Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s disposition 30,000 rdr såsom reservationsanslag, att användas till förbättring af de svagast aflönade komministrames lönevilkor, intilldess de genom den pågående allmänna löneregleringen blifva uppbringade till det belopp, som erfordras till anständig bergning, hvarvid likväl iakttages, att någon löneförbättring ej må komma dem till godo, hvilkas tjenster vederb:de nämnd, deröfver hörd, anser böra vid innehafvarens afgång indragas.» Härefter framställde FIr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många nej jemte några ja, sedermera propos. på afslag derå och antagande af Frih. af Ugglas’ ofvanomförmälda förslag, då svaren utföllo med många ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 9:de punkten. Ulskds hemställan bifölls. 10:de punkten. Hr v. Ehrenheim: Stats-Utsk:ts afstyrkande af min motion synes grunda sig på en annaD uppfattning af 1862 års förord - Den 22 Angneti f. m. 67 ning, än jag anser vara den rätta. Utsk:t anser nemi. att ett bifall till motionen skulle gå den pröfningsrätt i förväg, som K. M. förbehållit sig af de statsanslag i kronotionde, som ingå bland presterskapets inkomster, och tyckes stödja denna mening på föreskriften i § 9 mom. 2. Denna föreskrift innebär likväl, efter min uppfattning, ingenting annat, än att berörde statsanslag i kronotionde, som förut till större delen varit vid vissa församlingar fästade, numera få öfverflyttas till de församlingar, som för sitt presterskaps aflönande deraf äro i behof, men medgifver icke i öfrigt vidsträcktare dispositionsrätt af anslagen, än som förut varit för hvarje särskildt slag bestämd, och lemnar de i detta afseende befintliga äldre stadganden orubbade. Författningens ordalydelse talar, efter min uppfattning, för denna tolkning, och skulle dessutom vid sin tillkomst blifvit annorlunda behandlad, om meningen dermed varit att berättiga K.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 13 Nov. 1829- Preste-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. 16 Bonde-Ståndet d. 18 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, med förslag till förändrad redaction af y Cap. 3 §. Utsöknings-Balken. S. A. K. Hos R. St. har, genom väckt motion, Blifvit anmäldt. huruledes erfarenheten skall visat, att Gäldenärer, för att undvika betalning af ostridiga och fastställda skulder, företagit sig att, genom digtade afhandlingar, försälja ali sin egendom, dervid de dock förbehållit sig rättighet att, emot viss hyresafgift, egendomen innehafva, hvarefter de väl qvitterat köpeskillingen, som sålunda äfven blifvit oåtkomlig, men deremot af den föregifne köparen tilläfventyrs undfått en motförbindelse, att köpet, efter öfverstånden fara, skulle återgå; till förekommande af hvilka bedrägliga tillställningar samt af de för allmänna 'hxp. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Expeditions-Utslcottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 98. 45 iakttagande af hvad i g 17 är stadgadt, beslutas huruvida och till hvad belopp utdelning af vinsten skall ega rum. Hvad i öfrigt på förvaltningen kan hafva afseende, må likaledes vid ordinarie sammankomst under öfverläggning och beslut tagas, men, der ^ fråga väckes om utverkande af ändring i denna förordning eller förordningen angående grunderna för hypoteksföreningars bildande, må beslut derom ej förr än på nästa allmänna sammankomst kunna fattas. Sådan fråga måste vara skriftlig samt åtföljd af styrelsens och revisorernes utlåtanden för att kunna anses vid allmän sammankomst väckt. Bestämmande af arfvoden och aflöningar för ledamöterne i hypoteksbankens styrelse, äfvensom för bankens tjenstemän, ankomme ock på beslut af delegarne vid allmän ordinarie sammankomst “
N:o 49.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, huruvida numera borde lämpligen vara med ansvar förenadt, alt uti Rikets Ständers Bank förete invisning å någon räkning, der motsvarande behållning ej öfver en natt innestått; i hvilket afseende genom 133 § af nu gällande Banko-reglemente stadgades, att räkningshafvaren såmedelst och jemte det invisningen icke anlages lill inlösen, gjort sig förfallen att böta tre tor hundrade af hvad utöfver behållningen från föregående dag anvisadt blifvit; alt då ett sådant förhållande med någons invisningar inträffade tre särskilda gånger, sålunda, att emellan hvarje, gång räkningen kunnat genom penninge-insättning förstärkas, samt följaktligen å 3 särskilda dagar, skall, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 19 Augusti 1789, invisningshafvaren vara, utom bötes-ansvaret, underkastad den påföljd, att hans invisningar icke vidare hos Banken gälla, dock med rättighet alt på en gång anvisa och utbekomma hvad å hans räkning vid tillfället, elter afdrag af bötes-beloppet, kan finnas i be Bih. till 11. St. Förslag till anderd. Skrifvelse'N;o i62. håll; samt atl. han, i detta fall, för all framtid förverkat rättigheter) till räknings öppnande under annan litel, ensam eller samfäldt med andra. Vid sålunda påkallad granskning af dessa ansvars-bestämmelser har förekommit, att desamma, sedan längre lid tillbaka meddelade, egde lill ändamål alt förhindra missbruk af deri enskilda personer tillförene medgifna rättighet alt på Banken utfärda å mindre summor ställda, tryckta eller graverade invisningar, hvilka, genom att cirkulera man och man emellan och sålunda bibehålla sig i rörelsen, anlogo den med detta slags kreditpapper icke någonsin afsedda egenskap af mynt-representativ.
Detta förslag bör deremot afslås, ty det borde aldrig hafva blifvit väckt. Frih. Cederström: lag har redan i mitt förra, visserligen ytterst kortfattade yttrande inflätat, att jag anser Frih. v. Schulzenheims förslag vara aldeles formstridigt, det vill ju säga, oantagligt. Skulle nu R. o. Ad. sättas i tillfälle, att besluta deröfver genom bifall eller afslag, så skulle R. o. Ad. ju inledas i visser - 478 Den 17 Mars e. m. ligen icke någon sannolikhet, men dock en eventuell möjlighet, att fatta ett beslut, som elter min uppfattning vöre, lindrigare sagdt, mindre öfverensstämmande med våra grundlagliga former. På denna grund, och då jag tror, att man vid närmare efter* sinnande skall finna det af mig föreslagna beslut på ett tydligen kontrasterande sätt fullt motsvara beskaffenheten af Hr Frih:ns förslag, fortfar jag i min önskan att detta måtte oförtöfvadt »läggas till handlingarne»; det jag alltså äfven fortfarande vördsammast yrkar. Hr von Knorring, Oscar: Jag instämmer med Frih. Cederström och anhåller att R. o. Ad. ville lägga Frih. v. Schulzenheims förslag till handlingarne, Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats, dels att det ifrågav:de förslaget skulle läggas till handlingarne, och dels att detsamma mätte afslås, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på förslagets läggande till handlingarne och, då dervid svarades mångå ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Slutligen föredrogs, men begärdes af llere ledamöter ånyo på bordet, Gr. Liljencrants’, Gustaf Fredrik, d. 15 dennes väckta förslag om inbjudnings aflåtande till Bonde-St. att biträda det beslut, som K. o. Ad., i likhet med Preste-St., fattat i afseende å 2:dra punkten i Stats-Utsk:ts lltlåt. N:o 54, i ani. af K. M:ts Nåd.
De svårigheter, som kunna finnas för Domaren alt afdöma ett mål, böra icke heller, enligt min tanka, föranleda till det budet, att ett slikt mål icke må upptagas. Jag kan icke heller inse, att ai brättens utsträckning utöfver 9:de ledet skulle i betydlig mon verka till osäkerhet i egandeoch besittnings-rätten, enär densamma måste genom viss prasscriptionstid vara skyddad emot klander. Ankom till Exp.-Utsk. den i3 Sept, 1834. Betänkande, öfver väckta motioner, om utsträckande af testamentsfriheten och af rättigheten att genom gåfva upplåta fast egendom, samt om ändring i hvad nu stadgadt är, dels rörande grunden för bestämmande af vederlag för af händ arfvejord, dels ock angående bördsrätt och lösningsrätt i stad m. m. Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat följande i dessa ämnen väckta motioner, nemligen: 1:0 af Herr IV. F. Dalman, hvilken, med åberopande af de skäl, som uti motiven till 10 Gap. Ärfda-Balken i förslaget till ny Civil-Lag upptagas, föreslagit: "att testamentsfriheten måtte på det sätt utsträckas, att, då bröstarfvinge ej finnes, man md ega i testamente gifva all sin så väl ärfda, som förvärf da egendom, å land och i staden; men, då bröstarfvinge finnes, endast hälften deraf; i och hvarmed arfvinges rättighet att, i händelse arfvejord blifvit under någons lifstid bortgifven, vid hans död densamma återtaga, ej heller komme att fortfara, samt förbudet emot bortgifvande af stadsegendom borde upphöra, i vidsträcktare mon, än här ofvan finnes föreslaget; 2:0 af samme Motionair: att industriens fordran vore, att förmögenheten göres så rörlig som möjligt, och att sålunda alla onödiga hinder undanrödjas för den fasta egendomens förvandling till rörligt Capital, och det senares förvandling till fast egendom.
s 6a7 — 63o, lagdt till Handlingarne af PrcsteStåndet, IX 3. s 5, af BorgareStåndet, IX 3. s ii, af BondeStåndet, IX 3. s 22. BataillonsLäkare, om Löneförbättring för StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s i7G ■— 181, bif. af PresteStåndet, IX. s 73, af BorgareStåndet, IX. s 74, återrernitt. af Adeln, IX. s8o, bif. af BondeStåndet, IX. s 85, Befallningshafvande, Konungens, i Malmö, åklagad hos Justitieombudsmannen, II. s i027, io3i , io35. —• — i Wermland, åtal emot, II. s io37 —• io4o, 10G6— 1069. i Örebro län, åtal emot, II. s iio3 — nio. i Stora Kopparbergs Län, åtal emot. II. s nio — 1118. Befordringar och Afsked, om. Särsk. Utskottets Betänkande, XI. s u5, 116. Begrafningar, örn upphäfvande af Författ - 25 ningarne mot kostsamma. Motion remilt. till Lagutskottet, II s 1280. Utskottets Betänkande, VII i.s65,66, bif. af Adeln, IX s 181 , af PresteStåndet, IX. s 186, af BondeStåndet, IX s 193. Underd. Skrifvelse, X 1. s 155. RiksdagsBeslutet, §. 29. Beklädnads-Bidraget, om nedsättning i, för indelade armeen. Motion remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1188.
I betraktande af de fordringar, hvilka man i våra dagar med rätta anser en fullt ändamålsenlig inrättning för sinnes-sjukas vård böra uppfylla, hafva kommitterade icke lemnat oanmärkt, att undaurödjandet af förenämnde brister och olägenheter erfordrar mycken omtanka och stora utgifter; och ehuru kommitterade hyst den öfvertygelse, att Rikets Ständer, då de sjelfva tagit initiativet till en mera genomgripande förbättring af hospitals-väsendet i landet, icke skola underlåta alt beredvilligt anslå do medel, i saknad hvaraf, enligt Rikets Ständers eget medgifvande, denna vigtiga del af helsovården hittills icke kunnat på ändamålsenligt sätt ordnas, hafva kommitteradc likväl, för att i möjligaste måtto minska utgifterna, och för att icke löpa fara att se hela planen till den så önskvärda förbättringen gå om intet, till följe af de dermed förknippade kostnaders afskräckande belopp, sökt att, såvidt med ändamålets vinnande varit förenligt, tillgodogöra hvad som redan finnes att tillgå, och sålunda bemödat sig om alla de besparingar, hvilka, utan förbiseende af Rikets Ständers uttalade afsigter och Kongl. Maj:ts, i öfverensstämmelse dermed, gifna föreskrifter om förslag till ett systematiskt ordnande af hospitals-väsendet, kunnat åstadkommas. Med ledning af dessa grundsatser, hafva kommitterade, ibland annat, framlagt följande upplysningar och förslag: Vid Upsala liospitals-inrättning, i närheten af det så kallade nya hospitalet, behöfver en ytterligare hospitalsbyggnad uppföras, Bih. tilt R. St. Maj:ts Nåd.
Vår arbetsskicklighet är ringare, emedan näringarnas utveckling i Norden gått långsammare än i lyckligare lottade, tidigare befolkade och odlade länder. Hos oss brister jemväl sjelfva häfstången för all näringsdrift, capital till förlag, hvadan penningeräntan hos oss ständigt är hög, jemförelsevis till hvad hon är hos andra med oss täflande folk. Detta förhållande blifver ännu tyngre , genom den tröga af sättningen och det deraf följande bruket att sälja på lång credit. Fabriksägaren lider deraf mera än handlanden. Då andra för näringarna beqvämligare länder likväl uppmuntra en stigande varuförädling genom utförsels-praeinier, så äro dvlika afskaffade hos oss, der de måhända bättre behöfdes. Enär jag på alla dessa skäl anser skydd böra åt våra näringar fortfarande lemnäs, så uppstår frågan : hvaruti skall det bestå? Derpå svara mine varde motståndare: jo, uti höga tillI — afgifler, men ingalunda i förbud. Det hufvudskål, hvarföre jag anser tullafgifter allena vara otillräckliga, och förbud följaktligen böra fortfarande bibehållas, är, att tull mäste beräknas efter varans verkliga värde; hvadan man då icke egentligen kan taga varors vanvärden och underpris i beräkning. Men som de ofta nog inträffa på de stora fabriksorterna, så måste man, för att vara säker, utsätta en tull af hundra proc., — en åtgärd som faller i det löjliga och visar tullafgifternas vanmakt, utan en höjning, som motsvarar förbud, fastän benämningen undvikes. Skälen hvarföre vanvärden och underpris måste inträffa , äro dels ständiga, dels tillfälliga. De ständiga orsakerna dertill på sådana varor, som införas utifrån, äro att de, som tillverka i myckel stor scala eller för veridshandeln, göra på samma sätt som förläggaren af en skrift. På 5oo exemplar, som tryckas, .fördelar han vanligen kostnaden, så att om 3oo säljas, är han betäckt; återstoden inbringar vinst, eller kan, om så behöfves, varda uppoffrad. Sådant måste ock vara händelsen i den mängd fabriker, som tillverka modevaror , emedan modet vanligen icke räcker så länge som varulagret.
På denna tid har han ej hunnit läsa mera än de studerande vid ett bättre amerikanskt ' college ', hvilka på hvardera af dessa språk användt två år, när nämligen dessa två år, som visserligen ej alltid är fallet, efter grundläggande grammatisk öfning egnats hufvudsakligen åt läsning. Till ersättning eger visserligen vår abiturient en mera uppdrifven förmåga att sammanhamra ett scriptum eller formulera fraser, där han lyckas någorlunda väl undvika rena formfel, medan han dock ännu i vanliga fall åter och åter groft förbryter sig mot ordens rätta betydelse, stilens naturlighet och idiomens äkthet. Denna tvetydiga och med så mycken uppoffring af tid och arbete nådda vinning länder emellertid, det förglömme man ej, till ett mycket ringa fåtals verkliga fromma. Att läsningen af goda författare vid de allmänna läroverken äfven i gynnsammaste fall måste blifva ganska begränsad, är lätt att inse. Att den kanDE NYARE SPRÅKENS STUDIUM VID VARA LÄROVERK. och bör utsträckas längre, än som nu sker, synes emellertid visst. Det är ock vid den undervisning, hvarom här är fråga, som lärarens personliga inflytande kommer till sin fullaste rätt. Hans intellektuella och moraliska sympatier få nämligen därvid göra sig gällande och på ungdomen utöfva den lefvande väckelse, som det visserligen är den sitt kall rätt uppfattande lärarens plikt och privilegium att till ungdomens fromma bibringa densamma. Slutligen ett par ord om språket såsom vetenskap. Att det såsom sådan tillhör universitetet, är både påtagligt och erkändt. Men att landets bildade ungdom öfverhufvud ej borde vara alldeles obekant med de ledande resultaten af en vetenskap, hvilken spårar språkoch tankeutvecklingens inre lagar, hvilken leder oss tillbaka långt bortom historiens råmärken, och hvilken lämnar sitt bidrag till rasproblemets lösning och till tydningen af naturreligionernas uppkomst, det synes äfven nästan obestridligt. Något kan i detta fall uträttas genom den språkvetenskapligt bildade lärarens tillfälliga upplysningar och utredningar och genom så att säga parentetiskt inryckta språkhistoriska redogörelser i de högre klassernas läroböcker.
StatsUtskottet säger väl, att, föregående Riksens Ständers be - Den 18 September f. m. isi stut hindrar anslagets upphörande ; men detta sträcker sig blot; till fem år. Här finnes dess* utom ett äldre beslut af år 18Xb, sorn talar för min mening. Stockholms Stad har fatt Stallar och Ca serner för flere hundra tusende R;drs belopp |t sig uppbygde» då deremot ingen annan Stad fått understöd utan genom, lån. Stats,Utskottet uppgifver, alt S<aden erlägger inqvarteringspenningar Jag får upplysa, att öfrige Städer också göra det , ehuru jag ej vilt påstå att det sker i så vidsträckt omfattning , sorn i Stockholm. Men så mycket vet jag, att denna sistnämde Stad ingenting betalar till stallarSåledes anser jag det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att hvad sorn återstår af Andra LifGardets Casernbyggnad må gf Stockholms Stad fortsättas;; man må dertill använda inqvarterings-penningarne, eller enskilda tillskott. Hvilkendera, utväg man väljer, blifver Stockholm i alla fall ej så vanlottad, sora andrd städerna. Jag tillstyrker derföre afslag å det begärda anslaget för Andra Gardets Casern-byggnad» och påräknär att härvid blifva understödd af de Ledamöter, hvilka, lika med mig, anse Stålens bästa böra föredragas enskildte fördelar. Friherre Anckarsvärd: Jag anhåller, att af Herr Grefven och JLandtMarrka!ken blifva upplyst, antingen Betänkandet skall pu.nctevis af* göras, elier på sätt jag föreslagit. 13* Den 18 September f. m.
Men Veli svarade: ”syster, syster, fägringen är bra för solskenet och den vackra dagen, men den är dock ett lappri, den duger till intet i sorg och mörker.” Och när syskonen stodo och fröjdades åt solen, då sade Veli: ”Syster, sjung dock en gång för mig, äfven när jag kan se dig sjunga. Och hon sjöng så gladt och ljufligt, att foglarna utanföre lyssnade derefter. Ute i skogen spatserade konungen, för att få gråta i fred. När han satt oppe i slottet, så grät allt hoffolket med, och det blef så tråkigt, men när han gret i skogen, så låddes fåglarna alls icke derom, utan sjöngo helt gladt, som om ingen kung funnits, och det var sen också bättre. Men hur han gick, så gick han allt längre och så hörde han en röst som sade: Veli, Veli, solen är icke död! Och kungen blef så underlig till sinnes och tänkte att det var en förtrollad fogel, som ville trösta honom, och så gick han efter ljudet, för att få se fogeln, och kom till ett gammalt torn. Der hörde han en röst sjunga så vackert, så vackert, att något dylikt hade han aldrig hört. Och han gick allt närmare och lade sitt öra vid gluggen derifrån ljudet kom, och de båda barnen började åter tala vid hvarandra, och han hörde Velis röst och kände igen den och ropade: ”Veli är det du, lefver du?” ”Ja, far, och syster med; och nu hjelper du oss visst härifrån.” Och kungen blef glad, och ropade hela hofvet och alla sina soldater att komma och slå ned tornet; och så tog han ut barnen och förde dem till slottet, och hofskräddarne fingo så brådt om att göra röda kläder åt allt hoffolket, så att de sydde både natt och dag, men ändå hunno de ej så fort, som hoffolket ville. Och slägtingen, som ville döda prinsen och prinsessan, måste gifta sig med giftblanderskan, för att hon inte skulle sqvallra på honom, och så reste de sin kos, ty de tordes inte bli qvar, af fruktan att kungen kunde få veta huru allt hade gått till.
Vid denna § är yrkadt: af Herr von Mentzer, att deri förekommande ord: ”hvad han sålunda återlyfta får, ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften och” måtte utgå; varande till stöd för detta yrkande åberopadt att, enligt bränvinskontroll-byråns sammandrag för fjerde terminen år 1864 och andra terminen år 1865, bränvinstillverkningsafgift för dessa terminer skall blifvit erlagd för 13,601 kannor bränvin, som ej blifvit tillverkade, samt att detta förhållande troligen haft sin grund i vederbörande producenters misstag vid förskottsvis uppgjord beräkning af det kannetal, de ansett sig kunna åstadkomma; af Anders August Andersson från Östergötlands län, att, i händelse af så stor undertillverkning för heleller halftermin, återlyftning eller afräkning måtte få ske till 2/5 af det anmälda beloppet; af Beter Andersson från Blekinge län, att vid afslutad tillverkning bränvinstillverkaren, då han med kontrollörens intyg styrker, att det tillverkade qvantum understiger det, hvarför skatt förskottsvis erlagts, må denna skatt för underskjutande delen återlyfta. Ehuru det mången gång kan vara svårt att ega nödig kännedom om den tillgång på råämnen, som å tillverkningsorten förefinnes, samt åtskilliga oförutsedda omständigheter kunna inträffa, hvilka inverka på bränvinshandteringen, och oaktadt till följd häraf tillverkningen icke alltid kan på förhand fullt tillförlitligt beräknas, torde likväl den i förevarande § bränyinstillverkaren medgifna rättighet att, då tillverkningen ej uppgår till det belopp, hvarför anmälan skett, återlyfta en femtedel deraf, innebära tillräcklig eftergift i den allmänna grundsatsen att afgift skall utgå för hela det anmälda beloppet. Beträffande åter det särskilda stadgandet, att återstoden icke i något fall får understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske, så är detta stadgande påtagligen alldeles nödvändigt, såvida icke bestämmelsen om ett visst minimum för den dagliga tillverkningen lätteligen skall kunna eluderas. Det stöde nemligen i annan händelse en hvar fritt att anmäla sig för en tillverkning af 200 kannor, men i sjelfva verket icke bränna eller erlägga afgift för mera än 160 kannor på dygnet.
Det finnes nemi. i vårt land åtskilliga vilkor bestämda för jerntillverkningen; men månne lagstiftningen derföre kan eller bör bestämma, att jern ej får försäljas på credit? Hr Hjärne: Jag anhåller att i korthet få redogöra, hvarföre jag ej anser Utskms förslag antagligt. Det är nemi. efter nuvar. redaction alldeles overkställbart; ty en executor, sorn blir anlitad för en sådan fordran, som nu är i fråga, kan ej neka sitt biträde, då i reversen, som lägges Den 29 Januari f. m. 227 till grund för krafvet, ej står utsatt, för hvilka varor fordringen tillkommit. Det skulle således alltid blifva svårt att bevisa, att skulden tillkommit för brännvin, och i allt fall kunde det ej nekas fordringsägaren alt få executorns handräkning, då gäldenären erkänner skulden. Sätter man åter, i enlighet med mitt förslag, stadgandet såsom vilkor för minuteringsrättigheten, så har man icke medgifvit någon allm. minuteringsrättighet, utan blott en vilkorlig. Det linnes en annan § i författningen, som bestämmer, att K. M:s Bef:h:de äga att meddela eller neka tillstånd till krogrörelses bedrifvande, och den nu ifrågavar. § blir då endast en erinran till K. M:s Bef:li:de att icke meddela sådant tillstånd åt andra än dem, som förbinda sig att icke Sälja på credit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den af Utsk:n föreslagna 53 §. Ropades starka nej, blandade med ja. II. Ex. framställde derefter propos. till antagande af samma §, med den utaf Hr af Billbergh föreslagna förändring. Hr Hjärne: Den redaction, Hr af Billbergh föreslagit, liar samma tendens som Utsk:ns, hvilken R. o. Ad. nu afslagit, och den bör således äfven afslås; hvarefter jag anhåller om propos. på mitt förslag. Hr af Billbergh: