Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionen, som befarat, att besparingarne å anslaget till Elementar-läroverken icke lemnade tillgång för nämnde kostnaders bestridan de, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska det anslag, sorn för uppförande af bemälda skolhusbyggnad kunde finnas behöfligt; och har Kongl. Maj:t, som ansett det vara osannolikt att Pistolsmeds-bostället kunde utan ersättning afstås, likasom att kostnadsfri tomt kunde erhållas, och funnit, att skolan endast i det fall blefve fullt försäkrad om egen lokal, att kostnaden för tomten äfven inräknades i de behöfliga medlen, uti högstberörda Nådiga Proposition föreslagit, att den af Direktionen begärda största summa, 50,000 R:dr, måtte af Rikets Ständer beviljas, för att af Kongl. Maj:t för det omförmälda ändamålet, efter behof användas. Då, på sätt ofvanberördt är, denna skola utgör ett bland Statens allmänna Elementar-läroverk och, enligt hvad kändt är, åtnjuter sådant förtroende, att icke blott de 100 platser, som för lärjungar äro att tillgå alltid varit upptagne, utan ock att derutöfver en mängd inträdessökande lärjungar sig anmält, hvilka för det bristande utrymmet ej kunnat emottagas; så ock enär angeläget är, att en rymlig undervisningslokal för skolans behof anskaffas, på det tillfälle må beredas för Stats-Utskottets Utlåtande, M 153., 7 flere lärjungars intagande och den derstädes begagnade undervisningsmethod än vidare utvecklas, får Utskottet, med afseende jemväl derå, att på nya Elementarskolan, sorn lika med öfriga läroverk emottager lärjungar från alla landsorter, Skol-ordningens allmänna föreskrifter om lärohusens byggnad och underhåll icke äro tillämpliga, tillstyrka, att ett extra anslag af 50,000 B:dr måtte å Riksgälds-Kontoret anvisas, för att efter behof, af Kongl. Maj:t disponeras för uppförande af en tjenlig byggnad till nya Elementar-skolan i Stockholm. Stockholm den 29 Maj 1854.
Jag har fått underrättelse att Bonde-St. beviljat 2,000 rdr; och för att icke splittra meningarne, ber jag således att få ändra mitt förra yrkande derhän, att pensionen måtte bestämmas till detta belopp. Jag får förklara, att det icke är underskattande af personens förtjenster, som föranledt mig att uppträda mot det högre belopp, som blifvit föreslaget, utan derför att jag anser det icke vara af behofvet påkalladt; och jag tror att sådana pensioner icke böra beviljas för visad skicklighet, utan endast om sökanden deraf är i verkligt behof. Hr von Koch: Hvad beträffar pensionens belopp, så får jag upplysa att Rektor Siljeström är ställd i paritet med andra lärare vid elementarläroverken, och det är på grund af sjuklighet som detta anslag blifvit hegardt. Det är också föreslaget, att, om han erhåller någon annan inkomst på stat, pensionen skall minskas med ett motsvarande belopp. Jag vet icke huru Frih. Liljencrantz kunnat sluta sig till att personen i fråga icke är i behof af denna pension; ty icke är det ådagalagdt genom K. M:ts P ropos., der hans enskilda förmögenhetsförhållanden icke vidröras. Efter den saken kommit å bane, kan jag emellertid intyga, att den förmögenhet, som tillfallit slägten, icke tillkom honom, utan hans barn; och sina egna tillgångar har han uppoffrat i Statens tjenst. Han har utgifvit arbeten, som varit af stort gagn vid ordnande af Don 9 Maj f. m. 179 folkskoleväsendet. För öfrigt torde anslaget icke länge komma att utgå, då mannen är mycket sjuklig. Gr. Mörner: Under ett föregående yttrande har jag sökt visa att den korta tid Rektor Siljeström varit anställd i Statens tjenst, icke uppgått till mera, än omkring 12 år, som, enligt hvad af Statsrådsprotok:t inhemtas, ytterligare förkortas genom en lång tids derunder åtnjuten tjenstledighet. Under sådana förhållanden tycker jag, att en allt för stor frikostighet vid pensionsbeloppets bestämmande icke bör ega rum.
Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnat en af Herr Grefve Gustaf Löwenhielm väckt motion, deri är vordet föreslaget, att, till transporterande och förvarande af fångar, den i Dårhusen och Corrections-inrättningarne kända, så kallade, tvångströjan måtte införas, och användandet i detta ändamål af de sd kallade handklofvarnc afskajfas. Uti ett serskildt afgifvet yttrande har Herr Grefven, såsom skäl för bifall till denna framställning anfört, att Statens rättighet emot en häktad men icke dömd person icke sträckte sig längre än till hans qvarhållande, hvartill hårdare medel icke borde användas, än som fördetta ändamål Z*gsamt Allim. Be sv.- oth Oecon.-Utsk. Betänkande N-0 3g. g ändamål nödvändigt erfordrades. Det vore en svår plåga för fången att resa stundom ganska lång väg med påskrufvade handklofvar, och vintertiden vore han dessutom utsatt för alla de skador förfrysning kunde medföra. Att tillåta begagnande af vantar eller ylletyg mellan jernbojan och handen, kunde vara äfventyrlig t för fångens qvarhållande, helst honom derigenom bereddes lättare tillfälle att göra sig fri. Men ett äa vigtigare skäl för afskaffande af detta slags fängsel vöre lättheten hvarmed detsamma kunde missbrukas till tortur, helst afsigten att plåga vore svår eller omöjlig att åtskilja från den nödiga omsorg väktaren för egen säkerhet måste använda. — Tvångströjan vore deremot ett både säkrare och menskligare förvaringsmedel, som, jemte det den hölte fången bunden, lemnade honom en beqväm kroppsställning, och dessutom tjenade honom till en ofta behöflig beklädnad. Öfver denna framställning, hvilken Lag-Utskottet ansett sig böra gemensamt med Allm. Besv. och Oecon.
M. aflåta en underd. skrifvelse, af enahanda innehåll, som BorgareStrs, med tillägg, att skatteförenklingen, äfven för Stora Kopparbergs län, måtte tagas i beräkning. För BondeSt. synes det visserligen vara af vigt att kunna, genom ständig penningeskalt, i st. f. ombytlig markegångssättning, sjelft beräkna, huru stort utskyldcns belopp bör vara. Men då man betänker, lill hvilka bråk af hemmansdelar vår vidsträckta hemmansklyfning föranleder: så! finnér man lätteligen, att denna förmenta fördel är mera skenbar, än verklig, samt att ej mindre Herrar, än Bönder, ändock torde behöfva Häradskrifvarens, eller någon annan räknemästares, biträde, för att utfinna hvad de rätteligen böra betala. Under förliden riksdag, företedde jag, på detta rum, ett gravationsbevis, ådagaläggande att, i min hemort, finnes en hemmansdel, af -,y-/oYöV<lels Mantal frälse. Hvilken Bonde kan säga, äfven om hemmanets skatt utgjorde jemnt 1 r:dr, huru många sk:r och rst., som deraf på jordegaren belöpa? för denna uträkningsförmåga, har BondeSt. följaktligen icke kunnat högeligen intreseras. Ehuru mycket dess medlemmar ifrat för skatteförenklingen, hafva de dock enständigt påyrkat Häradsskrifvarnes bibehållande. Det af de upgifna skälen, som väsendtligen skulle intressera Bonde Ståndet, vore att undgå höga markegångspris i missväxtår, samt indelningshafvares prejerier å beskaffenheten och forslingen af räntepersedlar, som blifvit till leverering in natura upsagda.
Undervisning i sättet att af skummad sur mjölk bereda så kallad bitterost blef under sommaren 1850 meddelad af en Fru Schucani, som i sådant ändamål erhöll ett visst understöd af allmänna medel, och melhoden omfattades med mycken begärlighet; hvarföre ock Länets Hushållnings-Sällskap, i ändamål att befordra ett allmännare begagnande af denna fördelaktiga tillverkningsmethod, ulfäste sig att emot fixeradt pris uppköpa ail inom orten, under någon viss tid, tillverkad sådan ost af fullgod beskaffenhet. Denna utfästelse medförde för tillfället en önskad verkan. Oxar påläggas mera sällan och nyttjas endast undantagsvis i åkerbruket, dervid i allmänhet användes den mera dyrfödda hästen; men att så sKer härrörer deraf, att hästen svårligen kan undvaras i följd af de långa färder, landlmannen ofta måste företaga och på hvilka oxen ej med fördel kan begagnas. Ungboskapen har något ökats, och ännu mera får och getter; hvaremot svinafveln, nog kostsam att uppföda och göda, minskats, enligt hvad den vidfogade tabellen närmare utvisar. Hästafveln. Hästen skötes af Länets invånare med vida större omsorg än boskapen; men sådant oaktadt återstår i den delen mycket att förbättra. Allmänt antages, att Jemtlands hästrace fordom skall varit vida bättre, än för närvarande är händelsen. Om så är förhållandet, torde orsaken närmast böra sökas deri, att den urgamla för styrka och uthållighet högt uppskattade racen uppblandats med andra af mindre tjenliga egenskaper; dock bibehåller Jemtlandsliästen såsom vagnsoch arbetshäst ett utmärkt rum, fastän ofta mindre passande till kavalleritjenst. 20 Åren 184-9 och 1850 utbröt bland hästkreaturen inom åtskilliga socknar, dels i Jemtland och dels i Herjeådalen, den smittosamma sjukdomen Springormen; men genom skyndsamt vidtagne åtgärder lyckades det hämma smittan, så att någre menligare följder icke inträffade. Skogshushållningen inom orten har i alla tider stått på en låg punkt oell af allmogen ansetts förtjena föga afseende.
s so ro si ss befatt-a; l. sig ej nied dylika samvetsfr ?bgo~; och diskuterar dem aldrig. I lrladsel hyllar » Sorosiss äfven den största frihet, förohmde endast det som god smak och godt förstand diktera utan. att fasta sig vid det harskaiide modet. » Sorosis » - systrarna förlikas darför fiillkowligt. Det enda » Sorosis » ar noga med vid ' valet af inedleniniar ar deras go! % rykte. : htet skeft f&amp;r dar insmyga sig, vore ock kandidaten ett snille eller egarinna till en qiildgrufva., De aldsta medleminarna svärnia mest för » Sorosis ». Dess viil ligger dem om Iijaitat soin vården af liein ocli bwrii, och anmärkas n&amp;, att ' ett stort antal af systrarna h u, hustrur ocli iiiödrar. Det basta betyg, soni sor ros is^ kiiiide f&amp;, liiniiiades af en vitter fru med orden: ~Blaiid alla skolor, soin. jag besökt, anser jag ' Sorosis ' vara, deii, som gagnat inig mest.o; m, Bland de yngre damerna, som tillhöra kSorosis~, lar sig mingen s t t med behag sköta en värdinnas plikter i ett fint liein, t 7 rid livarje B Sorosis s-sanikvalii t j anst.göra ett par dainer som värdinnor, en % !are och en yngre, ungefär soin vid ett rermlindskt bröllop. Dessa t&amp; vardiiinor presentera friimlingar för hvarniidra, se. till serveringen och ruininens anordning, mottaga gäster o. s. V. Koininer nbgon berömd iitlandska till S y a Viirlden, en kriiina scpm geiioni etst eller annat förtjanstfiillt arbete fört sitt köns runor ined deii aran, s$ finner Iion i i so ro si ss öppna armar och systrar i Iiiinclratal.
Dd) forn befjutom å ftfTnämnbe anfTag erforbras en tillöfning af 800 Qi:br för unberf>ållet af ^Drottningholms broar; få upptages fammmanlagba tillöfningen å anflaget meb 4:o göt Strömsholms ©tuteri föreflås ett tidof t anflag af T)ärröranbe af upphörba bagsmerfen mib ängsbergning, och n,ot; fmarabt af förlföjb infomfT?beräfning unber orbinarii räntan. 5:o Snligt f)mab ^ongl. SDtajrt f)ät ofmatt pttrat, fomina några anfTag att meb oföränbrabt belopp till 8:be åjmfmubtiteln öfmerfTpttaS, nemligen: transport 62,380: — 2,000: — 8,800: — 2,118: i o 75,298: io — 31 — transport 75,298: io. i. 3från görfla $ufmubtiteln: anflagen för SufTfTotten meb till? »ammans 29,796: io. 8. 3från 2tnbra åjmfmubtiteln: anflaget för finittofamma ffufbomars botattbe 9,000: bereft fRifets ©tänber ftnna betfamma böra fåfom en allmän utgift fortfara; famt ifrån Srebje och gjerbe åkfmubtitlarne:
Jag får i aniedn. deraf upnlvsa, att redan på 1690-talet uppkom i Norrbotten en tvist emellan kyrkoherdar och soldater om hvem, sorn skulle äga optionsrätten i fråga om skyldighetens utgörande i penningar eller in natura. Detta föranledde en ny resolution af 1696, deri Konungen förklarade, att presten icke skulle äga optionsrätten, utan skulle åtnöja sig med att få antingen dagsverken eller 12 öre. Efter 1766 års realisation kommo presterna in till Konungen och beklagade sig jemmerligen deröfver, att de ej kunde få 3 dagsverken för 12 öre sant; men då förklarade Konungen d. 18 Maj 1779, att ingen förändring af presterskapets penningeinkomst får äga rum i följd af myntvalvation. Jag skulle förmoda, att då 12 öre är en penningeinkomst och då det är presterskapet förbjudet att räkna sig tillgodo någon myntvalvation, kan någon sådan icke komma i fråga. Under Gustaf IV Adolphs tid förekommo äfven tvister i detta ämne, och hvar och en vet, att afvoghet mot presterskapet visst icke tillhörde karakteren af hans regering. Icke destomindre resolverade han år 1799, att dessa dagsverken icke borde betalas efter det gångbara eller s. k. markegångsvärdet, utan skulle godtgöras efter den beräkningsgrund, som i 1617 års stadga och 1691 års förordning föreskrifves.
Skulle Rikets Ständer ändock finna, att något stadgande i denna syftning bör beslutas, föreslår jag, att det må erhålla följande lydelse: För fordran, sorn i gäldenärs concurs bevakad blifvit, må ej by sättning kunna honom sedan åläggas, der borgenär ej visar skälig anledning, det gäldenär undandölja' tillgång, sorn efter concursen honom tilliallit och till gähls betalning gä bör: visar borgenär sådan skälig anledning; prof ve då Konungens Befallningshafvande, om bysättning å gäldenären beviljas må. Dih. till R, St, Prot, 1840. 7 Sami, 1 A/d, 40 Haft, % 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 157. Ehuru jag för min del icke finnér delta stadgande vara af nöden, inser jag likväl liera skäl derför, att gäldenär, som lill sine borgenärer afträdt ali sin egendom, och med det äfventyr, en falsk concurs-ed medförer, intygat sin boupptecknings rigtighet, icke derefter bysättes för gäld, som i hans concurs blifvit bevakad. Dessa skäl gälla likväl icke, i afseende på en fordran, för-hvilken han blott varit bysatt. Enligt mitt otvanberörde vördsamma förslag, försvinner rättigheten för gäldenär att med ed värja sig för bysättning, när skälig anledning finnes, att han söker undandölja för handen varande tillgångar, och borttages förbindelsen för Konungens Befallningshafvande att pröfva, huruvida edgång må ega rum: tvänne omständigheter, hvilka jag anser vara af den högsta vigt. Förslaget öfverensstämmer i öfrigt hufvudsakligen med f. d. Lag-Comiteens Förslag till ny Civil-lag, Handels-Balk. Cap. 20, § 11.” Af Herr von Röök och Riksdagsfullmägtigen von Zweigbergk } som åberopat deras vid förra Betänkandet fogade serskilde yttranden. Af Riksdagsfullmägtigen P. Sahlström från Stockholms Län, som instämt med von Zweigbergk.
Maj:t har väl, under den 4 April 1835, i anledning af Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga skrifvelse, Nådigst förklarat, att tyngre cavaUeri alltid ansetts böra vara remonleradt med hästar af någorlunda lika färgor, hvartill kommer, att tillgång å så beskaffade hästar för Skånska Dragon-Regementet desto mindre inom Provincen kan saknas, som de öfrige 2:ne i Skåne förlagde cavalleri-regeraentena få remonteras, utan afseende å hästarnes färg, vid hvilket förhållande någon betydlig svårighet eller kostnad icke kan ega rum för Rusthållarne vid det förra Regementet, alt anskaffa remonter af mörkare färger, helst, efter de af Kongl. Maj:t vidtagne åtgärder till hästafvelns utvidgande och förbättring, Kongl. Maj:t alltså icke funnit skäl att medgifva någon ändring i hvad 179^ års Nådiga Förordning stadgar, rörande färgerne på de remonter, sorn vid samma Regemente få lill numerhästar antagas. Utskotten hafva delta allt i öfvervägande tagit; men som Utskotten hysa den öfvertygelse!! alt de af Kongl. Maj:t, vid Dess vägran att bifalla Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse, Nådigst anförda skäl betydligt öfvervägas af de olägenheter, som, genom fortfarande tillämpning af nyssnämnde 1790 års Kongl. Förordning vid remonleringarne drabba rusthållarne vid Skånska Dragon-Regementet, • 2 Stutssamt Allm.. Besv.- och Rhon.-Utskottens Betänkande, N:o 96. så anse Utskotten sig ej sakna skäl alt tillstyrka Rikets Ständer alt förnya, den vid sistlidne Riksdag hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga anhållan i detta afseende, med den för ändiing, alt det måtte varda tillåtet för rust hällarne vid nämnde Regemente att remontera med hästar af hvad färg , ® som helst , med undantag af hvit eller schäckig. Stockholm den 27 November 1840.
Mänga förnyade broit hafva af de Rymmare, som genom denna bristfälliga bevakning få t tillfälle undkomma , blifvit föröfvade , mångialldiga Rättegångar rörande förvållande till Fångars flygt uppstått, hvaraf följden blifvit, att den, som aldrig bestämdt åtagit sig vissa skyldigheter, och aldrig fått eiler kunnat få någon underrättelse om, hvaruti de egenteligcn be-! stodo, ibland blifvit straffad för ett välment oförstånd, ibland fatt njuta okunnigheten till godo såsom ursägf för ett verkligt straffbart förhållande. i>å en noggrann bevakning af de Personer, hvilka den allmänna säkerheten 326 Dén 24 Martil, /. m. fordrar att beröfva friheten, är för Statens bestånd och ändamål, sjelfva skyddandet af denna allmänna säkerhet, af så mycken vigt, då denna bevakning är förenad nied ojemförligt flera svårigheter, under det Fångar transporteras frän den ena aflägsna orten till den andra, än under det de sitta innom fyra väggar inneslutna, kan jag icke annat än anse det högst nödvändigt , att vården om och ansvaret för dem öfverlämnäs åt serskilte , endast dertill utsedde Personer, af hvilka en säker vård kan förväntas, och att ett strängt an. svar för deras försummelser , enligt rättvisans och billighetens sammanstämmande fordringar , utkräfves. Den större kostnaden för Statsverket, detta kunde medföra , tror jag ej bör komm3 i fråga, då man dels gör afseende derå, att Landet befrias från en förhatlig tunga, dels erinrar sig att Statsinrättningens vidmagt. hållande och allmänna säkerhetens bevarande är ändamålet 5 Statsinkomster och StatsUtgifter endast medel härtill, samt att den, som vill ändamålet, alltid också mås.e vilja medlen. Grefve Mörner, Adolph Goran: Vid alla Riksdagar sedan 1800, har förevarande ämne utgjort föremål för , Riksens Ständers pröfning, dels i afseende på omöjligheten under nuvarande Fångforslings - sätt att skaffa säker bevakning, dels i anseende till olämpligheten af de bestraffningar, för hvilka Sveriges Allmoge , hvars skyldighet det egentligen icke borde vara att bevaka Fångar, ofta blottställes. Den 24 Martti, f m. 327
Vidare granskning kommer att visa om kanalen bör gå öster om eller igenom Säby eller väster om, som kartan visar. Den nya kanalen skall ha 7 fots vattendjup vid lägsta vatten stånd. Där byggs 8 slussar. Kanalbotten mellan Västmanlandssidan och Hjälmaren kommer att fördjupas till 10 fot. För att undvika översvämning vid höga vattenflöden bör en halvsluss byggas, helst vid Hjälmarens strand mitt för Notholmen. Detta kan ske om jordägarna frivilligt avstår jord till dammen. Detta blir till förmån för dem själva, då de undviker översvämningar. För att undvika den kostnad på murar under bron där landsvägen mellan Kungsör och Arboga går över kanalen, bör en svängbro byggas vid nedersta slussen. § 3 Kanalbygget som utan dröjsmål bör företagas och fullbordas får arbetare från Vårt och Kronans manskap till så stor styrka som behövs och omständigheterna medgiva. Deras lön utbetalas efter beting eller då det inte kan äga rum dagspenning. Under arbetstiden skall till manskapets förplägning en fri och obehindrad tillförsel och försäljning av mat och dryckesvaror vara tillåten. Skulle varupriserna på grund av bristande införsel stegras omåttligt, åligger det bolaget att dra försorg om tillräcklig tillgång på livsmedel emot fastställd taxa. § 4 Bolaget erhåller från Vårt och Kronans förråd utan betalning stenlupit krut till bergsprängning och ekvirke till byggnad. § 5 Nybyggnaden bör ske först. Sedan en bigrav och en dragväg anlagts kan slussen fungera under tiden. Arbetet mellan Hjälmaren och Bergkarsberget blir sista etappen. Där bör arbetet påskyndas, då knappast någon kanalfart kan bedrivas under arbetstiden. Då hela bygget är klart skall bolaget vara pliktigt att hålla verket i stånd, så att seglation mellan Hjälmaren och Arboga å alltid är öppen om inte is lägger hinder i vägen. De oundvikliga reparationerna som kommer att behövas får inte ta längre tid än 14 dagar om inte utomordentliga olyckshändelser inträffat. § 6 Vi upplåter åt bolaget hela det gamla Hjälmare Kanaloch slussverk i det tillstånd och skick det befinner sig. Syn kommer att hållas vid av och tillträdena. Slussverket njuter evärdelig skattefrihet. De personer som förlorar mark i anslutning till kanalen skall kompenseras genom jord på annan plats. § 7 När kanalen är fullbordad kommer seglation, kanal och slussfart att vara fri för alla som för sin handel eller rörelse vill begagna sig av den.
Sin vid sista riksdagen gjorda, men då af Rikets Ständer ej bifallna framställning om beviljande af 20 arfvoden för reserv-läkare, å 3oo r:dr hvartdera, med tillhopa 6000 r:dr årligen, att tilldelas sådane pensions-berättigade regementsläkare af så väl indelde som värfvade arméen, hvilka, vid afskedstagande från regements läkare-befattning erhålla nådigt tillstånd att ingå uti fält-läkare corpsens reserv; hvilket anslag syntes lämpligen kunna å 4:de hufvudtileln upptagas under serskild rubrik af'.Arméens sjukvård, tillika med det vid förra riksdagen beviljade och för närvarande under kontanta anslaget för indelda arméen inbegripna rese-stipendium för militär-läkare. Enligt hvad uti det vid Kongl. Maj:ts nådiga proposition fogade Stats-råds-protokoll öfver landtförsvars-ärenden förmäles, skulle anvisandet af ifrågavarande arfvoden hafva till följd, att regements-läkare, som i lön åtnjuta 700 r:dr, men vid afskedstagandet undfå i pension endast 4°o r:dr, hlefve i tillfälle att, sedan rättighet till pensions uppbärande för dem inträdt, utan minskning i inkomster lemna sina befattningar och ingå uti fält-läkare-korpsens reserv, för att användas såsom öfverläkare vid de bakom arméens rygg inrättade provisoriska sjukhus, samt att följaktligen den egentliga laltljenstgöringen kunde uppdragas åt yngre regementsoch bataljons-läkare, såsom mera i stånd att uthärda fälttågens besvärligheter; men då det oundgängliga behofvet af omförmälde arfvoden för reserv-läkare skäligen torde kunna ifrågasättas, har Utskottet, i betraktande jemväl af stats-verkets knappa tillgångar, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende föreslagit.
Statssamt Allm. Ilesv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o 49- N:o. 49. Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Jan. kl. 5. e. ra. Utlåtande, angående väckt fråga om spridda rusthållsoch roteandelars sammandragning. Ilos Heder v. Bonde-Ståndet hafva i detta ämne motioner blifvit väckta: 1:0 af Riksdagsfullmägtigen Tobias länd från Götheborgs och Bohus Län, hvilken, jemte förmälan, att inom nämnde Län ’’många i ett och samma numer varande rusthåll vore så vidt från hvarandra åtskiljda, att de, oaktadt all använd möda, icke behörigen kunde sköta och underhålla hus oell jord på soldat-torpen,” föreslagit, att ’’vederbörande embetmyndighet ”inom länet utsatte sammanträde med rusthållarne uli hvarje Compagni och ”i möjligaste måtto upprättade ny fördelning rusthålls-numren emellan”, samt att, om, vid denna fördelning, någon rusthålls-interessent skulle finna sig lidande genom utbytet af ett Lill åbyggnad och häfd bättre soldattorp mot ett sämre, efterträdaren borde vara skyldig att, efter gode mäns bestämmande, en sådan förlust godtgöra; och 3:0 af Riksdags-fullmägtigen Lars Rasmusson från Götheborgs och Bo* lius Län, hvilken anhållit, att då, vid Båtsmans-indelningens upprättande inom Bohus Län, skall inträffat, att stamoch utrotar blifvit spridda uti flere socknar och härader, Rikets Ständer måtte besluta, att hvarje rotenumer efter läge sammandrages så nära, locala förhållanden sådant medgifva, hvarigenom rolhållarne vunne lättnad vid torpens bebyggande och skötsel, då karlen vore commenderad, och denne med mindre svårighet kunde uppbörden af sinn löneförmöner besörja. Med Lars Rasmusson hafva sig förenat Tobias Lind, Olaus Ericsson, Eric Christensson, M. Hjort och Carl Gustaf Bruhn, hvilken sistnämnde yrkat, att den föreslagna sammandragningen af spridda strö-rolar inom Bohus