Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 32 sk. banko årligen, må till så stort belopp förhöjas, att den kan bereda tjenstens innehafvare en, åtminstone tarflig, bergning, far Kontoret vördsamt anföra följande: l:o. Orsaken hvarföre de vid årets slut outtagna löner ej finnas uti balansen inberäknade, utan i särskild räkning redovisas, härleder sig deraf, att som dessa löner utgöra depositions-medel, och uti Kongl. Maj:ts nådiga reglemente för styrelsen och ekonomien vid Flottans stationer, 107 §. 1 inom., stadgas: alla depositioner antecknas i en särskild dertill inrättad bok; 4:de moni.: deponerade medel fä icke med uppbörden förblandas, utan skola särskilt redovisas i kassaförslayet; så enär berörde §. oförändrad qvarstår uti omförmälda Kongl, reglemente, har Kontoret ej tilltrott sig böra afvika ifrån densamma; hvaröfver Kongl. Kammarrättens Ofverrevisions-kontor, vid granskningen af 1845, 1846, 1847 och 1848 års räkenskaper, ej gjort någon anmärkning. 2:o. Sedan, under ansökningstiden till den vid stationen lediga bataljonsläkaretjensten, ej någon sig anmält, tillkännagaf Medicine doktorn och Chirurgie magistern A. v. Betzen sig vara sinnad att ifrågavarande bataljonsläkaretjenst bestrida emot — 300 — vanligt arfvode af 1 R:dr 16 sk. banko om dagen, dock med tillstånd att få bo i förstaden Majorne, belägen £:dels mil ifrån stationen Nya varfvet, och enär dåvarande Stationsbefälhafvaren, Herr Kommendören C. G. Warberg, för undvikande af de stora utgifter, som Kronan för bemälte tjensts bestridande fått vidkännas, härtill lemnade bifall, blef bemälte Doktor A. v. Betzen af Kongl. Sundhetskollegium förordnad att bataljonsläkaretjensten från den l:ste Augusti 1850 och tills vidare bestrida; till följd deraf, utgick lönen för år 1851 ej till högre belopp, än 486 Rulr 32 sk. banko.
Ur Bogeman , Carl 646 Den Maj f. m. Adolph, beviljade ledighet, inträda såsom ledamot i BaneoTJtsk. ; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o io35. Hr Bråkenhjelm, Behr Reinhold, Hr Peyron, Gust. Ab raham, uppläste följande: Då jag nu begärt ordet, är det för att bemöta Gr. Frölichs här, sista pleni-dag, upplästa anförande, derutinnan den adle Grefven angripit Rrigs-collegii förvaltning. Jag har med all möjlig uppmärksamhet genomläst anförandet, men bekänner mig icke rätt kunna skönja hvad det egentligen åsyftar; hos mängden torde dock vissa uttryck kunna kasta en skugga på deri del af lrigjförvattningen, dit jag nu har äran höra. Den värde författaren nyttjar ordeu medeldass och s t a t s m e d e 1 - c I a ss, och gör en skilnad dem emellan, utan alt jag ens kan fatta den. Slutligen begagnas Franska ordet gaspillage. Jag har uti ”le dictionaire de I’Academie Francaise” eftersett delta ordets definition , och funnit gaspillage betyda — ”action de gaspiller, gåter, inettre en desordre, gaspiiler du papier, gaspiller du linge, faire des de'penses inutiles.” Således, mine herrar! en mindre sträng bemärkelse, hvilket äfven en annan värd talare, midt emot den som nyttjat ordet, sökt antyda; men icke dess mindre anser jag ingalunda collegium förtjena så beskaffade beskyllningar. Våra förmer, våra stränga controller, Kammarrättens granskning, och slutligen R. St:s revisorers granskning göra alltalylikt omöjligt; men skulle dea värde författaren närmare kunna uttrycka dess åsvftning , hvilken, som sagdt är, det mignu är omöjligt fatta, vidhålla sin uttalade tanke, samt tro sig kunna bevisa hvad han nog oparlementariskl emot ett embetsverk framkastat, uppmanar jag honom, så väl å egna, som cöHegu vägnar, ätt på vederbörlig ort anmäla saken, så alt den må ställas under lagligt skärskådande.
Men fåfängt hopp... Allt är förloradt, och vi äro här begrafne för alltid Mina ögon skola ej skiljas från dig, och i döden blir min sista syn fästad på mitt barn (Med skri) Och ända till denna tröst är den mig betagen... Mörker höljer oss... (Lampan kastar ett sken och slocknar.) (Hon faller med ansigtet till hans fötter. En paus , under hvilken är en djup tystnad, som räcker högst två minuter. Den afbrytes af bullret, som spadar, pikar och jernstänger göra under arbetet att öppna hvalfmuren till höger. Elvire, uppmärksam, lyfter opp hufvudet och lyssnar; hon sträcker ut armarna med häpnad och hopp, och säger:) Hvad ovant ljud bryter dödens tystnad, som herrskar under dessa hvalf Himmel! Hvem kommer till min hjelp? (En sten af hvalfvet lossnar och faller ner; genom hålet den gör kasta arbetarnes facklor ett sken som tindrar på theatern.) Gud! jag ser ljuset... Min son! Min son! Du befrias! Jernbäraren JERNBÄRAREN. SKÅDESPEL I 3 AKTER OCH 6 TABLÅER AF AUG. BLANCHE. UPPFÖRDT PÅ THEATERN Å KONGL. DJURGÅRDEN. ALBERT BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM. PERSONERNE. JÄGER, Häradshöfding. DAHL, Brukspatron. ANNA, hans dotter. AXELSON, Jernbärare. FRU STRÖMQVIST, Krögerska. EN SMEDSGESÄLL. EN ÅKARE. EN KUSK. EN BRYGGAREDRÄNG. EN DALKARL. EN VINDRAGARE. EN BONDE. EN POLISBETJENT. EN BONDGUMMA. EN BETJENT. EN SOTARPOJKE. BONDFOLK. KROGGÄSTER. _______ STOCKHOLM. TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1847. Första Akten. Theatern föreställer näringstället Blåa Duken.
Jag önskar antagande af Herr Hjertås förslag, att 3 procents ränta må gifvas för Obligationer på kort tid eller högst en månads uppsägning, och att det må vara BancoStyrelsen tillåtet, att på lång tid gifva högst 4 procents ränta. Herr Hjerta: I anledning af discussionen får jag föreslå ett sätt att undgå votering, nemligen att man först bestämmer räntans belopp å så väl Obligationerna, som Afskrifnings-räkningen, utan att tala om uppsägning. Jag skall gerna afstå från mitt yrkande att sätta Obligationerna på 4 procents ränta, och medgifva, att b procent må blifva den högsta. Jag anhåller således om proposition derpå, att Obligationerna må ställas på högst 3 procents, och Afskrifnings-räkningen på högst 2 procents ränta, såsom Friherre af Nordin föreslagit. Vi kunna sedan bestämma uppsägningstiderna, då jag äfven vill afstå från att yrka fyra månader, och i stället föreslå, att det må ankomma på Banco-fullmägtige att bestämma Obligationernas inlösen å vista eller efter en högst två månaders uppsägning. Friherre af Nordin: Med ^fägnad finner jag, att Herr Hjerta instämt med mig deruti, att räntan bör blifva högst 3 pro - » 74 Den i December e. m. cent för Obligationer, och högst 3 procent för Afskrifnings-räkning. Vi äro i dea delen sålunda af lika mening och ifrån ali tvist. Det återstår nu blott att bestämma, om Obligalionerne skola vara endast på uppsägning, eller både på uppsägning och å vista. Herr Hjerta vill skilja dessa olika slags Obligationer i afseende på ränteberäkningen; men det är endast med det vilkor, att alla Obligationer blifva på tid, som jag för min del ingått på högre ränta än 2 procent. Jag kan således ej medgifva den klyfning af frågan, som äskas. Jag tror, att vi böra framställa allt uti en och samma proposition, ty annars kan möjligen i en senare votering alla Obligationer blifva ställda å vista, hvilket icke vore annat än utgifvande af nya Bancosedlar med ränta.
Maj:t utfärdade, till följd af Rikets Ständers, vid en föregående Riksdag, derom gjorda underdåniga anhållan, samt då Kgl. Förordningen den 19 December 1827 verkligen finnes vara fullkomligen Öfverensstämmande med de allmänna grunder för tillåten jord-afsöndring, som i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 Nov. 1823 uppgifne blifvit; alltså kunna Utskotten, för hvilka det icke är tillständig! att ingå i bedömande, huruvida 1828 års Ständer rätteligen förfarit deri, att frågan såsom önskningsmål hehandlades, hvarken dela Hilders Danielssons yttrade tanka, att nu mera Rikets Ständers sanction skulle erfordras för Författningens fortfarande giltighet, Lagsamt Allm. Desv. o. Oec. Utsk. Uti. N. o 47•
Cederström åter har sökt vinna bifall till Utsk:s förslag för att derigenom få uttryckt, att det bästa vore att samma förhållande måtte fortfara, hädanefter som hittills. De skäl Frilen bjudit för sin mening, gå ut på att visa att det vore svårt att öfvertyga allmogen om gagneligheten för densamma att afbörda sig aflöningen lill Presterskapet på annat sätt, än sorn det nu tillgår. Jag ber likväl att få hänvisa till det förhållande, som vi nyligen hört Ridd.Sekret, upgifva, att just allmogen, här representerad af RondeSt. återremitterat till Utsk. den delen af frågan, som rörer sjelfva förvandlingen från del nuvande atlöningssättet till det, som blifvit föreslaget. Detta måtte vara ett uttryck, att allmogen öfver hufvud taget, skulle önska att få förändringen satt i verket, hvilken äfven hade till följd att sälta Presterskapet i ett bättre tillstånd till församlingen än hvad nu är fallet, icke så till förståendes likväl, som skulle Presten derpå göra någon vinst, ty han måste hafva lön, och den måste tagas af församlingen, fast medelbart i detta och omedelbart i det andra. Jag ber dessutom att få fästa upmärksamhelen derpå, att Presterskapet sjelf svårligen kan vilja behålla det aflöningssätt, sorn nu är förhanden, när man betraktar att en stor del af inkomsterne äro af beskaffenhet, att de ofta på stället förtäras, och icke utfalla i kontant, utan i matvaror och vi känna det förhållandet, att sällan blifva våra prester rika karlar. Jag hemställer om icke den opinions-yttring jag begärt i denna fråga vore både billig, ooh äfven af de förhållanden, som torde kunna vitsordas af flere, verkligen påkallad. Frih. Cederström: Att vid detta tillfälle afgifva en så beskaffad opinions-yltring, som den Frih. Raab föreslagit, vore att med detsamma gifva förnekelse åt R. o. Ad:s vid förra riksdagen fattade åsigt i ämnet; men jag inser icke att Frih. genom sin framställning härutinnan, skäligen motiverat en sådan förändrad öfvertygelse hos detta Stånd.
Stats Contoiret eller Riksgälds-Contoiret några medel äro att tillgå, sorn till ett sådant behof skulle kunna användas , har denna fråga blifvit öfver'emnad till Banco - Utskottet i med anmodan att yttra sig så väl häröfver, sorn regleringen af Götha Canal Bolags Discont-rörelse. Utskotten föreställa sig det Riksens Höglofl. Ständer desto heldre kunna göra sig i underdå» nighet förvissade om Hans Kongl. Majtts Nådiga Sanction å de förändringar i Götha CanalBolags Octroy, hvilka Riksens Höglofl. Ständer anse nödvändiga, som Konungens Nådiga afsigt är vunnen när, till Canalens fullbordande, tillräckliga utvägar blifvit utsedda. En oförändrad fortsättning af Bolagets financiella befattning lärer aldrig af Konungen i Nåder yrkas, om dea befinnes vara hinderlig för en sådan reglering af Rikets Penninge-väsende, hvarigenom, med åter* Den 17 Juli. 1551 återställande af Sedelmyntets värde j ett tillräckligt understöd må kunna lemnäs åt de tynande Näringarna, lieldst Konungens Höga rätt att, till TJndersåtares bibehållande vid Välfången egen* dom, vaka öfver allt som dermed gemenskap äger, icke af någon enskild Corporation må kunna motverkas. Och anse Utskotten i öfrigt sig äfven böra tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att derest icke Bolaget fullgör de vilkor som varda föreskrifne, Kongl. Maj:t i Nåder täcktes förbjuda det vidare fortsättning af Discont - rörelsen. Hvilket allt Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande vördsamligen underställes. Några Ledamöters särskilta meningar bifogas. Stockholm den 15 Juli 1815. På Högl. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnät Joli. Henn. Gyllenborg. Carl de Geer. - På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. E. A. Almqvist. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg.
Han svarar mig väl, att en sådan liten lapp lätt kan glida ner, när man har söndrigt foder i sin rock, detta bör man dock icke hafva, när man är John Hall, det skall jag påpeka för honom. Det farligaste är dock icke att ha tappat sedeln, men att icke ha saknat den. Man måste nödvändigt sakna en tusenriksdalersedel. Jag saknar en daler, om den ej finnes, där den bör finnas. John bör lära sig sakna åtminstone tusenriksdalersedlar, det måste jag påpeka för honom. I detsamma kom John in. – Godmorgon, käre far! Jag trodde jag skulle vara alltför tidig. Klockan är inte slagen half elfva ännu. – Det var half tio, jag stämde möte med dig, min son. Du har ett ganska slarfvigt minne, sir du. Sätt dig där, min son! Men stoppa först på dig din nyckel, som sitter i pulpeten. Jag för min del anser det säkrare alt ha mina nycklar i fickan än i pulpeten, och vid närmare eftersinnande tycker du nog detsamma min son. När du en gång ordnar din pulpet, hvilket du kanske beslutar dig att göra endera dagen, så finner du en bunt växelblanketter i vänstra hörnet. Det är jag, som lagt dit dem, ifall du vill skrifva en anvisning för en vän. Det är mera ändamålsenligt än att skrifva en sådan på baksidan af det här kortet. Blaren är intet respektabelt papper att presentera i kassan, men saknas han, är hela killeleken förstörd, och det är äfvenledes skada. Dessutom kunde baron Koskull tagit anstöt däraf, sir du, sir du. – Nej, det kunde han inte, det var han själf, som proponerade, att jag skulle skrifva anvisningen på ett killekort, och han sökte själf ut Blaren för att choquera gamle Herpel. – Man skall intet nöje finna i att choquera förste kassören hos John Hall. John skrattade: – Blef han choquerad? – Ja, det blef han. Men nu skola vi genomgå affärer. Det är knapp tid. – Min far stämde mig ej hit ner förrän half elfva – – Half tio, min son. Jag misstar mig aldrig – – Half elfva, half elfva, jag är säker på min sak.
Vid skedd föredragning godkändes: 1:© Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UtsLottets Betänkande, N:o 30, i anledning af väckta motioner, om Landsfiskals-tjensternes inindragning; samt 128 Prot.-Vldrog den IS Februari 18S4. 2:o Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 35, i anledning af väckt motion, om förbud för utländingar att med handelsvaror kringresa i landet. Den 15 Februari. Från flöglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag ankomna Nådiga Proposition till Rikets Ständer af den 13 dennes, om beviljande af ett särskildt kreditiv. S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottets den 28 sisth Januari och 8 dennes på hordet lagda Memorial, N:o 2, angående det från shtförflutna riksdag hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne, blef berörde förslag af Ridderskapet och Adeln förkastadt. Från IJögv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Expeditions-Utskottets följande Memorialer: N:o 4, till Herrar Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgalds-konlor, angående Rikets Ständers beslut i fråga om upplagan af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, samt prenumeration derå. Lades till handlingarne. N:o 5, till Herrar Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, angående förändring i tryckningen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll. Lades till handlingarne. N:o 6, till Rikets Ständer, angående förändradt tryck å Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll; bifölls. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag meddelade Nådiga Proposition till Rikets Ständer om beviljandet af ett särskildt kreditiv; och ville Ståndet härvid enhälligt hafva uttryckt den förhoppning, att Höglofl.
Stauber framlägga förs ftag, ej minbre tift ett lag t fåban fpftntng, utan åftucit tift be flera föråttbrttts gar, font meb anfebniug beraf Bltfma nöbtga t lag od) författningar. §• si. 3 ånbatnål att Bereba rättföfanbe tillfälle att få Urtima Sting utfatt, utan att hofrätts Itftåtelfc bertill må erforbraS, Bafiuc 28i, för 2Bår bel Bcflutat fåban föränbrtng af 4 .ftap. 2 §. 9tättegångS Sfteb anledning af beit utaf SDfj Beffutabe föränbring i lagfiiftniugcn angåenbe ftölb ocl) rån, f;aftue 28i jemrnäl, för 2Bår bet, Bcflutat en färfftlb författning, att, famtibigt meb beit i Berörbe pänfeenbe träba i mcrffampet, ccl) ptoarigenom, bets meb änbrittg af ccf) belS fåfont tillägg tift pluab i 23 Stalp. 3 §. 9iättegångSs 23atfeu, jemte bertill f)övaube författningar, ftuiteS ftabgabt beröm, att ltnber
Men — säger man — låt fritt valrätten till andra kammaren utsträckas lika långt som i det hvilande förslaget, ja ännu längre, blott att i den första kammaren inrymdes andra och lämpligare qvalifikationer; och här befinna vi oss alltså gentemot den andra gruppen af anmärkningar, de nemligen, som afse första kammarens bildande. Man Den 4 December. Man har nemligen velat finna sistnämnda kammare för simpelt sammansatt, för litet återhållande samt intagande en viss underordnad ställning tili medkammaren. Vid lösningen af det ingalunda lätta problemet att i vårt land bilda en första kammare, hade man visserligen åtskilligt att välja på, med stöd af exempel från andra stater; man hade herrehus, kungavalda ledamöter, vissa embetsmanna-kategorier o. s. v.; men jag är förvissad om att nationen känner sig förslagets förfaltare särdeles förbunden, att han, med förbigående såväl af alla dessa osvenska elementer som ock af försöket att göra någonting af ett medelst val nybildadt Riddarhus, vidtagit den lämpligaste, den sannt nationela utvägen att genom en anslutning till landstingen grunda ifrågav:de kammare på ett högre graderadt medborgerligt förtroende. Hvad den återhållande kraften angår, så har i vårt land en sådan icke kunnat sökas och finnas i annat än en fastare samhällsställning, högre lednadsålder, längre fortsatt utöfning af riksdagsmannakallet, och framför allt i det redan nämnda, högre graderade förtroendet. Man har äfven mycket klandrat olikheten i antal emellan de båda kamrarnes ledamöter samt obilligheten af rösternas sammanräknande vid vissa frågors slutliga afgörande. Men man synes bär ha förbisett först och främst hvad olikheten i numerär angår, att detta är ett inom de flesta stater allmänt och på goda grunder vedertaget bruk, och som nästan utgör ett axiom i dan moderna statsrätten, vidare hvad den förmenta obilligheten af sammanräknandet vidkommer, att utvägen, strängt taget, egentligen är att betrakta såsom en eftergift emot första kammaren, samt att vid beskaftningsfrågors afgörande tvenne så föga karaktärsskiljda kammares förening för tillfället till en enda utgjorde det lämpligaste sättet att lösa svårigheten. Emot den föreslagna census ha mycket stränga och sinsemellan mycket stridiga anmärkningar blifvit framställda.
Direktionen vidare, att genom inbördes testamente af den 30 Januari 1858, numera aflidne Hofmarskalken och Kommendören Johan Fredrik Aminoff och hans efterlefvande hustru Fru Anna Charlotta Aminoff, född Aminoff, förordnat, att, sedan endera af dem med döden afgått, en summa af 10,000 Rdr Ernt skall ur deras gemensamma bo till Eiddarhus-kassan utbetalas, deraf likväl 5 procent ränta årligen kommer att oafkortad tillfalla _ den efterlefvande makan i dess lifstid, men att efter bådas död räntan å nämnde donation, hvilken gifves namn af Hofmarskalken J. F Aminoffs och dess Fru A. C. Aminoffs donationsfond, skall, sedan först till Eiddarhus-kassan årligen afgått 50 Edr Ernt, fördelas i tre lika stora pensioner, att årligen tilldelas tre behöfvande flickor af adlig börd, och bland dem åtminstone en af testatorernes familjnamn, så vida någon i öfrigt dertill qvalificerad sökande sig anmäler. Dessa donationsmedel hafva likväl, i anseende till boets ännu icke afslutade utredning, hitintills icke kommit RiddarhusDirektionen tillhanda. Slutligen gifver Direktionen vid handen, att aflidne Enkefriherrinna!] Wilhelmina Wrangel von Brehmer, född Beckfriis, i lifstiden genom testamente den 10 Februari 1858 förordnat, att af hennes qvarlåtenskap en summa stor 10,666 Edr 32 sk. Egs skall afsätlas oell under namn af llecltfriisiska donationen till förvaltning af Eiddarbuset emottagas, för utdelning af räntan till testamentsgifverskans slägtinge, Fröken Eva Maria Sofia Eleonora Gustafva Horn i hennes lifstid, men efter hennes död till två fattiga Enkor efter Svenska adelsmän, hvilka Enkor Eiddarhus-Direktionen egde utnämna, att hvardera i sin lifstid åtnjuta halfva räntan. Efter att hafva anbefallt bevakning af detta testamente, har Direktionen ännu ieke erhållit någon säker underrättelse, huruvida inbetalning af de sålunda testamenterade medlen kan vara att påräkna.
Utlåtandet, K:o 26, bifölls; Väfnader: a) Bomulls-, Cambrick, etc. Utlåtandet, N:o 26, lades till handlingarne ; b) Corderoy och cordet, sammet och manchester samt satin och jean: Betänkandet, N:o 12, och utlåtandet, N:o 26, gillades ; c) Halfylle. Utlåtandet, INT:o 26, lades till handlingarne. 2:o. Föreskrifterna, angående credit-upplaget och transito-afgiften: utlåtandet, N:o 26, lades till handlingarne. 3:o. Tull-Taxe-underrättelserna : § 6. Utskottets i utlåtandet, N:o 26, afgifna tillstyrkande bifölls; § 7. med gillande af hvad Utskottet, i denna del, yttrat, lade Ståndet utlåtandet, N:o 26, i förevarande punkt lill handlingarne ; §§ 9 och 18. Utskottets uppskofs-lillstyrkanden, godkändes; §§ 25 och 30. Utlåtandet, N Föredrogos ånyo Siats-Utskottets utlåtanden: N:o 182, i anledning af dels Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositionsoch jordegaude-rätt till de så kallade kyrkohemmanen i Halland, dels serskildta 1 delta ämne väckta motioner: Bifölls; och N.o 202, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om bildande af ett National-museum: Af slogs. Frän Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Bevrllnings-Utskoltets på bordet hvilande utlåtande, N;o 26, i anledning af gjorde anmärkningar vid betänkandet, N;o 12, angående Tull-bevillningen, dervid Utskottets yttranden under rubrikerne Apotheksvaror och Bleckslagare-arbeten, ej specificerade, ansågs icke erfordra någon åtgärd; Broderade arbeten, andra slag:
Vill man åter konseqvent fasthålla den åsigten af saken, att fattigvården blott är en ekonomisk och juridisk angelägenhet, som står antingen i ett alldeles intet eller ock ett ganska löst sammanhang med religionen och moralen, hvilken åsigt de sammansatta Utskotten synas hysa; då har sannerligen pastor ej någon embetspligt att vara ens ledamot af fattigvårds-styrelsen, utan måste då stadgandet i den nuvarande förordningen vara det rätta, hvilket säger, att pastor är helt och hållet fri från fattigvårds-styrelsen, i fall han ej sjelf finner sig uppmanad att deltaga uti densamma som ledamot. Utom de skäl, som, hämtade från prest-embetels väsende, här ofvan blifvit anförda för den åsigten, att pastor bör vara ordförande i fattigvårds-styrelsen, finnas äfven andra skäl, som tala för denna sak. Om pastor är sjelfskrifven ordförande i nämnde styrelse, så skall icke ordförandeskapet komma alt så ofta bytas om, som eljest måste blifva händelsen, då ordförande väljes, enär sällan någon torde blifva ordförande längre än de 2:ne år, han dertill är nödgad: och jag behöfver ej här med många ord omtala den stora skada, som genom dessa ofta skeende ombyten måste tillskyndas fattigvården. Äfven skall pastor, som, i kraft af sitt embete, mäste snart komma i den närmaste beröring med större delen af församlingens medlemmar, inom kortare tid, än någon annan, lära känna dem och deras behof; och då denna hans kunskap årligen ökas, så mäste pastor vara den mest passande ordförande i fattigvårds-styrelsen. Slutligen bör man ej förbise den omständigheten, att i fall pastor ålägges att, i följd af sitt embete, vara] ordförande i fattigvårds-styrelsen, redogörelsen öfver fattigvården kommer att årligen af Högvördige Domkapitlen infordras och granskas, hvilket torde i många fall medföra stor nytta.