Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At derföre i fräga, hwarest förbrytelser emot Bränwins-Författningarne hädanefter böra uptagas och afdömas, hemställer Utstötte^, om icke, dä brottmål, enligt io Lsp. 21 §. Rättegangs-Balken, stola ransakas och dömas, der gerningen gjord är, samt Hecis-Rätterne komma at uphöra, hwilka förut afgjort de öfwerträdelser af ofwanstaende bestaffenhet, som förefallit i Städerne och innom en mil derifrån, dylika mål nu mera matte upcagaS och pröfwas i Sräderne af wanlige Domstolarne Derstädes, och pä Landet af Härads-Dngs-Rärrerne, samt derifrån dragas under Kongl. Hof-Rätrerne. At Hyresmän i Städerne och pa Landet böra, dä de hafwa Husägarens tillåtelse, fa pa enahanda grund, som ^rrenöatorer af Hemman pa Landet, utöfwa Bränwinsbränning emot fastställd afgift. At ^rrenäarorsr af Hemman och Lägenheter a Landet, icke utan särstild öfwerenskommelse med Jordägaren äro berättigade begagna den a samma arrenllerkläe egendom warande stog, til den widsträcklare Bränwinsbränning, som nu är medgifw-m, emot hwad förut warit tillåtit.
Ehuruväl kafF1 ej kan hänföras till klassen af förenämnde varor, anser Utskottet Besv. och Ekon. Utsk. Betänhanden. 4l5 likväl, enar importen deraf är i så betydlig rnon betungande för Rikets handelsvåg, någon ytterligare inskränkning i afseende på dess nyttjande böra äga rum. Men, då ett långvarigt bruk häraf öfvergått till en sådan vana hos nationen, sorn svårligen, om icke genom tj:nliga surrogater, lärer helt och hållet kunna häfvas; anser Utskottet en författning, som helt och hållet förbjöd bruket af kaffe, ej möjligen medföra åsyftad efterlefnad, utan endast leda till lagbrott, hvilket förra tiders kaffe-förbud tillräckligen bestyrkt. Utskottet har derföre ans.tt sig ej böra tillstyrka ett totalt kaffeförbud; men, då en förmindskning i dess förbrukning redan medförer väsendtliga fördelar, får Utskottet föreslå, att, med bibehållande af det uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 50 April 1817 angående förbud emot försäljning af tillredt kaffe, utfärdade Stadgande, k ffe hädanefter äfven måtte till nyttjande i alla samqväm och sällskaper förbjudas. Utsl.öttet tror, att förmindskningen i kaffe-consunationen skulle genom ett sådant förbud blifva ganska betydlig, äfvensom att härigenom en utväg beredes för dem, som nu ance sig ej skäligen kunna skilja sig från det allmänna bruket, att spara sig en betydlig utgift. Utskottet har ganska väl erinrat sig svårigheten, att, i en för alla medborgare klasser lika förbindande Författning emot yppighet och öfverflöd, vidtaga de Stadgande/t, som kunde på en gång svara mot allmänhetens önskningar, och tillika nöjaktigt upp - 4iö Fest). och Ekon. Ut sk.
Tham att då , för afdömande af mål , som angå Bruksoch Bergshandteringen, helt andra kunskaper äro nödige, än de , sorn erfordras för behandlingen af de lill Häradsrätt nu hörande ärenden , samt Domare i sistnämnde rätt icke äro skyldige att ega de i förstberörde afseende oumbärliga insigter, Lagstiftaren skulle, genom den föreslagna förändringen , ej allenast gifva anledning till målens origtiga behandling, utås LagUtskatuts Utlåtande N;o i54. a5 ock i sa betydlig mon oka Häradshöfdirigarnes göromål , att Domsagornes fördelning och nya löne-anslag ej kunde undvikas; b) af Herr Rothlieb: att som Eiks-Martkalks-Embetet samt Öfre och Nedre Borg» rätterna underhållas på Kongl. Maj;ts enskilda bekostnad och sålunda ej äro Staten till last, samt deras tillvaro, enligt 4 8 §• Regeringsformen , beror endast af Kongl. Maj;tj så egde Rikets Ständer ingen rätt att om dem något besluta ; att , i frågan om Ridderskapets och Adelns rättighet att i vissa mål hafva Hofrätt till första Domstol , (en rättighet , den Herr Rothlieb, jemte Herr Tham , ansett böra bibehållas, såsom icke medförande skada för andra medborgare , men ledande till större säkerhet och mindre utgifter) Utskottet bortglömt den omständigheten, att Hofrätt är första Domstol jemväl för alla dem, som lyda under Duellsplacatet, i afseende på hvars tillämpning Utskottet hade bordt tillstyrka förändring i rättegångsordningen ; samt att, enär 16 §•
Å beviljade kassakreditiv R:dr 755,400: lyftade . Utlåning med omsättningsrätt Vid [Visby Låne-kontor. Diskonterade vexlar Lån på löpande förskrifning A beviljade kassakreditiv R:dr 187,400: lyftade Utlåning med omsättningsrätt Bevisorernes Berätt. äng. 8 Lån på äldre Låne-bankoobligationer. Utlåning mot inteckning i fast egendom och återbetalning i silfver. Lån till städer och korporationer. 58 § 42. Som å lånen på äldre Låne-banko-obligationer blifvit inbetaldt ett belopp af 327 R:dr 78 öre, bar Bankens fordringar för så beskaffade lån minskats till 23,443 R:dr 28 öre. § 43. Af de mot återbetalning i silfver hos Banken upptagna fastighetslån hafva, under år 1858, tvenne blifvit slutbetaldta, enligt verkställda uträkningar å de återstående beloppen i Bankosedlar, efter de i Kongl. Kungörelsen den 6 Mars 1830 stadgade grunder, med tillsammans 192 R:dr 4 öre; hvaremot återstoden i silfver å berörde lån utgjort Silfver R:dr 73: 14. 3. Afoell slut-betalningarne i silfver å lån af förevarande beskaffenhet hafva uppgått till „ „ 7,242: 45. 9. så att lånens återstående belopp minskats med tillsammans „ „ 7,316: 12. — Utestående beloppet vid 1857 års slut uppgiek till „ 33,087: i». 5. I afräkning å lånen till städer och korporationer hafva under nästlidne år influtit 4,030 R:dr 10 öre, hvarigenom Bankens fordran för dylika lån vid 1858 års slut nedgått till 10,89 6: 98. nemligen :
Hon gaf gossen ett slag, som bringade honom i ännu starkare klagan och ropade sedan amman, under det hon oupphörligt beskärmade sig öfver den rysliga olyckan att se barnet bli förderfvadt af kel och föråldrade uppfostringsmetoder. – Min kära svärdotter, jag tycker att du nästan väl mycket glömmer din mans önskan om husfrid. Lugna dig nu ... jag hvarken vill eller skall lägga mig i din uppfostringsmetod. – Dertill råder jag heller ingen. Men nu hör svärmor sjelf att gossen är okynnig och skriker alltjemt ... det gjorde han icke, när svärmor kom in ... Hvad ... hon kastade en ond blick på Ellika ... hvad gapar du på, intrikata unge ... Att svärmor icke kan gå hitin utan det der odrägliga släpet ... Skynda dig ut och hör efter om amman somnat! – Jag tror icke att någon får tid att somna här i huset, svarade Ellika mycket stött. Hon var långtifrån ett stadt tjenstehjon: hon var en bergad båtkarlsdotter, som endast för den gamla aktade fruns skull fått moderns tillåtelse att vistas hos denna. – Nå, du min Gud och alla helgon i rättfärdighetens skapelse, skall jag bli svarad af en näsvis slyna! Om svärmor icke efter detta skiljer henne ifrån sig, så åtager jag mig sjelf att köra henne på porten. Midt under denna storm, förhöjd af gossens allt starkare skrik och snyftningar, inträdde Carl, och hållande för båda öronen frågade han i en skäligen sträf ton: – Är sista konsertnumret icke slutadt ännu! – Om du kommit för en qvart sedan, kära Carl, svarade Joachima, hastigt stämmande röstens böljor, så hade du funnit allt lugnt och godt, det kan du lita på. Men då kom farmor in och började sitt vanliga sätt med gossen, och som jag icke vill att han skall bli bortskämd ... – Tag ut pilten! afbröt den unge husfadren rodnande och gick sedan att helsa på modern. Joachima slängde vredgad den lille i ett tag upp på armen och nära nog kastade honom i famnen på den vid dörren mötande amman. Derefter vände hon tillbaka, neg siratligt för sin man och sade:
Hr Skogman: Afven för den, som behjertar dessa sjukas olyckliga ställning, kan det finnas åtskilligt, som kan ingifva betänkligheter så väl i afseende på formen som i sjelfva saken. På sätt Hr Bildt sagt, fingo StatsUtsk:ts ledamöter upbära ganska skarpt klander derföre, att Utsk:t tillstyrkt anslag till skolhusbyggnader, oaktadt de varit begärda af enskilda motionärer; men till dessa byggnader voro dock både ritningar och kostnadsförslag inlemnade, och, i afs:de på en, till och med af Professor Scholander. Beträffande sjelfva förslaget, upstår den betänkligheten att icke det ifrågasatta sjukhuset blir tillräckligt ens för en ganska kort tiderymd. Obotliga sjuka strömma nemligen i mängd till Stockholm, och om alla dessa skulle inrymmas på det nya sjukhuset, torde de 50 sängarne väl blifva fulla innan många veckor lupit till ända, och snart skulle klagomål förspörjas olver att man blifvit utesluten. Dessutom kommer ett annat intresse här att vilja göra sig gällande, nemligen benägenheten hos en del kommuner att albörda sig en del af sina fattiga och skicka dem hit till sjukhuset. Skulle derföre något i denna väg göras, så borde väl ett fullständigare förslag utarbetas och några slags grunder för organisationen af det hela framställas. I sakens närv:de skick kan jag icke annat, än anhålla om bifall till Utskits förslag, ehuru jag icke vill motsätta mig den återremiss, som här blifvit begärd. D e ii 25 J nli f. m. Hr Bildt: Jag begärde egentligen ordet, då jag hörde att en talare, Hr Carlheim-Gyllenskjöld, med mycken ifver sökt bevisa nödvändigheten, att icke säga skyldigheten för 11. St:r att bifalla denna motion. Ehuru jag fann det ganska naturligt, att Hr Cederschiöld sökte försvara sin idé, hade jag dock icke trott, att man på allvar ville försvara, att man på elt så lösligt framkastadt förslag skulle vilja bygga hoppet att K. St:r skulle bifalla det äskade anslaget.
Mangen inser utan tvifvel, att ehuru den utvägen synes lättare att i svåra år hos Städernas köpmän erhålla sina behofver, tar dock köpmannen en dryg betalning för sin införskrifning och magazinering, att icke allenast denna dryga betalning utan äfven sjelfva inköpspriset äro för Landtmannen förspillda och oftast nog svårt-anskaffade penningar, som kunnat vara bespara, örn han sjelf, i den goda dagen, vetat spara sjelfva varan, eller om han ägt någon inrättning, der hans besparing kunnat emottagas och vårdas; att det icke är att förvänta, det hvar och en jordbrukare skall, utan väckelsen och biträdet af en sådan inrättning, veta att göra sig tillräckliga besparingar på eget loft; att någon minskning i Potatoes-planteringen och deremot tillökning i sädes-produktionen lätt skulle bereda tillräckliga tillgångar för insättning i Magazinerna, helst i en Provins, som så sällan lider missväxt som Blekinge och der således insättningarna för hvarje år ej behöfva vara betygliga; samt slutligen att om, genom sådana besparings-magaziner, hvarje Hemmansägare sjelf kunde göra sig oberoende af inträffande svagare år och förekomma all egen förlägenhet, han icke eller, sådana år behöfde, såsom nu, inskränka sina arbeten och förminska antalet af sina arbetare, utan han oförändradt kunde gifva de fattigare folk-klasserna samma tillgång på arbets-förtjenst och således samma utvägar att förskaffa sig sitt uppehälleäfvensom att han icke eller, såsom nu, behöfde tillgripa och förstöra sina få, ännu i behåll varande, skogsförråder; men det är dock att förmoda det en motsatt mening gör sig gällande.
Utskottets Betänkande, VIHsii48—1 15 r, bif. af PresteStåndet, IX s 770, af BondeStåndet, IX s 816, återrem. af Borgare Ståndet, IX s 829. Ytterligare Utlåtande, VIII s i4°7 — i410, bif. af BorgareStåndet, IXsii49« Underd. Skrifvelse, X x. s 883, 884. RiksdagsBeslutet, §. 44* — om befrielse för egare af, på Gothland, att in natura aflemna Skattetjära, Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 32x — 3a4, bif. af Adeln, IX s x83, afPresteStåndet, IX s 189, återrem. af BorgareStåndet, IX s 191, af BondeStåndet , IX s 211. Ytterligare Utlåtande, VIII s 114* — 1146, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 7x5; bif. af BondeStåndet, IX s 724- Underd. Skrifvelse. X 2. 1. s 20 — 22. RiksdagsBeslutet, §. 44- 127 Hemmansklyfningar, att frågor om, må från Lagmansrätt få fullföljas; Motioner, remitt. till Lagutskottet, II s 1156,1269. Utskottets Betänkande, VII 1. s 249 — 2Ö2, bif. af Adeln, IX s 3o4,afPx-esteStåndet, IX s 3op, af BorgareStåndet, IX s 3x3, af BondeStåndet, IX s 3x5. Underd.
St:r bifalla hvad sålunda är vordet föreslaget, torde Utskottet få sig uppdraget, att, i afseende på verkställigheten lemna Hrr Fullmäktige i Riksg:sContoiret del af Beslutet till efterrättelse och iakttagande. Bilaga till Utskottets Utlåtande, N:o 8g. H. St:rs Beslut vid 1823 års Lagtima Riksdag, förbinda och utfästa sig, å Nya Bolagets för StenkohlsVerket vid Höganäs vägnar, undertecknade, af Bolaget valde Styresman och Förvaltare af Verket, att, när StenkohlsVerket iemnar en Vinst-utdelning af åtta proCJt, erlägga till R. St:rs RiksglsContoir eller det PenningeVerk R. H. St:r framdeles kunna förordna , En proc:t; då således Bolaget får behålla Sju proc:t; när vinst-utdelningen uppgår till Tio proc:t, likaledes utgifva Två proc:t; och när den bestiger sig till Tolf procrt, erlägga Tre proctt, såsom den högsta procenten, hvilken från Bolaget kan komma att till Staten utgifvas. Hvilket härmedelst på det kraftigaste försäkras. den N. N. N. N. N. N. Directionen för StenkohlsVerket vid Höganäs. ( Betänka riden, N:o 90. 451 N:o 90. Utlåtande öfver Expedilions-Utskottets Memorial N:o 22, angående tillökadt biträde vid Gorrectur-läsning.
Icke är det nu matmoderns fel, att alla dessa friska krafter och viljor gå för henne förlorade? Det är tidsandan, vare sig nu man vill kalla den ond eller god. Den lilla kontingent som af stadsbarnen återstår henne får hon verkligen på sätt och vis dela med fabrikerna, men i allra flesta fall kan man väl säga, att fabrikerna så att säga rekrytera sig själfva, då föräldrar, som arbeta där, gärna draga sina barn dit också. Fabriksflickan står ej heller på den sociala skalan så högt, att icke en tjänsteflicka ser ned på henne. Hvarför ändock så många gå dit är nog mest för att det specifika arbete, som där ålägges dem, är af den sort att det snart inläres, så att fingrarna gå som en maskin och tankar, ja t. o. m. ögon kunna ila hvarthän det dem tyster. / IDUN 1897 1 ett hushåll kräfvas.^så mångahanda sysslor och verkligen litet omtanke också och det är detta som de unga finna så hjärtans besvärligt, att de hellre föredraga maskinhallarna. Det blir därför blott en eller annan individ, som utom landsflickorna förirrar sig in i familjerna, och nu är det att se, hurudan och huru den rara varan där emottages och behandlas. Att nybörjaren kommer till en familj, där man endast har råd att hålla en tjänare, och att dessa platser äro i flertalet, är väl tämligen säkert, och är det från en sådan matmoders ståndpunkt jag utgår. Tjänsteflickan kommer i djupaste okunnighet om alla de sysslor, som kräfvas för att ett hem skall kunna kallas ett hem, och ofta med karaktär och seder, om hvilka den stränga och skarpa husmodern med fog kan säga att » on ljuger och stjäl?, men som den milda och öfverseende kallar » barnsliga dumheter ». Ett och annat lysande undantag gifves, men » undantagen » bli allt mer och mer sällsynta. Nu börjar en lärotid, för hvilken lärjungen har kontant, om än liten lön, mat, värme, lyse och en mer eller mindre snygg och god bädd. Lärarinnan får utom besväret ofta vid experimenten vidkännas för den mindre bemedlade ganska kännbara förluster dem hon måste bära med jämnmod, om hon ej, när detta någon gång brister, vill betraktas som en » arg tyrann ».
Alt dessa folkskolor äro mindre betungande i större än i mindre församlingar är Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 213. påtagligt. Visserligen hafva Rikets Ständer vid sednare riksdagar gjort mycket för folkskolornas understödjande. Dock finnas ännu orter, der Ständernas benägna medverkan för undervisningens oafbrutna bibringande påkallas; en sådan vanlottad ort finnes inom mitt kommittentskap, nemligen Hemsö kapellförsamling inom Gudmundrå pastorat i Wester-Norrlands län. Denna lilla församling, som är belägen på en ö, som delar Ångermannaelfven i 2:ne grenar vid dess utlopp i hafvet, består af 3| mantal förmedladt skatte, fördelade på 21 hemmansåboer, hvilka, till följd af öns isolerade läge och svårigheten alt komma tili Högsjö församlings kyrka, dit öns innevånare hört, för 10 år sedan sökte och erhöil tillstånd att utgöra en särskild kapellförsamling. Genom stora uppoffringar och ihärdigt arbete uppbyggde då öns befolkning, som består af nyssnämnde 21 hemmansåboer, några torpare, som hafva små jordlotter, och af fiskare, som vid öns stränder söka sitt uppehälle, en mot folkmängden svarande kyrka, hvarförutan bostälisjord för predikanten måste inköpas och bostad åt honom uppföras, hvarjemte nödig folkskole—lokal inrättades. Utaf öns folkmängd, som består al 456 personer, befunno sig förlidet år 106 inom skolåldern.
— Bry dig ej om att tänka på, att du kan ha en och annan fordran på lifvet ännu, eller att din kärleks rika skatt föraktades! Ensamt förmågan att känna varmt var ju mycket. » Har jeg ock sejlet min skude på grund, så var det dock dejligt att fare ». Din längtan blir då, att vintern måtte komma. Hellre kyla och död, fullständig känslolöshet än dessa stormar, denna långsamma förintelse. Hvarför njöt du ej lifvet fullt under din korta sommar? Nu är det för sent — det är höst. Du trånar förgäfves efter ännu en liten tid af värme, för att då njuta i fulla drag, men skulle den ock beviljas dig, skulle njutningen förminskas af att du visste, att det endast vore en tillfällighet — hösten vore omedelbart framför dig. Den verkliga ungdomstiden hade du låtit gå dig ur händerna. Du märker nu for sent, att du köpt kiselstenar för diamanter. Och dock var det ändamålet med ditt korta lif att vara lycklig! Derefter har du såväl som alla andra sträfvat, fast kanske omedvetet. Detta har försynen sjelf nedlagt hos menniskan. Somliga bli martyrer, men de stå då endast vid hvad de anse för sin pligt, och att göra sin pligt medför ju tillfredsställelse eller med andra ord: lycka. Andra » lefva undan » och anse det som det bästa — kanske få de sedermera andra åsigter. Du vill försöka att hädanefter ta väl vara på hvarje solskensdag. G ö r det, men tag den då ej som en sommardag, utan för hvad den verkligen är: en vacker höstdag. A t t uppfatta den på annat sätt vore j u löjligt. Vintern kommer nog sedan i sin ordning. N u käns det, som vore den välkommen j u förr dess hellre — icke sant? M e n kanske sitter du, när den kommit — sträng och omutlig kommit — o c h tänker med saknad till baka på hösten, som dock egde en oeh annan varm och solig stund o c h glömmer stormarne, som klädde träden nakna. Ulla. Tvätt, i.
Tillika får jag föreslå , att Höglofl. Ridderskapet och Adeln, antingen enskildt eller i förening med de andra Stånden, genast ville anmoda Riksens Ständer3 Justitieombudsman att så snart som möjligt 'till Riksens Ständer inkomma med sitt utlåtande om de i Prosten Doctor Stenhammars Me. morial åberopade händelserna angående Be* villningen, Brännvins-tillverkningen, Mantalsskrifningarna och Extra Roteringen, på det att rätta förhållandet, hvad möjligt är, må blifva kändt. Till förekommande af alla misstag för framtiden , får jag äfven föreslå , att under loppet af denna Riksdag ett så kalladt RevisionsUtskott, af 2:ne till 3:ne personer af hvarje Stånd, måtte förordnas. Detta Utskott bör vid slutet af Riksdagen vara skyldigt att, innan Ständerne åtskiljas, noga granska alla Expeditioners öfverensstämmande med Riksens Ständers underdåniga önskningar eller beslut, hvarjemte Riksens Ständers Justitieombudsman borde åläggas vara närvarande vid detta Utskotts sammankomster, dock kanske utan rösträttighet, men för att bevaka Ständernas rätt och noga tillse att genom felaktiga redactioner ej skulle kunna uppkomma Författningar , stridande mot Ständernes Den 13 April, 167 fattade önskningar eller beslut. Äfven skulle det tillhöra Justitieombudsmannen att i sin årsberättelse upptaga förloppet härvid, så att Allmänheteu kunde upplysas om förhållandet. Jag anhåller om Eders Excellences Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskal* kens proposition på mitt förslag, och att detta mitt Memorial må med de öfriga Stånden blifva communiceradt. Hans Excellence Herr Grefven och Landtttlar'- skalken hemställde , om icke Ridderskapet och Adeln ansåg samma ändamål, som det, hvilket Herr Spaldencreutz åsyftat , kunna vinnas genom instämmande uti PrestStåndets i detta afseende fattade beslut 3 och föreslog således, att enahanda anmodan måtte göras till Ridderskåpets och Adelns Utskotts Ledamöter, som den, hvilken af PrestStåndet till dess Ledamöter blifvit gjord. Bifölls.
För att visa att jag redan förut något kände honom och » Moraean » skall jag berätta dig något från min egen ungdom.I trakten af Jönköping (dock nägra mil ifrän) bodde den tiden en f. d. kronofogde med landskamrerstitel, som hette Sven Ingemar Ljung. Denne hade i sin ungdom varit en af Linnés senaste lärjungar och lefde sedan i och af minnet af den store mannen, som undervisat honom med faderlig omsorg. Ljung kom att gå kameralvägen, men fortfor att vara Linnéan. Hvarje sant snille lockar fram hvarje litet frö till godt hufvud eller snille att växa upp omkring honom. Så hotade under min Lundatid hvarje student att bli skald, endast der för att Tegnér bodde på Gråbrödersgatan. Hvarje liten talang stack ut huf-vudet som en kyckling ur det brustna skalet. Jag var en bland dem och skref en Tegnéridisk hjeltedikt, » Styrbjörn Starke », som tycktes vara något att göra af. Bland mina luntor ligger nog denna produkt af en verklig akademisk nervsmitta inpackad. Nåväl, en dylik smitta hade Linné utbredt och Sven Ingemar Ljung, ehuru kronofogde, var och förblef naturforskare. Han berättade mycket om Linnés vanor och åsigter; men det som mest anslog min fantasi och som jag bäst minnes var då Ljnng för sista gången såg sin gamla lärare. Man hade burit ut Linné i en förstuga der han omgafs af skurbaljor och käringar, ty fru Linnea hade anbefallt skurning och gubben måste undan. Han hade troligen då haft sin slagattack och satt, för dragets skull, med en handduk hängande öfver hufvudet och iklädd en gammal nattrock. Minnet var klent, men ett par tårar glin-drade i gubbens öga, när han för sista gången tryckte sin lärjunges hand och gubben Ljung kunde ej utan att darra på målet beskrifva scenen. Äfven han sade att frun var sträng och sjelfrådig och tryckte ner sin man, som lefde i vetenskapens verld och äfven i dess drömmar, men ständigt hölls vid den sträfva verkligheten af frun. Hvilken bild ändå af oss stackars menniskor!
Råbäck? jag har hört talas om Råbäck! Jag har inte varit där förr, fortfor Sara, men varför skulle jag dit nu, då hon inte bor där mera? Vilken hon? Där har en ängel bott, men som nu flyttat till Vättern. Fru ... jag vet ... jag minns inte rätt namnet. Jag har inte heller sett henne, fortfor Sara; men bodde hon ännu kvar på Råbäck, så skulle jag önska ta den vägen. Goda, förträffliga böcker har hon lånat moster Gustava i Lidköping, och dem har vi bägge läst tillsammans på mellanstunder. Dem vill också jag läsa! utropade sergeanten. Du skall så ... men ... Ja, den andra vägen vi kan välja, fortfor han, går däremot ned åt Enbacken, öster och söder om Kullen, genom Skälvum, förbi Husby, och så. Vilkendera skall vi ta? Hur skall jag kunna avgöra det? det förstår jag mig inte på. Men du skall veta, Sara, att Hällekis hör till de utmärktaste ställen i Västergötland; det förtjänade väl att fara den vägen. Om du vill. Och är där stora hus och byggnader, så förtjänade det nog att göra sig bekant på stället; det kunde en gång löna sig. Litet förstämd revade sergeanten in sitt samtals poetiska segel; han hade inte nu på några dagar hört yrkets angelägenheter omtalas, men märkte genast, att de var i antågande. Och hur kunde han vara ledsen på henne för det? Likväl ville han inte, att så gudomliga platser, som Hönsäter, Hällekis och Råbäck, skulle uppoffras till mål för blotta glasmästarönskningar: han beslöt således att taga den prosaiska stråten över Enebacken, och lämnade Kullen till höger. Hon har dock varit högre stämd, fortfor sergeanten för sig; ja, ett par dagar! och hennes talämnen, ehuruväl alltid sig lika vad klokheten beträffar, har dock inte ständigt haft smak av en gesäll i fruntimmerskläder. Stackars, goda, oskyldiga flicka! tillade han med en knappt återhållen tår; goda, älskade! hur orätt bedömer jag dig? är det inte rätt väl, att du är så förnuftig? Du skall ärligt och förträffligt kunna sköta dig och de di ...