Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kommer i denna stund fullkomligt klart ihåg huru jag, som barn, en dag åkte kälke på en backe utom fästningen, och huru jag der tilltalades af den mig bekante sergeanten Rönn (men hvars namn ända till denna stund alldeles undfallit mig) som bad mig komma upp i sin släda och göra en lustfärd. Jag begärte icke bättre och steg uti. Jag minnes äfven nu mycket väl, att min hatt då blåste af mig, att jag ville återhemta den, men hindrades derifrån af sergeanten, som kastade en kappa omkring mig och körde af i hvinande fart. Och lång blef den lustfärden; – men från denna stund fördunklas mina minnen och jag ser tillbaka i denna tid, som i en mörk natt, hvilken en och annan blixt för ögonblick upplyser. Troligen föll jag då i den svåra sjukdom, som länge efteråt hämmade min utveckling. Som en dröm minnes jag, att jag ville hem till min mor, men att mina rop tystades af sergeanten, först med goda ord, sedan med hotelser. Jag minnes svagt, att jag en tid fann mig i ett fult, otrefligt hem, der stygga menniskor bemötte mig med hårdhet, och jag längtade att dö. — Så kommer, likt ett solsken, intrycket af ett annat hem, af klar himmel, ren luft, gröna ängar och af vänliga, milda menniskor, som med oändlig ömhet vårdade sig om det sjuka och svaga barn jag då var. Detta hem var Alettes, och hennes förträffliga föräldrar, efter att ha återkallat mig till lifvet, adopterade mig som son. Mina nya förhållanden blefvo mig oändeligen kära, jag fann mig lycklig, min sjukdom och långa efterföljande svaghet hade nästan alldeles utplånat hågkomsten af det förflutna; jag hade glömt namn på menniskor och ställen; men aldrig glömde jag dock mina barnaårs första, moderliga vårdarinna. Som en skön och helig bild har hon följt mig genom lifvet, ehuru hon under årens lopp liksom gömde sig i allt tätare slöjor. Som äldre begärde jag och erhöll af min fosterfader upplysning om mitt upptagande i hans hus. Jag fick då veta att han en dag, i affärer hade besökt herr K. i Christiansand, och hade hos honom sett ett ytterligt svagt och blekt barn, som satt i solskenet på golfvet.
Rösten, i sig sjelf temligen h&amp;rd och torr, blef allt mera klanglös, vare sig på grand af en missriktad sångmetod eller af andra orsaker. De nya uppgifter han framstälde voro heller icke tillräckligt genomarbetade i dramatiskt hänseende. Derför saknas han nu icke heller, kanske möjligen Bom Mefisto men det är också allt. Hr Linden var en god scenisk aq visi tion. Han egde en viss hardiesse som aldrig svek, en naturlig soenisk fallenhet som lyckligt förde honom öfver hinder som för andra sångare med hans röstbegåfning helt säkert hade varit oöfverstigliga. Man erinre sig t. ex hans Don Juan och i all synnerhet hans Nevers — uppgifter som framstäldes med en öfverraskande god hållning! Men någon operaartist var icke hr Linden. Dertill var rösten för obetydlig, gehöret för litet utbildadt och den musikaliska nnderbygnaden alldeles för otillräcklig. Hans rätta fölt är operetten. Till operaartist passade hr Linden icke, hvarken på scenen — eller utom densamma. Fröken Jungstedt var väl obestridligen den mest begåfvade af de nu afgångne. Få hafva gjort en så snabb karrier som hon. Rnapt hade hon debuterat förrän hon var » varm i kläderna ». Den ena rolen aflöste den andra på hennes repertoar. Än var hon en fransk sprätt (» Mignon »), än en suverän egyptisk konungadotter (» Aida »), än en lefnadslustig tysk student (» Hoffmanns sagor »), än gamla fru Hedvig (» Tell »), ena qvällen sjöng hon Leonora så riktigt genomtragiskt som det vederborde, andra qvällen hade hon förvandlat sig till den lille tjufpojken Cherubin, och födande afton hade hon kanske att utföra Emilies dystra rol i » Othello » för att derefter skalkas som Nancy (» Martha »). Äfvea i bondkomiken fick hon pröfva sina krafter och hon var verkligen öfvermåttan dråplig som Stina, Sven Erssons pratsjuka piga, en prestation som riktigt sprakade af » bondhumor ».
Kyrkoh eiden i församlingen, eller den, hans tjenst förestår, ansvare derför, ali stämpel af föreskrifvel värde, åsätles de fullmagler och andra antagningsbevis, som genom protokolls-utdrag eller på annat sätt till kyrkobetjeningen utfärdas, innan de tillträda sysslorna. 16:o. Ordförande i Magistrat ansvare, ali borgareoch mästarebref, behörigen med stämpel försedda, uttagas. 17:0. Stämpelpapper i hela ark må i stället för beläggnings-stämpel begagnas; dock anses detsamma icke giltigt, så framt ej både värdestämpeln och den i sjelfva papperet anbragta vattenstämpeln äro i behåll. § 9- Anskaffning och försändning af stämpdyapper. 34 Expodi tionaTJtsko Hets Eiirsintj till lindert). Skrifvelse, ,\:o lo5. Kollegier, Konsistorier, Embetsverk och Embetsman erhålla i löreskrifven ordning, elter reqvisition bos Slats-kontoret i Slockholm och bos Kongl. Majlis Befallningshafvande i landsorterna, del för ulöfningen af deras embeten erforderliga slämpelbelopp; och på det stämpelpapper till erforderlig myckenhet ej må saknas i landsorterna, skola, uppå Landskontorets anmälan, Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande så tidigt hos Slats-kontoret reqvirera ytterligare förråd deraf, att tjenlig! tillfälle till papperets a (sändande, helst sjöledes, må konna begagnas, vid äfventyr att den högre kostnad, sorn genom en utebli Iven tidig reqvisition åstadkommes, Kronan ersätta; men, om icke desto mindre, någon gång, af olörulsedda orsaker, en större ålgång af stämpelpapper af en eller annan värdesort skulle inträffa, och behof deraf så hastigt uppslå, att sjölägenhet ej hinner albidas, må, när Kongl. Maj:ls Befallningshafvande sådant begära och tillfälle lill försändning å jernväg icke är för handen, afsändning med kronoskjuts genom Slals-kontorets försorg verkställas.
Ett embetsverk har inom samhället en nog uphöjd ställning 524 Den 19 April. för alt freda det frän dylika angrepp, och, likasom den för hedern finkänslige enskilde, tror jag, all del är mera med dess värdighet förenligt att underkasta sig hvad lagen, denna allas vår gemensamma öfvermakt, bjuder, än att underkasta sig det förödmjukande af en på detta sätt gifven eftergift. Alt fela är menskligt, det kan hända hvem som helst, och visserligen äfven korporationer. 1 della ligger således ej något ovanligt och delas såväl af embetsverk som Utskott, men att härvid utdela bannor, som drabba den oskyldige, så väl som den skyldige, och som alltid böra vara förnärmande för den personliga värdigheten, anser jag ej vara förenligt med det rätta, och ej böra blifva en vana. Man torde här kanske anmärka, såsom ett beröm för Utsk., att det med lätt hand gifvit sin ”hemställan” den form den har, och således iakttagit den hofsamhet, man af detsamma haft rätt att vänta; men då Utsk. i sjelfva grunden tagit sig en frihet, som, om den framdeles efterföljes, leder till obehagliga och fredsstörande resultater, så har denna hofsamhet föga värde och hjelper icke saken. Ingen kan mer än jag gilla alt rikets representanter med allvar utöfva sitt ansvarsfulla kall, och noga tillhålla vederbör, myndigheter att fullgöra sina åligganden, i noggrann öfverensstämmelse med rikets lagar och författningar, men jag tror också, att det är lika vigligt, och med deras värdighet nära förenadt, att de ej skrida en hårsmån utom gränsorna för deras verksamhet. Jag anhåller om återremiss på Utsk:s betänk, med en förändrad redaktion i dess hemställan lill Konungen, så lydande: Att It. St. måtte i underd:het anhålla, det K. M. läcktes taga i öfvervägande, det Iirtgs-call:m oell Förvaltningen af sjödrenderna ej ställt sig Ii. Brefvet d. 29 Maj IS4S till behörig efterrättelse. Gr. Lagerbjelke:
Detta arrendecontract tager sin början ifrån år 1726 och varar i alla tider; och emot det att Consulen Alström denna Höjentorps Kungsladugård, med trä- och humlegård samt hvad mera dertill lyder, således härmed upplåtes att häfda, nyttja och bruka till sin nytta och fördel, skall han vara skyldig i arrende årligen att gifva, nemi. för sjelfva Kungsgården och Ladugården efter 1726 och 1728 årens skattläggningar 218 d:r 22 öre s:mt, jemväl efter 1726 års skattläggning för trä- och humlegården särskildt 60 d:r s:mt, hvartill kommer för 8o2-| årl. dagsverken efter hosgående Häradsskrifvaren Felskougs uppgifne specification af d. 4 Aug. 1729, som, ä 6 öre s:mt för hvart dagsverke, gör i5o d:r i5 öre s:mt, så att hela arrendesumman årligen blifver 42g d:r 5 öre s:mt, hvilka på följande sätt clareras, nemi. först innehåller Consulen, dess arfvingar eller rättsinnehafvare utaf förenämnde arrendesumma 25o d:r s:mt, såsom årlig interesse för dess i denna Kungsoch Ladugård ägande 4,166 d:r 21 j öre s:mts förpantningscapital, så länge samma capital obetalt är, och det öfrige af årlige arrendesumman, som är 179 d:r 5 öre s:mt, pramumereras i Febr. månad hvarje år i Landtränteriet emot vederbörligt qvittence, hvilket, der det försummas, kommer han derföre att undergå en promt execution. Men för Säteri-frihetens såväl som fjerdeparts-förhöjningens beräknande på den skattlagde summan, i anseende till förvandlingen, blifver Consulen, likmätigt R.
Kommer ej Borgmästare till Rådstufva den dag rättegång skall hållas; böte Tre daler, och Rådman, som blifver från Rätten ute, Två daler. 10 Cap. Lag-V skottens Betänkande N:o 5i. n io ca p. 5 §. Slutet af denna § "gånge dermed, som i 6 Cap 1 § sagdt är’' ändras till följande lydelse; dö me derom Rätten i samma stad. 27 §. Andra punkten i denna § eller orden: ”i staden gånge om dessa mål, som sägs i 5 Cap. I §” ändras till denna lydelse: 2 staden skall Rddstufvu Rätt dessa mål upptaga. 11 Ca p. Följande två §§ af detta Capitel erhålla denna lydelse: 4 §. Käranden vare skyldig, att låta svaranden fä stämningen fjorton dagar förut, der han inom häradet bor: utom häradet eller i annan stad, tre veckor: utom Länet, sex veckor: i tredje eller fjerde Länet, eller längre bort, nio veckor. Stockholms stad räknas för serskildt Län. Är den utom Riket, som stämmas skall; hafve sex månaders tid ifrån det han stämningen fick. Der stämning, genom offentligt anslag, sker & Rättens dörr, skall ock sex månaders dag föreläggas. Om stämning i Concursmål är serskildt stadgadt. I alla dessa fall der stämning fordrar längre tid, än om lysning till Ting stadgadt är, må den svarande stämmas till viss månad, och underrätte han sig sedan sjelf å hvad dag Tinget hållas skall. 7 J J 5 §■ Tdl Rddstufvu Rätt stämmes åtta dagar förut; utan så är, att målet e) tål uppskof och derå förr svaras kan. 12 Cap, 2 §. Första punkten af denna §, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 12 Mars 1830 ändras på följande sätt: År någon förfallolös borto, dd han ropas af Rätten fram att kära eller svara, böte Två daler. Bih. till B. St. Denna § varder till all kraft och verkan upphafven. *7 §•
1x0 4 af Utaf Barnens bilderbok hafva i år iitkoin~uit häftena 3 och 4, som bjuda på ett omviislande innehåll och en mängd illustrationer. De flesta af dessa äro tydligen af engelskt ursprung, men passa dock bra till texten. Bertittelserna äro roliga och lämpliga för 7-8-åringar. Man torde dock kunna fråga, hvarför Abrahams och Isaks historia är intagen här, då troligen hvarje barn, som laser boken, redan känner till denna, en af de mest bekanta af de bibliska berättelserna. Afven skulle vi vilja anmärka, a t t ' det a r skada att oupphörligt lagga i barnens mun sådana uttryck som dom: » dorn har inget landst5ille~~ samt wvi ska ', ha ' s&amp; förtvzfladt muntert)). Det finnes verkligen många barn, som uttrycka s: ig ledigt och naturligt utan a t t begagna dessa talesätt, och hterigen för dem som tala så slarfvigt, Iran det ej annat an vara skadligt att återfinna detta tnlesatt - i tryck; de kunna ju latt få det begreppet, att det är tillåtet att tala på ett sådant sätt. Tåra sinåttiirgtlr i livardagsleg ar en af dessa nu för tiden s&amp; vanlign bilderböcker, hvilkas grnnnt kolorerade planscher förskrifva sig från iitlmdet, tinder det att texten är svensk. Bilderna äro visserligen hvarken originella eller Ironstnarliga, men dock behagliga och af det slag, som slår an på sm8 barn i rikare hem, hvarjamte de Irort a verserna äro lattfactliga och dförargligs. De11 lille rit-konstnaren. 50 blad med ritningar. Pris lyso. Dessa ritningar äro antagligen afsedda att begagnas som förebilder för mindre barn med håg för teclming, men redan det alltför lilla formatet gör dem härtill oliimplign. PB de femtio bladen framstdlas alla möjliga fö: rem&amp;l, stundom äfven omöjliga (se t. es. möbelplanschens stolar), och dessutom iiro de flesta, sarskildt djurbilder och inannislrohufvuden, mycket för s v h a att utföra.
Ständer upplyst pröfva detina utgärd gagnande, underdånig an• hell na, om behörig förtskrift i delta ämne , bör till Kongl Majit i underdånighet frnmstallas Börande åter Utrikes Brefvexlingen , fortgår den ännu på sätt detta Utskotts vid Iliksdagen år 181H aflåtne Betänkande utförligare omformaler, och anser Utskottet af de då anförde skal icke Tydligt, att förhöja Postporto derå; likväl finner Utskottet sig böra till Biksens Höglofl Ständer hemställa, om icke regleringen af Postporto för Utrikes Bref, också vid denna Biksdag må öfverlemntis till Kongl. Maj is Kådiga omsorg, för att efter sig företeende anledningar samt an - Bevillnings-Utsiottets Betänk anden. 341 dra magters dermed vidtagne åtgärder, lioja eller nedsätta ofta berörde afgift, på det att Svenska Post»inrättningen må, oberoende af fremmande inflytelse, erhålla dess påräknade inkomster. Slutligen anser Utskottet sig böra vördsamligen tillkännagifva, att den i Bevillnings Utskottets meranärrinle Betänkande, vid sista Riksdag, omförmälde Svenska Bost - Verkets fordran hos Kongl. Norrska Regeringen, och hvarom Riksens Höglofl. Stäncjer, under den 11 Junii 1818, med underdånig skrifvelse inkommit, nu blifvit minskad, så att den i Martii månad detta år endast utgjort Nittiofyra Tusende Femhundrade Riks. daler Banco. Blifvande hvad Bevillnigs-Utskottet sålunda hemställt, till Riksens Höglofl. Ständer» upplysta pröfning vördsainltgen öfverlemnadt. Stockholm den 3 Julii 1823. *1 ■ ■ ■ v £Ro sg. Ankom den lo Julli. l8ät3? Memorial, rörande gjorde anmärkningar i afseende på Utskottets Utlåtande, om en utvidgad Fribreftrält för Städerntf gistratcr, id Riksens Höglofl.
Hufvudsakligen instämmande med de begge siste talarne, föreställer jag mig likväl, att formulerandet af det beslut, hvarom här är fråga, skulle lämpligast sammanfalla med bifall å de första raderna i hvad som under punkten 84 refereras, eller: natt R. St:r måtte bevilja det af K. M. äskade anslag af 30,000 Rdr Rmt, till förbättring af den, botaniska Institutionen vid Lunds Universitet tillhörande byggnad.» På sätt vi af den i Betänk, innefattade utredning se, hafva 3:ne alternativa förslag blifvit framställda, hvilka alla gå ut på att i ett eller annat hänseende förändra Lunds nuv:de botaniska växthus, för att i fullständigare mån kunna vinna det dermed afsedda ändamål. Utsk. har ieke heller förnekat behofvet af skeende förändring; och då detta behof sålunda erkännes, samt ett sätt för dess afhjelpande är, af Consistorium Academicum och af t. f. Kanslern för Universitetet, bland de 3:ne förslagen företrädesvis utvaldt och förordadt, synes mig, i likhet med den siste talaren, R. o. Ad. hafva skäl lemna sitt bifall till detta förslag; ty vi böra icke fästa oss dervid, att 2:ne kostnadsförslag, slutande sig med lägre summor, blifvit framlagda, enär vi väl böra afse, att ernå syftemålet på ett hufvudsakligen tillfredsställande, och icke på ett ofullständigt sätt., Att summan är högre, än den som nyss anslogs åt botaniska Institutionen i Upsala, dertill förete sig många anledmr, och man behöfver i detta fall endast fästa sig vid den omständigheten, att det torde vara mer att förvänta af ett växthus i det sydligare Skåne, än i Upland. Man kan visserligen anmärka, att summan i och för sig sjelf är betydlig; men med afs:de på den nytta, som man i vetenskapligt hänseende kan och bör hoppas af den botaniska Institutionens i Lund utvidgande, tror jag oss fullt befogade att bevilja denna högre, af vederbörande auktoriteter förordade, och af K. M. i Nåder äskade summa. fi 46 Den 23 November e. m. Hr Lilljehöök, Carl Berthild: Om den af K.
Medbjelparen, lön . 1,000 Ersättning för resor 500 1,500. Till försöks anställande . 1,000 eller tillsammans 8,000 R:dr. dels ock beräknat, såsom för en gång erforderliga, till uppsättande af en kläckningsanstalt 500 R:dr; ■"2 Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. dock att, då, i händelse af bifall lill Akademiens förslag, ej allenast ofvan omförmälda extra statsanslag af 1,000 R:dr årligen till fiskeriernas vetenskapliga undersökning, utan ock det till en särskild undervisare i fiskodling, från ordinarie anslaget till »Fiskeri-näringens understöd» nu utgående årliga arfvode af 1,500 R:dr kunde indragas, endast ett belopp af 5,500 R:dr nytt årligt anslag, jemte 500 R:dr för en gång, behöfde till ifrågavarande fullständiga reglering af åtgärderna för de inhemska fiskerierna hos Rikets Ständer äskas. 8:o. angående Landtbruks-Ingeniörerne eller de s. k. Agronomerne och deras biträden.
”Som du vill,” sade frun och gick ut, för att öppna en ny öfverläggning med hushållerskan, emedan hennes hufvud svindlade af den mängd tankar, som tagit det till tummelplats. Sedan hon tillslutit dörren, stod grosshandlaren ett par sekunder stum, med korslagda armar. Derefter började han mekaniskt sin klädsel, och kastade emellanåt en blick i spegeln, för att se om det lyckades honom att återtaga sin vanliga dryga hållning, likväl nu med en tillsats af förekommande artighet. Presentationen. – Middagen. – Följden af Kommerserådets Morgonbesök. I det stora, praktfulla, endast vid högtidligheter öppnade blå förmaket sutto kommerserådinnan och Rosa med hvar sitt broderi; den förra i hörnet af en grann soffa, den senare på en taburett vid ett fönster. Kommerserådet stod vid ett bord, och roade sig helt obesväradt att retas med en papegoja, hvilken i sitt förgyllda fängelse hackade efter sockerstycket i sin herrskares hand. Detta hade ej fortgått många minuter, förrän dubbeldörrarne upprycktes af Larssons klumpiga händer, och just som namnet: ”Grosshandlaren Garben!” gått öfver hans läppar, inträdde den väntade och fruktade gästen i egen person. Det var en blek och mager herre, af något mer än vanlig längd. Hans temligen vackra drag skuggades af några tunna, ljusa lockar, sirligt kammade öfver den fårade pannan, och de små, dunkelblå ögonen uttryckte allvar, blandadt med godhet; men omkring läpparne hvilade ett drag af kraft och bestämdhet, som stannade der, äfven då de öppnades till ett leende, eller, om det syntes försvinna vid ett sådant, fann man straxt, att detta leende flög förbi som en lätt fläkt, endast krusande ytan. Likväl tycktes han icke vara någon stel, tråkig pulpet-karl, utan en allvarsam, men städad verldsman. Fremlingen var modernt och rikt klädd. Med ledigt behag bugade han sig för fruntimren, och räckte sin hand åt kommerserådet, hvilken med den blidaste och mest artiga uppsyn gick emot den aktade gästen, och bjöd honom, under hjertliga vänskapsbetygelser, vara välkommen. ”Se här min hustru och min dotter, hvilka verkligen längtat att få göra herr Garbens bekantskap.
Neglikor äro för närvarande åsätta en tulk af 18 öre pr skålpund. Då denna artikel utgör ett behöfligt beredningsämne, bland annat för ostberedningen, och priset derå icke föranleder att åsätta densamma en högre afgift än öfriga dermed jemnförliga kryddslag, såsom Fenkol och Anis, m. fl., har den nu påförda tulien, som uppgår till 36 % af varuvärdet, blifvit nedsatt till 7 öre, eller samma belopp, som för nämnda kryddslag finnes bestämdt. Nickel. För Nickel, som för närvarande är hänförd under Kopparnickel, hvilken senare endast är en mindre renad och förädlad vara än den förra, har den redan stadgade tullfriheten blifvit omedelbarligen angifven, utan sådan hänvisning. Nålar Den för Nålar af annat ämne än guld och silfver, och som icke äro hänförliga till Bijouterivaror, i 1863 års taxa bestämda tull, af 40 öre pr skålpund, har genom Traktaten med Frankrike, i öfverensstämmelse med hvad för andra jernoch stålarbeten derutinnan antagits, blifvit nedsatt till 25 öre pr skålpund, hvilket belopp blott med öre öfverstiger den å Synålar i Tyska Tullföreningens tariff stadgade 123 afgift. Mot denna tullsats i och för sig hafva Ivomiterade icke funnit något att erinra; men då, till följd af varans beskaffenhet, svårighet ofta måste uppstå i afseende på tliarans utrönande, samt Komitcrade, till förebyggande häraf hemställt, det denna må i varuvigten inberäknas, har nämnde tullsats, med hänsyn till denna förändring i grunden för vigtbestämmelsen, blifvit ytterligare nedsatt till 20 öre pr skålpund. Nät, alla slag, äro i 1863 års taxa upptagna till förtullande med 25 % utöfver Nätafgiften å det garn, hvaraf artikeln finnes förfärdigad; varande deuna tilläggsafgift genom Traktaten med Frankrike, i likhet med hvad som i öfrigt i jemnförliga fall egt rum, nedsatt till 10 %.
Vi hafva hört talas om mångå både läkare och icke läkare som här i landet praktiserat den, utan att några tvångsmedel mot dem använts, Hr Carlheim Gyllenskjöld var en af dem; vi höra det omtalas öfverallt, i alla länder. Ar det såsom Gr. Kosen sagt många tusen som tro och vänta på en homöopatisk klinik sä må de troende och väntande inrätta en sådan, sä har skett på andra ställen, så har skett på serafimerlasarettet, der är inrättad en poliklinik, der läkarne icke hafva en skilling, så på barnhuset, der de icke heller hafva någon ersättning för sitt besvär. Ar denna homöopati af en så undergörande kraft så bevisar den sin kraft utan understöd; och om någon står upp och siiger: jag botar pestsjuke med att göra kullerbyttor, är väl Staten skyldig att betala 8,000 Edr för att se dessa individer göra kullerbyttor; någon annan vinst har Staten ej deraf. It. o. Ad. finner sannolikt orätt att jag uttrycker mig med bitterhet, då jag första gången upträder på detta rum, och dertill yttrar mig mot personer som utan tvifvel ega och böra ega Ståndets aktning, men det ges åtskilliga saker, rörande hvilka man svårligen kan tillbakabålla känslan, då män i dem ser en tendens att borttaga det renaste af vetenskapen, och sätta i dess ställe mysterier och charlataneri, och häruti hoppas jag, ligger min ursäkt. Jag fortfar att yrka afslag. Hr Cederschiöld, Fredr, Aug.: Hr Gyllenskjöld synes mig genom sitt anförande hafva bestyrkt mitt påstående att homöopatien saknar all vetenskaplighet, då han, såsom han sjelf erkänner utan någon vetenskaplig insigt i homöopatien likväl kunnat utöfva den, och detta med en framgång som öf verstig it hvad vetenskapligt bildade läkare kunnat åstadkomma. Han har tillika bestyrkt mitt påstående att homöopatien är jemförlig med qvack - Den 23 November e. m. salveri. Såsom jag upfaUat detta, är det lios detsamma ett utmärkande drag att vilja tillskrifva sig förtjensten ai‘ hvarje åtgärd som man vidtager.