Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 tad . , 100 R:dr v. 25 F ri Eldfast sten för Manufacturernes behof efter serskildt tillstånd af Commerce-Collegium F ri 1 32 — STENKOL 1 tunna 16 STENKOLS-STYBB eller GRUS och }F ri tt — 32 — CINDERS samt CORES 10 ri a —' Linneoch Ylle1 par 8 j Half-Strumpor draga hälften af den för hvart slag här ofvan jj utsatta Tull, och beräknas till i 1 - hälften af värdena. - 1 Spanska Flugor, se Cantarider» Spelkort, se Kort. Spermaceti, se Hvalraf. Spermaceti-olja, se Olja. Spiauter, se Zink. Spiesglas, se Antimonium. Bih. lill R. St. Prot. 1834. 5 Sami. 1 Afd. tutte Häftet. Spik och Nubb, se Jern. Spiritus Vitrioli, se Vitriol-olja. Spiritus Vini och annan Sprit, se Bränvin. Sten, Gips-, se Gipssten» Storax, se Apotheksyaror. H Bevillnings-Utskotiets Förslag, lill Tulltaxa. Qvantitet föl l Tullberäkn.. I iiförse i—l till. | Utförsel-1 uli 10 STRUMPSTICKOR af Stål STRÄNGAR: 1 skölp. 1 — Cautiller eller öfverspivnne ba1 skölp, 2.4 . r ri a 5 — ser ! — 4<y — Messingsoch Stål jj skölp.? — 1.0 ■ * 15 Tarm. 1 skalp. I 2.4 STÅL: 4o Ffjtit—.■ »»•••«.*.. 100 skålp. 4 4 — STÅL-ARBETEN, ej specificerade ioo R;dr v. 3 i iG — ri a * 3 STÄRKELSE, hvit . — 6 F ri SVAMPAR: torra 2 24 — Sug. .
Då en allmän författning ålägger Församlingarne skyldigheten att vid Prestegården byg-' ga och underhålla’ så kallad tionde lada, och således hvarje tillträdande Kyrkoherde är berättigad, att en sådan emottaga, lärer icke någon Kyrkoherde, utan autorisation af en allmän 26 Deu 2 Juli i e. m. författning, kunna från denna skyldighet befria församlingen för längre, än sin tjenstetid; och som det synes öfverflödigt att underhålla ett hus, som icke begagnas och som lätteligen kan tarfva nybyggnad under den tid, som contract om Pastoralierne får räcka, hemställer jag till Högloflige Utskotten, i fall denna anmärkning föranleder till återremiss, om icke det borde föreslås Riksens Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om föreskrift derom, att der Contracter om Pastoraliernes utgörande i Spannemål äro för vissa år uppgjorde eller framdeles uppgöras, Församlingen må, så länge Contracterne gälla, vara befriade från skyldigheten att underhålla tionde-lada, och berättigade, att densamma efter godtfinnande disponera. N;o 5. * Grefve Hård, Carl Gustaf: Uti det upplästa Betänkandet föreslår Högloflige Lagutskottet, att mål rörande dryckenskap samt oloflig bränvins-minutering, äfven må vid tillfälle af inträffande urtima Ting åtalas och afdömas. Då Utskottet förut ansett, att allmänna säkerheten icke torde äfventyra genom ett hågra månader fördröjdt åtal af dylika förbrytelser, finnes icke heller någon anledning hvarföre de framför andra brottmål, som med böter bestraffas, skulle vid urtima Ting handläggas. Man skulle med samma skäl tillåta alla måls upptagande vid inträffande urtima Ting, Dtti 2 i Julii e. tit, 8? och således göra TingsRätterne de facto perrnanente. __ Frågan härom synes mig lampellgen kunna anstå tills LagComitéens förslag till Rättegångsordning kommer under granskning. Utskottet har, efter min tanka, gått för långt, då det ansett dryckenskap icke vid något tillfälle böra från ansvar undantagas.
Jag kan ej tro att de sanna vännerna af vår evangeliska lära, denna renade, dyra tro, som, stark igenom sin inneboende kärlekens och frihetens anda, i 3:ne sekler, upplysande, segrande och välsignelserik framgått; jag kan ej föreställa mig, säger jag, att dess verkliga vänner, hvaribland jag främst räknar Sveriges upplysta presterkap, skulle yrka på bibehållandet af 17:de seklets hårda tvångslag endast i längden ledande till tvifvel och hyckleri och, i mina ögon, qvarstående i vår lagstiftning som en lefvande anakronism, som en mörk ruin, genom sin bristfällighet hotande sjelfva sina försvarare. När, för mer än 2:ne århundranden tillbaka, vår store Gustaf Adolf ilade att skydda betryckta trosförvandter och på Tysklands slätter kämpade för de evangeliska folkens samvetsfrihet; när på Liitzens blodiga fält hans slocknande öga ännu med stolthet kunde skönja de Svenska standaren, högburna, segrande, och fiendens förr segervanda nu flyende skaror, trodde han väl icke att hans folk, hans Svenskar, längre än Europas fleste nationer skulle bibehålla en lag i verklig strid med de grundsatser för hvilka han blödde, för hvilka han uppgaf sin hjelteanda! Innan Del) 23 December f. m. ■401 Innan jag slutar, må det tillåtas mig, att för mina Ståndsbröder i korthet omnämna de motiver, som förmått mig, den oöfvade talaren, att inför denna vördnadsbjudande församling uppträda. Då jag, i Konungens höga värf, för några år sedan skickades till 2:ne utländska hof, genomreste jag större delen af Tyskland. Under mitt vistande derstädes, omförmältes i Tyska tidningsblad den bekanta händelsen med målaren Nilsson och den dom, som, för ändring af religion, ålade honom landsflykt; stort och alimänt var deltagandet, var uppseendet denna händelse väckte, och som högt yttrades i många kretsar. Men det var ej bifallets sorl, det var klandrets som hördes.
Ytterligare Utlåtande, IY 6. s i36 — i43, afsl. af Adeln, som fattat särskildt beslut, IX. 3. s 2ii, af PresteStåndet, som fattat särskildt beslut, IX 3. S 235, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX 3. s 281. Förslag till jemnkning af RiksStåndens särskildta Beslut, IV 6. s 403 — 4*4» bif. af Adeln, IX 3. s 3i5, af PresteStåndet, IX 3. s 327, af BorgareStåndet, IX 3. s 33o, afsl. af BondeStåndet, som uppgifvit nytt förslag, IX 3. s 36o — 362. Uppgift af VoteringsPropositioner till frågans afgörande, IY 6. s 570— 575, öfverflödiga enligt Adelns beslut, IX 3. s 3q5, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 409, af BorgareStåndet, IX 3. s 435. RiksdagsBeslutet, §. 39. ErsättningsFond för Bidrag till Krigsskulders likviderande, II s 417—4*PEskilstuna FristadsMedel, för åren 1817 — 1819, II s 174, 87 Eskilstuna FristadsMedel, för åren 1820, 1821, II s 57o. Evangelii-Boken, om Förslag till nya; Konungens nådiga Proposition, I 2. s i/j3 — 146; rernitt. till Ekon. Utskottet, II s 1364- Utskottets Betänkande, VIII s 147 1 — i485, bif af Adeln, IX 3. Sterrem. af BondeStåndet, IX 3. s 167, förkast. af BorgareStåndet, IX 3. s aoö, bif. af PresteStåndet, IX. 3. s 279.
Af hwilka Personer ben förste undfär i tillökning 15 R:dr och de Line sednare Lo hwardera,. tillhopa - s - L zzz Procrt a zz^ Procrt — ^ zzL Proct, L zzr Procrt - ^ ZZä Procrt Löne-förhör »ingar. Transport — Lön pä Stat. TransportLalmare Län, r Läns-Bokhällare - » - loa: 1 Enspännare ;o: Sm i;o: a zzr Proc. 1 Waktmästare 2sr r Enspännare 25: 8 Länsmän ä ro R:dr go: — undsä i tillökning, nemligen Waktmästaren 20 N:dr, Enspännare» 15 Rrdr och Länsmannen hwardera zc> R:dr ärligen; men som Länsmans-Lönerne i detta Län, 7 indelte och berörde 8 omdelte, tillsammans 15 äro förut lika delte emellan 25 werkeligen tjenstgörande Länsmän, sä kommer pä lika sätt att förfaras nied tilldelandet af Löne-tillökningen, utgörande tillika med Waktmästarens och Enspäunarens inberäknad Llekn>ge Län. r Lands-Kamererare zoar 1 Lands - Secreterare 200: i Landt-Räntmästare 200: i Läns-Bokhällare ivo: 1 Waktmästare ;o: 2 Häradsskrifware, som ej äga Bohemman ä 116 R:dr Z2 still, 2g;: 16,— 6 Länsmän ä zo R:dr iza-. S:a 1,245: 16,— ä Procck Som Line Länsmän, l detta Län icke hafwa Bohemman, sä kommer Landshöfdingen att af den för samtlige Länsmännen bestädde Löne - tillökningen tilldela desse 2:ne, hwad som smarar emot de ösriges förmon af Bohemman.
Det var icke utan oro värden väntade utgången, när han höjde sitt vinglas emot Börje, och det var med en oändlig lättnad han såg honom fatta det och dricka. Se der, kanske han till och med var kännare! Man kunde aldrig så noga veta. Sådana der förmögna bondsöner Men den helsande blicken öfver glasets kant, den fina böjningen af handen hade han icke. När han druckit, satte han glaset helt enkelt ifrån sig, som om han druckit en klunk vatten. Det var ändå en brist i hans uppfostran. Men ingen fara, det kunde nog afhjelpas, när han bara inte var absolutist. Det hade dock varit en skandal. Munterheten kring bordet blef lifligare. Det var ett nämnande af namn och ett skyldrande med las. »Pappa, är det här af samma sort vi hade här om dagen?» sade den yngste af studenterna och smakade på vinet. »Nej, det här har jag tagit hos Samson och Borg.» »Detta är betydligt bättre.» Fadern nickade bekräftelse med en gillande blick för sonens fina smak. Den kunde det bli något af med tiden. Sköljkoppen skulle bli ännu en pröfvosten för den nye familjemedlemmen. Kamrern undrade med en blandning af förskräckelse och skadeglädje om han skulle dricka vattnet. Det gjorde han icke, men kamrern märkte hur han dröjde ett ögonblick för att gifva akt på de andra. Dummare kunde han således vara. Efter middagen gjordes det salong och först sent på qvällen efter supén blef Börje ensam med familjen. Man drog allmänt en lättnadens suck, när sista fliken af friherrinnans klädning försvann utom dörren. Man sträckte på benen, man rätade på ryggen, man steg upp och började promenera på golfvet, det hade kommit en alldeles ny belåtenhet öfver allas ansigten. »Quod bonum, faustum felixque sit!» ropade den yngste och sträckte välsignande ut sina händer efter den bortgångna. »Tyst, hon kan höra det», sade Karl. »När hon inte begriper det ändå! Nu var du dum igen.» »Håll mun på dig. »Tyst pojkar, ska ni få tobak», inföll Walter, han med mörka håret. »Mor, har du inte ett glas lätt, godt vin?» sade kamrern, »våra pojkar ska naturligtvis dricka brorskål med hvarandra.
Ehco, att Utskottet ansåg betänkligt att bibehålla den föreslagne låga tullen. Hvad beträffar att de gröfre vinerne äro belagde med högre tull, så liar det skett på det de finare ej må införas under nama af gröfre viner. Det ser mycket ut nu när det står i pro* cent; men är likväl mindre än hittills, då det stått i visst R:drs eller skillingtal och derigenom ej sett så mycket ut. Nu faller det mera i ögonen, men när man besinnar , huru hög vintull man har i andra länder, är de^ta ej mycket. J England betalas 700 procent för finare viner. Grefve Cronhjelm: Torde hända kunde man hämta en orsak, till bibehållande af lika tull på vinsorterne, deraf, att de sämre äro förfalskade, och skadlige för hälsan. Friherre Cederjlröm: Enligt en tillförlitelig uppgift på inkommande vin och på värdet af det utgående hafva ungefärligen lika många kannor vin utgått, sorn antalet af Riksdaler uti värderingssumman af det utgående vinet eller ungefärligen 75000 kannor. Då återstår såsom i Sverige förbrukadr icke stort öfver det qvantum som vanligen åtgår till communionvin, hvilket förhållande äfven af Utskottets ledamöter blifvit vitsordadt. Med ett sådant förhållande frågar jag om det väl är tänkbart Dan 3* Augusti /. m. pf| att Staten skulle förlora genom en sådan nedsättning i tullen , att den erlägges då vi ej kunna vägra oss den öfvertygelse att 6 gånger mera vin här åtgått. Jag skulle derföre förmoda, att enligt den principe sorn Utskottet etablerat, men ej följt, tullen borde sättas sä låg, att tullförsnillning förekommet Med den erfarenhet vi äga, frågar jag således om det icke med Statens interesse är oskiljaktigt att tullen nedsättes till 25 procent för de finaste, 20 för dc mindre fina och 15 för de minst fina vincrne.
För att rädda min opartiskhet, får jag erinra, att det anslag, som till följd af StatsUtsk:s inbjudning genom R. o. Adis förändrade beslut korn att försvinna, var ett bland de få, som jag tillstyrkte derföre, att jag ansåg detsamma nödigt, hvaraf följer, att jag icke tagit detta exempel såsom ledning för mitt omdöme. Hvad hufvudsaken beträffar, får jag fästa uppmärksamheten på 70 § Riksd. Ordn., som tydligen utmärker, att lagstiftarens mening varit den, att icke i annat fall förstärkt Utsk. skulle afgöra ett mål, än då Ståndens meningar icke kunde på något sätt sammanjerankas, eller då Ufsk:s försök att sammanjernnka Ståndens olika meningar fruktlöst aflöper. Då härtill kommer, att genom dessa inbjudningar tid besparas och, under den representationsoch tidsödande arbetsform vi äga, denna - Den 37 O c t o h 11 t. in. na besparing Sr af vigt, synes det vara bra, att en mängd mai, i stallet för att gå till förstärkta Utsk., afgöras af Stånden genom inbjudningar från Ulsk:n. Jag tror således, att det står i öfverensstämmelse med grundlagens mening i 73 § Riksd.Ordn., att Utsk:n äga denna inbjudningsratt; hvaremot jag anser det stå i strid med grundlagens mening oell ord, att Standen sins emellan begagna sig af inbjudningar, och derföre fortfar jag att tillstyrka Utskts förslag, emedan det blott innefattar ett förtydligande af grundlagens mening, men afslyrker Hr v. Hartmansdorffs förslag, emedan det dels skulle upphäfva 73 §, hvilken icke varit i fråga alt andras, oell äfven strider mot grundlagens anda i allmänhet. Utskts förslag i lätte punkten godkändes till behandling efter 56 § Reg.F. 13 : de punkten. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Det är i afseende på redactionen af den bär föreslagna ändringen, som jag anhåller om en gemensam tanke frun Ståndet.
— Utgående frän denna åsigt, hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten, under de tre sistförflutna Riksdagarne i gemensamt afgifna utlåtanden öfver de frågor, som då väckts om förändring i gällande stadganden om vägunderhållnings-skyldigheten, yttrat: ’’alt sedan numera (lerläldiga näringar uppkommit, för hvilka en lätt och beqväm transport vore af lika mycken vigt som för jordbruket, äfven desse borde deltaga uti väghällvings-skvldigheten, helst det mäste rnedgifvas alt den, sorn hade behofvel och njöte fördelarne af en inrättning, jemväl borde vidkännas den kostnad och tunga, som dermed åtföljde.” Denna princip bar också vid Utskottets öfver'läggningar i ämnet ansetts böra läggas till grund för de åtgärder Utskottet, i anledning af motionerna, trott sig böra tillstyrka. De af motionärerna framställda förslag äro af mer eller mindre genomgripande beskaffenhet, men torde kunna hänföras till följande fyra hufvudgrupper: i:o Att väghållnings-skyldigheten skulle skiljas från kommunen samt helt och hållet af Staten öfvertagas; 2:o Att väghållnings-skyldigheten väl skulle åligga kommunen, men skiljas från jordbruket och läggas på häradets eller Tingslagets samtlige innevånare; 3:o Att väghållnings -skyldigheten skulle fortfarande hvila på jorden, men att till dess fullgörande jemväl skulle bidraga: bruk, vattenverk och fabriker samt att städer och köpingar, så långt deras egor räcka, skulle underhålla deröfver gående vägar; samt 4:o Att väghållningen skulle genom upptagande vägafgifter bestridas.
Varder den talan gillad, förlälle all verkan af Nämndens beslut, såvidt del klagandens rätt rörer, ocb förordne (Hof-Rätten, att Nämnd ånyo sättas skall. Ej må Hof-Rätten till pröfning upptaga jäf, som icke vid Under-Rätten yppadt varit, då Nämnden sattes. Öfver Hof-Rättens beslut må klagan föras i den ordning, 30 Kapitlet 18 § Rättegångs-Ralken föreskrifver. § 22. Var part från Rätten borta, när Nämnden valdes, och vill han sedan visa, att han då hade laga förfall, och att han ej kunde gifva det Rätten tillkänna, stånde ho - 44 Expeditions-li(skottets Förslag till underd. Skrifvelse. J\:o SI. nom frill ali, inom en månad derefter, ä sin vederparl lill samma Kält uttaga stämning: gitter han, sedan sä stämdt är, bevisningen fullgöra, förfalle Nämndens beslut, såvidt det på kärandens rätt verkar, och läte Kåtten Nämnd ånyo väljas. 1 § 23. Skulle någon, som i särskild Nämnd sutit, vilja betalning derför laga. dä må han hos Rätten det anmäla, och lägge Rätten honom till så mycket, som emot hans verkliga kostnad för den förrättning svara kan. Den ersättning skall gäldas, på sätt i § 28 föreskrifves. § 24. Lösen för jord eller lägenhet, som alstäs skall, sä ock ersättning för inträng, hvilken skall på en gång utgå eller blifvit beräknad för sjelfva anläggningen, vare den, som jordens eller lägenhetens begagnande yrkat, skyldig att till ersättningstaganden utgifva inom den för jordens eller lägenhetens afstående eller upplåtande stadgade tid 1 eller, om ersättningsbeloppet derförinnan ej hunnit bestämmas, inom tre månader efter det sådan bestämmelse skett. För betalning af årlig afgift sätte Rätten ut tid, der parterne ej åsämjas. Har ej öfverenskommelse om ersättningen träffats eller Nämnden sitt beslut k meddelat inom den tid, då jorden eller lägenheten afstås eller upplåtas bör, må sådant^ ej hindra arbetets företagande, derest sökanden hos Konungens Befallningshafvande ställer full borgen för lösningseller ersättningsbeloppet samt för kostnad och skada. Kronan väte för sådan borgen fri.
Der en rörelse, afsedd att befrämja denna, uppstått, så som på sednare tid hos oss skett, der denna rörelses allvar genom dess uthållighet ådagalägges, är den väl värd uppmuntran, och man måste t. o. m. anse för regeringens pligt alt egna den noga uppmärksamhet, icke blott för att lifva och stärka den, utan ännu mera för att sammanbinda den nya kraft, som uti den finnes, med den allmänna organisationen af landels försvar. Om således, sedan jag understöd! de förslag i enahanda rigtning, som förut varit under pröfning, om medels anslående i och för anskaffande af gevär åt skarpskvttelöreningarne och aflönande af instruktörer lör desamma, jag nu mot delta uppträder, ledes jag dervid af min åsigt, dels att nämnda förslag lill viss grad missfinnar och utur dess sanna rigtning alinder sjelfva rörelsen, dels att dess verkningar, enligt mili uppfattning, långt ifrån att bereda styrka åt landets försvar, mäste lörsvaga de inskränkta krafter detta eger och hindra deras utveckling. Jag skall söka bevisa dessa håda påståenden. Den förljenst, värd uppmuntran, skarpskylteföreningarne ega, ligger uteslutande deruti, att de, som anslutit sig till desamma, frivilligt åtagit sig vapenöfning utöfver den som lagen ålägger hvarje medborgare. Denria förtjenst förringas i den mån för medlemmarne af skarpskytteföreningar eftergift af allmän vapenskyldighet sker. Går eftergiften ända derhän att mera efterskänkes äri hvad i utbyte på annat sätt utgöres, upphörer icke allenast all förtjenst, utan gifves åt föreningarne en helt annan sjelfvisk prägel än den fosterländska, de ifrån början, och hittills, burit. Och det är just detta som af den Nådiga Proposin blilver en följd. Denna innehåller: att den medlem af skarpskytteförening, som ådagalägger en vapenskicklighet motsvarande den som under ltsla bevärings-klassens öfningar kan erhållas, befrias från Usta årets beväringspligt. Ilär återfinnes således ett fullt utbyte af pligt emot åtagande.
Men nere på kungsbryggan står kung Olaf själf, och då han ser prinsessan, strålar hans ansikte upp af glädje, och hans ögon lysa af blid ömhet. Och eftersom det är så sent på året, att alla blommor äro fallna, så rycka unga flickor ned från träden rödgula höstlöf och strö ut på bryggan och på gatan. Och med all hast skynda de att kläda husväggarna med glänsande rönnbär och mörkröda aspblad. Prinsessan, som står högt på sitt skepp, ser folket, som viftar och hälsar henne välkommen, hon ser det rödgula löfvet, som hon skall vandra på. Och längst framme på bryggan ser hon kungen, som ler emot henne. Och prinsessan glömmer bort allt det, som hon skulle säga och bikta. Hon glömmer, att hon ej är Ingegerd. Hon glömmer allt, utom att hon vill bli Olaf Haraldsons hustru. En söndag satt Olaf Haraldson vid middagsbordet, och hans sköna drottning vid hans sida. Han talade ifrigt vid henne, stödde armbågen mot bordet samt vände sig så, att han kunde se hennes ansikte. Men då Astrid talade, sänkte kungen sina ögon för att endast tänka på ljufheten i hennes röst, och då hon talade länge, började han utan att tänka på det att tälja med knifven i bordskifvan. Alla kung Olafs män visste, att han ej skulle gjort detta, om han kommit ihåg, att det var söndag. Men de hade för mycken vördnad för kung Olaf för att våga påminna honom om att han syndade. Ju längre Astrid talade, desto oroligare blefvo kämparna. Drottningen såg väl, att de utbytte bekymrade blickar med hvarandra, men hon visste ej hvad som var på färde. Alla hade upphört att äta, och maten var borttagen, men kung Olaf satt alltjämt stilla, talade med Astrid och skar i bordskifvan. En hel liten hög af spånor låg framför honom. Då talade ändtligen hans vän Björn, son af Ogur på Sälön. »Hvad dag hafva vi i morgon, Eilif?» frågade han och vände sig till en kertilsven. »I morgon hafva vi måndag,» svarade Eilif med hög, klar stämma. Då lyfte kungen sitt hufvud och såg upp på Eilif. »Säger du, att det är måndag i morgon?» sade han eftertänksamt.
O. föreskrifver, i riksdagsmannaval hos båda kamrarne deltaga, tillkommer hvar och en Svensk man, som lör egendom, tjenst, yrke eller inkomst till staten eller till den kommun, der han mantalsskrifven är, erlägger skatt och i kommunens allmänna angelägenheter eger rösträtt. 2:o Valrätt vid riksdagsmannaval tillkommer dock ej: a) gemenskapen vid rikets landtoch sjöförsvar; b) tjenstehjon, allmänna eller enskilda verks och korporationers vaktbetjening, daglönare eller andra dylika, som med tillfälligt arbete sig försörja; c) den, som står under förmynderskap: d) den, som till borgenärer all sin egendom afträdt och icke, på sätt lag förmår, gitter visa, att han från deras kraf befriad är; e) den, som är förlustig medborgerligt förtroende eller förklarats ovärdig att inför rätta föra andras talan; f) den, som för vanfrejdade brott är till ansvar dömd eller under framtiden ställd; g) den, som blifvit förvunnen att hafva vid riksdagsman naval med penningar eller gåfvor sökt värfva röster, eller mot vedergällning afgifvit sin röst, eller genom våld eller hot stört valfriheten. § 8- l:o Valbar till riksdagsman i andra kammaren är hvar och en Svensk man, som uppnått tjugufem års ålder, bekänner sig till den Evangeliska läran, eller tillhör annat, af staten erkändt, kristet Protestantiskt religionssamfund; samt minst ett år före valet egt och fortfarande eger rösträtt inom den valkrets, för hvilken han väljes. 2:o Valbar till riksdagsman i första kammaren är enhvar till riksdagsman i andra kammaren valbar man, som uppnått trettiofem års ålder. b) Andra kammaren. § 9- Till andra kammaren väljes: l:o å landet, hvartill i fråga om riksdagsmannaval äfven räknas de städer, som icke hafva egen jurisdiktion, samt köpingar, för hvarje domsaga en rikdagsman.
Som emellertid Sekreterarne i Svea och Götha Hofrätter samt Advokat-Fiskaien i den förra, hvilka härigenom skulle undfå lägre löner än deras vederlikar, icke. efter det de tagit afsked och dermed afträda de särskilda inkomster, hvilka medgifva nedsättning i deras löner, böra komma i sämre vilkor än andra tjenstemän i samma grad, tillstyrker jag i underdånighet, att pensionen å Allmänna Indragnings-staten måtte för dem bestämmas tili 3,000 R;dr, likasom att Aktuarien i Götha Hofrätt, hvilken, såsom innehafvande sportler, de der anses komma att uppgå till 1,600 R:dr, väl ej, såsom de öfriga Aktuarierne, funnits vara i behof af högre lön än 2,000 R:dr, dock måtte förklaras berättigad att, när han eger tillträda pension å Allmänna Indragningsstaten, få tillgodonjuta sådan till samma belopp, som Aktuarierne i de öfrige Hofrätterne eller 2,500 R:dr. Följande tabeller utvisa jemte Komiterades förut omförmälde förslag till reglering af löner och sportler, både de löner Hofrätternes ledamöter, tjenstemän och vaktbetjente för närvarande ega och de belopp jag för dem i underdånighet nu föreslagit äfvensom de pensioner, som å Allmänna Indragningstaten skulle dem tillkomma, och har jag dervid, hvad Hofrätternes Presidenter och ledamöter beträffar, tillämpat de allmänna grunder, Eders Majit gillat, med bibehållande af de mellan ledamöterne förut bestämda fyra lönegraderne. Bil. N:o 1 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prof. N:o 7, om Statsverket 1856. 17 Svea Hofrätt: Nuvarande lö- Kominitteracles förFöredragandens förner på stat, med inboräkning af slag till Summa.