Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sadan rrodde han afwen akt Konungens och Ständerneä mening warit. Grefwe körner hänwisade kill den uplysning han redan förut nreddeladt, det meningen warit a!L denne revision skulle begynnas nar liqviden more nygjord, hälst han ej infäge hwari den dessförinnan skulle bestå. Herr LLäerllolps, Larl Trodde i lik het med haad Grefwe Oe la 6aellis anfört, an med revisionen ej borde upstjutas. Skulle det handa kunde manga saker bortblandas, och skere redowisande taga sina skälmstycken med sig i grafwen. Beträffande hwad Herr ?alilman anfört om RiksdägsOrdningen, trodde han att den antingen ej för denna Riksdag borde wara retroactiv, elkr ock gälla i alt. Huru dermed skulle förhällas wore den fräga hwaröfwer han begärde Herr Grefwens och Landrmarstalkens proposition. Herr Grefwen och Landtm arstalken erindrade arc frägan nu wore blott om arfwode för kwan» ne Ledamöter, hwilka böra utwatjas akt revidera Krigs - räkenstaperne, samt om tiden för denna revision. Herr Landrmarstalken gjorde derefter ä nyo proposition pä Utskottets Betänkande, sä förstäkt, att revisionen genast stusle begynnas. Bifölls. Herr kälstman önstade att Grefwe öllörnsrs tillägg afwen mätte göras, att nästkommande Stander - 6§6 Den 14 Zebruarii. der mätte afgöra., huruwida desie Revisorer kunna förtjena ett föröka»! arfwode. Uppä derom af Herr Grefwen och Landimarstallen gjord proposition blef afwen detta bifallit. Friherre Stael von lkolstein. Sedan jag mitztagit wig, och den nu afgjorda frägan warit en serskild ifrän den om almänna revisionen, fär jag nu onhalla om ett serskildt bestut huru med densamma stall förhällas.
Särskildt vid en blick i den tyska litteraturens historia häpnar man inför all den breda folklighet, som storskrattande och sjungande brusar förbi på hvarje sida. Redan på tolfhundratalet lefver en realistiskt färgad folkdiktning, snart begynner platt-tyskan berätta sina sagor och hur det lider strängar en nürnbergerskomakare sin tids bästa lyra. Landsknektsvisor och jägarvisor ljuda på vägarna, och dunkande med tennmuggar i gilleborden gifva åldermännen tecken att uppstämma de olika skråvisorna. Vin och öl skumma ur oerhörda jättekar och, gråtögda af skratt, åse djäknar, studenter och borgare larmande »schwänke» och klappa händerna åt Hanswurst. En rik folkdiktning i många skiftningar förekommer vid samma tid äfven flitigt i de romanska länderna, men icke med samma utpräglade böjelse för det fula. Äfven de tyska väggoch takmålningar, hvilka sjuttonhundratalet med sin böjelse för det klassiskt hvita ofrivilligt räddade genom att öfverkalka, måste väl ofta nog hänföras till ett slags allmogekonst, hvilken icke kan påräkna någon strängare skönhetsvärdering. Först i och med tyskarnas storartade själfutveckling i förra århundradets senare hälft synes folkligheten egentligen ha förvandlats till det konserverande elementet inom germanismen, medan däremot den mer oroliga men lifaktiga vänstern blifvit att söka inom subjektivismen. Utifrån betraktadt åter, äro fortfarande än i dag folkligheten och subjektivismen de två händer, med hvilka germanismen afväpnar klassiciteten. Låt oss emellertid gå vidare. Till och med germanernas böjelse för ståndskillnad och därmed befryndade svagheter är i grunden äkta plebejisk, medan däremot romanerna just genom den friare ton af jämlikhet, som hos dem råder mellan hög och låg, kommer dem att umgås med hvarandra som sanna aristokrater. Marchesen språkar som en god kamrat med sin betjänt och den armaste sate har i Södern en högre medborgarrang än hos oss, men detta beror icke på en inneboende folklig anda i smak och tycken utan på den latinska samhällsbyggnadens objektivism.
Högloft. Beswärsoch Oeconomie-Utstottets utlätandei Protocolls-Utdrag den e dennes, angäende Hazard-Spcl och Spel-Klubbar, blef af Bonde-Standet bifallit. vt supra S. D. I anledning af Högloft. RidderffapetS och Adelns uti Protocolls-Utdrag den 17 dennes gjorde inbjudande instämde Bonde-Ständet äfwen för sin del deruti, det stulle utom hwad angär Bancooch Stats-Utskotten, samtelige Ordförande i Riksens Ständers öfrige Utskott manligen anmodas erindra'deras Secreterare att sist innan trenne Mänader efter Riksdagens flut till Riddarhus.Ar, chivet inlämna Utskottens Protokoll och Handlingar och att innan ett sädant äliggande more enligt Riddarhus-Secreterarens Bewis fullgjordt, den äterstäende delen af Arfwodet, för Utffottens Secreterare och Cancellie-Betjening ej borde sä uppbäras. Or supr». Ilx ?ratocollo, 8. D. IräZarclki. Utdrag af Protocollet, hället hoS Bonde-Ständrt den 25 April r8ls. S. D. Uppå derom gjord proposition instämde BondeStändet i det afl dest Respective Med-Ständer redan fattade beslut, att tiden för Riksens Ständers nästa Laglimma sammankomst skulle i Riksdagsbeslutet bestämmas till den r September Ar 1315. vt -uprs. S. D. 1082 Den 2 Maj. S. D. Efter föregängen granskning af Allmänna Be, swärsoch Oeconomie-Utffottets
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag oförändradt och dels af Gr. Sparre bifall till samma förslag med den förändring, att i stället för orden: »som är tjugufem år gammal samt eger eller ock under åboeller nyttjanderätt innehafver hemman eller annan fastighet inom socknen, och eger rösträtt vid kommunalstämma» skall införas orden: »som är valbar till ordförande eller vice ordförande i kommunalstämma»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till förslaget oförändradt, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på förslagets antagande med den af Gr. Sparre yrkade förändring, då svaren utföllo med mångå* nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts förslag utan förändring förnyats samt med många ja och några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Lag-Utsk:ts den 21 sisth April och 1 dennes bordlagda Den 2 Maj. Mern. N:o 47, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 16, öfver väckt motion om upphörande af frälsemans särskilda forum. Utsk:ts första, till andra Riks-St. gjorda hemställan. Lades till handlingarne. Utsk:ts sednare hemställan. Frih. Leuhusen: Jag får anhålla, att någon af Lag-Utsk:ts ledamöter ville upplysa, huru Utsk:t före-r ställt sig, att Riddarh.-Direkt:n skall kunna anskaffa de upplysningar, som erfordras för vinnande af visshet derom, huruvida adelsman, som önskar deltaga i R. o. Ad:ns öfverläggningar, genom begånget brott gjort sig dertill ovärdig.
Fjorton C1 a s s e r. Första Classen R:dr 350 Andra d:o — 250 Tredje d;o —i 200 Fjerde d:o — 150 Femte d:o . — 120 Sjette d:o — 100 Sjunde d:o — 75 Åttonde d:o ; — 60 Nionde d:o — 45 Tionde d:o — 35 Elfte d:o — 25 Tolfte d:o — 20 Trettonde d:o — 15 Fjortonde d:o r — 10 / Städerna af Första Classen. R:dr 150 Andra d:o . 125 Tredje d:o S # 100 Fjerde d:o . 85 Femte d:o • 70 Sjette d:o . — 60 Sjunde d:o Åttonde d:o • . 50 40 Nionde d:o . 30 Tionde d:o , 20 Elfte d:o 15 Tolfte d:o , # — 10 8 Bil. lill Bev.-Utskotlets Betiinkande, .Y:a II. i Städerna af Andra Classen. Tio Glasse)'. Första Classen Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o F em te d:o Sjette d:o Sjunde d:o Åttonde d:o Monde d:o Tionde d:o R:di 100: 80: 60: 45: 35: 25: 20: 15: .10: 8: Första Classen Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o F emte d:o Sjette d:o Sjunde d:o Åttonde d:o Nionde d:o Första Classen Andra d:o 1 Städerna af Tredje Classen. Nio C1 a s s e r R:dr 81 *?*•••• 6 50 <•••••• 40 30 ) • • • • • 20 12 • > 9 . 7 I Städerna af Fjerde Glassen. Tio Glassér.
Då jag anser, alt nian bör föredraga hvad som medför mindre skada framför det, som verkar till en större, så anser jag ock, ali å landet, der man finnér sig nödsakad hålla bränvin lill försäljning i mindre partier, det vara bättre att det blir tillgängligt på magasin än på krog, och hoppas att på landet skall, i de flesta fall, kroglifvet kunna undvikas; men då blir det en gifven nödvändighet att nedsätta minimibeloppet vid minuthandeln på landet, i likhet med i stad, lill |:dels kanna, hvilket jag på uppgifna skäl får föreslå. I 13 §. föreskrifves, huru årligen förfaras hör för särskild rättighets vinnande till utskänkningsoch minuterings-rätt af bränvin. Den härom gjorda föreskriften synes mig öfverflödig till ärlig tillämpning för andra än dem, som af näringens utöfning sig vilja begagna, hvadan jag hemställer, om icke de kommuner, som vilja vara befriade från bränvins-minutering och utskänkning, äfven måtte befrias från föreskrifterna i denna paragraf, och att ordalydelsen i densamma derefter blir lämpad. I §. 18 föreskrifves om skattens utläggande i femtedelar. För enkelhet vid uppbörden och större säkerhet för afgiftens utbekommande föreslår jag, alt {:del utbetalas 14 dagar efter auktion, ^:del 14 dagar före tillträdet af rörelsen och sedan -]-:del 14 dagar före andra qvartalets ingång, samt £:del 14 dagar före 3:dje qvartalets ingång. 23 §. 3 mom. föreskrifver fördelning af skatte-beloppet lill -jVdel för kronan och TV Kronan eller Stats-verket får, utan att taga någon del i denna afgift, en mångdubblad inkomst af bränvinet än tillförene, genom den föreslagna höga,tillverknings-skatten; — Läns-kassan deremot får, oaktadt denna föreslagna inkomst ökas till ^:del af det hela, , ändock små tillgångar till bestridande af alla de kostnader, som uppkomma genom nödiga förbättringar, såsom byggande af nya, och förbättringar af gamla, vägar och broar, äfvensom för vattensänkningar etc., som kunna och böra forldrifvas inom länen.
Vi bafve ju tillräckligt erfarenhet deraf, att flera och just de fabriksnäringar inom landet, nemligen för tillverkningen af Läder, Papper, Porcellain, Tvål, Såpa, Handskar etc., hvilka ej åtnjuta ett sådant skydd, det oaktadt icke blott trifvas, utan ock med stora steg gå framåt; hvilket bevisas bland annat dermed, att somliga af dessa fabrikanter med fördel exportera sina alster till utlandet, ja, man har med fägnad till och med försport, att egare af dessa fabriker ej allenast icke önska något förbud, utan äfven att skyddstullen för deras fabrikater icke må blifva för hög. Detta är också det naturligt rätta, ty derigenom äro deras tillverkningar bäst skyddade för lundräjare; äfvensom deraf uppkommer tällan, hvilken ovillkorligen måste vara af stor vigt för hvarje tillverknings uppbringande till den möjligaste fullkomlighet, och endast kan skada den oskickliga producenten, den der alltid ropar på skrå oeh tullförbud. Hvad dernäst angår sidenvaror, så synes mig ett införselsförbud för sådana varor, ehuru de i allmänhet äro att beräkna såsom lyxartiklar, likasom en alltför hög tull å dem, då desamma, i anseende till deras mindre voium, lätteligen kunna insmuglas, vara olämplig och endast lända till uppmuntran för lurendräjaren eller tullförvaltaren, samt till förlust för Staten. Utskottet har på större delen af ståloch jern-arbeten förändrat tullbestämmelsen från värde till viet. Denna förändrade tullbeslämmelse n anser jag i de liesta föll alldeles orimlig, Så vida man åsyftar en någorlunda rätt vislig och accurat tullberäkning. Äfven har Utskottet föreslagit på nästan alla dessa arbeten en så hög lull, att densamma kan betraktas såsom ett indirect förbud. Jag hade trott att män åtminstone borde urskilja sådana artiklar, som icke till erforderlig fullkomlighet för närvarande kunna inom landet tillverkas. Jag menar härmed lmfvudsakligast en stor del handtverksverklyg och dylikt.
I afside å de direkta liqviderna mellan Riksg:sKont. och allmänna verk har man velat visa, att den förveckling, som enligt min tanka skulle i st. f. den åsyftade förenklingen upkomma, icke vore så farlig, och såsom skäl anfört, att sådana liqvider redan nu ske omedelbart af de summor, som äro anvisade för enskildta företag. Men just deruti ligger skillnaden. Det är fullkomligt i sin ordning, att utbetalningen till enskilda bolag och arbeten sker direkt, men då fråga är om allmänna verk, som taga sina befallningar från K. M., samt i afside å tider och summor ställa sig dess bud till efterrättelse, då påstår jag att förhållandet är annorlunda. — I afside å öfverskottens aflemnande har man icke egentligen haft något annat att anmärka mot hvad som nu i detta afside är föreskrifvef, än att i en mellanmening af 1844 års Bref förekommer, det stadgande att aflemnandet skall ske först sedan ltiksbokslutarbetet begynt och dervid approximativt visat sig att öfverskott skola upkomma. Man har nemi. påstått att häruti skulle ligga ett hinder för liqvidens verkställande i behörig tid; men äfven de, som sådant påstått, hafva dock medgifvit, att denna omständighet hittills alls icke varit hindrande för medlens aflemnande, så snart sådant lämpligen kunnat ske. Det tyckes således vara temligen klart, att i sjelfva verket ingen ändring häruti behöfves, äfvensom det väl torde vara i sin ordning, att man har någon säker ledning för bedömandet af dessa förhållanden, innan utbetalningen skall ske, och en sådan vinnes först genom Riksboksluts-arbetet. Dessutom skulle lätteligen kunna X H. 5 6G Den 3 December f. m. inträffa, derest ej den omhandlade föreskriften funnes, att så snart Riksg:sKont. tyckte att någon betydligare summa t. ex af tullmedel eller bränvinsskatten influtit, som enligt dess tanka borde lemna öfverskott, från Riksg:sKont:s sida kunde väckas mera eller mindre pockande anspråk på dessa förmenta öfverskotts ofördröj liga aflemnande.
Landssecret. och landskamererare, som, lika med häradshöfdingarne, hafva särskilda sportlar af expeditionslösen , förrätta deras embetsgöromål i städer uti varma och beqväma embetsrum samt kunna således i det längsta bibehålla helsa och arbetskrafter, och på samma sätt förhåller det sig med borgmästare i städerna, som äro-* häradshöfdingarnes närmaste vederlikar; men en häradshöfding får deremot, för att samla inkomster till sin bergning, genom expeditionslösen flera gånger årligen göra många mils resor till ordin.- och urtirnating emellan sina tingsställen, utan afseende på väder och vägelag och kommer uti merendels oeldade kalla och dragfulla rum, der häradshöfdingen måste genast efter inställelsen sätta sig i utöfning af sina embetsgöromål och således är betagen nödvändiga beqvämliglieter, och erhåller på gästgifvaregårdar dessutom otjenlig och illa tillredd mat, hvilket allt förorsakar, att en häradshöfding, som i sina yngre år varit försedd med god helsa och kroppskrafter, fortare än andra embetsmän blir sjuklig och åldras, derom jag Dea 5 Maj f. m. måste beklagligen åberopa min egen erfarenhet. Jag föreslår alltså ödmjukast, att häradshöfdingarne måtte erhålla 2000 r:drs pension, enär deras ålder 65 år och bevisliga sjuklighet förhindra dem att vidare utöfva deras embeten, och sedan de omkring 4o år varit använde till civila tjenster och embeten. Något ökadt anslag till omförmälda pensionsrättighet har jag anledn. tro ej behöfves , enär, i följd af StatsLltskts yttrande, allmänna inöragn.statens tillgång lemnar betydlig besparing , så att anslagssumman på denna stat sannolikt redan är tillräcklig vid successiv omvexling af sådana ålderstigna pensionstagare, som efter naturens vanliga ordning allenast några få år deraf komma i åtnjutande.
Inför Höglostiae Riddar, sk-: vers och Adelns »plasta Domsten kan ock wist ellgen icke bunna sik föreställas mera än pä en sida, pä den sanna och tillika önumde för alla dem, som under förlitande as ollman och enMlY trygghet och pä god tro urlana.t sina medel, och hwilka således böra etter Suudebref och gjorda aftal riri fullgodt mynt ätexfas; man ak »agon kila,brande ny lag ma afhända en rätt, som under fr unsaura FörfailNttigar blifrvit sörwärfwad och bcwarad. Beträffande den sednare delen, fa skalle det wara myrin t betäiikeligr, ar intil dest kkrckitsriousn ragar ålägga en Osckror, emot dest beg swande, emottaga er olika mynt än der urborgadc; och an n mer torde der förtjena en grannlaga upmärklamhet, om det skulle besinna', at Borgenär dymedelst b, estre af handt rn bctydelig del as dest Egendom. Sa förhåller det sig med förcwarande fragar Derefter boede ingen äga richand under rwänne hela ae^ at aterkräswa der Lsyromynt, som blista it mborgadt, utan skuldenären förblifwa fri för allt kraf, eller ock efcerlakgS gälda sin skuld, pä ei färt, som medförcr fordringsägarens känbara förlust. — Den förres i litt aud kan likwäl under tiden försämrar, olyckor inträffa, Löftesman afgä eller komma pä obestånd, med manga andra oförutsedda händelser, hwilka alla kunds öka Borgenärens lidande. För der närwarande, dä Ilom-se-rigio emellan llsnco och Riksgälds-Sedlar ar z6 p. - Lsnr, men det sednare, lil Lmen - (ä-^im!ees Iicj uclorsuäe, enligt dcn förcflagna
Hvad jag nu i detta afseende ämnar anföra, angår egentligen anneens pensions-cassa, hvilken jag närmare^känner; men jag är öfvertygad, att samma förhållande äfven äger rum vid den andra. Förhållandet är sådant, ali armeens fullmäktige hos K. M. begärde, att K. M. vid 1828 års riksdag skulle lill R. St. göra en nåd. framställning örn be - Den 4 Juni f. m. 119 hofvet för nrmcens pensions-cassas fond att fa cn förstärkning af 20,000 r;dr för att kunna åstadkomma en nödig förhöjning af de dåvar. ganska små pensionerna. När detta mål förekom, så nnmältes på samma gång, att K. M. och Kronan gjorde en betydlig vinst på begralningshjelpen derigenom, att K. M. och Kronan betalte nt densamma endast åt sådana personers enkor, hvilkas män doge i tjensten; hvaremot K. M. och Kronan hehöll den innehållna begrafriingshjelpen för alla sådana personer, som före sin död lemnat Rikets tjenst. Då framställdes, att det vore mera skäl, att pensions-inrättningen fick denna vinst, än statsverket, emedan det vore en innchållning af löner. Denna inkomst beräknades af 1828 års Ständer att hafva stigit till i5,ooo r:dr, och då begärdes af K. M. genom nåd. propos., att ett nytt anslag af 5,000 r:dr skulle bevil]as, och att armeens pensions-cassa skulle berättigas alt erhålla hela den af statsverket hittills uppburna vinsten af innehållen begrafningshjelp. R. St. Di föl lo det sednare, men icke det begärda conlanta anslaget af 5,000 r:dr. Detta var således en ren donation af en statsinkomst, som Staten förut hade af den innnehållna begrafningshjelpen.
Som posthållningen koniine att erfordra icke obetydlig förlagskostnad, vore det af vigt, att all den inkomst, som kan hämtas af resandes befordran å de vägar, der posthållning inrättas, må, så vidt ske kan, posthål larne odelad tillfalla; Och torde derföre föreskrifter böra meddelas till före kommande deraf, så väl att särskilda skjutsinrättningar vid sådane vägar tillvägabringas, som ock att andre, än posthållarne, må vid poststationens betjena resande med skjuts. Att emedlertid å vårt vidt utgrenade vägnät, och vid de ogynnsamma förhållanden för befordringsväsendet, som i öfrigt här i Sverige mångenstädes förekomma, allmänt tillvägabringa en sådan postbefordring, som här ofvan blifvit antydd, kan ej skäligen ifrågasättas, och är ej heller af egentligt behof påkalladt. Hvad emedlertid synes Komitén till en början böra tillgöras, skulle inskränka sig till inrättande af dylik befordran blott å de mest befarna vägarne, der den för trafiken vore angelägnast och der den mest antagligt kunde tillvägabringas utan särdeles stor förlust, en förlust, sorn väl ändock i förstone måste blifva icke obetydlig, men omsider i den mån, allmänheten hunne vänja sig vid detta befordringssätt och lärde känna fördelarne deraf, otvifvelaktig! skulle blifva mindre, och slutligen ringa eller ingen. I den mån erfarenhet härom vunnes och det visade sig möjligt, att med någon sannolikhet beräkna trafiken å sådane befordringsanstalter, borde utsträckning deraf till flere vägar ega rum.
Enär nu är att förmoda, detKgl. Bergs-Collegium snart kommer, enligt Kongl. Maj:ts förr fattade Beslut, att öfvertaga nämnde Öfver-styrelse, anser jag högst magtpåliggande, att fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten och vigten Bih. till R. St. 2 Banco-Utskollets Betänkande N.o Gj, deraF, alt de fördelar af Myhtverket, hvilka af ålder varit Banken förunnade, inåtte till densamma återgå, samt dessa håda Verk sättas i en närmare gemenskap med hvarannan, än de nu en längre tid haft. Så väl för Bankens consolidering, som för den orubbade fortgången af myntning lill vexlingens bedrifvande, synes mig denna förening vara ytterst vigtig och förmonlig.” För bedömande af detta förslag har Utskottet funnit nödigt inhemta närmare kännedom om de förhållanden och vilkor, under hvilka Banken senast innehaft förvaltningen af Myntverket, samt dervid inhemlat, alt sedan Kongl. Kammar-Collegium, uti Skrifvelse af den 3 Januarii 1719, med tillkännagifvande, det Hennes Maj;t Drottningen i Nåder för godt funnit, att Dess Myntverk icke vidare skulle drifvas för utländske förpaktares räkning, begärt Banco-Fullmägtiges yttrande, om de ville att Myntet skulle åt Banken å nyo upplåtas, samt FullinägLige till svar härå lemnat, att ehuru Fullmäglige nogsamt visste, det Banken, för bekante orsaker, skall ganska ringa eller alls ingen fördel kunnat hafva af Kongl. Maj:ts Silfver-Mynls förlag och drifvande, Fullmäglige dock, ej mindre i betraktande deraf, att Ständerne vid Bank-Verkets inrättande funnit nödigt, att dessa bägge Verken skulle hållas tillsammans, hvilket jemväl uppå framfarne Sveriges Konungars Nådiga tillåtelse allt framgent öfver 47 continuerat, än ock att härutinnan befordra Kongl. Maj;ts tjenst och Publici bästa, voro benägne Kongl.
Bör Bevärings-rnanskapet till vapenöfning uppbådas, längre eller kortare tid, under flere på hvarandra följande år, eller kan ändamålet vinnas genom vapenöfnings undergående blott en gång under den tid bevärings-pligten varar? Örn jag, vid besvarandet af denna fråga, finge åsidosätta allt annat utom det rent militära i detta hänseende, skulle jag, för min del, aldrig tveka vid afgifvandet af min röst. Bevärings-manskapets sammandragande under åtminstone 2:ne på hvarandra följande år har så stor militärisk vigt, så grundade skäl för sig, att endast medvetandet af den tunga, sådant, i anseende lill den förminskade arbetskraften och de ökade marschkostnaderne, skulle lör landet medföra, kan förmå mig afstå från yrkandet af detta, såsom ett oeftergifligt vilkor. Med stöd af hvad jag nu i underdånighet anfört och i förhoppning att Eders Kongl. Majit täcktes i Nåder gilla dessa mina åsigler, samt i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad uti brödraiiket Norrige redan genom formlig lag är antaget, får jag underdänigst föreslå: SO dagars Bevärings-möte, lill hvilket årligen skulle sammandragas ej allenast Bil. jn 3 lill Kongl. Maj-.ls Nåd, Prop. .>? I, om Statsverket lfS56, lil årets l:s!a Bevärings-klass, utan äfven de ynglingar af föregående årens klasser* hvilka, af en eller annan orsak, tillförene icke undergått vapenöfning. För att åstadkomma den största möjliga fördel af Bevärings-exercisen, föreslår jag äfven underdånigst, att dessa 30 dagars vapenöfningar fördelas sålunda, att omkring 16 å 18 dagar användas för att bibringa manskapet den förberedande rekryt-bildningen, samt att. delta manskap under den återstående tiden öfvas samfäldt med gamla stammen under dess Regements-möte.