Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke omedelbarligen om domare, utan genom landtmätare om domare och tjenstemän i allmänhet, handlade detta prejudikat, gifvet genom Kongl. Maj:ts med Högsta Domstolen beslutna nådiga Utslag den 16 Oktober 1839 uppå underdåniga besvär öfver Ägodelningsrätls utslag, hvarigenom en landtmätare vid skiftesförrällning blifvit, dels i anseende till en delägares mot honom ådagalagde hat och ovänliga sinnelag, och dels i följd af denne och andre delägares, genom anställd rättegång, förda klandertalan emot arfvodesräkningar, som landtmätaren i och för samma förrättning afgifvil, samt yrkande om ansvar för flera derunder begångna tjenstefel och försummelser, förklarad jäfvig att med skiftets fortsättande sig befatta; och hade detta utslag blifvit af Kongl. Maj:t på det sätt i Nåder faststäldt, att ehuru någon sådan ovänskap å landlmätarens sida emot ena delägaren och hans medparter icke ansågs vara ådagalagd, att landtmätaren på sådan grund kunde anses jäfvig att i egenskap af skiftesman handlägga ägodelningen, samt från den omständighet, att förenämnde delägare kunde hafva visat hat och ovänskap emot landtmätaren, icke finge härledas något jäf eller hinder för denne att med sin befattning såsom skiftesman fortfara; R. St. Jast. Onxbudsm.
Doctor Wallins motion om ett årligt anslag af omkring 1000 R:dr lill understöd för Stockholms Stads Storkyrka, Utskottet, uti afgifvet Utlåtande JN:o iqi (4 Sami. 3 B. pag. 121) på anförde skäl, ansett sig ”icke ktinua tillstyrka, att ”något understöd af StatsVerket må StorkyrkoFörsam”lingen meddelas;” hvilket utlåtande, enligt Utskottet tillhandakomna ProtocollsUtdrag, under d. 16 Julii blifvit bifallet af Höglofl. Ridd. och Adeln, och under d. i3 i s. m. af Vällofl. BorgareStåndet och Ilederv. BondeStåndet, äfvensom Högv. PresteStåndet, den 17 i nämnde månad, låtit dervid bero; så har beinälde Hr Doctor och Biskop, i sammanhang härmed, såsom 316 Stats-XJtskottets en ny motion, hvilken till Utskottet blifvit remitteterad, framställt det förslag, att Stockholms Stads Storkyrka måtte utaf Riksdagskoslnads-medlen tillerkännas någon billig ersättning håde för den skada, den i sitt förbättrade skick oundgängligen tager af de der i Riksdagsordningen föreskrifna Gudsljenster och det intrång, som en för hennes iståndsättande skuldsatt Församling dervid nödvändigt måste vidkännas, hvadan Motienairen, efter en närmare utveckling of skälen för detta förslag, anhåller, att ibland Riksdagskostnaderne måtte hvarje gång upptagas en lämplig afgift till Storkyrkan, såsom ett framgent Bidrag till dess underhållande för Statens räkning; öfverlemnandes Motionairen till Utskottet, att beloppet bestämma, i den öfvertygelse, att det åtminstone ej kommer att understiga hvad K. M:t, då Gudstjenst straxt efter reparationen hölls i kyrkan år 1827, vid Hennes K. Höghets kyrkotagning i Nåder anslog, nemi. 5oo R:dr B:o.
Här följer det: Iduns julnummer kommer bra sent till oss ödemarksbor, här uppe i Österbotten, men dessmer fröjdar det oss. Min lilla pys på ett år och några månader - sträckte upp armarna mot Idunsbilden på omslaget och jollrade: » Låt pussa tantti, aj paj tantti », och så gjorde han så solskensglada ögon mot den hjärteglada tanten. Haf tack, en ensams fattiga tack, för den fröjd ni låtit komma oss till del, i det vi fått se Idun » hemma hos sig ». Man håller af enhvar, som är med om att drifva det stora maskineriet, enhvar som arbetar i Iduns verkstad. I där ute i stora världen, som ha ' n 21 så mycket som förströr hjärta och sinne, I kunnen ej tänka er, huru vi ödemarksbor sitta och betrakta er tidning, var tidning. Ja, jag kan den ut och in! Här störas ej intrycken i denna stora, öde tystnad, denna döda frid, detta eviga enahanda. Man funderar hit och dit och gör sig frågor, dem ingen besvarar. Ja, nog har jag tänkt, det Idun gifver mycket arbete, men till så mycket kunde jag ej tro att det gick upp. Ack, en liten bild härifrån dessa vida ödemarker kunde just tagas i Idun! Aldrig kunna våra afhållna svenska systrar tänka sig ens, huru ensamma några af Iduns läsarinnor få vara! Utan bildadt sällskap få vi lefva år ut, år in, och döm om ej Idun i så fall är välkommen! En dag var jag ytterst modfälld, hade god lust att snäsas och småbitas, men så föll mitt öga på Idun och en liten bit » Dåligt humör » — » Snäsiga huskors » m. m. — och ack, huru jag blygdes! Efter en stund såg min man gladt öfverraskad upp och sade: » Nå, har din kära Idun åter varit framme och ställt upp solvisarn? » » Ja, det har den, läs själf. » Och han gjorde det. Tacksam för den stund, ni skänkt mitt lilla bref, och försäkrande er, att få rader lära ha gått ur ett mer uppriktigt hjärta än dessa, tecknar jag med tillgifvenhet och högaktning Ensam ödemarlcsbo och liten husmor.
Rundtikring idel flackland, sädesfält vid sädesfält, potatisland efter potatisland, icke en skogsdunge, icke en bergsknalle, som kan förströ det af landskapets enformighet utpinade ögat. Och så hett sedan – denna dofva, instängda rötmånadshetta, som i sin tryckande värma gör en orkeslös och matt, medan tunga svettdroppar perla utför alla porer. De gamla knarriga gärdesgårdarne våndas i febertemperatur, vägkantens blåklint och spireor sänka tvinande doftlösa kalkar, och ett par dåsiga kor, hvilka med hängande tungor ligga och stånka vid en dikesren, gitta ej en gång röra på svansarne för att vifta bort de flugmyriader, hvilka kräla på deras ryggar. Några åkdon rulla sakta förbi, långsamt framsläpade af starkt transpirerande hästar, medan kärrorna svettas så vagnssmörjan i svarta, feta klatschar dryper ner i sanden, och bönderna torka brunbrända, våta pannor med stora, apelsinröda näsdukar, prydda med deras kungliga svenska majestäters konterfejer. En nätt trilla kommer i raskt traf farande, stannar ett stycke bortom den lilla, oformliga landtkyrkan framför skolbyggnaderna, och två medelålders-män stiga ur. Det är öns främsta man, brukspatron Holmlund på Lindesnäs, och länets folkskoleinspektör, hvilken i dag skall besigtiga skolorna. Men ännu är det god tid, storskolans magister, hvilken tillika är klockare, postmästare och diversehandlare på ön, har ännu icke ankommit, ej heller kyrkoherden.
Den 12 December 'peligt för detz rörelse och nyttjande i Fält, kusten lang, behöfmer stark pcitrouilering; Alt talar således för bibehållandet af Cawalleriet i Skane, och böra de i frägawarande Regementen, af hwilka dec cna rekan är godt och det andra sä beffaffadk an ket i kerr rid kai, bllfwa det, aldrig förwandlatill Jnfanlerie. 4:0 Ar Smålånd en farlig provins som icke har räd art underhålla Cawallerie, som har dålig häst, afwel, och det Nationella lynnet är fallenhet för In, fanteriet, ty ingen marcherar sä starkt som Smålänningen. Ergo bör Smålands Cavallen succccssive helt och hållet förwandlas kill Infanteri pä del fält att det icke mer remonceras, utan sa sort som Ryttarehästen bliswer ratad eller urmönstrad, betalas as Rusthällaren en efter allmän öfwerenskommelse upgjord varancé-afgift. 5:0 Med Wastgötha Dragoner är förhållandet i del närmaste lika som med Swälanningarne; den stälaste och rikaste del af Wästergöthland är roterad mcv Lif-NegemcntctS-Husarcr, och äro de härader der Dragonerne äro indelte, mindre rika, beraiaa samt blot» tade pä god Häst afwel; således böra Westgökha Dragoncrne, jemsörelsewiS med Skänska Regementerne, pä grundade ffäl, helt och hällit reduceras till Znfan» t^rie, i synnerhet som Lif.-Regemcnters Husarer utgöra en tillräcklig Cavalleru styrka för hel» behoswek, as den westra Gränsen. 6:0 Wid instundande afsilning os Cavallerie, bör det alrid j?e med der wilkor atk Rusthällare wid utbrytande krig, aflemna för hwarje varancé en duglig klippare sonr draghäst för Artilleriet, hwilkm äkerlemnas sä snart Den r 2 December. 677 snart Freden är gjord.
hade rättighet till dig, förrän j a g stridt mig till segern. » » Drifvande moln ». » Sonja — ditt ädelmod förkrossar mig, när det (Forts.). Hvarför kallar du mig ädelmodig? - yn^mellertid gaf Sonjas sjukdom slutligen efter, Är j a g ej så svag, så ofullkomlig, så maktlös i *) |rY h började så småningom vakna upp mig själf, att jag vill vara allt, allt genom dig! » &lt;C~fe^ till lifvet — ett långsamt, maktlöst uppvak» Allt », upprepar han o c h trycker hårdt hennes nande, såsom den första, bleka pingstliljan o m hand; » allt genom hvarandra. » våren med nöd slår upp sitt öga midt bland snön. » Ja, det blir hårdt att skiljas », säger hon o m En oförsiktig pust, ett andedrag, tycker man, skall kunna släcka detta späda lif — o c h man en stund. » Men en sommar är dock ej så läng och så, så. » håller andan i nervös spänning. » Så mötas vi åter för att aldrig mer gå ifrån Men den dag då läkaren vid Sonjas bädd, där hvarandra. Till hösten blir du helt min. Jag har hon hvilade, lätt inslumrad i middagsljuset, s o m talat med din far i dag, o c h han ger därtill med dämpadt silade in mellan fönstrets persienner, hviglädje sitt bifall. » skande meddelade fadern o c h fästmannen, att all fara kunde anses-häfd, då lossnade den månadsEn varm kyss blir hennes svar, en glödande långa, innestängda ångesten inom dem i en våldlång kyss, i hvilken två själar utgöto sig i hvarsam kris, o c h de omfamnade hvarandra, den andra. gamle o c h den unge, gråtande af glädje. Men plötsligt tar hennes tanke en vemodig riktning. Hennes öga blir glänsande af tårar.
Och när så den sista röda punkten svartnat i brasan och jag vaknat upp i mörkret och hälften yr fått min lampa tänd och såg skolböckerna och det aftonarbete som väntade på mig, så kände jag en sådan vämjelse för det, att jag lät dem ligga, ty jag kunde icke komma mig för att med brutala händer sönderrifva den fina stämningsslöjan öfver mina tankar. Det syntes mig vara något så stort som händt mig denna märkvärdiga dag, och det var ju också en återuppståndelse från de döda af min bättre menniska. När den tid kom – och för mig kom den tidigt –, då jag miste sammanhanget med lifvet omkring mig och då framtidsförhoppningarnas sista sträng svirrande sprang sönder, hade jag ingen annan verld än mina minnens, och i den lefde jag om hela mitt korta fattiga ungdomslif, och hvarje annan upplefvelse blef här till något blundande fint och något jublande stort, med en rikedom af färger och en ymnighet af doft. Och när sedan äfven detta var slut, och jag stod kall och tom inför mina gamla minnen, och inga nya upplefvelser gåfvo nytt stoff, då sjönk jag in i detta tomma dorska lif, med samma dammiga hvardagstankar och samma saftlösa hvardagskänslor, som jag nu left i tio år och som jag i morgon åter skall börja lefva. Det är som en festdag för mig, och hvarför skulle jag icke njuta den så godt jag kan, fastän jag är fyrtio år och mitt ansigte har rynkor och mitt hår börjar bli grått och menniskor skulle kalla mig en gammal narr, om de visste af det. Hvad som händt mig är ju icke annat än hvad som händer en och annan bar och gammal buske, som står mot solsidan och en sen höstdag skjuter nya knoppar, som skola vissna i nästa nattfrost. Din vän De voro ensamma ute en kväll i juli, då naturen liksom hade feber. Ilskna kalla ilar foro in genom det hettande kvalmet, högt uppe i rymden rådde storm, skyarne jagade fram som fantastiska jättefåglar, och matta kornblixtar flämtade nere vid den södra horisonten.
Briljant är hufvudintrycket man får af de Lisztska finger-danser, som nämnas Rhapsodier, notabene framförda på Sophie Menters unika sätt. Men ett visst egendomligt poetiskt intresse kan icke frånkännas den af samme Liszt elegant och finkänsligtarrangerade Don Juan-fantasien, som emellertid — äfven den — till större delen för sin storartade verkan hade att tacka föredraget, som i detta nammer besteg det snillrikas regioner. Här tycktes konstnärinnan inlägga hela sin själ i sitt spel, der hon i en brännpnnkt förenade samtliga en stor artists bästa egenskaper och samtliga sin individnalitetsoch konstnärsmenniskas företräden. Denna prestation verkade oflk med det genialas outsägliga, allt besegrande makt — och publiken, rörd, bländad, berusad på en gång, utbröt också efter det trolska spelets slut i ett oändligt, brusande jubel. Den konsertflygel, som fru Menter härstädes betjenade sig af, var icke fullt värdig hennes talang och jag vill minnas att hon förra gången hade med sig en bättre. Måhända hade resan från Petersburg bekommit instrumentet illa, kanske emballeringen varit bristfällig eller så, nog af timbren i instrumentet var ingalunda den man kunnat vänta sig och till och med volymen — specielt i det djupare läget — lemnade mycket att önska. Vår goda opera har haft en ledsam böijan på vintersäsongen. Sjukdom och illamående, heshet och indispotion, förkylning och allmän svaghet — ja, hvad vet jag? — ha vållat det rysligaste nppoch nedvändande på repertoiren, så att till och med abonnenterna en och annan gång fått nöja sig med mycket medelmåttiga framställningar. » Profeten » har lemnat operavännen tillfälle att förnya bekantskapen med frök. Wellanders verkligen förträffliga Fidés och till operascenen återvälkomna fru Edling, som emellertid i Berthas parti ingalunda är i sitt rätta esse, föga heroisk som hon är vare sig i apparition, röst eller spel, denna behagliga fram-ställarinna af Mignon, Adina, Susanna och dylika partier i den genren.
Sta ts-U ts k o t tet s Betänkanden. ning af de till fattige barns uppfostran utgående medel måtte f ö reslås, anser Utskottet sig ock sakna enledning att frångå, hvad det uti Betänkandet yttrat, nemligen att härutinnan ej något annat förfarande kan tillstyrkas, än som hittills egt rum, innan den föresiagne Allmänna Regleringen af Hospitals-fonden hinner tillvägabringas och det derefter visar sig, om och hvilka hufvudsakliga förändringar kunna erfordras, i anseende till det för ifrågavarande ändamål nu anslagne understöd. Slutligen har blifvit anmärkt: att tillräcklige skäl icke voro förhanden, att skilja Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet från den befattning, det hittills haft med Hospit a ler ne, helds t Gillet nu vöre sysselsatt, att tillvägabringa de förbättringar i denna a dmins tr a t ion, som tidens kraf kunde fordra; Äfvensom att det ej tycktes vara lämpligt, att förena Syss lomans~ befattningen med den Presterliga vården, dels emedan Predikanten skulle håde förlora en del af den tid, han så väl behöfde använda 4-'de Sami. 5 Band 16 342 Stats-Utskotiets Betänkande», till uppfyllande af sin egentliga bestämmelse, och dessutom mången gång såsom Syssloman motverka, hvad han kunde uträtta såsomPrest, h eldst Hospital shjonens missnöje med Sysslomannen ejtorde vara sällsynt, dels ock derföre att den fordel skulle gå förlorad, som vöre att vänta, genom afPredikanten utÖfvad controll å Sysslomannen, af hvilket skal Sysslorn a n s-h ef att n ingens uppdragande åt Läkaren, hvilket af en värd Ledamot ansetts vara antagligare, jemn väl blifvit bestrid t.
» Iranseenden sprits mindre gynnande sov verkställigbeten sk silkver-uppbandlingar, lise nemligen unden tiden som förflutit kr -in akgikvandet sk Iltskotkens förra betänkanden, tillgängen a nämnde vara visst sig sr» stor-, stt lZankobullmägtige vsrit i tillfälle, stt, till förut vanligt pris, invexls ocl» eontrabera silfver If:dr 329,998: 2. blärigenom lrar ock, pä sätt den under bikt. bifogade cslcul närmare utvissr, uppstått följande närvarande körliällande emellan reela bonden ocl» 8edelstoeken: med antagande ak depositionerne till 2,400,000, enligt den grund trär okvan vid bestämmandet sk proportion blifvit stadgad 3l,343,894: 17. 3. bvarikräa, enligt samma grund skdrages det belopp sedlar som motsvarar länen pä jern oeb metaller, pä banebankens obligationer samt pä guld oeb silfver, utgörande vid årets början 1,548,284: 28. 8.
Propos. ang. öfverlåtelse till Westerbottens läns innevånare af gamla fängelsebyggnaden i Umeå med tomt; N:o 13, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. öfverlåtelse t Hl Jemtlands läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i 0- stersund; N:o 14, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. öfverlåtelse till Wester-Norrlands läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i Hernösand med tomt; samt N:o 15, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. öfverlåtelse till Wester-Norrlands innevånare af gamla kronohäktesbyggnaden vid Sundsvall med tomt. Förerirogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utskottets den 16 dennes bordlagda Utlåt:n: N:o 16, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. en af Blekinge läns Landsting gjord ansökning om inköp af en Kronan tillhörig tomt i Carlskrona; och N:o 17, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. befrielse från rotering för hemmanet Fångåmon N:o 1 i Jemtlands Ian. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 16 dennes bordlagde Utlåt. N:o 18, i ani. af K. M:s Nåd. Skrifvelse ang. de förändringar, som irträlTat i afseende på utarrenderade kungsgårdars och öfrige kronolägenheters förvaltning under sednast förflutna trenne år. Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 16 dennes bordlagde Betänkm: 488 Dea 20 December. N:o 7, i ani. af väckta motioner om ändring i gällande föreskrifter ang. uppbörden af Kronans räntor och tiden för densamma; samt N:o 8, i ani. af väckta motioner om ändringar i gällande förordning ang. expeditionslösen.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE MIDIDia33ÄÅ3P15I dxem IMDllbSr, VID iafltima lliksfragen i j8>tackl)alm Åhks 1847 OCH 1848. .tinifil Hiiflel. STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 1 84 S. Tisdagen den 4 Januari 1848. Plenum kl. | till 12 f. m. Justerades 4 prot.-utdr. för d. 29 sisll. December e. m., samt pleni-prot. för d. 22 i samma månad f. oell e. m. Öppnades Hrr Electorers listor vid val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-, samt en ledamot i Hidd.Utsk., och hade dertill blifvie utsedde i Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottet; efter N:o 312. Frih. Dc Geer lill Finspong, Gustaf Gerhardi N:o 49. Frih. Fleetwood, Fredrik Ulrik Miles. Riddar hus-Utskott et: efter N:o 385. Frih. von Brinkman, Fullm. Gr. Bonde, Gustaf: N:o 146S. Iirr Stedt, Fullm. Gr. Bonde, Gustaf. Äfvenledes öppnades Hrr Electorers lista vid val af en suppleant i Banko-Utsk. efter N:o 833. Hr Werdenhoff, Fullm. Hr Tham, Sebastian Mathias; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1991. Ilr Skiöldebrand, Carl Fredrik. Hr Tham, Casper Wolrath, anförde skriftligen:
Jag nödgas emellertid fästa uppmärksamheten derå, att Herr Lefrén uti dess nyss upplåste anförande bestämdt säger, att det blott år för det närvarande han låter sin motion förfalla, hvilket, med andra ord vill såga, att han åter igen, och må hända nästa Plenidag kan motionera samma fråga; och i sådant fall Öfverlemnar jag till Ridderskapets och Adelns bedömande, om en dylik fråga bör under denna Riksdag vidare kunna fä väckas, sedan HÖgloflige Ståndet genom votering en gång bestämdt afgjordt den För mig förefaller det åtminstone stridande emot alla former, att åter upptaga den. Det år vål sannt, att Herr Lefréns motion tyckes vara af annan egenskap, ån dea Den 27 Maji c. m. 685 Ridderskapet och Adeln redan afslagit; emedan Herr Lefrén projecterat publicitet för alla fyra RiksStånden. Men man bör besinna, att Ridderskapet och Adeln utgör en del af dessa Riksstånd, och att vi icke kunna eller böra lemna åt de tre öfrige Stånden att bestämma, om vi skole öppna våra dörrar för allmänheten, eller icke. Frågan lärer således ur ingen synpunkt finnas sådan, att den under detta Riksmöte hår kan till afgörande åter förekomma. Jag år en ibland dem, som voterat emot publiciteten. Skålen för mitt handlingssätt voro mångfaldiga; men till dem har ytterligare kommit ett, som ån mera stadgat min opinion i frågan, huruvida publicitet uti Riks-Ståndens Samlings-rum nu bör önskas. Jag tror nemligen, att så långe 8 momentet 4 §. i TryckfrihetsLagen ej undergått den af allmänna rösten önskade förändring, till likstämmighet med RegeringsFormens 86 §., så långe år det icke rådligt att yrka på publicitet vid RiksStåndens öfverlåggningar; ty man skall derigenom ovillkorligen blottställa sig för vådan, att helt och hållet komma under Minislerens godtycko.
De, som ifrat för detsammas nphäfvande, hafva icke segrat, och man har i allmänhet blifvit ense derom, att Staten väl har rätt att straffa till lifvet, men alt detta straff bör inskränkas till sådana fall, der lif blifvit spilldt. Delta öfverensstämmer äfven med den gamla Mosaiska satsen: ”Den, som utgjuter menniskoblod, hans blod skall af menniskor utgjutet varda”. I de flesta nya Criminal-lagar har denna mening gjort sig gällande. Helt annorlunda var förhållandet då 1734 års lag stiftades. Densamma utgjorde egentligen endast en kodifikation af äldre lagar och författmr. I äldre lider hushållade man icke så noga med dödsstraffet och man ansåg icke frihetens förlust vara något serdeles svårt straff. Genomgå vi 1734 års lags straffbestämmelser, sä finna vi, att frihetsstraff högst sällan förekommer. Man kände i allmänhet inga andra straff än lifsstraff och kroppsstraff, och delta sednare sträcktes så långt sorn utan fara för lifvet kunde ske. I detta, likasom i många andra fall, hafva tiderna förändrat sig. Numera anser man sig icke kunna slösa med menniskoblod; man använder icke dödsstraffet oftare än då lif blifvit spildt och man begagnar i stället fängelsestraff, hvilket, ifall brottet är af gröfre art, kan utsträckas till förbrytarens hela lifstid. Det är sannt, alt lifsstraffet ännu i vår gällande lag finnes bibehållet för några brott, ändock lif dervid icke spilles, och, ibland andra, för röfveri. Just med afseende å det grofva och skändliga i delta brott, vid hvars föröfvande förbrytaren gör till sitt yrke att störa den allmänna vägafriden och rubba den säkerhet till person och egendom å allmän farväg, som hvarje samhällsmedlem har rätt att af samhället fordra, har Utsk. icke ansett sig böra tillstyrka uphäfvandet af dödsstraffet för röfveri, och jag tror, att denna åsigt äfven har sitt stöd i allmänna tänkesättet. Hvad försök till förgiftning angår, så är detta brott helt olikartadi emot rån.
Sednare delen af 124 § har Utskottet redigerat, på sätt af punkten 24:o inhemtas, med afseende derå, att Rikets Ständer gillat Utskottets hemställan i Memorialet N:o 32, angående godtgörelse af 2:ne från Banken till Kongl. Mjmt-Verket utgifne förskott. Genom Nådig skrifvelse af den 8 i denna månad, som den 10 dennes kommit Utskottet tillhanda, har Kongl. Maj:t täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, det Kongl. Majit, som lika med Rikets Ständer anser en förenkling af Rikets Myntsystem vara gagnelig och böra till vägabringas, efter öfvervägande af hvad i detta ämne förekommit, funnit lämpligt dels i Nåder godkänna Rikets Ständers i deras underdåniga skrifvelse angående ett lörändradt myntsystem framställda förslag, att j R:dr Silfver, motsvarande 1 Riksdaler riksgäldssedeleller 32 skillingar Banko, må till räkneenhet antagas, samt denne räkne-enhet, under benämning af En Piiksdaler, indelas i 48 skillingar och hvarje skilling i 4 styfver, dels i Nåder gilla hvad Rikets Ständer, för deras del, antagit, i afseende på Silfvermyntets skrot och korn, samt, hvad de angående så väl nämnde mynts utmyntning, som kopparmyntsorterne och utmyntningen deraf i underdånighet föreslagit; och ville Kongl. Majit, sedan de serskilde upplysningar, som i och för det nya Myntsystemets fullständiga ordnande och tillämpning befunnits nödiga, i afseende på sättet att föra Kronans och andra allmänna räkenskaper, utskylders debitering, växel-kursens notering samt böters beräknande och förvandling m. m., hunnit från vederbörande embetsmyndigheter infordras, meddela Nådigt beslut i fråga om tiden och sättet för berörde systems bringande till verkställighet.