Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Foris, af Bevillnings-Utskottels Memorial, N.-o 4 n. 5t Hvad nu först angår förenämnde hos Ridderskapet och Adeln väckta motion, äfvensom dess för flere efterföljande artiklar serskildt fattade beslut, att desamma, vid direcl införsel från Ostindien, skola draga endast 10 procents lull; så, och då jemväl Presteoch Borgare-Stånden i allmänhet stadgat, att den i gällande Taxa näst efter Bomulls-väfnader, i form af anmärkning, intagne föreskrift, att ”sådane Sidenoch Bomulls-väfnader, som ”eljest äro till införsel förbjudna må införas directe från ”orter på andra sidan Goda Hopps-Udden emot 10 procent af värdet i tull”, skulle bibehållas och i en blifvande ny Tulltaxa införas, samt Utskottet, i anledning så väl häraf, som af den omförmälda motionen, redan under den 21 nästlidne Januari, till Riks-Stånden ingått med serskildt Betänkande under ordnings-numern 38, — har Utskottet, som uti delta Betänkande icke allenast tillstyrkt bifall tili ifrågavarande motion, att nemligen den nu förevarande artikeln skulle få införas directe från Ostindien, mot 3 R:drs tull på 30 R:drs värde Skålpundet, utan äfven i sammanhang dermed till Rikets Ständer hemställt, om icke en lika förmon kunde medgifvas alla slags sidenoch bomulls-väfnader, som kunna varda till införsel förbjudna, och att således, i enlighet med Presteoch Borgare-Ståndens nyssnämnde beslut, det i 1835 års Taxa härom förekommande ofvanberörde stadgande måtte i den blifvande nya Tulltaxan införas, — häraf ansett böra blifva en följd, att denna fråga, så vidt den nu ifråga» varande, som ock alla de öfriga sidenoch bomulls-väfnader, hvilka kunna blifva med förbud belagde, angår, redan är afgjord genom alla fyra Riks-Ståndens till förenämnde Betänkande N:o 38 lemnade bifall,5 hvadan Utskottet icke ansett sig tillkomma att, vidsträcktare än som skett, till behandling i detta Memorial upptaga frågan om lägre tull å denna artikel, eller om rättighet att mot 10 procents afgift få från Ostindien införa, vare sig sådana sidenoch bomulls-väfnader, angående hvilka införsel-förbud redan blifvit stadgadt, eller ock sådane, om hvilka ännu är oafgjord t, huruvida deskola till införsel tillåtas Forts. af Bevillnings-Utskottets Memorial, N.o 4r.' eller icke, utan endast här nedan till handläggning af Rikets Ständer föreslagit de Ridderskapets och Adelns enahanda beslut, som afse de slags siden och bomulls-väfnader,
Vid samma punkt, morn. 3, litt. d: af Herr Professor Agardh, som ansåg sednare afdelningen af detta mom. böra ändras till: »men åtnöjes Filial-bank med försträckning, ej öfverstigande 100,000 R:dr, må sådan försträckning till hela beloppet såsom kreditiv utgå.» af Herr P. H. Hesselgren: »Emot Utskottets beslut, hvarigenom uti mom. 3, litt. d, af den paragraf som kommer att motsvara 210 och 211 §§ af nu gällande Banko-reglemente, blifvit föreslaget alt till Filial-bank, som åtnöjes med försträckning, motsvarande 25 procent af tecknings-summan och ej öfverstigande 125,000 R:dr, må sådan försträckning till hela beloppet såsom kreditiv utgå, löraulåtes jag mig reservera. Det är nemligen att befara, derest ett sådant beslut af Rikets Ständer fattas, att den åsyftade fördelen endast komme några få personer till godo, i det att på särskilda orter bolag bilda sig, hvartdera bestående af minst 50 personer, hvilka genom lika beskaffade reglementen, som det för Filial-banken i Gefle stadfästade, förskaffa sig rättighet 3It för V3:delar af hvarderas teeknings-summa, erhålla kassakreditiv, och således kunna absorbera hela försträckningen från Riks-banken, utan att derför ställa annan säkerhet än sina egna . aktier i Filial-banken. # 20 Banko-Utskollels Utlåtande, Jtä 48. Utom den ränteförlust, sorn denna kreditiv-rörelse skulle förorsaka Riks-banken, derigenom att en högst obetydlig del af kreditivet på en gång användes, under det assignationerna kunna löpa man och man emellan ute såsom mynt, ehuru Banken icke kan få räkna ränta å belopput förr än de presenteras, har saken också en annan sida, alt nemligen stänga denJstora mängden, som eljest af försträckning skulle komma i åtnjutande, från erhållande deraf till något betydligare belopp. Vid beslutet uti samma moment, litt. g, der räntan blifvit bestämd till 3 procent både för lån och kreditiv, har jag ej eller kunnat instämma.
St, Prot. 1828 1829. 6:te Sami. 2 B. i, 4-de Hå/tet. 3 Banco-Utskottets Utlåtande N.o Gj. som af Banken borde belånas, på det en tillfällig stagnation icke må tvinga Exporteuren alt sälja till vanpris; att en dylik afvikelse blelve lill sin verkan skadlig, och föranledande till en strid i inleressen Medborgare emellan; att Tackjern, om man undantager Gjutgods, är endast en rudimaterie för Stångjerns-till verkningen ; att belåning på ett dylikt Rå-ämne strider mot all princip, då lån endast böra meddelas på en förädlad vara; att behofvet af rudijnaterien, jemfördt med tillgången derå, utgör det enda och rätta correctivet mot prejeri-försök å ena eller andra sidan; att en medgifven lånrättighet, långt ifrån att gagna Bergsmannen, skulle i längden skada honom genom uppmuntran till en större production, än som af behof och åtgång påkallas, hvarigenom priset i längden måste nedtvingas; att, örn afsigten vore att understödja Bergsmannen i dess handel med Köpmannen, lomme äfven detta att förfelas, då det säkerligen vore af Köpmannen, som lånrättigheten mest blefve begagnad; att, om, allt detta oaktadt, belåning af Tackjern ansåges böra ega rum, om tankan för Bankens trygghet fordrade, att den inskränktes blott till Tackjern på Stapelstads-våg, emedan säkerheten på Uppstädernas vågar är ingen, helst Magislraterne derstädes skola afsagt sig det ansvar för Éanco-Utskottets Utlåtande N.-o 6~J. 3 Vågförda effecter, som Magistrater i Stapelstäderna hafva sig ålagt; att allt i Banken pantsatt Stångjern, före Uppvägningen, hesigtigas och vräkes, samt omlindas med snöre och förseglas, till säkerhet mot förskingring, hvilket ej kan ega rum med Tackjern, o. s. v. (Herr Tham,; PF.^ltert Lefrerij P-U) Herr Hamrttarhjelirij
Till förebyggande af så beskaffade missförstånd och söndringar, som nu säkerligen härrört från de tillfällen till misstydning, sekternes upphofsman hämtat uti läroböckernas bristfällighet. Efter omständigheterna kunde då dessa yttranden komma att föranleda nådiga Propositioner till Rikets Ständer. Skulle motioner i ämnet göras hos Ständerna, och beslut i anledning deraf fattas; så vore Regeringen i tillfälle, att före sakens afgörande inhämta de yttranden af pre sterskapet, som kunde finnas behöfliga. Man är benägen att ropa öfver all den oro i församlingen, som häraf skulle uppkomma; och det kunde så vara, i händelse alltsammans rörde något annat, än begrepp, hämtade från skrifter, hvilkas ofelbarhet och helighet aldrig får sättas i fråga; och i all händelse kunna visserligen, med eller utan förnekande af denna heliga urkund, svåra stridigheter och oroligheter, hädanefter såsom hittills, uppstå inom församlingen. Men man förebygger dem icke genom ett ofördragsamt fredlysande af det menniskoverk, som ostridigt ligger i läroböckernes utarbetande; och man har ingen rätt att emot dessas egen lydelse förvandla dem till urkunder, i stället att endast vara bevis, huru den heliga urkunden blifvit af kyrkans lärare förstådd vid den tid, då de sammanskrefvos. Att längre omgärda dem med en helgd, som dem icke tillkommer, tjenar ej ens att ytterligare uppskjuta utbrottet af de befarade oroligheterna, hvilka redan äro i gång, utan måste fast heldre utöfva samma verkan, som ett långvarigt fördöljande af en sjukdom, hvars botande derigenom blifver allt svårare och slutligen omöjligt. Imedlertid får ej glömas, att de öfverläggningar och forskningar, jag föreslagit, stadna inom läroståndet, och ingalunda äro ämnade att dragas under hela menighetens rådslag. Det torde då ej vara anledning att befara deraf någon omedelbar rörelse hos menigheten; och hennes tro på läroböckernes rigtighet hvarken behöfver eiler bör rubbas, då alla de ändringar, hvilka möjligen kunna i följd af öfverläggningarna föreslås och slutligen af lagstiftningen antagas, icke böra framträda under annan rubrik, än såsom förtydliganden, ämnade att bättre uttrycka den mening, hvilken redan legat uti läroböckernas förra uppställning.
De få obetydliga privilegier, som ännu för stapelstäderna återstå, åro på deras välstånd, nu mera, af så föga inflytande art, att de, mer än väl, kunna anses hetalia genom den indirecta vinst handeln genom sin omsättning af landets varor, tillskyndar nationen och föranleda ej något sådant. Det i år förhöjda priset, skall, i alla fall på ett med all handel öfverensstämmande naturligt sätt, förekomma de vådor man förespeglar sig; ty speculationsandan, väckt genom stegrad vinst, skall nog, under denna sommar, förse våra platser med frisk tillgång på salt och priserna på ett riktigt sätt åter sjunka till sin förra ståndpunkt. Handeln lemnad åt sig sjelf och sin egen fria verksamhet jemnar alltid bäst förhållanderna, under det, alt den vinst, en och annan gör, drager konkurensen in på banan, till båtnad, så väl för den enskildtes som det allmännas bästa. — Skola nu R. S(:r, frånträdande denna för handelns verksamhet vigtiga åsigt, återgå till det gamla förhållandet, derföre att, under en kortare tid, en del af landels innevånare fått betala en nödvändighetsvara dyrt, som möjligen redan nästa år återgått i sitt normalvärde. Kan detta vara klokt? jag tror det ej! och skulle, för min del, deremot gerna önska alt det saltuplag, som ännu några släder äro skyldige alt hålla, äfven kunde borttagas. Må man genom friare åsigler i handelsväg, år ifrån år, höja denna mäktiga häfstång för intellectuel och materiel förkofran; och man skall derigenom, på ett vida ändamålsenligare och hastigare sätt bringa landet framåt, än genom ett envist vidhållande af föråldrade maximer, hvilka för längesedan, af alla andra nationer blifvit förkastade. Jag yrkar afslag på della Retånk.! Den 16 Februari. 139 Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Som vi alla känna är salt en absolut nödvändighetsvara, som icke produceras i vårt land. Våra förfäder hafva derföre visligen stadgat att stapelstädernes rättighet till utrikes sjöfart skulle motsvaras af skyldigheten alt förse landet med salt.
Den innefattar en areal af io,243^:dels tunneland, deraf, efter afdrag för impedimenta, ej mindre än 9,784 tunneland äro till skogsproduktion tjenlig mark. Enligt uppgjord plan är parken indelad till trakthuggning uti fyra så kallade block och turnus är på trenne af dem antagen till 140 samt på det fjerde till 110 år. Enligt huggningsberäkningen, som afser för de trenne första hlocken och för det 4;de 11 tidsperioder, hvardera inne fattande 10 år, har parken under första tidsperioden ansetts böra årligen afkasta 194,573 cubikfot i skogseffekter, hvaremot afkastningen under sista tidsperioden antagits till 268,034 cubikfot, så att en tillökad produkt af 73,461 cubikfot skulle likaledes årligen uppkomma i framtiden. Enligt Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande af förutnämnde dag, böra de hemman i Socknarne, Böda, Högby, Källa, Persnäs, Föra, Löth, Alböke, Egby, Köping och Bredsättra, sorn icke hafva egen skog och som tillförene å parken njutit utsyning, i sådant afseende årligen mot Betalning af 8 sk. Banko per lass erhålla åtta lass ved på hvarje helt hemman och proportionaliter å mindre hemmansdelar, äfvensom Presterskapet derutöfver äger att undfå omkring \o famnar; hvarjemte de hemmansinnehafvare i nämnde Socknar, som behörigen styrka deras behof af Byggnadstimmer, äga att, uppå skeende anmälan hos Konungens Befallningshafvande och i den mån årshugget medgifver, erhålla utsyning af sådant timmer emot betalning af 24 sk. Banco för 100 cubikfot; varandes det torpare och inhyseshjon lills vidare tillåtet, att, utan betalning från parken, på dagar, som dertill bestämmas, afhemta nedfallna grenar ochqvistar; och skall, hvad som kan öfverblifva sedan utsyningarne utgått, på auktion för Skogsplanterings-Kassans räkning försäljas.
För att rigtigt förstå det anförda, må man veta, att han ansåg den ursprungliga Svenskan för ett med den ursprungliga Götiskan, och denna för jordens uräldsta språk, ur hvilket alla andra voro uppkomna och kunde härledas (Se hans skrift Magog Aramæo-Gothus, hans Discursus Philologicus de omnibus Linguis in genere, et in specie de Suethica et affinibus, m. fl.). Huru man i allmänhet, för att om sådant öfvertyga sig och andra, begagnade och med några inhemska traditioner sammanband allt hvad man hos gamla skriftställare fann taladt om Gother, Geter, Scyther, Hyperboreer, och så vidare, är allom kunnigt. Men den väg, hvarpå Stjernhjelm förberedde den längre fram af Rudbeck gifna hufvudbevisningen, var enkannerligen den Comparativa Språkkunskapens och Etymologiens; med slöseri af förvånande lärdom och fyndighet20. Ett så urgammalt modersmål syntes honom böra desto grundligare rensas från de utländska bländingar, med hvilka den tidens Svenska så ymnigt var späckad. Detta nit sträckte han således äfven derhän, att vilja i Philosophien, Mathematiken och alla öfriga kunskaps-arter uppfinna idel inhemska termini technici eller ”konstmätige Märkis-ord”, att bruka i stället för de latinska och grekiska. Huru kunde ”för vårt Svea-mål”, urspråkets omedelbara ättling, ”vara sämligt”, att i något enda afseende behöfva låna från ett annat? Och ägde det engång dylika ”välgrundade, tydlige, af sig sjelfva förståndlige Konstoch Skilseller Afskedesord”, så skulle man dessutom snart få se, att ”ett godt svenskt hufvud, deruti ingen Lalin är kommen, äfven så snart kunde fatta och lära Konster och Vetenskaper, som en gammal uti Latin genomkokad Academicus”.
Med öfvertygelse om nödvändigheten deraf, att de Löner, som vid hvarje Verk bestås, ej för de Tjenstgörande saknas, hvilket handt, då det tillätes gamla afskedade och uttjente Embetsoch Tjenstemän, att sin innehafvande Lön på Verkets Stat behålla, anhöllo hos Kgl* Maj:t Rikets Ständer uti underdånig Skrifvelse af den 18 Julii 181a det den redan länge påtänkta Inrättningen af en Pensions - Cassa för Civil-Staten, hvartill en icke obetydlig Fond var samlad, måtte till så skyndsam verkställighet, sorn möjligt var, blifva befordrad; Och funno Riksens Ständer imedlertid den författning böra vidtagas, att icke allenast då varande Civile Embetsoch Tjenstemän samt Betjente, hvilka, såsom öfver 70 år gamle, erhållit afsked med Lönens bibehållande, utan ock de dädan efter afskedstagande måtte varda flyttade på allmänna Indragnings-Staten, att der njuta de de na tillkommande Löner, saint Lönerne vid Verken deremot alltid qvarblifva, till deras förmån, som de afgångnes sysslor bestrida. 1374 StatsUtskottets Betänkapden. Utaf de Handlingar, som föranlédt Riksens Ständers Beslut, så
När 1111 förhållandet är sådant, blifver följden, att alla de, som med BancoUtsk. vilja gå medelvägen, måste, i händelse någondera af dessa ytterligheter söka göra sig gällande, kasta sig på andra sidan för att göra motvigt. Jag hor till dem, som egentligen ifra för vexlingen och frukta, att man kan gå för långt i nitet för näringarna. Jag har låtit tala vid mig uti mycket; men jag hör till dem, som gå öfver till Hr Cederschjöld eller Hr v. Hartmansdorff, i fall den motsatta sidan vill taga hol t alla restrictioner och lemna fritt för Bancostyrelsen att, efter dess supposition om näringarnas behof, utsläppa nya sedlar; ty de personer, som vilja iakttaga försigtighet, hafva icke någon annan utväg, än att ställa sig på Hr v. Hartmansdorifs sida, i fall man ej vill antaga Utskts förslag. Skulle man återigen söka en ytterligare utväg emellan dessa tvenne satser, kunde den finnas deri, att man antoge proportionen 1 till 3, eller 1 till 4 ' fråga om den tid, då Banken skall vidtaga åtgärder till cassans förstärkande, men der - 100 D c n 24 Juli fni. jemte bestämde proportionen såsom 2 till 5 ifråga om de nya creditiverna. Detta är ett förlikande förslag, som uti a:ne siffror uttrycker de tvenne olika ideer, som ligga till grund för den af Utsk. föreslagna proportionen 1 till 3. Vill man söka säkerhet på ena sidan mot sedelemissioner, höiman gå till proportionen 2 till 5; och vill man icke för hastigt förstärka Bankens metalliska cassa, bör man nedsätta proportionen 1 till 3 till 1 till 4 såsom den punkt, då creditiverna först skola anlitas. Jag tror inig icke böra vara vidlyftigare, men ber att få framställa 2:ne speciella punkter, sorn af vissa talare blifvit vidrörda. Man säger, att allmänheten skulle vara mera tillfredsställd, om den visste, att Banken hade ett visst qvantum silfver, än om en proportion Liefve stadgad. Jag tror tvärtom.
Tvifvelsutan afsåg ock Leopold enkannerligen Kellgrens verksamhet såsom Stockholms-Postens hufvudman, då han i sitt svar på Stenhammars minnestal profetiskt utlät sig: ”Den tid skall komma, då glansen af Kellgrens uppträde i svenska vitterheten, ännu så lifligen intryckt i våra sinnen, skall genom aflägsenheten mindre och mindre utmärka sig; då de nya starka väckelser, han gaf deråt, skola efterhand förlora sig i den allmännare rigtning som deraf uppkommit. Sångens, språkets, smakens omsider mera vanliga höjd, skall då måhända föga tillåta att urskilja, hvad den allmänna odlingen är skyldig åt honom, eller åt hans efterföljare. Kellgren skall då lefva, i den allmänna åtankan, blott genom sina större arbetens fullkomlighet. Men han fortvarar i sina olika skrifters verkningar: deras, som efterverlden skall beundra; och deras, som hon tilläfventyrs aldrig skall känna”. – Bättre, än med lånet af så träffande ord, kan denna del af vår teckning ej slutas. Då vi nu gå, att bland de Kellgrenska skrifterna uppsöka och utmärka de verk, på hvilka hans ära såsom skald orubbligt hvilar: så tillämpar sig härvid sjelfmant, hvad vi någorstädes i den verldsbekanta tidskriften Quarterly Review funnit sagdt om Gray: ”The greatness of his reputation, contrasted with the small extent of the compositions upon which it is built, is the strongest proof of their singular excellence”. Egen och skarp är sannerligen den motsättning, som de samlade minnesvårdarne af hans skaldskap förete. Å ena sidan, alster, i hvilka den skäraste morgonrodnad af frigjord och skön svenskhet uppgryr; å motsidan, andra, der den fransyskt-klassiska smakens envälde uppenbarar sig utan all inskränkning. Denna sidan är – i allmänhet – den äldre.
Han såg sig spanande omkring och fortsatte sin vaggande gång. Louise Niefelt vaknade plötsligt, blodet kom strömmande friskt genom hennes domnade kropp – hvad han påminde – – Tore – gaf hon sig till att ropa besinningslöst. Mannen studsade, svepte in henne och omgifningen i en frånvarande blick ur insjunkna ögon och fortsatte därpå att skrida framåt. Ett misstag naturligtvis – hon såg att det icke var Tore. Hon följde honom med ögonen långt ned, där han vände om, kom tillbaka, alltjämt sökande. Då grep henne en visshet, som spred nervös iskyla öfver kroppen, ända ut i fingerspetsarna. Hon riktade stadigt sin kikare på mannen – det var han. – Tore, Tore. Han tvärstannade öppnade ögonen stort en sekund – och så hoppade han öfver koffertar och knyten och småbarn, slog omkull askar och korgar ... Ett evighetslångt ögonblick – så kände hon i förvirring hans andedräkt, lukten af hans kläder, hans skägg och hörde hans stämma, som sväfvade på målet: – Åh, var det du – välkommen Puttan – är du frisk? En djup frid, en fullkomlig glädje, ett stort mod sänkte sig ned i hennes själ. Hennes öde länkade sig ju påtagligt som i ett äfventyr! Gud var med henne – Gud fanns – tack o Gud! Och hon grät, grät våldsamt. Och då visste hon, hur klen hennes tro egentligen varit. – Gråt inte, åh gråt inte. – Det är bara glädje – jag är så glad Jag kände inte igen dig. – Kände du inte igen mig? – Nej, jag kände inte igen dig, – hon såg upp blygt. Han stod lutad lätt öfver henne med en innerlig, svårmodig blick och darrande ansiktsmuskler? Hans leende var en smula besväradt. Store Gud – detta Tore Hultman! Ögonen lågo djupt in i hålorna, ansiktet var utmärgladt, det askblonda stubbskägget sträft. En viss förlägenhet smög öfver dem båda, och de bröto ut i orediga, brutna meningar, som de icke fäste stor vikt vid. – Hur kom du hit? Fick du telegrammet. – Ja nyligen, på långa omvägar, jag har varit sjuk. – Har du varit sjuk – åh så sjuk du ser ut – är du bra nu? – Ja vars – är flickan min bra?
Enligt 6 § af Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798 skall sålunda, då klagan föres öfver Konungens Befallningshafvandes utslag i lagsökningsoch utmätningsmål och Hof-rätten ånner att andra parten deröfver höras må, honom föreläggas att inom viss tid sig förklara, så vida han vill varda hörd, med skyldighet för klaganden att vid talans förlust genast nttaga besvären och inom den tid Hof-rätten bestämmer, ingifva bevis att de blifvit vederparten tillställda, Kommer ej förklaring inom bestämd tid, skall klaganden ingifva afskrift af besvären med bifogade handlingar. Försummar klaganden sin skyldighet härutinnan, anses Konungens Befallningshafvandes utslag för laga kraftvunnet; om åter denne fullgör allt hvad honom åligger, men förklaringsskyldigheten försummas, varder saken ändock företagen och efter dess beskaffenhet afgjord. I alla andra civila besvärsmål skall, enligt Kongl. Brefvet den 23 Januari 1799, det i 9 Kapitlet 2 § Utsöknings-Balken stadgade kommunikationssätt iakttagas. Kla gandens - Lag-Utskottets Betänkande Jfi 2.8. 9 gandens vederpart förelägges således en gång vid vite att förklara siar; ocli om detta försittes, ännu en gång vid äfventyr att ej vidare varda hörd; derefter inträder klagandens skyldighet att lemna afskrift af besvären, på hvilken sedermera dömes. I detta fall förelägges klaganden intet äfventyr för kommunikationsskyldighetens fullgörande; men, under vissa omständigheter, kan han ändock, enligt 26 Kapitlet 8 § RättegångsBalken, fällas till böter för försummelse derutinnan. För brottmål, som icke angå häktad person, är genom 38 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 stadgadt, att det åligger klaganden att sjelf eller genom ombud uttaga besvären och meddela dem sin vederpart emot bevis, hvilket bör inom tre gånger så lång tid, som för besvärs anförande från hvarje ort utsatt finnes, till Hofrätten ingifvas.
På desse grunder kan Banko-Utskottet ej undgå för dess del vördsamt tillstyrka , att öfverräntan inom Banko-Diskont-Verket än vidare må till det uti Diskont-Reglementet stadgade belopp beräknas. Hvilket vördsamt underställes Rikets Högloft. Ständers upplysta om pröfning och godt^ finnande. Serskild Reservation af tvenne Ledamöter bifogas. Stockholm den 30 Junii jl8i8. Utdrag af Protokollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers Banko - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 30 ffunii 181S• S. D. I frågan om nedsättning af OfverRäntan i Banko-Diskont-Verket friin 12 till 75 Procent , åberopade Herr Presidenten Friherre Wirsén den från pluraliteten-s beslut skiljaktiga tanka, som Herr Friherren vid detta ämnets behandling inom Utskottet yttrat; och'ansåg, att. 688 Banko-Utskottets Eetänkanden. oaktadt Lagsökning icke vidtoge förr än Två månader från Lånens förfallotid , Ofver-Räntan. o dock kunde till Atta Piocent nedsättas. Uti enahanda Reservation förenade sig Herr Protokolls-Secreteraren Hatnmarhjelm. Riksens• Högh Ständers Sammansatta Statsoch Banko-Utskotts Förslag till Reglementariska Föreskrifter uti visse ämnen , hvilka tillhöra den af Rikets Högloft. Ständer fastställde Reglering af Fenninge • väsendet. Sedan Rikets Höglofl. Ständer fattat deras Beslut uti •• ämnen, hvilka, med anledning af Kongl. Majits Kådiga Proposition den lo Decémber 1817, angående allmänna Penninge rörelsen öC-h Myntvärdets upprätthållande , genom Förenade Statsoch Banko Utskottens Betänkande af den b April och Utlåtande af den 16 nästledne Maji blifvit Rikets Höglofl.