Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet nog, att han tycker om Anna, så han kunde gå i döden för’na; och ändå åtar han sej ärligt och troget ett ärn’de att skaffe henne åt en ann’. Bra och hederligt är det gjordt, det kan jag icke neke, fastän jag, gunås, inte skulle vare i stånd te göre på samme vis. Jag är säker på, att ingen skulle sörje så mycke som Anders, ifall det ginge illa för Erik och Anna; och sörje lär han nog få, för Gud vet, om det nånsin kan gå väl för dom. Svårt ser det ut åtminstone. Nämndemansgubben är minsann inte god att ta böj på, och Erik låter foll inte leke alltför hårdt med sej heller. Ja, det ska bli underligt att se, hvar det tar land te slut. Mest frukter jag för Anna ändå, ifall motigheter skulle komme; hon är så klen och blödig, att hon visst toge döden på sej. Anders (kommer hastigt ut ur kyrkan) Kors i all Herrans namn, Bengt! Nu är det riktigt illa bestäldt – Bengt. Hvad står på? Anders. Jo, just som jag kom in i körkan, läste Prosten opp lysning förste gången för Erik i Hult och Britta i Gyllby. Bengt. Der ha vi det! Men hörde du rätt bara? Anders. Ja, gudnås. – Anna, den stackars fattiga flickan, stog framme i koret och visste inte ett grand åf, och då Prosten läste opp namnena, stöp hon rakt i golfvet. – Käre Bengt, skynd’ dej och hjelp henne ut ur körkan; jag springer bort te bäcken efter vatten. (Anders springer ut. Bengt skyndar till ingången af kyrkan) ANDRA SCENEN. BENGT. Sedan ANDERS. ANNA bäres afdånad ut ur kyrkan. JAN och ANNIKA. Landtfolk kommer småningom ur kyrkan och samlas omkring Anna. Jan. Gud nåde mej, arma, fattiga menniska! Hon är visst död! Mitt enda barn, mitt enda barn! Bengt. Ånej, inte är hon död, fader Jan. Trösta er, ni. – (Anders kommer) Se der är Anders med vatten. Nu kommer hon sej snart igen, ska ni få se. (Man baddar Annas tinningar med vatten. Hon börjar röra sig) Annika.
Utskotten borde inskränkt sig till beviljandet af den begärda anslags-summan, 270,000 R:dr, och derjemte hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla utarbetandet af en fullständig plan för fängelse-systemets ombildande inom hela Riket, och att en sådan plan fått, vid nästa Riksdag, åtfölja den Nådiga Proposition om anslag till ifrågavarande ändamål. Utskotten hafva deremot i sitt Betänkande sjelfva angifvit en sorts plan eller grunddrag för Regeringen att följa, derigenom att de bestämt serskilda summor till Läns-fängelser och serskilda till Stads-, Häradsoch Pensylvania-fängelser och således stängt Regeringen inom vissa gränsor vid uppgörandet af «n helgjuten och rigtigt genomtänkt plan. Det är hufvudsakligast mot det - Bih. till RSt. SS.te Haft. 5 34 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, JV.o 162. ta förfarande, som jag ifrigast reserverar mig, emedan min innerliga öfvertygelse är, att, om fängelse-systemet fotas på de grunder, Utskotten anvisat, det utan tvifvel skall förfela sitt ändamål och endast föranleda stora pecuniära uppoffringar. Utskotten synas hafva lagt serdeles vigt på anläggandet af Häradsoch Stads-fängelser, på det fången i sådane skulle bevakas och hindras från all beröring med menniskor, tilldess han i första instansen blifvit dömd, och på det att fångtransport derigenom måtte undvikas; men skulle dessa påräknade ändamål absolut vinnas, blefve ej allenast fängelsernas mängd, utan äfven bevaknings-kostnaden så oerhörd, att de utan tvifvel skulle öfverstiga ali måtta.
Det är ock härigenom seni ailä obehöriga Undsättnings-reqvisitioner skola kunna afböjas, och mera förmögne icke komma i åtnjutande af ett understöd, hvartill en bättre utkomst och deraf följande lättare utvägar , att genom egen åtgärd funna förskaffa sig Spannmål, gör honom oberättigad. Stats Utskott inser val att vissa föreskrifter huru en Dandshöfdingte i ty fall bör sig för* håda* ieke äro omöjlige att bestämma, mert tror dock att iagttagändet af följande Ällmänria reglor skall kunna småningom leda till det ändamål som åsyftas. Alla af en Eandshöfdinge i denna del vidtagande åtgärder böra städse rigtas derhän, att så obemärkt som möjligt är, få, genom de utväga i: Landshöfdingen efter dess närmare kännedom öm ortens behof och öfrige förhållanden anser iämpeligast, säkra och Skyndsamma underrättelser om tillståndet; Ingen allmän kungörelse eller uppmaning att uppgifva behofven, såsom på flere orter hittills skedt, bör fördenskull emanera. Ej eller syftes den åtgärd i allmänhet riglig, att låta Allmogen i Sockne - Stämmor anteckna sig till erhållande af Undsättnings - Spannmål , emedan denna väckelse merendels föranledes till uppgifvande af behof, som i annat fall icke ens kommit i fråga. Då således denna vigtiga angelägenhet helt Och hållit måste bero på en Landshöfdings kloka och försigtiga behandling, synes han Ock böta äga rättighet att begagna alla de utvägar lian Inrättningens organisation. *541 finner lämplige och deribland hafva att påräkna sanna och fullständiga upplysningar från ve* derbörande Pastorer då de vid något tillfälle kunna genom Landshöfdingen eiler dess ombud derom blifva anlitade, X öfrigt och på det ej" mindre en Landshöfdingen, än alla andra vederbörande, rna hafva kännedom derom, huru ange äget det är, att ined allvarsamhet undersöka undsättnings - hehofven , och icke lemna andra rättighet att af undsättning kamma i åtnjutande, än verkligt behöfvande, synes ett circulair från Magazins.
Den, som bifaller Bevillnings-Ulskottets förslag, att näst efter första momentet af 35 §. må införas ett nytt moment af följande lydelse: ”af insatte capital i Trollhätte gamla Slussverks-byggnad _, för hvilka tolf procent af Kongl. Maj-.t och Kronan årligen betalas, en fjerdedel af samma ränta”, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Yinner Nej, anses sistnämnde moment vara afslaget. Voteringen har utfallit med 87 Ja och 3a Nej, och enär Ja således vunnit, är det af Utskottet föreslagne nya moment bifallet. Adertonde Voteringen. Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden godkände, förslag uti 8 momentet af 36 §., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Stats-Vtslottets Memorial, N'o 458. r5 Vinner Nej, kommer sistnämnde moment att, i enlighet med PresteStåndets beslut, erhålla följande lydelse: ”Äf fynd erlägges bevillning med fern för hund rådet af värdet. Härifrån likväl undantagne fynd af antikvarisk! och historiskt värde, hvilka från ali bevillning fritagas.’’ Sorn denna omröstning utfallit med 53 Ja och G5 Nej, samt en casserad sedel, och Nej således vunnit, kommer ifrågavarande moment srtt erhålla den uti contra-propositionen intagne lydelse. Nili onde Voteringen.
Utom dessa senare syntes mig föreskriften om aflemnande kunna (i afseende på handlingarnes beskaffenhet) lämpligen inskränka sig till domböcker, rättegångsprotokoller, laglartsoch inteckningsprotokoller (så vidt dessa äfven för de äldre tiderna funnes afsöndrade från rättegångsprotokollen) samt hos Länsstyrelserna förvarade utslagsböcker eller s. k. registratur. Med denna begränsning, möjligen till och med framflyttad ett fjerdedels århundrade närmare närvarande tid, förmodade jag mängden af de handlingar, som skulle Hyttas, näppligen komma att blilia sa stor, att den vallndc förlägenhet om tjenligt förvaringsrum. I Riksarkivet trodde jag icke saknas tillgång på dertill användbart utrymme; och inom detta allmänna arkif borde väl lämpligen sådana från hela riket sammanförda offentliga handlingar finna sin plats. ' id deras emottagande och uppställande fordrades först, att de blefve ordnade, sedan att de underginge en sådan granskning och utgallring, som kunde finnas nödig, .för att icke bibehålla och förvara annat, än hvad som vore läsbart och innehölle någonting möjligen läsvärdt. Ty tvifvelsutan funnes bland de gamla handlingarna i vissa arkifver åtskilligt, af mögel och förmultning redan så angripet och stympadt, att det ej mer kunde läsas, eller åtminstone ingen mening eller sammanhang deraf hämtas; och dess förvarande vore då onyttigt. Äfven andra anledningar tili utgallring kunde finnas, såsom i händelse dupletter inkomme, hvaraf ej saknades tillgång på flera ställen, eller om al misstag medföljde papper af annan art, än sorn borde afleinnas. Först efter fulländande af en sådan granskning och utgallring kunde öfver de qvarblifvande handlingarna upprättas en fullständig katalog, som specifikt upptoge de i hvarje band eller bundt förekommande särskilda, något större afdelningar, bestämda efter år, särskilda ting o. s. v. Innan denna katalog blefve färdig, måste således icke ringa arbete på företaget vara användt. Men jag ansåg det icke böra betv ilias, att för detta arbetes bestridande skulle finnas beredvillighet hos Riksarkifvets vettgiriga tjenstemän, ehuru jag äfven antog, att någon särskild vedergällning af allmänna medel ej skulle komma att. vägras för det nyttiga ändamålet.
DekoIIlolvore of militoirisli volit eller trupp, som ontin»en sjelk lormörlier, ott lius en tillliommen tollisonllin» en orolig oell väldsom sinnesstäinuing si-; röjer, clerof utbrott reilon timot, eller lion voro ott kormodo, eller on^äende sädont föriiälloncle vorcler of polisbetjent eller onnon trovörclib gerson underröttod; vore pligtig ott clerom Aenost ofsöndo slcriftli^ eller muntlig ropport till Ilögvoliten, Iivorifron elen Ilör sli^Nllsomt till Oommendonten lörtsliollos; öl vensom polislletjenin^en älig^er oil, ^enost ropportero körliällonclet, i 8toc!illoIm till Öfver-8tätllälIoren oell ?olisnlästoren, men i ldiliets öfrigo stöder till loreständoren lör stodens polis; oell sliolo i 8toeliIlolm lolismästoren, somt. i ölrigo städer lorestäncloren kör sto-lens polis voro pli^ti^e ott, ^enost elter ert,ollen säclon ropport, SIF pä stöllet intinno, lör ott med polislletjeningen l,onclIo i somverlion med den militoiro stvilion.
I anledning af väckte Motioner om Lönförbättring för Häradshöfdingarne; deruti JLi3g-Utskottet på anförde skäl funnit både billigt och högst nödvändigt, att Häradshöfding garne erhöllo förbättring i deras Löner, så att de vid sine ansvarige, trägne och magtpåliggande göromål icke måtte sakna en anständig utkomst, hvarföre Utskottet tillstyrkt, att Häradshöldingarne i allmänhet och isynnerhet de bland dem, sorn antingen helt och hållit saknade Boställen eller voro försedde med dylika af så svag beskaffenhet, att af de samma mjndre betydlig afkomst vöre att påräkna', måtte, i likhet med artd ra penninge-Löntagate, njuta den samma Löntagare tiljdebita Löne-förhöjning, eller ock nå^on anstalt vidtagas , hvarigenom Häradshöfdingame annorledes blefva förhjelpté till så beskaffade Löne-förmåner, som med deras Embytens vigt kunde vara förenliga; i sammanhang hvarmed Låg-Utskot, m Ben ? April. fefa till undanrödjande af yppadt missförstånd, Qn) patta meningen af Kongl. Maj:ts Nådiga veise till Dess och Rikets Hof-Rätter af dep j6 Augusti 18rf, tillstyrkt att Riksens Stnndep ho§ Kong).
Leiber gjorde förslag till ändring af nu gällande Formulaire till Borgenärs-Ed, men hvarå Utskottet af anförde skäl ansett sig icke kunna tillstyrka bifall. Ifrån -Stötsoch JJeviUnings-Utskatteni Af den zq dennes, deruti i anledning af - Dm 23 April. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående befrielse från Brännvins-Bevillnings utgörande för åren ig 10, 1811 och 1813 af Personer ä Landet, som icke äga eller besitta jord, Utskotten af anförde skäl väl funnit sig icke kunna tillstyrka Riksens Ständer, att bialla befrielse från omförmälre afgift, men dock hemställt, att till beredande af all skålig'lindring för de skattskyldige , sora denna afgift nu skola afbörda, och hvilka utgöra den minst bemedlade delen af Nationen, Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet yttra den önskan, att vid utkräfvandet deraf må iagttagas yttersta varsamhet, samt Författningarne angående afkortningen med noggranht-t liandhafvas; varande några Ledamöters yftnde serskildte tankar, génum Protocoils • Utdrag bifogade. Grefve Spens, Carl Guslaf, uppläste följande: Jag borde kanske afvagta Justeringen af Pleni-Protocollet för den ry dennes; men som det förslag jag, med anledning af ett då uppläst Memorial, ämnar göra synes mig behöfva begrundas hela den korrta tid, som Riksdagens annalkande slut medgifver, utber jag mig att nu få detaillera det. Förslaget till Provincial-Credit-Cassors inrättande är ostridigt af stor vigt.
Serafimer-Ordens-Gillets intrader, hvarförutan Revisorerne tillstyrka, att den föreskrift må af Piiksens Höglofl. Ständer gifvas till framtida iakttagande för Allmänna Magazins-Inrättningens Styrelse, att i fall oförutsedda händelser någon gång skulle göra det till en nödvändighet att contrahera med andra Verk och Auctoriteter om deras spannmålstillgångar, hvilket dock sällan torde inträffa , då Stats-Verkets spannmål, sorn in natura utgår, i vanliga år finnes mer än tillräcklig för alla ordinarie anslag och behof, Allmänna Magazins-Styrelsen vid förenämnde oförmodade tillfällen ej må berättigas till contracters afslutande på längre tid än ett år, hvarigenom flere opåräknade förluster sannolikt skola undvikas. Sedan Kongl. Maj:t uti Nådigt Bref till Allmänna Magazins-Directionen, af den 8 September 1820, förklarat sig ej finna skäl att bifalla Slottsproviantmästaren, Kongl. Räntmästaren och Riddaren af Kongl. Wasa Orden J. Ouchterlonys gjorda anhållan, om tillstånd att i räkenskaperne få afföra en utöfver vanliga afskrifnings-procenten vppad brist af 53 tunnor Hvete och 5o tunnor 20 kappar Råg utaf den spannmål, som år 1818 genom Commerce-Rådet och General-Consuln Grahms försorg i Danmark upphandlades och derifrån hitfördes, har Kongl. Maj:t sedermera, genom Nådigt Bref af den 9 Maji 1821, af Gunst och Revisorens Berättelse. 611 Nåd medgifvit den af Kongl. Räntmästaren Ouchterlony sökta Afskrifnings-förmån, likväl under dervid fästadt vilkor» att Tit. Ouchterlony genom edgång borde styrka det lian hvarken å ordinarie afgångsprocenten för hela det år 1818 från Danska Öarne inkomna och af honom emotlagna spannmåls-qvantum eller af den ifrågaställa extraordinarie afskrifningen haft någon vinst eller nytta; hvilket förhållande med nu framställda afskrifningsmål Revisorerne velat hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla.
De båda Råglanda bönderna, som kommit med honom, hade fört in honom i ett af gästrummen och stängt in honom där, medan de väntade på häst. Då de lämnade honom, hade han varit säkert bakbunden, men hur han än burit sig åt, hade han lyckats vrida lös händerna ur repet, och då man kommit för att hämta honom, hade han stått fri och ledig och i fullt raseri gripit en stol som tillhygge, för att slå till. Man hade endast haft att skynda ut och bomma igen dörren om honom. Nu gingo bönderna och väntade på att gästgifvarn och hans drängar skulle komma hem, så att de skulle bli manstarka nog för att binda honom på nytt. Allt hopp, som de gamla vännerna väckt hos Ingrid, blef dock ej utsläckt. Hon förstod, att Hede var sämre än någonsin, men hon hade ej väntat annat. Hon hoppades ändå. Det var ej deras sagor, det var deras stora kärleksfullhet, som kommit henne att stråla upp. Hon bad, att hon skulle blifva insläppt till Hede. Hon sade, att hon kände honom, och att han ej skulle göra henne något. Men bönderna svarade, att de ej voro galna, de ock. Han därinne skulle slå ihjäl hvem som helst, som komme in till honom och ej kunde försvara sig. Ingrid satt en lång stund tyst och eftersinnade. Hon tänkte på hur underbart det var, att hon just i dag skulle råka herr och fru Blomgren. Det måtte väl vara någon mening med detta. De skulle ej hafva kommit i hennes väg, om det ej varit någon mening med det. Och Ingrid började tänka öfver hur Hede blifvit bra förra gången. Kunde hon ej nu äfven få honom att göra något, som skulle påminna honom om något gammalt, som skulle föra honom bort från galmanstankarna? Hon grubblade och grubblade. Herr och fru Blomgren sutto på en bänk utanför gästgifvargården och sågo mer olyckliga ut än någon trott vara möjligt. De voro nästan färdiga att gråta. Då kom hon fram till dem, hon, Ingridsbarnet, och log mot dem, så som endast hon kunde det, och smekte deras gamla rynkiga kinder och bad dem, att de skulle göra henne den stora glädjen att få åse en föreställning, sådan hon fick vara med om hvarje dag förr i världen. Det skulle vara en så stor tröst för henne.
Deraf inhämtas, att, under loppet af 26 år eller ifrån ooh med 1777 till och med I8C2, ett Skep:d Stångjern i värde svarade ibland emot 2 tunnor Spannmål, hälften Råg och hälften Korn, samt emot 2^ a 3 Skep:d Tackjern. Men efter denna förmånliga ställning inträffade den mäst förtryckande för Svenska Jern-handteringen , då under några år föga afsättning ägde rum och alla Vågar voro uppfyllda med Jern. Den allmänna Freden öppnade likväl åter en lyckligare Epoque: Jernet blef åter en begärlig Handels - vara , likväl så, att med dea högre Numerairen i Banco-sedlar, Den 8 December. 197 som åren I8f4, 181? och igi6 vid försäljningen erhölls, de förra förhållanden emelian Stångjerns*, Tackjernsoch Spannmåls. pris, i betydelig mon rubbades, och iemnar Stångjernstillverkaren föga behållning sedan alla utbetalningar för Malm, Kol, Forlöner, Spannmål, samt mer och mer och mer stegrade Krono utlagor, i anseende till Sedelns ringa värde, nu måste af Bruks-ägaren utgöras uti flerdubbladt belopp emot förut. Sådan är ställningen i allmänhet. I Wermeland åter , efter hvad allmänt är kändt, hafva Bruks* ägarne sistledne vår, då nödiga förlag i vanlig väg ej kunde erhållas, hegardt och erhållit Lån af allmänna Medel till ett belopp af 200,000 Riksdaler, att betala hälften inom 3 månader, andra hälften inom 6 dito. Härutaf är väl halfva Låne-summan till det mästa inbetald, men åtskilliga Gäldenärer hafva för bristande inbetalning måst lagsökas, och det har händt, att sådane för Lagsökning utmätte Effecter, hvarken på Landet eller i Staden kunnat försäljas i brist af godkändt mynt, hvaraf följden blifvit, att dessa redan lagsökte, äfvensom alla öfrige för den återstående inbetalningen af halfva summan, i underdånighet anhållit om Prolongation dermed. Något nära lika förhållande torde vara med Näringarne:
Förordningen den 11 April 1763, sorn uti srdra och 3:dje §. §. af Tredje Artikeln innehåller ; att en del af samina Directioner, utan föregånget laga bepröfvande, efter eget godtycko minskat räntor hvartill hemman eller andra lägenheter varit skattlagde, bortbytt Hospitalernes J)cn 14 Augusti f. m. 171 fasta egendomar, gjort visse stadgeränfor, som varit långt ringare än efter Jordboken och Markegången skulle belöpa, och efter eget behag förmedlat hemmanen, genom hvilka missbruk en ansenlig minskning i Hospitalernes hemman och räntor uppkommit; äfvensom Riksens Ständer uti en den i5 October 1766 till Kongl. Majit i underdånighet allåten skrifvelse, sjelfve intygat, att den tid, som enskildte Directioner för Hospitalerne varit i orterne tillförordnade, hushållningen vid desse verk blifvit mycket vanvårdad. Dels af denna anledning, dels i anseende till särskilta beskaffenheten af de vid Hospitalsvården förefallande ärender, dels ock på den grund att Riksens Ständer funnit styrelsen öfver Hospitalerne böraj handhafva® efter något vist system, hafva Ständerne vid 1756 års .Riksdag förordnat en Deputation, som skulle äga öfverinseende öfver Hospitalerne och deras hushållning . jemte flere andre barmherfighets-inrättningar samt hålla hand deröfver, att hvad rörande deni vöre stadgadt, blefve af vederbörande iagttagit. Vid 1766 års Riksdag, då alla Deputationer, Commissionär och Directioner utom den för Ranken afsk afla des; upphörde af sådan anledning äfven HospitalsDirectioöen. Riksens
Mina båda söner – himlen gifve dem förstånd och långt lif – äro ännu små, och fastän det vore mycket mot min vilja, kan jag kanske förr än jag anar få höra dödsängeln skramla med sin kedja. Du är mig kär, Kalonymos, så vill jag fråga om du, som icke har far eller mor, vill låta oss gamla blifva dina föräldrar. Och vi skola skänka dig vår enda dotter till maka, utan att du behöfver tjäna de sju åren.» Den lugna värmen, som fyllde det tysta gårdsrummet, tobaksröken, som skref i dunklet sin förflyktigande och återvändande skrift om i hvarandra böljande, jämna år, helgdagsaftonen med barndomsminnena – allt gaf Kalonymos en sinnesstämning, som var honom ny. Han hade eljes en sångfågels natur, omedvetet drifven att flyga från gren till gren för att på hvar kvist ropa ut sitt läte och sedan med lyft vinge färdas vidare. Nu kände han för första gången lyckan af trånga bräddar, som låta strömmen samla sig på djupet och blifva stilla och spegelklar. Pallen under hans fötter och stolstödet bakom hans rygg höllo honom omärkligt fast. Som han satt där kunde han drömma, att Esther trädde rak och stilla till hans stol med ett barn, som sof, på sin hvita arm. Men under barnets slutna ögonlock lyste hans egen blick, liksom från ett fjärran, som än ej dykit upp vid synranden, men hvilkets aflägsna luft, där han själf blott skulle vara ljudet af ett namn, han dock skulle se med gossens öga. »Du svarar ej om du funnit behag i min Esther,» fortsatte Henoch. »Hvad henne angår tror jag, hon fått sinnet böjdt mot ditt, och kvinnans tycke är den rätta giftasringen, som låter henne bära makans omsorg och moderns börda lätt som guldspännena i bröllopsgördeln. Bruden är det, som gör bädden helig. Så står det också i den gamla boken Othiot – att Gud fader själf flätade Evas, den första brudens, hår.» »Så skulle jag stanna här, i det här huset?» Kalonymos såg sig omkring med en undrande och främmad blick.
Elly slog sig ned i fadrens knä och strök sitt hufvud mot hans kind. — Pappa, i morgon vid det här laget kommer vagnen. Ack att få dansa igen! Du kan icke tänka — Jo, jag kan tänka, att du inte får nypa mig i armen så där, jag får ju riktiga blåmärken. Tänk, om jag smekte dig så hårdhändt. — Nej, det vore icke rättvist. Du skall ju inte vara barhalsad i morgon. Jo, det vore fint om jag finge blåmärken på mina armar, och Elly strök tillbaka den vida klädningsärmen och sträckte fram en arm, som värkligen var mycket hvit och rund, med små gropar vid armbågen. — Kors en sådan vacker arm Elly har! utropade Arvid. — Ja, den är allt mycket hvit, svarade Elly eftertänksamt och med en sorts opartisk beundran, som tog sig helt komisk ut. — Men vet du hvad som också kommer att bli mycket hvitt i morgon, det är ditt ansikte, om du icke går och lägger dig tidigt i afton, sade modren, och färg måste man ha, när man är hvitklädd. Lofva mig, att du inte sitter uppe så länge som vanligt. — Ja, det lofvar jag, jag skall lägga mig, så snart vi ätit kväll. Klockan var sex på balaftonen. Modren satt på sin vanliga plats i hvardagsrummet, men det lilla sybordet var undanflyttadt. Hon hade ej tid med något handarbete nu, hon skulle öfvervaka Ellys klädsel och Elly var minsann ej så aktsam, att man vågade ha några öfverflödiga möbler, där hon skulle fram. Beate höll på att hjälpa henne, de hade ej kommit långt ännu, ej längre än till underkläderna, strumporna och skorna. Elly hade på förmiddagen låtit »krusa sin lugg» och nu satt hon iklädd sin långa, hvita kamkofta och underkjol och flätade sitt hår. Hon hade bestämdt protesterat mot att ha uppsatt hår, hon ville ha sin hängande fläta som vanligt, »det hade alla flickor första året, det var alldeles säkert, pojkarne skulle skratta åt henne, om hon hade uppsatt hår och blommor i håret». — Hvilka pojkar? tog sig mamma friheten att fråga och fick till svar: — Naturligtvis först och främst våra och så pojkarne, som äro hos Ahlblads.