Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har väl ej sällan handt mig, att jag tillhört minoriteten inom detta Stånd; det torde, att domina efter de yttranden, man ännu hört, äfven blifva fallet i denna fråga. Detta har likväl icke bekymrat mig, då jag ägt medvetandet, att redlig vilja och afsigt led t hvarje ord, sorn hörts från mig såväl i andra sorn i realisationsfrågan; men det skulle smärta mig, om R. o. Ad. kunde tro min karakter tillåta mig något förnärmande mot personer, och det skulle sålunda äfven smärta mig, om Friherre Rantzou så fattat, hvad jag i afseende å honom yttrat. Jag sade blott, att jag så delade den öfvertygelse, han i det af mig upplästa anförande uttryckt, att, då jag icke tilltrodde mig större författare-förmåga än han äger, och då anförandet förut var lemnadt till allmänhetens kännedom, jag ville såsom mina egna tankar begagna Frih. Kantzous ord. Jag tror, att sådant bör anses långt ifrån klander. Jag har sagt, att jag önskat, att Hr Frih. ett år härefter må hysa samma öfvertygelse sorn nu; och så gammal jag är, är jag dock icke för gammal, för att emottaga och låta Öfvertyga mig af erfarenheten, om den framdeles skulle visa ett bättre resultat, än det jag ännu funnit anledning hoppas. Något personligt förnärmande emot Hr Frih. Rantzou kunde från mig aldrig äga rum, då jag för Hr Frih. hyser personlig aktning. Den no Februarii f. m. 43 Hr Nordenanckar: I anledning af Hr Rosenblads tvifvelsmål i afseende å tillförlitligheten af mina uppgifter om operationerna i Engelska Ranken, får jag blott med några få ord förklara, att jag icke hemtat dessa uppgifter utur Svenska tidningar, utan att jag deröfver läst classiska verk. Tvisten var nemligen, huruvida lånerörelsen skulle minskas genom att afslå lån eller att höja räntan. Då lagen förbjöd det sednare, så måste den förra utvägen begagnas.
Således förtjenar detta Utskottens skäl icke särde-, les afseende. Hvad angår de efter år 1787 skattlagde Sågqvarnar, hvilkas räntor Utskotten medgifva kunna förändras, så kunde angående dem enahanda föreskrift meddelas , som här ofvan i /gde punkten blifvit, till förekommande af förhöjning af Sågräntan, föreslagen; och då måtte ännu mindre betänklighet mot förändring i deras grundräntor före - Den 11 N o v e lii b e r f. m. i37 lomma, samt ägarne deraf icke utsättas för möjliga förluster och lidande, som Utskott ten förmena. Att endast antaga förslaget för hädanefter blifvande Sågqvarnar, dermed synes föga eller intet vara vunnet, på sätt Kongl, Majrt i Propositionen yttrat. Få äro ock de qvarnar af sådan beskaffenhet, soni hädanefter anläggas. På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, hemställer jag, att ifrågavarande Betänkande varder till Utskotten återre^ mitterad t. Herr Tham, Wolrath: Utskotten, som å ena sidan funnit skyldigheten, att ej framställa några förslag, hvilka kränka ägande^ rätten, hade skäl att föreslå afslag å den Kongl. Propositionen, då den åberopade KammarCollegii Utlåtande, sorn föreslår olika bevillning å Sågar öfver hela Riket, eller viss procent. Då KammarCollegium gjor^ de detta förslag, sedan Collegium i reciteu pmtalt, huru olika qvarnarne äro, och huru olika skogstillgångar finnas, funno Utskotten det skulle hafva varit oriktigt och oförsigtigt, om Utskotten tillstyrkt bifall till Kongl. Maj:ls Proposition. Den andra orsaken, hvarföre Utskotten ej kunnat fästa den mening vid Kongl. Majlis Proposition, som Herr Danckwardt nu yttrat, att grundTimtorne ej skola ökas, är, att den Kongl, 138 Den ii November f. m. Propositionen innehåller mångå undanta» som icke behöfvas.
Det är ingalunda min sak att yttra mig om, huru Ulricehamns Handlande och deras Handelsdrängar utöfva sin handelsrättighet, om del sker med lofliga, eller till största delen oloflige varor; icke eller om deras moralitet eller huru de i landsorterne framfara; och ännu mindre är det enligt med min böjelse att tadla deras förhållande eller göra dem några tillvitelser. Dock tror jag, att, om Allmogens handelsutöfning kunde, såsom afskild och för sig sjelf betraktas, så skulle grundade anledningar till klagomål, så väl emot Lurendrägeri, som sjelfva sättet, hvarpå Gårdfarihandeln af Allmogen utöfvas, om icke alldel es, dock till största delen försvinna. Jag förmodar detta destohellre, som jag känner vissa, både ibland Allmogens och Borås Stads Handlande, som gjort det för sig till en fast föresatts, att aldrig den ringaste lurendrägeri-vara skall komma i deras hus, eller under deras handtering i handel. Ortens behof af denna bi-näring, i anseende till, så väl jordens stenbundna och ytterst magra beskaffenhet, som allt för inskränkta vidd, i afseende på sådane platser, som möjligen stå att odla, är för mycket känd, och vitsordad af högre och lägre Embetsman och andre, som känna eller genomrest och sett denna ort, för Zagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. Nio 27. i5 alt nu af mig behöfva vidlyftigt beskrifvas. Den, som sett eller får se meranämnde ort, förmodar jag äfven skall medgifva, att ingen möjlig odling, som med ringaste förmon kan göras, återstår, samt att jorden brukas och skötes, icke allenast ganska val, utan ock, jag vågar säga, berömligt. Detta oaktadt, kan den dock icke, i de bördigaste år, framalstra fulla behofvet till ortens invånares uppehälle, ännu mindre lemna några bidrag till utskylders afbörbande. Invånarne i dessa Sju Härader, hafva icke uteslutande valt Gårdfarihandel» till sin bi-näring.
Men hennes genialitet och intensitet måste öfva ett starkt inflytande på alla, hur mycket mer då på den mottagliga A. Ch. Leffler, hvars klagan öfver Sonjas tryck är vekhetens vanliga protest mot en starkare personlighets inverkan. A. Ch. Leffler kunde t. ex. ej motstå att genomdiskutera sina ämnen med Sonja, tills hon miste lusten att utföra dem eller blef förvirrad i sin syn på karaktärernas psykologi, eller blef ryckt från sina till Sonjas idéer och arbetsplaner. Med afseende å Sonjas fordringar i vänskap gälde samma sak. Om A. Ch. Leffler t. ex. tog afsked af Sonja med orden: »Vi träffas ej i morgon, jag måste arbeta», utbrast visserligen Sonja i en ström af skämtsamma förebråelser: »Trolösa kvinna, nedriga varelse! Hur långt är då lifvet? Har man råd att spilla bort ett ögonblick af glädje? Det är för tokigt, jag tillåter det alls inte» o. s. v. Men hade Anne Charlotte, medan Sonja hemtade andan, passat på att upprepa sin önskan, skulle Sonja tagit skäl. Nu däremot blef förhållandet det alldeles motsatta mot hvad människor antogo, när de sågo den lilla, späda, i väsendet tillbakadragna, nervösa Sonja och den högväxta, lugna, säkra Anne Charlotte: den förra behärskade helt den senare. Men Anne Charlotte kände länge rikedomen i samlifvet så stor, att hon knappt blef medveten om trycket, förr än efter det, i Sonjas biografi så lifligt skildrade, samarbetet i dubbeldramat Kampen för lyckan. Detta arbete hindrade tyvärr för alltid Anne Charlotte Leffler att fullborda sitt eget, af rika personliga iakttagelser, af stort lifsinnehåll mättade romanämne (hvaraf blott ett kapitel publicerades i kalendern Svea 1888). Utomkring äktenskapet, var i planen djärfvare än något verk, A. Ch. Leffler någonsin kom att utföra. Hjältinnan var där nämligen en kvinna, som – då förhållandena omöjliggjorde hennes äktenskap med den man, hon älskade – dock icke ville försaka moderskapet. Hennes känsla af det berättigade i detta moderskap, framgånget ur en ömsesidig kärlek och ett klart, moget beslut, är så stark, att hon öppet erkänner och själf – dock ej i Sverige – genom sitt arbete uppfostrar sitt barn.
Maj:t för hvarje år faststälda arbetsplanen, äfvensom allt, hvaruti misshushållning kunde förspörjas, med rättighet att innehålla anslagen intill dess förklaring, som af B nco-Styrelsen godkännes, blifvit afleinnad, elier nödigt afseende gjordt uti det sorn till rättelse är uppgifvet. I öfrigt förbhfver Borgare-Ståndet vid de genom ofvänbemälte dess Protocolls-Utdrag af den 22 Juli meddelade beslut, samt har icke funnit skäl antaga, hvad Utskotten genom 12 :te punkten af deras nu afgifne Utlåtande tillstyrkt, angående sådana Actiers hembjudande till Riksens Ständers Bank, sorn genom försummad inbetalning, och efter viss tid, hemfallit Bolaget. Och skulle detta allt, genom Utdrag af Protocollet, de Respectiva Med Stånden vördsamt och vänligen meddelas. Ut! supra. Ex Protocollo C, M. Robsahm, S. D. Stats-samt Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottens den S4:de Juli afgifna samt sedan den 27 på bordet hvilande Betänkande^ angående Allmänna Spannerr ålt-Magazins-Inrättningen i Riket, föredrogs i sammanhang med Särskildta Utskottets i detta ämne Under den 10 Juli meddeldta yttrande, och fann Borgare-Ståndet för godt, att, med gillande af Stats-Utskottets anslag, i och för den nödiga Spannernåls-upphandlingen, för sin del förin ara, det målet för öfrigt i hela dess vidd till Kongl. Maj:t borde Öfverlemna^, med underdånig anhållan, det täcktes Kongl. Maj:t i sin vishet pröfva, hvilka Författningar bora vidtagas för vinnande af det ifrågavarande för B iket så vigtiga ändamål, cfvertygadt, att Kongl. Majus Landsfaderliga omvårdnad för Jordbrukets tillväxt och Näringarnes trefnad skall föranleda sådana åtgärder , hvilka ofelbart skola bidraga till allmänt väl och den genom dessa medel åsyftade nytta Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn.
Högv. Preste-ståndet har, till Lagsamt Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottens gemensamma behandling, remitterat en af herr prosten Osterman väckt motion, deruti blifvit föreslaget, att 2:ne nya årgångar af texter, upptagande de vigtigaste stycken af nya Testamentets skrifter, samt ordnade efter en viss plan och i ett visst sammanhang med hänsigt till kyrkans kalendarium och årliga högtider, måtte uppgöras, för att årligen, elter hvarandra, vid församlingens högmässooch aftonsångs-gudstjenster begagnas. Till stöd för nämnde förslag, har motionären anfört, att de utdrag ur Bibel-ordet, hvilka innehållas uti vår Evangeliioch epistel-bok, utgjorde de enda delar af den heliga skrift, som på nyssnämnde sätt begagnades vid den allmänna gudstjensten; men att allt det öfriga, som innefattas både i evangelisternes och i apostlarnes skrifter, såmedelst blifvit satt å sido, likasom det icke anginge folket eller icke inuehölle någon för detsamma vigtig och behjertansvärd sanning. Efter motionärens tanka skulle rättigheten till ett vidsträcktare begagnande af Bibel-ordet vid gudstjensterne äfven för presterskapet vara af stor båtnad, samt det menliga inflytande på homileten, hvilket nu förspörjes genom det tvång, som bunde honom vid samma, årligen återkommande, texter, sålunda afhjelpas. Nämnde förslag, hvilket varit öfverlemnadt till behandling jemväl af pastoral-afdelningen inom det Högv. Ståndets enskilda Utskott, hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten, jemte det af samma afdelning deröfver afgifne utlåtande, samt hvad i öfrigt vid motionens remitterande af åtskilliga ledamöter inom Ståndet blifvit yttradt, tagit under pröfning, samt deråt egnat all den uppmärksamhet, frågans vigt onekligen påkallar; och ehuru Utskotten, lika med pastoral-afdelningen inom det Högv.
DykeriStadga med 1805 års Förklaring deröfver, att det ensamt måtte tillkomma Städernas Magistrater, att förrätta alla så kallade Dykeri-Aiictioner i hvarje Stad å det gods, som i dess Tullfeam* mare-district strandar och skall försäljas, heldöt Tulloch Stad1 umgälder i aila fall skola derstädes utgöras, och alla sådana Auctioner dä kunde komma till Stadens Invånares kunskap, hvilket, dä Auctioner af KronoBetjeningen förrättas, icke alltid skall ske, och ganska ofta så sent, att Speculanter icke hinna inträffa å Auctionsstället, Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit anfördt och yrkadfc, men finner sig böra så mycket mindre tillstyrka bifall till Herr Palmborgs väckta motion, sorn, utom det, att Kongl. Maj:ts under den 22 December 1802 för Dykerioch Bergnings - Besv. och Ekon. litsle.
Pojkarna hade bedt Marie-Louise skrifva och säga, att det skulle vara » stiliga » böcker eller » styfva », jag minns inte riktigt, och Eva, du vet, 14-åringen hälsade, att tant Hilda vore rar, om hon skickade en bok, som inte vore så vanlig och inte med någon gammal, fånig kärlek uti, utan hälst som Kiplings Djungelboken eller Onkel Torns stuga, inte dem förstås, för dem har hon läst, men lika bra! Och hvad skall j a g ta mig till, kan du begripa det? Jag har inte tid att läsa igenom alla barnböcker, som strömma ut i boklådsfönstren vid julen, jag, som är så öfverhopad med extra arbete då. Och så pass mycket karaktär har jag då, att jag inte vill skicka barnen på Granhult något strunt eller kanske ännu värre. Ja, du skrattar du, men jag vet mig ingen lefvande råd. Nu tro de, förstås, därnere på landet, att det är bara att gå och fråga i bokhandeln — j o, pytt också! Inte kan man väl begära, att boklådsherrarna ska ha läst alla sagor och indianhistorier och Alcottsböcker häller, och för resten är det inte alls de, som skola ha böckerna, de vilja bara sälja, d e l » Min vän fann, att hon inte hade längre tid att dröja, och tog på sig kappan med betydligt gladare uppsyn, än då hon k o m, och just som hon var i dörren, sade h o n: » V e t du, Mathilda, att nog är det bra snällt af de där fruarna och fröknarna att ha så där mycket besvär — tänk, o m människor visste litet mer o m den saken, så blef väl byrån belägrad. » » Tala om det,&gt; sade jag. Och nu kommer Hilda säkert upp före jul på byrån och väljer åt alla barnen på Granhult. ELLEN WHITLOCK. H. Unders fntn, LAXÅ KYRKA. _ 7 IDUN — alla, huru mycket, mycket min vän gjort och varit för mig.
Jag anser således en sådan inskränkning af Konungens Höga Rätt att antaga föreslagna ändringar i Riddarhus-Ordningen, som Riddarhus-Utskottet åsyftat, för lagstridig, och ett praejudicat af yttersta våda, då genom dess tillämpning på Grundlagarne, betydligen skulle nedsättas Konungens för dessas orubbliga fortfarande lif så vigtiga prerogatif, att genom sitt bifall gifva kraft åt de ändringar, samtliga Riks-Stånden kunde anse tidens behof kräfva, och genom sitt veto förekomma dem, som ännu saknade den mognare pröfningen. Men äfven om det af Riddarhus-Utskottet föreslagna villkor icke vore lagstridigt, skulle jag ej tillstyrka dess bifall. Ålla de ändringar, vi i denna nya RiddarhnS-Ordning föreslagit, äro ju våra egna beslut, tillkomna efter förutgången mogen granskning och öfverläggning. Att de icke stå i det oskiljaktiga samband med hvarandra, att den enas antagande ovillkorligt fordrar de andras, har jag i ett förutgående yttrande visat, utan att någon ens försökt vederlägga mig. Vi lära således önska, att så stor del af dem, sorn möjligt är, erhåller den sanction, hagarne föreskrifva, för att vinna gällande kraft. Böra vi då handla, som stickna barn, hvilka om de ej få allt, hvad Den 21 December f. m. 241 livad de begära, förkasta äfven hvad de kunna erhålla? Nej detta vore icke öfverensstämmande med det lugn och den värdighet, sorn utmärker Sveriges första Riks-Stånd, och bör således icke kunna befaras. Med stöd af allt hvad jag anfört, får jag förnya min anhållan om proposition, sådan jag tagit mig friheten föreslå den. Herr Cederschjöld: Friherre Cederström har ganska riktigt påmint, att Riksens Ständer aga rätt, att pröfva och förändra vissa delar af Lagförslag, som från Konungen till dem blifva öfverlemnade; men jag torde derjemte få erinra, att Konungen sedan äger att pröfva, huruvida Han vill godkänna det ändrade Förslag, som från Riksens Ständer sålunda återkommit.
Lästafgiftsfonden, om Revision af, IV s. 4°7- Ytterligare utlåtande. V s. 276 — 281. — afgiflen, om upphäfvande af, för Fartyg som segla på Norrige. VI s. 3og—313. Löfås Silfververk, Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse derom. I s. 856—858. Löfving, om Pension för Direcleuren J. D. 11 s. 1804 — 1807. Löne-Besparingar å Ämbetsmäns aflöning; Utlåtande deröfver I s. 7g6—79g. — vilkoren, om reglering till förbättring af, för befälet vid indelade Armeen. II s. i443—*444' M. Ma gaziner, om anläggning af Distiäcteller Sockne-, VI 338 — 34*. Magazins-Directionen, i anledning af väckt motion att den våning allmänna, begagnat, måtte upplåtas åt Hcderv. Bonde-Ståndet. VI s. 212— 214* Ytterligare utlåtande. — Inrättningen, Betänkande om. IV s. 211—233- Särskilde meningar. IV s. 233 — 264. JVIagazins-Inrättningens räkenskaper och förvaltning, i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse rörande granskningen af allmänna, lis. 1012 — 101g. Ytterligare utlåtande. IV s. 6g4 — 602. V s. 8o5, Register. 25 Magazirrs-Inrättningens Förvaltning, öfver åtskillige al' Riksens Ständers Revisorer framstälde anmärkningar rörande. II s iioi 1104. Ytterligare utlåtande. V s, 352—378. V s. 378—4°4' Förslag till Jemnkningar i vissa delar af RiksStåndens Beslut. Yl s. 74 — 82, Särskild mening. VI s, 83. — om användandet af de Medel hvilka vid utredningen af, tillgångar oell skulder till Banken inflyta.
Dess ordalydelse tyckes mig ovedersägeligen innebära, att icke den eller den händelsen, utan samtältbeten af allmänna ärendernas behandling är densammas rätta föremål. Skulle ConfitutionsUtJkottet anmärka, säger Grundlagen, att StatsRådets Le, damöter uti deras rådflag om allmänna mått och /leg, icke iagttagit Rikets fannfkyldiga nytta o. sV. Det lärer ej kunna bestridas, att Rikets fannjkyldiga nytta vida mindre beror på hvarje serskildt råd, hälst i hvardagliga mål, än på Styrelsens allmänna tendens, yttrad i massan af dessa rådslag. Sådan torde väl äfven Utskote tets verkeliga mening hafva varit, då detsamma omfattat en tanka, hvilken jag så mycket mindre velat neka mig nöjet att anföra, sorn den synts mig både väl grundad och väl uttryckt. Den lyder sålunda : fäkert J,lall det icke väcka •någon undran, om en fritt, lugnt och betänkfamt granflicmde Beredning kunnat upptäcka mifstag och irringar, hvilka tilläjventyrs undfallit varfamheten i öfver läggningens ögonblick, ibland mängden af Janiman/låtande ärenden. Ofta på Skyndades b fliten af närvarande omfländigheter, och f lindom utträngde fannolikt fel/va fikens vigt formaliteternas omgångar. Huru skall nu detta så undseende omdöme kunna förenas med io7:de §:s tillämpning på några, så till sågandes, fristående facta? För att motivera denna stränghet borde ju antingen dessa facta vara af en vigt på helasamhället.som kräfde allvarsammaste åtgärd, eller ock, om mindre vigtiga, at ett antal och ett ömsesidigt samband , tiilräckeligt attutvisafStyrelsens uppsåtligen felaktiga syftning. Mea Den 10 Julii f m, i förra fallet stöde ju loö.te §:n der, med hej la sin fruktansvärda uppställning af Rättvisans Gudinnas attributer; och hvad det senare hänseendet beträffar, återstår helt enkelt att undersöka verkeliga förhållandet. I denna afsigt hsr jag fallit på den tankan att sammanställa antalet af acmärkningspunkteroa med mängden af de under senast forflutne
I Frankrike har man varit vida försigtigare, och jag vågar ej föreslå en sådan åtgärd här. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Den långt framlidna tiden ålägger mig att ej besvära R. o. Ad. med en vidlyftig undersökning af detta ämne. I korthet vill jag blott förklara, att jag gillar Utsk:s utlåt, med undantag af 2 och ;o punkterna, ang:de hvilka jag förenar mig med Frih. Ehrenborgh, Hr Stråle och Gr. Cronhjelm. Proportionen emellan metallisk fond och sedelstock är den ömtåligaste delen i all bankförvaltning. Att bestämma denna proportion på måfå, då den beror af en mängd inverkande orsaker, som nu ej kunna förutses, deribland af möjligheten att disponera Bankens fordringar, är äfventyrligt; och jag befarar, att bestämmandet af en sådan proportion än en gång kan blifva den klippa, hvarpå realisationen kan komma att stranda. Långt bättre är att, såsom Hr Stråle föreslagit, bestämma ett visst belopp, t, ex. 3 millioner, och att, när silf-» verfonden fallit dertill, Fulhnäglige äga vidtaga de åtgärder till Bankens förstärkande, som äro föreslagna. Den 5 Maj e. m. 307 Föredragningen af det återstående utaf BancoUtsk:s be-r tänk. IV:o 6 uppskjöts till morgondagen. Upplästes och lades på bordet nedannämnde betänk:n och utlåtrn från: Stats Utskottet: N:o 78. I afseende på några med slatsregleringen gemenskap ägande frågor; BevillningsUtskottet: N:o 5. Angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen; Bevillningsoch Oecon.Utskotten: N:o 2. i anledn. af väckta motioner om jagtbevillning till premier för rofdjurs dödande; BancoUtskottet: N:o 9. I anledn. af såväl från H. R. o.
Under denna riksdag hafva dessa ord blifvit på så många skiljaktiga sätt uttydda, att jag anser råd ligast vara att icke använda så obestämda ordalag. Jag skulle derföre önska och tillstyrka, att dessa främmande och långsläpiga uttryck mätte uteslutas. Hr Bråkenhjelm: Såsom lärare får jag den äran tillkännagifva min erfarenhet vara den, att undervisningen för Sveriges ungdom i hvad StatsUtsk. troligen menar med constitutioneila institutioner är af yttersta behof påkallad. Vår ungdom kommer från läroverken, till och med från universiteten, utan att veta i hvad förhållande en länsman står till en kronofogde, en kronofogde till en landshöfding och en landshöfding till ett collegium. Den känner alldeles icke serien af de förvaltande myndigheterna eller domaremaktens särskildta förhållanden. Jag vill mycket gerna medgifva, att de valda termerna äro mindre bestämda, men jag gissar likväl till Utsk:s mening. Kunde någon af de värda ledamöterna uppgifva något bättre uttryck, vore det väl; men icke önskade jag, att den mening, som dermed skulle uttryckas, utginge, ty jag anser saken verkligen vigtig. Jag bar under min D en 12 Augu sti e. m. min befattning såsom lärare vid Krigs-academien haft den erfarenhet, att ungdomen kommer från Rikets gymnasier och skolor mycket illa utrustad i dessa afseenden, och jag har sjelf tillbragt sju år i Upsala, der jag väl inhemta! något mera i dessa ämnen, men likväl erfarit så mycket, att jag anser undervisning derstädes om våra samhällsförhållanden vara af behofvet påkallad och skulle önska att detta eller något adaequat uttryck måtte blifva begagnadt, för att bestämdt uttrycka Ständernes önskan, att ungdomen måtte undervisas om vår samhällsförfattning, om våra förvaltningsgrenar och domaremaktens functioner. Hr von Hartmansdorff: Jag tillstyrker alt i stället för dessa ord, som taga tid och moda att utsäga, R. o. Åd. måtte antaga det ord, som Hr Bråkenhjelm sist yttrade, nemi. samhällsförfattning. Om det heter Sveriges grundlagar och samhällsförfattning, så lärer deruti inbegripas allt hvad som behöfves.
Samma värde talare har yttrat, att jag önskade mera frihet för Bancofullmägtige i detta afseende; men jag tager mig friheten att fästa uppmärksamhet på de väsendlliga tillägg, jag dervid gjort, nemi. i händelse medlen till proportionens bibehållande blefve lätt tillgängliga, ty i annat fall vill jag icke tillstyrka, att Fullmägtige »nå få agera efter godtfinnande. Stadgandet om en viss proportion härleder sig, såsom jag vågar tro, från ett fullkomligt missförstånd om förhållandet med banker i allmänhet. I alla väl organiserade banker är det nödigt, att den styrande personalen sinsemellan öfverensk orri mer om det medelförhållande, som bör bibehållas emellan metallisk cassa och sedlar. Detta stadgas vanligen såsom 1 till 3, och dermed menas, att då banken är så försedd och hvarken någon särdeles uttagning eller insättning af silfver äger rum, förhåller sig Styrelsen passivt eller lugnt. Är Banken 84 Den 34 Juli f. m. stark, så förhåller sig styrelsen passivt äfven sedan detta förhållande blifvit stördt, och något bestämdt minimum, då Bancostyrelsen skall börja starka operationer, finnes, mig veterligen, icke för någon bank stadgadt. För min del anser jag ganska farligt att inkasta sig på en annan väg genom antagandet af ett bestämdt minimum. Jag bar redan förut sökt visa, att undantag från regeln måste få äga rum. Man kunde uppgifva tusende exempel, då det vore oriktigt och för Bankens lugna rörelse vådligt. Om t. ex. cassan nedsjönke till 3 millioner och ett accord om en silfverleverans af 1 million vore uppgjordt hemställer jag, huruvida det kunde vara lämpligt att iakttaga det stränga stadgande, sorn finnes j io.:de punkten, att nemi. sedelstocken då i intet fall linge ökas. Sådant skulle skada Bankens credit och förorsaka oro i allmänna rörelsen, utan att vara af behofvet påkalladt.