Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och det är derför vi med glädje inför Iduns läsekrets skulle vilja framlägga ett och annat spörsmål i detta afseende och på så sätt i all enkelhet våga hafva en egen åsigt. Vunne vi anhängare, så mycket lyckligare; förenade krafter göra arbetet lätt. Vi skola nog under tiden ej fullkomligt lyckas att med blida ögon granska ett och annat, detta erkännes villigt, men alltid skall uppsåtet, den goda viljan söka motväga djerfheterna och de kanske litet för direkta omdömen, som komma att fällas. För att under julen och nyårstiden, barnens tid, hvilken ju enligt sägnen » varar ända till påska », kunna väcka intresset äfven för den » lilla sällskapsverlden », skola vi sätta oss in i de smås tankegång och se om ej åtskilligt också här vid lag finnes att ordna. Sedermera torde vi må hända våga oss in på vidsträcktare områden. Barnbjudningarna blir alltså ämnet för nästa artikel. Clara Smitt. på grund hvarje abonnenter, med Kan januari omöjligen af n ö d v ä n d i g a utkommånads utgifvas förarbeten. Paolo ocI \ Qiovanna. En kärlekshistoria af M. A. G oldschmidt. Bemyndigad öfvers. af C. Hrg. den gamla staden Padua bodde en ung man, som älskade en flicka, men som måste lemna staden, utan att få tillfälle att säga henne det, och då han återkom, var hon gift. Han förtärdes af sorg och längtan efter att blott fä se henne; men denna längtan var mycket svår eller omöjlig att tillfredsställa, ty hon gick aldrig ut, undantagandes i kyrkan, och då väl beslöjad och alltid åtföljd af sin man, som var mycket svartsjuk. Paolo kände till slut, att han ej kunde, lefva utan att få se hennes ansigte, och då all lifskraft inom honom hotade att utsina, gick han till hennes man, och antingen af svaghet eller själsstyrka stälde han till denne en ovanlig anmodan. Han berättade honom om sin kärlek: att han älskat Giovanna först, och bad sin lycklige medtäflare om tillåtelse att få se henne ett enda ögonblick en gång i veckan.
27 april 1810, der det heter, att » testamente bevittnas af två gode män », icke hindrar qvinnas giltighet som vittne. till årsbidrag af 1 å 2 kr. Äfven det minsta bidrag mottages med stor tacksamhet, ty utom det välbehöfliga penningebidraget är det fröken L-.s afsigt att samla så många goda viljor som möjligt kring ett företag, hvilket indirekt kommer alla till godo. Planen för åkerbrukskolonien tillåter tidningens utrymme mig ej att i dess helhet framlägga; dem, som önska taga fullständig kännedom derom, hänvisar jag till en nyligen utkommen, högst intressant liten bok, som bär det godas titeln: Berättelse befrämjande, om Föreningen till och som säljes till Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. nålles ett nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje 5-tal abonnenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af Jag har betonat det motstånd förslaget rönt för att framhålla segerns betydelse så mycket skarpare. Man skulle kunna tro, att en utsträckning af qvinnans rättigheter, hvilken såsom den föreliggande i praktiken faktiskt skulle blifva ytterst ringa ingripande, skulle möta ett deremot svarande motstånd, men så blef ingalunda fallet. Vederbörande påminde sig helt säkert ordspråket om lillfingret och hela handen, och att den, som börjar säga A, så småningom får gå hela alfabetet igenom. — Det torde för Iduns läsarinnor vara klart, att de qvinnor, på hvilka den nya lagen har afseende, endast äro myndiga qvinnor, som sjelfva ega att råda öfver sig och sin egendom och hafva kommunal rösträtt. För att ha kommunal rösträtt åter fordras: 1) att vara svensk undersåte; 2) att vara välfrejdad; 3) att vara medlem af kommun; 4) att vara skattskyldig till kommunen, samt 5) att icke häfta för oguldna kommunalutskylder. Dessutom fordras för medlem af såväl fattigvårdsstyrelse som skolråd att ha uppnått 25 år. Alltså: de qvinnor, som kunna begagna sig af den nya lagen, bli sålunda endast ogifta eller enkor öfver 25 år, hvilka skatta till kommunen för viss inkomst eller förmögenhet, lös eller fast.
till elev r i d Hbgre liirarinneseminnrinm. ' F o r Siicler~nzarzlurzds lf7n 270 kr. fijr genomgienda af tekuisk skola. For ~atet~giitlarzcls liin 180 kr. fiir utbildning till liirarinna i buslig ekonomi fijr folkskola. Fiir Mal~nohns lun 130 kr. fijr sj1zkv2rdskurs vid Sofiahemmet. For 1kster.bottens liin 240 kr. fiir sjukvArdwkurs vid Sabbatsberg. Fiir Ver~mlands Z (2n 180 fir. for utbildning till lararinna i huslig ekonomi for folkskola. For lri~istiurastads Zen 360 kr. samt slutligen teenne stipenciier. it hvartdera 300 fir .. att utdelas ntan hknsyn till sokandes hernort, niimligen det ena fiir hijgre utbildning i triidgdrdsskbtael, det andra for barnmorskeelev med eleinentnrskolebildning. X Genom ordforanden fSr lokalkomit8n i Grebro frn Svedelins llar till drebro luns insats af Allrniinttu Stipendiefonciert ijfverliimnats kr. 50X: 42: och kolnmer med anledning hiiraf forsta stipendieutdelningen inom nBmnda IBn att tagn sin borjm fr. o. m. 1899 i r s bijrjan. Under oktober och november 1897 har stipendieko~nitGns sekreterare hfllit tvenne foredrag ofver Fredrika-Bremer-Forbundet och dess stipendier niimnda orter infor inbjudna kretsar i Goteborg ooh Visby, hvarefter bildades lokalkomitder for Astadkommandet af lllnsstipendier. Som ordforanden for niimnda komitGer fungera i Goteborg och Bohus l&amp;n biskopinnan E. Rodhe och for Gotlands la11 landshofdingskan E. Poignant nied biskopinnan von Scheele son1 vice ordforande.
Uaj:t tillilca, genom en till Hilcet8 8täncler allätande Millis 8Icrikvel86, täelcte8 kör llilcet8 8täncter tillliännagikva: att», xeclan cle krän 1823 äi'8 llili8clag vict l"ull-fag8tiktningen iagttagne l)68tämn>el8er utgjort en ökvergäng krän clet körnt antagna 8tiängt proliiliitiva, till ett kriare oell 8äluncla iner rationelt d'ull-8^8tem, f.ongl. IVIaj.t, i ökveren8- 8täininel86 mecl cle ak Oommitteracle »^»pglkne Ilukvudgruncler, äkven kör Ok88 clel :>N8äge något llincler nu mera ej Ilöra möta kör clet 8ä liallacle förönd^- 8^8temet8 cleklnitiva uppllörande; 8amt att lxongl. Uaj:t, mecl kram8tällniug ak denna äögt utak Oommitterade8 kör8lag, 8ä vidt detsamma rörer lrukvudgruuclerna kör clen Illikvande 'full-daxan, ökverlemnade till Kilcet8 8täncler att, vid prökningen utak ärendet8 cletailler, utak 8amina Ilukvudgrunder Föra clen inöjlig»8te noggranna oell köljdrigtiga tillämpning, under agtgikvande tillilca pä cle uti 6ommitterade8 lletänlcanden antydde 8ei8liilde körnällanden. AIaj:t Aodt i Aiuder Aillrr; ilunnnande Kon^l. AIaj:ls A>ädiA3 8iii'ifvelse till iiiilets 8tänder i lietta ämne att sersididt justeras.
Hon var öfver all beskrifning skön med sitt guldblonda, vågiga hår, som omslöt det välformade lilla hufvudet, och med sina stora blå ögon, hvilka så trofast blickade upp till h o n o m, fulla af ljufva löften, medan ett frimodigt och gladt » ja » hade ljudit likt en härlig musik i den ifrigt lyssnandes öron. Bankiren hade haft svårt att lägga band på sitt jubel. Var det möjligt, att. han hade uppnått den svindlande lycka, s o m han så länge hade ansett för blott en hägring? Elena skulle då bli hans, hans egen lilla hustru! Månne han ej stod under inflytelsen af en härlig dröm, ur hvilken han skulle uppvakna till en nykter verklighet för att se alla de skimrande luftslotten ramla? Bertarelli tycker sig ej mer vandra på denna jorden, ty den lott, s o m blifvit h o n o m till del, synes h o n o m alltför himmelsk. Och han går ofta omkring liksom under trycket af ett rus o c h är isynnerhet utom sig af hänryckning den dag, då han efter den katolska, den borgerliga o c h den reformerta vigselns slut ändlligen för sin brud långt, långt bort till en af de mest undangömda delar, han kunnat uppspåra emellan de höga schweilzerbergen, där de nygifta tillbringade sin smekmånad, o c h hvarifrän de återvände till Neapel, fast öfvertygade o m, alt ett sällare äkta par än de funnes ej på hela jordklotetJa, de voro öfver all beskrifning lyckliga, ända till dess en dag sorgen trädde fram för att på- minna dem, att på jorden gifves ingen ogrumlad njutning. Mrs Gray insjuknade, o c h läkaren förklarade strax det onda obotligt. Länge redan, fastän af ingen anad, hade en smygande sjukdom tärt på den, allt sedan mannens död, klena kvinnans sköra lifstråd. Makarne vakade natt och dag vid den dyrkade moderns sida, och under smärtans lenande o c h höjande inflytande tilltog deras kärlek ytterligare i djup och styrka.
Det gör mig ondt att säga det: nu höll Ernst på att få stryk af sin varmblodiga mor, men ladufogden, som började tycka, att sonens stora böcker läto allt för länge vänta på sig, hade ingenting emot att se sin son gift med en flicka, som kunde bringa honom en qvarn i hemgift. Var det den djupa sinnesskakningen vid de uppträden, hvilka följde, då han afböjde giftermålet, som slog eld och frambringade en liten snillegnista, eller egde han verkligen skaldegåfvor? Hvem kan säga det om dessa förolyckade - andar, hvilka ideligen kretsa rundt kring sig sjelfva? Ernst skref en dramatisk produkt, som blef antagen till spelning af ett ansedt landsortssällskap. I en fantastisk vårkostym och spetsiga, urringade skor samt rosenfärgade strumpor, så olik andra menniskor som möjligt med sitt ljusa, långa, lätt vågiga johanneshår benadt midt i pannan, reste författaren sex, sju mil på » rapphöna » för att i en af våra residensstäder se sitt opus uppföras. Ladufogden, som var missnöjd med att sonen ej skulle ha någon betalning för sitt arbete, ville ej ge honom så pass reskassa, att han kunde taga in på ett hotell, utan tillsade honom att gå till en åkare, med hvilken Pål var bekant, och få herberge. M o - dern kunde blott hjelpa Ernst ur denna förlägenhet genom att gifva honom ett par kronor extra till ett rum på stadshotellet öfver den första natten samt dessutom förse honom med en god matsäck. Ernst sökte under hela den uppskakande färden i sitt biografiska kunskapsförråd för att finna någon berömd man, något stort snille, som varit i ungefär samma belägenhet, innan han, som en strålande stjerna, plötsligt bländade verlden, och Ernst fann så många jemförelsepunkter, att han blott behöfde välja, hvilken han ville efterbilda i fråga om egenheter, lämpliga att antecknas vid hans namn i kommande tiders literaturhistoria.
– Nej, upprepade Singoalla, – det bör icke ske, ty vi äro man och hustru. – Kom, sade Erland, – jag följer dig till lägret, för att tala vid din fader. Då Erland är vid din sida, har Singoalla intet att frukta. – Min man! sade Singoalla lugnad. – Min hustru! svarade Erland, lyfte henne upp i sin famn, bar henne öfver bäcken och gick med henne in i skogen. Lägret. Skogen, som omslöt svedjolandet, liknade i mörkret en ogenomtränglig, svart mur, på hvilken himmelens stjernbeströdda tak hvilade. På det öppna fältet flammade stockeldar, i hvilkas sken besynnerliga skuggor rörde sig samt här och der ett tält framskymtade. Der var ett hvimmel af menniskor och djur, af män, qvinnor, barn, hästar och hundar; ett sorl af röster från gröfsta bas till gällaste diskant, sång, strängaspel, hvisselpipors skärande ljud, trumslag, hundskall, barnskrik, lugnt samtalande karlröster, grälande pipiga qvinnostämmor, dån af hammare, som bearbetade någon sprucken kopparkittel eller formade glödröda jernstycken till hästskor och pilspetsar – allt detta blandade sig till ett öronslitande, förvirradt och förvirrande samljud. Med Singoalla till vägvisare, med hennes hand i sin, skred Erland, ett mål för nyfikna blickar och för anmärkningar på en rotvälska, som han ej begrep, genom den mylande hopen, mellan grupper af män, som åto, drucko, spelade tärning, slipade knifvar och svärd – mellan qvinnor, som rörde i grytor, matade barn, lagade kläder, samtalade och kifvades – mellan nakna gossar och halfnakna flickor, som lekte, örfilades och klöstes, skrattade och gräto – mellan hästar, vagnar, tunnor och husgerådssaker fram emot höfdingens, Singoallas faders tält. Samma afton, medan Singoalla var hos Erland, hade den väntade hopen anländt till lägret, och höfdingen tillkännagifvit, att uppbrottet skulle ega rum om morgonen af andra dagen derefter. Deraf denna ovanliga liflighet i lägret.
September, Välloflige Borgare-Ståndet, i anledning af någre anmärka pingar, sorn vid Utlåtandet blifvit af Jlerr Ståhle gjorde, återremitteradt ärendet till ytlediggare handläggning af Utskottet. Jemte det JJtskpttet skolat vördsamjigen tillkännagifva» att dess berörde Utlåtande blifvit bifallet af Jlöglpfl. Ridderskapet och Adeln den 5 nasti. September, Samt af Högvördige Rreste-Ståpdet och Hedervärda BonderSlåndet den 27 sisth Aug., hvadan frågan alltså likmätigt 69 §. 1 Regeringsformen är afgjord» hav Utskot-, tet, sorn trott sig icke böra till besvarande upptaga hvad Herr Ståhle emot JJt-s skottets yttrande Utan grund anfört, anlett sig skyldigt närmare ådagalägga, att, såsom JJtskpttet förmält, författningarne pj berättiga Militaire Tjenstemän till Inqvartering utom vanlig Station, och ej, på sätt Herr Ståhle angifvit, att, då ett Regemente är förlagdt i flere Garnizoner, Regements Officerarne yid tjenstförrättningar, och öfrige Officerare, då de äret beordrade till Krigs-Rätt, samt Mönster»? Sfa ts-Utsko t tet ets Betänkande n. 269 Herrar, med deras Adjutanter och Mönster-Commissarier skola åtnjuta fri inqvartering.
Om man betraktar denna reservation i dess helhet, så torde man finna, att den hufvudsakligen utgår från den åsigt, alt vi böra, på samma gång lagstifta för alt upmuntra ångbrännerierna, som vi uttala den grundsatsen, att man bör söka förekomma bränvinets öfverdrifna tillverkning. Jag deremot tror icke att vi böra se saken, såsom vore det fråga om att. upmuntra näringen, ehuru vi äro nödsakade att ännu en lid och kanhända en ganska lång lid fördraga densamma, utan anser, att hufvudsyftemålet bör vara att småningom allt mer och mer inskränka denna skadliga industri. Lagstiftningen bör således söka inskränka produkiionen af denna vara, ty inskränkning i produktion medför naturligtvis förminskad konsumtion. Jag har icke hört någon hvarken enskildt eller offentligt bestrida hvad K. M. uti Sin i ämnet aflåtna Nåd. Propos. yltrat derom, att det finnes 2:ne hufvudsakliga medel att vinna det åsyftade målet, förminskning af bränvinsdryckens bruk, nemi. hög skatt och inskränkt bränningstid. Detta har äfven Utsk. upfattat och jag anser mig derföre böra betyga Utsk. min tacksamhet för den föreslagna inskränkningen af tillverkningstiden. Som jag anser det vara mindre passande att uptaga R. o. Ad:s tid med omsägning af hvad förut blifvit yttradt, isynnerhet då vi enl. alf sannolikhet under flera dagar komma att strida om detta Betänk., inskränker jag mitt yttrande dertill, alt jag helt och hållet förenar mig med Hr Braunerhjelm, och anhåller om R. o. Ad:s bifall lill förevaride §. Gr. Posse, Gust. Mauritz: Vore här endast fråga om att med ett slag göra slut på bränvinsbränningen, sådan den nu i förening med jordbruket bedrifves, utan alt fästa afseende på följderna af ett sådant steg, under det krisen varade, skulle äfven jag vara färdig att skrifva under beslutet att medgifva oinskränkt bränningstid med hög skatt A tillverkningen.
N:o l/p (pag. 3), innefattande a:ne morna' Den 8 Maj e. m. St monr.r, hvaraf det ena rörer förflyttning på pensionsstat af tjenstemän och det andra af vaklbetjening. Hr Frill. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 5 §:n i BancoUtskts uti utlåt. N:o 168 framställda förslag. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos., antog R. o. Ad. till 5 § det förslag, sorn utgör den 5 i ordningen af de §§, som Utsk. i betänk. N:o 143 föreslagit. 6 §: n. Denna § blef af R. o. Ad. bifallen. Vid förnyad föredragning af BancoUlskis den 5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o i6g, i anledn. af erhållna återremisser å Utsk:s betänk. N:o 147, med förslag till taxa å expeditionslösen i R. Sl:s Bank samt dertill hörande discontverk och lånecontor, fann R. o. Ad. delta utlåt. N:o 169 icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Lades till handlingarna BancoUtsk:s den 5 dennes på bordet lagda mern. N:o 170, i anledn. af ett PiiksStts återremiss å Utsk:s utlåt. Föredrogs ånyo BancoUtsk:s den 5 dennes på bordet lagda mern. N:o 171, i anledn. af väckt fråga om förhöjning i arfvodet för läkarevården vid Tumba bruk. Gr. Horn, Glaes Fredr.: BancoUtsk. har icke gjort det afseende på fullmäktiges tillstyrkande alt föreslå 4oo r:drs arfvode för en läkare vid Tumba bruk, som jag anser hafva varit på goda grunder framstäldt.
Herr Kyrkoherden Wennerström har, i afsigt att afvända den fara, hvaraf hvarje prest, som hade pastoralvård sig anförtrodd, vore hotad genom lagens stadgande om embetets förlust i händelse han, i fråga om lysning och vigsel, förbisåge några i lag uppställda vilkor, föreslagit, »att, med upphäfvande af alla hithörande lagstadganden, Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att pröfningen af vilkoren för ett äktenskaps ingående, af hvad namn de vara måtte, skulle hädanefter uteslutande tillhöra Domaren i den ort, der lysningen borde afkunnas, och att, sedan han lemnat bevis att hinder ej mötte för ett tillämnadt äktenskap, vederbörande prest kunde ansvarsfritt utfärda lysning och förrätta vigsel.»
Resolutionernc af den ”18 Maji 1689 och 4 December 1730.” "Hvad de förre eller de visse Bruk tillslagne rän"tekohlen i Upland angår, om hvilka här nu endast "fråga blifver; så hafva Indelningsliafvarne af Krigs'"Befälet flere resor förut och sist vid 1766 års ltiks"dag, sorn förrherördt ar, lika som nu, sökt alt få "de samma betalte efter årlig markegång; men, jemte "det uti afgifvet Utlåtande till R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bnnco-Umkotiets Betänkanden. fn skall afgifva, icke åsidosätta Bar.quens och DiscontVerkeis säkerhet, för att befordra tillväxt af Cahal-inrättningens credit eller länbehöfvande Actie-egares bestånd, afstyrker jag att Götha CanalRoIags Actier må af Ranquens I) iscont belänas, sorn efter min tanka vöre rakt stridande mot föreskriften uti 5 §. af det för JDisconten af Konung och Ständer utfärdade Reglemente, som bjuder, det sådane publique papper, sorn af Disponten kunna empttagas, skola vara allmänt gällande, eller innefatta den för "Verket erforderliga säkerheten, hyilka begge egenskaper, dessa papper, efter min öfvertygelse, nu icke eg a och troligen aldrig få. Herr Grefven och Ordföranden: Hå Götha Canal Actier, såsom upplyst blifvit, génorn bevis från Stockholms AuctionsKarnmaie och genom Mäklareattester, under de tvärnie sist förflutne åren temmeligen jemnt hållit sig till dt värde af 30 till 22g K:dr per Actie, och då i följe af Ständernes vid denna Riksdag gjorda anslag till Caöalens fullbordande, deras värde ofelbart kommer att ytteiligare sti» ga, finner jag ingeri betänklighet vid att tillstyrka deras emottagande, till beläning L Hi» scontväg.
Majlis och Rikets Kommerse-kollegium samt Kongl. Majits General-tullstyrelse, efter erhållen nådig befallning att sig yttra, huruvida skäl må förefinnas att de ifrågaställa förändringarne vidtaga, och att dervid tillika afgifva förslag till de stadganden, som i sådan händelse kunde anses erforderliga, under den 9 December sistlidet år i detta ämne inkommit med utlåtande, deruti kollegium och tullstyrelsen, efter utredning af de skäl, som från början föranledt ifrågavarande tull-lindringars medgifvande, hufvudsakligen anfört: att, ehuru nämnda tull-lindringar möjligen beredt någon tillökning i Sveriges exporthandel utöfver den, som eljesf skulle egt rum, kollegium och tullstyrelsen likväl ansåge denna tillökning icke stå i skäligt förhållande till den minskning i tulluppbörden, hvilken af meranämnde lindringar varit en följd; att behofvet af tull-lindringarnes bibehållande, såsom uppmuntran för direkt sjöfart på transatlantiska orter, efter kollegii och tullstyrelsens tanka, i sednare tider betydligt förminskats, sedan ingångna traktater fÖT svenska fartyg beredt ökade tillfällen till fraktfart på åtskilliga aflägsna länder, och serdeles efter det genom Brittiska navigationsakten af den 26 Juni 1849 svenska fartyg erhållit frihet att idka varutransport, dels emellan Brittiska riket och dess kolonier, dels emellan nämnda rike och andra främmande länder; att för öfrigt, efter kollegii och tullstyrelsens åsigt, ifrågavarande tull-lindringar, oberäknad den förlust, som genom dem tillskyndats tullkassan, jemväl bidragit att åt handeln gifva en konstlad riktning, enär nemligen den svenska importören genom dem sättes utur tillfälle att från nederlagen å de stora europeiska handelsplatserne, hvilka ofta erbjuda mera sorterade lager af Bih. till R. St.
Orsaken, hvarföre klyfning af Kronoskattehemman är svår att verkställa, består i fördelningen af jordebruks-räntan, men sådant inträffar ej med Säteri-och Frälse-hemman, hvilka hafva sina bestämda rustnings-marker, hvilka lätt kunna fördelas på smärre hemmansdelar. Fördelarne af jordafsöndringar bestå hufvudsakligast deri, att näringsidkare och handtverkare, äfven från städerne, hvilka ej äga nog medel att förskaffa sig.egentligt hemmansbruk, kunna för en mindre summa förvärfva sig besutenhet å landet, och der utöfva sin handtering till Landets fördel, populationens förökning och näringarnes upphjelpande. — Då förändring i HemmansklyfningsFörfattningarne för Kronooch Skattejord för närvarande ej kan tillvägabringas; bör dock derföre icke Frälseoch Säteri-joixlen underkastas hinder i detta afseende; men då klyfningsrätten äfven till Kronoskatte kan utsträckas, bör en noggrann fördelning af onera dervid iakttagas, och grunder derföre af de förenade Utskotten uppgöras. Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Piidderskapet ! 282 Den i3 April. och Adeln ansåg de vid Lagoch EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar höra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellencfe tyckt sig finna, Ja öfverröstatNej, Ridderskapet och Adeln bifallit den ifrågaställde återremissen. Föredrogs å nyo och bifölls BancoUtskottets den 27 sistlidne Mars under N:o 3o aflåtne, och den 1 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande om präglande af en Skådepenning till minne af Deras Kongl. Höglieter Hertigarnes af Skåne, Upland och Östergöthland födelse.
Vid en diskussion i hushållsfrågan — i synnerhet om man eftersträfvar att nå ett resultat som sedermera för kommande tider skall kunna uppställas som en allmängiltig regel att söka efterlikna — måste man taga hänsyn till alla de olika faktorer, som på frå- gan inverka, såsom prisförhållandena å de olika orterna, den sociala ställningen, hvaruti såväl den som i frågan skrifver som den, för hvilken skrifves, befinna sig; t y gifvet är att då lefnadskostnader, hyror, vedpriser m. m. i Stockholm t. ex. äro mycket högre än i landsorten, detta ovilkorligen skall spela en betydande roll vid de 3,000 kronornas fördelning; likaså är klart att en handtverkare, som årligen förtjänar 2,000 kr., har lättare att draga sig fram än en lärare, handlande, militär eller annan ämbetsman med samma årliga inkomst. De vanor och lefnadsvilkor, hvaruti jag uppfostrats, äro de som äfven i framtiden, då det gäller att sätta eget Stina var ännu ej mer än på sextiotalet, men hon hade kommit dit redan i sin medelålder. Så mycket värre! Ja, hon hade blifvit hårdt pröfvad. Efter en svår sjukdom lam i ena sidan hade hon ej kunnat hjälpa mannen så som förr att förtjäna till det fattiga hemmet och deras enda barn, utan han hade måst sträfva så mycket hårdare och leta efter all förtjänst, som stod att finna. Sista gången hade han fått arbete vid timmerfällning långt ut på landsbygden, hvarvid dagen. Se ' n gick veckan lättare på fattighuset. E n del af hennes rumskamrater voro oförnöjda och ondsinla. » Det är svårt, » sade hon, » de svärja, när de lägga sig, och svärja, när de stå upp. » Men Stina hörde psalmsång inom sig och var alltid glad och nöjd. Hon hade sina förströelser ibland äfven under veckan, ty när stickningen var färdig, släpade hon sig bort därmed och fick utom sin lilla betalning mången god kopp kaffe. Hon hade flere » herrskaper », ty hon var omtyckt för bo, komma att gifva hemmet sin pregel.