Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får hänvisa Herr Rosenqvist till Rikets Ständers redan fattade och hädanefter fattande beslut, af hvilka han får upplysning om hvem, som annammat öfverskotlen. Deras disponerande barskett, dels på grund af Rikets Ständers beslut, dels 47 H. 18 Den 18 October f. m. med Rikets Ständers medgifvande, och ändamålen derföre synas i Rikets Ständers Utlåtanden. Herr af Ekenstam: I afseende på yttrandet, att denna punkt endast innehåller en erinran om Konungens rätt, torde jag få nämna, att, om så är, skulle den, i sådant fall, icke behöfvas. Då kunde vi uppskjuta med den saken, tills någon i grundlagsenlig väg sökte tillvägabringa förändring deruti. Af det skäl jag redan anfört, anhåller jag, att denna Grund måtte uppskjutas, tills den 1 i:te förekommer. Här hafva varit åtskilliga åsigter i det afseendet. De äro mycket skiljaktige, ty man har vägt emellan afslag och yrkande, att saken borde behandlas af Ekonomiutskottet. Det är derföre så mycket lämpligare, att ett sådant uppskof, sorn jag haft äran föreslå, må äga rum. Herr Lefren: Jag anser mig pliktig alt vid detta tillfälle till de Herrar, som försvara Utskottets förslag, och till Utskottets Ledamöter sjelfve, göra den bekännelse, att jag icke ens hoppas, att under loppet af denna Riksdag kunna åstadkomma någon ändring i hufvudgrunderna för det importsystem, som Utskottet framställt; och jag har för mycken aktning för Ridderskapets och Adelns tid, som man brukar säga, för att onödigtvis göra ett sådant försök. Men Ben iR Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 5 December. 301 bestå. Förhållandet är nemi., att Bonde-Ståndet kan, om det vill, tillsätta landstingen, oell med undantag af de få, som väljas till öfre kammaren af stadsfullmäktige, tillsättes hela denna kammare af landstingen.
Jag tager mig friheten nämna, att jag icke saknar kunskap om den § Gr. Frölich åberopat, men denna § involverar icke bifall till den propos., som Grefven begärt. För att salivera principen så myckel som möjligt, tror jag derföre att i §:n i Utsktns förslag bör antagas med den förändring jag vågat föreslå; och om än Hr Grefven icke för sakens skull, likväl pär courtoisie, vill medgifva detta, hembär jag honom härföre min tacksamhet, under förnyande af min förut gjorda anhållan. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. lill contra-propos. vid den blifvande voteringen behagade antaga Gr. Frölichs nyss upplasta förslag. Bifölls. I anledn. häraf uppsattes, upplästes till justering och godkändes följande voterts-proposition : Den som bifaller i §:n i Utsk:ns förslag lill lag för enskilda banker, med den förändring, att efter orden ”graverade credi tsedlar,” skall tilläggas: hvilka dock icke för mynt i Riket må erkännas, voterar ja; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, antages Gr. Frölichs förslag till ofvannämnda i §. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 20. Nej — 23. Hr Rosenblad: Det kan visserligen vara öfverflödigt, men jag får dock anmäla min reservation emot R. o. Adts beslut. Min enda tillfredsställelse är, att det blott varit 23, som varit ense derom, och att pluraliteten ej var mer än 3. Hr von Hohenhausen: Jag får äfven anhålla att min reservation måtte blifva i prot. antecknad. Det kan visserligen vara öfverflödigt, om man så vill, enär jag talat emot saken, men jag anser det fattade beslutet vara för mycket vådligt för att jag skulle kunnat stillatigande afhöra detsamma. Hr Lefren: Jag anhåller äfven att blifva antecknad som reservant.
Jag har icke velat upphäfva sjelfva kyrkan, ehuru jag visserligen önskar att den icke funnes; utan jag önskar blott, att gudstjensten der måtte hållas på Engelska språket och ej på Svenska, hvarigenom de enfalldige, som sluta sig till denna kyrka, kunna förvillas. H r F ri h. o. La n d tm. förklarade, att då motionen blifvit begärd på bordet, den komme att till nästa föredragning der förblifva. Ur Wernstedt, Joli. Otto, uppläste följande: Af de föl' hästarnes utfodring vid H. M. Konungens hofstall anslagna fourage-persedlar, hafva, jemlikt hvad allmänt kändt är, betydliga qvantiteter hvarje år blifvit försålda, ulan att derföre influtna medel kommit statsverket till godo; och spm levereringen af samma fourage dels utaf aflägse från Stockholm boende räntegifvare och arrendatorer af kronoängar, samt dels genom upphandling uti K. Statscontoret, är förenad med flerfalldäga svårigheter och stora kostnader, synes fouragets försäljning till större eller mindre del icke öfverensstämma med det ändamål R. St. vid utfodringsanslagets bestämmande afsett.
St:rs fordringar till mötes, att sjelfve få se och bedöma och icke, i allmänhet, tro på Utskottets omdöme, hälst förhållanderne i förevarande ämne lätteligen kunna framställas; att allmänna omdömet har varit, det brukningstiden kunde beräknas till 6 år, hvilket Herr Grefven ock yrkat; att, då Utskottet tillkännagifvit, det BeklädnadsCassornes belopp icke äro af särdeles betydenhet, af Utskottet skäligen Betänkandets, N:o 23g. i55 lunde fordras upplysning om hvarje Cassas tillgångar till LifMunderingar vid hvarje Regemente, i anseende till hvilka det allmännare omdömet ansett dem redan vara utöfver erforderligt antal och behof; samt alt det syntes onyttigt, att, efter Utskottets omdöme, uppskjuta afgörande i detta ämne till nästkommande Riksdag, då nu fullständiga upplysningar, beledsagade med 10 års erfarenhet, borde nu kunna bereda en afgörande åtgärd i denna fråga; — af Herr Ane~ harswiirdj A.j sorn ansett, att, utan fara för misstag, slitningstideri kan bestämmas till 6 år; emedan om man för 6 år sammanräknar Regementernes Excreieetid, så skall den ändå visa sig alltför korrt för varaktigheten af en så beskaffad Mundering, äfvensom mäst af allt de Cassör, som uti BeklädnadsDirectionernes vård linnas, beviste möjligheten för en nedsättning i Landets bidrag till detta ändamål; — samt hos II. BondcStändet af Casper /Vijkman som ansett: alt, då Utskottet ej bestridt möjligheten af vidare utsträckning af slitningstideri, Utskottet äfven hade bort pröfva det verkliga förhållandet och på grund deraf tillstyrka R. St:r att tiden för hvarje munderings slitning bör fastställas till 6 år, och således det af Rotarne nu utgående Beklädnadsbidraget på desse 6 åren för delas, hvilket vore fullkomligt antagligt och beredande åtminstone någon lättnad i Allmogens besvär , hvaraf den är i största behof; samt att R.
De härefter först till bifall och sedan till återremiss å Utsk:ns i afseende på ifrågav:de §§ afgifna förslag, och sedermera till bifall å de i samma förslag af Hr Braunerhjelm föreslagna förändringar, framställde propos:ne besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om K. o. Ad. behagade bifalla Utslcns ifrågav:de förslag samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Frih. Raab begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.: Den som bifaller Sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utslcns förslag till förändrad redaktion af 25, 26, 27 och 28 §§:ne af Förordnm ang:de vilkoren för bränvins-tillverkning , röstar Ja; den det ej vili, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde förslag gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss. Den G Maj f. m. 495 Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 15. Nej — 10. Fortsättningen af förevide Betänkts pröfning blef uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. upskjuten till nästa plenum. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Riddarh.- Utsk. inliomne Utlåttn: N:o 12, med förslag till gravering och inskriptioner å en medalj öfver framlidne Presidenten von Hartmansdorff; och N:o 13, i ani. af Frih. Stjerstedts, August Wilhelm, motion om granskning af R. o. Ad:ns i Riddarh.Arkivet förvarade genealogiska tabeller. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 11 om aftonen. In fidem protocolIi Albert Munck. Onsdagen den 6 Maj 1857.
SD?aj:t nit, bå fråga om förberörbe anflag åter ffuffe t)Oå SRifetå ©tanber förebomma, mebbela bein betta förltåUanbe. ©tatås@ecreteraren bemgäflbe i tmberöånigbet, att icfe allenag gänbig fortfättning af be anflag, font mib ftfta Stifsbag Mott till ben påfölianbe bemiliabeå för 23epel SWa/ttå'pttrabe3iåbiga önffan, att ©tatå.-regleringen måtte, mib nu fö Dftaiit i 5Råber tillåta, att utbrag af $)rotocoflet härom, intiefjållanbe tillifa ©tatå Éåbiga proportion om ©tatå Ex Pxotocollo GUST. BRANDEL. I Inkom d. 3i De c. i833. Stormäktigste Alleraådigste Konung! lJd, genom Eder Kongl. Majtts öppna Nådiga Bref af den 23 nästlidne November, Rikets Ständer äro kallade, att den i5 instundande Januarii sammankomma, och dervid, likmätigt 58 och 5g §§, i RegeringsFormen, samt 3o § i Riksdagsordningen, StatsVerkets tillstånd i alla dess delar, till Inkomster och Utgifter, samt skulder och fordringar, bör uppvisas för det Stats-Utskott, som Rikets Ständer ut - ( 2 ) Välja, får Eder Kongl. Majrts och Rikets StatsContor härmedelst i underdånighet anföra hvad som af StatsContoret anses kunna tjena till ledning för nämnde Utskott, i afseende å dess åliggande, att granska, utreda och till Rikets Ständer uppgifva StatsVerkets tillstånd, förvaltning och behof. Af Rikets Ständers Statsutskott vid sednaste, eller 1828, 182g och i83o årens Riksdag, blefvo StatsVerkets Räkenskaper och Förvaltning för År 1826 granskade.
Sveriges förhållanden och med hänsigt till Sveriges interessen i främsta rummet, månne icke sådana statsförpningar skulle betraktas såsom obehöriga band, både inskränkande vårt lands sjelfständighet och hämmande dess inre nationella utveckling samt derigenom ledande till oberäkneliga svårigheter och anomalier? Månne icke vidare en sådan union, om den komme till stånd, skulle fördragas endera med ett ömsesidigt misstroende och en ömsesidig otålighet, som snarare aflägsnade de båda folken från, än närmade deni till hvarandra. För en sådan möjlighet synes det vara af yttersta vigt, att den Konungen i 12 och 13 ”§§ R. F. förbehållna rätt att sluta fred eller med främmande makter ingå afhandlingar och förbund icke ntsträckes ända derhän att en fred eller ett förbund, hvarigenom Konungen förbinder sig att öfvertaga regentskapet i ett annat land, må kunna afslutas utan Svenska folkets genom dess representanter, efter noggrannt öfvervägande, dertill gifna samtycke, innan förbundet härom blifvit ett fait accompli! Af föreg:de Riksdagshandlingar inhemtas, att Högl. Konst.- Utsk:t af likartade skäl, som de ofvan anförda, dels vid 1857 års Riksdag ex proprio motu enhälligt före slagit ett tillägg af följande nya moment till 12 § R. F.; »Ej må Konungen utan R. Stms samtycke blifva regerande furste af utländsk stat»; hvilket förslag, ehuru ogilladt af PresteSt. blef efter omröstning i förstärkt Konst.-Utsk. med 59 röster mot 20 antaget att hvila till påföljande 1800 års riksdag; dels, efter det Preste-St. jemväl vid sistnämnde Riksdag afslagit samma tillägg, hvilket således den gången förföll, uppå derom af undertecknad gjord motion, enhälligt förnyat enahanda förslag, hvilket då bifölls af samtlige Riks-St:n samt vid påföljande eller 1862 års riksdag jemväl af samtlige Riks-Stånden antogs. Det har således varit i full konseqvens härmed, som Utsk:t nu tillstyrkt den af mig väckta motion.
Boye förklarat, huru han trott sig hafva vppat. anledningarna, hvarföre man önskar lagmansrätternas borttagande, och dessa skola bestå deri, att det parti, sorn kallas det liberala och har opinionen för sig , vill taga detta steg såsom det första till åtskilliga reformer. Jag hemställer, huru consequent det är att säga, att det liberala partiet har opinionen för sig, och att det ändock har orätt. Beskyllningen träffar i allt fall hela Svenska folket, sorn nu genom sina representanter vid tvenne riksdagar yttrat samma mening; och för min del hoppas jag blott, att om detta steg är det första, det icke mätte blifva det sista för att komma till den nya lagen. Jag instämmer på grund häraf med Frih. Ehrenborgh i begäran om propos. till bifall å betänk, och tror lika nied honom, att då detta Utsk:s förslag egentligen är att betrakta, såsom endast innefattande sjelfva grunderna för det blifvande: beslutet, kunna de flera redactionsförändringar, sorn till äfventyrs erfordras, lämpligast verkställas af Höfrätterna och Högsta Domstolen, då de komma att yttra sig öfver förslaget. Frih. liaab: Sedan jag sista gången hade ordet, hafva Den 6 Augusti e. m. 2o3 flera talare så fullständigt vederlagt Frih. Boye och Hr Tham, att föga i den delen skulle för mig återstå, äfven 0111 jag tilltrodde mig någon förmåga dertill. Mig tillhör derföre endast att upplysa Hr Tham om sitt misstag, då han sagt, att jag åberopat ett förslag, som icke funnes i TJtskrs betänk.; och jag får i sådant afseende erinra, att det af mig åberopade förslag igerifinnes pag. 11 i detta betänk. Hr Dalman har sagt, att om genom lagmansrätlernas upphäfvande flera ledamöter erfordrades i hofrätterna, skulle det medföra en ökad statsutgift, som vore nyttig; och jag instämmer häri, men får dock tillägga, att jag anser liofrätternas uuvar. personal afven kunna öka sitt arbete. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.:
Den kommer hos männerne lika litet vid 21 år som hos qvinnorna vid 25 Ar, såvida icke till följd af lagens föreskrift, att myndigheten vid denna ålder inträder, man söker förvärfva sig denna förmåga att vårda sitt gods sjelf. Hade vår nu gällande lag icke he«tämt, att mannen vid 21 års ålder är myndig, så hade männerne icke haft denna förmåga. Denna förmåga "kommer, såsom jag redan sagt. icke af sig sjelf och icke heller af upfdstran. Den måste förvärfva» och samhällets säkerhet att så .sker ligger i lagens bud Just i denna omständighet ligger skillnaden emellan K. Ms och det af Ulsk, förordade förslag, Huru ringa mari gjort för frågans lösning genom Utsila förslag, visar sig tydligt, då man besinnar, att detta förslag är nära nog lika med hvad som redan finnes stadgadt, ty, såvidt jag nu kan påminna ling, vägrar K. M. aldrig bifall till ansökningar om myndighet. Således medlör Utskis förslag endast den fördelen, att qvinnan icke behöfver vända sig till K. M. utan till Domstolen. Delta kan visserligen vara en lättnad för henne, men i fråga örn lösningen af den storn frågan, huru lagstiftningen örn qvinnans myndighet bör för framtiden vaia, har man genom Utskis förslag icke kommit ett enda steg längre, och vi stå således på samma punkt sorn nu. På f, m. yttrades visserligen, att Utskis förslag borde antagas till nästa Riksdag. Visserlieen låter lietta sig göra. men vill man som K. M. komma till en lösning af frågan, bör Utskis förslag icke antagas. Den andra skiljaktigheten emellan K. M:s och Utskis förslag består deri, att då K. M:s förslag innebär en ovilkorlig rätt för qvinnan alt vara myndig vid 25 år, tiar hon också i och med detsamma förpligtelsen att sjelf taga hand om sina angelägenheter och detta med rätta, emedan såsom en talare sagt, en rättighet alltid motsvarades af en pligt.
I yttre afå andra sidan vilja vi på det enträgnaste varna utsläpad mor och en lat, onyttig dotter i slynfullgöra minns våra lärare i franska och engelska. upp i utifrån; i synnerhet bevarade hon en outsläcklig kärlek väcka hennes ambitionsoch pliktkänsla, så att allt för länge behålla dem hemma låta dem det utan hade stor sympati och beoch duglighet, då skulle de redan af rädsla att deltaga för främmande, sterlandet, det deltagit i de husliga sysslorna och lärt sig och henne X^tjHrtm. (Forts.) danska folkvisor och lehistoria, W&gt; gender, för och där detta är fallet, kommer ordtill Här gljansk skar När göres J^Ehrta Hellre dels åtminstone delvis bota det onda. möjligen minne en orän skulle Ett Emellertid är det, som ofvan sagts, ej blott husmoderns kan ligga i den bilaf de vanligaste orsakerna är naturligtlärarinna. som den pä annat sätt erhållna. dade kvinnans hand att undanrödja och dymeEn M i n första tillämpa oss, utan med några kanske af mig själf, kan jag ej med nödig konde goda råden, då skall helt säkert den sålunda relsen och de moderna jämlikhetsidéerna intaga ett framstående rum, men det är ej med dessa tidsindelning nå en sådan insikt går dels gearna, till och med sorg, hvad månde väl orsaken en förnuftig husmödrars råd och dels genom genom sina mindre goda egensk aper vållar fruja har att nom gamla som unga, mycken förtret, husmodern erfarna Vägen märker sig för större oduglighet än andra och såväl att äfven för sitt eget arbete; ty hvad jag ej formente. bland människor i allmänhet utdet, hvad vårt ämne beträffar, blir nödvändigt gå eller dock åtminstone något före eller efter; så borde det dock icke vara, allra-. minst i vår framåtsträfvande tid, utan kvinsorgen glädje sannt, men grundtonen i — glädje öfver tillvaron, hennes röst hade en klang af glädje och friskhet, som jag sällan har hört. hon kom, fort, När som hon alltid gick, och vi nan sätta en ära i att, äfven hon, känna minuhörde denna röst på afstånd, lyste allas anternas värde. sikten upp.
På grund häraf, och under åberopande af andra länders lagstiftningar, har motionären, för afhjelpande af ofvan anmärkta brist i konkurslagstiftuingen, ansett bestämda föreskrifter böra meddelas i afseende på bokföringen, så att med visshet kan antagas då gäldenär icke fort ordentliga böcker och således gjoi t sig derför skyldig till ansvar, hvilket för närvarande, i anseende till Konkurslagens obestämda stadgande, vore, enligt hvad nämndt är, på godtycket beroende, samt således föreslagit! ”att alla handlande i gross eller minut, skeppsredare, skeppsfournerare; fabrikanter och handtverkare, som icke endast arbeta på beställning åt kunder, utan hålla magasin eller försäljningsbod, eller på sina rum drifva handel med färdiggjord vara, samt öfrige idkare af förädlingsyrken i samma kategori, skola ovilkorligen vara förbundne att; föra en journal öfver deras rörelse, hvilken, fö$ hvarje dag, upplager köp och försäljningar, handelsoch penninge-transaktioner samt ingångna förbindelser och i allmänhet allt hvad de, under hvad titel det vara må, emoltagit eller utgifvit, med undantag af utgifter för lefnadsoch -hushålls* omkostnader, hvilka blott för hvarje månad i summa införas; sammanhäfta och bevara alla bref i affärer, som de emottaga, och likaledes alt i en serskild bok kopiera alla bref i ^ffårer, som de afsända; och hvarje år öfver deras formögenhets-tillstånd upprätta ett inventarium ejder balans-e.xtrakt, upptagande, å ena sidan, all deras fasta och lösa egendom, med värdet derå, samt tillgångar i fordringar oph varor, och, å a,ndrq shhttt, alla de.rqs skulder och ingångna betalningsförbindelser; hvilkef inventarium eller balans-ektrakt, år efter år, skall inforas, egenhändigt oa - Il La g-Utskottets Betänkande, N.o 8j, dcrtecknadt, i en för delta ändamål inrättad bok'’; och borde alla dessa böcker föras utan lemnade torna mellanrum, utstrykningar, raderingar eller inskrifuingar i bredden; hvarjemte journalen skulle vid hvarje års början af Borgmästare i stad eller Häradshöfding på landet förses med foliering och elt serskildt märke å hvarje sida, samt, på den första och sista, med beniälde Embetsmäns namnteckning, jemte intyg om journalens egare; hvaremot den bok, som upptog årliga inventariet éller balans-extraktet, blot! hvart tionde år vore underkastad berörde formalitet, ifrån hvilken brefko* pieboken helt och hållet undantogs;
Det, hvarpå de sjelfva i lynne och seder lägga serdeles vigt, måste också alltid vara det hos dem utmärkande; ty bäst känner ett folk sjelf sitt sträfvande, och hvad det allmänt anser böra vara en nationaldygd, det finnes äfven i dess tankeoch lefnadssätt förverkligadt. Den enskilde kan hafva idealer och lefva i fantasier, men ett folk lefver endast i verkligheten. Fransosen är stolt öfver sitt mannamod, sitt språk och sin bildning, emedan nationen verkligen eger krigisk ära, språket är den europeiska bildningens, och fransyskt umgängesvett är de bildades non plus ultra i hvarje land. Deras skriftställare sätta Frankrikes ära uti att stå i spetsen för Europas nationer, emedan i sjelfva verket franska seder och Frankrikes litteratur gifvit förra seklet, samt Frankrikes politiska utveckling det närvarande deras pregel. Engelsmannen anser sig stå öfver alla Europas nationer, emedan han verkligen gör det i afseende å medborgerlig frihet, upplyst religiositet och materiell rikedom, fördelar, som måste göra nationen stark, och af hvilka hvar och en dess medlem omedelbart kan hafva erfarenhet. Men engelsmannen har allt detta oberoende af sitt förhållande till andra, och hans sjelfkänsla är frånstötande stolthet; fransosen anser sig kallad att lyckliggöra verlden, med hvad han sjelf eger, och urbanitet är en ingrediens i sjelfva hans nationalfåfänga. Hvad engelsmannen hos sig prisar är, hvad han eger blott för sig sjelf; Fransosen skryter af företräden, som endast kunna framträda i hans förhållande till andra. Dessa och dylika reflexioner visa, att det utmärkande hos ett folk icke ligger utom dess eget medvetande af sin nationalkarakter. Det vore lätt att mångfaldiga exemplen, men andra skulle kanske ej ega samma vitsord, som de anförda, emedan den här antydda åtskilnaden mellan den engelska och fransyska nationalkarakteren är snart sagdt ett axiom, som numera är i allas mun, utan att af någon förnekas. Vänder man sig deremot till Tyskland, så blir det svårt att använda den gifna regeln, för att lära känna det utmärkande hos Tyska folket.
Landtm, samt R. o. Ad. anser frågan i det fallet vara öppen, så anhåller jag att få fästa Ståndets uppmärksamhet så väl på fördelarna, som på olägenheterna af ett dylikt föredragningssätt. Till de förra hörer, att man Den ly O c t o b e r f. ra. Ian genom frågornas delning förenkla iliseussionen, oell snarare komma till slut med hvarje särskildt ämne. Det kan till och med hända, att nian förvärfvar sig större pluralitet för hvarje särskild fråga, än som i annan händelse skulle vinnas. Men till olägenheterna måste man räkna, att som frågorna blifva många och öfverläggningarna långvariga; så blifver det olika pluraliteter, som göra sig gällande för särskilda frågor, hvarigenom man vid öfverläggningarnes slut finner sig sakna sammanhang i det hela. Man har visserligen fått ett förslag, men ett sådant, hvarmed ingen är belåten, utom den som icke vill hafva något hvilande. Om åter hvarje uppgifvet förslag skall i sin helhet underställas Ståndets pröfning till antagande eller förkastande, så kunna de, som icke vilja hafva någon förändring i det närvar, förhållandet, hoppas, att om en hvar, som sjelf uppgjort något förslag, vill för dess framgång undanrödja alla andras: så skola desto flere slå sig tillsammans att underkänna hvart förslag för sig, hvarigenom man slutligen skall komma derhän, alt intetdera antages. Svårigheter möta således hvilketdera sättet man väljer. Jag skulle dock tro, att de, som verkligen nitälska för något bättre än det närvar., icke skola af förkärlek till egna förslag låta sig hänföras att hellre afslå hvar och en annans, än alt icke få sitt eget fram. Likväl är det min öfvertygelse, att, ifall alla afsloges, och Ståndet således uttryckte att det icke kunnat förena sig om någon förändring; så vore det bättre, än om Ståndet antagit ett osammanhängande. Sådant bör ej vara att befara, om något i sin helhet antages, emellan man bör förutsätta, alt hvartdera för sig är uppgjordt efter en sammanhängande plan. Vid öfvervägande af dessa begge föredragningssätt, måste jag således förena mig roed Hr Lefreåi, Gr. Frölich och andra talare, som ansett hvarje förslag böra i sin helhet förekomma.