Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Stedet derfor opfordrede jeg Stella Kleve til at udföre sin Skitze og söge at göre et Maleri af sin Studie. Jeg bad hende fremfor alt dvæle nærmere ved Bertas Barndom. Ti Skildringen af Barndommen vilde forklare Bertas Liv og vilde blive det Lys, i hvilket vi siden saa Kvinden. Stella Kleve fulgte Raadet, og »Flirtations» blev til. »Berta Funcke». Egenlig er jeg kun en slet Dommer over det hele Værk. Ti hvert Kapitel er jo blevet til næsten under mine Öine, og mens jeg saaledes har levet sammen med det fremmede Arbeide, er det blevet mig kært, som var det mit eget. Der er maaske derfor ogsaa i denne Livsskildring Feil, jeg ikke har haft Öie for, maaske er der Fortrin, jeg overdriver. Men hvis saa er, skyldes det i siste Instans kun selve det overordenlige Talent, som findes i Stella Kleves Roman. Berta Funckes Billede er en Akvarel. Malet med Akvarellistens lidt blaserede Farve, en smule fornemt gjort som al Akvarelkunst, eier Verket en vis distingueret Skönhed. Figuren hæver sig frem med Damens Holdning, den unge Piges Ynde. Men fremför alt bærer hver eneste Linie, bringer hvert mindste Træk Bud fra et mærkeligt Temperament, fra et moderne Liv. Vasa i Finland 5 Maj 1885. HERMAN BANG. En lång hvit herrgårdsbygnad med veranda, en stor grusad gårdsplan med trädgrupper på sidorna; midtför den stora trappan en väldig sandhög – torr, hvitgul i det starka solskenet. Helt uppe i sandhögen satt en liten flicka – mycket liten, hon såg icke ut att vara äldre än tre år. Hufvudet var bart, det korta, ljusgula håret glänste som silfver mot solen.
Husliållnings-Sällskaper, örn Controll å de till deras Disposition af de utaf Nionde IIufvudTitelns fond erhållande medel, Junii I. i43, 595. Hyllning, Konungens, Maji II. 14. HyllningsEd, Riksens Ständers lill Konungen, Maji II. 14. Hållkarl, om ändring af det i 14 §• af Kongl. Förklaringen den 11 Dec. 1766 stadgade ansvar för, Jan. II. 142, t\ 16, 453. Häradsskrifvare, om förökad lösen för DebetSedlar till, Jan. II. 14f)* — om Boställen för tvänne inom Jemtlands Län, Maji II. 292,622. Exp. Junii I. Häradshöfdingar, om Löneförbättring för; se Löneförbättring. HäradsTing, om förhöjt vite för uteblifvande dervid; se Böter. Hästhemmansoch Fördels-räntorne, om deras utgörande vid Skånska CarabinierRegementet, Maji I. 5, io5, 277. Maji II. lii. Höganäs StenkolsGrufvor, om understöd eller erbjudande till Staten af, Jan. I. 157,601. Jan. II. 12. Exp. Junii I. i4o. Junii II. 26, 198. — om befrielse att betala Bevillning af Grufvorne för Actieägarne uti; se Kronoutskylder. Högsta Domstolen, om val af en Nämd som borde döma huruvida Ledamöterne skola bibehållas uti, April I. 315. — Nämdens Beslut, 436. — om anmodan till ExpeditionsUtskottet att uppsätta underd. Skrifvelse till Kongl. Maj:t derom, April II. 107. — dess Förslag dertill, Maji I. 3. & Jagbackar, om deras användande inom Södermanlands Län, Dec. 349» 36o, 398, /[oo, 95 4o3, 581.
Beträffande handelns närvarande skick och först den utländska, torde med säkerhet derom kunna yttras den förmodan, att om icke den på sednare åren rönt lyckligare konjunkturer än sist förflutne Qvinqvennium, industrien icke skulle hafva så mycket sorn skett, rigtat sig åt förökandet af dess egentliga vehikel och medel eller sjöfart och skeppsbyggeri, hvaraf, och då också äfsättningen af landets hufvuclsakligaste exportartikel, trädvarorne, mött svårigheter uti nedtryckte priser, (hvilka dock på sista året varit någorlunda förmånliga) torde kunna slutas att fraktfarten varit så mycket mera gynnande. Dock klagas, och det med skäl, deröfver, hvad Hernösand beträffar, att brädhandeln derstädes lider ett icke obetydligt intrång af medtäflare bland åtskilliga andra Städers handlande, hvilka genom hällne ombud eller till orten afskickade expediter underslagit sig en del deraf, hvaraf följden naturligtvis blifvit minskning uti den export, hvaraf Städernes invånare eljest skulle hafva dragit fördelen; äfvensom icke eller nekas kan, hvad Inrikeshandeln beträffar, att, om den icke besvärades genom konkurrensen med sådane landthandlare som sjelfva af allmogen uppköpa och föryttra deras tillverkningar, till priser, hvartill köpmannen hvarken kan vid upphandlingen erhålla eller vid försäljningen betinga sig, en allmännare välmåga än nu är händelsen skulle blifva det handlande Borgerskapets lott. ■Dsågot egentligt inflytande på landets kultur, näringar och konstflit kan 24 staden icke sägas äga, om icke dit bör hänföras d-en större liflighet i averkningen af skogseffekter och den ymnigare tillförsel deraf från landsbyggden, som en ökad utskeppning och en tilltagande industri för skeppsbyggnad måste föranleda. Särskilte prohihiter-författningar till stadens förmån finnas icke. Tolags-afgiften uppgår per medium till 360 R:dr, hamnpenningar till 50 R:dr, mudderpenningar till 180 R:dr och bropenningar till 18 R:dr årligen, och de ringa vågpenningarne tillfalla Vågmästaren, såsom lön.
”Vet far att jag aldrig förr sport sådan ängslan som nu!” ”Det tror du bara, dotter ... Men i eftermiddag skall du muntra dig och hålla hvila. Majken, som du så ofta stått till reds åt och tröstat, då Falken skrattat åt hennes tårar och jeremiader, kan nu komma hit och slå upp fruntimmersspråklådan. Sådant är hon klippt och skuren till, och på det hela är menniskan beskedlig, fast hon icke har din karakter.” Och på eftermiddagen kom icke blott syster Majken, utan också sju à åtta andra systrar på kaffe. Så gjorde de goda själarne alltid för att trösta deras kära Margreta, när hon blef gräsenka och tillträdde sin provisoriska envåldsregering öfver boden, der så mången kaffe-, té- och sockerräkning då öppnades och stod obetald till nästa regering, då den stundom ytterligare prolongerades. Ty ingick en erinran, så blef det moln på vänskapshimmeln, och då hette det, såsom en gång längre fram någon af dessa damer helt stött svarade en bodgosse, hvilken blifvit skickad med räkning: ”Hvad i guds namn skall detta betyda – tror ni icke att jag har angelägnare utgifter för mina stackars pengar än att betala gamla utlefvade skulder!” Skildringar och karaktersdrag från danska fälttåget i Bohuslän 1788. Lilla ofreden. – Jungfrurnas bryderi att bevara sin skönhet för fienden. Flera månader voro bortsvunna sedan det äkta vifvets skilsmässa. Det hade kommit goda nyheter från ”främmad land.” Min far gjorde präktiga affärer och skulle vidare gå på frakter. Allt detta var godt och väl, men hemma vid dörrarna började det ljuda annorlunda från ”främmad land”. Kungen hade gått till Finland med hären – det stod i avisorna, som hvarje postdag väl femton gånger genomtummades och kommenterades på apoteket: eljest kunde ingen ha trott det. Men fastän Finland icke var vid dörrarna, och Ryssland än mindre, spökade det ändå ryss i farvattnet, ty ryska kapare roade sig att kryssa vid kusten.
Motsägelsen synes mig vara så stor, att dét icke är underligt, om känslorne dervid uppröras. — Har opinionen sina organer , då fråga är att upphöja det gamlas värde , så torde det ock vara skäl , att det rättsenliga äfven får sina målsmän. Det är en stor tillfredsställelse fördem som tro sig hafva, i sådan egenskap här 224 Ben 5 September /. «?, uppträdt, att, om än deras påståenden För närvarande ogillas, dock kunna hoppas att med tiden Få rätt af alia, som närmare begrunda detta ämne; och jag betviflar ej, att ju icke den tiden varder kommandes. Herr Hjerta, Gu/laf', Rigtigheteti af den princip, som ledt Kongl. Magt, då han föres'og att Dess båda röster uti Högsta Domstolen skulle upphöra , är redan så fullständigt framlagd , att jag icke beböfver derom vidare orda. Jag kan icke låta afskräcka mig från att finna principen giltig derföre, att StatsRådet och ConstitutionsUtskottet icke delat denna tanka; och om jag ock finner någre af deras skäl deremot kunna vara värde att ännu begrundas; tror jag likväl ej att i den tid, hvaruti vi lefve, fem år verka så litet som man 6ynes förutsätta, jag tror tvertom, att Folken fra mgå betydligt hastigare i utbildning nu än förr, och att Svenska folket nalkas det Sam hällstillstånd, sorn kräfver en Domstol, der ej Konungens röst höres , för att sedan framstå såsom benådare. D«t är således , efter min tanka, nu icke fråga om annat , än huruvida vi vilja vid nästa Riksdag öfveilägga och besluta öfver förslaget, och om vi alltså vilja nu öppna oss en möjlighet att då kunna göra'det, Vi stå just nu på en öfvergångspuokt. Man måste låta hjulet vända sig uti . sin gång.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Då frågan vunnit ytterligare ljus genom flere anföranden, torde det måhända anses öfverflödigt att upptaga tiden med upprepandet af dessa upplysningar. Det kan aldrig mera blifva fråga, hoppas jag, om den skamliga Rotekistan, som var ett hån för Svenska soldaten. Stafven är redan bruten öfver detta sätt att föda Soldaten, eller rättare sagt locket på Rolekistan är igenfallit och igenspikadt, för att aldrig mera öppnas. Jag vill endast fästa uppmärksamheten vid en af Friherre Anckarswärd uppgjord beräkning provinsvis öfver hvad somlige provinser tillskjutit till Passevolance-Cassan, och huru mycket derstädes blifvit depenseradt. Jag underställer, om det är tänkbart att administrera en Armé, utbredd på så stor yta och i olika climater, med den likhet, att jenint samma summa, som i hvar provins blifvit uttagen, kan derstädes depenseras. Jag tror ej, att man kan föreställa sig denna mathe ma lisk a likhet, sträckt öfver hela Sverige. Kongl. Maj:t lärer bäst kunna utse stal - Den 26 O et ober f. m. let för truppernas öfning, utan att vara bunden hvarken vid Norrland eller Skåne. Herr Ribbing, Arvid'. Mig synes, att man gått nog långt i detaillerne, innan man afgjort en vigtigare fråga; den frågan nemligen, om rättvisa och billighet är förenlig med de olika meningar, som yttras i Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om Passevolancen. Då denna fråga är väckt, anser jag deras rätt, som betvifla detta , vara att upptaga den till besvarande. För min egen del gör jag det med så mycket större skäl, som jag vid Remissen af den Kongl, pro positionen yttrade den mening, att rättvisa och billighet öfverensstämde med Kongl. Maj:ts egen höga mening.
Uti en hos Vällofliga Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, har Herr WPalander, anmärkt olämpligheten af den uti 11 § af gällande förpassnings-stadga intagna föreskrift, att för erhållande af förpassning å utländska varorna Arrac, Cognac, Genever, Rom, Sprit, Kaffe, Socker, Tobaksblader, Negerhead och Vin, det vilkor skulle ega rum, att varan bevisligen inkommit i riket, eller blifvit från nederlagen förtullad, inom tvä år från den dag, då förpassning äskas, och föreslagit, att berörde föreskrift, som vore stridande emot eganderättens helgd samt derjemte i handeln medförde många obehagligheter och förluster, måtte förändras derhän, att ”så länge införtullad vara finnes i någons ego, bör den utan hinder få försändas landeller sjövägen;” äfvensom motionären ansett, att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 92. 11 andra lämpliga åtgärder kunde vidtagas, som betryggade emot tullförsnillning för sådane varor, såsom t. ex. hvarje Collys förseende med den tullkammares sigill, hvarest införtullning skett. Att de kontroller, som äro stadgade, till förekommande af tullförsnillning och oloflig införsel af utländska varor, icke helt och hållet medföra den med samma kontroller afsedda verkan, är ett af dagliga erfarenheten besannadt förhållande, som bäst bevisas af antalet utaf de förbrytelser emot tullförfattningarne, som vid domstolarna beifras.
StatsUtskottet kan svårligen afsända deputationer till landsorterne för att efterse, om inkomne kostnadsförslag äro rigtigt uppgjorde; men mig synes rättare vara, att Utskottet förtror sig till vederbörandes uppgifter, och inskränker sig till granskning af, att priserne äro lika med de gångbara. Att Utskottet ej bordt tillstyrka, det uppgifne anslaget till reparationerne vid Strömsholms Slott, derföre att kostnadsförslag i allmänhet understiga verkliga kostnaden, hade jag icke väntat såsom anmärkning. Uskottet borde efter sådan grund hafva ökat kostnadsförslaget med 2 å 3oo procent. Jag yrkar bifall å Utskottets tillstyrkande. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Då en Ledamot nyligen omtalt de löneförmåner Ståthållarne vid de Kongl. Lustslotten innehafva, anser jag mig böra gifva tillkänna, hvad jag i egenskap af Ståthållare vid Drottningholms och Svartsjö Slott innehar, nemi. rationel’ för \ hästar med 42 H. 5* t 68 Den 21 Sep le 111 b er e, m. i44° L:pd hö och 48 tunnor liafra sami nödig halm. Derutöfver njuter jag på Drottningholms Slott inga andra löneförmoner för denna befattning. Friherre Anckarsvärd: Enär det genom sista voteringen blifvit ådagalagdt, huru litet det lyckats mig, att motverka nya anslag, vore det förmätet, att hoppas kunna tillvägabringa minskning i de varande anslagen. Då de ifrågaställde lyckligen undgått förslag till förhöjning, och jag saknar detalj-kunskap för att kunna säga, om behofven kunna fyllas med mindre summor, än de begärta, önskar jag bifall å Utskottets förslag i denna del. Likväl får jag yttra, att jag med ledsnad erfarit, att Utskottet icke ingått på beviljandet af den högre summa, som fordrats för jernbroar vid Strömsholm, hvilket jag af flera anledningar ansett för nyttigt. Ur Statsmannaåsigt torde jer ntill verk ningen förtjena all möjlig uppmuntran, i synnerhet då Skogshushållning derjemte beredes.
Hvad åter angår den af Herr Grefven väckte fråga om liqvicjcn af de sedan sista Riksdag lyftade medel för Schaktsänkningen vid Ryd, förmodar jag , att hvad sorn deraf befinncs obetalt af nya Bolaget bör godtgöras till det belopp, sorn vid detsammas uppgörande kan finnas oguldit samt att betalningen bör utgå, på sätt StatsUtskottet i dess Betänkande föresfagit, hvarföre också premierne för de ifrån Verket försålda Stenkol , på sätt hittills skedt, böra fortfara, intill dess länet blifvit till fullo utbetalt, men att desse premier derelter må upphöra. De öfrige punkter, såsom underhåll för orkeslösa personer, minderåriga barn, samt inlösen af Hemmansräntor m. m„ tillhöra utan tvifvel här, likasom vid ail annan egendomshandel, den nya ägaren, utgörande omständigheter af mindre vigt, hvilka cj kucca lör - Den 5 Augusii f. m. 151 hindra ifrågavarande transaction, men som böra intagas i contractet emellan ahrädaren och tillträdaren. För öfrigt och då OeconomieUtskottet uti dess Betänkande förklarat Stenkolsverket vara af betydlig nytta för Riket samt att detsamma bör upprätthållas, hemställer jag huruvida någon återremiss dit, nu mera bör ske, utan torde frågan endast böra återfösvisas till Statsutskottet, med anmodan, att StatsUtskottet må utse medlen och meddela bestämdt utlåtande, öfver det af mig uppgifne förslag , hvarå ja% ytterligare anhåller, om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, med förklarande af min enskildta öfvertygelse tillika, att alla partiella bidrag, pä sätt Utskotten föreslagit, utan direct sammanhang med Grufvans framtida bestånd, äro och blifva utan allt ändamål , och medföra en gifven förlust för Statsverket. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Statsoch OeconomieUtskottens förevarande Betänkanden, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återförvisa..
Lindberg ådömd ersättnings-skyldighet; N:o 234, angående eftergift af kronans rätt till dana-arf efter Föraren Pihls Irånskiljda hustru Charlotta Kindberg; N:o 235, angående ändring i Kongl. Kungörelsen den 20 November 1845 i fråga om ersättning till vittnen; N:o 237, angående förändring af dom-kapitlens organisation; N:o 238, i fråga om äskad tillökning för år 1857 i aflönings-lörmånerna åt en del af flottans gemenskap; N:o 239. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, rörande anmäld brist i tillgångarne för flottans matrosers och uppfordrade båtsmäns mathållning åren 1856 och 1857; samt N:o 240, angående nådig förklaring af Kongl. Resolutionen den 17 December 1754 i fråga om klockare-val inom Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län. samt förslag till § af riksdags-beslutet; N:o 29, angående ändring i stadganderna om ersättning till vittnen; och N:o 31, angående förändring i dom-kapitlens organisation. S. D. Vid skedd föredragning godkändes Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets 844 Frots* Ut dr ag dm 26 Februari i858. Utlåtande N:o 55, i anledning af väckta motioner, angående förändrad organisation af Sveriges landtoch sjöförsvar.
Skrifvelse N:o s. af Bonde-Ståndet: Vice-Talmannen Jon Jonsson från Blekinge Län; Anders Danielsson från Elfsborgs Län och Johan Ericsson från Stora Kopparbergs Län. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den — Mars 1834* N:o 2. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 April i834* Preste-Ståndet dan 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående utgifternas för innevarande Riksdag omedelbara bestridande genom Riksgälds-Contoret. (St. Utsk. N:o 3.) S. Å. K. Rikets Ständer, som beslutat, att alla utgifter för innevarande Urtima Riksdag skola omedelbart bestridas genom Riksgälds-Contoret, utaf de under Fullmägtiges, i nämnde Contor, förvaltning ställde medel, få, med. underd. anmälan härom, tillika i underd. anhålla, att, derest utgifter i och för Riksdagen skulle förekomma af sådan" beskaffenhet, att desamma böra af E, K. M., efter Nådig pröfning, anbefallas, och i sådant fall på StatsContoret anordnas, detta Embetsverk då måtte i Nåder förständigas-, att, för sålunda bestridda kostnader, emot öfverlemnande af behörige verificatiöns-liandlingar, från Riksgälds-Contoret reqvirera ersättning; på hvilket sätt jemväl komme att förhållas med godtgörandet af förskott, som, till bestridande af så beskaffade utgifter, som de sistberönje, redan kunna vara af Stats-Contoret, emot redovisning, meddelade. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 7 Mars 1834- Expeditions -Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 April 1834- Presle-Ståndet den 2 BorgareStåndet den i —• — Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl Maj.tj ifråga om
Han hade danat honom gammal, med grått hår och skägg, och förlänat honom ålderdomens vishet; men hans hjerta var ungt, och han egde diktens och sångens gåfva. Wanna issa betjenade sig af hans kloka råd, och om sorgen fördystrade hans panna, spelade Wannemuine för honom på sin underbara harpa, och sjöng sina älskliga sånger. En annan var Ilmarine, i den bästa mannaålder och af manlig kraft, med vishet på sin panna och eftertänksamhet i blicken. Honom var konstnärsförmågan beskärd. Den tredje var Lämmeküne, en gladlynt yngling, full af löje, alltid munter, böjd för hvarje öfverdåd. Alla ansågo de sig för bröder och den gamle kallar dem sina barn. Sagan berättar vidare huru denne, medan hans söner sofvo, skapade verlden, och då de vaknat, "gnuggade de sig i ögonen och skådade verket an med förvåning. Men den gamle var trött af arbetet med verldens skapelse och lade sig att hvila. Då tog Ilmarine ett stycke af sitt bästa stål och hamrade ut det till ett hvalf, spände detta till ett tält öfver jorden, och häftade stjernorna af silfver och månen dervid; från den gamles förstuga tog han lyktan och fastade den med en förunderlig mekanism vid tältet, så att den af sig sjelf går upp och ned." Och Wäinämöinen stämde upp en fröjdesång till sin harpa, blommor och vexter spirade fram, och sångfåglarna stämde in i hans qväde; Lämmeküne strök jublande kring skog och backar. Då sade den gamle: Jag har skapat verlden som ett liflöst stycke; det är eder sak att försköna densamma. Genom denna saga blir mycket i den finska myten förklaradt. Att den åter, åtminstone till sina grunddrag, varit gemensam för Finnar och Ester innan dessa ännu söndrade sig till skilda folk, bevisa icke blott namnlikheterna, utan den omständighet, att alla detaljer, som om de nämnda gudarne anföras i fornsången, genom den estniska sagan sammanslutas till ett helt. Blott med dess tillhjelp kan man också rätt förstå hvarföre t.ex.
St. böra visa den en sådan uppmärksamhet, och dels, emedan förevar, ämne i sig innefattar och äger sammanhang med kanske hälften af de ärenden, sorn förekomma uti Ekon.- Utsk. På dessa skäl bestrider jag bifall till Hr von Rosens motion och yrkar remiss af frågan till Ekon.Utsk., samt anhåller att, sedan R. o. Ad. beslutat till hvilket Utsk. frågan skall remitteras, få yttra några ord i hufvudsaken. Hr von Heyne, Georg: Äfven jag, såsom gammal landthushållare, har någon erfarenhet och känner, att barmhertigheten emot de fattiga icke altagit på de sednare åren; jag vill blott erinra om sammanskotten åt Dalallmogen, samt huru man då, under känslor af bedröfvelse och medlidande, lick emottaga vandrande, husvilla familjer och meddela deni det nödvändigaste. Det är visserligen en olycka, att fattige linnas i landet; men barmhertigheten går också i bredd med fattigdomen. Nu lärer fråga vara om att R. St. skola lemna ett afgörande svar på det högst vidlyftiga betänk, comiterade afgifvit, och hvilket betänk., som jag väl sett, ehuru jag bekänner mig icke hafva läst det, utgör, på sätt Hr von Rosen uppgifvit, en ofantlig volume. Jag vill dervid blott erinra, att jag icke tror del vara så vådligt, om ännu en riksdag afbidades, innan frågan afgjordes. I afseende på de fattige har det ingen fara med sig, de blifva nog som hittills vårdade; men vigtigare torde vara att få lagar ti il förekommande af fattigdom och kringstrykande af sådana personer, som ej bort blifva fattige; detta kan icke ske så lätt, men kan också ej heller uppskjutas. I öfrigt förmodar jag, att hvilket Utsk , som får med denna fråga befattning, förklarar sig för närvar, icke kunna dervid göra annat, än förklara omöjligheten alt vid denna riksdag hinna bereda något eller föreslå något i den vidlyftiga frågan. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag skall ieke länge 35o Dou is Februari f. m. upptaga R. o.
SARA. Flyttningen är lätt gjord, ty tack vare min lilla galantas hat till all lyx, så har jag inga öfverflödsartiklar. Jag tycker just du sjelf ser ut som en öfverflödsartikel. BERTHEL (med en sidoblick på Aron, i det han går). SARA (förargad). SARA (skarpt). Ja, det tycker jag med. Berthels ständiga glada lynne förargar mig till slut gallfeber på halsen. Tyst, här kommer säkert fremmande. (Sätter sig vid bordet, med ryggen åt de inträdande). ARON. ELFTE SCENEN. SARA. ARON. JAKOB. Sedan RUDOLF. BERTHEL. JAKOB (i det han inträder och sätter en kappsäck vid dörren). SARA. Stopp, så ja! (till Sara) Ä' farvattnet rent? Här är ingen utom husets folk. Allt klart, kapten. JAKOB (öppnande dörren för Rudolf). 41 RUDOLF (inträdande). SARA (nigande). RUDOLF. SARA. Det är fri värdinnan, förmodar jag? Till herr kaptens tjenst. Och mitt rum är i ordning? På ögonblicket. (Skyndar ut till höger). RUDOLF (går nedåt scenen till höger). O, min Gud! (knäpper samman sina händer) Jag tackar Dig, som hittills skyddat min resa, och åter låtit mig beträda den kära, dyra fädernejorden! Om jag inte har spasmer i ögonen, så har jag sett det ansigtet förr en gång. ARON (för sig sjelf). Min hand darrar, mina knän svigta. Huru våldsamt klappar icke mitt brinnande, sjudande hjerta! De lifliga, oroliga rörelserna, de mörka ögonen, den klangfulla rösten. Det kan inte vara någon annan. Den mannen skall inbringa mej hundra dukater, så sannt jag förstår mej på spekulationer. (går uppåt fonden). RUDOLF (vänder sig om, får se värdinnan återkomma). ARON (för sig). RUDOLF (varmt som förut). Nå, fru värdinna, en sjöman har inte mycket tålamod på landbacken. thel! Genast, nådig kapten!