Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt kan jag ej annat} än anse ganska 350 Den 27 Oc toler ), m. lämpligt, att Riksens Ständer sjelfve bestämma vilkoren för användande af Creditivet i öfverensstämmelse med de af Friherre Björnstjerna citerade 1820 års Revisorers föreskrifter, på hvilka jag anhåller öm proposition; Friherre Björnstjerna-, jag skulle verkligen lyckönska Sverige, om det vore uti det lyckliga tillstånd sorn åtskilliga Ledamöter tyckas förmoda; att missväxt icke skulle kunna inträffa ; och att den enskildta handeln alltid skulle kiinnå afvärja alla faror. Jag betviflar likväl dessa meningar. Den första sattsen jäfv-as äfven af andrå blidare länders erfarenhet. Vi håfve sett Tyskland^ der igåg feh så förfärlig missväxt inträffade, att utvandringär mäste ske; Vi hafva sett det serninanta Pohlen i fjpl, då flere tusende Bönder gvulto ihjäl; vi hafvä sett hungersnöd i Irland, ehuru i England den berömda principen af den enskildta handeln är gällande. Man säger att det afhjelpes i Sverige genom Potatoes; men i leland är hälften af jorden potatoes-land. Under missväxten i Irland $ förledit år exporterade Köpmännen hela skeppsladdningar med spannemål under det att de fattige Invånärhej sorn icke förmådde köpa den efter Köpmännens höga priser^ och söm än mindre af Köpmännen it linde erhålla den på credit; svtilto ihjäl. Följden skulle blifva densamma här; jag anser derföre såsom fett radicalfel att ritan lernnat åt köpmannen att försälji spannetnålen. Jag hemställer örn han väl känner Pehr Andersson i Noirby eller någon ännärt bonde, och vill lemna honom credit; jag anser således alt följderne kunde blifva våd - Den October /. m. lige af Utskottens förslag. Hvad angår att spanremålen ej kan Magazineras, så enär Kronan årligen utger 00,000 Tunnor* matte tillfälle finnas till omsättning, och då torkinrättningar dessutom äro uppförde, måtte ali förskämning kunna förekommas.
Sedan öjen om ster, blifvit bestämc Föredrogos och remitterades till LagUtsk. K. M:s nedannämnde d. 17 dennes på bordet lagda Nåd. Propos:r till R. St. l:o om antagande af en författning, ang:de sammanläggning af straff; och 2:o om antagande af en författning, ang:de straff-arbetes och fängelse-straffs verkställande i enrum; Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 17 dennes på bordet lagda Nåd. Propos:r till R. St. Den 21 J anuari. 55 l:o angtde användande af de å Statsanslaget för båtsmansbeklädnaden åren 1849—1851 upbomna behållningar. 2:o ang:de afsöndring af jord från kronolägenheterne Hushagen, Köpingsön och Byslätten i Köpingssocken af Vestmanlands län för utvidgning och Tätning af Köpings å; 3:o ang:de upförande å stat af lön för Kronofogden i Westerbottens Lappmarker, hvilkens aflöning f. n. utgår dels från det å RiksStatens 8:de Ilufvudtitel upförda reservationsoch förslags-anslag till Lappmarks Ecklesiastikverket, dels i s. k. »Näst»; 4:o ang:de bibehållande af det vid 1853—1854 års Riksdag till ombyggnad af Långebro vid Christianstad anvisade Statsbidrag ; 5:o ang:de försäljning af tomtplatsen efter kronans nerbrunna Spannmålsmagasinshus i staden Carlshamn; 6:o i anledn. af f. d. Landshöfd. i Götheborgs och Bohus Län, General-Löjtn. Gr. Carl Gustaf Löwenhjelms, f. d. tillf Landskam. Kronofogden Anders Samuel Peterssons och LandsSekret. Lagm. Carl Engelbloms underd. ansökningar att erhålla eftergift å dem ådömdt ersättningsansvar för kronans förlust i följd af Länsbokhållare!! Casper Langlets bedrägliga förhållande ; 7:o ang:de eftergift af den frami. Öfversten m. m.
Den talade så högt, att jag nästan tyckte, jag kunde höra rösten med mina yttre öron. Jag vred mina händer i ångest, utan att tröttna gick jag, som om jag varit dömd att just denna natt ej finna hvila, timme efter timme fram och åter i mina rum. Jag gick och stred emot mina egna känslor. Men jag behärskade dem icke, och när jag ändtligen låg i min bädd, kämpande med de krafter, som sletos om herraväldet öfver min själ, liknade jag icke en man, som skulle vakna upp för att stå brudgum. När jag om morgonen steg upp, var jag uttröttad som efter en lång sjukdom, jag var blek, och i det uppror, hvari jag befann mig, tyckte jag, att jag blifvit gammal på de få timmar, som förflutit, sedan jag sade min brud godnatt. Men allt som jag klädde mig, sjönko nattens tankar åter tillbaka i glömskan, och när jag såg ut, låg solljuset öfver gatan. Jag öppnade fönstret och lät den varma sommarluften strömma in. Som om en helt ny människa vaknat inom mig, kände jag åter glädjen stiga i mitt bröst. Det slog mig, att jag aldrig mer skulle behöfva vara ensam, aldrig mer känna denna ångest, som heter panisk förskräckelse, och som någon därför velat kalla en fruktan för vår egen natur. Jag tyckte, att jag hela natten gått i en ond dröm, vakande eller sofvande eller bådadera. Men nu var jag åter vaken, nu väntade mig lyckan, aldrig mera skall jag sofva ensam, aldrig mera höra denna röst tala, hvilken icke var min egen. Jag glömde den, som man glömmer sjukdomen, när man åter tror sig vara frisk. Full af otålighet gick jag ut, köpte en stor bukett af rosor och gick mot allt skick och bruk på förmiddagen hem till mina svärföräldrar endast för att få se Margit. Hon gaf till ett utrop, när jag trädde in. Ty brudgummen skall ju på bröllopsdagen icke få se bruden före vigseln, emedan sådant betyder olycka. Men jag kysste bort hennes motvilja, som för öfrigt endast var låtsad, jag stannade där hela förmiddagen, och jag var hela tiden i ett sinnestillstånd, som icke kan beskrifvas. Om det nu var lycka eller olycka som rådde inom mig, visste jag icke.
Det är ur sådan synpunkt och under förutsättning alt vi i boställsskogarne hafva ett kapital tillräckligt att för framtiden aflöna den personal, som kan ifrågakomma för desammas skydd, i hvilket afs:de jag åberopar en reservant i SkogsKomitén Hr Wanris utsago, hvilken uplyst, att i Wermland funnes 100,000 tunni, boställsskog, som jag föreslår följande förändring i Utskrs förslag att »derest boställets skog vid densammas indelning befinnes öfverstiga boställets behof af skogsfång, den i sådant fall må af skogsbetjeningen särskildt vårdas och förvaltas, samt afskiljas det som boställsinnehafvare!) skäligen bör tillkomma». Sedan må det blifva It. St:rs enskilda sak om de åt boställsinnehafvare vilja tillstädja afkastningen af skogen; men derigenom blir man säker på att boställsskogarne komma att vårdas. Frih. Sprengtporten, Joli. Wilh.: Redan från äldre tider hafva boställsinnehafvare egt rätt att till boställets behof använda afkastningen af dess skog. K. M. har sedermera, till en början på grund af enskilda ansökningar och för att befrämja trakthuggning i särskilda fall inedgifvit boställsinnehafvare att disponera skogen jemväl till afsalu, och principen har derefter blifvit utsträckt och erhållit en mera generel tillämpning. Onekligen är det aldrarättast i princip, då boställsskogen icke är afsedd för något annat ändamål, än boställets nytta eller till afsalu, att det finnes en gräns för husbehofvet; men jag befarar, att denna grundsats i tillämpningen skulle möta stora svårigheter och göra förslaget om intet.
December 1857, angående utbetalning af återstoden utaf anslaget för Eskiltuna kanals anläggning (174). 1858 den 22 Januari i underdånighet anmäld och Rikets Ständers beslut, för behörigt iakttagande, vederbörande meddeladt. 150:o af den 5 Januari 1858, angående beviljande af Statsbidrag för en kommunikationsled mellan Asasjön i Kronobergs län samt städerna Wexiö och Carlshamn (178). 1858 den 22 Jannuari i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t förordnade att innehållet af ifrågavarande skrifvelse skulle Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader meddelas, för den handläggning, som på Styrelsen berodde.
Med anledning af Bruks-läkaren, Doktor Mossbergs ansökning har Bruksförvaltaren anfört, att den inom Botkyrka och Salems församlingar stationerade Läkaren, hvilken bestrider Läkare-vården vid Tumba, innehar i ordinarie lön endast 100 R:dr B:ko årligen, förutom boställsrum i Botkyrka församlings fattighus; att års-ackorderna från egendomarne i trakten äfven vore ganska obetydliga, så att lieja beloppet af dem, fattigläkare-lönen och arfvodet från Tumba deri inbegripne, enligt sednaste teckning, utgjorde endast 1,376 R:dr 32 sk. B:ko; att någon inkomst genom extra praktik icke vore att påräkna, och att beställningen ej varit ansedd såsom förmånlig, hvilket ådagalades af de täta tjensteombyten, som hittills egt rum. Under sådana förhållanden, och till förekommande deraf, att den nu antagne Läkaren må, i anseende till bristande utkomst, tvingas att lemna befattningen, hvarigenom Tumba bruk skulle komma i stor förlägenhet och nödgas att från aflägsnare ort anskaffa den läkarevård, som för Bruks-personalen erfordrades, och som i sådant fall blefve svårare att erhålla, mindre ändamålsenlig och jemväl måhända kostsammare, än för närvarande, har Förvaltaren ansett den begärda tillökningen böra provisoriskt beviljas, hvilken åsigt Fullmäktige äfven biträdt i det de tillstyrkt, att Bruks-läkarens nuvarande arfvode 400 R:dr B:ko eller 600 R:dr R:mt måtte, från oell med detta års början och tills vidare, få utgå med 900 R:dr Runt, dock under vilkor, att Bruks-läkaren förer sjuk-journal och vårdar Brukets niedikaments-förråd. Slutligen hafva Fullmäktige, efter öfvervägande af inspekterande Fullmäktigens framställningar om någon ersättning till Bruks-förvaltaren, Magister ./.
Då emellertid Styrelsen för en inrättning, hvars åliggande i afseende på allmänheten inskränker sig till att åt dertill, på grund af officiela intyg, berättigade personer bevilja och utdela på förhand bestämda pensioner, icke behöfver om de pensionssökande ega personlig kännedom; då för andra ändamål, som längre fram skola angifvas, jag anser nödigt att sjömanshusen vid sina nu författningsenligt tillfallande inkomster bibehållas, och följaktligen äfven det mot inrättningens centraliserande anförda skäl, att Wijkska donationen skulle frångå sjömanshuset i Göteborg, helt och hållet förfaller; då vidare pensions-inrättningen icke utan anslag af allmänna medel kan åstadkommas, och alltså, om de medel, som för ändamålet anvisades, blefve till sjömanshusens förvaltning öfverlemnade, derigenom skulle uppstå lika många redovisande uppbördsverk, som sjömanshus finnas i riket, hvilket måste vara mindre lämpligt; och då slutligen, oafsedt alla andra skäl för inrättningens centraliserande, förekommer, att Rikets Ständer förut gjort detta till vilkor för beviljandet af det anslag, som för anstaltens åvägabringande erfordras; tvekar jag ej att i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer att, derest de fortfarande finna en pensions-anstalt för Svenska handelsflottans befälhafvare och manskap af nöden, såsom grundsats vid anstaltens ordnande må fastställas, att en ansvarig Centralstyrelse, som af Eders Kongl. Maj:t i nåder förordnas, skall besörja förvaltningen och redovisningen af dertill anvisade medel. Antalet af de år 1855 vid sjömanshusen i riket inskrifna sjömän har, enligt de af förbemälda Komité infordrade uppgifter, utgjort tillsammans 9,605 personer, nemligen 1,088 skeppare eller kaptener, 783 styrmän och 7,734 öfrigt sjöfolk.
Utan att vilja med den sist talande Ledamoten ingå i någon juridisk eller historisk undersökning öfver de medels rätta åtkomst, som en framliden Svensk Konung egt att fordra af en främmande makt , anser jag tvärtom denna fråga icke stå i någon gemenskap med ämnet; allt nog då det af handlingarne är styrkt, att Konung Carl XII uttagit summan i Danzig, såmedelst sanctionerat Gyllenstjernska famillens fordran och gifvit skriftelig förbindelse, att betala den. Jag kan således icke anse, att det skäl, Herr Hammersköld åberopat, är tillräckligt för att bestrida den återremiss, hvarom jag anhållit. Den 16 September e. m.; 55 Man kan väl säga, att det är olyckligt, att under ett friare samhälls-skick få vidkännas och återgälda en skuld, som blifvit gjord under envåldstiden, men örn den enskilde, som i nodens stund uppoffrade sitt goda för Statens räkning, då kunnat förutse, att samhällets frihet skulle inom loppet af ett sekel utvecklas, hade han åtminstone icke kunnat ana, att denna lyckliga förändring skulle åberopas mot honom, när fråga uppstod att betala hvad han förskjutit. Man har i senare tider så mycket och med skäl ifrat emot hvarje orättvisa i juridisk väg, begången mot enskilde medborgare; huru kan detta förlikas med den opinion, att, då Staten i rättsfrågor uppträder som individuum, deana skall anses lossad från hvarje moraliskt och juri* diskt band. Jag kan icke annat än anse mina anmärkningar ledande till återremiss af Betänkandet, och jag förnyar min anhållan derom. Man begär icke nu någon utbetalning af summan, icke ens en concession till framtida utbetalning, utan endast att en ytterligare undersökning af anspråken må företagas. Jag tror i sanning, att det vore Ståndet mindre värdigt, att neka en åtgärd af denna beskaffenhet, en åtgärd, sorn vi äro skyldige åt rättvisan, åt National-förtroendet och åt minnet a£ vår oförgätelige Tolfte Carl. Herr von Heyne, Georg: Det bör visserli gen icke väcka någons förundran, om frågan angående återbetalning af en så stor summa, som 5-6; lD«tt 16 September«: m.
Det är nemligen icke otänkbart, att en, i enlighet med hvad Rikets Ständer nu bestämt, på förhand uppgjord reglering kan komma att under 20 eller 30 år förblifva utan tillämpning, intilldess sådana förhållanden inträdt, som gynna den beslutade förändringens sättande i verket; hvarigenom förrättningen skulle, derest de 50 åren beräknades från tillämpningsdagen, medföra verkan ännu å en tidrymd, 70 till 80 år aflägsen från regleringsdagen, och sedan de förhållanden inom församlingen, hvilka vid regleringen tagils i betraktande, måhända genomgått en fullständig förändring. Då Rikets Ständer alltså ansett ifrågavarande tidrymd af 50 år böra beräknas från den dag, regleringen blifver af E. K. Majit i nåder fastställd, och då, på sätt ofvan är antydt, bland de i denna punkt uppräknade tiondeslag äfven fisklionden lärer böra särskildt omnämnas, hafva Rikets Ständer, för sin del beslutat följande lydelse för 7:de punktens förra moment: ”Ali tionde, vare sig tertial-, smör-, fiskeller qvicktionde, utbytes mot bestämda afgifter för en tid af femtio år från fastställelsedagen, oansedt tillämpning af regleringen ej genast kan börja.’’’' Vid granskning af ordalagen i 10:de punkten af det nådiga förslaget, hafva Rikets Ständer kommit till den öfvertygelse, att några förtydliganden och tillägg lill första momentet i samma punkt måhända skulle förekomma åtskilliga missförstånd och jemväl gagna till bevarande af löntagarens rätt. Sålunda har blifvit anmärkt, att då punkten stadgar, det såväl aflöningsbeloppet som dess fördelning böra af sockeneller gällstämma föreslås, samt att Nämnden på grund deraf, och efter öfvervägande af de förhållanden, som vid lönens bestämmande böra tagas i beräkning, upprättar sitt förslag; så hade måhända hos en eller annan tvekan kunnat uppstå, huruvida någon rättighet borde antagas ega rum att emot en för berörda ändamål hållen sockenstämmas beslut anföra besvär.
Torsten såg där äfven en annan dyrbarhet, som han fann mycket värd att äga; det var den duk, som låg på konungens bord. Den var smyckad med guldränder, och tolf de yppersta ädelstenar strålade därpå. Då föll det Torsten in, att han nog kunde sätta sin lit till den lycka, som följde hans konung, Olof Tryggvason. Och när han såg, att hallens herre ärnade draga den kostbara ringen på sin arm, sprang han fram och tog den ifrån honom, medan han med den andra handen ryckte till sig duken, så att all maten rullade i golfvet. Därefter rusade han på dörren, men sin krumstaf glömde han kvar därinne. Nu vardt ett rasande tumult. Männen hastade ut och satte efter Torsten. När han såg, att de kunde hinna upp honom, sade han: »Om du är så god, konung Olof, som min förtröstan till dig är stor, så stå mig bi.» Så rask blef han då i loppet, att de ej hunno upp honom, förr än han var nära den ström, hvarur han nyss kommit. Där stannade han, och sedan de slagit ring omkring honom, värjde han sig tappert, och han fällde till jorden en otalig mängd troll. Då kom hans kamrat fram till stället och återgaf honom den kvarglömda stafven; hvarpå de båda döko ned i strömmen och kommo tillbaka till samma kulle, hvarom vi förut talat. Solen stod då i väster. Pilten, kastade genom en glugg in sin staf i kullen och därefter den säck, som han fyllt med föda från trollens hall. Och Torsten lämnade äfven sin staf ifrån sig. Därefter lopp den skallige gossen in i högen; men Torsten stannade utanför vid gluggöppningen. Därinne såg han två kvinnor. Den ena väfde gudväf; den andra vaggade ett barn. »Hvarför dröjer han, Bjalve, broder din?» frågade denna. »Icke har han varit min följeslagare i dag», svarade pilten. »Hvem har då farit på den andra krumstafven?» »Det har Torsten den hushöge,» återtog han, »konung Olofs hirdman.
» Kronobergs län: arealmättet i tab. N-.o 11, kol. 6—9, är qva dratref. » Gotlands län: tab. N.o 1, kol. 9, står summa »12,662», läs »12,661», — kol. 10 står summa »24,771», läs »24,770». N:o 10 äro kol. 2 och 3 omkastade, så att uppgifterne i kol. 2 gälla förmedladt och i kol. 3 oförmedladt mantal. » Blekinge län: sid. 10, rad. 22 står »1859», läs »1856», — rad. 5 nedifr. står »deraf blifvit», läs »deraf ej blifvit», — sid. 19, tab. Litt. H, står »Statsbidrag», läs »Stadsbidrag», — sid. 20, rad. 7 står »organiserad med öfriga», läs »i likhet med öfriga», — sid. 31, rad. 14 står »är det nog», läs »är det ofta nog», — talj. » Göteborgs och Bohus län: sid. 9, sista talet i tab. Litt. D, läs 0,25, — arealinnehållet i tab. N:o 11, kol. 6—9, är qvadratref. » Elfsborgs län: sid. 3, rad. 9 står »Tuneberg», läs »Tumberg»; sid. 25, rad. 18 nedifr., står »Fallered», läs »Tollered», — tab. N:o 9, kol. 1, står i en del exemplar summa »51», läs »151», — tab. För Wermlands län: sid. 2, rad. 10, står »Norum», läs »Norane»,— sid. 15, rad. 7 nedifr., står »1846», läs »1848».
Min mening är ej att upptaga alla de skäl emot mjmtbestämning, som blifvit anförde; men jag är talaren förbindelse skyldig, då dess sattser äro så positift stridande emot mina, att ådagaläggandet af mina är all den vederläggning jag behöfver åstadkomma emot honom. Han har talat om rättvisan att återföra myntet till ett förbättradt skick, och sagt, att samhällets förkofran är deraf beroende. Hvad rättvisan beträffar, får den här icke hyllas som ett blott vördnadsbjudande ljud, utan föregången undersök - Den 6 Jul ii e. ra. »97 ning, och jag tror att den här saknar’ ali möjlighet för tillämpning. Derefter står billigheten ensamt qvar, såsom den enda möjlighet, hvarefter man kan reda dessa förhållanden. Jag tager mig friheten fråga, om år 1809 de, som voro Capitalister, rådfrågades i anseende till de åtgärder, hvilka då vidtogos. Yi kunna icke neka, att före 1809 hvarje ägare af 1 R:dr Bancosedlar ägde 1 R:dr i silfver, och att det endast är genom åtgärden 1809, som han blef beröfvad sin egendom. Jag kan ej undgå nämna, huru efter min öfvertygelse verkställande magten år 1809 förbisåg, att bevaka det allmännas interesse. Det är långt ifrån, att jag härmed vill göra en förebråelse; jag vill blott visa, att man då var okunnig om hvad samhällets väl kräfde. Jag har med förundran hört 72 §. RegeringsFormen citeras, såsom lemnande Rikets Ständer en rättighet, hvilken vore den mest barbariska, något land kunde förevisa. Jag hemställer, huru lagen kan ses från den synpunkt, att ena statsmagten ensam, som genom missförstånd kommit i en slags oberoende administration af en Bank, till den grad, att den kunnat störa alla rättsförhållanden, ej skulle vara lika hunden under lag, som hvarje annat Bolag, hvilket skall verka för andras rätt.
Riksgälds-kontoret tillkommande belopp af vinstmedel, vederböilig liqvidationsräkning, grundad på ett så beskaffadt omslut, som här ofvan omförmäles, skulle uppgöras, på det att de medel, hvilka i sjelfva verket tillhörde Bankens vinst för 1844 och de föregående åren, måtte, vid den skeende liqviden, komma Riksgälds-kontoret till godo. Dessa medel utgjordes af dels' räntevinsterna å diskontrörelsen under år 1844, hvilka, enligt då gällande föreskrifter, först det påföljande året till Banken lefvererades, och dels de af äldre årens vinstmedel tid efter annan bildade reserv-fonder vid Stockholms Handelsoch Närings-Diskont, BankoDiskonten samt Malmö Låne-kontor, hvilka tillförene, såsom förlag till Diskontrörelsens bedrifvande åt vederbörande Diskont-kontor öfverlåtne, enligt Rikets Ständers beslut, borde från lånerörelsen indragas, och såsom tillfälliga kapitalvinster i Bankens räkenskaper upptagas. Enär emellertid ofvannämnda Reglementes §, i fråga om sättet för upprättande af omslutet utaf 1844 års räkenskap, endast hänvisar till räntevin - BankoTtskottets Berättelse, N:o 14. sterne å Diskont-rörelsen, utan serskildt tillägg af reservfonderne; hafva Fullmäktige ansett det af ordalydelsen följa, att berörde fonder icke borde uti liqviden med Riksgälds-kontoret ingå, och följaktligen desamma för Banken reserverat. Ehuru, efter hvad i det föregående blifvit yttradt, med de i §:n förekommande orden:
Dttomanijfa i)3ortend förl)ållanbe till be anbra malterna, i affeenbe å bemebling mib upplontmanbe jiribigljeter, blifmit antaget. ejpanbeln od) fjöfarten, font fällan marit främjabe af få gtmnanbe .ganberg» omjtänbigbeter, forn imber be febnaft förflutna åren, ^marigenom rifa förs M acr' b?lar blifmit Äonungend unberfåter berebba, f)afma utgjort oafbutttia fores mål för $ongt. 9Jtaj:td omtanla od) l)afma pålaUat utmibganbe af be gamla ocp ingåenbe af ntja förbiubelfer meb fremmanbe malter. 3 fåbant af Äungörelfe af ben 15 Serättetfe om f)mab t 9tifet ocd befö ^lugitfti 1BS4; meb Äonttngarifct 0arbiitien, imber ben 17 februari 1855; meb 0torderttgbömet 3Kecftenburg Äungöretfe af ben 8 Stugufli 1856, btifmit träffabe öfmerenöfommetfer, font berättiga fartyg, tiOtyöraitbe någon af befia matter, att ibfa fnftfart emedan fmettffa damnar, få tänge fmettffa fartyg åtnjuta fatnma för SJfeb Äonungarifet 0arbinien t)ar, imber ben 9 ättarö 1855, btifmit utmertab ett £efta Sid bet nteb $onttit Gfter mångåriga itnöerdanötingar är ttteb ^onungarifet Segge ©icitierna, imber ben 10 2lprit 1856, af S)taj:tö ^öga ratiftfation. ©ettorn utmertabe
(Statsoch Banco-Utskottets Utlåtande N:o 47)- 2:0 Upplåningen kommer, till cn början, att sålunda fördelas, att af den bestämda summan, (obs. i händelse af Rikets Ständers bifall å Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut rörande upplåning, dels emot Obligationer och dels på afskrifnings-råkning, tilläggas här orden: för Irvartdera upplånings-sättetj*) f:delar upptagas i Stockholm, |:del i Götheborg och ^-:del i Malmö; Banco-Fullmägtige dock förbehållet att sedermera, efter sig företeende omständigheter, kunna jemka och förändra dessa proportioner. 3:o Den upplåning, som i Stockholm kommer att ega rum, verkställes genom LånBanken, medelst serskild derstädes för Banco-Disconl-Verket öppnad Räkning. 4:o Banco-Fullmägtige ega att fördela sam" manräknade upplånings - summan emellan 46 Banco-Vtshottets Memorial N.o 124. Banco-Diseont-verket och Låne-Contoiren, utan afseende på upplåningens belopp å hvartdera stället. B:o Skulle någon gång beloppet af de summor, som, i följd af Låne-medels återfordrande, skola utbetalas, öfverstiga deri tillgång, som utaf Reserv-Fondeli eller annan Låne-Fondens Cassa-behållning dertill kan lemnäs, må väl temporairt förskott afLåneBanken, medelst assignering på dess i Vexel-Banken upptagna Räkning tå begagnas; dock skola sådana förskott ovilkorligen ersättas af först inflytande medel, vare sig genom nya Insättningar på Upplånings-räkningen, eller genom inbetalning af utgifna Lån. Till Rikets Ständers bifall hemställes detta vördsamligen. Stockholm den 16 Februarii i83o. STOCKHOLM, tryckt i Eckstein sk n Boktryckeriet, i83o. Banco-Vtsholtets Memorial N.-o lir}. Ankom till Exp.-Utsk. den 12 Febr. i83o.