Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande i frågan om en Statistisk Bureaus och Socken-Sällskaps inrättande. P. 808. — om Beviilningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande införande bär i Riket af Drawback. P. 808. — om BancoUtskottets Utlåtanden: i) angående förslag till Reglementariska föreskrifter för BancoStyrelsen i fråga om dispositioner 469 på Bankens Silf m-fond, samt beslutade anstalter till reella Fondens förstärkning; 2) i anledning af anmärkningar vid Utskottets memorial angående reglementariske föreskrifter för eflecters beläning vid det i Götheborg blifvande LåneContoiret; 3) angående rättighet att i BancoDisconlVerket såsom hypothek för Lån, använda de Statens Skuldförbindelser, hvilka komma att utfärdas till ersättning för enskiltes lidne förluster genom uppbringningar af Svenska Fartyg; 4) rörande redactionen af den föreskrift, som kommer alt meddelas BancoDiscontVerkets Direction, angående Bäntans och ÖfverRäntans nedsättning; 5) angående de föreskrifter som må meddelas BancoStyrelsen, i fråga om controllerande åtgärder m. m. för anordnandet af de, lili GöthaCanalbyggnad anslagne, Allmänna medel. P. 800. — om Stats-samt Särskilta Utskottens Utlåtande, rörande Cail cell ieS ty reise ns upplösning. P. 810. —. om Stats-, Bevillnings-, Lag-, Allmänna Besvärsoch Oeconomiesamt SärskillaUtskottens Betänkande angående en ny organisation af Tullverket. P. 810. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoltens Betänkande om afskaffande af ali slags Expeditionslösen m. m. P. 8ii. — om LagUtskottels Betänkande i fråga om behörig
Majit i detta ämne iuhemtat underdåniga utlåtanden af Krigs-kollegium, som förvaltar Wadstena Krigsmanshuskassa, äfvensom af Direktionen öfver Amiralitets-Krigsmanskassan; så hade härvid Krigs-kollegium, på anförde skäl samt enär Kollegium icke förmådde uppgifva någon utväg, hvarigenom de anmärkta olägenheterna kunde afhjelpas, eller framställa, för ersällningsanslagens beräkning från och med är 1861, något förslag, som egde stöd al' räkenskap och derpå grundad osviklig sifferuppställning, hemställt att, med afseende jemväl ä den stora viglen för kassans förvaltning deraf, att hennes inkomster mätte kunna med tillförlitlighet beräknas, helst sedan en icke ringa förhöjning i pensionsvilkoren för kassans talrika understödstagare blifvit från och med näst lidna år medgifven, nådigt förslag måtte allätas till Rikets Ständer, att enahanda anslagssumma, som, i ersättning för Wadstena Krigsmanshuskassas till Statsverket indragna samtliga inkomster, deruti inberäknade rusthållsoch en-per-mille-afgiflerna, nu är anvisad, måtte äfvenledes för nästa statsreglerings-period uppföras på Riksstaten med 246,100 R:dr R:mt årligen ; hvilken summa likväl, derest Arméens Pensionskassa fortfarande, likasom nu, blelve på annat sätt godtgjord för de henne tillkommande tre femtedelar af ersättningsförböjningen för rusthällsalgift, kunde med deremot svarande, ofvanberörde 8.820 R:dr nedsättas till 237,280 R dr årligen, från och med år 1861, hvarjemte Amiralitets-Krigsmanskassans
Men som de medel, hvilka i Riksgälds-kontoret blifvit insatta under den tid, då så väl allmänna Verk, sorn flera enskilde personer derstädes ägde så kallade deposit-räkningar, mäste innehafvarne af derå utfärdade attes ter eller obligationer tillhandahållas, intilldess betalningsrätten för desamma, på grund af utfärdad preskriptionsförfattning, kan förklaras hafva upphört; så har, efter hvad Fullmäktiges protokoller visa, oaktadt omförmälde medgifvande, någon afskrifning al ifrågavarande skuldposter icke kunnat verkställas, utan finnas desamma ännu med oförändradt belopp i Riksgälds-kontorets räkenskaper balanserade. Enligt den upplysning, Revisorerne erhållit angående förhållandet med den i sednaste Révisions-berättelse omförmälde, af Stockholms stads Kämnersoch Rådstufvu-rätler Preskriptionstiden för några förfallna aldre skuldposter. Baumanska kronofor dran. Jnteekningen uti Riksarkivets lius. Upplåningen för 1848 års krigsrustningskostnadcr. afgjorda, rättegång, rörande del fordringsanspråk, Rådsiorvandten i Stralsund kielas Båtmans uppgifna arfvingar emot Kongl. Majit och Kronan framställt, skall denna rättegång ännu vara beroende på Kongl. Svea Hofrätts pröfning och afgörande. I öfverensstämmelse med hvad Rikets sednast församlade Ständer yttrat och förordnat, i afseende på liqvidera ridet af det uti Riksarkivets hus, till Stockholms Borgerskaps Enkhus-direktions säkerhet, intecknade kapital af 11,600 R:dr, hafva Fullmäktige, i utbyte mot denna inteckning, erbjudit bemälle Direktion särskilda skuldförbindelser å enahanda belopp, intecknade uti andra egendomar inom hufvudstaden; men, oaktadt den synnerligen Betryggande inteckningssäkerheten för dessa förbindelser, och fastän Direktionen förklarat sig ingalunda vilja förvägra nuvarande ägaren till nämnde hus den förut medgifna rättigheten, att få utbyta den deri befintliga inteckning, liar intetdera af de utaf Fullmäktige föreslagna utbyten blifvit af Direktionen antaget.
Men att derutöfver vidtaga någon annan ändring i den ännu blott årsgamla förordningen, synes mig hvarken nödigt eller nyttigt, helst som redan dermed ali den af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 116. 17 af Utskottet med dess mänga ändringsförslag äsvftade fyrktalsförhöjning för jordbruksfastigheter fullt ut vore vunnen på den gifna, fasta grunden af sjelfva hemmantalet, och icke behöfde efterletas uti något godtyckligen antagligt större eller mindre zifferförhållnnde. Också, derest all fyrksätlning bordo efter enahanda måttstock på grund endast af bevillning verkställas, utan allt afseende på hemmantalet, skulle jemväl fyrkvärdet i alla kommuner blifva enahanda; och detta anser jag vara i Utskottsförslaget en tredje felaktighet, enär dermed äfven misskännes och förkastas just det, som i förordningen med Fyrk menas, nemligen det i olika fyrkvärden uttryckta varierande förhållande, som i olika kommuner eger rum emellan å ena sidan högre eller lägre skattläggning och, å den andra, högre eller lägre taxeringsvärde med deraf beroende statsbevillning; och det är i förordningen en synnerlig förtjenst, att fyrkvärdet måste ratta sig derefter.
Jibhar, Elisua, Elephelet, Noga, Nepheg, Japhia, Elisama, BelJada, Eliphelet. Och då de Philisteer hörde, att David var smord till Konung öfver hela Israel, drogo de alle upp till att söka David. Då David det hörde, drog han ut emot dem. Och de Philisteer kommo, och lade sig neder i Rephaims dal. Men David frågade Gud, och sade: Skall jag draga upp emot de Philisteer, och vill du gifva dem i mina hand? Herren sade till honom: Drag upp, jag hafver gifvit dem i dina händer. Och då de drogo upp till BaalPerazim, slog David dem der. Och David sade: Gud hafver förskingrat mina fiendar genom mina hand, såsom vattnet förskingras. Deraf kallade de det rummet BaalPerazim. Och de läto der deras gudar, hvilka David böd uppbränna i eld. Men de Philisteer gjorde åter redo, och lade sig neder i dalenom. Och David frågade åter Gud. Och Gud sade till honom: Du skall icke draga upp efter dem; utan böj ifrå dem, att du må komma emot dem in mot päronaträn. När du då hörer ett ruskande ofvan i päronaträn gångandes, så far ut till stridena; ty Gud är der utdragen för dig, till att slå de Philisteers här. Och David gjorde såsom Gud honom budit hade. Och de slogo de Philisteers här, allt ifrå Gibeon intill Gaser. Och Davids namn gick ut i all land. Och Herren lät hans räddhåga komma öfver alla Hedningar. Och han byggde sig hus uti Davids stad, och tillredde ett rum till Guds ark, och gjorde ett tabernakel öfver honom. På den tiden sade David: Guds ark bör icke bäras, utan af de Leviter; ty dem hafver Herren utvalt, att de skola bära Guds ark, och tjena honom evinnerliga. Derföre församlade David hela Israel till Jerusalem, att de skulle bära Herrans ark upp i det rum, som han dertill beredt hade. Och David lät komma tillhopa Aarons barn, och Leviterna:
Afsked med pension för Justiiiae-Rådel m. ra. N. W. Stråle, angående. VII. B. 543. A. 546. Afskrifning af ett lån, som af Statens medel utgått till Hernösands Kyrkobyggnad, angående väckt motion om. II. A. 129. V. B. 290. A. 396. — af 2:ne från Banken ulgifna odlingslån, angående V. B. 161. A. 221. — af Repslagaren i Umeå J. Bäckströms skuld till Banko-DiskontVerkel. V. B. 557. VI. A. 224. — af f. d. Handlanden M. I. Bergelins slerbhus-delägares skuld lill Bankn-Diskoni-Verkel. VI. B. 228. A. 241. VIII. U. 298. A. 357. U. 518. A. 559. — af öfverränta å eli af f. d. Kamereraren A. Nikodemi i BankoDiskonten uptagel län. VII. B. 405. VIII. 34. A. 7 4. — af eli aflidne Stafsfiskalen A. G. Göthberg i lifstiden från Banken be vil jartl odlingslån. VIII. B. 298. A. 357. — utaf en uphördsbrist hos numera aflidne Kronofogden J. M. Huss. IX. B. 58, 107, 121. Å. 123. E. 187. ( 4 ) Afskrifning, af anmärkningsmedel ådörade förre Regementsskrifvaren, Fältkamereraren P. A. Arell. IX. B. 163. A. 164. U. 252. A. 266. — af åtskilliga balancerade öfverräntor å lån, uptagna vid BankoDiskont-Verket i Stockholm och Lånekontoret i Götheborg. IX. B. 290, 315. A. 326. — af öfverränta å ett af förre Hattmakaren, numera Tullinspektören J. F.
Nådiga framställning om förhållandet med de inom Riket varande både Recognitionsoch KronoSkogar, samt dessutom fått del af vederbörandes, efter verkställde undersökningar, afgifneBe - 85 länkanden och Förslag till beredande af en bättre vård om Rikets Ekeskogar, bafve Vi, efter föregången pröfning, beslutit: i afseende p a Recognitions-Skogome, att. de trakter deraf, som Bruksegarne förklarats berättigade för smidet bibehålla, må, utan afseende å det vid sednaste Riksdag, såsom villkor iör lösnings-rätten till dessa Skogar, stadgade iakttagande af viss praescriptions-tid, enligt de grunder och särskildta Förordnanden, hvilka i Vår, till Kongl. Maj:t, den i5 innevarande December, aflåtna underdåniga Skrifvelse finnas upptagne, genom vederbörande Collegiers försorg, så fort sig göra låter, till Hemman indelas och skattläggas, samt derefter af Bruksegarne till Skatte köpas: beträffande Krono-Skogarne, att desamma böra, på sätt Vår underdåniga Skrifvelse den 20 i denna månad innehåller, afvittras och till Enskilde upplåtas; samt angående Eke-Skogar ne, att fri disposition deraf må, i öfverensstämmelse nied Vår underdåniga Skrifvelse deri 1 äfven af innevarande månad, kunna, genom Lösen, af Skattejords-egare förvärfvas; och hvad slutligen angår användandet af de medel, som, genom Lösen eller Upplåtelse-afgifter för någotdera af ifrågavarande slag Skogar, tillflyta Staten; så bafve Vi jemväl derom särskildt förordnat uti Våra oinförmälde underdåniga Skrifvelse!', dem Vi för öfrigt, till hela deras innehåll, i dessa ämnen Oss åberone. §. 22. Sedan, genom Kongl.
Det gifves utan tvifvel mångfaldiga andra domarebestyr af vida större vigt för det allmänna, hvilkas åsidosättande likväl ej lagligen kan beifras på annat sätt, än att den försumlige infor vederbörande Hofrätt ställes under tilltal och af denne sin rätte öfverdomare tillhålles att fullgöra sin skyldighet; hvadan de uti ofvanberörde § uppräknade fall icke synas innebära någon tvingande anledning att gifva domaren under Konungens Befallningshafvandes exekutiva myndighet och att såmedelst frångå den grundsats, som under ett mera utbildadt sammhällsskick vunnit allt mera erkännande, att nemligen domaren bör vara alldeles oberoende af den exekutiva magten och att således hvardera bör hafva sin noga afskilda verksamhetssfer. Vidare innehåller 67 § i fråga om Länsmäns afsättlighet ett stadgande, hvilket, efter Utskottets förmenande, desto heldre kunde bortfalla, som dels tvifvel kan uppstå, huruvida det ej saknar behörig öfverensstämmelse med i Kap. 7 § Ut - 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande ATo 9d. sökningsbalken, dels ock bestämmelsen är egnad att motverka en önskvärd moralisk lyftning åt en i så nära beröring med folket stående tjenstebefattning. Konungens Befallningshafvande eger genom nämnde 87 § rätt att från tjenstere alldeles skilja en Länsman, då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande finner sig icke vidare kunna för honom hafva förtroende.
Majit år 1835 förärat 4°° R-dr Banco till underhåll af fattige inom Garnizons-församlingen i Landskrona och desse hafva att der påräkna nödig utkomst, om de efter förmåga och i någon mån gittade sjelfye bidraga lill sitt underhåll, kunna likväl desse fattige, som antingen är o afskedade från Eders Kongl. Maj:ts f. d. Eget Värfvade Regemente, deras hustrur eller afkomlingar efter dylika militärer, svårligen afhållas från den liksom medfödda vanan att kringstryka. Till förekommande häraf, äro många försök gjorda; men blifva lika fruktlösa, så länge en arbetsinrättning i Länet saknas, hvarest lättjefulla äldre eller yngre personer kunde intagas lill sysselsättning. Härigenom skulle arbetsfört folk afskräckas från sysslolöst kringvandrande och bettlande samt mindre arbetsföra och utblottade beredas nödig bergning och lampelig sysselsättning. Skolväsendet och barnundervisningen å Landet har under senare quinquennium vunnit mera uppmärksamhet än tillförne. Ej mindre än 5a Skolor med dertill tjenlige Skolhus, vid hvilka undervisning meddelas på allmännaste sättet, samt i i stycken Vexelundervisnings-Skolör hafva under nämnde period tillkommit, så att den mindre lämpliga utvägen att betjena sig al kringvandrande Skolmästare nu mera nästan öfver allt upphört. Tvenne Provincial-Läkare jemte de vid Regementen inom Länet anställde Läkare besörja belsovården. Som förut är nämnt, hafva smittkoppor och febersjukdomar hemsökt Länet. Efter hvad man kunnat utröna, tros kopporne hafva hitkommit från Seland, på det satt, att en koppsmittad Dräng begifvit sig derifrån till ön Hveen för att besöka föräldrar och anhörige samt hos dem insjuknat. Efter den tiden spridde sig kopporna till fasta landet och voro i synnerhet elakartade i trakten af Landskrona, Så väl Läkare som öfiige vederbörande använde allt bemödande för att hämma smittan, hvilket ock slutligen Lyckades., Vaccinationer påyrkades i syn» — 19 nerhet, och mången, förut vaccinerad, underkastade sig A nyo, och hlef, mig veterligen, ingen, a nvo ympad, ar smittan angripen.
Förordningen rörande dessa ämnen af den 19 December 1827 stadgar väl, att lägenhet, som från hemman inom detta Län afsöndras, skall minst innehålla 6 tunneland duglig jord, samt synes äfven gifva anledning dertill, att en mindre afsöndring skulle, då påstående derom af vederbörande väckes, lill hemmanet emot lösen återgå; men då ieke stadgadt är, huruvida med vederbörande menas andra än de begge kontraherande, af hvilka den följande hemmansegaren icke skäligen kail förmodas vilja återfordra hvad han en gång sålt eller upplåtit endast i följd af afhandlingens bristande öfverensstämmelse med författningens föreskrift angående jordvidden, och ett dylikt påstående af säljarens efterträdare å hemmanet vanligen skulle medföra en kännbar rubbning för lägenhets-innehafvaren, sedan denne på dess odling och bebyggande nedlagt arbete och kostnader, har jag trott det vara tjeniigast, alt söka bereda författningens efterlefnad i denna punkt genom förfoganden, hvilka, om de ej kunna hindra, åtminstone försvåra ingåendet af afhandlingar i strid med författningens bud. Jag har derföre af föreskriften i 4 §., att Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande bör hålla hand deröfver, alt en lämplig afgäld till hemmanet å afsöndrad jordlägenhet sättes, samt pröfva beloppet deraf, hämtat anledning anbefalla Häradsskrifvarne, att icke, såsom sig sjelf försvarande, i mantal teckna jordlägenhetshafvare, sorn ej varit i nämnde egenskap förut skattskrifne, med mindre nyssnämnde min pröfning af afgälden förut egt rum, och denna pröfning förvägras åter, då afhandlingen visar, att författnings-föreskrift, det icke mindre än 6 tunneland duglig jord må afsöndras, blifvit af de kon.- traherande åsidosatt. Allmogen fortfar att inse det vara ett vilkor för jordbrukets förkofran, att spridda" egor sammanföras lill färre skiften och låta icke afhålla sig från att begära laga skifte af de dermed vanligen förenade betydligare kostnader. Under loppet af innevarande år hafva 59 särskilda förordnanden till laga skiftens flirrätlande blifvit meddelade.
går hän till Louise och tar hennes hand. Pihl skall resa så snart. Det är du väl ledsen Farväl, Louise. Det var ju tråkigt, att herr för? Det blir ju så tomt? Har du inte lust att det är ensamt? titta inom till mig i skymningen? Ifall du tycker LOUISE. Tack, Gerda, tack! till dörren och skocka sig, fnittrande och hviskande, i förstugan, medan FRÖKEN SVENSSON De öfriga damerna med fru Knutson i spetsen ha hunnit bort går bort och räcker Viggo sin hand. Farväl, herr Pihl! Lycklig resa. 126 - VIGGO. Tack, fröken. Farväl. FRÖKEN SVENSSON får tårar i ögonen; vänder sig hastigt om och går. Sällskapet troppar af. kommer in igen och stänger dörren efter sig. Louise, som följt dem ut i förstugan, * VIGGO. sig ned vid fönstret, stirrande ut. Puh! Går af och an på golfvet. Louise har åter slagit BOTILDA kommer från venster med en bricka; dukar af kaffebordet. säga! Och ändå sitter hon der igen och ser ut Kors en så'n massa blommor! Det må jag som om hon hade sålt smöret och tappat pengarne. Jo, det nyttar visst att vara vänlig mot henne! Går ut i köket. till Louise. VIGGO det nu. Huru är det med dig, Lisa lilla. Säg mig LOUISE. mig så främmande, så hemlös här i mitt hem. Jag fryser. Jag vet det inte sjelf Jag känner 127 - VIGGO Du saknar Paris? LOUISE. Ja. VIGGO. emot dig från hvarje vrå. Här har du lefvat kvar. Jag förstår det så väl. Här gapar tomheten omgifven af dina kära och nu är du ensam LOUISE. Menniskorna äro ju så vänliga emot mig, men Allt hvad de tala om är mig så likgiltigt, deras intressen synas mig så små och deras ofinheter plåga mig det är som om jag inte hörde hit Ensam? Ja! Men det är inte bara det VIGGO. Du menar LOUISE. intimaste förhållanden deras fnittrande, deras klumpiga häntydningar allt är mig emot. Det pinar mig. Jag tycker det är rått. Om det så vore det väl det
Konceptionssedlar instoppas under trösklarne till manbyggnader och uthus, fästes vid smörfat och öltunnor, allt för att skydda mot trolldom. De förfärdigades af munkarne efter faststäldt formulär, hvilket såsom karakteristiskt och jemförelsevis kort förtjenar meddelas: „Jag besvärjer dig, papper (eller pergament), du som tjenar till mensklighetens nytta, till upptecknande af Guds storverk och heliga lagar, såsom ock enligt gudomlig förordning äktenskapskontraktet mellan Tobias och Sara på dig gjordes, i det skriften säger: de togo ett papper och upptecknade äktenskapet. Genom dig, papper, har ock förmedelst engeln djefvulen blifvit besegrad. Jag besvärjer dig vid Gud, verlds-alltets herre, vid fadren (korstecken!), sonen (korstecken!) och den helige ande (korstecken!) som utbreder himmelen som en fäll, på hvilken han likasom med himmelska bokstäfver låter förtälja sin herrlighet. Välsigna (korstecken!) o Gud, helga (korstecken!) detta papper till att förstöra djefvulens verk! Den som bär på sig detta med heliga ord beskrifna papper eller fäster det vid ett hus skall vara från Satans hemsökelser befriad genom honom, som skall komma till att döma lefvande och döda. Låtom oss bedja: Starke mägtige Gud, hämdens Gud, våra fäders Gud, som genom Moses och profeterna uppenbarat det gamla förbundets skrifter såsom lika många din godhets hemligheter, samt genom dina apostlar och evangelister låtit skrifva din sons testamente, välsigna (korstecken!) och helga (korstecken!) detta papper, så att din barmhertighet må förnimmas på enhvar, som bär hos sig detta heliga ting och dessa heliga bokstäfver, samt alla djefvulens förföljelser mot honom och alla det djefvulska hexeriets stormar må tillintetgöras genom Kristus vår herre. Amen. (Papperet bestänkes med vigvatten).“ Till amuletterna och konceptionssedlarne sälla sig i kyrkans rustkammare de undergörande relikerna och helgonbilderna.
Ja, det var sant, det kunde hon göra af uppriktigt hjärta och sig själf med. Hon skref på sitt visitkort: »Edith Sköld önskar Er all möjlig lycka till förlofningen.» Det var visst den rätta formen. När hon öppnade sin portfölj för att taga fram ett kuvert, föll det förseglade brefvet från gårdagen ner på golfvet. Hon vardt mörkröd i ansiktet, när hon böjde sig för att taga upp det. Så öppnade hon kakelugnsluckan och kastade in brefvet i brasan. Det böjde sig, snodde, vred sig och föll slutligen samman till aska. Edith stod och såg på tills det förkolnat, sköt så till kakelugnsluckan med foten, tog sitt gratulationsbref från skrifbordet och gick ut ur rummet. EN SKULDSEDEL. Ni kunde gärna låta mig se de där skizzerna jag gaf er, när jag var på Säfsjö. Är det inte alldeles otroligt, att det är tolf år sedan? — Ja, tolf år, det var sommaren sjuttiofem. Det var något drömmande i hennes tonfall, då hon svarade honom, det var som om hon snarare talat till sig själf än till honom. Samtalet fördes på franska, ty Gerhard Viggo var halft fransman och talade sitt modersmål brutet och med svårighet. Han hade tillbragt största delen af sin ungdom hos en farbror i Lyon och var nn sedan femton år bosatt i Paris. Han hade ursprungligen egnat sig åt affärslifvet, men då hans håg och anlag så omisskänneligt stodo till konstnärsbanan, hade han ändtligen efter många stridigheter lyckats öfvertala sin far att få bli målare i stället för bankir. Han var inte så helt ung, när han slog om sin bana, och han hade i början haft ringa framgång, men under de sista årens saloner hade hans taflor väckt stort uppseende och den ena af dem, han i år utstält, hade till och med fått medalj. Nu var han på ett kort besök i fäderneslandet, på väg till Stockholm och hade på genomresa stannat en dag i Helsingborg för att göra sin uppvaktning hos professorskan Wehlert.
St. framdeles under innevar:de Riksmöte måtte anslå nödiga medel för spridandet af ifrågaställa officiella tidning. Den erforderliga summan blifver nu något mindre än de sammansatta Utsk:ns afdela, sig föreställt, enär genom omröstning i förstärkt StatsUtsk. lidningsbevillningen nyligen blifvit nedsatt. Della komma Ulsk:n nogsamt att taga i öfvervägande, i fall, såsom jag hoppas, Ulsktn få tillfälle att ånyo pröfva förevartde ärende. Hr Adelborg, Anders Otto: Frih. Rehbinders förslag är utan tvifvel af mycken vigt och af stundens behof påkalladt; och liufvndidéen deri ovedersägligt riklig; men sättet, på hvilket han velat genomföra del, är, efter min tanka, ej det rälta. Sedan nu skolor äro inrättade öfver allt i landet, och folket mera allmänt lärt sig läsa, är tydligt, att vet Igirigheten hos detsamma blifvit ökad emot förr, då endast ett färre antal innehade denna förmåga. Alt detta begär alt läsa, så nytt i sin uprinnelse, ej kan med den mogna erfarenhetens urskiljning välja de ämnen, som bäst passa, eller de skriftliga meddelanden, som med sanningen mest öfverensstämma, är ju naturligt. Del tillhör dä en vis Öfverhet att leda detta kuuskapsbegär på en riktig väg, och att så laga, att skolan genom sin undervisning ej kommer alt göra skada i st. f. att gagna. En förbättrad folklitteratur är också f. n. en af dagens vigtigaste frågor, och så vigtig, att jag ej kan förstå, att man så länge förbisett den inverkan densamma skulle hafva på folkets bildning. Sedan folket lärt sig läsa, skall det nog skaffa sig tillfälle dertill, och hvad som kommer i dess händer blir med nybörjarens läsehunger slukadt. Både godt och ondt får då följa med utan urskiljning. Intryck göra sig gällande, som förut aldrig funnits; nya åsigter laga ut sin rätt. Mera rörelse kommer att upsla inom nationens intellektuella område.