Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Eigentlich ein famös nettes Kind!" hörde jag en röst i mitt öra. Och när jag vände på hufvudet såg jag min reskamrat stå och tvinna sin ena mustasch, med bröstet ut och klackarna ihop, kastande sina mest förföriska blickar på min sorgsna lilla bedjerska. Svara gjorde jag ej, när jag sakta drog mig öfver till andra sidan af kyrkan och inte var det Gud fader jag åkallade i de par böner jag i min tur frammumlade. I de vilda, ödsliga gränsmarkerna mot republiken Honduras hade vi en dag ridit från dagbräckningen till långt in på eftermiddagen. Vägen hade gått genom ett torrt, solförbrändt landskap, hvars enformiga karakter icke afbrutits på minsta sätt. Vatten hade vi icke träffat på sedan flera timmar i de torra bäckar vi passerat, hvarföre också våra hästar voro uttröttade och vi sjelfva så förslöade af hettan och törsten, att vi ej mera brydde oss om någonting, knappast ens sågo oss omkring. In i bergstrakten hade vi dock kommit och höllo som bäst på med att klättra upp för en höjd af några tusen fot. Vägen slingrade sig i ytterligt branta zigzagkrökningar längs bergväggen, som var betäckt med tät buskskog, nu löflös och grå, men med här och hvar en svag skiftning i ljusrödt eller hvitt, der en eller annan buske eller något litet träd stod i blom. Luften var glödande het och hettan dallrade öfver marken så att våra värkande ögon i förtviflan sökte någon hvilopunkt, medan doften från de blommande buskarna, kvalmigt sötaktig och kväfvande stark, steg mot hufvudet som ett opiumrus. Allt efter litet stannade hästarna för att pusta ut i branten. Solen, som baddade rätt på bergväggen, frambragte strömmar af svett från de arma djuren, men vi voro sjelfva alltför trötta och slappa för att stiga af och till fots försöka nå höjden af passet. Slutligen kommo vi upp på sjelfva krönet och der var allt med ett slag förändradt. Sjelfva bergstoppen bildade en liten platå, bevuxen med tätt, fint gräs under en dunge af högresta, grönskande barrträd.
”Ja, det är visst något att se! En hop brunbarkade qvinnor, riktiga Hottentottskor, med ungen på ena armen och fisknoten på den andra; lurfviga pojkar, som meta upp krabbor, och trasiga flickbarn, som ligga och vältra sig i sanden och smörja sig med det gemena inkråmet i skällerna – det är just något, som förtjenar att öda tid på!” ”Sämre kan den användas,” menade Arve. ”Du kunde dervid åtminstone göra den nyttiga betraktelsen att du sjelf kommit i ett lyckligare läge, än du kanske förtjenar. Lotterna falla olika i verlden; och det vore hårdt, om de mindre lyckliga skulle föraktas för det vår Herre satt dem på en liten plats.” ”Åh, börja inte med din visdom; den är jag redan uppledsen på! Jag följde med dig hit för att få roligt, och du lofvade mamma att skaffa mig så mycket nöje du förmådde.” ”Det gjorde jag och vill äfven hålla det efter bästa förmåga; men det blir ej min skuld, om vi, hvad nöjena vidkommer, äro af olika tankar. Du mins väl dessutom att jag äfven gaf din far ett löfte att på annat sätt taga hand om dig. Han vill att du äfven tänker på det nyttiga; och jag försäkrar dig att ingenting af hvad du ser i denna för dig fremmande omgifning är så obetydligt, att det icke kan vara nyttigt att inhemta.” Lars började sjunga och trumma på bordet, tilldess han, uttröttad att roa sig ensam, var nära att utbrista i högljudt knot och klagan öfver mammas påfund om resan; men i detsamma återkom fru Arnman med en anrättning, som befanns värdig att upptaga hela hans uppmärksamhet. Han hade med half förtviflan beredt sig på torkade rockor, kanske kokta krabbor eller något dylikt; men i stället kommo nu ett par stekta vildänder och en karott brynt potatis. Larses ögon ljusnade. ”Min bästa fru Arnman,” sade han till och med artigt, och klappade den ärbara matronan om axlarne, ”jag trodde icke att ni hade så pass härute, bland edra nakna berg. Gud ske lof, jag får åtminstone äta!”
Synen måste ha varit af tvetydig art, ty tre personer på ena stranden skakades af skratt, jag af köld och kamraten på andra stranden af häftig förskräckelse, som gaf sig luft i bevekande böner, att jag skulle vända om till henne. Vid denna röst, den välbekanta, jag vände om bland klippblock branta och gick tillbaka tum för tum. Ja, kärlek, du gör menskan dum! Återförenade sprungo nu Hertha och jag barfotade fram och åter bland sälg och dvergbjörk, sökande ett bättre vadställe och föreställande ett parti af den bekanta naturtaflan: »Höns med ankungar», tills modlöshetens vinglöse ande fick sådan magt med oss, att vi började tala om att stanna der vi voro, medan de andra drogo till Nordboden för att hemta brobyggare. »Ave!» ropade då kandidaten, »du vet ju att der gifves ett sätt att komma öfver om det gäller.» Ja, jag visste detta, jag hade nyss haft en aning om det kalla i detta sätt att färdas, och jag gjorde en antydan om, att jag ej, i likhet med henne, var simmagister. Då, i en blink, stod hon, lindrigast sagdt, oklädd' ute i elfven. »Möt mig! Så, nu på nästa sten! Stöd dig på käppen! Hit med din packning!» ordinerade hon och stod på två fötter och en hand i den hvirflande strömfåran, tills jag med ett dugtigt grepp kring hennes nacke kraflat mig så långt fram att jag, med tillhjelp af Heggens paraply, kunde af henne sjelf dragas upp på det torra. Medan kandidaten sålunda arbetade med mig, fäktade Ellen med Hertha: »Kom strax!» kommenderade den förra, likt en annan Lorelei vridande vattnet ur sitt långa nedfallna hår. »Du vill väl ej att kandidaten skall ta döden af köld för din skull? Ut med dig bara, så skall jag ta emot dig här! Nå!» Och midt i elfven och min egen okufliga skrattlust hörde jag Hertha ömkeligen bedja: »Kära Ellen, tala bara ej så hårdt till mig! Jag skall komma, men narra mig ej till att skratta!
Jag tillstyrker bifall lill U(sk:s betänk., för sä vidt som Etsk. bar besvarat motionärens framställning. Motionären har haft orätt att säga, alt vid dylika arrendeauctioner icke finnes något maximum bestämdt. Boställets taxeringsvärde i afseende pä det lönebelopp, som deraf bör utgå, är det maximum, hvaröfver arrendet icke bör bestämmas. Städjan kan efter behag ökas, men arrendet får icke höjas utöfver det belopp, som vid löneregleringen har blifvit bestämdt alt af bostället utgå, och således är icke beloppet af arrendesummorna bär obestämdt, utan det är slädjan, sora vid auctionerna bestämmer åt hvem besittningsrätten kommer att upplåtas. Visserligen kunde man önska en förändring i afseende på arrendetidens längd; ty jag är fullt öfvertvgad derom, alt ju längre arrendatorns besittningsrätt är, desto mera säkerhet är det för boställets vård och skötsel. Dä likväl motionären icke har gjort någon särskild motion derom, och det är svårt alt förändra nu var. lönereglering lill sina grunder, sä vill jag icke yrka någon förändring i detta af seende. Motionärens förslag anser jag för min del skadligt, och tillstyrker derföre R. o. Ad. att bifalla betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det kan icke nekas, att det nuvar. sältet att utarrendera mililieslatens boställen kan medföra betydliga olägenheter, derigenom alt arrendena ofta uppdrifva» betydligt öfver sjelfva boställets afkastning; att arrendatorn derigenom ofia ruinerar sig sjelf och förorsakar betydliga förluster för sina borgesman; att arrendet, som från början varit bestämdt för någon läng tid, vanligen 30 år, ganska ofta förkortas, derigenom alt arrendatorn råkar i obestånd och icke kan anskaffa någon annan som öfvertager arrendet eller någon ny borgen, samt ali bostället, till följd deraf, blir utsuget och mycket försämradl. Hvad angår det som är sagdt, alt författningar förhindra arrendatorer att förstöra boställets skog, så visar erfarenheten, att della icke är så tillförlitligt.
För öfrigt, samt i anseende till den gjorde hemställan, att Piiksens Ständer skulle uti afgående underdånig Skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla detta amne till de committerades särskilde uppmärksamhet, hvilka fått sig uppdraget, att efter granskning af nu gällande Författningar föreslå de rättelser och förbättringar, aom bergshandteringens fördelar kräfva, åberopar Utskottet sitt redan aflemnade Utlåtande i frågan, om den fria tackjernshandeln och dess öfvertygelse derom, att denna fråga icke kan vara undantagen från det förordnande, som Kongl. Majit redan i allmänhet, i afseende på Författningarnes öf Bihang till RiksSt. N:o QQ. 1394 Besv, och 'Elion. Utsk. Eetankanclen. verseende St visse committerade meddelat, samt att således någon Riksens Ständers särskilda åtgärd nu icke vore af nödenj och torde, den i BondeStåndet sig företedde, och på Herr Ehrenborgs yttrande grundade anledning till återremiss, vid denna åsigt af frågan anses vara håfven, då Utskottet hufvudsakligen åsyftar samina resultat, som det Herr Ehrenborg velat befrämja. Hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas; med tillkännagifvande, att Utskottets först afgifne Betänkande blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Högv. Preste» Ståndet bifallet. Stockholm d. 6 Oct. 1823. l*W*OOOQ Beit), och Kkon. Utsk, Betänk anden. 1595 N:o 197. Ankom den 15 Öct, i&2%. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid [ftskottets Betänkande N:o 130, öfver väckte frågor, angående förändring i allmänna skjutsningsanstaltr. rne, postvagnars inrättande och skjutslegans nedsättning, ^Jenom ProtocollsUtdrag af den 29 och 22 nåstlidne Juli hafva Högloft. Ridderska* pet och Adeln samt Hederv.
Dä dek kan iväcka en sädan upständelse alt en Ledamors uttryrk öfwer ekt Utskotts Expedition, af en annan Ledamot blifwer ogilladi, anser jag mig böra erindra, akt jag ej anser det »värdigt, ej enligt »ned den grannlagenhet i Uttryck, soni altid caracleriseradt wära öfwerläggningar, att bestämma eli Urskoug Ledamöters afsigter elaka; innan De färt tillfälle akt »plysa Ständer om rätta förhällandet, samt örn hwad som föranledt dem, akt nyttja den »frägawarande termen uti Expeditionen. Ater något ropande. Herr Grefwen och Landt - Marskalken förnyade sin erindran om lugn, och förklarade aik han nn ej widare kunde »ip aga denna sak. Föredrogs a nyo Lag Ukffotters den 18 November pa bordet lagde Utlärande, öfwer de anmärkningar och^ förslag, hwilka hos Adeli», Presteoch Bonde-Sränden hlrfwir gjorde i anledning af Utskottets hos Ridderskapct och Adeli» den 24 Augusti föredragne Betänkande om Äktenskapsskillnad. Zriherre 6^!Ien!l^rna, ^xel Lric, upläfte till Prolvcollek följande: Ibland Den 24 November. 1467 Ibland de siere regler, som tvid lagars stiftande är» angelagne all iakttaga, räknas ock den, att ingen ny lag bär göras oskare än dä den finnes »vara nödig. För nödiga lagar aker lära inga andra kunna anses, än de, hwilka omsalta man. ligen förekommande eller mminstans icke sällsamma och oförmodade händelser halst om för hwarje sä. dan. som kunde nplänkaS och möjligen inträffa, en lag gjordeS, ett alt för stork antal lagar dä skulle npkomma, hwitkel i flere asseenden more ssadeligt.
N. O, Doktor Johan Anton Millén, hvilken höll ett så lydande tal: Högvälborne Hr Gr. o. Landtm.I llöglofl. R. o. Ad. 1 Det Riksmöte, som nu församlat R. St:r, erbjuder PresteSt:t en kär anledning att till Höglofl. R. o. Ad. frambära sin uppriktiga välkomsthelsning och välönskan. Detta Höglofl. Stånd, hvars sjelfva benämning innebär löftet om ädelhet och upphöjdhet i tänkesätt samt ridderlighet och högsinthet i handling, har i Sveriges häfder månget lysande Den 22 Oktober. 19 vittnesbörd, huru det infriat de löften, hvarom dess stolta namn påminner. Ej mindre på slagfältet, der hugstora och frejdade stamfader offrat lif och blod för konung och fosterland, än i fredliga värf, som likaledes kräfva stora uppoffringar af den sanne fosterlandsvännen, vare sig den offentlige statsmannen eller enskilde medborgare, har Sveriges Ridderskap och Adel häfdat sin plats såsom Rikets främsta Stånd. Det är alltså ett rikt och ärofullt arf, som J, Mine Herrar, från förfädren mottagit, men det lägger också på Eder ett ansvar, som ingalunda är mindre än glansen af den ära, det sprider. Det innebär, detta ansvar, en helig förpligtelse att äfven framgent kämpa i de främsta leden för fäderneslandets ära och väl. Antingen det gäller vården af det gamla goda, som en förgången tid inlagt i vår samhällsordning, eller ombildandet af denna ordning i öfverensstämmelse med nyare tiders fordringar och anspråk, väntar Svenska folket att här finna värdiga föredömen af varm fosterlandskärlek, mogen vishet och beredvillig uppoffring. Under glad förvissning att denna väntan icke heller nu skall svikas, anhåller Preste-St. att i Högvälb. Hr Gr:s o. Landtnäs samt Höglofl. R. o. Ad:s ynnest och förtroende städse få vara inneslutet. Hr Gr. o. Landtm, svarade som följer: Med vänskapsfull tacksamhet emottager R. o. Ad. det Högv.
Det är naturligt alt jordbruket, sorn sålunda jemte skatterna måste vidkännas de mest förböjda arbetsvilkor, skall komma i stor förlägenhet, då jemte dessa skatter, arbetslönerne äro förhöjda till mer än dubbla beloppet mot tillförene, så alt arbetskraften måste inskränkas till jordbrukets skada. Afkastningen förminskas med arbetskrafterna, och en stor nation al för lust blir den närmaste följden, så, att om hvarje tunnland jord lemnar i afkastning blott 2 tunnor mindre ån den*vanliga medelafkastningen, eller till omkring 20 tunnor mindre per hemman, och hvilket på rikets Sexliofem Tusen mantal gör En midion Trehundra Tusen tunnor, så uppkommer en nationalförlust, beräknad efter medelpris, af Tretton MiUioner Riksdaler ärligen; kommer då härtill alt dessa Tretton Millioner i svaga år skola erläggas lill ulländningen för spanmåi och viktualier, och man hopsummerar all den förlust, som alla öfriga näringsgrenar deraf lida så torde skadan a! grundskatten kunna uppskattas till dubbelt belopp af nyssnämnda summa. En bifogad uppgift öfver ungefärliga beloppet af inkomster och utgifter å medelstora skattehemman i medelgoda år, skall ådagalägga kronoskalte-innehafvarens föga afundsvärda ställning. En öfverblick häraf, i förening med en billig tanka på de nuvarande stegrade arbetslönerne, hvilka gemensamt bidraga att göra grundskattens börda för kronoskalte-innehafvaren mera betungande än fordom, kommer den frågan sjelfmant att framstå: Hvarför har grundskatten hittills kunnat utgöras, och hvar före hafva åtminstone många skatteman kunnat behålla sina hemman, och erlagt den öfverklagade skatten?
N:o 4. 9 hembygd. hvarest krogai ne ännu mångenstädes florerade. Derföre ansåg motionären det också nu vara hög tid att kiaftiga åtgärder från lagstiftningens sida vidtoges till förebyggande af det onda. Då, såsom Utskottet här förut anfört, ulskänkningsslällen hvarken å landet eller i stad kunna hell och hållet umbäras, hvilket häst synes deral alt, enligt hvad motionären vitsordat, kommunerne och länsslyrelserne icke funnit lämpligt indraga redan beviljade krogar, ehuru de redan hafva en sådan makt sig tillerkänd, så anser Utskottet sig höra hemställa, all O. Lagergrens omförmälda förslag icke måtte bifallas. §§ 10 och 14 (ny § 15). Vid dessa §§ har Utskottet förehaft till pröfning ett af Herr Doktor Sandberg väckt förslag alt aukliousanbud, som i §§ omförmälas, alltid skulle underställas Taxerings-kommitlé, som egde alt, om skäl dertill förelunnas, höja beloppet i förhållande till den förmodade afsältningen. I hvilken sednare händelse del likväl borde vara den bjudande obetagel, alt antingen i vanlig ordning anmäla besvär hos prölnings-kommitlé eller ock inom en månad efter taxeringslörrättningens slut, på landet hos socknenämd och i stad hos magistrat, afsäga sig den inropade rättigheten. Som Taxerings-kommittcerna vanligen hafva slutat sina förrättningar för året innan medlet af Juni månad, men de i §§ 10 och 14 (15) omförmälda auktioner hållas sednare på året, nemligen i städerna under Juli och å landet under September månader, sä kunde den af Herr Doktor Sandberg föreslagna pröfning af auklionsanbuden först verkställas af näst påföljande årets Taxerings-kominillc.
N:o 39. 1039 Forinden hver Committee afreiser fra det Sted, livor Stortbing i Norge og Rigsdag i Sverrig boldes, skal bver af sin Midte udvselge en Ordförer. Kongen eller, i Tilfselde af hans dödelige Afgång, begge Rigers lovlige Interims-Regjering, bör inden den muligst korte Tid efter erbolden Efterretning om bvert Riges sserskilte Valg og med Hensyn til Afstanden imellem Samlingsstedet og de Steder, bvor Storthing i Norge og Rigsdag i Sverrig boldes, beramme Dagen, paa hvilken begge Rigers Committeer skulle infinde sig i Carlstad; men ei senere end til den een og tyvende Dag efter den for Norges Stortbing og Sverrigs Riges Stsender til sidste Valgtermin o venfor bestemte tolvte Dag. Ordförerne for begge Rigers Committerede skulle uopholdeligen efter deres Ankomst fselleds udfserdige Berammelse til at sammentrsede om Formiddagen, Dagen efter den, der er bleven bestemt for de Committeredes Ankomst til Samlingsstedet. Ved Sammenkomsten oplseser först bver Committees Ordförer sin og Medcommitteredes Fuldmagt; derefter trsekke begge Ordförere Lod om, hvo af dem der ved Yalgforretningen skal före Ordet. Den saaledes under een, ogsaa i Stemmegivning deeltagende, Ordförer forenede fselleds Committee for begge Riger foretager derefter ufortövet, og uden Discussion, Stemmegivningen. De Committerede skulle ei adskilles eller nogen af dem forlade Samlingsvserelset, forinden Valgforretningen i alle Dele er fuldendt.
Prenumerationspriset är nämligen, postafgiften inberaknad, endast: Kr. Tiland e.rtraförmåner, som under år till del, må Vorträttorli Bio99 99 grafialbwm öfver 1900 års Riksdags ' Andra hammare med tillsa inmans £30 porträtt. Dessutom erhålla nytilltrlidande prenumeranter på minst ett ttalft år - mot öfversändande af postkvittot till tidningens, Det enda verkl. praktiska exp. gratis och portofritl sig tillsäudi: dels allt hvad som varit inP a r a p l y s t ä l l. fördt på tidningens följetongsafPris K r. 3.75. delningar » Hushållet och Till landsorten m o t efterkraf. Köket&gt; samt » För hemmet » — en bilaga på inalles nära 600 boksidor och omJ O S E P H L E J A fattande bortåt 1,400 värdeSTOCKHOLM. fulla köksoch htishållsrön; Tänk på de dina i dels allt hvad som varit lnföi ' dt af den i tidningen såsom följetong pågående lärokursen i stenografi; 1900 komma, prenumeranterna nämnas ett värdefullt .JCqntor: Slussplan 63A. (Hänt masta rehus e t) Liktornslösningsmedel. Detta utmärkta medel, hvarigenom de svå- raste liktornar inom trenne dagar upplösas och borttagas, försälj es å 1 kr. pr sats i Stockholm endast hos C. F Dufva, Drottninggatan 41, Göteborg A. E. Wallerius &amp; G:o, Upsala Victor Söderberg, Kungsängsgatan 1, Gäfle O. A. Johansson &amp; G:o, Luleå E. Durango, Karlstad Fru Albertina Holm, i Lund Aug. Ljungdahl, i Vestervik Lund ' berg &amp; Norrman. Mot 1 kr. 20 öre i frimärken expedieras medlet till landsorten af agenten M. Malmström, Upsala. Upptäckten af detta medel har med förord anmälts i Svenska läkaresällskapet af dess dåvarande ordförande herr medicinalrådet och förste stadsläkaren i Stockholm A.
Cederström, än af Gen.Adjutanten för Flottorna året i8a4> nu Chefen för Förvalta, af Sjöärend., ContreAmiralen, Commend. af K. M:s SvärdsOrden Ilr Gr. Cronstedt, erhållit det svar, att misstag vore i frågan begånget och att rättelse skulle beredas. Men sorn, månad från månad och år efter annat, någon rättelse icke förspordes, och jag var skyldig mig sjelf att, så vidt i min förmåga stod, afvärja följderna af en åtgärd, som hotade inin välfärd, ägde jag ingen annan utväg öfrig, än den att frambära mina underd. besvär till thronen, öfvertygad som jag var, att hvarje Svensk man skulle tillgodonjuta oförverkad rätt, när sanningen hinner till hans Konungs öra. Således och under hufvudsakligt åberopande af hvad jag i det föregående haft äran ödmjukast framställa, anhöll jag i83o, att Den i Mars e. m. K. M. täcktes i Nåder tillägga mig, på Flottans extraoch expectancestat, capitaineslÖn, för att, efter afdrag af vanliga besparingar, retroaclivt frän d. i Maj 1824 beräknad och framgent till mig anordnas och utbetalas; men K. M. fann, på sätt ödmjukast bilagde Nåd. Resol. utvisar, icke skäligt min i ofvanberörde måtto gjorda underd. ansökning bifalla. Stockholm d. 11 Febr. 1834- F. A. Sjöbohm. Tjensteoch merite-förteckning för undertecknad Capitaine vid K. M:s Flotta. 1802 d. 5 Mars 3 er era cn Befordringar och gjorda tjenster. 1786 d. 22 April född i Carlskrona.
Man kunde ej glömma, att man för icke längesedan hade sjelf regerat; och så mäktig var nu den motvind, som blåste från detta hus, att alla Konungens propositioner afslogos107; ty man hade föresatt sig, att misstro och visa misstroende. Att hans regering äfven nu företedde stora ljus-sidor; att Banken befann sig i ett blomstrande skick, Handeln, Sjöfarten, Slöjdväsendet lyftats till en oförmodad höjd, Försvarsverkets tillstånd var högeligen förbättradt och i synnerhet Flottans ypperligt: detta, änskönt af Ständerna sjelfva erkändt, behagade man lika litet låtsa något om, som att de Fransyska Subsidierna blifvit använda på sådant, äfvensom på allmänna byggnader, försköningar och flerahanda åtgärder till Nationalbildningens förädling. Hvad hade man ej kunnat uträtta, så framt man öfverenskommit att möta Konungen välvilligt och frimodigt, i stället för illvilligt och gräligt? Att han icke var otillgänglig för påminnelser och rättelser, visade sig, då han genast efter riksdagens slut afhjelpte missbruken vid Ecclesiastik-ärendernas behandling och ställde hela denna afdelning af Befordringsväsendet på en aktningsvärd fot, samt tillika började vidtaga mått och steg, ämnade att leda till Kronobränneri-systemets afskaffande. Men – man ville bringa honom till vrede och förtviflan; och man lyckades, tyvärr, alltför väl. Hans mod kunde aldrig förtvifla; men det valde förtviflade medel. Kort sagdt: man satte sig på tvären; och Konungen gjorde så med. Förtörnad öfver det icke väntade misstänksamma, ogena, tacklösa och i allo vrångvisa bemötandet, gjorde han slut på riksdagen med brådskande hast och med ett skarpt afskedstal. Kanske var det ett fel, att ej äga, eller ej låta påskina, större långmodighet; helst som stämningen i de ofrälse stånden redan begynt ändra sig till hans fördel.
Stånd icke heller antagit Preste-Ståndets inbjudning att med detta Stånd sig förena, hvadan frågan om nordvestra stambanans sträckning måste genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott afgöras, för denna omröstning föreslå följande voteringsproposition: Den som vill, att Rikets Ständer för fortsättande af nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika anvisa en summa af Femhundratusen (500.000) Riksdaler, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att nordvestra stambanan skall sträckas från Christinehamn öfver Norum och Nilsbysundet till Arvika samt för banans fortsättning i denna rigtning anvisat en summa af Femhundratusen (500.000) Riksdaler. 3:o. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva bifallit Stats-Utskottets, uti Utlåtandet N:o 59, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om utvidgning af den blifvande bangården vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader, gjorda hemställan, att Rikets Ständer måtte på det sätt bifalla ifrågavarande nådiga Proposition, att en summa af Femhundratusen Riksdaler Riksmynt må anvisas att under innevarande år från Riksgälds-kontoret utgå för att af Kongl. Majit, i mån af behof, användas till godtgörande dels af de ökade utgifter, som utöfver den i ursprungliga kostnadsförslaget för sammanbindningsbanan beräknade summa erfordrats för verkställande af de i samma förslag afsedda expropriationer och dels för inlösen eller expropriation af den i qvarteret Uggleskans belägna, A. G. Bergfalk tillhöriga egendom; hvaremot Presteoch Bonde-Stånden beslutat, att Kongl. Maj:ts nyssberörda nådiga Proposition icke må af Rikets Ständer bifallas. Utskottet får alltså för frågans afgörande i Förstärkt Stats-Utskott föreslå följande voterings-proposition: