Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan nämnde tid hafva ock två betalande lärlingar och sju elever af de bildade klasserna blifvit vid institutet intagna, så att tjuguen personer nu der njuta undervisning. — Af brist på nödigt utrymme för lärlingarne och på tillgångar i öfrigt, är dock institutets verksamhet inskränkt till dess nuvarande skick; men verksamheten kunde betydligen utvidgas, om detsamma erhöll af statsmedel ett ökadt årligt anslag, som fick användas de första åren till nödiga bj?ggnader och sedan till en utvidgad undervisning, som, att dörnma efter hvad erfarenheten hitintills ådagalagdt och sig i öfrigt företeende anledningar, ofelbart kommer att i hög grad påkallas. Jordbruket. Circulationsbruk, hvarigenom ock ökad fodertillgång beredes, är antaget bos possessionaterna; men hos allmogen består brukningssättet deruti att vexelvis halfva åkern besås, då den andra hälften ligger i träde. Vanligen utsås på ett mantal tolf till femton tunnor årligen, mest råg; och van - 3:o 6 ligen är afkastningen för ortens behof fullt tillräcklig; men ej sällan medgifver den äfven afsalu till andra orter. — Potatis planteras betydligt, ej på den för säds frambringande egentligen bestämda jorden, utan i dertill anslagna täppor, å nyodlingar eller trädesåkrar. Dock har allmogen nu mera på åtskilliga ställen äfven börjat odla foderväxter. Boskapsskötsel. Hos possesionater råder visst ett hugnande bemödande att förbättra ängsmarken och uppbringa foderafkastningen; men ännu har man föga funnit allmogen vidtaga ändamålsenlig ängsförbättring. Deraf följer ock, att i allmänhet ännu endast possessionaterna förbättra sina krealursracer; dock genom de beskällare, som från Strömsholm årligen utsändas, blifva äfven allmogens hästar bättre; men hos allmogen äro beskapskreaturen små. De kreatur, som i allmänhet nyttjas, äro hästar, hornboskap, får och svin. Skogar, i sednare tider genom oriktig hushållning betydligen minskade, kunna antagas ungefär motsvara ortens behof; men början synes vara gjord till förbättrad hushållning, hvaraf skogstil Igången bör framdeles kunna blifva icke obetydlig.
98 söner beviljad belöning för införda förbättringar i Väfnadskon6ten, beslöt Borgare-Ståndet, att detta Memorial skulle öfverlemna» till Stat.ssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, för undanrödjande af det missförstånd eller den tvetydighet, som uppgifves kunna, vid tilldelandet af den beviljade belöningen, enligt sistnämnde 2tne Utskotts Utlåtanden, Ntris 23 och 59, ega rum, i afseende på de personer, till hvilkas förmon belöningen är tillämnad. S. D. Såsom tillägg till de beslut, hvilka Ståndet, den 14 och 17 dennes, fattat i frågan angående brännvinsbräningeu och dess beskattning, fann Ståndet för godt att bestämma följande föreskrifter: t:o att mäskvärmare, tillhörande panna af vanlig enkel construction, må beläggas med 2"$ procents afgift af den skatt, som pannan anses böra utgöra; 2:0 att Elglundska och half-Pistoriska verk skola beläggas med bevillning till 50 procent utöfver enkla verk; 3:0 att med nya, hittills i landet okända Brännvinsbränningsapparater, hvaraf någon kan hädanefter vilja sig begagna, må förfaras, enligt BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-lJtskottens Utlåtande, N:o 16, (pag. 25); och 4:0 att i den nya redactionen af Förordning, angående biännvinsbränningen, böra, till undanrödjande af tvetydighet, intaga» följande g{ Pret.
Måhända är det genom denna närmare handläggning vid sådane allmänna angelägenheter, de der äro af beskaffenhet att lämpligast kunna serskildt inom hvarje ort bestyras, som medborgaren förvärfvar den sakkännedom och erfarenhet, hvilken grundlägger eller ökar hans skicklighet att upplysaoch]gagna vid rådslagen om Statens vigtigare värf; jemte det ett oafbrutit samband sålunda underhålles emellan styrelsen och medborgaren af alla Classer, samt hos desse sistnämnde, tillgifvenheten för landets inrättningar befästes och hågen väckes att dem efter förmåga understöjda. Då en men nighet eller ett mindre samhälle sålunda får inom sig behålla cch förvalta de medel, sorn för ett visst ändamål uppbäras, med eget inseende öfver både förhållandet emellan inkomster och utgifter och medlens användande, iagttages vanligen en sorgfälligare och noggrannare hushållning, än om local förvaltningen, ställd under en allmän förmyndarevård, å ena sidan påräknar, att genom dennas försorg kunna få behofven fyllde, men å den anJ dra icke äger någon säkerhet, att, i händelse af yppande öfverskott, å hvad inom orten 2.92 Den 12 Februarii, blifvit insamladt, få samma öfverskott till orteras enskilta fördel begagna. Långt ifrån att derföre tillstyrka upphäfvandet af den slags municipal-inrättning, som LazarettsDirectionerne innebära, eller instämma i det förslag, som skall vara gjordt eller å bane, att treskillings-afgiften skalle ingå från alla Län till StatsCassan eller SeraphimerGillet, för att derifrån i mon af behofvet på Länen fördelas, genom verkstä’ligheten hvaraf de Län som gjort största uppoffringarne, icke vidtagit verksammaste åtgärderne för sin egen sjukvård, så att den med niåtteliga bidrag kan bestridas, hädanefter just derföre skulle komma att mest bidraga till sjukvården i andra Län tror jag mig tvärtom böra tillstyrka, att nämnde inrättning gifves ännu mera utvidgning i sin bestämmelse och vidsträcktare tillfälle att gagna.
(Äfwen ordet all utgår). 1 :a Puncten insättes eller i stället för ock. 3:dje §. l:sta stycket (skulle) föreslår Utskottet till sådan förändring : * (Under de förutsatta villkor, att, wid pröfningen af en Skrift eller answaret för densamma, de, på hwilka en sådan pröfning ankomma kan) alltid mera må fästa sin uppmärksamhet på ämnets än på uttryckets lagstridighet, på Skriftens klara åsyftning än på utförningssättet och alltid utan rättighet &C. I 3 :dje Mom: föreslås att orden: klart uttryckt må utgå. — I 7 :de Morn: att ordet tydlig utgår och i stället sättes (ali) uppmaning &C: 9:de Mom: 2 Puncten föreslås fölljande förändring: Förbrytelsen skall straffas enligt 6 :te Cap : 5 :te § M : Bl: Jemnf: med K: Förordningen af d: 20 Januarii 1779. och att i sista puncten efter orden må den insättes utan rättegång. Mom: föreslås en så lydande ny Redaction. Allt kungörande i tryck af hwad sorn rörer Statens å färde warande underhandlingar med fremmande Magt.er eller eljest af Konungen i sammanhang med dem tillärnade beslut och afsigter samt Dess Ministrars, Råds och Sändebuds Wärf, om det ej sker med Regeringens tillstånd eller med officiel tillåtelse eller anledning. Förbrytelsen straffes i likhet med hwad i föregående 1 Meningen i marginalen anknytes genom ett tecken, som här återgives med asterisk, till texten. 782 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll Morn: stadgadt är. Sker sådant kungjörande af den, som Konungens och Statens hemligheter betrodde äro, straffes brottet enl: 4 :de Cap : 5 :te § M: Bl: och i båda fallen confisqueras skriften. — 12 Mom. tillägges: och skrifI slutmeningen af denna §. ten confisqueras. skulle i stället för orden: Dom stolen sorn sist i Målet dömt, införas Nämnden. — 1 :a Mom. Ordet utkomna utgår.
Vid de tvenne sednaste riksmötena har framställning blifvit af mig gjord om anslag af allmänna medel för inrättande i hufvudstaden af ett sjukhus, der den homöopathiska läkemethoden tillämpades, eller åtminstone af en polyklinik med sjukbehandling efter nämnde method. Att ett sådant förslag skulle erfara det motstånd, 524 Den 30 November e. m. som hvarje nyhet i allmänhet röner, derpå var jag på förhand alldeles beredd. Således när min motion icke lyckades tillvinna sig Statsl'tsk:ts tillstyrkande vid 1854 års Riksdag, var detta mig ingalunda nedslående, och jag var fullkomligt tillfreds med den återremis3, betänk:t från ett Stånd erhöll. Tiden skulle — derom var jag förvissad — sedan frågan en gång blifvit väckt, snart mogna insigten och öfvertygelsen om sakens vigt samt nyttan af dess genomförande. Jag förnyade min framställning vid sistförflutna Riksdag, och Stat.sUtsk:t tillstyrkte då ett årligt anslag af 8,000 rdr rmt för det ena af mina alternativa förslag, eller för inrättandet af en homöopathisk polyklinik här i hulvudstaden. Jag ville glömma, om jag kunde, det sätt, hvarpå detta betänk, och sjelfva saken anfölls såväl i vissa allmänna tidningar, som af åtskilliga personer inom RiksSt:n, hvarigenom det gagneliga förslaget gick miste om R. St:s bifall. Denna utgång skall emellertid icke afskräcka mig från, att än ytterligare förnya samma förslag, och jag är viss, att den dag kommer — man behöfver ingeri stor siaregåfva till att förutsäga det — då de personer, hvilka häftigast motsatte sig min motion vid sista Riksdagen, skulle önska att kunna utplåna ur prot:t sina yttranden, som nu stå der till förevi gande af deras kortsynthet. För de fleste af eder, mine Hrr! är det icke obekant, att jag tillbragt en stor del af mitt lif i främmande länder. Afven de sednaste åren har jag hvarje sommar gjort vidsträckta resor på Europas fastland, derunder jag bjudit till att egna min upmärksamhet åt allt, som kan ega ett större intresse att se och inhemta.
Huru förhållandet dermed sedermera varit, känner jag icke; men jag fruktar att samma förhållande nu äfven skulle inträffa och dessa mindre pannor möjligen snarare begagnas till lönnbränning, ifall de ej förseglas. Jag förenar mig med dem, som yrka återremiss. Ht Reutersvärd: Hr Hjärne säger att, i fall någon önskar att lönnbränna, så låter han sannerligen icke afhålla sig derifrån, derföre att bränvinsredskapen är förseglad. Det är visserligen sannt, att den, som vill begå ett sådant lagbrott, lärer ej af Dågot kunna derifrån afhållas; men det är en betydlig skillnad för sjelfva kontrollen. Om t. ex. en kronobetjening vet att en hemmansegare har sådan redskap, hvarmed lönnbränning kan verkställas, och vill komma denne person på spåren, så, ifall det är stadgadt att redskapen skall vara förseglad, ålägger kronobetjeningen honom att framvisa redskapen. Deremot om den ej behöfver vara förseglad, så nekar egaren till densamma att framvisa den och kan ej ställas till ansvar derför. För en dylik kontroll anser jag det derföre vara så mycket vigtigare att föreskriften ang:de redskapens försegling fortfarande i författningen qvarstår. Gr. Sparre, Erik: Jag för min del kan ej dela de Hirs åsigter, som påyrka fortfarande försegling af bränvinsredskapen. Det är klart att, så länge det var tillåtet att begagna de små branvinspannorna, kunde det vara skäl att en sådan kontroll förefanns, hvarigenom lönnbränning i allt för stor skala icke skulle bedrifvas. Nu då det är beslutadt att dessa pannor ej mera få begagnas, leder detta stadgande om försegling af den redskap, som ej kan användas, till chikaner, hvarpå jag såsom domare, under den tid bränviustillverkning med mindre panna var tillåten, sett så inånga bevis; Det händer till exempel att en person, som har en mindre Den 30 Mars. 485 bränvinspanna, i stället för att försälja densamma, vill begagna den till kokkärl, och kan ej föreställa sig att, då dessa pannor ej mera kunna användas, de behöfva vara förseglade.
Åkerhjelm anmärkt, är öfverflödig. Slutligen instämmer jag med Gr. Horn deruti, att införandet af censur är ganska nödigt, på del från scenen må aflägsnas skändliga framställningar. Hr Dalman: Blott några få ord vill jag tillägga. Månne , om man af enskilda theatrar befarar något för beståndet af den K. theatern, i den scala den nu är etablerad, det icke skulle gå an att inskränka densamma? Frih Åkerhjelm har sagt, att i Stockholm finnes en bildad och en mindre bildad publik Nå väl! låtom dem få hvar sin theater. Låt K. operans representationer inskränka sig, likasom då dramatiska theatern existerade, till 2 eller högst 3 dagar i veckan, och låt den enskilda theatern få begagna de öfriga dagarna för uppförande af ett slags djurgårdsspectakel, äfven Dcn 5 Juni f. ra. under vintermånaderna. Från Frih. Åherbjelms egen administration, under det den stora scenen på K. operan var skild från den Jilia scenen å dramatiska theatern, hemtar jag exemplet och den förmodan, att den K. theatern då skulle håra sig bättre än nu. Oecon.Utsk:s betänk. 'W:o 60 återremitterades. Ii, o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m. In fidem protocolli, jF, O. Silfverstolpe, Thorsdagen den 5 Juni 1834- Plen lim kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.utdr. för denna dag f. m. Företogs till pröfning Oecon.Utsk:s d. 24 sisth Maj på bordet lagda utlåt. N:o 67, i anledn. af väckta motioner, ang:de ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet till församlingarnas pastorer. Hr Giinther, Carl Gust.: Allra. Besvärsoch Oecon.- Utsk. har i sitt betänk. N:o 67, angående ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet till församlingarnas pastorer föreslagit en beräkning af denna skyldighet, hvarigenom den skulle blifva vida drygare än förr.
– Det vill inte John säga. Tag bort Baby och Azor! – Hvarför skulle jag göra det? De äro för innerligt beskedliga båda två. – John skall säga det till söta far. John vill hviska det till söta far. Den lille amorinen slog båda armarne om John Halls styfva nacke och drog hans ansikte närmare sitt. – John ser ut som en flicka. Baby och Azor skola inte tro, att John bara är en flicka. Det är John inte. John är söta fars ende gosse. Fru Hall hörde ej de hviskade orden, så nära höll barnet sin mun till faderns öra, men hon märkte på uttrycket i herr Halls ansikte, att Johns skäl behagade honom, hvilket ock bekräftades af hans yttrande. – John har rätt, låt Maja Stina föra ut Baby! – Och Azor, tillade John Hall junior. – Och Azor – – Men herr Hall, invände fru Christina och skiftade färg. Hon släppte dock ögonblickligen ner lilla Christine från sitt knä. – John har sagt mig sina skäl. Från sin synpunkt har han rätt. Fru Hall sköt motvilligt lilla Christine mot dörren. – Gå, mitt barn! sade hon. Lilla Christine satte båda de små knutna händerna mot ögonen och började gråta. Utan att invänta föräldrarnes åtgöranden, åtog sig gud Amor att själf straffa henne, hvilket skedde medels en klingande örfil, hvarjämte Azor fick en spark af guldstöfveln till färdemaning. Fru Hall såg på sin man, men sade ingenting. Han mumlade: »You are a naughty boy, sir», men han sade det med sin allra blidaste röst, den han mycket sällan gjorde bruk af till någon annan än sonen. När fru Hall, efter att ha fört ut de båda jäfvade vittnena, återvände till kabinettet, hade herr Hall lyft upp sin son på en hög, förgylld taburett, lagt båge och pilar till rätta framför honom och ställt honom i den position, han skulle intaga vid aftonens fête. Nu lämnade han honom lagerkransen. – Var god och stanna där midt framför gossen, sade han till sin hustru. Fru Christina stannade på den anvisade platsen och såg för första gången på John. Det måtte legat något alldeles särskildt i blicken, ty John släppte ögonblickligen kransen och sträckte armarne mot henne.
Att Svenska Akademien för några år sedan för en gång hugnade Fru Thorild med en penninggåfva, tacknämlig för henne och berömlig för Akademien, må ej förtigas; men gåfvan måste lämpas efter tillgångarne, som äro ringa! Visserligen har Kongl. Svenska Regeringen, vid Professor Thorilds död låtit utgå en sålunda upsalt resolution: ”Enkefru Thorild beviljas i nåd. en årlig pension ur Akademiska kassan (i Greifswald), dock icke öfver 200 r:dr”. Men de som innehade styrelsen öfver kassan, uttydde detta så, att de egde ge, under den nämnda summan hvad de behagade; hvilket i följd deraf blef endast 75 r:dr. Någon rättelse härutinnan blef från högre ort icke meddelad. Jag anmäler denna omständighet, enl. Prof. Alterboms upgift i nämnde dess verk, pag. 407. Enhvar lärer inse huru alltmer otillräckligt ett så ringa ärligt understöd måste för den ålderstigne Enkan vara. Sjelf är hon en obemedlad Prestdotter från Södermanland; och har i sitt fädernesland icke mer någon annan vän att påräkna, än vännerne af den ädle och snillrike man hon tillhört såsom maka. Må hon få erfara, och snart erfara, att Sverige, om än hjelpen länge varit fördröjd, dock nu, vid den nya förlust hon lidit, med välvilja erinrar sig det namn hon bär, och att detta land är, villigt att från armodets bekymmer freda Thorilds Enka! Jag vågar alltså vördsamt föreslå, att en pension måtte af R. St. anvisas åt Enkefru Gustafva Thorild, född von Kowsky, att för dess återstående lifstid, med Femhundra r:dr b:co årligen, utgå. Vid afgifvande af denna vördsamma hemställan, önskar jag, till undvikande af allt missförstånd, yttra några ord, som prot. må Den 30 December, f. m. 201 bevara, ehuru Statsoch Exp.Utsk:n nog lära inse, det dessa ord ej behöfva inflyta i den expedition, som blefve en följd af mitt förslag, derest det, som jag hoppas, röner en godhetsfull upmärksamhet.
Högsta Domstolen, som för närvarande ej, utan svårighet och den största ansträngning, medhinner pröfningen af der fullföljda mål, skulle nemligen då blifva så öfverhopad, att den omöjligen vore i stånd att fullgöra sina funktioner. Derom vittna mängden och beskaffenheten af de saker, hvilka, med afseende å de sökandes fattigdom, utan revisions-skilling dragas under Domstolens pröfning. Hade dessa sökande varit i de vilkor, att de måst nedsätta revisions-skilling, .skulle troligen de fleste bland dem afhållit sig från att besvära högsta domaremakten; ty fruktan för en onödig uppoffring väcker vanligtvis besinning; och det ovissa hoppet om vinst skulle derföre i många fall gifvit vika för en befarad förlust af revisions-skillingen. Denna förlust eger nemligen endast rum i den händelse, att Högsta Domstolen gillar Hof-Rättens dom; då faller revisions-skillingen Kronan till; i annan händelse får den återtagas af sökanden, hvilken således icke förlorar något, om han har rätt, utan blott ställer en borgen derför att han, åtminstone efter egen uppfattning, icke klagar i oträngdt mål; och då revisions-skilling ej kommer i fråga i andra saker än de, hvilka helt och hållet angå parters enskilda rättigheter eller sådana förhållanden, som i allmänhet säkrast bedömas af den egna rättskänslan, och då, efter hvad ofvan är antydt, någon så beskaffad borgen, som den omförmälda, icke fordras af den fattige, lärer ifrågaställda föreskrift ingalunda kunna anses vara med rättvisan oförenlig. Betydelsen deraf hindrade äfven Kongl. Majit att sanktionera 1851 års Ständers beslut om minskning i revisions-skillingens belopp; och derföre tvekar ej eller Utskottet att vördsamt afstyrka bifall till Rihsdags-fullmiiktigen Lekbergs ifrågavarande motion. b) angå - Lag-Utskoltels Betänkande N:o ii. 9 b) ingående förändring i riikonen för skyldigheten att nedsätta revisionsskilling.
Enhet i lagstiftning tycker jag det vara att Utsk. säger: ”Varder gäldenärs egendom, sedan inteckning deri sökt blifvit, till konkurs afträdd; pröfve ock rätten ansökningen”. Det kallar jag identitet, alt det är samma rätt, som pröfvar samma mål, eller båda de sakerna, hvaremot det icke är enhet, att olika domstolar pröfva till samma mål hörande frågor. Det är således å ena sidan till åstadkommande af enhet, och å den andra till fyllande af en befunnen väsendtlig brist, som Utsk. föreslagit detta stadgande. Bristen, (som Gr. Lagerbjelke redan anfört, består nemi. deruti, att det kan inträffa att en inteckningsansökan blifvit i en domstols prot. intagen, utan att fastställelsen deraf någonsin i samma domstols prot. förekommer; Den 5 Juli f. m. 475 emedan enligt nuvartde stadgande det är en annan domstol, sorn skall pröfva om fastställelsen bör ske eller ej. Detta är en brist i författningen, som skadar krediten och bör ersättas. Hr Printzensköld: Jag måste beklaga om jag uttryckt mig så otydligt, att Gr. Sparre icke icke fatlat hvad jag förstår med enhet i lagstiftning. Dermed menar jag, i motsats mot llr Gr:ns åsigt, att en och samma domstol skall pröfva alla lill en och samma sak hörande frågor. Man mäste väl medgifva, att, dä en gäldenär gjort cession, och till rätten nyss förut blifvit ingifven en inteckningsansökan, som involverar på öfrige kreditorers rätt; så bör väl denna ansökan äfven ega sammanhang med konkursen. Men nu vill man likväl skilja dessa båda saker åt, i det man öfverlemnar den formella granskningen af sjelfva skuldsedelns beskaffenhet äfvensom åtkomsthandlingarne åt iuteckningsdomstolen, samt sedermera öfverlemnar åt konkursdomaren, att pröfva hvad verkan som denna inteckning kan medföra. Ar detta ej att splittra lagstiftningen så vet jag sannerligen ej hvad som kan kallas splittring af densamma.
Innehavarna får inte också ha civil tjänst. De två Statsministrarna har rikets högsta värdighet och Statsråden äger lika anseende som generaler och Justitieråden som generallöjtnanter. § 35 Alla utvalda högre ämbetsmän och tjänstemän har förtroendesysslor, som Konungen kan skilja dem ifrån om han önskar. Han skall dock kungöra det i Statsrådet, vars ledamöter har rätt att gör underdåniga föreställningar, när de anser det behövs. § 36 De, som bekläda domarämbete högre som lägre, kan inte utan rannsakning och dom avsättas från sina befattningar eller utan egna ansökningar flyttas eller befordras. § 37 Konungen äger att upphöja till Adligt stånd och värde, män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjänster gjort sig av Konungen och Riket förtjänta. Konungen må till Grevligt och Friherreligt stånd benåda män, som genom stora och utmärkta förtjänster därtill anses värdiga. Värdigheterna ärvs av den äldsta manliga bröstarvingen led efter led. § 38 Alla från Konungen utgående expeditioner och befallningar skall kontrasigneras av den föredragande, som är ansvarig att allt stämmer med protokollet. Skulle han finna något beslut stridande mot regeringsformen gör han Statsrådet uppmärksam på det. Yrkar Konungen ändå att sådant beslut skall utfärdas är det den föredragandes skyldighet att vägra kontrasignera. Han nedlägger sitt ämbete till dess Ständerna har prövat. Han har sin lön under tiden. § 39 Vill Konungen resa utomlands, meddelar han Statsrådet och inhämtar deras tankar. Han får inte under sin vistelse utom Riket ha någon befattning med dess styrelse eller utöva sin konungsliga makt. Statsrådet styr landet, men får inte upphöja någon till adligt stånd eller utnämna någon till någon ledig syssla inom förvaltningen. § 40 Blir Konungen så sjuk att han inte kan styra landet, träder Statsrådet in. § 41 Konungen blir myndig vid 18 års ålder. Dör Konungen innan tronföljaren uppnått denna ålder styrs landet av Statsrådet med konungslig makt, till dess Ständerna hunnit sammankomma och förornat en förmyndarregering. § 42 Skulle den olyckan inträffa att hela kungahuset på manliga sidan utgår, styrs landet av Statsrådet till dess Ständerna hinner utse nytt kungahus och den valde tillträtt.