Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äro flera exemplar af en vexel utgifna, och inlöses ettdera, varén de 'öfriga kraftlösa. Vare dock den, som godkännt flera exemplar af samma vexel, skyldig att inlösa^alla med hans godkännande försedda exemplar, som vid förfallotiden af serskilda personer innehafvas. Den, sorn till serskilda personer öfverlåtit flera exemplar af samma vexel, och alla senare öfverlåtare af dupletter, som vid betalningen icke återlemnade blifvit, svaren ock efter vexelrätt för sin öfverlåtelse af hvarje sådant exemplar. 66 §. Är ett exemplar till godkännande afsändt; då skall, vid öfverlåtelse af de andra exemplaren, å dem tecknas, i hvars hand det till godkännande afsända exemplaret finnes. Den, sorn detsamma förvarar, vare förpligtad att det utlemna till den, Sorn visar sig vara berättigad att det utfå. 67 §. Innehafvare af vexelduplett, hvarå antecknadt är, i hvars hand det till godkännande afsände exemplaret finnes, håfve ej rätt att anställa återgångstalan för uteblifvet godkännande eller för bristande betalning, innan han genom protest ådagalagt, att han ej kunnat utfå det till godkännande afsända exemplaret af den, sorn detsamma förvarar, och att han ej heller å dupletten kunnat erhålla godkännande eller betalning. 68 §. Tages afskrift af vexel i ändamål att vexeln öfverlåta; då skall den afskrift innefatta äfven de å vexeln redan befintliga öfverlåtelser och anteckningar, och varde i afskriften anmärkt, huru långt den är afskrift, eller hvar original-öfverlåtelserne vidtaga och hos hvem den afskrifna originalvexeln finnes. 69 §. Hvar som originalvexeln förvarar, vare förpligtad att densamma utlemna Kongl. May.ts Nåd. Proposition, N:o 69. 31 till den, sorn visar sig vara rättmätig innehafvare af en med öfverlåtelse försedd afskrift.
Kammat-CoIIegium i, anledning häraf t ch på den grund att Grufvu-hjelpen icke på Fngt när upp, ginge till det belopp, som lindra gen i Bevillnu gen, och uu mera ej eller vore nödig för Koppar-grufvans vidmagthåIlande, ut. n genom of. van högstberörde igoj, års Kongl Bref blifvit till Sta'cn indragen funnit sig böra 1 omställa om icke lämpligast vora att samma G uf u hjelp, så. soni c n Extra Gärd, alldeles upphörde, så att all för närvarande Gruf u ' jelp-slyIdig Allmoge afven kunde pil foras full Bevillning. I)å Kongl. Maj:t, vid pröfringen häraf, er;, ligt Nådigt Bref den i Mars 1820, fort larat, det Allmogen för Mantals-kdc n äger åthuta beta!, nit g efter Markegångs pris, så att deni a A l noge nu mera icke erlägger högre M. nrals-afgift, än den öfrige, ; nse förenade lltskotttn häraf 0- villkotligen fuija, att den uti 1815 och i8l3 fii s Bevilimngs-förordningtr i och för Mantals-kolcns Utgörande lemnade lindring till hälften i Beviilningen nu bör försvinna; Och hvad åter betraf» far huru i detta afseende må böra förhållas med Extra Grufve-hjelpen, hvarom Kanth Majit i Nader öfverlemnat till Biksens Ständer att besluta; Så emedan denna Utskyld, efter hvad omförtnäldt är, icke utgör någon ständig ränta utsa : .
Mörners yttrade betänkligheter derom, att fastigheter i allt för betydlig mån skulle genom detta stadgande kunna öfvergå i så kallad ”död hand”, så ber jag få fästa den värde Gr:ns upmärksamhet derpå, att detta ej mer nu än förr skulle ega rum. Jag medgifver dock, att alltid borde fordras K. M:ts nådiga tillstånd för ett dylikt öfvergående. Derom är ock i nya civil-lagförslaget fråga väckt och bör i sådan ordning behandlas. Skulle K. o. Ad:n anse en redaktionsförändring vara af behofvet påkallad, vill jag visst icke motsätta mig att §:n blifver återremitterad. Gr. Hamilton, Malcolm Walter: Lika med Gr. Mör ner yrkar jag, att förevarande § måtte blifva återremitterad, och skulle jag önska, att, då Utsk:t tager denna fråga under förnyad öfverläggning, det måtte tillse, huruvida det ej gifves möjlighet att nedsätta bevillnings-procenten för tillträdande fideikommissarie. Man kan nemi. föreställa sig, att en fideikommissarie, såvida han icke eger särskild förmögenhet, kan blifva försatt i ganska svåra omständigheter, om han vid tillträdandet af sin egendom icke blott måste lösa till sig inventarier och lös egendom, som ofta upgår till ganska betydliga summor, utan äfven blifva nödsakad att betala en så hög procent, som Utsk:t här föreslagit. Jag förenar mig således med Gr. Mörner om återremiss af förevarande §. Gr. Sparre, Erik: För min del vill jag ingalunda mot sätta mig den af Gr. Mörner begärda återremissen, för såvidt densamma alser öde mom. Deremot tager jag mig friheten yrka bifall till de 4 första morn., med den förändring, att i mom. 1, 2 och 3 orden ”fyra för hundra” måtte utbytas mot orden »en för hundra”, samt att i 4:de mom. i st. för orden ”en half för hundra” måtte införas orden ”två för hundra”. Gr. Lagerbjelke: Lika med Gr. Mörner anser äfven jag, att det ej borde finnas en så obegränsad frihet att skänka fastighets egendom till död hand.
D. ppå ytterligare föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotters Utlåtande angående Allmogens pä Gottland skyldighet att underhålla Strandridare Boställen rn rn., fann PrestStåndet for godt att låta bero vid hvad Utskottet derutinnan yttrat. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Almqvist. Utdrag af Vullofi. Borgare - Ståndets Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 22 juni I81S• S. D. Allmänna Besvärs oell Oeconornie-Utskot-i tets den 13 Juni afgifna samt den 19 och a o på bordet lagda Betänkanden, angående: 3:0 Den 32 Juni'. l:o Väckt fråga - om Pikets Ständers medverkan till de på Norrska sidan vid gransten 5 af Kopparbergs Kan anlagda Gränse-Tullars afskaffande. 2:0 Allmogens på Gottland skyldighet att underhålla Strandridare.Boställen m. m.- och 3:0 Vackt fråga om Mätare - penningars af«i skaffande; föredrogos nu å nyo och biföllos. Ut Supra. Ex ProtoccJlo Carl Magn. Robsahm.' ] S. D. Följande från Lagsamt Allmänna Be# svärs och Oeconomie-Utskotten inkomnäv Betankanden, af den 18 sisflidne Maj, hvilka dea 19 i denna månad lades på bordet, föredrogos nu å nyo och biföllos: 1:0 Angående rättighet till svedjande för Skatte-Fralseoch Krono-Skatte-Hemmans åboer inom Kronobergs Län. 2:0 Om skyldigheten till underhållande af varggårdar och varggropar. 3:0 I anledning af gjorda motioner om en oinskränkt frihet till svedjande. 4'0 4ide JB. Om rättighet till Sandtägt och timmers huggande till vägbyggnader; och 6:0 Hyrande Landsvägarnas utvidgande. Ut Supra. Ex Protocollo ■ Carl Magn. Robsahm„ S. D.
För denna undersökning fordras dock icke mer än att lågga framför sig Sveriges och Norriges nuvarande Grundlagar, men vid nogare betraktande af saken torde äfven denna möda kunna besparas, då man linner att nu hvilande förslag till ändring i Grundlagarne äfven alser införande på vederbörliga ställen af alla de nya stadganden, sorn Riks-Akten, till följd af nu aflåtna nådiga proposition, skulle komma att innehålla. Hvad slutligen beträffar Utskottets yttrande att ännu intet förslag kommit ifrån Konungen om de brister i Riks-Akten i afseende på förmyndare, som 1841 års Ständer antydde, så synes detta helt och hållet vara en sak för sig, som icke i någon måtto kan förringa värdet af de förändringar, som utgjort ämne för nu afgifna utlåtande.” Af Herr Prolessoren Lindgren, med hvilken Herr Biskopen Fahlcrantz, Herr Kongl. Ilofpredikanten Wensjoe, Herr Professor™ Selander, Herr Kongl. Hofpredikanten Lagergren och Herr Prosten Söderberg instämt: ”För silt till Rikets Ständer i förevarande memorial innehållna tillstyrkande att alsia Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående förändring i och tillägg till RiksAkten af den 6 Augusti 1815, har Höglofliga Konstitutions-Utskottets majoritet hufvudsakligen anfört tvänne skäl, å hvilkas, i min tanke, särdeles underhaltiga beskaffenhet, för att icke säga fullkomliga obefogenhet, jag härmedelst går att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
Dock möter, å General-Tull-Styrelsens sida, ingen betänklighet emot verkställigheten af sednaste Stats-revisorers förslag, rörande detta ämne, för framtiden, — hvarom alltså, derest detsamma i nåder bifalles, Styrelsen i underdånighet afvaktar Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordnande. — 341 - General-Tull-Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste', tropligtigste tjenare och undersåter, CARL GYLLENHAAL. J. F. Fåhraeus. Isr. Tauvon W. Karström. Stockholm den 31 Januari 1846. — 342 — Kongl. Öfver-Intendents-Embetets underdåniga Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers Berättelse om granskningen af bemulte Embetes räkenskaper. Underdån iste Memorial. Genom nådig Remiss af den 19 December sistlidet år å härkos i underdånighet bifogade utdrag af Rikets Ständers Revisorers samma år afgifna Berättelse om verkställd granskning af Stats-Verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1842 och 1843, har Eders Kongl. Maj:t nådigst behagat, i hvad rörer dessa års räkenskaper för Öfver-Intendents-Embetet, infordra dess underdåniga Utlåtande; och lår Embetet, i anledning häraf och enligt den från dess Kammar-Kontor inkomna förklaring, nu i underdånighet anföra följande: Hvad först beträffar
Hvad Herr Rosenblads Realisationsplan beträffar, har jag vid det flyktiga afhörandet ej så noga nu kunnat fatta den i alla dess delar, för att våga hvarken understödja eller bestrida den. Jag har blott velat förklara, att likaså öfvertygad jag är om nyttan af en realisation, likaså klart tycker jag mig äfven se, att den ej bör företagas med lånad fond: ty dylika lån, de må vara utländska eller inländska, skulle, i min tanka vara en kräfta för Banken, och förr eller senare spränga den. Likväl bör jag anmärka, att jag ej rätt kan förstå, huru Sedelstocken skulle kunna minskas genom vexlars upphandlande på Beursen, helst ingen enda sedel synes böra gå förlorad derigenom, att de öfverflyttas ifrån vexel-köparen till vexel-säljaren. Om Utskotten ej skulle för realisationens verkställande finna någon annan betänklighet, ån blott fruktan för fondens otillräcklighet; så vill jag först påminna, att i ett land, sorn år så glest bebodt och så vidsträckt, och som har så svåra communicationer, synas sedlar ej kunna umbäras i den dagliga rörelsen, och Bankens fondföljaktligen ej mycket kunna påkånnas; samt derjemte hemställa, om ej Bankens fond skulle kunna ytterligare betryggas igenom det stadgande, att alla Krono-utlagor, belöpande Den 6 MmrLii. 251 sig ungefär till 6 millioner Riksdaler, och orri man Ior yttermera fåkerhet annu ville, råntorna till publika Cajfor, nödvändigt Jkulle med fedlar erläggas. Derigenom att dessa summor på sådarwp sått afhöllos ifrån Bancoluckan, finnes samma ändamål kunna vinnas, som vore det motsvarande silfverbeloppet liggande i Bankens hvalf. Detta har jag blott velat underställa Utskottens mognare begrundande. Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog , att så vål Herr Rosenblads ofvanberörde motion, sorn de af Friherre Cederström samt Herrarne Rosenblad och Cederschjöld, i anledning deraf nu ofgifne yttranden, måtte till Statsoch BancoUtskotten remitteras, hvilket bifölls.
St. frid innevar. riksdag antagna redaction skulle uteslutas hvad der nu nämnes om kronohemman, saknas således icke fog till det påstående, att äfven en antydning örn kronohemmansåboers valrätt skulle gå förlorad, om samma redaction skulle blifva sanctionerad. Utan att hysa någon fruktan det kronohemmansåboernes i häfd, i den försäkran, som mern. N:o 88 omförmäler, samt i 22 §:n Riksd.Ordn. tryggade rätt, skulle råka i någon verklig fara genom den, enligt Utsk:s lanke, mindre lyckade ändringen af Piiksd.- Ordn:s i5 § t morn., har Utsk. trott sig böra, i hvad på Utsk. beror, verka dertill, att det grundlagsrum, hvars egentliga föremål är utstakandet af BondeSt:s representationsrätt, må blifva fredadt från sådana anmärkmr, som nu blifvit deremot gjorda; och Utsk. hemställer alltså, huruvida icke BorgareSt. ville, med frånträdande af sin anmärkn., förena sig med Presteoch BondeStm, att till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antaga Const.Utskts i mern. N:o 88 uttryckta förslag.” Här har Utsk. erkänt att med det begrepp eller den tvetydighet, som är förenad med ordet ”allmoge”, vore det nödvändigt att antaga det förtydligande, som R. o. Ad. ansett behöfligt; ty i annan händelse skulle, efter Utsk:s eget raisonnement, under namn af allmoge sådana personer i valen få deltaga, som ägde frälseeller säterihemman, men hade tjenst i Riket eller tillhörde annat Stånd; äfvenså kunde, under namn af allmoge, i valen deltaga backstugusittare, åboer på andras jord, torpare, lösdrifvare, m. e. o. hvar och en, som kunde komma under namn af bonde, eller som icke tillhörde herreclassen. Så snart man icke antager det begrepp, som R. o. Ad:s gemensamma tanke uttrycker, vet jag icke huru man från valet ens skulle kunna utesluta bondgummorna.
Utskottet har härvid icke förbisett de svårigheter, som torde befaras kunna uppstå genom ett afbrott i den häfd vunna vanan, att ifrån nämnde land ega att på - BtviKn'mgs~Vtskottets Bet. N:o 10. 5 räkna fyllandet af största delen af Hufvudstadens nödvändighetsbehof, men Utskottet lår, i detta hänseende, jemte åberopande af det mot ett menligt hastigt afbrott tillräckligt tryggande öfvergångsstadgande, som Kongl. Kungörelsen den ;5 Mars detta år innehåller, äfven fästa uppmärksamheten på det förändrade förhållande, som, i olikhet med hvad förr egt rum, nu förefinnes genom de inom landet underlättade vattencommunicationer, hvarigenom möjlighet är beredd, afven för aflägsnare provincer, till afsättning på Hufvudsladen, hvilket förr var förenadt med största svårighet och omgång, men som, redan börjad t, ehuru under en mindre gynsam concurrence, torde än vidare utvecklas, då producenten vet sig ega en säker afsättningsort, der han kan realisera sina öfverskott. Långt ifrån således alt tillförseln af nödvändighetsvaror för Rikets Hufvudstad framdeles skulle förminskas genom borttagande af dessa handelsförmoner, tror Utskottet, att, sedan, nnder skydd af lämpliga tullafgifter, Svenska landlmannen finner tillfälle för sig öppnadt, att kunna ingå i täflan med ett främmande lands producenter, Stockholm skall blifva mera rikligen försedt och den af sig sjelf härvid uppkommande concurrence både motverka uppjagade pris å nödvändighetsvarorne, samt utgöra en verksam häfkraft till åstadkommande af förbättring i de näringsgrenar, som landtbruket omfattar. I följd af denna åsigt, och då Utskottet, för sin del, icke kunnat inse den rättsgrund, hvarpå en undantags-lag, vare sig till minskning eller förhöjning i tullafgifterne, emot hvad för andra länder eger rum, serskildt för Finland skulle hvila, sedan detta land numera utgör en province af ett främmande
A. Afzelius, Arthur Eijvin Anshelm, Motion N:0 10, Olli tillåtelse för ångerfull ransakningsfange att, ehuru dömd, få i ransakningsfängelse skriftas och aflösas samt derefter begå H. H. Nattvard, Motion N:o 20, om rättighet för Konsistorierna att i afseende å de i städerna nu brukliga bönestunder vidtaga de anordningar och förändringar, som å särskilda orter kunna vara af behofvet påkallade. Sammans. Lagsamt Allm. Busv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 31. R. St. underdån. Skrifv. N:o 172. Motion N:o 83, angående föreskrift derom att straffad person efter vissa års förlopp, derunder han visat ett förbättradt uppförande, må erhålla anmärkningsfritt prestbetyg. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk Betänk N:o 39 och Utlåt. N:o 40. R. St. underdån. Skrifv. Agardh, Jacob Georg, Motion N:o 53. om anslag för en gång af 45,000 Rdr till en observatorii-byggnad i Lund. Stats-Utsk Utlåt. N:is 170 och 207. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. Almqvist, Johan Magnus, Motion N:o 3, om anvisande förskottsvis af medel för skyndsamt fullbordande af jernvägen från Mullsjö till Jönköping. StatsUtsk. Utlåt. N:o 29. R. St. underdån. Skrifv. N:o 22. Motion N:o 22, om ordnande af lekmannaverksamheten inom kyrkan. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 24. Motion Nm 56, angående Häradsskrifvares lika aflöning och pensione ring med Kronofogdar. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv.
Början är gjord med befästandet af Stockholms avenuer. Dessutom äro 4 Linieskepp, 3 Fregatter, 3 Corvetter, 3 Skonertar och in Skärgårdsfartyg nybyggda, samt 3 Linieskepp, 3 Fregatter och flere smärre fartyg under byggnad. Det nu anförda är endast hvad jag har mig bekant i afseende på förbättringarne inom vårt Krigsväsende. Mycket torde vara att dertill lägga, som undfallit mig; men efter det nu anförda frågar jag: Är det med rättvisa man anklagar en Styrelse för overksamhet, som åstadkommit detta, och kan man billigt vis påstå, att densamma är fiende till reformer och förbättringar? MMMMMHHMm • I II STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktrtckeriet , 1834* Ålim. Berj. och Öecon.-Ut skottets Betänkande N:» i4l* K N:o 141 • Ank. lill Exp.-Utsk. den 7 Jan, Ytterligare Betänkande, i anledning af väckte motioner, om utvidgad sågnings-rätt å så väl skattlagde som husbehofs Sågqvarnar.
Albert, som med pistolkolfven länge sysselsatt sig med att prygla den på marken framstupa liggande och himlen med sina jemmerrop nästan nedertagande löjtnanten, spratt upp vid detta nya skrik. När han nu dertill såg de fyra qvinnorna framrusa genom träden, uppgaf han ett hest skratt och störtade derefter från ladan ned åt sjön. Qvinnorna följde honom, upphunno honom, grepo i hans kläder och sökte med förenade krafter hejda den vansinniges fart; men förgäfves – förgäfves – Mellan skogsdungen och sjön, hvilken stormen upprört i skyhöga vågor, breder sig ett svedjeland, ättling af en uthuggen skog, på hvars askgråa härd stenar och trädrötter i vild oordning famna hvarandra. På denna plats upptäcker nu ögat en hisklig syn, under det örat sönderslites af merg och ben genomträngande klagotoner. Ett vidunder rasar der genom stenrösena och rishögarna – ett vidunder, bestående af en man och fyra qvinnor, hvilkas händer äro som de voro fastspikade vid hans kropp. Det är Albert och hans älskarinnor, Clara och Christin, Sara och Celestine vi hafva för våra ögon. Albert (dansande kring på slätten i sina lefvande bojor). Till döden, till döden i kyliga vågor, Att släcka de vilda helvetiska lågor, Som qväfva min sista förhoppning ihjel, Och bränna i aska min fattiga själ! Qvinnorna (dansande med honom). Släck först i vår’ bröst de helvetiska lågor Du tände. Töm sedan de kyliga vågor, Hvari du fördränkte vår jordiska ban’! Tillbaka till barnen! tillbaka till stan! Albert (gör ett vildt språng Sensitiva amorosa Alla de rottrådar, medels hvilka mitt väsen grott samman med lifvet och genom hvilka det sugit sig näring ur detta, ha en efter annan förtorkat och skrumpit hop, alla utom en enda, och denna enda har vuxit sig stor och mättat sig med saft, borrat sig ner och bredt sig ut, och den är nu ett nät af fina förgreningar, hvilket ensamt gifver mig fäste i lifvet.
Under flere föregående Riksmöten har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad på det stora ändamålet, som afser Den i5 December f. m. i33 Bergshandlerings uppkomst och Framgång i den delen af Lappmarken, hvarest omätliga rikedomar uti stora och ofantliga Jernmalmslager finnas af naturen nedlagde. — Luleå Lappmark har också med rätta varit den centralpunkt, omkring hvilken så val enskilt speculation, som förslag till allmänna åtgärder samlat sig. Rikets Ständer hafva genom åtskilliga skrifvelser och underdåniga tillstyrkanden inför Thronell framställt, huru vigtigt det vöre, att Lappmarkens så rika, som välartade Jernmalmsfält kunde blifva mera tillgänglige, helst i en tidpunkt, då dels aftagande fyndighet, dels djupare och mindre lönande brytningar på andra ställen förminskade Bergsidkares fördel, samt i åtskillige orter allt mer och mer hotar alt försvåra eller förstöra utkomsten vid Landets urgamla näring. Kongl. Maj:t har ock, af dessa anledningar, låtit verkställa åtskilliga undersökningar i och för utrönandet af det bäsLa eller möjligaste sättet till communicationers öppnande, samt sådane åtgärder, genom hvilka denna näring kunde i landet grundas på en så stor scala, att den för Riket i allmänhet äfven kunde blifva väsendtlig; och hafva ofelbart de Betänkanden, hvilka i dessa fall blifvit afgifna, redan i mer eller mindre mån upplyst de hufvudsakligaste omständigheter härvid. i34 Den i5 December f. m. Emerllertid har ock <lcn enskilta omtankan, genom mer än en anläggning, äfven gått det allmännas önskningar till mötes. Vägen visades oss för go år sedan af Meldersteins Bruksägare, och 3o år äro redan förflutne, sedan anläggaren af Selets Bruk än närmare utstakade densamma, men ock med mer än 400>000 R:dr köpte sig den erfarenheten, att för en enskild man, som derjemte lemna sig åt företaget utan associerade och utan allt understöd af det allmänna, resultatet i det hela ej af honom, hvars anläggning var utgrenad på mer än 200 qvadratmil, kunde hinna upplefvas.
Am R,sssrvsu dymedetst skulle blifwa i längrs afstånd fran Gästgifivaregarvarna, kunde efter Landshöfdingarnes pröfning, »nera tid Le ställen tilläggas ak upbudä skjutsen, hvarefter ben resande med kännedom deraf, hade sig a t rätta, hvilket icke kunde göra sa mycken lids Utdrägt, sidan rkdan ^ timim blifwit til» laggd mot hwatz förr öftigk »varit, och i alla fall bök det ensktilda gif.va något »vika för det all,nännas nytra, dä ds kunna förenas. Detta mit färskstlda pttrande anhäller jag Matte blifiva Högloft. UtskortetS följ» aktigt Lil Riksens Högloft. Ständers tisn». Dessutom offemnode Riksdags Fullmagtigell Nan B'hus-ign ^nllsrs blslje»1t»n et anförande kil ?-nraeollor , sam c Herr Ryttmasmren Axe! ^clleilsi.iiiL slk särffillda projeÄ ttl en uy Inrättning för Res-ndeö förskaffande^ hwiket aNvk!! ar af Horar Oswlrsie' Nencnamerna ^orsn Oripe, vvlläl och Lail slsmm^xberg, Herr ^leXrnäsr 82>>>r>, RifedagsFullmägkigen för Pni!ir>est.-ds 06) Nyeds Bergslag Oiof Llellrom, samt RiksdagSFuUmägtigen fran Störa Kopyarbergs-Lan ^nc!er<-1oi, ondciffeuwel; och kominer berörde ?r jeK at uti hu-wiidskrift ril Hoal ost.
Uti hvarje 3fcf6Dagö*2$ejIut falla. §. 15. Sort-a momentet. Slllmogen t f>tr>art åpärab wälje inom jtg efter hemmantalet, till DviFé# hageman af 33onbe*©tånbet <£n, inom 5i)äraDct boenbe och befuten, *f)em* mansägare, hwilfen icfe tillförene hort till annat 3ftf ö* ©tånb, eller någon or* Dinarie befallning i SKifeté tjenjl ellet fullmakt bera Innehaft. 4mat> om ■^emmanaågate nu åt fagöt, galle ocf om fåöan kronohemmansåbo, font meö ftaögaö åborätt hemmanet innehafver. £Dör öen ro albe, eller bewifar han laga förfall, ellet blifwer han till Italman utfeöö, an* fälleé nptt »al. §. 22. Sullmafterna böra, för att wara gäUanbe, Ipöa fålunba: (för Söonbejtånbet, boenDe och befuten å öhemmanet 9?. 5?. uti 9?. 9?. -jöärab af 9?. 9?. Sän) utlemna. §. 49. i:o -(owar och en owägerligen fattas?. 2:o £Då fafen från — 2lfter och «£)anblingar. 3:o XPiö profntngen i ©tånöena Plena af Utlotta af gtfna forflag, ffall öetfamma forft framftållaa till antaganöc ellet fot* fafanöc utan forånöring.