Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande visat o* foget af den beskattning, som hela samhället miste vidkännas tili fördel för någon viss cor - Den 28 Junii f m. poration, och för min del är jag öfvertygad; att hvar och en som sliter Svenska Fabrikater, betalar mera i bevillning till Fabrikanten än till Staten. Detta är en kort men sann teckning af Landets uppoffringar för Fabrikerne; nu förekommer att tillse verkan deraf på Fabrikernes bestånd och tillväxt. Att man, då den så kallade frihetstiden upphörde, insåg, att de till samma tid vidtagne anstallter, icke medförde åsyftad verkan, har jag förut omnämnt. Att Fabrikerne, 0- sgtadt det mera lämpeliga understöd de sedan den tiden åtnjutit, likväl icke vunnit någon tillväxt eller förkofran under sist förflutna 40 år, tror jag ej endast bevisas deraf, att, efter hvad hvar och en lärer medgifva, oloflig införsel af utländska Fabricater ej är mera sällsynt, nu, än i förra tider j utan ock kan inhemtas genom jemförelse af de Statistiska Tabeller, som äro att tillgå öfver Svenska Fabriketillverkningarne. De första någor1! lunda fullständiga uppgifter i detta ämna, som jag kunnat förskaffa mig, från den tid Manufactur-DiscontFonden inrättades, äro af 1783. Dessa uppgifter upptaga likväl icke varuqvantiterne, och då sedan berörde tid, dels myntvärdet betydligen försämrats, och varupriserne högst betydligt förändrat sig, har jag trodt lämpligast att, utan att vidröra varuvärdet, såsom ingenting bevisande, exempelvis anföra antalet af de arbetare, sorn varit sysslosatte och de stolar sorn funnits åren 1783 ochi8givid Den 28 Junii f, m. Rikets VäfveriFabriker, såsom de hvilka i allmänhet ansetts förtjena största uppmärksamhet.
Man har visserligen sagt, att det ingalunda är för att höja skatterna, men mig synes, att afsigten är alltför genomskinlig, för att någon vederläggning skulle beböfvas, Det är en gifven sak, att det är och blir en omöjlighet, att komma till en absolut rättvisa i fråga om taxering af jordegendom. Dess värde är underkasladt ouphöriiga vexlingar, hvaraf naturligtvis blir en följd, att för alt komma till en rättvis beskattning skulle dessa kommissioner ouphörligen förnyas. Man har äfven sagt, alt jordbruket borde dock högre taxeras, emedan i allmänhet deraf icke utgår mer än 1 procis bevilln. af inkomsten. Jag medgifver, att jordbrukets taxering är mycket olika öfver hela landet, men jag påstår, jalt om afdrag skedde af de fraier, som afgå, så är han på många ställen långt mer taxerad än embetsman eller näringsidkare, och har kanhända högst obetydligt öfver för sina egna nödvändiga behof. Jag anser, i likhet med Gr. af Ugglas, att med en återremiss under nuvande förhållanden ingenting kan vinnas, hvarföre jag anhåller om bifall. Hr Ribbing, Arvid: Det förefaller mig af de yttranden Gr. af Ugglas och Hr Palmcrantz afgifvit, som skulle de icke känna hvad som är i fråga, eller Hr von Hartmansdorffs förslag. Det innefattar, att vid förslag om en jemkning af bevillnin de olika länen emellan, sedan Taxerings-Komitéerna inom dessa län, emellan hvarje hemman rättvist fördelat dess taxering. Detta kan väl icke göras på något lämpligare sätt, än att man samlar försäljningspriserna för de sista 10 åren, och att man deraf skulle kunna inhemta hvad hemmanen inom hvarje län vore välda, tyckes mig alldeles klart, JVär man då visste antalet af hemman i länet, så skulle man äfven veta hvad jordvärdet i hvarje län utgjorde, neji när man det visste, så skulle ock den bevilln., sorn öfver hufvud för de sista 10 åren utgått, lätt kunna fördelas på hvarje län och sedan af Taxerings-Komitéerna utskiftas.
Om detta kan gä an för den förmögue enstilte individnen, sä blir der en sä myckel ffadligare princip dä frägan är om en hel armöes och flottas medlcinatwärd, som der mål later tanka och äfwen werkställa sig, akt någorlunda bibehålla mansVapeks hälsa i fält, hwilket wr ha exempel pä en läng lid af sista kriget i Pommern, innan armeen blek i fästning bloqnerad och i sednare lider beständigt pä cngelffa flottan' men, sedan en farsor en gäng sätt inrota sig, kunna icke en gang ett Englands resonrcer eller en he! här af läkare skaffa en sadan mängd sammanhopade sjuke nog werksam läkare och hwad wigligare är, sjukwärd, i synnerhet da man tillika försummar, akt noga skilja de sjuka frän de friska, de smittosamma frän alla andra, och reconvalescenrerne bade frän de sjuka och friska. Brist inträffar dä pä läkare, ej blott genom mängden afsjnka, utan genom läkares eger insjuknande af den febersmitta, som de ej i tid sökt mora, såsom i mära sista krig. Man afhjelper icke heller olägenheten af matrosernas insjuknande, genom art öka besättningen till en tredjedel öfwer behofweti ty just häri ligger en hufmudsaklig sjukdoms orsak.
teatrar, har genom sitt initiativ till upprättande af en verklig, från teatern skild undervisningsanstalt för bildande af sceniska konstnärer visat sig första, att teaterledningen bör hafva blick icke blott för det närvarande, utan äfven för framtiden. Han har otvifvelaktigt funnit, att man f. n. har anledning att frukta några elakartade baciller i teaterkroppen, hvilka, om de ej uppmärksammas och motarbetas, lätt kunna åstadkomma hela scenorganismens upplösning och tillintetgörelse. Han har insett, att så länge elevskolan stannar vid kgl. teatern, förmår hon icke, äfven med den omsorgsfullaste ledning, att skaffa de kgl. scenerna tillräckligt antal dugliga konstnärer. Otvifvelaktigt bör skolan, så vida hon skall kunna rätt uppfylla sin bestämmelse och så långt här varande förhållanden medgifva, inrättas efter ungefar samma plan som franska conserratoire de musique et de déclamation. Med en sådan undervisningsanstalt på fullt allvar vore första vilkoret för anställning vid de kgl. teatrame, att den sökande genomgått läroanstalten och funnits lämplig - att uppträda. På de af staten understödda scenerna ' skulle endast de bäste lärjungame tillåtas uppträda, men dessa skulle också vara därtill förbundne&gt; ett ingalunda obilligt vilkor för att njuta kostnadsfri undervisning vid läroverket och en nödvändighet för statsscenernas bestånd. Då skulle man ej på vår kgl. operascen fa höra personer, som ännu icke på långt när afslutat sina musikaliska studier, eller se sådana, som väl i musikaliskt afseende kunna vara ganska tillfredsställande, men icke det ringaste förstå att föra sig på tiljan, mycket mindre att genom godt dramatiskt spel understödja en kanske ganska vacker röst och godt sångsätt, Man har varit vittne till betänkliga brister i sådant afseende på kgl. teatrarne, nu senast hos en ung, vacker, behaglig sångerska med god röst, fröken Spångberg, hvilken i sitt försöksuppträdande såsom Pamina i » Trollflöjten » gjort mycken och otvifvelaktigt väl förtjcnt lycka i rollens musikaliska del, men visat sig sakna de mest elementära studier i dramatisk skådespelarekonst, detta ovedersägligt till skada för hela framställningen. Kommer ett verkligt konservatorium till stånd, bör sadant icke kunna hända.
Hj eltas anförande rörande den af mig gjorda framställning, torde det vara migtillätet, i Höglofl. Ridderskapets och Adelns minne återföra föremålet för min i gårdagens plenum väckta motion. Uppå Friherre Wetterstedts yttrande, i öfverensstämmelse med Ridderskapets och, Adelns välgörande och rättvisa afsigt, att förhöj i RiddarhusBetjeningens Löne-vilkor, liade jag äran, såsom Ledamot af RiddarhusUtskottet, nämna, att Cassans tillgängac Ven 22 Juli /*. ni. tilt ej det medgåfvo, så vida ej Höglofl. Ridderskapet och Adeln ville åtaga sig en förnyad Capitationsafgift, eller vidtaga andra utvägar till bristens fyllande. En sådan annan utväg trodde tag skulle kunna * L» vidtagas genom förmindskning uti RiddarhusDirecteurernas arfvoden, ifrån och med nästa Riksdag. Hvad i detta inål blifvit anfördt, skul« le till RiddarhusUtskotlet remitteras. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustafs Med den rätt, som är hvarje Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln förvarad, att föreslå förändringar i RiddarhusOrdningen, vågar jag vördsamt anmäla de betänkligheter, som hos mig uppkommit i anseende till ordalydelsen i 7:de §. af förenämnde Riddarhusordning. Der finnes stadgadt; ’’Är Adelsman vid Domstol ankla”gad eller lagligen förvunnen till brott, som ”å dess heder och ära gå, eller är brottet ’’af den egenskap, att det efter Lag ej kan ”med penningeböter försonas, bör honom ”för hans person ej inträde i Riddarhuset tillåtas, förr än han derifrån fullkomlig befrielse vunnit, etc.
Då hufvudorsaken, hvarföre en högre beskattning å bränvins-tillverkning blifvit af Utskottet föreslagen och af tre stånd bifallen, är, att tillgången på varan måtte minskas; och då destillationen befordrar detta syfte, anser Utskottet någon särskild skatt icke böra å destillationen läggas, utom den, sorn Taxerings-kommitté kan finna skäl att bestämma för idkaren, i förhållande till den vinst, han anses hafva af sin handtering. Hvad destillerings-pannans storlek och konstruktion angår, så har Utskottet ansett sig böra föreslå endast sådana stadganden, sorn bidraga att förekomma hennes användande till bränvins-tillverkning. Att mäsk och några till dennas beredande ämnade kärl icke finnas uti destillerings-verk, hörer jemväl till de nödvändiga forsigtighets-mått, sorn böra vidtagas. Imedlertid och oaktadt alla dylika kontroller, som kunna ligga i redskapens inrättning och reglementariska föreskrifter derom, är ändock att befara, det försök till missbruk och underslef skola kunna framkallas af den betydliga vinst, som tillverknings-skattens undansnillande erbjuder. Utskottet har derföre ansett en särskild bevakning genom tillsatta tillsyningsmän icke kunna undvaras. Då tillsynen vid destillerings-verk likväl ej kan erfordra den ständiga närvaro eller så fullkomligt upptaga tiden, som kontrollen vid större bränneri, har Utskottet antagit, att flera Särskilda Utskottets Memorial, N;o 7 destillerings-verk kunna ställas under uppsigt af en person, och att en fullt qvafificerad sådan skulle kunna fås för ett vida mindre arfvode än det, som Rikets Ständer beslutat för kontrollörer. Utskottet har derföre föreslagit, att en vid destillerings-verk anställd tillsyningsman arfvode skall bestämmas till högst 3 r:dr 16 sk. banko, och derutöfver honom tilläggas 1 r:dr banko, allt för dag beräknadt, till underhåll af häst, då liera, från hvarandra aflägsna destil lerings-verk under hans tillsyn ställas.
Niemand är den lättaste; Niemand ut! Men Niemand behagade icke; han satt orörlig i sadeln. Ifrig att vinna drottningens ynnest, framdrog en lättfotad fransk lutspelare vid namn Beschon bräder från stranden och begynte utlägga en gångbro. Han hade kommit så nära ringen, att han nästan kunde räcka den med sin utsträckta arm, lutade sig framåt, sträckte sig, töjde ut sig ... slutligen fattades blott en handsbredd. Då hade Beschon öfverskridit jämviktslagarna och låg sprattlande insjunken mellan den krossade isen. Två motsatta rop hördes bland åskådarne; det ena högljudt: till hjälp! det andra anständigtvis dämpadt: till botten med musikanten! Beschon var icke väl tåld för sin inställsamhet och för sin gunst hos furstinnan Eleonora Katarina, som sedan fick ångra denna bevågenhet. Några af sviten sprungo ut på bräderna och lyckades, ej utan fara, rädda fransmannen. Våt och frysande befann sig Beschon ej förr på det torra, innan han i denna sorgliga skepnad gjorde sin underdåniga reverens för drottningen. De votre majesté le très humble serviteur! Ja, jag ser nog, att Beschon är våter svarade Kristina med ohejdad munterhet men hvar är min ring? Den olycklige, han hade glömt ringen, såsom man i farans stund glömmer allt utom räddningen. Han var förekommen: den lille sergeanten hade slingrat sig mellan hans räddare, uppfångat den kungliga underpanten från ett flytande isstycke och framräckte den nu på sin värjspets med en honnör för drottningen. Ja, hvad vill ni jag skall göra, min käre Beschon? sade drottningen, allt i sitt muntra lynne. Äran är den tappres, men vinsten den klokes. Ni täckes mottaga min beundran och sergeant Niemand min ring. Efter detta lilla äfventyr återvände ridsällskapet i sporrstreck till slottet, där middag för alla serverades vid den kungliga taffeln.
Hon lofvade skrifva till jEjjet var under den misslyckade expeditionen Hfr till Vesterbotten sommaren 1809, m e d hvilken anföraren förvärfvade sig den hånfulla titeln » hertigen a f R a t a n ». Hvilken ande besjälade de trupper, som så ändamålslöst uppoffrades, visade sig bland annat däraf, att äfven en kvinna förmåddes deltaga i striderna, som det tyckes icke utan att göra gagn. H o n b l e f omsider upptäckt, o c h befälhafveren fann henne till och m e d värd ett erkännande, hvarför han afsände en » allerunderdånigste rapport » om henne till drottningen. Rapporten, hållen i Dumonstiers genom Lettres å Emilie modern blifna genre, med omväxlande vers o c h prosa, följer: Ibland de bragder, hvilka göra vårt fosterland å nyo sällt och redan stridens vapen fällt, jag nyss ett hjälteprof fått höra, som skall vår milda drottning röra och nu berättas oförstäldt. En soldat vid namn Servenius, af Eders Maj:ts eget regemente, hvilket vid alla tillfällen visat sig värdigt det höga namn, det fått äran att bära, har, enligt i underdånighet bifogade rapport från brigade-chefen, öfversten och riddaren friherre Boye, fått tillfälle — ty kärleken får det alltid — att vid truppens embarkering smyga med sig ombord sin hustru, som beslutit att lefva och dö vid sin mans sida. Hon bevistade i karlkläder affä- rerna vid Säfvar och Ratan, der hon, äfven sedan hennes man vid förstnämnda ställe blifvit skjuten eller fången, under fiendens eld hopsamlade tappad fiendtlig ammunition, med hvilken hon försåg många af sin mans kamrater, som bortskjutit sina patroner. Först då expeditionen till Piteå skulle afgå, upptäcktes hennes förklädnad, då hon redan åter stod färdig att åtfölja kommenderingen för att för tredje gången träda fienden under ögonen. Af dessa anledningar, o c h för att på en gång belöna tapperheten och den äkta troheten, har jag trott mig böra tilldela henne medaljen för tapperhet.
Om han också af sparsamhet icke hade velat bevilja det erforderliga 134 Dan 10 Juni f. m. anslaget, så borde han väl dock hafva angifvit jernbanans sträckning, emedan kännedomen derom är högst nödvändig, på det att ovissheten i dessa delar matte blifva skingrad. Jag tvekar icke att öppet uttala den tanke, att en bana, som anlägges norr om Mälaren öfver Giresta, omöjligen kan bära sig; men den kan ännu mindre göra det, om man i bredd med densamma anlägger en bana söder om Mälaren; åtminstone erfordras dertill en lång tid. Den naturliga följden af att antaga systemet af denna banas dragning öfver Giresta, är, att man måste vara betänkt på andra koramunikationslinier. Frih. Tersmeden har väckt förslag derom, och det är denna väg, som jag anser att man bör följa. Jag tror, att det är nödvändigt att denna bana anlägges och att den måste mötas från de södra provinserna. Det är af dessa skäl, som jag önskar, att man måtte komma till ett bestämdt resultat, och jag anser, att ovisshet härutinnan är sämre, än ett felaktigt system. Emellertid är det icke min mening att framställa någon proposition, utan mitt yttrande har blott varit att anse såsom en reservation, och jag hoppas, att E. o. Ad. skall finna, det jag gått öppet tillväga och icke döljer några afsigter i ena eller andra afseendet att leda denna fråga i framtiden uti en riktning, som är någon annan, än den jag öppet erkänt. Jag begagnar tillfället att yttra några ord med anledn. af en föreg:de talares reklamation mot en annan ledamots anförande. Jag får erkänna, att jag icke funnit den ringaste anledn. till denna reklamation. Jag har i den nyssnämnde ledamotens anförande funnit en allegorisk framställning; ty han har icke sagt, att majoriteten haft för afsigt att åstadkomma något ondt för landet, utan han har sagt, att följderna af dess beslut kunna blifva skadliga, och jag hemställer, huruvida det icke må vara hvar och en tillåtet, att om han finner någonting vara skadligt för sitt fädernesland, signalera detsamma och gifva det öppet tillkänna? Jag förnyar min förklaring, att jag icke funnit den ringaste anledn. till Frih. Cederströms framställning emot Hr Bildts yttrande.
Så t. ex., om vi vilja gå så långt tillbaka, som till 1812 års Riksdag, då Ständerna, på Regeringens propos., beviljade indragningsmakten på periodiska skrifter, sorglig i åminnelse, åt K. M., så synes det af protma, att det hade lyckats åstadkomma en enthusiasm inom detta Stånd för bifall deraf, hvilken icke var mindre än den, som nu visar sig att få bevilja det ifrågasatta anslaget åt H. K. H. Prins Oscar. Hade man dömt endast efter denna hänförelse, så borde man tro, att ingen enda talare skulle varit deremot; men det var likväl några få, som framställde varnande erinringar. De sågos icke för tilllället med blida ögon; men det har varit intressant för en eftertid att inhämta hvad i ett så vigtigt fall funnits alt anföra äfven å andra sidan. Det är af sådan anledning som jag, ehuru förutseende att hvad jag kan hafva att säga icke det minsta kommer att rubba det af R. o. Adrns af pluralitet beroende beslutet, likväl beder att få yttra några ord i ämnet. — Jag tillstår att jag icke kan, såsom en och annan ledamot gjort, lägga så stor vigt på den principfråga, sorn var före på f. m., att jag till följd af dess fall skulle se mig föranlåten att helt och hållet yrka afslag på det begärda anslaget. För att bevisa att jag icke ändrat mig sedan f. m., torde få nämnas det jag då förkla rade mig icke anse det oförenligt med den konstitutionella principen att bevilja ett personligt anslag för Prinsen. Det finnes emellertid några skäl, som jag önskar vid detta tillfälle andraga, för den meningen, att det af en del ledamöter i Utsk. ifrågasatta mindre beloppet af 70,000 Rdr årligen är fullt tillräckligt. Dessa skäl äro, dels sådana, sorn redan blifvit i utlåt, omnämnda, men icke tillvunnit sig tillräckligt afseende, och dels sådana, som ännu icke blifvit framhållna.
Uti lagen om tullväsendet den 20 Sept. 4845, g 429, är straff stadgadt för den tullbetjent, som under sin tjenstförrättning mottager någon gåfva af dem med hvilka han å tjenstens vägnar har att göra, när deremot intet straff är stadgadt för den, som gifver eller erbjuder en sådan skänk. Departementet, som är ense med kommissionen uti, att för sistnämnde fall bör stadgas straff, tror dock derjemte, att det tillika vid påföljd af straff bör vara kontrollbetjente förbudet, att emottaga gåfvor af dem, hos hvilka de hafva förrättningar. För så vidt kommissionen tillika vill hafva straff stadgadt för skattebetjeningen, måste departementet anmärka, att det anser sådant utan tillräcklig grund, eftersom skattebetje Bil. till Särskilda Utsk. Mern. Utlåtande. ningen, d. v. s. fogdärne, endast har att beräkna åfgiften i enlighet med de hållna mätningsförrättningarne, hvilka skola framläggas såsom bilagor till deras räkenskaper, hvadan således iiitet underslef å deras sida kan begås. Länsmännen äro ihbegripne under béhäiriningen »koiitrollbétjénirig.« iled hänseende härtill är g 28 i departementets utkast affattad. 8 56. Då det efter dennä lag kan gifvas åtskilliga förseelser, som icke kunna innefattas under de förut omförmälta stadganderna, men som likväl icke böra vara fria för straff, har kommissionen i likhet med i hvad andra länder brukas, såsom ordnings-straff, i förevarande § föféslågit sträff för dylika fall. Då straff för sådana förseelser hittills varit obekanta hos oss, har kommissionen tillika Jör tydlighetens skuld anfört en del exempel. Stadgandet härom Gnnes i departementets utkast under § 29. § 57. Kommissionen anför, att i den Preussiska och Svenska lagstiftningen är bestämdt, att hvarje brukare skall stå till ansvar för sin hustrus och sitt folks handlingar. Änskönt kommissionen anser ett sådant stadgande öfverflödigt, har hon likväl trott, att hon för fullständighetens skuld borde Upptaga detsamma, men med behörig försigtighet, för att ej utsätta brukaren
N:o 71, i anledning af väckt motion, angående befrielse för egare af skallefräsehemman från digifvande åf forsel-lön å rånte-spanmål; och N:o 72, i anledning af väckt motion, angående eftergift af arrende för Ä mantal N:o i Hårstorp i Dörby socken af Calmar län. S. D. Föredrogs och Indes lill handlingarne Stals-Utskollets den 3 -Uenriäs bordlagda Memorial N:o 73, i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet N:o 39, angående öfverlåtelse lili Allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och läns Kurhus begagnad tomt. S. D. Föredrogs ånyo och äfslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 29 sisllidne Februari och den 3 dennes bordlagda Betänkande N:o 31, i anledning af väckt motion med afseende å tiden Joe, beståndet af enskildt ingångne öfverenskommelse!* om pasloralters utgörande.'' nWhrif tRobnmren* noitiVrån Höge, Presle-Ståndet. ^ , | , S. D. Föredrogos mo ernat i noiJieouoiT r>sibcn arteM läno)} le nniubriuK i Fö o VL , N:o 63- i anledning af Kotigl. Majlis , nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från Bogomen ts-pas!m '‘-bostället; Westerhus, till. utvidgande al Jemtlands Hästjägareoch Fältjägare-korpsers mötesplats å Frösön ; Frof.-Utdrag dea 7 Mars 1860. N:o 64, i anledning af Kongl.
Men då de föreskrifter, som innefattas uti högstberörde författning, jemnförd med allmänna Lagen uti i5 Capitlet Handels-Balken, synas, i afseende både på villkoren för enskilda Bankers tillkomst och .grunder ne för utöfvande af deras för landet inflytelserika verksamhet, sakna den fullständighet, sorn påkallas ej mindre af sjelfva ämnets vigt, än afden numera äfven inom Riket, genom flere sådane Inrättningars uppkomst, vunne erfarenhet och i samma mon insedda behof af en bestämdare Lagstiftning i ämnet, och hvarförutan, för betryggande äfven af allmänhetens rätt och säkerhet, icke kan anses vara, å den Lagstiftande magtens sida, gjordt allt hvad på densamma ankommer, hafva de sammansatta Utskotten, med afseende jemväl å hvad Rikets Ständer vid sista Riksdag i denna del funnit, icke dragit i betänkande hemställa, det Rikets Ständer må, för deras del, besluta en fullständigare Lagstiftning i ämnet, än den, som nu finnes. Det förslag till Lag, sorn af Rikets Ständer vid sisla Riksdag beslöts, innefattade serskiide bestämmelser för Solidariske och Actie-Banker; och synes tillåtelsen till bildande äfven af desse senare hafva utgått fränden förmodan, alt, i annat fall, eller under den ännu rådande farhågan för inträdande i ett bolag, med så utsträckt ansvarighet, sorn i den solidariska innefattas, uppkomsten af enskilde Banker skulle mera försvåras och tillbakahållas, än som, å andra sidan, vore päkalladt af nödig omtanka för allmänhetens säkerhet, hvilken ansetts kunna tillfyllest betryggas genom de flere, jemförelsevis - Bancooch Lag-Ulsloitens Betänkande, JY:o r. »7 relsevis mera bindande, föreskrifter och controller, som för Actie-Banker blifvit uppställde.