Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kontrollverket anmält, utgöra de nu ifrågavarande pjeser af oädel metall; så har bemälda Embete anfört, hurusom af de inlemnade handlingarne inhemtats: att, enligt från Banken utfärdad, qvitterad räkning, Fernlund å Bankoauktionen den 8 Juni 1853 för 1,268 Rdr 26 sk. b:ko inropat 27 st. särskilda silfverpanter, deribland jemväl befunnits panterna N:is 21,865 af 37 lods vigt, 22,116 af 62* lods vigt, 22,823 af 661. lods vigt och 23,111 af 49 ■§ lods vigt, för hvilka fyra sistnämnde panter, af tillsammans 215^ lods vigt, Fernlund betalt 254 Rdr 26 sk. 7 rst b:ko; att, enligt förenämnde Utdrag af Kontrollverkets protokoll den 1 Juli 1853, Fernlund då till pröfning aflemnat ofvanupptagne 4 partier, under uppgift, att desamma blifvit af honom å Banko-auktion den 8 nästförutgångne Juni inköpta, såsom varande af silfver, men mistänktes vara af oädel metall, och att Kontroll-verket, vid anställd undersökning, funnit samtlige pjeserna icke vara förfärdigade af silfver, utan af oädel komposition, liknande nysilfver, men försedda med inlödda, vederbörligen kontrollerade silfverbitar; samt att, enligt ofvanberörde utdrag af Stockholms Rådstufvu-rätts protokoll för den 7 Juli och den 18 Augusti sistberörde år, vaktmästarne P. Björkman och P. Rydberg, Silfverarbetare-gesällcn österberg samt Guldoch Silfver-arbetaren Laurén, de der för dödsfalls skull blifvit vid Rådstufv ur ätten, såsom vittnen, hörde, efter aflagd ed, berättat: Björkman och Rydberg, sammanstämmande, att de, som vid Banko-auktion den 8 Juni biträdt, väl, i anseende till den mängd persedlar, som till försäljning förekommit, och den skyndsamhet, hvarmed förevisningen då, likasom vid andra dylika auktioner, skett, ej fästat sådan uppmärksamhet å de särkilda persedlarne, att de kunde bestämdt intyga, huruvida nu ifrågavarande gafflar och skedar verkligen blifvit å sagde auktion sålde, men dock tyckte sig vilja igenkänna ragout-skeden, såsom en af de skeder, nämnde dag till försäljning förekommit; Osterberg, att vittnet en dag i sistlidne Juli månad, anmodad af Fernlund att putsa ett parti silfver, som Fernlund å Banko-auktion sig lianko-Utskottets Utlåtande, N:o 0. 3 tillhandlat, låtit hem till sig från Fernlund hemta samma parti, bestående af 33 skedar, 4 gafflar och en ragout-sked, men att.
har rest sig upp, men vacklar och griper fatt i stolen. ALLAND. sant? Då hon ingenting svarar, reser han sig upp, ser henne leende in i ansigtet och säger i förändrad ton Hur är det? Ni mår fortfarande väl icke Kära! det så ondt, när sanningen skall fram. Du älskar mig! Lyfter upp hennes hand och kysser den. Gör 75 - LOUISE rycker den häftigt bort. naiv och dum derför att jag inte lefvat i stora verlden som ni men ni misstar er! Nej! Ah ni tror mig visst vara mycket Jag har genomskådat er. Från första stund! Jag ville ville bara veta, hur don Juan brukar gå till väga! Er egenkärlek har gjort er blind ni har gått i min snara ALLAND tar sin hatt. I så fall har ni glömt att draga åt den LOUISE utan att höra på honom. verldsmannen, den ryktbare konstnären och haft för motiv till För mig har det varit intressant att studera kvinnoeröfraren Men ni? Hvad har ni ALLAND. Motiv? Det fins aldrig mer än ett motiv? Men man dissekerar inte upp det! Det är som att skära i en sångfågel, stoppa upp den och sätta den på pinne i stället för att låta den flyga i det. och sjunga! Det ligger något ofint och hjertlöst LOUISE. varelse som jag? Hvad glädje kunde ni ha af en obetydlig Hvarför? Hvarför har ni 76 - för hvarje dag dragit mig närmare till er? Jag förstår inte, hvad ni vill. ALLAND kallt. flod, och jag glider med dit händelserna föra mig. öppet, förtroendefullt, utan biafsigter. Jag tyckte om er från första stund och sade er det; så blef jag varm och smekte er. Det der Jag kom till er som menniska till menniska, Jag vill aldrig något. För mig är lifvet en var allt lika naturligt för mig som att draga andan i frisk och ren luft. Men ni ja, ni slog armarne kring min hals och återgäldade mina smekningar. Men ni tänkte bara på att samla erotisk erfarenhet, ni! Ni med era stränga grundsatser! Det var ju vackert icke sant? Åh, fy, fy! Vänder sig bort med ett uttryck af leda.
dikt om Furusöen och visste också, att denna Det var mycket varmt att spatsera i middagsberömda och besjungna sjö var en af medelhettan, men de svalkande vindarna från hafvet punkterna i dé många sjökonstellationerna, som afkylde luften behagligt. All vår packning hade smycka detta vattenrika land. vi skickat med dagvognen till Hornbæk. DagVi startade i Helsingborg. Framför oss hade vogn är nämligen den enda föreningslänken med vi Öresund, det älskade Sundet, så kärt för hvart Hornbæk, såvida man ej vill betala 5 k ti kronor. ' svenskt öga, det sköna blå bandet, som icke. för en droska. skiljer, men förenar oss med den öfriga världen. Kunde jag nu beskrifva denna vår första längre Och öfver Sundet, som strålade i morgonbelysning promenad på den danska jorden, så att Iduns med det stolta Kronborg midt emot, gled skepp läsare finge ett lefvande intryck däraf! I Sverige efter skepp fram; smäckra och lina ångbåtar, — n. b. öfre Sverige — är det en vanlig föreglänsande i solen, fiskarsnäckor med hvita segel, ställning, att Danmark är fult — de tro det därtunga mörkskrofvade briggar och skonerter, som för, att det är ett slättland — ett lågt land. Jag tumlat på stora haf och varit länge på vägen. har alltid funnit dem så fattiga, som ej kunna Och flaggor och vimplar kungjorde, att de kommo beundra och njuta af mera än en bestämd typ från skilda länder och att på deras däck främaf skönhet, om jag så får säga. Har man ett mande språk talades. Där voro både de ameriöppet sinne för det sköna, så ligger det alltid så kanska » Stars and Stripes *, Englands röda » Union nära i naturen. Skönheten bor ej blott i fjällens Jack *, den välkända trikoloren, Rysslands blå- storslagna majestät, ej endast i forsens dån och hvita örlogsflagga och — oftast — vår egen vackra böljornas slag mot klippan, den bor också i bokblå-gula duk samt den glada, från himlen sända, skogens väldiga pelarsal vid insjöns stilla spegel. &gt; Dannebrog ».
Hon fortsatte under tårar och snyftningar: Han kom också och frestade mig till det, och han var så glad och sa vänlig och du bara teg och teg, så jag aldrig hade en glad dag med dig. Peltonen tog ifrån skåpet en liten skål, fyld med salta strömmingar, tog en om en i fingrarne och åt upp ett par stycken. Aldrig har du sagt mig någonting, aldrig talt om hvarför du egentligen går på gården här och trälar och sliter för så liten lön, att vi nästan svälta ihjäl. Och hur jag tiggt och bedt att du ska ge dig till en annan husbonde, så har du bara tegat eller snäst mig och bedt mig vara tyst. Och det har förargat mig och vändt mig ifrån dig. Peltonen rynkade ögonbrynen och tuggade kraftigt sitt hårda bröd. Och det står en menniska inte ut med. Jag vet att du gjort något ondt med patron, ja det säges öfverallt, och jag vet att du gifvit pant på att lyda allt det fanstyg han befaller dig att göra. Jaa, jag vet det, och skulle du sagt mig allt och öppnat ditt hjerta för mig, så skulle jag hålla med dig ärligt och vara nöjd med mitt och arbeta för huset och barnen och dig. Men när jag är som främmande för dig, så är du också främmande för mig. Så har du det då som du vill! Och det är så uselt, att man inte står ut med alltihop, fattigdomen och bråten och ungarne! Nej, jag går jag, du må sköta dig och barnen bäst du vill. Efter du är mot mig som vore jag en ko eller oskäligt djur, så är jag otrogen mot dig. Jag går. Hon snyftade öfverljudt och höll händerna för ögonen. Är du så galen i honom, Leena, att du ska lemna barnen? frågade slutligen Peltonen med sina allvarliga röst. Honom, honom, nej, jag går inte med honom. Om du bara vore som jag ville, skulle jag aldrig i verlden se till Esten mer. Aldrig i lifvet skulle han få en enda af mina fattiga fyrkar, som han narrar och snislar åt sig, den svarta ledingen ropade Leena och knöt med näfven.
Likväl yrkar detta Stånd, hvilkens nuvar. utvidgade representativa rättigheter icke äro äldre, än att jag vid 1S09 års riksdag varit lycklig nog att dertill med min röst bidraga, alltjemnt nya concessioner af R. o. Ad:s urgamla frioch rättigheter ; ty, mine Hrr, Odalmannen var den tidens Adelsman. Han allena hade rättighet att hära vapen, lian allena stiftade lagar vid allhärjartingen och den namnkunniga Thorngny var en aristocrat af sämsta slaget, men icke en democrat. Hvarföre visar icke det Hederv. BondeSt. sitt nyligen tillskapade begär på representationsförändring, derigenom att det upptager i sitt sköte de hemmansägare, som tillhöra Ståndspersonsclassen, och för närvar, icke äro representerade. Låt dem först lemna detta bevis på fosterlandskänsla, innan de uppmana Adeln att göra nya concessioner. Mine Hrr, här räder en nog allmän villa öfver tidens anda och upplysningens ståndpunkt i Europa; den är alldeles icke sådan man föreställer sig, hvarken hos de högre samhällsclasserne, eller hos medelclasserne i de länder, der sådane finnas, hvilket icke är öfverallt i Europa, till någon betydligare del åtminstone. En dyrköpt erfarenhet under loppet af 50 år har skingrat den prestige, som en rent democratisk statsform väckte i början af Franska revolutionen; man har funnit, att den, långt ifrån alt leda lill frihet, har, genom anarkiens skärseld, ledt till ej annat än despotism. Villan säger jag är skingrad, och Europas lösen är nu en constitutionel monarki. Bien, mine Hrr, den constitutionela monarkien består af tvenne elementer, det aristocratiska conservativa och det democratiska progressiva, men icke ettdera allena. Henna monarkis rätta form, om jag skulle nyttja en bild, är pyramiden: kronan högst, utvidgar den sig småningom ända ner till sin solida bas — folket. Denna form är den varaktigaste så väl i byggnadskonsten, som i samhällsbyggnadskonsten.
Den specifika räkningen å ifrågavarande kostnad, som ej är redogörelsen bilagd, har af sådan anledning ej kunnat granskas». b) af förre Riksdagsfullmäktigen C. J. Svensén: »Enahanda förhållande äger rum i fråga om frakt för ett elghorn, derom jag, såsom reservation, likaledes upptager Afdelningens skrifvelseförslag, sä lydande; »Bland utgifter, främmande för Konsulsfonden, förekommer i räkenskapen frakt för ett elghorn från New-York till Hamburg, uppgående till något öfver 100 R:dr. För hvad ändamål denna sändning skett, hafva Revisorerne af handlingarne ej kunnat erhålla någon upplysning». 5:o Vid berättelsen angående Kongl Irigs-kollcginm. a) § 5, dels af Grefve von Rosen, F. G.: »Emot Revisorernes beslut att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att beväringsmanskapets beklädnad under alla förhållanden niå fullt motsvara klimatets fordringar, får jag anmäla min reservation på den giund, att frågan är af rent administrativ beskaffenhet och synes mig följaktligen ej böra blifva föremål för Revisorernes åtgöranden; hvarförutom frågan i allt fall befinnes i det outredda skick, att beslut derutinnan, enligt min tanke, af Revisorerne lämpligen ej bort nu fattas». Häruti instämde Friherre Nordenfalk, ./. och Doktor Forssell; dels af f. Riksdagsfullmäktigen C. ./. Svensén: »Emot Revisorernes beslut i frå ga om beväringens beklädnad har jag anmält reservation, icke derföre, att jag ansett den gjorda anmärkningen obefogad, utan derföre, att icke alla de omständigheter, som samtidigt meddelades Revisionen, blifvit framlagde. Bland dessa förekom den upplysningen, att i förråderna saknades icke klädesbyxor och kappotter, men felet låg hos »vederbörande», hvilka antingen icke reqvirerade eller icke utlemnade dem, utan läto beväringen frysa i linnebyxor och sakna kappotter. Detta förhållande anser jag af så anmärkningsvärd beskaffenhet, att Rikets Ständer derom borde hafva kännedom.
Ståndet, om vi ej skulle få återgå till de ännu hvilande förslagen rörrde de öfriga Ståndens representation, i händelse underrättelse inkommit om deras beslut i afseende derå. I annan händelse har jag visst ingenting emot, att vi börja med förslaget till ändringar i Tryckfr.förordn. Underl. R i d d.S ecr e t. anmälte, att ännu ingen underrättelse kunnat erhållas från PresteSt., huru nämnda Stånd afgjort de förslag, hvilka af R. o. Ad. föl lidne plenidag blifvit förbigångna, för att hvila tills en sådan underrättelse ankommit. astdra punkten. Angrde ti 11 s tå n dsbe v i sen för u tgifvandet af periodisk skrift. i §:n Tryckf'ilie t s Fö rordn in gen 4;öe momentet. 4:o Elio, som ämnar utgifva periodisk skrift, anmäle sig derom förut hos Hofcancelleren, med uppgift å skriftens titel och tryckningsort. Hofcancelleren äge då att, såvida sökanden ej blifvit för nesligt brott dömd, eller förklarad ovärdig att föra andras talan, meddela bevis, att emot skriftens lifgifvande intet hinder förekommer. Öfver denna anmälan rila sökanden, genast och kostnadsfritt undfå ett utdrag af Tiof canceller s-expedilioncns diarium, bärandes, i händelse titlslånds-bevis eller moliveradt af sia g icke varder utfärdadt för utgifvare, i hufvudsladen inom fjorton och i orterna inom trettio dagar från anmälningsdagen, sökanden uti Den a8 Mu r s f. m. 533 IIofcanceller s-expedit ion förete diarii-utdraget, och ovägerligen, äfven kostnadsfritt,erhålla påskrift derom; hvarefter en sådan anteckning å berörde utdrag skall galla, i bevisets ställe, till full kraft och verkan. Om tillstånds-hevisit eller, i annat Jall, di aril-utdraget icke begagnas inom sex niånadcr, hvarje till trettio dagar räknad, från clet förras utfärdande eller del sednares påtecknande, må utgifnings-rättigheten anses hafva för elen gången upphört.
För handhafvande af ordning och vården om sedlighet, skall Sockne-nämnd helst sö- ka, genom förmaningar och föreställningar, förmå den felagtige lill rättelse; men Nämnden eger dock alt för uppenbara förseelser ådöma de böter och vitén, som genom Författningar eller vederbörande Ernbels-mväldighet äro ålagde för öfverträdelse af så- dane Ordnings-stadgar, öfver hvilkas efterlefnad det tillhör Nämnden att vaka. I dylika fall galle om jäf emot Ordförande och Ledamöter, hvad 13 Capillet RättegångsBalken om jäf moL Domare stadgar. bör utgå. 25 §. bifallen. bör utgå. lo efter orden ”berättigad att” bör tilläggas: i laga ordning. bör utgå. i Borgare-Ståndets beslut. Bonde-Ståndets beslut. antagen. bifallen. ordet: efterlemnad, bör rättas till: efterlefnad. antagen. bifallen. lika med Borgare-Ståndet. bifallen. bifallen. bifallen. bifallen. Utskottets förslag, enligt Betänkandet N:o 2g. Ridderskapets och Adelns beslut. ■2 7 §• % 1 bifallne. 28 §. J 2.9 §• ordet fastställd bör utbytas mot ordet: utsatt. 3o §. efter ordet tillstädes j bör tilläggas: omröstning sker till Protocollet. 3. §. ) . 3a §. i bifallne. 33 §. 34 §. 35. §. meningen, som börjar med: till sitt biträde och slutar med ålderman: bör utgå, och i stället införas: dä behof vet för serskildt tillfälle det fordrar, eger han från hvarje gård inom roten kalla nödigt biträde. Derjemte bör vid slutet af §:n tilläggas följande mening: Tillsyningsman eger lika rätt att afsäga sig sitt uppdrag, som i iy §. är ålderman medgifven. 36 §. ordet ”dess” bör uteslutas. Hemställanden: i:o om Kongl. Maj:ts bifallen.
Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet öfverlemnad motion (M 183) har Herr Ekman föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, såsom tillägg till 19 kap. 31 § Kyrkolagen eller i annan lämplig form, att för inrättande och upprätthållande af ordentlig gudstjenst i orter, så aflägsna från församlingens kyrka, att denna icke kunde med lätthet besökas, det måtte vara enskilde eller föreningar af sådane tillåtet alt kalla och anställa särskild prestman, emot det att lämpligt rum för gudstjensten inrättades och underhölles samt att sådant kontrakt med prestmannen afslutades och för förvar till Domkapitlet aflemnades, att han icke kunde ställas utan presterlig tjenstgöring; äfvensom att befordringsrätt i likhet med öfriga presterskapet mätte sådan prestman tillei kännas. Fall kunna visserligen förekomma, då det mäste anses nödigt att för tillfredsställande af någon talrikare från församlingens kyrka mera aflägse boende befolknings andeliga behof för densamma förordna särskild själasörjare. Men kändt är äfven, att när, efter undersökning och pröfning i hvarje förekommande fall, upplys - 4 Lag-Utskottets Utlåtande Jfi 45. ning vunnils om nödvändigheten att vidtaga nyssnämnda åtgärd, sådant också skett. Sålanda hafva bildats flera nya både bruksförsamlingar och kapell-lag, som blifvit försedda med sina särskilda brukseller kapell-predikanter. Att åter, på sätt motionären föreslagit, berättiga hvarje enskild, som är aflägse från församlingens kyrka boende, att hos sig anställa en prestman med rättighet för denne att för den tjenstgöring, han således komme att bestrida, åtnjuta presterlig årsberäkning, skulle kunna gifva anledning dertill, att en sådan prestman i sjelfva verket komme att sakna egentlig öfning i det presterliga kallet och således äfven den utbildning till religionslärare, som endast derigenom står att vinna, men ändock erhålla befordran lika med dem, som medelst ett trägnare arbete i kyrkans tjenst gjort sig deraf mera förtjente. På grund häraf får Utskottet vördsamt hemställa, alt ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Man eftcrletar förgäfves en § i dessa författningar, hvari en sådan handel medgifves eller öppet tillåtes, och att den någonsin kunnat komma i fråga och slutligen stiga till sin nu öfverklagade höjd, har således ingalunda sin grund uti författningarne, utan dels i e* origtig tydning af den oegentliga benämningen ^privilegium,'4 som rättigheten att å viss ort idka apotheks-rörelse af ålder erhållit, men hvilken otvifvelaktigt afsett snarare fyllandet af ortens behof utaf ett sådant supplement till sjukvården inom densamma, än en fördel för viss person eller dess rättsinnehafvare i alla tider, samt dels härflutit af yrkets förmånlighet, på grund hvaraf en säljare kunnat fordra och en köpare finnas villig att betala mera för ett apothek, än dess materiel varit värdSäljbarheten af tillståndsbrefvet för idkande af apotheks-rörelse å viss ort är desto mera tvifvel underkastad, som Kongl. Maj:t aldrig frånträdt Sin höga rätt, att vid 12 Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtskollels Betänkande, N\o 108. hvarje ombyte af egare till apothek pröfva, huruvida köparen må vid rättigheten att rörelsen drifva bibehållas, i hvilket fall förnyadt tillståndsbref (privilegium) för honom utfärdas, hvilket väl icke komme i fråga, om detsamma kunde anses genom lagligt köp, såsom annan egendom, förvärfvadt.“ Slutligen har general-direktören framlagt ett detaljeradt förslag till afskaffande af apotheks-privilegii-handeln, hufvudsakligen innefattande, att:
Den 21 Maji f. m. 36i Grefve von Schverin, Fredric Bogislausj anförde skrifteligen; (Se Bilagan N:o 2.) Friherre Cederström, Jacob : Lika med Grefve von Schverin anser jag som ett orättvist förslag af StatsUtskottet, att taga dessa medel af SaltpetterFonden. Jag bör erindra huru vådligt det är att den ena Riksdagen rifver ned hvad den ,andra uppbygdt. Om man följer Saltpetter-näringens uppkomst, så finner man att den varit byggd på goda grunder, att den varit ledande till sitt ändamål Saltpetter-narin, gens uppkomst, att de 58,000 Riksdaler som årligen förut åtgingo för den nödiga kruttillverkningen, genom bidrag af gärden bilda den fond, hvilken, om den får fortgå, kan lemna full tillgång till denna nödvändighets-vara för framtiden utan bidrag af gärden. Om Statsutskottets -Betänkande bifalles, så följer icke allenast att 500,000 R:dr bortgå från fonden , utan äfven att återstoden är otillräcklig och när man derefter måste taga af Capitalet, måste detta så småningom försvinna. Jag hemställer således, 0111 man behöfver fattä. annat beslut, än att man bifaller summan af 600,000 R:dr och sedermera i sammanhang med den allmänna bevillningen besluter huru den skall utgå. Pierr Rothlieb , Axel; Då StatsUtskottets förra Betånkande återremitterades, framställde jag de skål , sorn bestämt 111ig att Önska och 56a Den 21 Maji f, ni. yrka, det SaltpetterFonden måtte förblifva orörd, såsom en jordbrukets tillhörighet, och ej annorlunda ån såsom förskott med vilkor af återbetalning, till andra ändamål användas, samt att den erforderlige summan, på sått jag då vågade föreslå , måtte genom en allmän Brölloppsgård utgå.
Det måste tvertorn ske i hemmets stillhet, och under frihet, att afbryta och återtaga lexan, samt, om möjligt är, under rådfrågniugar och samtal med dem, för hvilka barnet har förtroende. Yi komma således redan på denna väg och till följd af en grundsats, som svårligen kan förnekas, lill det resultat, att hemläsningen är ett nödvändigt element af all skol-undervisning, men aldramest af folkundervisningen, som har till föremål meddelandet framför allt af den rent menskliga bildningen; hvaraf följer, att det Preussiska Skol-systemet för folk-undervisning är i sin pedagogiska grund felagtigt, då det ej tillåter, eller gifver rum åt en sådan assimilation af de kunskaper, som meddelas, d. ä. ej åt en fri sjelfverksamhet. Då man vill föreställa sig, huru en sådan hemläsning kan gå till, samt förenas med skol-undervisning, måste man erinra sig beskaffenheten af furnilje-lifvet hufvudsakligen i Norden. Hushållets medlemmar hafva der ett enda gemensamt rum både för lefnaden och hemarbetet; de äro alla förenade kring samma härd och kring samma ljus, deltaga sålunda på visst sätt alla uti hvarandras arbete; hvilket arbete ganska naturligt ledes af hushållets föreståndare: föräldrarne. Barnets lexa blir derigenom ett föremål för alla invånarnes uppmärksamhet; äfvensom dess inlärning kommer af sig sjelf att stå under föräldrarnes uppsigt och tillsyn, samt att följas af deras deltagande. Kunna föräldrarne vara barnet beli jelplige vid lexans inlärande, är det väl; i annat fall finnes det måhända någon annan af stugans invånare, som härmed kan tjena. Vi skola komma ihåg, att, åtminstone inom den besutna allmogen, okunnigheten icke är så stor, att icke någon inom familjen kan biträda med innanläsningen, hvarvid hjelp egentligen kommer i fråga. När man ser, alt en sådan ledning kan i Vexelskoiorna lemnäs af små barn, lärer det vara intet tvifvel underkastadt, att den ju icke skulle kunna lemnäs af någon äldre person inom de fleste hushåll på landsbyggden i de trakter, der hem-undervisningen ännu är den allmännaste.
På sätt redan förut blifvit anfördt vid frågan om införandet äfven i vårt land af rättigheten, att genom en afgift till Staten i fredstid befria sig från personligt fullgörande af beväringspligten, förmodar Kommitén, att antagandet af en sådan rättighet såsom allmän grundsats för frigörelse från beväringspligten under fredstid, i stället för legningsrätt, skall i det aldranärmaste, om ej helt och hållet, befria bevärings-inrättningen från det legda manskapet under freden, och att derigenom redan mycket är vunnet för det mål, som i denna punkt afses. Hvad sorn för öfrigt kunnat göras till befrämjande häraf, har Kommitén sökt åstadkomma genom sitt förut afgifna förslag om förändrade föreskrifter i afseende å vitsord om legokarls föregående uppförande; och får Kommitén fördenskull, såsom svar å förevarande punkt, underdånigst åberopa hvad sålunda förut i detta betänkande blifvit andraget. För Kommitén, hvilken sålunda besvarat de frågor, som uti de fem första punkterna af Chefens för Kongl. Landtförsvars-departementet promemoria blifvit till Kommiténs behandling och utredande öfverlemnade, återstår nu hufvudsakligen att uti detta betänkande utlåta sig angående några detaljfrågor, afseende dels beväringsmanskapets mönstring och läkarebesigtning, dels dess tjenstgöringsskyldighet. dels ock bildande! af invalidkassor; hvilka frågor jemväl utgjort föremål för Kommiténs öfverläggningar och beslut; men icke lämpligen kunnat behandlas i sammanhang med föregående hufvudpunkter.