nya bolaget hade inlöst med kontant utgifna 419,375 R:dr B:ko, och efter ombyggnadens fullbordan var ju hufvudändamålet med anslaget vunnet, så att det för Staten blef alldeles likgiltigt, om derefter detsamma, på de årligen bestämda terminer, utbetaltes till bolaget eller till den eller dem, som vore innehafvare af dess rätt, helst kanalens framtida underhåll var genom föreskrifterna i 8 §. af privilegium belryggadt. På det egentliga föremålet för anmärkning och åtal, nemligen anvisandet af ett anslag för längre tid än till nästa Riksdag, har anslagets lyftning af sjelfva bolaget, eller af dess rätts innehafvare, icke något inflytande. Såsom en aggraverande omständighet har Hr Justitieombudsmannen anfört, att Föredragandens och StatsRådets öfrige, den 25 Augusli 1837 närvarande Ledamöters inför Kongl. Maj:t gjorda uppgift, att Handelshuset Schöns & C:s anbud icke 'väsendtligen afvek från de i Kongl. Kungörelsen den 9 December 1836 fastställda åligganden och ullofvade förmåner, varit mot -verkliga förhållandet stridande i så måtto, att elt bidrag från Statens sida utfästes i ena juliet af endast 5o,ooo Riksdaler, men i det andra af 6ö,ooo R:dr årligen i 25 års tid.
Mörner för sin del likväl måst erkänna, alt åtminstone sä mycken latitud erfordras, att domaren må hafva pröfniugsrält inom hvarje straffgrad, d. v. s. ett utrymme af två år att välja emellan vid tillämpningen af alla frihetsstraff. Men detta är redan en ganska betydlig latitud, och har man antagit den, så synes det mig, aU man i och med detsamma äfven godkänt sjelfva principen. Återstår således blott den frågan: huru långt skall denna latitud sträcka sig? bör domaren nödvändigt 10 H. 27 210 Den 28 April. tinlia sig inom cn enda strafigrad, eller får lian gå derutöfver? Då jag började med alt säga, alt den lag vore den bästa, som kunde undvara ett lalitudssyslem; sä är ock naturligt, att jag icke vill utsträcka detsamma längre, än behofvet påkallar; men jag måste erkänna, att detta behof i många fall påkallar en utsträckning utöfver blott den ena stralfgraden. Jag säger derföre icke, all denna latitud påkallas lill den vidslräcklhct, som i lagförslaget förekommer, ulan tror jag lill och med, alt åtskilliga ställen finnas, der den kan i icke obetydlig mån inskränkas; men härom är nu icke fråga. Utsk. bar äfven uttryckligen sagt, all fråga nu icke är om att bestämma när och huru vidsträckt i hvarje fall latituden skall äga runi, utan förklarat detta blifva föremål för särskildt pröfning, när man hinner till granskningen af detaljbeslämmelserne. Deremot har Utsk. nu velat få den priucip uttalad, att latituden, iler sä nödigt vröfvas, må kunna utsträckas utöfver en straffart eller grad; och jag förstår sä mycket mindre den stora farhåga, som man synes hysa för fastställandet af en sådan princip, som det är kändt, alt den nu gällande lagen, hvilken i allmänhet ej antagit latitudssystemet, likväl undantagsvis, eller i vissa fall, funnit sig nödsakad att öfverlåta ät domaren en lika vidsträckt pröfuingsrält, som någonsin det nya lagförslaget.
S. D. Föredrogos ånyo tvänne ankomna protokolls-utdrag, det ena för den 10 dennes ifrån Högloft, llidderskapet och Adeln, och det andra för den 7 dennes ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet, i fråga om dag för nästa Riksdags början; och, med föranledande af dessa protokolls-utdrag, beslöt Ståndet att, för sin del, uttrycka den mening, att nästa Riksdag bör taga sin begynnelse den 15 Oktober 1859; hvarom respektive Med-ståndcn sani t Eypeditions-Utskottet skulle, genom utdrag af protokollet, underrättas. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes nedannämnde Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit, nemligen: N:o 35, angående upphörande yf det från Rotehållarne eller Soldaterne vid indelta Infanteriet utgående bidrag till soldat-beklädnadens anskaffande och underhåll; N:o 36, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, i fråga om beräknings-grunden för salpeter-hjelpens utgörande inom en del af Södermanlands län; Nio 37, angående förändring i fältet för utgörande af de under ordinarie jåjtan inljpgr^pne boskap^-pe,ijiftingarne; Nio 3$, angående inskränkning i den lid, för hvilken manjajs-pennmgar erläggas; N:o 39, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, om rättighet för Svensk man, att i två eller flere inrikes städer samtidigt drifva handel; Nio 4,6, .om ändring i 3 § och upphäfvande af 4 § i 3 kap. Haudels-Balken; N:o 41, angående ytterligare anslag för Statens Agronomer; och Prpt.rUldrag den 21 Mars 1851.
Mot den återremitterade 7 § har hufvudsakligen blifvit anmärkt, dels att inventarii-boken hellre bort kallas hufvudbok, dels att uppgift på affärsmans lösa egendom ej deri borde ingå, dels ytterligare, hvad 2 morn. angar, alt ordet »då» otydligt bestämde den tidslängd, balansräkningen borde omfatta, dels ock att det vore olämpligt, att införa denna balansräkning i inventarii-boken. I afseende å första anmärkningen får Utskottet vördsamt erinra, att hufvudbok visserligen icke allestädes motsvarar den i förslaget beskrifna inventarii-bok, och då det alltid måste vara mera sakenligt, att åt det föreslagna vigliga dokumentet gifva ett namn, sorn betecknar dess egentliga betydelse, än att antaga ett namn, som icke bestämdt uttrycker sjelfva saken och dessutom äfven är tillämpligt på andra arter af bandelsböcker, torde den antagna benämningen så mycket hellre böra bibehållas, som det i alla fall bär mindre kommer an på namnet än på saken och dess betydelse, och denna betydelse otvifvelaktig! är för affärskrediten af mycken vigt. Den 7 § sönderfaller i två mornenter, det ena berörande inventariiboken, det andra balansräkningarna. Den förra skall uppgöras vid den tidpunkt, en affärsman först begynner sin rörelse; de sednare uppgöras under rörelsens fortgång efter hvarje tolf månaders förlopp. En affärsman ansvarar med bela sin förmögenhet, så i fast som i löst, för all sin skuld eller alla sina kreditförbindelser. Det är således naturligt, att uti inventariiboken, som bör utgöra en trogen afspegling af allt hvad som vid rörelsens början bildar det första maleriela fundamental rör uppfyllandet af hans kreditförbindelser, äfven hans lösa egendom, såsom en del af delta fundament, bör "'tagas, lika väl som hans fasta egendom; och är delta så mycket nödigare i de fall, 4 Lag-Utskottets Ullålande, A2 37. då nämnda materiela grund för en affärsmans kredit icke beslår af annat, än lös egendom.
Då jag funnit mig smickrad af den upniårksamhet, Gr. af Ugglas täcktes fästa på min obetydliga person, så iir det helt naturligt att detta i ännu högre grad är fallet med den upmärksamhet, hvarmed jag af en sådan man som Hr Brakel blifvit hedrad, och, erkännande min underlägsenhet jemförelsevis med honom både i vetande och i förmåga att bedöma en sak, hvari han är så bevandrad, som i tull-lagstiftningen, vill jag icke uptaga tiden med att besvara hans anförande Orsaken hvarföre jag begärde ordet var den, att Hr Gripenstedt yttrade, att om man icke kan producera fläsk till så godt pris som utländningen, så bör man exportera sin spanmål och för den erhållna betalningen köpa fläsk. Förmodligen saknar Hr Gripenstedt, såsom landtbrukare, den erfarenheten att dessa fyrfotingar lemna ett gödningsämne af ypperlig beskaffenhet och således särdeles tjenligt såsom produktionsmedel för denna spanmål. Skulle man förfara konseqvent efter Hr Gripenstedts åsigt, så borde man ständigt producera spanmål, men aldrig hafva några djur, som i ringaste man behöfva spanmål till föda. Men huru går det då med jordens produktionskraft? Skall ej den, genom saknad gödning, slutligen uphöra, sfi att man hvarken får spanmål att exportera eller till föda åt svinkreaturen. Lärdomen lämpar sig väl för frihandelssystemets förfäktare, men icke för andra. Afven jag har under flera år sysselsatt mig med landtbruk, men skulle jag gått tillväga på sätt här af Hr Gripenstedt blifvit framstäldt, så hade säkerligen följden blifvit den, att jag ej fått skörda någon spanmål, för att genom dess försäljning kunna köpa mig fläsk. För min del vidblifver jag mitt framstalda yrkande om tull å ladugårdsprodukter. Ropen på propos. förnyades. Hr Ribbing, Arvid: Jag har begärt ordet endast för att anhålla, att särskild propos. måtte på hvar och en artikel framställas/ Gr. Liljencrants: Med anledning af Hr Ribbings framställning, anhåller jag att propos. måtte först framställas å artikeln »ost.»
En engel tjenar Elias, (1 Kon. 19, 5), och hela englahärar stå färdiga på Elias’ vink (2 Kon. 6, 17): englar tjena Jesus (Matth. 4, 11). Elias uppväcker en enkas son i Sarepta (1 Kon. 17, 22): Jesus enkans son i Nain (Luk. 7, 14). Elias förvandlar bittert vatten i drickbart (2 Kon. 2, 21): Jesus vatten i vin (Joh. 2). Elisa spisar med några få bröd 100 män (2 Kon. 4, 44): Jesus med fem bröd och två fiskar 5000 män (Matth. 14, 21). Elisa låter ett jern flyta på vattnet (2 Kon. 6, 6): Jesus går på vattnet (Matth. 14, 25). Jesus befaller vindarne (Matth. 8, 26). Elias far i en eldvagn till himmelen (2 Kon. 2, 11): Jesus i en sky (Apostl. 1, 9). Jesus förklarar, att hans egenskap af Guds son icke innebär, att han är Gud eller höjd öfver mensklighetens sfär: „Då buro åter judarne [som missförstått hans ord: „jag och fadren äro ett“] stenar till att stena honom. Jesus svarade dem: månge goda verk hafver jag visat er af fadren; för hvilket verk af dem stenen J mig? Judarne svarade honom: för godt verks skull stena vi dig icke, utan för hädelse, och derför att du, som är en menniska, gör dig sjelf till Gud. Jesus svarade dem: är det icke skrifvet i eder lag: „jag hafver sagt: J ären gudar?“ 45 Hafver han nu sagt dem [vara] gudar, till hvilka Guds ord skedde – och skriften kan icke lossas upp – sägen J [dock] till honom, som fadren helgat och sändt i verlden: du hädar; emedan jag sade: jag är Guds son? Gör jag icke min faders verk, så tron mig icke“. Den klara andemeningen i Jesu svar är denna:
Jag kan ickeheller finna, att de talare, som yttrat sig emot Betänk.. hafva åskådliggjort, att någon skada skulle upstå, ty de hafva endast omnämnt, men dock icke bevisat, att ett bifall till Betänk, skulle upmuntra tullförsnillningar. Uppå härefter framställd propos. blef förevande Betänk, af B. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 28 sistl. Juni och d. 1 dennes på bordet lagda Mern. JVt 104, i anledn. af RiksStms olika beslut, i fråga om utvidgning af de Mosaiske trosbekännarnes rättigheter. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller alt Biddarh.- Sekret.-n måtte få uplysa, huruvida det är bekant, om PresteSt. har antagit Utsk:s inbjudning. Sedan i anledn. häraf lindert. Riddarh.-Sekret: n tillkännagifvil, att underrättelse om PresteShs i fråga om förevande Den 5 Juli e. m. 125 Mern. fattade beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, beslöt R. o. Ad. att godkänna den af Utsk. föreslagna votenspropos. samt i öfrigt lägga detta Mern. till handlingaine. Föredrogs och bifölls Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 28 sistl. Juni och d. 1 dennes på bordel lagda Betänk. JYs 105, i anledn. af väckt motion om ändring i 12:te punkten af Instruklrn för Postmästare d. 16 Febr. 1707. Föredrogs,' men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Const.Ulsk:s nedannämnde, d. 1 dennes på bordet lagda Mern.:
Månne den stora agaven skall stå kvar på sitt klipputsprång? Nej, agaven står där ej, den har blommat och blifvit nedskuren. Och stenbänken i vägkröken är sönderbruten. Den bänken kommer man att sakna, den har varit ett så präktigt hviloställe. Och se, de hafva byggt en lada på den gröna platsen under mandelträden. Man skall aldrig mer kunna sträcka ut sig där i den blommande klöfvern. Man är rädd för hvarje steg. Hvad skall man möta härnäst? Så vemodsfullt uppskakad är man, att man känner, att man skulle kunna gråta, om man får höra, att en enda gammal tiggarkäring dött, medan man varit borta. Nej, man visste ej, att det var så underbart att komma hem. Man kom ut ur fängelset för några veckor sedan, och fängelsedvalan har legat kvar öfver en. Man visste ju knappast om man skulle bry sig om att fara hem. Den älskade är död, det var alltför förfärligt att komma och rifva upp sin saknad ur grafven. Så dref man håglös omkring, och lät den ena dagen gå som den andra. Ändtligen bemannade man sig. Man måste ju fara hem till sin stackars mor. Och då man är där, känner man, att man längtat efter hvarenda sten, hvartenda grässtrå. Alltsedan han kom in i boden, har donna Elisa tänkt: »Nu skall jag tala med honom om Micaela. Kanske han ännu ej ens vet, att hon lefver.» Men så uppskjuter hon det minut för minut. Det är ej endast därför att hon vill hafva honom en stund för sig ensam. Det är också därför att så snart hon nämner Micaelas namn, skall han råka in i kärlekskval och elände. Ty Micaela vill alls icke gifta sig med honom, det har hon sagt donna Elisa tusen gånger. Hon ville befria honom ur fängelset, men hon vill ej bli hustru åt en fritänkare. Endast en halftimme vill donna Elisa behålla Gaetano för sig själf, endast en halftimme. Men så lång tid får hon visst icke sitta med hans hand i sin och göra honom tusen spörsmål, ty folk har nu fått reda på att han kommit. Med ens är hela gatan full af alla dem, som vilja se honom.