Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under det man från den ena hör klagan deröfver, att förebyggandet af Tryckfrihetens missbruk, eller dessas befordrande till straff blifver allt svårare och, i vissa fall, nästan omöjligt, i anseende till Lagens otillräcklighet och ofullkomlighet, så erfar man, ifrån den andra, lika bittra klagomål deröfver: att, likaledes i anseende till Lagens brister, någon säkerhet för Författare icke gifves: att dessa, äfven med bästa vilja, icke kunna undandraga sig straff-påföljder för hvad de i tillåtna ämnen yttra: att denna våda isynnerhet visar sig för utgifvare af periodiska skrifter, så att den frågan väl kunde göras: Huru vida i Sverige verklig Tryckfrihet finnes? Tillvärelsen af så rakt motsatta påståenden berättigar genast att antaga, det öfverdrift dervid eger rum; men den gifver ock säker anledning, sedan afdrag skett för öfverdriften, att Lagen måtte vara bristfällig. Under den tid af nära ett fjerdedels sekel, som förflutit, sedan våra gällande Grundlagar först stiftades, bär Tryckfrihetsförordningen undergått flera ändringar. Med den mig åliggande skyldigheten att fästa uppmärksamhet vid dess tillämpning, har jag utur tillgängliga handlingar tagit kännedom af de Tryckfrihetsmål, som vid Domstolarne förevarit, och anser en kort framställning af hvad jag funnit anmärkningsvärd! vid jemförelsen emellan Hera sådana måls behandling icke vara utan nytta för öfversigten af Lagskipningens tillstånd och vid öfvervägande af de skiljaktiga menia» garne angående Tryckfrihetslagen och dess tillämpnings-sätt, samt vid pröfnihgen af dessa meningars halt och värde. Den vid 1815 års Riksdag införda ändring i Rältegångs-sättet, att lagligheten af åtalade tryckta skrifters innehåll skall pröfvas af en Jury eller Nämnd, bildar en naturlig epok, som anvisar lämpligheten att serskildt betrakta de före och efter densamma förflutna perioderna. Under den första hade man flera tillfällen att tidigt inse följderna af åtskilliga uti i8ioårs Tryckfrihets-Förordning innehållna stadganden.
M. skulle uise komiterade och att dessas förslag skulle framläggas för K. $t:r. K. M. ansåg sig icke eller böra meddela B,. St:r hvarken sina Egna eller StatsBådets tänkesätt ang. denna fråga KammarBättens yttrande infordrades i afseende å det formella, men icke öfver bevilln:s-grunderna. Jag vill visst icke förneka att man skulle kunna begära sådane utredningar i denna fråga, och att de kunde vara nyttiga, men af hvilka önskar man dem? Jo! det är af K. M:s Bef:de ide särskilda länen. Då man känner, huru mycket dessa äro sysselsatte nied en mängd andra ämnen, fruktar jag, att man ej kan af dem fordra några upplysningar af den tillförlitlighet, att. man kan mpd fult säkerhet bygga derpå. Här har äfven yrkats att Hush:ningsSällsk:na skulle höras i ämnet. Det är visserligen mycket möjligt, att de äro lämpliga dertill; men jag känner ej, huruvida dessa äro så sammansatta, att man kan vänta att ledamöterne deraf kunna känna alla särskilda omständigheter vid behandling af bevillningsfrågor. Dessutom, då jag vet att ledamöter, som sutit i den komité, der jag hade äran vara Ordf., funno det ganska svårt att efter 9 månaders temligen träget arbete komma till något resultat i denna fråga, tror jag att ännu mindre man kan af Hushålln:sSällsk:nas ledamöter, hvilka visserligen utgöras af skicklige jordbrukare, men sorn väl sällan hafva erfarenhet i sådane ämnen, som det ifrågavarande, vänta en på fullständig sakkännedom grundad granskning af förslaget. Man har vidare ansett att genom pressen en fortsatt granskning borde ske. Det är väl möjligt att så kunde ega rum, men ovisst är dock, huruvida den skall till nästa riksdag hafva yttrat sig fullständigare än den hittills gjort. Nu var ämnet i viss grad nytt, dä har det förlorat nyhetens behag för våra tidningsläsare, och då torde man ej åtminstone af tidningsredaktionerne kunna äska mer än hvad vi fått i anmärkningsväg i ett dylikt ämne, nästan för kärft för de flesta. Det enda, som återstår, är att man kunde vänta att enskilde Biksdagsmän skulle sysselsätta sig med förslaget.
Fru Wahl, något förundrad öfver denna abrupta begäran, gaf först ett par indirekta (qvinno)- svar. I det första vidrördes lekkamraterna på Högesta, och Gösta, hvars ansigte öfverhöljdes af en harmsen rodnad, såg upp på Fru Wahl med en Et tu Brute-blick – I det sednare omnämndes Elin, och Gösta å nyo rodnande sprang bort i fönstret, der Fru Wahl såg honom med ett finger häftigt stryka sig öfver ögonen. Efter en stund kom han tillbaka till henne och sade sorgset: ”Jag får då ej lof att följa med?” ”Jo hjertans gerna för mig, söta Gösta lilla, och för min man också, det är jag säker på – bara du inte kommer att leds hos oss ensam –” svarade nu Fru Wahl. Göstas sammanpressade hjerta måste gifva sig luft. Kastande armarna om Fru Wahls hals, sade han under frambristande tårar: ”Hur skulle jag kunna leds hos Er, som äro så goda!” Med moderlig känsla tryckte Frun, som också fick lust att gråta, den fader och moderlösa gossen till sitt bröst. Hon gaf honom många vänliga namn, och för hvarje gret Gösta allt högre, allt häftigare. – I det samma återkom Wahl från sin morgonpromenad, och stannade, litet förundrad öfver hvad han såg, i dörren. Gösta kunde tåla att gråta för Fru Wahl, men ej för hennes Man – Slitande sig ur hennes armar, sprang han åter bort till fönstret och nyttjade flitigt näsduken. Undertiden gick Wahl bort till sin Fru, slog henne lätt på axeln och hviskade: ”Jag märker nog jag lär få bli jaloux på gamla dar.” Med ett par ord, nu ganska rakt på saken, gjorde Fru Wahl reda för hvad som var å färde. Wahl gick till Gösta, klappade honom på hufvudet och sade vänligt: ”Såå – jag hör du vill bli vår gosse för någon tid?” ”Om jag kunde, ville jag vara det för alltid,” svarade Gösta, ännu helt upprörd och fattande Brukspatronens hand, den han förde till sina glödheta läppar. Brukspatronen såg på sin Fru ... begge hade tårar i ögonen – Ack, hvarföre var Gösta icke deras!
— N:o 204. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 164. VI. B. 164. A. 183. — N:o 205. i anledning af från Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet erhållna återremisser å Utskottets Betänkande N:o 30, angående 1845 års Revisions-berältelse. VI. B. 298, 357. A. 377. Se vidare Stats-Ulskottets Betänkanden N:ris 281, 282 och 307. — N:o 206. dels i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers berättelse, angående samma år verkställd granskning af Statsverketssamt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845, dels rörande åtskilliga vid behandlingen af 1845 års revision, afgifna enahanda berättelse, jemlikt Utskottets Utlåtande N:o 30 uppskjutne frågor. VI. B. 298, 357. A. 378. Se vidare Stals-Utskottels Betänkanden N:ris 281, 282. och 307. — N:o 207. i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 124, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens 8:de Hufvud-Titel. VI. B. 229, 238. A. 321. VII. U. 74. IX. E. 587. A. 594. — N:o 208. i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 125 angående Regleringen af utgifterna under Riks-Statens 9:de Hufvud-Titel. VI. IX. E. 587. A. 594. — N:o 209. i anledning af väckt motion om ersättning af allmänna medel till innebyggare i Elfsdahls härad för genom öfversvämning liden skada å växande gröda.
Så åtminstone framstår den för mitt begrepp, och enligt en sådan åsigt får jag vördsammast föreslå: 1:0 Att, så framt Ridderskapets och Adelns tillstädeskomneLedamöter under detta Riksmöte ej öfverstiga 800 till antalet, Läcktaren måtte upplåtas till plats för ioo främmande personer, såsom åhörare, under vilkor: att, vid äfventyr alt af A^akten blifva utförde, iakttaga fullkomlig tystnad, och att genast afträda, enär, i anledning af derom väckt, och af Ridderskapet och Adeln bifallen Motion, LandtMarskalken dertill gör uppmaning. 2:0 Då Läcktaren, i enlighet med förestående Punkt, upplåtes, skall, genom Riddarhus Fiscalens försorg, hvarje gång anslag till Plenum göres, en öppen lista upprättas till inskrifvande af 100 personers namn under lika många särskildta ordningsnumror. Denna Lista skall finnas att tillgå i RiddarhusCancelliets förmak, ifrån den tid anslag göres, till och med slutet af hvarje Plenum, och äge en hvar, i den ordning anmälan sker hos Vaktbetjeningen, få sine namn anteknade till erhållande af Inträdes billetter, så långt de räcka, och Den 20 Ao v r m h r i. hvilka billetter, gällande endast för de under samma dag påstående Plena, alltid vid utgåendet från Läcktaren skola afletnuus till den Vakthafvande. 3:o En kungörelse i enlighet med förestående ?.:ne punkter skall anslås å Rid — darhusdörren till Vederbörandes efterrättelse, samt en lämplig korrt annonce tili skickas Redactionen af en bland Stadens dagblad, vid samma lid, som anslag till Plenum göres. 4:o Riddarhus-Fiscalen kommer, att, i enlighet med förestående Beslut, indela Bänkarne åt Ridderskapet och Adeln nere i Salen, samt låta numrera Bänkarne å Läcktaren. Åge ock i öfrigt inseende öfver autekningen, Billet-utdelningen, och annonce1 ingen.
N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. samling. Vid våra förhållanden finnes väl icke någon möjlighet att anskaffa originaler af vare sig bildhuggare — eller målarekonstens alster, men, om man inskränkte sig till en anspråkslösare samling af afgjutningar eller efterbildningar i gips eller annat mindre dyrbart material af plastikens samt kopior af målarekonstens ur konsthistorisk synpunkt vigtigaste mästerverk, kunde likväl derigenom mycket vinnas för konstbildningen, och det vore för anskaffandet af en sådan samling som det omförmälda anslaget erfordrades. Under erinran hurusom vid flera af högskolorna på kontinenten sådana museer och samlingar blifvit för sagda ändamål i nyare tider anskaffade, samt att denna angelägenhet otvifvelaktigt egde betydelse för den allmänna bildningens intressen, har Kanslern i underdånighet ölverlemnat denna fråga till Eders Kongl. Maj:ts närmare pröfning. Då en verklig insigt i konsthistorien icke kan vinnas utan åskådning af de mästerverk, hvilka varit frukter af konstutvecklingen under olika tidehvarf, och då en samling af ifrågavarande beskaffenhet, under det den riktar och lifvar det vetenskapliga studiet, tillika skulle väcka och utbilda konstsinnet samt sålunda kraftigt bidraga til! befrämjandet af sann konstbildning hos nationen, anser jag det af Consistorium afsedda ändamål värdt den största uppmärksamhet. Enär likväl det ligger större vigt på sjelfva bildandet af den ifrågaställa konstsamlingen, än dess första omfång, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikels Ständer äska ett anslag för en gång af 6.000 R:dr för bildande af ett Konstmuseum vid Upsala Universitet.
Genom iakttagande af den vid 1844 och 1845 års Riksdag stadgade beräkning af 4 procent ränta å de medel, hvilka till Riksgäldskontoret influtit såsom lösen för eganderätten till dc å kr ono skatte jorden växande ekar, har behållningen af dessa, till kostnader för ekeplanteringars anläggning och underhållande afsedda, medel fortfarande ökats; varande de utbetalningar, som häraf årligen skett, till större delen betäckta af hvad sorn i egenskap af dylik lösen ytterligare till Riksgäldskontoret inlevererats. Sålunda har det härstädes innestående beloppet af ifrågavarande medel, hvilket i Fullmäktiges sednaste riksdagsberättelse uppgals utgöra R:dr 252,232: 20. 5. under den derefter, intill sistlidet års slut, förflutna tiden stigit till » 249,991: — 3. hvaraf en summa af 193,322 R:dr 33 sk. 4 r:st. då var räntebärande. Den från Landtränterierne till Riksgäldskontoret influtna ekeskogslösen har utgjort: under år 1854 R:dr 1,098: 34. 7. » år 1855 . » 922: 13. 5. och » förra hälften af innevarande år » 959: 12. 7. Summa R:dr 2,980: 12. 5. hvaremot det, sedan förstnämnde års början, för ekeplanteringarne från Riksgäldskontoret uttagna belopp uppgått till R:dr 3,752: 38. 10. Den i Reglementets 14 § omförmälda, vid Kongl.
Naturligtvis bör det vara klart, att det härord-ningsförslag, som kan emanera från den nuvarande ministé-ren, näppeligen kan hafva att påräkna understöd af andra kammarens minoritet, denna minoritet som endrägteligen och samfäldt motsatte sig den komprommiss, på hvars basis det nya skall fotas. Denna minoritet är, som man vet, af ganska aktningsbjudandé styrka, — den räknade vid försvarsfrågans behandling 1878 icke mindre än 82 röster — ochfförstärkt med en misslynt grupp af landtmannapartiet skall den lätteligen vara i stånd att störta hela det förslag, som regeringen framlägger. Faran häraf är ganska påtaglig, och hnr egendomligt det än kan synas, är det vida troligare, att den Posseska miuistéren faller for andra kammarens än för första kammarens beslut i de stora frågorna. Vi vilja något förklara detta. I första kammaren förkastades vid 1878 års riksdag försvarsplanen med endast 8 rösters pluralitet och detta fall hade således nära nog kunnat förebyggas, om den dåvarande regeringens ledamöter i kammaren lagt sina röster i våg * skålen för detsamma. Nu kan det lik visst icke gerna förnekas, att sedan dess den del af kammaren blifvit i någon mån förstärkt, som vill tillmötesgående mot landtmannapartiet. Vidare skall ett energiskt uppträdande från regeringens sida alltid åstadkomma den effekten, att åtskilliga af kammarens ledamöter, hvilka af regeringens tillbakadragna hållning vid 1878 års riksdag föranleddes att rösta mot dessa förslag, nu, då de se detsamma uppbäras af en kraftfull regering, finna sig manade — för att få ett slut på den långvariga striden — att understödja de från regeringen utgångna förslagen. Slutligen befinna sig nu de sju röster, som regeringen då förfogade öfver, men icke då begagnade, i en annan ställning än då. Då hade de ord, som från dem härflutit, varit ett uttalande från ministerbänken, hvilket med makt skulle hafva inverkat på beslutet, och den dåvarande konseljen skulle af dylika uttalanden hafva varit bunden, utan att så grundligt, som den möjligen då ansåg sig behöfva, hafva fått pröfva den vigtiga angelägenheten. Annorlunda stå de nu.
Utdrag af N:o 80 för Mundagen den 8 April 1839 af tidningen Dagligt Allehanda i Stockholm. Svenska Livrustkammarens närvar, tillstånd. Bland de visserligen mindre betydliga, men i sin genre karakteristiska bidrag nog till det administrativa ”systemet” i sednare tider, är äfven vården om de tropheer, segertecken m. fl. dyrbara minnen från Sveriges ärorika tider och framfarne Konungar, livi Ika fordom bildade den s. k. Lifrustkammaren. Denna rustkammare hade först sin local på Fredrikshof, derifrån den likväl i8o3, då Fredrikshof uppläts till gardescasern, flyttades till det s. k. orangerihuset vid Kungsträdgården, hvilket nu erhöll namnet Arsenalen. De intressanta och dyrbara föremålen ordnades der både på ett smakfullt sätt och efter en historisk plan; och rustkammaren , som ställdes under uppsigt af en egen lifruslmästare, var allmänt tillgänglig för allmänheten och utländningen. Men nu uppkom fråga att förvandla arsenalen till en brunnssalong, der Stockholms ”vackra verld” kunde få dricka varmt vatten om sommarmånaderna,— och genast beramades (vi tro jemväl under förebärande att arsenalen var alltför fuktig) att Lifrustkammaren skulle flyttas, eller rättare sagdt, upplösas. Riksmarskalken erhöll sålunda uppdrag alt frånskilja hvad som kunde tillhöra klädkammaren å Stockholms slott, eller hvad som eljest borde föras upp på slottet och förenas med dervar. samling af minnesmärken. De återstående tillhörigheterna fördes år 1823 till Ulriksdal, der de huller om buller inlades och upphängdes i dervar. gamla theaterhuset, confidensen kalladt. Ett inventarium upprättades och underskrefs af Ofverste-lieutenanten lirelin, Hofauditeur Elgström och Katnereraren Bask, hvarefter effeclerna till närmare vård öfverlemnades till Kamereraren Ax. Fröling, som jemväl, efter inventariets jemförande med hans anteckningar, deri afgaf ett ”för antalets riktighet gällande” qvitto till Riksmarskalks-embetet.
Alla dessa omständigheter sammanlagde föranleda mig att, i stöd af 56 § i riksdags-ordningen, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att det för juslitiae-ombudsmannen utfärdade förordnande att deltaga uti den granskning af lagförslagen, som är nuvarande lagberedning anförtrodd, måtte varda återkalladt, och justitiae-ombudsmannen således befrias från denna del af honom åliggande eiabetsgöromål.” Utskottet, sorn i allo gillar de skäl och grunder, hvilka motionären till stöd för berörda sin framställning anfört, och icke anser nödigt att någonting derutöfver tillägga för beredande af Rikets Ständers bifall der till, hemställer alltså vördsamt, att Rikets Ständer inåtle hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att det för justitite-ombudsmannen utfärdade förordnande att deltaga uti den granskning af lagförslagen, som är nuvarande lagberedning anförtrodd, må varda återkalladt, och han således befrias från denna del af honom åliggande embetsgöromål. Stockholm den 20 April 184.8» Häremot anfördes följande reservationer, nemligen; af herr grefve Gyldenstolpe, Anton: ”Riksdags-ordningens 28 § ålägger Utskotten att J’äreuderna bereda och utarbeta”, hvaraf följer, att sak, men icke person, bör utgöra föremål för Utskotts behandling.
Ja — 18. Nej — 48. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 10 och 17 dennes på bordet lagda Mern. N:o 65, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk. N:0 43, angående väckt motion om tilldelande åt ordföranden i kommunalstyrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling. Frih. Cederström, Rudolf: Då R. o. Ad. förutafslagitEkon.- Utsktts hemställan i afseende å tilldelande åt ordföranden i kommunalstyrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling, samt Utsk:t i sitt förevarande Mern. icke anfört några skäl, hvarken nya eller amplifierade, som skulle kunna föranleda till frångåeade af nämnde beslut, hemställer jag att R. o. Ad., jemväl för att häfda en tillbörlig fasthet i förfaringssätt, behagade afslå Mem:t, under vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut. Ärendet afhandlades så utförligt hos R. o. Ad., att jag befarar det vore att fela i grannlagenhet, om jag nu ville upprepa hvad då af många ledamöter yttrades emot Utsk:ts förslag, en mängd goda skäl, hvarur framlyste otjenligheten, onyttan och Den 21 Mars. 511 ändamålsvidrigheten af den ifrågasatta kringsändningen, äfvensom att man ej på något sätt redogjort hvarken för kostnaden eller för sättet af dess bestridande; allt skäl nog, dem R. o. Ad. täcktes draga sig till minnes, tiil det välgrundade beslut, att afslå hela saken, hvilket beslut det Högh Ståndet behagade nu jemväl vidblifva. Jag begär propos. på afslag. Frih. Alströmer, Oscar: Jag anhåller att Hr Riddarh.- Sekreteraren behagade upplysa om det beslut, som af Preste-St. blifvit i frågan fattadt. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om Preste-St:ts beslut i frågan ännu ej ankommit. Frih. Alströmer:
Detta hörer wäl ej pä något sätt till min detaille, men ester jag tistfälligtwiö känner förhäklandrt härmed och saken i alla fall rörer et Werk> hwarwid jag under hwarjehanda skiften i sa läng lid oasbrutjt warit tjenste Dm i2 D.- mb?r. görande, kan jaq ej yndgä wisa genom detta Dastl-lad förden i s sistl. Iu:>uoch genom detta Atdraa af Kongl. Collegii Peo-orsil **) ort Amilon wsrkeilgen vijswit hällen, sanik tillägger si,»keligen, ark detta Colleaiun» jemwäl enligk Kongl. Majus nådiga Författning, har rättighet achandia geno!» b-nng, dä vet är lindrigare än et söregängjl Anclionö-priö. Jag yrkar och an haller derföre ödmjukeligen att förberörde meningar mätte j den blifwande expeditionen antingen ulga eller närnrarc jemkas. Slutelig?» rilladc H rr I^orieii?: ait han förenade sig med hwad Herr I^§sr!,eim pä förmiddagen och Hexr Baron ?ec!in i eftermiddag yttrat i den delen svin rörer Jntcndenkerue »vid de särkildt inrättade Com - Den Zv i denna manad warder.kl. ir Entreprenads > Auckion hällen i Kongl. Krigs Collegio, för att till den minstbjudande »plata utfordrmg af 18 st. Kongl. Swea Arcillene RegementetttlhörigejKronc-hästar.- Underrättelse om wiikoren kunna Sestförinnan erhällas »t» Kongl Collegtt Intendents'Dcharreinentä Lidra Kammar Conto»»'. "*) Afffrist.
Ralr hvardera och af 7 till 2,000 Ralr hvardera 20,200: — „ höjande af Bibliothekariens lön till 4,000 R:dr ont året, en fyllnad af 800: — „ höjande af vice Bibliothekariens lön till 2,500 R:dr årligen; dito 1,450: — Fiir en ny Profession i de Nordiska språken: Lön 3,000: — Lönetillökning 1,500: — ^ ^qq. „ en ny Profession i Ny-Europeisk linguistik, modern litteratur och esthetik: Lön 3.000: — Lönetillökning 1,000: — 4 000' — Löner, å 2,000 R:dr hvardera, för 2 Adjunkter, sorn ej böra vara fästade vid vissa läroämnen 4,000: — Arfvoden At Sex Amanuenser, nemligen 1 för hvardera af Anatomiska, Astronomiska, Fysiska, Kemiska, Zoologiska och Botaniska institutionen, ä 350 R:dr hvardera . 2,100: — 37 050 Summa Ralr Runt 98,100- Bih. till R. St. Prot. 1856—1858. 10 Sanel, i Jfd. 2 Band. Supp!. 13 98 Expeditions-Utskottets Furslug lill underd. Skrifvelse IS:o 222. Tab. N:o 6. Eleine n tar-läroverken.
Hetta allt liar Utskottet i öfvervägande tagit; och hvad först vidkommer den af Herr Prosten Östberg gjorda hemställan, att nya Evangelii-Boks-Förslaget måtte till allmänt bruk i Svenska församlingarne antagas; så, enär i öfverensstämmelse med de upplysningar, som i det föregående inhemtas, en öfversedd och förbättrad Öfversättning al den Heliga Skrift torde vara att förvänta snarare, än man tillförene kunnat förmoda, anser Utskottet icke lämpligt, att en ny Evangelii-Bok, grundad på gamla Bibel-versionen, till allmänt antagande föreslå; hvadan Utskottet vördsamt tillstyrker, alt deri gamla Evangelii-Boken må tills vidare för Kyrkobruk varda bibehållen. Ge - 36 Besv. och Oecon. Utsk3 nora hvilket yttrande Utskottet anser sig hafva tillika besvarat de af Herrar af Stenhof och Linde/vist i ofvanberörde måtto gjorda framställningar. Beträffande sedermera det af Herr Prosten Östberg föreslagna vidtagandet af åtgärder till befordran af en fri och skyndsam tryckning utaf' det vid nya Evangelii-Boks-Förslaget fogade Bilianget, innehållande Böner för den enskilda andakten; så, alldenstund Tryckfrihets-Lagen lydeligen föreskrifver de vilkor, som för utöfningen af rättigheten att utbekomma och i allmänt tryck utgifva handlingar, höra iakltatagas, fördenskull och så vida den af Motionairen sålunda väckte fråga åsyftar, alt åt dessa Grundlagsföreskrifter gifva en utsträckning, som icke är med ordalydelsen förenlig, finner Utskottet sig icke kunna med samma fråga taga befattning. Dock varder detta Utlåtande Rikets Högloft. Ständers egen upplysta pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm den 28 Januarii 1829. STOCKHOLM, P. A. Norstedt & Utlåtande, i anledning' af vackt fråga om befrielse för Skärgårdshemmans-egare från Krono-skjutsens utgörande.