Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sländet dermed böra förhäö, s enligt Allmänna Lagen och Kongl. Förordningen af den 9 Februarii I8o2; dock att Arrendes innlhasware ej mä betagas, att efter eget godtfinnande odla och till ä er anwända en större eller mindre del af den upplätna jorden. 4'v Slutligen pröfwar Ständet staligt, att dä Arrcndatorerne äro förbundne till Stängselstpldighet och deras egen Den 17 April. 739 egen päräknade winst mäste förestrifwa dem bästa sättet, att begagna d>n innehafwande Lagenheten, kunde rättigheten att nyttja betet ej inskränkas inom nägon wist utsatt titz. OA skulle bwad Borgare-Ständet i detta ämne beflutit, genom Utdrag af Protokollet de Respective MedStänden samt wederbörande Utstött wördsamt och manligen tillkännagifwas. klt Zuprs. S. D. Wid justeringen af Högloft. Erpeditions-Utskottets förstag till nnderdänig expedition, rörande läns upptagande pä Riksgälds-Contolrcts Obligationer och genom permanenta annuiteter, fann Borgare-Ständet, med afseende pä Högloft. Statsoch Banco-Utskottens förnyade utläkanden, om statens tillgångar, för sin del mindre lämpcligt att i den underl äniga strifwelftn införes orden: säsoin ungefärligen swnrcrnde mot de os undwikeliga utgifter, hrvartill att annan tillgäng saknas, särdeles som det, i Borgare-Ständets tanka, skulle medföra större stada än nytta för Statens credit, om k den till utfärdande Kungörelsen utsattes, att bristen af all annan utwäg gjorde länen nödwändiga.
nationell idrott, så är det rkidsporten; den pas sar vårt kynne och den h a r en praktisk betydelse för oss med våra långa vintrar. IDUNS JULNUMMER dens favoritidrott. Af våra i societeten mer bemärkta damer var det många, som förliden vinter hade bestämda ridtimmar i Tattersall. Bland dessa voro amerikanske ministerns fru, mrs Thomas, österrikiske ministerns dotter, engelske legationssekreterarens och danske legationssekreterarens fruar, lady Herbert och grefvinnan Brockenhuusen Schack, grefvinnan Bonde, född Dickson, grefvinnan Säger, född Moltke, comtesse Danneskiold Samsoe, ni. fl. Den flitigaste och skickligaste ryttarinnan är dock fröken Lotten af Ugglas, som dagligen rider sin egen vackra häst Flying, hvilken vid prishoppningarna hemfört så många första pris. Som en afslutning på vinterns ridlektioner följde på våren en serie schnitzeljakter till häst. Dessa jakter blefvo genast synnerEN DAMLEKTION ligen omtyckta, och fälten räknade oftast ett 40-tal deltagare, hvaraf damerna flerc gånger voro i majoriteten. Som lärospån och som gradpassering till fältridtklubbens jakter äro dessa Tattersalls lättare jakter af mycken nytta, ty de bereda ej blott ryttare och ryttarinnor. utan äfven hästarne. Fältridlklubben har ett högt anseende för sina sportmässigt ledda jakter. Men det fordras rätt stor terrängvåna och ridskicklighet att följa klubbens hundar, hvarför det ej är att tillråda annat än rutinerade ryttarinnor att följa fältridtklubbens master.
Som den följande punkten, den tionde, sammanhänger med den förevar, pä sätt Utsk:s betänk, också visar, hemställer jag om icke dessa båda punkter finge föredragas i ett sammanhang så att öfvcrläggningen om bägge kunde försiggå på en gång. Då i anledn. häraf II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle, att, i sammanhang med 9:de punkten, äfven den 10:de punkten, an g: de väckt motion om statsbidrag för inrättande och lind erhållande af eu landtbruksskola i Jemtland, företages lill behandling, ropades ja, hvarjemte Frih. Palmstjerna anmälde sig och yttrade: Dock likväl vill jag förbehålla mig att ifall omständigheterna sådant fordra, yrka propos. särskildt på den ena punkten och särskildt på den andra. Sedan härefter jemväl 10:de punkten blifvit upläst anförde Hr von Hartmansdorff: Jag är icke landtbrukare såsom hvar och en vet, men jag har sett de flesta, ja nästan alla Landskap i riket och deribland också Jemtland. Den, som kommer dit, finnér genast att det har ett helt annat skaplynne än den öfriga delen af Norrland. Det är, om jag så må uttrycka mig ett Östergöthland i den landsändan. Der är en jordmån på kalkgrund, med en växtlighet af annan beskaffenhet än vid kusten. Skillnaden i luftstreck mellan den och höglandet Jemtland är icke obetydlig. Det är väl i detta landskap genom dess högre läge och afstånd från kusten mera kallt än vid närmaste strand af Bottniska viken. Emedlertid finnas i Jemtland landsträckor, som lemna utrymme för betydlig odling, i jemförelse mot hvad nu äger rum. Man säger i allmänhet om Norrländningarne att de borde företrädesvis egna sin omtanka åt ängskötsel. Jag har under mina resor i Norrbotten yttrat detsamma, men merändels fått det svar att de år grödan blir mogen, är hon så god och ymnig att alla föreställningar i detta hänseende äro fruktlösa. 1 Norrland egnas också en upmärksamhet åt jordbruket, som jag icke sett på andra ställen t. ex. hvad gödningsämnen beträffar.
Jag får vördsamt hemställa,— efter de upplysningar, som nu blifvit iemnade, att afdelningen blifvit inom Ekon.TJtsk. utsedde att sammanträda med andra Utsk., och då den enda punkt, som kan anses vara af skiljaktig natur med den öfriga delen af motionen, är den, som rörer export-tullen och prohibitiv-systemets afskaffande, — om det icke kunde tillåtas, att motionen finge i sin helhet, sådan den nu befinnes, till Ekon.Utsk. remitteras. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att motionen afhandlade så väl näringsfriheten, som consulad-afgifter, navigalionsoch skeppbyggnads-skolor m. m., och förmodade det R. o. Ad. icke kunde undgå finna, att dessa mål voro af ganska olika beskaffenhet, hvarföre Hr Landtm, hemställde, om Ståndet behagade tillåta Hr Oxehufvud att få dela sin motion. Bifölls. H. R. o. Ad. åtskiljd es kl. Jj: till ii om aftonen. In fidem protocolli F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 12 Mars 1840. Plenum kl. 6. e. m. Justerades 3 prot.utdr. för förmiddagen och 3 prot.utdr. för eftermiddagen den 11 dennes. I anledn. af denna justering, begärde Hr Reutersvärd, Pehr Adam, att i ett kommande plenum få besvara de anmärkningar, hvilka af Hr af Dalström blifvit gjorda vid Ilr Reutersvärds motion rör:de mötespassevolancen. Ilr Den ia Mars. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorcr, att i stället för arne ledamöter i BancoUtsk., nemi. N:o 1662 Hr Nordenfelt, Olof, samt N:o iy53 Hr Hedenstjerna, fullm. Gr. Hamilton, Malcolm, och en ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon Utsk., nemi. N:o 844 H*' Tigerklou, fullm. Frih. Friesendorff, Fredr.
Underd. Tjörns befrielse från Kronoskjutsen, om ön; Ekon. Utskottets Betänkande, Vill s 57, 58, bif. af Adeln, ix s i36, af BorgareStåndet, ix s i3g, af PresteStåndet, ix s 148, af BondeStåndet, ix s i54> Torkinrättningar, Praemier för, II s 710 — 712. Tornerlijelms, ÖfversteLieutenanten A. F., Skuld till Malmö f. d. Discont, II s8i4, 1060 — 1064. — klagan, öfver förment lidande vid liqviden af denna skuld; StatsUtskottets Utlåtande öfver, IV 2. s 1245, 1246, bif. af Adeln, ix s 34o, af BorgareStåndet, IX s 354, af PresteStåndet, ix s 369, af BondeStåndet, ix s 379. Torpare, om inskränkning i rättigheten för, alt antaga tjenstehjon; Motion, remitt. till Bevilln. och Ekon. Utskotten, II s 1206. Bevilln. Utskottets Anmälan, att ärendet ej tillhör dess befattning, V 1. s 7, 8. Ekon. Utskottets Utlåtande, Vill s3io, 3n, bif. af Adeln, ix s i83, af PresteStåndet, IX s 189, af BorgareStåndet, IX s 191, af BondeStåndet, ix s iq5. Torpen, om byggnaden å Soldate-, vid Östgötha LifGrenadierRegementen , samt desse Regementens befrielse från Vakt - 3o2 göring i Wadstena; Motion, remitt. lill Ekon. Utskottet, II s 1291. Utskottets Utlåtande, Vill s 14^4—• 1467, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 101, af BorgareStåndet, IX 3.
Jag vill äfven statsskuldssystemet, då det med - Den 6 Augusti f. m. för stor nytta för efterverlden oell bördan således med rättvisa kan fördelas på efterkommande, såsom då medel erfordras, till gränsens befästande och dylikt; men jag tror icke, alt det är nödvändigt att börja nu för att så mycket säkrare i framtiden komma in på statsskuldsbanan. Jag är af den öfvertygelse, att sedan vår realisation gått för sig, våra creditlagar blifvit förbättrade och våra financer kommit i ordning, samt sedan verlden kan se, att vi vid hvarje riksdag hafva några millioner att disponera genom en laglig bancovinst, så skall det icke blifva svårt att mot pantsättning af en sådan tillgång erhålla den credit, man önskar. Det finnes i min tanke icke mer än ett enda skäl, hvarföre vi nu borde ingå i statslån, och detta skäl, som jag icke hört någon talare åberopa, är, att vi så illa skött den credit, vi förut haft, att det kan vara nödigt att förändra den opinion, som i detta afseende utomlands måste existera. Men jag tror, att äfven detta skäl upphör, då vårt läge och öfriga politiska omständigheter tyckas båda, att vi annu flera år skola få äga fred, hvarunder vi genom ett klokt ordnande af vårt myntväsende kunna visa, att vi inträdt på en bättre väg, i följd hvaraf vi icke behöfva uppoffra några summor för att återställa vårt renommée. Slutligen bar Hr Tham behagat bedöma afgifterna lios dem, som motsatt sig statsskuldssystemet. Jag har vid flera tillfallen anhållit, att man ej måtte ingå i bedömande af afsigterna, utan blott hålla sig till de ord, som på ena eller andra sidan blifva yttrade. Jag vill också nu suspendera allt omdöme om Hr Thams egna afsigter, och jag har ingen rätt att tro dem vara elaka; men jag hemställer, om icke, då man alltid återkommer till dessa förmenta afsigter att vilja verka missnöje mot Regeringen, man icke kunde tillskrif va talaren på den motsatta sidan äfvenså dåliga afsigter, hvilka jag dock icke vill relevera.
Den vackra bergningstiden hade varit så kort, de hade då oupphörligen måst med sina dragare ligga framme vid herrgården och hjelpa till med inbergandet af baronens säd; deras egen hade således måst stå ute på marken, och när de ändtligen fingo liten tid att sysselsätta sig med inbergandet af sin egen gröda, så var det nästan för sent, ty kornet var redan grodt i axen, och halmen måste till större delen utkastas såsom gödsel. Men hvem hade tid att i dessa glädjens tider tänka på sådana bagateller? Hvar och en är ju dessutom sig sjelf närmast. Stolt vandrade friherren af och an i sin präktiga våning, der dörrarne voro uppslagna mellan alla rummen. Och han hade ju skäl dertill, ty begge arfvingarne till hans namn voro genom briljanta partier in salvo. En vacker dag kom öfverkammarjunkaren grefve Dumfries med familj på visit, för att gratulera till det nya partiet. Baron Stjernfeldt hade på en tid mer än vanligt låtit sina förnäma grannar känna hvem han var, och han var fullkomligt herre öfver denna egna slags konst, att, utan att i minsta synbara måtto fela emot belefvenhetens fordringar, dock i sjelfva verket vara rätt ohöflig. Grefve Dumfries hade varit mycket rik, men hade haft ett par söner, som vetat lossa på de fångar arma, och att icke nu affärerna voro i det bästa skick, slöt man derutaf, att han sålde bort den ena lilla gården efter den andra. Detta gaf baron Stjernfeldt naturligtvis den mest giltiga anledning att låta grefven erfara sin öfverlägsenhet, och han släppte ej heller gerna något tillfälle ur händerna, att låta den stackars grefven umgälla sitt fel, att vara på vägen att bli fattig. I grefvens närvaro talade han alltid om, huru han funderade på att lägga den eller den gården under Tunanäs, hur han fann det fördelaktigare att lägga sina kapitaler i fast egendom, än att hafva dem utestående, och beklagade än den ene och än den andre af sina bekanta, som nödgades göra sig af med sina fasta egendomar, ty det vore alltid dåliga tecken o. s. v.
Af alla dessa skål hemtar jag anledning att, i motsats mot det beslut, hvartill Utskottets pluralitet kommit och, om möjligt, med ännu starkare bestridande af allt förslag om bangårdens förläggande, provisoriskt eller icke, uti Stadsgården, vördsamt tillstyrka Likets Ständer, att till vestra stambanans framdragande till Clara sjö och en bangårds anläggande derstädes, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Majrts förslag, måtte anslås en summa af 3.070.000 Riksdaler Riksmynt. För den händelse deremot, att Stats-Utskottets nyligen beslutade förslag att de kommuner eller enskilde, öfver hvilkas jord stambanor hädanefter komma att framdragas böra kostnadsfritt upplåta allt dertill nödigt utrymme, och att endast på detta vilkor stambanor skola efter de utstakade linierne utföras, skulle vinna Rikets Ständers bifall, lärer det nödigt anses att intet undantag för hufvu dstaden hårutinnan bör ega rum. Då emellertid anläggandet af en bangård uti Stockholm icke allenast upptager större utrymme ån uti andra städer, och i följd deraf, både till platsen och sjelfva byggnadens beskaffenhet, måste erfordra betydliga summor, ån äfven kan med fog anses vara ett företag, gagnande för öfriga delar af riket, åtminstone lika mycket som för hufvudstaden, vågar jag vördsamt föreslå, att den af Kongl. Maj:t föreslagna summa måtte, med afdrag till en del för expropriationskostnaderna, af Rikets Ständer beviljas med ett skäligen jemkadt belopp af 2.500.000 Riksdaler Riksmynt. “ af Herr A. O. Wallenberg: ”Inom Stats-Utskottet har jag sökt göra gällan de den åsigt, att stambanorna, utan i förvåg lagdt hinder för en sammanbindning i Bih. till 1!. St. Stockholm, nu skulle neddragas till Stockholms hamn vid Saltsjön, hvarest stationer borde anlåggas. Idéen om en enda centralstation i en stad, belägen på en mångd öar, anser jag otillåmplig.
151 lagligheteii, hvilka här blifvit frarnstälda. Man har fästat sig vid ordalagen i 23 § Ridd.Ordn., der det talas om inväljande af ny ledamot i st. f. ledamot i Utsk. hvilken fäll ledighet, samt velat deraf sluta till oloflighetcn all välja suppleanter för deni, som intet tillstånd alt uteblifva erhållit. Denna föreskrift har ej blifvit förbisedd i det förslag som Ridd.Utsk. vid förra riksd:n framställde, på sätt ordalagen i detsamma utvisa. De suppleanter, som bär ifrågaställes äro sådana, som behöfvas för att ersätta ledamöter, hvilka mot sin vilja och utan tillstånd, mäste uteblifva för sjukdom, eller andra tillfälliga hinder. Man har sagt, att det väl vore nyttigt hålla Uts>k:n fulllalige, men ej nödvändigt, emedan ärendena ändock kunde gå väl, blott de ledamöter som blifvit insatte i Ulsk:n vore goda. Således om Eleclorerne tillsatte en ledamot, som vore sä god som O, så vore del likgiltigt om de andre 5 funnes der eller ej. Men jag anhåller att få visa, det en ledamot, oaktadt en så stor duglighet, dock icke förslår. Förliden riksdag salt Const.Utsk. på 6 afdelningar, och på hvardera en ledamot af hvarje Stånd. Rade då Utsk. ej varit fulltaligt, så är det klart alt de 6 afdelningarne ej hade kunnat arbeta, utan blott sä många, till hvilka man fått en ledamot af hvardera Ståndet. Sådane förhållanden lill hvilka jag, såsom den siste af Adelns ledamöter varit vittne, kunna näf som helst inträffa, och man bör på dem vara förberedd. Man har talat om, att den Utsk:s-ledamot som ulan tillstånd vore frånvar., skulle, på sätt talaren uttryckt sig, vara utsatt för Ridd.fiskalens åtgärder. Men der finnas vissa orsaker till frånvaro, hvartill samtycke icke begäres eller tillstånd behöfves; det är t. ex. att vara sjuk. Deremot lärer hvarken liskalens uppmärksamhet eller böter hjelpa.
Detta hade dock icke hindrat förändringens vid - 16 Lug-Utskottets Betänkande N:o 15. tagande för de andra delarne af riket; och den omständigheten, att äfven Sverige egde ett och annat ringa odladt och folkfattigt landskap, som ej för närvarande vore i skick att emottaga en förbättring, hvars nödvändighet för öfrigt svårligen kunde bestridas, borde icke från rikets flesta innevånare undanhålla de ovedersägliga ' t.' O fördelarne af denna förbättring. Efter de sålunda angifna grunderna uppställde Lagkomitéen det förslag till bestämmelser angående detta ämne, som finnes upptaget i 2 Kapitlet af Komitéens förslag lill Rättegångs-Balk, Förra Delen. Emot dessa grunder hafva åtskilliga anmärkningar blifvit framställda af den sedermera förordnade Lagberedningen, hvars infordrade underdåniga yttrande angående domstolsorganisationen afgafs den 16 December 1842. I hufvudsaken anmärktes, att det för allmogen vore mindre angeläget att få utan dröjsmål anställa sina tvister än att också ega tider af fred för att sköta sina öfriga göromål. Utskottet har ofvan anmärkt, att friderna verkligen voro af betydenhet, då det var allmogens pligt att mangrannt inställa sig vid tingen för att sköta de gemensamma angelägenheterna, men numera vårdas dessa a! kommunalstämmor och landsting, och åtminstone i afseende på de förstnämnda har ingen fridstid blifvit ens ifrågasatt. Öppnade tillfällen lill rättegångars anställande tvinga ingen att dervid uppträda såsom kärande, och för svarande parter gifves icke ens nu någon frid, då det enligt Kongl. Förordningen den 27 November 1854 står kärande part öppet ali när som helst få urtima ting, blott han gäldar kostnaden.
Jag förutser, att den, som vill friköpa sig från beväringsexercisen, gerna vill vara fri när krig inträffar, och derföre synes mig bättre att man hade bestämt en lösningssumma för allt på en gång. Man hade derigenom icke lemnat tillfälle för en så stor mängd att friköpa sig, som nu är förhållandet; ty ehuru 100 rdr för begge årens vapenöfningar icke är en obetydlig summa för de mindre bemedlade, fruktar jag dock att ganska många skola begagna sig af denna, dem genom denna § gifna rättighet. Efter min tanke vore det önskligt, att så få som möjligt friköpte sig från exercisen; men då denna fråga tyckes hafva utgått från en ekonomisk synpunkt, så ligger naturligtvis deri den förhoppning, att denna hälft af beväringsmanskapet skall friköpa sig, och att man genom dessa medel skall kunna, utan att begära anslag af K. St:r, bilda underbefäl för beväringens exercerande. Jag, tror dock att, om man bestämt en viss friköpningsafgift, hvarigenom man vore fri både från exercis och att vid inträffande krig gå i fält, man vunnit ett bättre ändamål. Men som det ej är värdt att framställa detta förslag, hvilket, likasom andra modifikationer i bevärings - Den 23 Mij f. m. 39!» stadgan, behöfver förberedas inom allmänna opinionen, innan den framställes i representationen, och då jag dessutom erfarit att 2:ne Stånd antagit denna §, tror jag det vara lämpligast att B, o. Ad. äfven antager densamma. Man kan då under några år få tillfälle att bedöma nyttan eller skadan af förslaget, och med ani. deraf göra de modifikationer, som kunna anses nödvändiga. Eör min del anhåller jag om bifall till Utskrts förslag. Hr Mannerskantz: En talare har nämnt, att det vore önskligt, att någon förberedande utveckling i krigiska öfningar kunde ske inom socknarne vid skolorne; men att detta icke kan drifvas derhän, att den på detta sätt öfvade ynglingen blir tillräckligt skicklig för att möta fiendeu.
Ank. till Exp.-Utsk. d, 22 Jan. 1854, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af 20—25 0 i Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar den i8 Oktober 1854. Uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion har hr Grefve Taute, Henning Adolf, anfört, hurusom, oaktadt i senare tider, såväl Regeringen, genom anslag till Landtbruks-skolor, m. m., som enskilde personer, genom penninge-bidrag och goda föredömen, sökt uppmuntra landtbrukare, synnerligast allmogen, till ett bättre, efter nuvarande godkända theoretiska och praktiska grunder, ordnadt jordbruk, ett mäktigt hinder för framåtskridande i detta afseende likväl förefunnes, så länge icke hvar och en jordegare hade sin egolott skiljd från andras. En jordeägare, som hade sina ägor uti, som det kallades, skifteslag med sina grannar, vore nemligen ovedersägligen förhindrad att bruka sin jord på det sätt, som i hans tanke vore det förmånligaste och bästa, och kunde, vid sådant förhållande, icke ens sägas fullkomligt vara egare af sin jord. Väl vore genom Kongl. Majits Nådiga stadga om Skiftes-verket i riket den 4 Maj 1827 för en sådan jordegare tillfälle beredt att få berörde ogynnsamma förhållande aflijelpt, och i flere landskap, synnerligast i södra Sverige, hade laga skiften allmänt nog blifvit verkställda; men i de mediersta landskapen hyste allmogen ännu många betänkligheter vid att begära skifte.
Ett ledande vensterblad har väl nyligen innehållit en antydning om att man borde begära en starkare precision både af rättsfrågan och af det parlamentariska krafvet vid ministèrens sammansättning, men Verdens Gang, hvars stora betydelse just är, att den har en så innerlig uppfattning af den stora valmansbefolkningens känslor och gifver ett nästan instinkt-messigt klart uttryck, för den samma och för det stora flertalet af vensterns representanter — denna tidning framhåller att riksrättsdomen är den stora afslutande uppgörelsen med det förflutna, hvarför fordringen på en kommande ministère är: grundläggningen af en politik, som hvilar på det moraliskt politiska förtroendeförhållandet statsmakterna emellan. Och det är denna, med nationens sunda uppfattning öfver-ensstämmande politik, som lugnt skall bryta fram — kanske sent — men dock skall bryta fram, trots alla konstlade försök att blända statens chef och förfalska opinionen.P. S. Riksrättens dom är mottagen med åtminstone skenbart, märkvärdigt lugn. Vid stortinget väntade naturligtvis en större menniskomassa på domens afkunnande och största delen helsade med starka hurrarop stats * ministern; venstem hade efter bestämd uppmaning i venstems organer nästan helt hållit sig borta och de som voro tillstädes för-höllo sig alldeles tysta — mén redan ett par timmar senare hade staden fullständigt sitt vanliga utseende och i går afton antydde ingenting, icke ens grupper af menniskor. eller ifrigt samspråk, att något ovanligt försiggått. Afven utanför statsministerns bostad var tyst och ödsligt. Grunderna härtill kunna vara olika. För det första vet hö- ^ gern, att de två partierna i Kristiania äro vida mera jemnstarka än man efter valen skulle tro. Vidare är sjelfva ministérens sak för en stor del af högern temligen likgiltig. Högern har ofta varit lika så sträng i sin dom öfver densamma som venstern. Derjemte visa Kristianiaboarne en icke ringa benägenhet att vänta i att andra skola göra något, icke de sjelfva, men i synnerhet fins det en grund, som också i sig sjelf är tillräcklig, att det icke fins något nämnvärdt antal, som skulle vilja göra motstånd mot ett lagenligt beslut af någon af de konstitutionela statsmakterna, och att de andra icke funnit ögonblicket passande för intetsägande demonstrationer.
Stockholm den 15 Oktober 1859. E. A. LEWENHAUPT. Adam Lewenhaupt. J. Au g. Posse. Carl Bennet. R. Cederström. F. W. Leijonancker. J. A. Tornerhjelm. Alberl Mundt. BILAGOR TILL / RIDDARHUSDIREKTIONENS IllKSDAGS-BERÄTTELSE 1859. Bil. till Högloft. Ridd. o. Adelns Brot. vid i S,iö års Riksdag. 22 Sammandrag af Riddarhus-Kassans Iliifvinl Debet. Riksmynt Balans från ån' 1855. R;dr öre. Skulder: Friherre Casimir Sparre betalt för mycket ränta 187: 50. Friherre Thure Cederström d:o d-.o 56: 25. fi.fiss57 Utgifter år 1856. Honorarier 1,800: — Aflöning . 4,711: 25: Pension 125: — Extra utgifter 1,922: 78. Lifstidsränta till Major C. O. Munck 720: — Tryckning af gamla Riksdags-protokoller 850: — Ränta å Thamiska donationen . 365: 91. 10,494: 94. Afskrifning Utgifter år 1857. Lifstidsränta till Major C. O. Munck 7 20: — Tryckning af gamla Riksdags-protokoller 493: 75. Ränta å Thamiska donationen 365: 91. Utgifter år 1858. — Extra utgifter 1,229: 09. Lifstidsränta till Major C. O. Munck 720: — Tryckning af gamla Riksdags-protokoller 262: 50. Medaille öfver Presidenten August von Hartmansdorff 1,000: 88. Gratifikation till Riddarhusvakten 524: — Ränta å Thamiska donationen 365: 91. U,663: 61. Credit. Balans från år 1855. Tillgångar och Fordringar: