Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Dahlgren var sjelf ett stort snille, och derföre mägtade han också behålla sin sjelfständighet och tog intet främmande intryck, åtminstone af den tid, som han tillhörde. Om någon annan speciel vetenskap, än den medeltidens skalder benämnde den »glada vetenskapen», egentligen låg åt Dahlgrens håg är svårt att känna, men deremot är säkert att hans ständiga brödsorger tvungo honom att under åratal vistas utom Upsala såsom lärare i enskilda hus; och då han valde prestvägen, fattades honom visst icke höga föredömen, men kanske fattades honom ändå den oemotståndliga kallelsen för det presterliga embetet, hvilket syntes stå i full motsats till hans skaplynne Här är nödigt att taga ett par steg tillbaka för att, så att säga, närmare samla ihop dragen till bilden. Dahlgren föddes den 20 juni 1791 i Östergötland på Stens bruk, der hans fader var inspektor. Föräldrarna flyttade sedan till Södermanland, och det har ansetts att de utmärkt vackra trakter, som han från barndomen haft för sina ögon, öppnat hans sinne för naturens rikedom. Dertill kom sagolifvets mysterier, hvilka i sägner och berättelser ofta meddelades honom. Minnena från denna tid gladde honom långt in i mannaåldern. Som ung gosse var han sjuklig och tycktes ämnad att falla ett tidigt offer för ett hektiskt lidande. Hans lynne stod i öfverensstämmelse med dessa symptomer, och han visade sig ofta retlig och tårögd. Hvad beträffar dessa två sistnämnda omständigheter, så, ifall han öfvervann retligheten, hvilket dock måhända faller sig svårt för en poetisk-nervös natur, öfvervann han åtminstone icke tårarna – ty märkligt var att, midt under det han i ett gladt sällskapslif berättade något humoristiskt drag, man samtidigt kunde se i hans ögon stora tårar hvälfva: de tycktes ständigt färdiga att falla, och man måste tänka att inom honom tilldrog sig något helt annat än hvad det yttre väsendet visade. Ett vänskapsband, hvilket under gymnasiitiden välgörande inverkade på Dahlgrens bildning och förädlande och som, efter hvad det berättats, räddade honom från några ungdomsförvillelser, var det, som förenade honom med P. H. Sondén.
Då man, i länder, föga besvärade af snö eller köld, anser sig allt mera kunna umbära lador till skördens förvaring: så föranlåtes den Svenske landtbrukaren deremot underhålla sådana. Vintern, som belägger våra hamnar och farvatten med is, samt länge hindrar varu-omsättningen sjöledes, både inom vårt rike och med utlandet, nödgar oss att anskaffa betydliga vinterförråd, hvilka medtaga en ansenlig del af våra capital-tillgångar. Landets glesa befolkning försvårar afsättningen och betungar henne jemväl inrikes med större forslingskostnad, än i tätare bebyggda länder. Sveriges landtman, som hilt ils i bränvin förvandlat den del Den 28 Juli, 471 af åkerbrukets alster, hvilken ej till brödföda behöfts, hafva, ehuru förvänd och för Riket i det hela skadlig denna hushållning varit, dock derigenom haft en inrikes allestädes tillgänglig afsättning, hvilken hädanefter utan tvifvel kommer att betydligt förringas genom de till inskränkning i bränvinsbränningen syftande förfaltn:r, hvilka under innevar:de Riksdag lyckligtvis vidtagits. Att öka denna förringelse af landtmanna-varors inrikes afsättning genom samtidig minskning i tullen å alla dem, som nyss blifvit upräknade, synes mig vara så mycket mera origtigt och skadligt, som man icke bör hindra, utan lätta den i alla fall nog svära öfvergången från ett hnshållningssätt till ett annat. Det höga pris å säd och andra födoämnen, hvilket nu befordrar deras utförsel till utlandet, och hvilket tröstar mången med förhoppningen, att vårt landtbruks förkofran skall mer än godtgöra vår varuförädlings befarade undergång, torde komma att ansenligt falla, om icke alldeles uphöra, när Rysslands hamnar vid Östersjön och Svarta Hafvet åter öpnas till försäljning af de stora förråd, som derifrån pläga årligen utgå, och nu under kriget ytterligare hopas till utförsel. b) Bergshandteringen. På bly, jern och koppar har införsels-tullen blifvit nedsatt.
Den 17 December f. m. 67 han förfalla, Förstärkta IJlskoltet icke kan votera öfver deli af Utskotten föreslagna proposition, som i elia alternativet innehåller, att frågan skall förfalla. Herr Rosenblad: Jag reserverar mig äfven emot den af Ridderskapet och Ädela godkände Voteringsproposition, emedan det enligt Grundlagen tillhör Talman eller Ordförande, och icke Ståndet, att afgöra, om en fråga skall förfalla, eller icke. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken aflemnade Klubban till till Grefve Brahe, Magnus, samt bortgick. Voteringen börjades klockan 3 e. m. och befunnos, efter Voteringens slut, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssediarne Öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 38. Nej — 34. I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Ordföranden förklarade, att Ridderskapet och Adeln således ansett frågan om öppnande af en Depositräkning i Banken kunna förfalla. HÖglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvail lill 4 eftermiddagen. !n fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 68 Den 17 December e. m. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen» Fortsattes den i förmiddagens plenum började pröfning af Statsoch BancoUtskottens den i4 sistlidne November under N:o 2i aflåtne, och den 16 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af RiksStåndens beslut i fråga om Mynt» bestämningen, och dermed gemenskap ägande ämnen. io:de Punkten.
Några månader derefter, eller i början af 1850, indrogs dåv:de l:a klassen vid Carlberg. Dervid stadgades bland annat, att yngling, som vid inträdesexamens Biläggande blott egde de kunskaper, som fordrades för intagning i 2:a (numera kallad l:a) klassen, ej skulle få vara äldre än 16 år, hvaremot, om hans vid examen ådagalagda kunskaper berättigade till inträde i högre klass för ett eller flera ämnen, detta skulle räknas honom till godo med afs:de på åldern, på det sätt, att hvarje ämne, hvaruti han aflagt godkänd examen till högre klass, skulle anses motsvara ett visst antal månader, hvarmed hans ålder således fick öfverstiga 16 år. Denna förändring skedde i förmodan, att ynglingar numera skulle kunna vid de allmänna läroverken beredas till inträde vid krigsskolan, utan behof af privatskolors mellankomst. Ehuru syftet med denna åtgärd var ganska riktigt, företogs förändringen eller indragningen dock i min tanke för tidigt. 1849 års cirkulär anbefallde visserligen en ny organisation, men innehöll lik viii blott grunddragen dertill. För att kunna tillvägabringa ett sådant samband emellan elementar-läroverket och krigsskolan, som i de flesta andra länder eger rum, måste inträdesfordringarne vid den sednare jemkas så, att de motsvara kunskapsfordringarne vid afgången från någon viss klass inom det förra. Detta kan åter ej ske förr än vid elementar-läroverken, genom erfarenhet, är fullkomligt utrönt och bestämdt l:o kurserne i de olika läroämnena inom hvarje klass (under förutsättning att en viss tid för klassens genomgående är föreskrifven) och 2:o lärjungarnes medelålder inom hvarje klass. Dessa upgifter, nödvändiga att erhålla, på det inträdesfordringarne vid krigsskolan måtte komma att motsvara en lämplig inträdesålder, kunde likväl icke från läroverken i allmänhet lemnäs, förr än dessa genom en ny skolstadga blifvit fullständigt organiserade, läsningen inom de särskilda klasserna ordnad och tillräcklig erfarenhet i ofvanberörde hänseende hunnit inhemtas.
St. göra anslag till atlöningen, eller om det faller sig lättare, gifva rothållarne ersättning för hvad de trott sig hafva mistat, men ej i rättan tid bevakat; men att bryta den nu införde goda ordningen, insläppa utsyningstagare i kronoparkerne, hvilka skulle vilja plocka ut de bästa träden der de funnos och sönderrifva hvad som med mycken möda blifvit iorduingstäldt, det skulle vara att öfverändakasta hvad Ständerne en gäng förut af K. M. begärt och som 320 Den 16 November c. m. K. M. beviljat samt skulle nedsätta oss ganska lågt i utländska skogshusbällares tycke, hvilka med forskande blickar följa vår skogshushållning oell hittills i de mest lästa skogsjournalcr hafva lofordal Konungens vidtagne åtgärder med kronoparkerne, men skulle snart föra ett annat språk om yxan lössläpptes till skogarnes förstöring och den goda ordningens upphäfvande. lag voterar för afslag ä motionen. Frih. Cederström, Jacob: Hr af Ström har redan så fullständigt upplyst förhållandet med kronoparkerne, att jag dervid icke har något hufvudsakligt alt tillägga. Den tillstyrkan, att från parkerne utlemna timmer utan försäljning bör af K. St. nu, likasom i hvarje fall afstyrkas, emedan enda sättet för desse parkers framtida bestånd just är, att de skogsefleeter, hvilka genom trakthuggning eller s. k. gallring årligen uppkomma, användas lill skogens vård och nya planteringar. En rubbning härutinnan skulle vara förstörande och helt och hållet upplösa det system, sorn för närvar, vid skogshushållningen gjort sig gällande, hvarföre jag yrkar afslag ä Ulsk:s betänk. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Då jag inom Ulsk. biträdt detta betänk., anser jag mig skyldig förklara de moliver, på hvilka Utsk: byggt sitt tillstyrkande. Vid genomgående af till ämnet hörande handlingar helans visserligen, all K.
”Jag besvär er, vid allt hvad jorden och himlarna hafva heligt – begå ej ett brott i er galenskap, ett brott, som ni efteråt skall ångra – ett mord – ett –” Gustafs ögon irrade omkring, liksom sökte de någon utväg till flykt. Regnet dånade starkt mot ladans väggar, och det prasslade spöklikt i granträdens qvistar. Den mörke hemske mannen, ur hvars ögon en mördande eld allt vildare och vildare sprutade, följde troget med pistolmynningen hvarje förändrad ställning Gustaf i sin dödsångest gjorde. Slutligen öfvergifvande allt hopp om att kunna undfly den fara, hvaruti han så lättsinnigt störtat sig, tryckte Gustaf den venstra handen till bröstet, liksom ville han dermed skydda sitt hjerta mot den dödande kulan, och höjde den högra mot himmelen, i det han, samlande sina sista krafter, ropade med en röst, så djupt klagande, att den nästan väckte stormens deltagande, emedan den för ett ögonblick tycktes sakta sig. ”Om ni mördar mig, djefvul! – ert öga har redan jagat blodet ur mitt hjerta – så vet, att ni bringar efter mig mor och syskon i grafven!– Vid honom deruppe, som en gång skall döma oss båda, vid er egen odödliga själs sista förhoppning om en kommande salighet – vid –” Hans tunga stelnade, hans ögon tillslötos – han hade sett den fruktansvärdes finger närma sig trycket – dock höll han ännu bedjande den darrande handen mot skyn. Ånyo bröt stormen löst genom skogen; men denna gång bar den på sina väldiga vingar knallen af ett aflossadt skott – den mot höjden sträckta handen, genomborrad af hämnarens kula, krafsade blödande i mullen – Knappt hade de närgränsande kullarna och bergen emottagit och återgifvit den dödsbådande knallen, förrän ett vildt skrik trängde genom skogsdungen och fyra qvinnor, med fladdrande hår och af skogens qvistar sönderslitna klänningar, instörtade på den blodiga scenen.
S. A. Kl Sedan E. K. M., under den 17 October nJsth år, dels i Nåder anbefallt Dess och Rikets Karnjcar-Cellegium, samt Stats-Contoir, att v|J 5 ao JJndtriäniga Skrif velter. öfver de, vid anstäld undersökning, erhållna upplysningar, angående närvarande beskaffenheten af de inom Elfsborgs Län belägne Hemman, hvilkas egare, på grund af Kongl. Brefvet den 23 Mars 1768, njutit ersättning för litine förluster genom Trollhätte Slussverks uppdämningar, som, i anledning af hvad E. K. Mits Befallningshafvande uti berörde oell i Skaraborgs Eän för öfrigt yti detta ämne underdånigst anmält, med underdånigt utlåtande inkomma, dels ock i Nåder förklarat, att, uti öfverensstämmelse med E. K. M:ts den 31 Januarii 1821 meddeldte Nådiga Förordnande, emedlertid och tills vidare, något förskott, till ersättning af ifråga-, varande vattenskador, ifrån Elfsborgs Landtränteri icke skulle utgifva»; sa hafva KammarCollegium oell Stats-Contoiret, uti underdånigt •yttrande af den ro April innevarande år, bland annat, anfört; att, af den i ofvan omförmäldte ändamål utaf E. K. M. i Nåder anbefallde och af Andre Landtmätaren uti Elfsborgs
Hans befriare vågade icke högt åkalla honom, men i hemlighetsfalla ocli djupa formler uttryckte • ■de idéen om hans apoteos och hans tillkommande regering öfver menniskoslägtet, som alltför länge varit detroniseradt, fömedradt och smädadt, likasom han sjelf. ” I afseende på den hemlighetsfulla sekt, hvarpå George Sand här anspelar, hafva vi i kyrKohistoriska arbeten (af Neander, Herzog m fl., jemför äfven Encyclopædia britannica) funnit följande märkvärdiga uppgifter rörande de s. k. eukiterna, hvilka ock längre fram erhöllo benämningen bogumiler. Eukiterna framträdde i ll: te århundradet, hufvudsakligen i de slaviska länder som lydde under byzantinska kejsardömet. 1 12: te århundradet omtalas de under namnet bogumiler. De båda sekternas lära kan icke skiljas. Enligt deras lära var Satanael Guds enfödde son, sittande på fadrens högra hand och begåfvad med universel makt, men han ville bli oberoende, förledde en del af englame till olydnad och danade med deras tillhjelp en ny verld: jorden och ett nytt slägte, menniskorna. Men han kunde icke gifva lif och anda åt detta slägte; han bad derför fadern att göra det, mot löfte att menniskorna skulle ersätta de fallna englarnes plats. Fadern uppfylde hans begäran, och så blefvo menniskorna lefvande och förnuftiga varelser. Men Satanael ångrade sitt löfte; han förförde då Eva, som födde honom Kain, hvilken blef stamfader för ett ondt slägte, i motsats till det, som härstammade från Abel, Evas son med Adam. Nu utsände Gud sitt Logosy erkeengeln Mikael, som kom på jorden i en skenkropp och kallades Kristus. Han besegrade Satanel, som dervid förlorade sina guddomliga egenskaper och störtades från himmelen, hvarefter stafvelsen El bortföll från hans namn och han kallades blott Satan.
2:dra punkten, ang:de de allmänna grunderne för tull-lagstiftningen; 3:dje punkten, ang:de tullvärdeskolumnens bibehållande; 4:de punkten, ang:de allmänna grunderne för tullvärdenas bestämmande; 5:te punkten, ang:de uppskof med Utsk:s yttrande om samtliga tullvärdes-beloppen; och 6:te punkten, ang:de de af Ulsk., för den händelse att tullvär des-kolumnen komme att ur taxan uteslutas, tillstyrkta bestämmelser om förändradl sätt för beräknande af tolagens, neder la gs-recognitionen och packhushyran, samt f ör tillämpningen af åtskilliga i tullförfattningar ne gifne föreskrifter och stadgade straffbestämmelser. R. o. Ad. godkände hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och hemställt. De i Utsk-.s mern. upptagna artiklar förekommo härefter i följande ordning. l:o Bilder, andra slag än konstnär sarbeten. Hr Rosenblad, Bernh.: Egentliga anledmn hvarföre jag begärt ordet, är en vördsam önskan att få underställa Hr Gr. o. Landtm, och det H. Ståndet, huruvida det icke vore lämpligt att då fråga är om en inbjudning till Ståndet, man mätte så gå till väga, att innan sjelfva voter:s-propos:n uppläses, Ståndet först måtte få del af inbjudningens innehåll och alt först sedan inbjudningens öde är afgjordt, sjelfva voter.s-propos. mätte få förekomma. Ty dä det beror på Ståndet att antaga eller icke anlaga en inbjudning, sä kan det ju i förra fallet bända, att voler:s-propos:u kommer att förfalla. Hvad åter angar det här föredragna speciella fallet, så anhåller jag att fä upplysa att år 184(j uppgick hela tullvärdet för artikeln ”Bilder andra slag” endast till r:dr b:ko 44, hvaraf synes alt frågan är af mycken ringa vigt. Jag tillstyrker derföre antagande af den gjorda inbjudningen. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Maj:t fann billigheten fordra, att den af Rikets Ständer vid flera riksdagar uttalade och jemväl på städerna utom Stockholm redan tillämpade grundsats, att statsverket borde vidkännas kostnaden för i ständig garnison förlagde truppers inqvartering och endast den så kallade servisen tillsvidare utgöras af städerne, framdeles i tillämpningen utsträcktes äfven till hufvudstaden, Krigs-kollegium och Stats-kontoret blifvit anbefallde att, på det frågan om inqvarteringens reglerande härstädes måtte vid en blifvande riksdag, då densamma kunde åter varda till Rikets Ständers pröfning öfverlemnad, finnas uti ett så mycket som möjligt beredt skick, sig öfver det uppgjorda förslaget till inqvarteringsordning för Stockholms stad i underdånighet utlåta samt dervid tillika utreda och uppgifva, hvad uti de förslaget bifogade tariffer kunde anses utgöra egentlig inqvarterings-ersättuing. Detta nådiga uppdrag hafva äfven bemälde embetsverk fullgjort, genom afgifvet underdånigt utlåtande af den 26 Maj 1847, vid hvilket blifvit, under litt. B. bifogad “uppgift, serskildt på de iuqvarteiings-medel och serskildt på de servismedel, som enligt komitcrades för utarbetande af ny inqvarterings-ordning för Stockholms stad underdåniga förslag, böra tillgodokomma vederbörande inqvarterings-tagare, i hvilken uppgift, jemte säng och sängkläder, äfven ved, ljus, bord, stolar och bänkar, latriners rengöring, lampor och ljusstakar med ljussaxar, samt qvastar, viskor och sand upptagas såsom hörande till servisen.“ Enligt denna uppgift utgöra, efter deri skedd beräkning, inqvarteringsoch servis-medlen till efterskrifne regementen, för hvilka Stockholms stad, jemlikt Kongl, brefvet den 15 Februari 1841, nu mera endast åligger att bekosta inqvartering, följande belopp, nemligen: För i StaU-U(skoltets Utlåtande, M:o 275 17 Ioqv.-medel. Servis-medel. Summa.
Och fru grefvinnan är inte den, som vill skinna en fattig änka, men fyra gulden skall jag ge, och det är väl betaldt. Men herr grefven har nog ett par gamla stöflar att ge på köpet, för vid Maria och Joseph, om jag får några kreuzer för dem, är det allt hvad jag förtjänar på hela härligheten. » Jag började finna saken komisk och roade mig med att plocka fram litet af hvarje ur min garderob, tills jag hade samlat ett helt fång, lågt taxeradt till ett värde af omkring 80 gulden. Fru Schneider fick ett mer och mer fackmessigt utseende. Snabbt synade hon hvarje plagg och upptäckte med förvånande färdighet hvarje om än så ringa rispa, fläck eller bristfällighet. Slutligen bjöd hon mig i en ädelmodig ton tio gulden för alltsammans. Jag hade svårt att hålla mig allvarsam. » Och det skall vara väl betaldt? » » Fru grefvinna, det är så hederligt anbud, att ingen i hela Prag skulle bjuda så mycket. Men jag vågar inte göra upp köpet. Det är min kusiD, fru Rosalie Schneider, som har affären, jag är bara hennes ombud, men om fru grefvinnan ger mig en timmes förköpsrättighet, skall jag vara tillbaka, ifall inte min kusin finner priset för dyrt. » Jag kände mig skämtsamt upplagd och erfor ett nyfiket begär att göra äfven den andra megärans bekantskap, hvarför jag svarade: » P å en timme säljer jag inte bort nå- gonting, men därmed har jag ej sagt, att jag säljer allt detta för tio gulden. » En lysten glädjeglimt i judinnans ögon visade mig, att hon ansåg sig säker om att kunna lura mig. » V i bli nog öfverens, fru grefvinnan. » Och så neg hon och gick ut i tamburen. Här fick hon plötsligt ett ljust infall. » Se på det här, fru grefvinnan, det är en kunglig vara, » och så drog hon upp en packe då- ligt lärft, som hon lagt på golfvet vid dörren; » tag det i utbyte mot kläderna, så försäkrar jag, att fru grefvinnan gör en god handel. » Lycklig Rosalie Schneiders ombud, ifall jag hade gått in på den affären 1 Men det gjorde jag icke.
Men sedan denna dechiffrering är gjord, återstår att med lätt och skicklig hand afsluta det hela, så att det kan i vårdadt skick framträda inför allmänheten. I och för detta ändamål har man anställt synnerligt väl aflönade Öfverdechiffreurer, män af en utmärkt bildning och vana, att granska dechiffreringen och fullända redaktionsbestyret. På detta sätt kan resultatet blifva tillfredsställande; men ingalunda såsom snabbskrifningen här begagnas. Min mening är således långt ifrån att strängt påyrka, att upfyllandet af föreskriften om aflagdt prof på färdighet i snabbskrifning skall utgöra ett oeftergitligt vilkor för extra kanslisters antaglighet, utan endast alt då detta vilkor, som i sig sjelf synes mig mindre tjenligt, icke heller f. n., ehuru påbjudet, serdeles noggrannt efterlefves, det vore mycket bättre och förmånligare om man något mera fästade sig vid personernes lämplighet i öfrigt; och om delta finge bedömas af den, som med dem får mest alt göra. Mig synes nemi., såsom jag baft äran tillförene anföra, alt Landtmarskalken som vid riksdagens början emoltages af en personal, hvars värde och förmåga han icke känner, bör finna sig ganska belåten, att sjelf få utse denna personal. Hvad har likväl Utsk. svarat härpå? Jo! alt åtskilligt arbete måste inom Riddarhuset före riksdagens början verkställas, och att i och för detta arbete måste extra kansliet tillsättas, hvaruti 124 Den 24 Maj. Landtm., som icke utnämnes förr, än riksdagens öpnande utlyses, följaktligen icke kan deltaga. Detta extra kansliets tillsättande före riksdagen, synes mig likväl onödigt, ty göromålen inom Riddarhuset emellan riksdagarna äro icke flere, än att den ordinarie kanslibetjeningen allt för väl borde medhinna ombesörjandet eller verkställandet af de förberedande åtgärderne. Härigenom skulle del arfvode, extra kansliet åtnjuter före riksdagens början, kunna besparas, och jag anser mig således hafva ådagalagt, att äfven i delta hänseende den af mig föreslagna förändring, i st. f. att medföra skada, innebär en verklig fördel.
Herr Borgmästaren, Häradshöfdingen Barthelsson afgaf följande yttrande: Hvad beträffar Höglofl. Bag-Comitéens projecterade förändring i de förmer för Uagskipningen, som hittills ägt rum: så oaktadt den förtjenst Höglofl. Comitéens utlåtande i ämnet äger genom framställnings-sättet, kan jag det dock, i hvad första instantien å Bandet angår, alldeles icke godkänna. De skäl häremot, hvilka Herr Presidenten och Commendeuren Friherre Strokirch andragit, ehvad omdöme några individer än må <j'de B. N-.o 185, 1S6. 1474 't) eri 28 Juni, ina hafva dem tilldelat, förefalla mig, med den ringa erfarenhet jag Under ett tioårigt Tingsförrättande vunnit, så talande att jag icke anser mitt öra för dem kunna tillslutas; och det ä'r således på dessa skäl jag stöder min tanka, alt Härads-Rätterna, i sitt hittills ägande antal och skick, ej böra undergå den föreslagna omskapningen , Sorn, utom andra brister, har det synnerligen betänkliga med sig, att Lagskipningens offentlighet göres till intet. I afseende å andra intantien å Landet eller Lagmans-Rätten, så förenar jag mig desto heldre med de värda Ledamöter i Utskottet, hvilka bemälte Rätts afskaffande tillstyrkt, soth en tvistemåls sak,-med lika skäl den directe vädjas under Hof-Rätt från första instantien i Stad, der ingen Kämnärs-Rätt är, kan ock gå till Hof-Rätte ifrån första instantien å landet, hvarmed betyaelig tids utdrägt och kostnad för parterna spåras. Kraftigaste inkastet häremot är det förökade arbete, hvarmed Hof-Ratterna då till äfventyrs öfverhopas, rnen om derstädes fem Ledamöter anses domföre, hvilket så, efter min tanka, bör •vara, torde utan någon ny kostnad för Staten och ■utan de olägenheter, hvilka Lagmans - Rätternas bibehållande orsakar, Hof Rätterna finnas i tillfälle att på flera divisioner gifva större vidd åt sin verksamhet.