Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af Herr E Tjernberg väckt motion om statsanslag, till upprensning af Sundet emellan Hernön och Södra Ångermanlands fasta land. 24 Prot-Utdrag den J Augusti iS/j4- Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och upplästes ett från Vällofl. Borgare-Ståndet ankommet prolocolls-utdrag af den 3 i denna månad, i anledning af Herr A. Bergs dit ingifne, med-stånden eommunicerade, memorial, angående förändring af hvad genom Kongl, Förordningen den 9 Maj 1835 stadgadt blifvit, till förekommande af missbruk vid köp af lös egendom, som i säljarens vård qvarblifverj och sedan J. F. Dahllöf från Elfsborgs Län förklarat sig vilja upptaga berörde memorial såsom egen motion, med det tillägg, att den försålde egendomen icke må, förr än efter 6 månader från det kungörande om försäljningen egt rum, vara fri från utmätning för säljarens gäld, blefvo så väl denna motion, som trenne andre i samma ämne väckte, och i ett sammanhang föredrague, af Nils Strindlund från Wester-Norriands, Peller Jonsson från Skaraborgs och Per Pålsson från Christianstads Län, med dervid i öfrigt gjorde anmärkningar och tillägg, remitterade till Lag-Utskottet. S. D. Remitterades lill L'ig-Ulskottel: l-.o Peter Claessons från Elfsborgs Län motion, rörande upphörande af all kraft och verkan utaf 3 och 4 §§ i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 om hysättning; 2:o Tyelrs Magnus Knutssons från Östergöthlands Län motion om upphäfvande af samma Förordning; Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. O Sven Heurlins från Kronobergs Län motion om Kyrkoböckers förande, granskning och förvarande m. m.; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Auders Ericssons från Elfsborgs Län motion, orri fri kolhandel. Stats - Prot.-Utdrag, den y Augusti 1844. 25 Statsoch Lag-Utskotten:
Och då vi genom en fortsatt öfverläggning i detta ämne ej torde få höra någonting annat, än som redan under föregångne discussioner blifvit anfördt, anhåller jag, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken nu täcktes framställa Proposition om de 3:ne frågorne: 1:0} Remiss till Lagutskottet i afseende på Straffbestämmelserne; 2:0) de reglementariska föreskrifternes införande i OrdningsStadgan; och 3:o} återremiss af Memorialet till RiddarhusUlskottet i anledning af dervid gjorde anmärkningar. Grefve Mörner, Carl: Åtskillige Ledamöter hafva här satt i fråga, om föreskrifterne i afseende på publicitets införande vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar skola inflyta i RiddarhusQrdningen, eller blott i OrdningsStadgan. Jag tror det böra först afgöras, om blott principen skall i RiddarhusOrdningen uttryckas, då sedan detta blifvit bestämdt, man torde komma i tillfälle att discutera och besluta om de reglementariska föreskrifterne. —- Jag har visserligen ej någon förkärlek för det förslag RiddarhusUtskottet afgifvit, utan har med Den i April f. m. 33 nied nöje hört de anmärkningar, som deremot blifvit gjorde, Hvad som likväl hufvudsakligen blifvit klandradt, är Utskottets förslag, att Åhörarne skulle i RiddarhusSalen icke få hafva på sig hattarnej och det är i synnerhet Herr Lefre'n, som fästat sig dervid. Men huru anmärkningsvärd denna föreskrift än må anses, torde åtminstone den värde talaren icke tillägga Utskottet såsom fel, alt man ansett Åhörarne höra visa Ståndet tillbörlig aktning.
ansågo sig' Fullmäktige, i betraktande af dessa, jemte öfriga, uti Fullmäktiges protokoll för den 13 December 1845 anförda, omständigheter böra bifalla den utaf Kongl. Maj:t i nåder äskade deposition; hvars belopp således af Riksgälds-Kontorets medel utanordnadesj och till fullgörande, å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, af merberörde dom insattes å Öfver-Ståthållare-Embetets Kanslis räkning i Rikets Ständers Bank ; hvarefter beviset angående denna deposition före den för vadeinlagans ingifvande utsatta dag Kronans rättegångs-ombud tillställdes.” ”1 öfverensstämmelse med derom, uppå Fullmäktiges förnyade begäran, framstäldt yrkande, och sedan en af några bland Baumanska arfvingarne väckt fråga om lyftning af en del utaf den deponerade summan blifvit slutligen pröfvad och afgjord, förklarade Kongl. Svea Hofrätt, genom Utslag af den 20 Maj innevarande år, Riksgälds-Kontoret äga återbekomma hela denna summa, emot det alt tili ÖfverStåthållare-Embetets Kansli aflemnades en af, Fullmäktige utfärdad förbindelse att, i händelse deruti uppgifna måls-ägander, eller någondera af deni, skulle förklaras berättigade att större eller mindre belopp af ifrågavarande medel lyfta, samma belopp, då de sådant styrka, uppå anfordran, genast till Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli återbära. En sådan förbindelse afgafs också af Fullmäktige under den 25:te i nyssnämnde månad; hvarefter Riksgälds-Kontoret i medlet af nästlidne Juni, återbekommit det belopp af 197,366 R:dr 32 sk., som Kontoret för oftaberörde ändamål deponerat.” Länet till staden ^ed inberäkning af de i 1845 års Revisions-berättelse, sid. 21, Wexiös äteromförmälda skuldsedlar för de låneunderstöd, som blifvit tomtägare i uppbyggande.
Natten såg ut att bli regnig. Han kom till stallet och knackade på dörren. Därifrån röt en rusig stalldräng: Ryk åt hälsingland3! Det var en hundsfott till gästgivare så ordentlig, som så tidigt stänger alla sina lider, portar och skullar! Prosit sergeant, här får du roligt, och är avbiten från hela mänskligheten. Jag går på en minut upp igen, för att se hur Sara håller god min och tar emot mig, och sedan går jag åter hit ned att skaffa mig gehör hos en sån sakramenskad hälsinglands stalldräng. Till detta förslag drevs han av nyfikenheten. Men han gick likväl först många gånger fram och tillbaka på den kantigt och gement stenlagda gården, varunder han ofta stötte fötterna och talade för sig själv. God natt! sade hon, det är sant; men hennes röst darrade litet därvid, det märkte jag: ljuvt, outgrundligt, såsom ifrån innersta hjärtat. Det kan förklaras som man behagar, och behöver inte betyda en fullkomlig likgiltighet eller ett bestämt godnatt, såsom avsked. Det kan vara tvärtom. Jag har lust att sätta henne på prov, plåga henne, och inte gå upp. Vi ser varann i morgon! alltså inte i kväll? Förut hade det likväl överlämnats åt mitt eget val att bestämma vilketdera jag ville? Jag skall pröva henne: jag går upp på en minut; en halvminut. Han steg sakta trappan uppför, gick den långa gången fram, satte nyckeln varsamt i låset, låste upp, steg in. Här var tyst. Han nalkades i halvmörkret. Saras kläder låg ordentligt på en stol avlagda och hopvikta. Hon själv? Han sträckte fram huvudet att se. Hon sov redan, med ansiktet vänt emot väggen. Alberts första känsla var en sval hänryckning; ty utan att vara poet, än mindre svärmiskt religiös, men rätt och slätt som underofficer, anslogs han oemotståndligt av en så enkel och stor frihet, en så ren och oskrymtad dygd. Hon ... utan att veta om han inte ändå skulle återkomma, såsom han nu också i sanning gjorde ... hade lagt sig tryggt och friskt, och genast somnat, utan inre uppror, utan farhågor, utan fraser, utan historier. Men Alberts nästa tanke var mindre angenäm.
Sländers beslut i anledning af Statsoch Baneo-Ulskotlens under N.-o 5» afgifna Betänkande, dels wek deraf, att lika litet några behållningar för Riksgälds-Contoret, sorn medel hörande till Låne-fonden för jordbruket, nu kunna blifva ali insätta, sami med uteslutande af förbudet för Cassa, som i Banken eger Credilrvrätt, a.Lt medel insätta, såsom öfverflödigt, då ränta för dvlike Credit'.v till Banken erlägges, så alt någon fördel för dylike Cassör ej kunde uppstå genom Creditivens begagnande för medels insättande å Bankens upplåningsTäkniug. Punkterne 5, 6 och 7 äro lika lydande med §§. 34, 35 och 36, pag» »44 0°h *4^- Punkten 8 grundar sig på Rikets Högloft, Ständers meddelade bifall till 24 punkten litt. g i Utskottets Utlåtande N:o 16; dervid lik väl Utskottet ansett sig böra föreslå ett så beskaffad! tillägg, att, i händelse af det för Handelsoch NäringsDisconten bestämda Creditivs anlitande, låne-rörelsen icke, för en brådstörtad återbetalning deraf, måste, för en eller flere föredragningstlagar, i nställas.
Majrts nådiga öfvervägande få hemställa frågan om beredande af tillgång till den summa af 92,495 Thaler, som Sverige borde för siri del i lösen för Stade-tullen till Hannover utgifva. I detta Kongl. Majds Nåd. Proposition N:o 39. 9 ' ' I delta afseende anförde Departements-chefen i underdånighet: Hvad Departements-chefen sålunda yttrat och hemställt, och hvari Stats-Rådets öfrige ledamöter instämde, behagade Kongl. Maj:t till alla delar i nåder gilla; hvarjemte Kongl. Maj:t befallde, att nådig Proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protoeollo Rudolf Adelgren, M:o 39. Arik. till Exp.-Utsk. den 28 Nov. 1862, kl. 2 e. ni. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer i fråga om anslag för fortsättning af de geologiska undersökning arne inom riket samt lifgifvande af derpå grundade Kartor; Gifven Stockholms Slott den H November lk03. Uti sin den 24 Oktober 1860 till Kongl. Maj:t aflätna underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens Sjette Hufvudtitel, förmälde Rikets Ständer, att de upplysningar rörande jordlagrens rigtning, sammansättning och beståndsdelar, malmers och bersarters utbredning, särskilda trakters större eller mindre lämplighet för odlmgsföretag och nya kommunikations-liniers anläggning m. m., som inhemtades af de geogriostiska profkartor öfver dittills verkställda geologiska undersökningar inom riket, hvilka blifvit upprättade af Chefen för dessa undersökningar, Professoren m. in. A. J. Erdmann, funnits vara af den värdefulla beskaffenhet att, förutom deras vetenskapliga intresse, väsendtliga fördelar skulle deraf vinnas för jordbrukets och andra näringars utveckling och förkofran; och anvisade Rikets Ständer, som ansågo allt skäl vara för hand att ifrågavarande arbeten vidare fortsattes enligt uppgjord plan, det af Kongl. Majrt Hill. till It. St.
De af Husets ledamöter, som understödt Utsk:ts förslag, synas mig utgå från den åsigt, att när man kan anförtro qvinnan att vid viss ålder sjelf förvalta sin egendom, bör man äfven tillerkänna henne rättighet att råda öfver sin person. Jag ber Hrr:ne härvid besinna, om dessa saker äro med hvarandra jemförliga och om de stå i det oskiljaktiga samband med hvarandra, som man här förmenat. Det är obestridligt, att qvinnan, mera än mannen, är omtänksam i afseende å handhafvandet af de angelägenheter, som kunna härröra af myndigheten, men helt annorlunda förhåller det sig, när qvinnan skall disponera öfver sin person, ty då ledes hon uteslutande af hjertats känslor, och hennes omdöme vilseföres då lätt i afseende å föremålets värde. Jag tror icke, att någon, som har erfarenhet att det menskliga lifvet, kan påstå, att qvinnan med samma lugn kan afgöra om sin hand, som om sin förmögenhet. Jag har sett flera fall, då qvinnan gift^ sig emot sina föräldrars råd, men i alla desea fall har också äktenskapet blifvit ytterst olyckligt och qvinnan har under hela sitt lif måst ångra, att hon icke litat till föräldrarnes lugna och pröfvade omdöme. Man har sagt, att, synnerligast bland allmogen, giftomannarätten ofta blifvit missbrukad. Jag tror, att så är händelsen, förnämligast till följd af högfärd och olika förmögenhets vilkor; men det är väl icke bevist, att någon skada deraf skett, och äfven om någon gång deraf förorsakats ett hjertelidande, är dock detta af mera öfvergående natur, än det lidande, som oundvikligen måste uppstå till följd af förbiseende af föräldrars vilja, ty detta lidande räcker hela lifvet. Hvad som i förslaget synes mig aldra bedröfligast, är, att enligt detsamma stadgandet skulle bihehållas derom, att föräldrarne äro berättigade att göra sin dotter arflös. I mili tanke är det en särdeles svår inkonseqvens att berättiga föräldrarne till vidtagande af en sådan åtgärd, när man förut förklarat, att dottern är berättigad att gifta sig utan föräldrars hörande.
Det hörer visserligen till lättnad i den allmänna rörelsen, att en vara, som icke utan svårighet kan uppmätas för hvar gång den i handeln omsättes, genom förvaringskärlets oföränderliga innehåll och den derå påsatta stämpel, som är ett bevis om innehållet, antages med samma tillförlitlighet som derest mätning vid mottagning skett; men ett sådant förvaringseller transportkarl kan icke derföre anses såsom målkärl eller statsmått. Frukttunnor till exempel hafva olika innehåll i olika orter, men deras innehåll har likväl alltid utgjort vissa kappar eller kannor, och således en viss del af statsmålet; köparen har fått se sig före, huru stor denna del varit, för att icke låta förvilla sig af den allmänna benämningen tunna; men möjligheten af en härigenom uppkommen förvillelse har emellertid utgjort en af anledningarne, att denna benämning nu ansetts böra från statsmålet alldeles utgå och ensamt tillhöra förvaringsoch transportkärleö, hvilka Wi ock tillåtit till justering och stämpling, dock utan att desamma må med kronomärke förses. Om Vigten. Det är i synnerhet hvad vigten beträffar, som rättelse påfordrats, och der Detta stycke är i hufvudsaken i enlighet med 1826 års förslag;, men åtskilliga ändringar äro nödiga ansedda. Så till> exempel är tjärtunnan ej omtalad såsom varande genom författningbestämd till sin storlek, lika öfver hela riket. De varor, sorn egentligen bestämmas genom vägning, torde ej böra här omtalas, då justeraren ej har något dermed att skaffa, hvarföre ock Kongl. Akademien uti underdåniga Betänkandet af 1834 föreslagit borttagandet af ordet » vägning.». Kongl. 3iaj:ts Nåd. Proposition, JY.o 6t. den Äfven blifvit af Oss vidtagen i en större omfattning. Genom bibehållandet af skålpundet (eller marken viktualievigt), som är den i handel och rörelse allmänt brukliga, till fortfarande enhet för vigtbestämmelsen, kan det nya systemet icke blifva främmande för någon, som känner det hittills gällande.
Grundlagens första anlåggning vore begånget,' örn ej Lagstiftaren förutsett, att Stats-oeconomiska mål borde behandlas, såsom Grundlagarne nu i allmänhet stadga, af det Oeconomiska Utskottet. Om sedermera en strof i nämnde Lagar influtit angående bildandet af ett, eller flere serskildte Utskott till årendernas jemnare eller skyndsammare gång, så kan jag dock ingalunda begripa, att hufvudsakerne, som angå Statens och hela Folkets välfärd, skola kallas ifrån de i Grundlagen föreskrifne Utskott, till ett Särskildt, hvilket, efter min öfvertygelse, endast kan tillskapas för något visst tillfälle, eller vid den händelse, att i de öfrige Utskotten skulle förekomma en mängd mindre mål, som drogo uppmärksamheten ifrån de vigtigare, och derföre gjorde ett sådant Särskildt Utskott af nöden. Min tanka är att de ordinarie Utskotten böra sysselsätta sig med Nationens årender, och den* na tanka jemte hvad jag i öfrigt nu haft äran vördsamt yttra, anhåller jag måtte i Protocollefc få inflyta» Grefve Lövenhjelm , Carl Axel: Det år ej min afsigt att med ett enskildt förhållande långe upptaga Ridderskapets och Adelns tid. Friherre Anckarsvärd liar af egen vilja framställt ett misstag som rörde mig, uti dess ytt-; rande i förmiddagspleno. Detta anser jag så berömvårdt, att jag för min del ej kan undgå att derföre betyga Herr Friherren min tacksamhet. Hvar och en kan under ett långt tal möj-* ligen falla uti Uttryck, som äro mindre väl val-» de, och derigenom kunna blifva sårande. Hvad Den 10 Februarii. mig enskildt angår, får jag förklara att jag aldrig ånrnar hvarken anfalla någon, eller försvåra inig niot personliga anfall. Herr Hjerta, Johan Gustaf: Må det til. låtas mig att lugnt utveckla deskål, hvilka föranleda mig att vederlägga de framställningar Herr Grefve von Platen gjort emot min ifrågavarande motion.
Jag skall nu ock alltid söka at föra sanningens spräk, skiljt fran bi-afsigter, fast jag icke kan yttra mig med den lyckliga wältalighet som sa osta höres innom detza murar. Det är beklagligen nödvändigt at Riksens Ständer utnämna en Thronföljare bland främmande Furstar, dä Försynen betagit Swea Rikes Innebyggare hoppet at fä en Ättling af den Konung som räddat sitt Fosterland, hwilken Ättling säkert skulle ärft Fadrens dygder och kärlek för undersåtare: Försigtigheten fordrar äf wen - Den iZ Julik. 3o5 wen, dä ivar Nådiga Konung, i anseende til redan ernädd hög alder, icke kan fora Riks Styrelsen sä länge man det önffade, Lil största smärta för hwarje redlig Swensk, at det ej för länge upffjntcs med walet af dest Efterträdare; men at nu genast strida dertil, anser jag likwal för min del) bade för tidigt och wädligt. Landet är genom ett flerärigt oförståndigt fördt krig utblottadt pä folk, och större delen af quarwarande Innebyggare äro utmattade af dryga pälagor, Eoldat-legor, Gärder, Skjutsningar, mistwäxter och dermed följande updrifne wäruprifer, samt genom saknad afsättning pä wanlige export waror. Desta förluster äro förstora, för at täla tilökning, Wi behöfwa lugn och hwila. Freden är säledes wär enda räddning och ett fortfarande krig deremot wär undergäng. Den förra mäste derföre sökas och i min tanka antagas utan afseende pä de större förluster af Länder dem fienderna ost fräntagit, hwilka wi äro för swaga at ätertaga. För at winna fred är det nödigt at allt det som kan aflägsna den, pä det sorgfälligaste undanrödjes.
Lag är stadgad, ej sällan haft den följd, alt tillfälliga yttranden, som, under samtal och utan bestämdt tillkännagifvande af stadgadt uppsåt, kommit att af någon fällas, äro vordne ansedde såsom hans yttersta vilja, och blifvit föremål för tvist, hvars utgång ofta helt och hållet hvilat på de personers samvetsgrannhet, minne och urskiljning, som dessa yttranden åhört och blifvit kallade att derom vittna; så, ehuru tillåtelsen att muntligen förordna om sin qvarlåtenskap ej bör vara någon alldeles lietagen, synes dock ett billigt afseende på lagliga arfvingars rätt, och angelägenheten att göra öfvertygelsen om testamentsgifvarens verkliga vilja och mening så litet som möjligt beroende af andras omdöme fordra, att berörde tillåtelse ej sträcker längre, än behofvet kräfver. Ett sådant behof kan åter ej antagas vara för handen, utan då någon är stadd i så svår sjukdom eller annan farlighet, att han saknar förmåga och tillfälle att skriftligt testamente upprätta. Öfvervinner lian sjukdomen, eller räddas han ur faran, och kommer han sedan i den belägenhet, alt han kan skriftligen författa eller låta författa hvad han förut muntligen yttrat, såsom gin yttersta vilja, men ändock sådant underlå - 342 Utsi-. Exp. Förslag till tinch Skrijv. N:o 144. ter; så må hans vilja skäligen anses vara förändrad eller åtminstone ej häfva varit stadgad och alfvarlig. På- dessa skäl och med anledning af hvad genom väckt motion i lika afseende yrkad t blifvit, få R. St. hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att i §. i 16 Cap. ÄrfdaBalken, sådan den, enligt Kongl.
– Då Bager och Bjugg, af hvilka väl åtminstone den förste ej mycket tänkte på efterverlden, icke dessmindre blifvit framhulpne dit: så vore det synd, om en man, som förenar bådas förträffligheter, ej skulle få sin uttryckliga önskan uppfylld. Det torde, på sitt ställe, kunna åstadkommas genom något lämpligt utdrag. Möjligtvis är obegripningen, eller missbegripningen, här en oförställd: vid några andra dylika tillfällen är den det visserligen. T. ex. vid denna sats: ”ingenting göres för sina fels skull, utan för sitt värdes; ett styckes merit är dess mening”; och denna: ”Don Quixote är, i högsinnighet, så långt öfver Cervantes som honom diktat, att detta qvicka hufvud visst aldrig hade mäktat göra sin dikt, om han ej ur Riddarsagorna hade tagit allt hvad i dessa tider inbildningen hade romantiskt och hjertat stort”. Bägge dessa satser ansåg Leopold, alldeles ärligt, för ett par höjdpunkter af förryckthet. Öfver den förra har dock Thorild sjelf förklarat sig temligen långt och ganska tydligt. Den sednare åter förklarar Leopold, i Thorilds ställe; men så, att man ser honom ej bättre förstå hvad Cervantes menat med sin roman, än hvad Thorild menat med sitt omdöme. Detta är en af de många hos Thorild förekommande märkvärdiga divinationer, i hvilka han, till en viss grad, har anticiperat sin efterverlds djupare ästhetiskthistoriska insigter. I en tid, då man i Cervantes’ namnkunniga dikt ej såg något annat, än en tokroligt hopspunnen berättelse om en stolle som läst sig galen på riddare-romaner, är det en minnesvärd aning om hjeltens höga tragiska betydelse och berättelsens höga poetiska värde. För Leopold inskränkte sig detta till en ”förträfflig skildring af en narrs ytterligheter”, gjord af sin auctor för att ”derigenom från en gängse dårskap rätta sitt tidehvarf”. Äfven denna stegras esomoftast genom sättet att anföra profven. Leopold låter honom t. ex. säga: ”Det kan väl hända, att ni har mera inbillning än förstånd”.
Förordningen om Sockenstämmor i Stockholms stad af den 16 Mars 1847. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 2 dennes på bordet lagda, Utlåtande N:o 69, i anledning af väckta motioner om ändringar och förklaring af Kongl. Förordningen, om sockenstämmor i riket, af den 29 Augusti 1843. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets, den 5 dennes på bordet lagda, Utlåtanden : N:o 101, angående behöfvandes undsättning under inträffande missväxtår; och N:o 102, i anledning af väckt motion om afskrifning af Westerbottens läns innevånares undsättningsskulder efter missväxterna åren 1830 med 1834. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-Utskottets, den 5 denneS på bordet lagda, Utlåtanden: Prot.-Utdrag den 9 April 1851. 223 N:o 25, öfver väckt motion, angående skyldighet för vederbörande att återställa eganderätts handlingar för utgifna fastighetslån; och N:o 26, i anledning af väckt motion om utvexling i landsorten af silfveroch kopparmynt. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Banko-Utskottets, den 5 dennes på hordet lagda, Memorial: N:o 27, med anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets återremiss af Utskottets Memorial, N:o 12, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1818 års början upplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande; och N:ö 28, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 16, angående J. N. Petterssons ansökning om eftergift af öfverränta. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 5 dennes, på bordet lagda, Utlåtande: N:o 70, i anledning af väckt motion om åtgärder för en förbättrad själavård i hufvudstaden.
Vid detta förhållande anser Utskottet motionären ej hafva saknat anledning till sin ofvanberörda framställning och får derföre hemställa, att Rikets höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af nådig föreskrift derom, att fogde-tjenare, som njuter lön på stat, före befordran till en sådan tjenst, ålägges undergående af den examen, som för länsmän uti Kongl, brefvet den 22 December 1841 blif vit föreskrifven, samt, då han fullmakt erhållit, allägger den i 7 § 1 kap. utsöknings-balken bestämda ed, tillika med den vanliga trooch huldhetseden. Utskottet kan deremot icke tillstyrka, att kronofogdarnes enskilda skrifvare-biträden böra tillförbindas att en sådan examen och ed aflägga, emedan deraf skulle följa, att ansvaret för deras åtgöranden i tjensten öfverflvttades från kronofogdarne på dem, hvilket för det allmänna synes mindre gagneligt, utan för af denna anled ning hemställa, att motionärens förslag i denna del må förfalla. Stockholm den 22 Juni 1848. Reservationer: Af herr Hedenstjerna, W.: ”Jag kan ej dela Utskottets åsigt, att kronofogde ofta måste vid indrifning af allmänna medel begagna icke allenast fogde-tjenaren, åt hvilken lön på stat är anslagen, utan ock sina öfriga biträden, som benämnts uppbörds-skrifvare, samt att den stadgade länsmans-examen är nödig blott för fogde-tjenare, emedan de sjelfva skola stå i ansvar för sina åtgärder och försummelser, men icke för uppbördsskrifvare, enär de handla ej på eget utan på kronofogdens ansvar. Att kronofogde har andra tjenstemän ej medgifven rättighet, att verkställa embetsförrättningar genom sina enskilde skrifvare-biträden, utan att de af närmaste förman eller högre auktoritet blifvit dertill förordnade, kan icke slutas af någon författning.