Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer för innevarande statsregleringsperiod måtte bevilja ett mindre anslag till föreläsningars hållande i hufvudstaden uti vissa vetenskaper, fann Ståndet skäligt att vid nämnda återkallelse låta bero; hvarom underrättelse genom utdrag af protokollet skulle meddelas Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats—Utskottets Ut'åtande, JV3 40, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens tredje Hufvudtitel; och blef jemväl den vid utlåtandet fogade tabell godkänd Frän Hederv. B onde-Stan de t. S. D. Vid nu anställda val till Fullmägtige i Rikets Ständers Bank och deras Suppleanter, Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds kon'or och deras Suppleanter samt Direktörer vid Rikets Ständers Lånekontor i Göteborg, Malmö och Wisby jemte deras Suppleanter, blefvo följanle af Bonde-Ståndet utsedde, nemligen: Tilt Fullmägtige i Banken. Anders Wilhelm Uhr från Nerikes län med Paul Andersson från Jemtlands län . Georg Nyqvist från Wermlands län Till Suppleanter: Lars Ersson från Södermanlands län med . Johan Fredrik Fredriksson från Upsala län Fredrik Hallström från Stockholms län . Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes län Samuel ödmann i Hofgårdsberg från Upsala län . Bih. till R. Si. Till Suppleanter: Johan Gustaf Wasmuth från Stockholms liin med 85 röster. Anders Söderholtz från Södermanlands län ... 65 » Carl Casper Nettelbladt från Stockholms län 51 » Till Di elttör vid Lånekontoret i Göteborg: Josef Smedberg från Elfsborgs län med 63 » Till Suppleanter: Jöns Rundbäck frän Göteborg* län med ... 93 » Erik Christensson i Tingstad från samma län 83 » Till Direktör vid Lånekontoret i Malmö: Anders Persson från Malmöhus län -47 » Till Suppleanter: Per Nilsson från Christianstads län med ... 88 » Jöns Andersson från .Malmöhus län 82 » Till
Sils revisorer , hvadan en så beskaffad fråga icke kan förekomma i förstärkta SlatsUtsk. emedan sådant för det första skulle strida emot 34 §-'n 2 morn. Riksd Ordn. och för del andra utvidga den cathegori, som Reg.Ftn uti 69 §:n stadgat för förstärkta StatsUtsk:s verksamhet. Det är på de’Sa skäl, som jag tycker mig (inna en gifven och klar öfverensstämmelse emellan 34 §:n 2 mom. Riksd.Ordn. samt 69 §:n Reg.Frn; och då två Stånd stanna emot två uti frågor, som icke kunna hänföras till någon af de uti 6g §:n Reg.Fm omnämnda cathegorier, så anser jag desamma icke kunna blifva föremål för votering i förstärkt SlatsUtsk., utan komma enl. y5 §:n Riksd.Ordn. att förfalla. Det synes mig som grundlagsstiftaren önskat, att en så stark opinion, som tre Stånds beslut, skulle erfordras för sådana ändringar och reformer, som icke angå beslut uti de till statsreglertn hörande frågor, hvilka uppräknas uti 6g §:n Reg.- F:n; och i kraft af denna åsigt är det som jag uti förevar, särskildta fall hyser den öfvertygelse, att då två Stånd stannat emot två, så km icke votering derom äga rum i förstärkt SlatsUtsk; hvadan jag äfven måste tillstyrka afslag å StatsUtsk:s förslag i denna punkt. Hr Le fre'n: Jag vill ingalunda tillvita SlatsUtsk. nå gon bestämd plan att inträda på den andra statsmaktens område; men då en talare framställt den princip, att det är R. St:s grundlagsenliga rätt att behandla denna fråga, så som den blifvit behandlad, emedan den äger sammanhang med statsreglertn; så har jag vélat erinra derom, att det var på dylika trappsteg, som SecretaUtsk. fordom uppsteg öfver konungamakten i Sverige. Men det är just dessa trappsteg, som genom 180g års grundlag blifvit afskafifade.
Ulan att i öfrigt inskränka den frihet, hwar Medborgare i Samhället bör äga att, efter godtfinnande, disponera sin lagligen förwärfwade egendom sa midt märkeligt slöseri eller förgörelfe ej ädagalägges, tillhörer likwäl Lagen den skyldighet att förebygga de menlige följder för Samhällets rättigheter, som af privates obetänksamme och oklokt beräknade handlingar kunna härflyta^ Delta Lagstiftarens målsmanskap för Staten (om ett sädant uttryck får nyttjas) grundar sig pä den enkla och obestridliga saks, att Jordägare r sjelfwcr werket äro Samhällets tillhörighet. I samma mohn som Jnnehafwaren förenar Samhällets allmänna med sin enstiidta fördel deraf, kan hans förmaltning gillas; I annat fall urartar den till misihushällning och mäste rattas efter de principer, hwilka Samhället godkänner och antagit. Nu som enligt hwad korteligen är anmärkt, det finnes uppenbart, att förord om framdeles lösningsrättighet af Jordeller Hemman för lika summa, hwartill det emellan Säljare och Köpare eller medarfwiugar blifnnt beräknadk, är af högst skadlig in siy - 2Z2 Den 4 November. stytelse pä Jordbruket, hwars upphjelpande nu, om nägom-n fordrar den öimnesta omtanka och wärd, utom det en stor myckenhe swärn och inwecklade rättegångar frän samina anledning hafwa deras upprinnelse; sa förmodar jag ingen finnes, som icke ljusligen inser huru nödigt och wigtigt ar, att sadan obetänksamhct för alltid förekommes genom uttryckeliqt stadgande, att nämnde willor och fö'behäll, wid handel om homman och Ägor aldrig mätte fa inflyta, eller nägot afseende derä göras. Och hemställes i Ödmjukhet till Wallofl. Borgare - Ständet om icke detta mä till Lag - Utskottets granskning och widare handläggning öfwerlännäs. Slockholm den iZ Augusti 1809. Afstnfteus rigtighek intpgar goli. klolmbergslon.
1 denna sednare vetenskapen mötes man af det förunderliga förhållandet, alt den tyckes aldrig gjort något bestämdt främste,*. Plato och Aristoteles, som skrefvo för öfver 20 sekler sedan, kunna ännu studeras i jemnbredd med Kant, Fichte, Schelling och Hegel. Om philosophien verkligen gjort säkra och bestämda framsteg, skulle sådant icke kunna ega rum. Naturstudiet deremot erbjuder en helt annan tafla. När der en villfarelse blifvit riktigt vederlagd, kan den aldrig vidare uppträda, utan när sanningen väl blifvit insedd, qvarstår den orubbad. Här finnes eli bestämdt framåtskridande. Denna naturvetenskapernas utveckling gick väl under medeltiden ganska trögt. Dess fria verksamhet hindrades af hvarjehanda fördomar och förföljelser, hvarigenom den tvangs att insvepa sig i mystiska formler, hvilka sedermera icke kunde tydas af adepterna, ulan fattades ofta omklädnaden såsom det väsentliga. Först sedan Bacon skrifvit sitt Novum Organum, och sedan en riktig plan för naturens studium blifvit utkastad, törst då kunde några egentliga framsteg ske och först då började mensklighelen känna verkningarne af de nya vetenskaperna. Men deras underbara verkningar pä mensklighelens civilisation hafva egentligen uppenbarat sig på sednare (ider. Sedan Schéele och Lavöisier slitit de sista banden emellan chemien och alchemien samt skingrat den fördomens dimma, som omhvärfde detta studium, så har pä icke stort mer än ett halft sekel chemien, i förening med physiken, nästan alldeles omskapat verldens utseende!. Hvad förut icke ens kunde anas, hvad de orientaliska sagornas fiffigaste fantasi icke kunde uppdikta, det framstår nu såsom verklighet. Odens korpar voro sengångare emot vära elektriska telegrafer. Hvad vår Nordiska saga tilldelar endast en Oiver-Gud, slår nu hvarje enskild menni ka lill buds, och det i vida högre grad. Del är sagdl, att menniskan blifvit skapad att vara naturens herre; men lör att intaga denna thron, för att kunna beherrska denna väldiga undersåte, lordras det att hon grundligen känner densamma.
Införsels-tullen har blifvit nedsatt å band, blyhvitt, fartyg och båtar, fabriksoch manufaktur-varor, som ej äro i taxan nämnda, å garn, gevär, glas, instrumenter, ljus, ljuskronor, förgyld metall, nålar, oljor, redskap och machinerier, saltsyra, färgad t silke, skepps-inventarier, speglar och lampetter, flera slags bomullsstrumpor, stålarbeten, ståltråd, sågblad, såpa, terpentin, nystad bomullstråd, blekt, hvit och färgad linneträd, väfnader af flera slag, ångpannor m. m. samt mer eller mindre bearbetade varor, som icke kunna under någon af ofvanstående bestämningar hänföras. Inom jernliandteringen skall det förvända förhållandet qvarstå, alt den förädlade varan är mindre skyddad, än den rå; och om Bevil!n:sUtsk:s förslag lill tulluedsättning på machinerier går igenom, skola de machin-verkstäder, som hos oss upblomstrat, äfventyra att förtvina, just då vi, genom näringsoch handelsfrihetens införande samt jernvägars anläggning skulle bäst behöfva dem. Dessulom hafva införsels-förbuden borttagits å kort, krut, släta sidentyg, vissa siden-shawlar och dukar, vissa halfsiden-shawlar, 5 slags bomullstyg, 3 slags ylletyg, 2 slags halfylle och 1 slags linneväfnad. Alla förbud äro, med ett ord, borttagna. Vi hafva i den vägen gatt längre än mig veterligen någon annan. Icke ens osedliga böcker eller gravyrer äro till införsel förbjudna. De skäl, hvilka jag redan anfört, såsom bidragande att fördyra vår råämnesalstring, gälla äfven för varuförädlingen. Dertill kommer bristen på kapital, en följd af vårt lands fattigdom. Då andra rikens näringsidkare behöfva med blott 3 eller 4 proc:s ränta belasta sina tillverkningar, så måste våra med 5 till 8 proc. betunga sina. När Engelsmän, Fransoser och Tyskar utlåna penningar till andra länder och öka sin kapitalförmögenhet med räntor, som de från dessa indraga, sä hämma eller förringa vi vår kapitalstyrka genom utrikes län.
Hvad först införselstarifen angår, så hade med tullnedsättningarna på åtskilliga, om ej rena öfverflödsdoek mindre nödvändiga artiklar, såsom finare pelsverk och färdiggjorda kläder med guldbroderier, spetsar och blonder, koeffyrer, m. m.. samt andra ej specificerade fabriks-, handtverkerioch manufakturvaror så mycket mera kunnat anstå, som den inhemska näringsfliten ej bör sakna nödig uppmuntran och landet redan länge lidit af en allt för öfverflödig och oroväckande import. De gjorda förändringarna äro visserligen ej så många eller af stor betydenhet, men de skola likväl, om de vinna bifall, redan nu störa sammanhanget och äfven framdeles försvåra en konseqvent omarbetning af författningen i sin helhet, enär man ej gerna skall vilja förändra tullsatser, om hvilka Rikets Ständer sänyligen beslutat. Det hade sålunda varit önskligt, att Höglofliga Bevillnings-Utskottet vid afgilvande af sin mening rörande vissa detaljförändringar i tulltaxan helt enkelt eller i det närmaste stadnat vid det förslag, som både Kongl. Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen framlagt. Detta hade varit af stor vigt isynnerhet i afseende på utförseltarifen, i anseende till hvilken Utskottet gått vida längre i sitt förbättringsnit än dessa embetsverk tillstyrkt. Utskottet har nemligen genom borttagande af all utförselstull på råvaror visat sig alldeles obekymradt icke blott om sådana artiklar, såsom ben, jern, koppar, lumpor, malm, oförädlade utskeppas, utan äfven örn vår sista skogstillgång vandrar ut ur landet, hvarigenom såväl tackjärnstillverkningen, åtminstone såvidt den bedrifves mod trädkol, måste omsider upphöra, som äfven landet sjelft, isynnerhet dess nordligare del, sedan den blottats på ved och byggnadstimmer, blifva förr eller sednare obeboeligt.
Delta medelporto af 5 sk. befinnes likväl vara större, än hvad ungefärligen halfva antalet af bref f. n. äro belagda med. Således mäste man finna, alt den nytta korrespondensen kunde få af en sådan förändring är så godt som ingen, hvarföre detta medelporlo måste förkastas. Ett medelporto af 4 sk. skulle visserligen, såsom uplyst är, medföra en förhöjning i afgiften för korrespondensen på de minsta afslånden, hvilka nu betala 2 eller 3 sk., men antalet af bref pi delta afstånd är jemförelsevis med de öfriga ganska ringa. Den upgär till J:del af brefvexlitlgar i allmänhet och del måste förutsättas, ali mängden af dem, som korrespondera pä dessa korta afstånd med de små portosatserna, äfven hafva korrespondens på längre afstånd; all således den förlust, sorn för dem skulle opslå genom ett medelporto af 4 sk., skulle ersättas derigenom, alt deras brefvexling på längre afstånd gingo för bättre pris än förut. Derigenom fann man, alt eli medelporto af 4 sk. skulle vara del lämpligaste, om man icke hade tillfälle till all nedsätta det ännu ytterligare, och hvilket, till en början åtminstone, icke ansågs böra påtänkas; men på del att Statsverkets upoffi ingar genom denna anstalt icke skulle blifva betydliga, så ansågs det vara bäst alt bestämma tvänne portosatser, den ena på 4 sk. för den mindre, och den andra till en annan siffra för den mera långväga korrespondensen, som ersatte hvad man eljest skulle förlora, intilldess en ökad brefvexling, hvartill alla tecken äro för banden, skulle göra det möjligt alt nedsätta medelporlot till 4 sk. för hela riket. Flera andra länder s;åfvo också exempej derpå, att mycken beqvämlighet för allmänheten derigenom vunnits, att medelporto’n med två eller till och med tre bestämmelser blifvit antagna. I Preussen t. ex. finnas tre s. k. rayons-porto, af hvilka hvart och eli är medflporto för korrespondensen inom ett visst afstånd. I Finland finnas två sådane, i Belgien två.
Så framt Ridderskapet och Adeln icke frånträder detta dess beslut och förenar sig med de öfriga stånden, lärer frågan böra afgöras genom omröstning i förstärkt Stals-utskolt, enligt följande proposition: 3:o. Deri, som, lika med Preste-, Borgareoch Bonde-stånden, bifaller Utskottets förslag till lydelse af 35 § i bevillningsförordningen, innefattande den ändring i hvad förut varit stadgadt, att bevillning bör af enskilta banker utgöras med fem procent af den årliga behållning, som icke öfverstiger sex för hundradet, men med femton procent af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af teckningssn minan eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet, och endast förslagsvis hvad rie antagna procent-beloppen angår, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, bevillningen af enskilt» banker att utgöras, på sätt nu finnes stadgadt, nemligen med förslagsvis bibehållna fem procent af utdelningen, och den ifrågavarande paragrafens nuvarande lydelse att bibehållas, endast med utbyte i i:sta mom. af benämningen •'privatbanker” mot ”enskilt» banker.” 6 Bevillnings-Vtskotlets Memorial, A’: o i7. §§ 37 oell 38. Sedan Ulskottet i betänk aude t N:o 9 afstyrkt bifall å vackt motion om befrielse från all bevillning för karakters-fullmakter, hvilket afstvrkande Borgareoch Bonde-stånden gillat, hvaremot Ridderskapet och Adeln ansett sådan bevillning böra upphöra och derföre afslagit Utskottets berörda framställning, jemte 3^ och 38 C,§ i förslaget lill bevillningsstadga, samt Prés te - ståndet återremitterat frågan, så och efter det Utskottet i dess utlåtande
Skrifvelsen omförmäla, är 'Den ij April e. m. åeu beskaffenhet att dess antagande och verkställande beror hurvudsakligen ensamt af Kongl. Maj;t sjelfoch att således RiksensStänd-re yttrande kommer att innefatta icke Riksens Ständers beslut, utan deras tankar i ämnet, dem Kongl. Maj:t till ledning lör Dess yttrande i en fråga af den vigt velat inhemta, skulle det, epär Kongl. Maj t ansett sig böra förbehålla sig sin rätt att deröfver besluta, både varit utan ändamål och äfven cO slags oformlighet, om Kongl. Maj;fc först fafctadt och meddeldt Riksens Ständer sitt beslut, och sedermera begärt Riksens Ständers tankar i ämnet, eller sorn är detsamma, att den auktoritet, sora i det bufvudsakligaste ägde beslutande rätt, skulle först begagna denna rätt och sedan inhämta deras tankar, somt blott ägde meddela dem i form af yttranden och hemställanden. I det skick denna fråga således är och blifvit framställd skiljer den sig derföre från egentliga Grundlagsoch Lagstiftningsfrågor och har derföre icke eller kunRat såsom sådana behandlas. Skulle deremot, vid ett sådant förhållande, på sätt Herr Friberren förment, ett af Styrelsen pröfvadt och. gilladt Förslag till Riksens Ständer framstäldtc, gä vet jag för min del ej, hvad följd Riksens Ständers yttranden deröfver skola medfört, då man bör förmoda, att Styrelsen noga öfverväga innan densamma fattat dess beslut; likasom jag icke eller kan inse annat, än att Riksens Ständers så kallade arbete derpå i allt fall blifvit enahanda. Huruvida, vid öfvervägande sf hvad jag nu haft äran anföra, Hers? IFr i herrens, så strängt y 11, rade klander af Minji Den 17 April c. m stérens åtgärd i detta ämne må finnas grundadtj dess deraf så uppenbart visade osammanhang må finnas ådagalagdt, det underkastas hvarje upplyst granskares pröfning och bedömande, Ministéren klandras ock för den mängd tomma titlar, som sedan år 1309 blifvit utdelade.
Af den 28 sistledne April: N:o 7. I anledning af gjord framställning om en ytterligare fribrefsråttighet för Stådernes Magistrater. Frän Almänna Besvärsoch OeconomiUtskottet: AJ den 5 sistledne April: N:o 48, Angående våckt fråga derom, att Den 5 Maji c. m. LandsFiscaler ej böra kunna afsätta» tilan ransakning och dom. Af den 8 sistledne April: N:o 5o. Med hemställan om öfverletnnan« de «f en Herr Hiesleiters motion till Särskildta Utskottet. Af den 2§ sistledne Aprili N:o 75. I anledning nf väckt fråga örn upphåfvande al böter för tillträdande Rusthållare» underlåtenhet, att inom föreskrifven tid erlägga de till Wadstena Krigstnanshuscassa fastställde afgifter. Af den 29 sistledne April'. I anledning af väckt fråga, om skyldighet för Lappska N3'byggsres söner, att ingå i allmänna Beväringen. Rörande väckt fråga om ny delning efter hemmantalet ef sådana på utmark belägne och vid förut verkställde skiften ej särskildt afsedde myror, hvarifrån gödningsämnen kunna hämtas. N:o 76. Angående upprättande af en ny Landtmålare-taxa. Rörande våckt fråga om inrät tandet ef Gästgifveriet på Wermdön i Stocky kalms Lån. I anledning af väckt fråga orri återupprättande af en TrivialSchola i Kungelf, N'.o 79. Angående yrkad inskränkning i Pastorers rösträttighet vid val till Kyrkobe-** tjent. Jnsterades följande: Utdrag af Protocoilet hållet hos Höglollige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 5 Maji 1820.
Utsk:t har derför ganska försigtigt sagt, att »om ett i ett enkelt testamente inryckt förbehåll derom, att testamentstagaren ej må genom testamente förordna om sin egendom, bör anses medföra den verkan, att, i händelse testamentstagaren under sin lifstid begagnat sig af testamentet, ett efter honom befintligt förordnande förklaras kraftlöst, så medför enahan a förbehåll, inryckt i ett inbördes testamente, likaledes den effekt, att testamentstagaren beröfvas rättigheten att göra nytt testamente — och, tvärtom, är ett sådant vilkor i ett enkelt testamente utan betydelse, blir det så äfven i ett inbördes. Men, i hvad fall som helst, lärer väl vilkoret böra uttryckligen uttalas. » Jag för min del anser visserligen, att ett sådant vilkor icke bör gälla. Utskrt, som ansett sig icke böra i detta fall yttra någon åsigt, har, såsom ofvan synes, endast begärt att, ehvad 2:ne personer skrifva på samma papper eller på olika papper, som de byta, testamentets egenskap af gåfvo-aftal icke skall anses förändrad. Detta åter är något, som synes mig klarligen innefattas i 16:de kap. 3:dje §:n Arfda-Balkens stadgande derom, att man är berättigad att ändra ett föregående testamente genom ett efterföljande, men enär olika uppfattning derom förefinnes, så lärer det af Utsk:t föreslagna stadgande onekligen vara af behofvet påkalladt. I öfrigt, och då här blifvit sagdt att ett inbördes testamente, ehuru icke något kontrakt, dock är med ett kontrakt jemförligt, så frågas, är det med kontrakt jemförligt och ändå icke något kontrakt, hvad är det då? Jag kan icke finna annat, än att det verkligen är ett testamente, och att enda skillnaden mellan ett sådant testamente och ett vanligt består deri, att det förra är upprättadt af flere personer, det sednare åter blott af en enda. Gr. Sparre har omtalat och rekommenderat ett förfaringssätt, som användes i andra länder, att nemligen, när en lag tolkas olika vid olika domstolar, öfverdomstolens ledamöter sammanträda och besluta att, med uppoffrande af sina individuella åsigter, döma på det sätt majoriteten anser bäst, hvilket beslut följes äfven af underdomare.
Lotstaxa Nr 2 är 25 % högre och används vid mera öppna och svåra inomskärs. Lotstaxa nr 3 är 50 % högre och gäller vid de svåraste in - och utlotsningar eller vid tillfällen då stor olägenhet för lotsarna föreligger. Vilken taxa som bör gälla finns uppsatt vid lotsstationerna. § 49 Alla svenska och norska fartyg erlägger hälften av avgiften. § 50 Svenska och norska däckade fartyg som ligger över 4 fot och går mellan inrikes orter, erlägger, när de nyttjar lots ¼ av lotspengarna och när de gå utan lots hälften av den betalning lotsarna skulle erhålla. § 51 Halvdäckade eller öppna båtar över 15 läster, som segla inrikes orter emellan, betalar om de inte har full last för varje hel resa 4 skilling för var fot fartyget med full last är djupgående enligt mätarbrevet. § 52 Alla svenska och norska fartyg som ligger 4 fot djupt eller därunder eller öppna båtar under 15 läster är befriade från allmänna lotsoch båtavgiften. § 53 De som ligger över 4 men inte 6 fot betalar som om de var 6 fot, de som ligger djupare än 6 fot betalar för 7 o s v. § 54 Främmande nationers handelsfartyg erlägger lotspengar och lotsoch båtavgifter enligt särskilt för dem utfärdade taxor. § 55 Då flera fartyg passeras och det inte finns lotsar till alla, skall det fartyg som erhållit lots, gå med så små segel att andra kan följa. Då betalas som om lots varit ombord, men lotsens hemvägskost betalas av det fartyg där han befunnit sig. § 56 De fartyg som har järn som last befrias från lotsoch båtavgiften, men betalar lotsen som andra fartyg. § 57 Fartyg som kommer från Nordsjön, södra svenska kusterna, Ölands, Danmarks och Preussens hamnar skall begagna inloppet vid Landsort, om de ämnar sig till Stockholm. Får de motvind och inlöper vid Sandhamn betalar de samma avgifter som vid Landsort. Lotspengar betalas endast för den segelled de använt. § 58 Våra och Kronans båtar betalar lotspengar men inga andra avgifter. § 59 Fartyg som för kronans räkning befraktas, betalar som om de tillhörde enskilda.
I detsamma fick hon syn på den främmande: det bruna ansigtet blef helt rödt, ett förläget leende öppnade de ännu barnsligt formade läpparne och blottade tvenne rader fina, hvita tänder; och medan hon hajade till vid den oväntade åsynen, som om hon gripits på bar gerning vid något olofligt förehafvande, stodo de två stora, grå ögonen fästa på honom, skälmska och glödande inunder hårmanen, – liksom fylda af en grå eld, tyckte Truls. I fadern hade det huggit till vid hennes ord, märkte Truls; men han hade beherrskat sig, satt en stund stilla, som om intet vore å färde, men reste sig så en smula hastigt och sade: «Nå, då får vi väl gå och se efter, hvem som ska ha våra grållar, Margret.» Truls följde efter. Just som de stego ut på trappan, föll klubban. Per Mattsson stod hög och bred på öfversta trappsteget. «Hvem fick dem?» sporde han ut i folkskaran. Ett namn ropades tillbaka upp till honom från flere munnar. «Det blef jag, Per Mattsson,» sade en ung man och trädde fram till honom. «Nå, så bli de alltså på stället,» svarade han. «Måtte de dra dig lika länge och troget som de dragit mig!» Dermed vände han sig om och gick tillbaka in, underligt böjd i ryggen och utan att vidare lägga märke till Truls. Unga Margret, som hela tiden stått och sett på Truls med sina förvånade barnaögon, följde stillsamt sin far. Och ett par dagar senare hade Truls på sina ströftåg åter kommit i grannskapet af gården. Han varseblef den med ens tätt framför sig: han hade vandrat utan att sjelf veta af hvar och hvart, försjunken i tankar, ur hvilka han väckts af en strid regnskur, som oförhappandes drog fram öfver bygden likt en grå slöja, hvilken hastigt sväfvade fram mellan slätten och den eljes halfklara himlen. Truls halfsprang för att komma under tak och stannade andfådt i portgången, redan halft genomvåt. Der stod Per Mattsson jemte den nye egaren, bredvid en redan förspänd enspännarvagn.