Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter tagen kännedom om Kommitterades utlåtande, företogo Fullmäktige ärendet till öfverläggning, dervid enhälligt den åsigt uttalades, att den vid inhemska låns upptagande af Riksgälds-kontoret förut begagnade, så kallade subskriptionsmethoden, eller beredande af tillfälle för hvarje hugad långifvare att anteckna sig för och genast erhålla uppgifvet antal obligationer, icke, utan förbiseende af de i Kommitterades yttrande omförmälda särskilda förhållanden, kunde iakttagas vid den upplåning, hvarom nu vore fråga, samt att derigenom att, på sätt Koinmitterade föreslagit, anbud å hela lånet eller vissa betydligare delar deraf infordrades, kännedom vunnes om det pris eller den ränta, hvaremot penninge-associationer eller större kapitalister önskade emottaga ouppsägbara svenska stats-obligationer. Med gillande af hvad Koinmitterade sålunda föreslagit i afseende på infordrande af anbud å lånets öfvertagande, beslutade Fullmäktige, att genom kungörelse i allmänna tidningarne tillkännagifva, att hugade inhemska långifvare ägde före den 15 derpåföljande Mars till Fullmäktige inlemna förseglade anbud å öfvertagande af hela eller något visst betydligare belopp af sagde lån; och borde i anbuden, hvilka komme att inför Fullmäktige nyssberörde dag öppnas, uppgifvas: * a) de särskilda vilkor, hvaremot vederbörande ville öfvertaga den erbjudna lånesumman motsvarande obligationer med ofvan åberopade (44 procent) ränta samt för öfrigt stadgade betalningsvilkor; b) de terminer, vid hvilka vissa uppgifna belopp utaf denna lånesumma skulle sednast vara till Riksgälds-kontoret inbetalda; dock finge inbetalningsterminerna icke utsträckas längre än till 1862 års utgång; c) erbjuden säkerhet för anbudets fullgörande. Vid Fullmäktiges nästa sammankomst den 4:de derpåföljande Mars blefvo de grunder, hvilka vid beräknandet af kostnaderna för 1860 års jern vägslån borde följas, af Fullmäktige fastställda. Då dessa grunder i vissa delar skiljde sig från dem, som af Koinmitterade blifvit uppställda, skulle en ny beräkning öfver ifrågavarande kostnader uppgöras.
Summa Runi R:dr 14,936: 22. hvartill äfven bör läggas den, genom ökad vattentillgång för några af de vid Sågån nedanför Sala liggande qvarnar, möjligen utgående högre qvarntull. Efter anförande af dessa siffror och öfriga förhållanden lemnar jag åt hvar och en att bedöma, huruvida fortfarandet af berörda arrende är förenligt med en god hushållning med Statens medel och tillgångar. Det liar varit föremål för anmärkning och påstås ännu i dag, att bergslaget icke följt med sin tids förbättringar i afseende å melhodcr och redskap vid silfvertillverkningen, hvilket äfven vinner stöd deraf, ali eli köpeanbud på grufvan sistlidet år blifvit gjordt, hvari köparen erbjudit sig att afstå från aila de prestationer, som Kronan nu utgör till silfververket, äfvensom att inom viss lid upprifva fördämningarne och drifva verket med ångkraft, samt i köpeskilling erlägga 100,000 R:dr Runt. Utländsk ingeniör skall, innan delta anbud afgafs, varit tillkallad och elter skedd noggrann undersökning förklarat, att grufvedrifte», skött på säll nu eger rum och al en så fåtalig arbetsstyrka, icke kunde gifva annat än förlust. Bergslagets underdåniga yttrande öfver berörda köpeanbud infordrades och blef, efter temligen lång tidsutdrägt, den 24 Juli innevarande ar afgifvel samt innehöll ett afstyrkande af anbudets antagande, men hufvudsakligen det bestämda yrkandet att varda bibehållet vid alia dess nuvarande förmåner. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westmanlands län afgaf, vid insändandet af detta bergslagets yttrande, eget underdånigt utlåtande i ämnet den 2 2 sistlidne September, hvilket, i många delar är både märkligt och upplysande, och hvarur jag anhåller alt få anföra följande: 1I äldre lider ansagos grufvor, i synnerhet de som innehöllo ädla metaller, ovilkorligen böra tillhöra Slaten och af den böra bearbetas. De ansagos såsom verkliga herrligheter, eller såsom de i äldre handlingar kallas, klenodier.
Då derjemte i betraktande tages, på ena sidan, att vid den tid, när dessa domkyrko-tunnor blefvo anslagne, Domkyrkor funnos i alla Stift, och, på den andra, att de, som så kallas, nu mera efter Påfvedömets tid, ej skilja sig ifrån de öfriga, genom annat, än alt de tillböra sätet för den andliga styrelsen, så kan, i Utskottets tanka, rättigheten till ifrågavarande tionde icke frånkännas Hernösands Kyrka, på den grund att hon icke bär namn af Domkyrka, och att dess Pastor icke kallas Domprost, enär hon likväl lyder under Biskop samt Domcapitel, och i alla fall är en Stiftskyrka. När härtill kommer, att på andra ställen, vid nya Slifts afskiljande ifrån äldre, en deremot svarande förändring i disposition af domkyrko-tunnan redan egt rum, samt kändt är, att Kyrkan i Hernösand är förfallen och behöfver ombyggas, men hvilken byggnad icke kunnat företagas af brist på medel, anser Utskottet sig, på dessa grunder, böra vördsamt tillstyrka den underd. anhållan af Rikets Högloft. Ständer, att Kongl. Majit täcktes i Nåder medgifva, det de ifiån Hernösands Stift till Upsala Domkyrka nu anslagne 31\ såkallade domkyrko-tunnor må hädanefter tillkomma Stifts-kyikan i staden Hernösand. Hvilket dock, jemte flera Ledamöters serskilda mening i ämnet, Rikets Högloft. Ständers egen upplysta pröfning härmed vördsamt underställes. Stockholm den 8 April 1834- Allm. Besv.- och Oecon.-TJ tsk. Betänkande N.o 3J 7 Reservation af Friherre Wrede, Fabian Jacob.
Så skedde oek då; nian i anledning af de anmärkningar sorn vid återremissen blcfyo gjorde, och T>rn 13 September /. m. sedan jag fått närmare tillfälle att i Banken efterse och granska huru förhållandet var då Ban-' ken utlånte på pant af alla slags exportvaror, och deraf erfor att ingen förlust deraf ägt rum för Banken, samt att den skulle kunna vinna på denna belåning på samma gång, som alla exporteurer deraf drogo fördel, fann jag mig befogad att, då frågan företogs till ytterligare granskning, samt vid omröstningen i Utskotten 2 Stånd stannade emot 3, rösta lör lörsta alternativet. Jag bör hafva den äran nämna, att då första alternativet innehåller, att BancoFulimägtige uppdragas att med särdeles afseende på Bankens säkerhet behandla en sådan belåning som detta altera natif innehåller, så är å ena sidan Bankens säkerhet tryggad och å den andra åt Fullmäktige lemnad rätt att icke utsträcka den till sådane artiklar, hvilka äro underkastade förskämning eller annars icke lämpelige. När man nu haft den försigtighet att så bevilja det tillägg, sorn detta alternatif innehåller, kan jag ej linna annat än att, sedan Ridderskapet och Adeln etablerat den grundsats, att Ridderskapet och Adeln vill stärka Bankens fonder, någorlunda hålla sig vid en viss numeraire af rörelsecapitalet, och icke utan lämpeliga hypotheker utsticka lånesystemet, bör Ståndet, om det vill afse Bankens och exporteurens fördel, bifalla första alternativet. Jag är så mycket mera öfvertygad om nyttan deraf, sorn det de facto ej är annat än hvad England förut med så mycken fördel begagnat, ej annat, ehuru under annan form än prsemier, för att uppmuntra exporten, ty om exporteuren vid något ögonblick ej fmper tillfället Den 13 September /, m. vara gynnande att utskeppa sin vara, har han en bestämd utväg att genom varans belåning låta den hvila tills han får mera för densamma.
Dansk Kz~i~zdesai~Cf~~izd har beslutit att till niista 4r i Köpenhainii upprätta ett anstallningskontor för qvinnor, n~otsvarande de vanliga koiiiiiiissionskontoren. Anledningen härtill är de missbruk som ofta ega ruin vid dessa sistiianida lokaler. En sumina af j,000 kr. är nödvändig i och för kontorets upprättanck; en del af detta belopp ar insamlad i privata kretsqr. Qvinllga studenter. Fraii tre olika högre flickskolor hnfva untler innevarande iitillsanimans 9 lärjungar aflagt stiidentesaiiieii. A ' onstakademien L Ko~enhai,rn har tilldelat bildhuggarinnan fr8kcii M. Yetersén mindre giildmedaljen för hennes IOsning af .prisul) pgifteii: jNaemi och hennes sonh~~strur-b. Trenne folksko / .liirnuh~tou hafva under innevarande 3r erhallit uiiderstöd i syfte att studera den schalleiifehiska handarbetsmctoden i utlandet. * Finland. Qvintza i fafti~~tii ' dsstyr~ / st '. Sistlidne iiiaj iiiiriad iiileiiinades till stadsf~illmaktige i Helsingfors, 11 % initiativ af Finsk ilviniioförening, en skrifvelse undertecknad af ett antal inän och qvinnor af H: s samhälle och med yrkande om upphäfvande af det stadgande i fattigvardsregleinentet, som utgör hinder för qvinnas inväljande i fattigviirdsstyrelse. Stadsf~~llniaktige öfverleiiinade ärendet till ett utskott, livilket gifvit sitt utlåtande häröfver. Herr Felliiian, en af utskottets niedlemniar, alisag att det iisyftade önskningsmålet kunde uppnas genoni en andring af fattigvårdsreglementet, och yrkade att stndsfullmäktige mitte hos guvernören i länet anhalla oni denna ändring. 1 % stadsfullmäktige iipptogo frågan till behandling, godkandes hr Felliiians förslag med 36 röster etnot 1 2.
Nu är människan ej endast medveten och fri, utan hennes medvetenhet och frihet framträda båda såsom ändliga: hennes medvetande är inskränkt, hon förnimmer blott successivt, och ju klarare hon förnimmer, desto trängre blir hennes synkrets; hennes handlande är också inskränkt: hon är altid relativt ofri i sin verksamhet.» Hultin höll inne ett ögonblick för att läska sig med några bloss af cigarren samt ett halft glas punsch. – Förstår du? sade han till Lars Johan. – Jo-o, sade denne något långsammare. Jag tror, jag förstår. Men det var ett ord, jag inte begrep. Såsom sådan? Hvad menas med det? – Det gör det samma. – Jaså. Ja gå på då. – »Skall hon då», fortsatte Hultin igen, »kunna sägas arbeta på sin fullkomlighet, måste detta arbete bestå negative i aflägsnandet af alt, som gör henne till ett blott ofullkomligt uttryck af hennes begrepp, positive i förverkligandet af detta begrepp.» – Är det nå’n skilnad på det? sade Lars Johan. – Nej, det är bara olika synpunkter. – Jaså. – »Hon måste aflägsna all dunkelhet i sitt förnimmande och all ofrihet vid sitt handlande och sträfva till klarhet i medvetandet och frihet i handlandet. Men emedan i almänhet intet utifrån införes i anden, så kan detta tydligen ej betyda annat än, att människans ändamål är att till verklighet bringa, hvad som redan förut till möjligheten fans. »Besinna vi nu, att anden i allmänhet ej förnimmer annat än förnimmelser, hvilket då också gäller om den gudomlige anden, samt att den gudomlige anden nödvändigt måste förnimma alting sant och fullkomligt, då blir det oss klart, att också människan måste vara en förnimmelse af den gudomlige anden och då också förnimmas i sin sanning eller just till sitt begrepp. För så vidt människans begrepp uttrycker just hennes fullkomlighet, och för så vidt hon arbetar för att motsvara detta begrepp, blir detta arbete i och med det samma ett arbete på att förverkliga en tanke i Guds eviga tänkande.
Men hvarföre fordra orimligheter? begära att någon, hvem helst det vara må, torde anse möjligt först att Herr Weilingk, som till sitt fyrationdeandra år icke sett i verlden andra qvinliga väsenden än Vettenskapen och Gunnilla Weilingk, precist då skulle märka att en Eva Nordenspets också finnes der – och sedan att denna förmätna, denna sig högt uppsättande Eva, som blifvit endast märkt, hvilket likväl någongång och särskilt här vill säga utmärkt, hvad som skall anmärkas i vår Ordbok, så vida jag hädanefter får tid med den, att denna Eva, säger jag, skulle åtnöja sig med den plats, som erbjudes henne i ett hjerta, hvars egare ingen hemlighet gör af att det hyser två äldre och af Eva sjelf för bättre och mera passande ansedda tycken. Hvem hade väl trott Eva om en sådan sjelfförnekelse? Men ser du – i dag vid middagstiden får jag ifrån Prestgården ett bref, som jag, oaktadt all brist på förtroende och hemlighetsfullhet med din Onkels bref, genast på utanskriften såg vara ifrån honom, och kunde icke begripa hvad det innehålla månde – och dess innehåll, så enkelt och värdigt det än verkligen var affattadt, förundrade mig så, att jag en lång stund tviflade på att hafva fattat rätt, men sedan tänkte jag sålunda: Eva – det har behagat Försynen att hädankalla din älsta Vän – ditt första stöd. Hans önskan var du ej skulle förblifva ogift. ”Mig kan du icke alltid behålla,” sade han ofta, när du påstod dig vilja endast tillhöra honom ”och du är ingen Gunnilla Weilingk. Tro mig – ”när en aktningsvärd man kommer och vill förena ”sitt öde med ditt, gift du dig – det ångrar du ”icke.” Det samma, med undantag af hvad som rör henne sjelf, säger Gunnilla Weilingk. Nu önskar en aktningsvärd man, en sådan din Far förmodligen menade, en förening med dig. Visserligen kunde denna Man lefva dig förutan – visserligen har han sagt, och hvad han en gång sagt är förmer än hundra gånger taladt, att han med Gunnilla Weilingk till maka, måhända blifvit alltför lycklig – visserligen – men var du icke dum.
Att å krogar och näringsställen, som ej äro ined Gästgifveri förenade, på Landet oell i Städerna, Bränv ns-M inuterings-1 a t tigheten, utom den Allmänna Beviilningen, beskattas med en afgift, sorrrrnindst utgör Tio Riksdaler, rrien kan höjas efter omständigheterna och en förmånligare handtering, till Bernton, Tjugu, Tjugufem och Trettio Riksdaler, samt efter Taxeringsmännens pröfning ännu högre uppsättas, orri de dertill skäl finna. Genom en sådan beskattning tror Utskot, tet först den rättvisan vata befrämjad, att när, i stället för mindsknirtg i afgiften för de Gästgifveriet, hvilkas utvidgade rörelse tål en stark beskattning, ert förhöjd utskyld blifvit med deras minutering förenad, så hafva deremot endast de meri obetydliga eller alldeles inga fördelar försedde fått njuta skälig nedsättning; och dernäst torde, i afseende på krogar och Näringsställen, den anmärkningen kunna tilläggas, att en högre beskattning för dem rättvisas ej blott af de ofvannämnde större fördelarna, utan äfven af friheten att från hela handteringen afstå, då den ej finnes lönande, och oskadligheten för det allmänna delaf, att dylika inrättningar upphöra. Dock blifver allt detta till Rikets Högloft. Ständers egen pröfning och afgörande vördsammeligen öfverlemnadt; och bifogas tvänne af Utskottets Ledamöters, Herr öfversten och Riddaren Drufvas samt Herr Landshöfdingen och Riddaren af Kdintebergs i ämnet afgifne skiljaktiga yttranden. Ut Supra. På Ven 25 Jnti. På Högloft. Riddersk. och Adelns Ledam. vagnar Carl Stellan Mörner. På Vnilof], PorgareStåndets Ledain. vägnar Nils Limnelius, På HSgvÖrd. PrestStåndets Ledam. vägnar M. Stenhammar. På Hedprvärda BondeStåndets Ledatn. vägnar Jo/t. Olsson Langberg. Hthr. Christ. Zaar. S, Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers
Jag anhåller derföre, att, om någon ämnar vidare tala i formfrågan, han ville afstå derifrån. Frih. Cederström: Det är det oskyldiga försöket af Gr. Frölich att ^ilja inblanda sjelfva saken uti en votering D«n 12 Mars f. m. om formen, som gifvit anledn. till discussionens förlängande. Då Hr Gr. o. Landtm, funnit den framställda proposm hafva blifvit med ja besvarad, mäste contraproposm, enär fråga blott är om formen, blifva den, att, om nej vinner, hufvudsaken kommer att utan uppskof till afgörande föredragas, hvarvid det står oss fritt att discutera öfver hufvudsaken. I händelse således Gr. Frölich icke vill afstå från sitt förslag till contrapropos., anhåller jag, att contraproposm må blifva afslag på BondeStts inbjudn., och att vi i första rummet må votera emellan dessa förslag till contraproposm. Gr. von Fersen: Det är i anledn. af Gr. Horns yttrande, som jag begärt ordet för att tillkännagifva, att jag icke var närvar., då Hr Gr. i sista plenum gjorde sin anhållan; men då jag förmodat, och i öfverensstämmelse med denna förmodan framställt min åsigt i forrofrågan, att R. o. Ad. beslutat, att ifrågavar. mål skulle främst på föredragnrslistan uppföras, men icke att det skulle först i ordningen definitivt afgöras, begärde jag upplysning, huruvida jag misstagit mig, hvilken upplysning jag ännu icke erhållit. Gr. Posse: Det är gifvet, att den votering, som Hr Dalman begärt, icke kan komma att angå någon annan propos. än den, som Hr Gr. o. Landtm, framställt, såvida den voteringen skall äga rum; men jag trodde, att frågan om berörde votering skulle förfalla efter den propos., jag föreslog, innehållande bifall till BondeSt:s inbjudn., med vilkor att tiden för markegångssättningen framflyttas till d. i5 Jan. och att StatsUtsk. uppdrages att föreslå de förändringar uti i8(5 års förfatln., som deraf kunna föranledas.
Maj:ts Nådiga sanction, i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, i sammanhang med utfärdandet af denna lag, täcktes i Nåder förklara, att de, på grund af densamma, inrättade enskilda Banker icke någonsin kunna af allmänna medel påräkna något understöd eller bidrag till deras upprätthållande eller utredning. 2:0 Ehuru Utskotten, enligt hvilkas åsigt Actie-Banker hädanefter icke böra få bildas, bestämdt förklarat, att endast Banker med solidariskt ansvarige bolagsmän voro uti lagförslaget upptagna, hafva Utskotten dock i det nya förslaget uteslutit ordet ”solidarisk” ur alla de §§, der detta ord 12 Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande3 N\0 5. i Utskottens första förslag var begagnadt. Men då benämningen ”solidarisk” är allmänt antagen, till utmärkande af sådana Bankers beskaffenhet, som denna lag alser, har jag, på det ali omförmälde Bankerne caracteriserande och till sin bemärkelse tillräckligt kända uttryck måtte åtminstone på något ställe i lagen förekomma, ansett början af 2 § böra lyda sålunda: ”Till Bank-bolags stiftande erfordras minst 5o namngifne delegare, under den solidariska ansvarighet, som i denna lag bestämmes” — 3:o I öfverensstämmelse med den åsigt, som blifvit yttrad i 3:dje punkten af min, Utskottens Betänkande N:o 1 vidfogade, reservation, anser jag fortfarande den i 8 § stadgade minsta valör för de enskilda Bankernes sedlar hafva bordt bestämmas till 1 R:dr Silfver Specie, eller 4 R:dr Courant.
Hvad först angår 4 §., innefattande anmärkning, att vederbörlig noggrannhet icke blifvit vid utskrifning af Styrelsens hufvudböcker för de ifrågavarande åren iakttagen, såsom exempel hvarpå, två misskrifningar i 1848 års och en dylik i 1849 års hufvudbok anförts; får Styrelsen, med erkännande af anmärkningens riktighet, underdånigst anmäla, att, i anledning af de anförda felaktigheterna, som dock ej torde kunna anses vara missledande, enär de icke verkat till oriktighet i summorna eller hufvudbokens resultater, Styrelsens Kassör, hvilken det aligger att, under Kamrerarens inseende, upprätta Styrelsens hufvudböcker, blifvit erinrad att, vid dessas utskrifning och kollationering, framdeles iakttaga all noggrannhet. Uti 6 §. hafva Revisorerne anmärkt: dels att upplysning saknades om anledningen till de betydliga skiljaktigheter, som förefuunos emellan de hos Styrelsen uppgjorda, i dess hufvudböcker intagna, omslut öfver korrektionsinrättningarnes hufvudböcker samt dessa sednare, dels att berörde skiljaktigheter icke funnos verificerade och dels att vid redogörelsens omslutande olika methoder blifvit begagnade; varande såsom exempel på omförmälda skiljaktigheter anfördt, att omsluten afNorra korrektionsinrättningens redogörelser, under rubriken “fångarnes premier", endast upptaga inoch utgående balanserna samt det belopp, hvarmed utbetalningen af premier öfvereller understigit det under äret intjenade premiebeloppet, så att deraf icke kunde inhemtas, till hvilken summa premierna under äret uppgått, hvaremot i omsluten öfver Södra korrektionsinrättningens räkenskaper blifvit, jemte inoch utgående balanserna, upptaget hela det intjenade premiebeloppet samt hvad deraf blifvit under året utbetaldt.
Om vi i stället för flogiston säga väte, så är denna förklaring alldeles riktig. Kloren var enligt den tidens uppfattningssätt deflogisticerad saltsyra. Det finnes knapt något element, som i kemistens hand varit en så mäktig häfstång för nya sanningars upptäckande som kloren. Men kloren har äfven stort praktiskt, man kan väl säga nationalekonomiskt värde. Klorens af Scheele upptäckta egenskap att bleka organiska färgämnen har gjort den äldre ängsblekningsprocessen, som kräfver både stor areal, lång tid och följaktligen stora hvilande kapital, öfverflödig. Visserligen verkar den rena kloren allt för häftigt på väfnadernas trådar; men om man låter alkalier eller släckt kalk uppsupa klorgas, erhåller man preparat (under-klorsyrliga salter), som, rätt använda, hastigt bleka utan att skada väfnaden. Det var fransmannen Berthollet som, genom att i tekniken införa dessa blekningsmedel, gjorde den textila industrien en ovärderlig tjenst. Ett bevis på Scheeles ovanliga skarpsynthet vid nya ämnens undersökning är hans vigtiga upptäckt af baryt, hvilken oxid han först fann som en förorening i brunsten. Han ådagalade denna jordarts olikhet med alla förut kända. Gahn fann sedermera att den utgjorde en hufvudbeståndsdel i mineralet tungspat, hvarför den af Bergman benämdes "tungjord". Namnet förändrades sedermera af Morveau till barote och af andra till baryt. Baryt och dess salter äro, såsom bekant, i vår tid oumbärliga reagens på alla laboratorier. I närmaste samband med detta Scheeles stora arbete står hans upptäckt af arsenikens syra (1775). Han hade vid sina försök med brunsten funnit, att detta ämne löses i syror vid närvaro af hvit arsenik, hvaraf han slöt att arseniken afgaf flogiston till brunstenen. Han försökte nu inverkan af deflogisticerad saltsyra, eller klor, på hvit arsenik och fann att denna löstes till en förut okänd syra, arseniksyran.
Inför honom anses det aldrig annat än tillfälligt, utom i de punkter, hvarigenom det skulle kunna lyckas att qväfva allt framskridande. Jag tror, alt detta sätt alt gå till väga är ett tillfälligt tänkesätt hos Hr von Hartmansdorff, emedan han nu är ledamot af Const.Utsk. och ser sig god att kunna styra det ut - 116 Den 5 April e. m. talade tänkesättet. Må likväl Hr von Hartmansdorff vara öfvertygad om, att hatt möjligen kan försvaga sin styrka just genom sådana utfall på det bestående; ty det är icke sagdt, alt Hr von Hartmansdorff blir ledamot af Const.Utsk. en annan riksdag, och huru går det då? Kanske fä vi höra detsamma som förra riksdagen, då Const.Utsk. högeligen bestraffades för hvad detsamma vågade framkomma med, såsom ingenting mindre än revolutionärt och upphäfvande all samhällsordning o. s. v. När han nu vill gifva den makten åt Const.Utsk. att kunna afskära den beredningsprocess, som enligt den gamla grundlagens ide' borde föregå ända till det slutliga afgörandet vid en påföljande riksdag, — hvad innebär väl sådant? Ar det icke ett försök att åt Const.Utsk. uppdraga hela makten i detta hänseende? men detta försök, säger jag, kan möjligen leda till motsatsen af hvad den värde ledamoten nu föreställer sig. Det händer ofta dera, som hafva makten i händerne, alt de tro sig för alltid kunna bibehålla densamma; men just de som bäst visa, att det är deras syftemål att åtkomma makt, så händer det att denna makt störtas. Detta är en Vänlig erinran till Hr von Hartmansdorff, som jag finner honom behöfva bättre än något annat, ty att lian vid denna riksdag kan mothålia alla förslag till förändring, derom är ingen tvifvel; huru det kan komma att förhålla sig under en kommande, blir en annan sak. I ett föregående plenum, då Const.Utsk:s mern. N:o 32 förevar, så minnes vi alla, mine Hrr, huruledes Hr von Hartmansdoiff förklarade, att det vore ingen fråga att, efter nuvarande grundlag, ett förslag kunde falla.
Halländska kyrkohemmanen; af Herr Trägärdh, S, Ns 268, angående förhöjning i Regementsoch Sqvadrons-hästläkares löneförmåner; ProU-Uldrag den 30 November 1862- 95 af Herr Trägårdh, S., JM 269, angående bestämdt anslag, att användas till åtgärder för betryggande af seglationen i Calmar sund och dess grannskap, företrädesvis med afseende å de i samma sund belägna grunden »Dämman» och »Ut grunden». af Herr Staaff, JM 272, angående årlig gratifikation för Förste Landtmätaren i Wester-Norrlands län Aug. Welckewitz; af Herr Grape, JM 274, angående pension för Regements-läkaren vid Kongl. Helsinge regemente N. L.