Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständers Banks ovilkorliga pligt att med silfver infria sina sedlar är stadgad och bestämd i Lagen för samma Bank och i Lagen angående myntbestämningen, hvilka lagar åberopas i 98 § af reglementet (se ofvan punkten 14:o) och de utvägar, som blifvit Fullmägtige lemnade på det att Banken alltid må kunna fullgöra nämnde sin ovilkorliga pligt, inrymmas under de stadgar, hvilka angå metalliska kassans bibehållande och förstärkning, samt inlösen af Bankens sedlar. Sålunda angifves: i punkten 28:o, sättet för “reglering af Bankens sedelutgifning®; i punkten 14:o, skyldigheten att inlösa Bankens sedlar med Svenskt mynt; i punkten 18:o, verkställandet af denna inlösen med utländskt mvnt eller med omyntadt silfver och guld; i punkten 5:o, inlösen af sedlarne med vexlar; i punkterna 3:o, 4:o, 5:o, 8:o och 9:o, åtgärderna för metalliska kassans förstärkning - Sanko-Utskottets Betänkande N:o 45. 17 stärkning samt i nyssberörda punkt ‘2S:o, åtgärderna till förminskning af Bankens förbindelser och utlåningar, eller, såsom det i början af 108 § benämnes, “regleringen af Bankens sedelutgifning“. Af sådan anledning och då §:ns bibehållande i Reglementet, såsom en föreskrift, lätteligen kan leda till förvillelse, beträffande rätta sättet och ordningen för tillämpning af de stadganden, hvilka i §:n allenast omförmälas; har Utskottet, instämmande i Fullinägtiges förslag härom, skolat vördsamt tillstyrka 25:o. att ofvanberörda uteslutas.
Jag vill visserligen icke påstå, att omregleringen af beväringens öfningsskyldigheter, efter kapten Stjernsvärds förslag, var den absolut rättaste, alldenstund beväringsynglingen, inblandad en längre tid bland indelda och värfvade trupper, i moraliskt hänseende kunde 44 Staissamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk." Betänkande, N:$ i8. lätt förderf vas; men allt sådant hade ju, om förslaget underställts Kongl. Maj:ts Kådiga pröfning, otvifvelaktig! tagits i betraktande, och ett ändamålsenligare (genom sakkunnige män, al Kongl. Maj:t tillförordnade) utarbetad t förslag borde kunna vid nästa Riksdag Ständerna föreläggas.” STOCKHOLM, E C K STEIN SK A BOKTRYCK EM KT, 1851. Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 19. 1 N:o 19. Ank. lill Enp.-Utsk. den IT Juli 1851, kl. 10 f, m. Utlåtande} angående utaf vandel af uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande.
Han hade genast anat under kappans inkognito en hög person, som införts genom en löntrappa, emedan han icke velat blifva bemärkt. Alla mynt buro denne mans bild, och Ruben Zevi hade känt kejsar Ferdinand III redan som konung af Ungern. Denne monark var af medellängd och hade i ungdomen varit sjuklig, hvarom hans gulbleka hy ännu vid trettiotre år bar vittne. Han bar långt svart hår, benadt åt höger, långa uppåtvikna mustascher och pipskägg. Öfver de stora, glanslösa bruna ögonen hvälfde sig ett par starkt markerade ögonbryn snedt uppåt; en kejserlig örnnäsa förliktes icke rätt väl med ett par tjocka läppar och en uttryckslös haka. Dräkten var en ovanligt stor spetskrage, vida ärmar och benkläder samt en åtsittande broderad lifrock af svart sammet, öfver hvilken, vid högtidligare tillfällen än detta, hängde på bröstet Gyllene skinnets orden. Gestalten, likasom förståndsgåfvorna, voro en kejsares, hvilken rätteligen varit född till en liten markgrefve, ehuru hans äldre broders död och den mera energiske faderns inflytande banat honom en väg till det heliga romerska rikets gamla kejsaretron. Obetydlig i öfrigt, var likväl Ferdinand III känd för två lyckliga statsgrundsatser: han undandrog sig jesuiternes öfvermakt och uppträdde i skattkammarens ruinerade ställning som en sparsam rikshushållare. Det var sistnämnda egenskap som nu framkallade hans vrede öfver judens förslag. Öfverhofmarskalken bugade med en bejakande, meningsfull nick och fortsatte underhandlingen. Låt oss förstå hvarandra, sade han. När jag sade fyrtio millioner, inser ni, att jag vet uppskatta eder stora kredit. För de första behofven komma vi tillrätta med tjugu millioner inom Augusti, fullhaltigt klingande mynt. Hans majestät kan ej nedlåta sig att begära personlig borgen af sina vasaller, men föreslå de säkerheter ni anser tillfredsställande! Ers herrlighet vet återtog Ruben Zevi i sin lugna, ödmjuka ton att krediten begär säkerhet för i dag och säkerhet för i morgon. Om jag uppmanar mina trosförvanter att sammanskjuta dessa betydliga summor, hvilka ej stå till mitt förfogande, skola de fråga: Hvar är vår säkerhet för i morgon?
Man har trott, att sålunda den allmänna opinionen skulle göra sig gällande och att Regeringen då ej skulle komma i tillfälle att säga, att den mening, som ger sig tillkänna vid våra riksdagar, icke vore landets opinion. Måhända vet man icke nu hvad som är landets opinion, och 38 Den iG Oct»b:r c. m. måhända är den helt annan än den, som vid våra riksdagar uttalas; ty huru skall man kunna med säkerhet känna den, då provinserna icke hafva några blad, som uttrycka deras opinion, och hufvudstadens tidningar sällan framställa provinsernas opinion. I följd deraf händer oftast, att det är hufvudstadens interesse, som representeras vid våra riksdagar, just derföre, att man ej känner den allm. opinionen inom landet. Man bör icke tro, att den alltid kan blifva känd af landshöfdingarna; ty utom det att de borde vara utmärkt skickliga för att inhemta denna kännedom, kunna de i alla fall missledas af de underordnade tjenstemän, hvilka skola inberätta förhållandet, och hvilka alltid finna behagligast att säga, att det står väl till i landet; men då man sjelf hörer till landsorten, vet man, hurudan opinionen är och att den icke alltid är sådan, som man utan närmare undersökning skulle anse den. Detta har varit Utsk:s motiver. Måhända är tiden ännu icke mogen för utförande af Utskts förslag, och måhända blir den det aldrig; men min öfvertygelse är, att i Utskts förslag legat mera ädla motiver, än man har rättighet att stämpla såsom lättsinnighet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag gillar ide'en för Utskts betänk., men kan, då jag yttrar denna åsigt, likväl icke instämma med Frih. Ehrenborgh deruti, att Utsk. nu gjort rätt uti att framställa betänk, i den form, det förekommer. Jag tror, att Landtständer, om de skola kunna vara af nytta och gagna de enskilda communerna, böra utgå från Representationen, och icke tvärtom den allm. Nationalrepresentationen ulga från dessa Landtständer.
Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmål och smör bibehållas med blott de förändringar, som blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter; Hö förvandlas hälften till spanmål och hälften till smör; 3:o Alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantals eller ordinarie-räntan inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skattetiteln penningar utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Stockholms Län. l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Stockholms Län bestämmas spanmål och smör; 2:o Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmål och smör bi behållas med blott de förändringar, som blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter; fläsk, kol, ved och hö förvandlas hälften Stats-Utslcotlels Utlåtande, M 191. 7 till spanmål och hälften till smör. Den nya spanmålsräntan blifver hälften råg och hälften korn; 5:o Alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie-räntan inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att jemte till penningar förv-andlade bråktalen samt nuvarande skattetiteln penningar utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Skaraborgs Län. l:o Såsom hufvudränte-persedlar för Skaraborgs Län bestämmas spanmäl och smör, som bibehållas med blott sådane jemkningar, som kunna blifva en följd af i allmänhet stadgade grunder; 2:o Alla Öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie-räntan inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att jemte till penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skatte-titeln penningar utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Kronobergs Län. l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Kronobergs Län bestämmas spanmäl, smör, fläsk och kött; 2:o Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmäl, smör, fläsk och kött bibehållas med endast de förändringar, som kunna blifva en följd af nedanstående tillökning och i allmänhet gifna föreskrifter. Oxe, får och lam förvandlas till kött.
Då återstår endast barmhertigheten, på grund hvaraf BancoUtskottet tillstyrkt en nådegåfva. Meu det hade varit feladt af BancoUtskottet, om det hade tillstyrkt att, uns der namn af gåfva, skänka en vederpart tillbaka hvad han förlorat i rättsväg; ty hvilket praejudicat skulle icke deraf följa, i händelse Författningarne om BancoAuctioner förblifva oförändrade? — Man tycker att det ej är synd, att taga från den rike och gifva åt den fattige, och då man tror Banken vara förmögen, anser man det vara obetydligt att uppoffra några Tusende Riksdaler. BancoUtskottet måste dock akta sig för erkännandet af sådane grundsatser, hvarigenom Banken snart skulle blifva ruinerad * emedan det är i flera smärre fordringar och besparingar dess förmögenhet beslår. Åt Herr Adlerstam borde således BancoUtskottet intet föreslå, ty han hade sjelf vållat sin förlust, men barmhertigheten kan förmå Rikets Ständer att gifva något åt hans barn, på 55 H. 5* 68 Den 28 December c. m. samma sätt sorn åt andra behöfvande personer. Den cassa i Banken, hvaraf dessa medel skulle utgå, är icke anslagen till återbetalning i nådeväg af det som Banken vinner i rättsväg; utan är ämnad till barmhertighetsverk, hvilka årligen, särdeles örn. Julen, deraf till ansenligt belopp bestridas. Man har sagt, att man i BancoUtskottets förslag att gifva ät Herr Adlerstams barn och icke åt fadren, igenkände en Ledamots mening, hvilken icke vore tillstädes. Jag är skyldig honom den rättvisa, att det icke var han, som uppkom med det förslaget, utan att det var jag, och det skedde, emedan jag ansåg det vara enda sättet, hvarigenom saken skulle kunna tillstyrkas afBancoUtskottet, hvilket i allmänhet ansåg den för ovigtig. Då Herr Adlerstam verkligen rönt så stor ynnest, förundrar det mig att man vill mångdubbla summan.
I Herr Schwans ofvanberörde motion är exempelvis anmärkt, huru den loiliga införseln af smör frän Finland år 1845, i följd af en då förhöjd öfverdrifven tullsats, nedgick på en gång från 57,000 Lii., det ena, till 900 Lil., det andra året, under det den ololliga införseln i samma mån tilltog. Icke mindre betecknande har Utskottet funnit den kännedom, som under tulltaxe-arbetet vunnits, genom jemförelse emellan infordrade officiela uppgifter å importen och konfiskationen af varor under år 1852. Följande exempel må derur anföras. Af den till skydd för inhemska tillverkningen, med öfverdrifven införselstull nu belagda varuklass: »spik under 2 tums längd samt allt annat i taxan ej specificeradt manufaktur-, och handlverks-smide», hvarunder innefattas en oändlig mängd olika jernarbeten, införtuliades nyssnämnde år i hela riket 10,170 il., under det att samma år af den till nämnde varuklass hänförliga, jemförelsevis obetydliga artikeln skrifvar icke mindre än 4,236 il. blefvo konfiskerade. Så hafva ock af bomulisväfnaderne Kambrick, Kalliko, Shirting och Kattun, af hvilka kalliko helt och hållet samt de öfriga under en viss finhet äro till införsel förbjudna, blifvit konfiskerade 1,732 it. och 87,883 alnar, eller tillsammans mera än 100,000 alnar.
Jag finner det blott märkvärdigt, att ni så litet tycks intressera er för kandidatens val, när ni intresserar er så mycket för honom själf. LEONORA. Nej, tyvärr. Jag är allt för gammaldags för att intressera mig för politik. Jag önskar bara ... MAX. Bara LEONORA (betänker sig litet, slår bort det, och säger i lätt ton): Jag vill bara resa till Nizza, som jag nu blifvit lofvad i nära två år. Åka i en blygsam fiacre med blommor efter råd och lägenhet på Promenade des Anglais. Och vara med om att kasta confetti på ryska furstar – möjligtvis ha den turen att bli presenterad för Milan. Det är nu mitt ideal af lifvet – i februari. MAX. Ni är lättsinnig. LEONORA. Säg det inte oftare, söta Max. Nu vet jag det ju, och så är min charme förbi! MAX (tager plötsligt hennes hand). Inte för mig, Leonora. För mig är ni alltid – medveten eller omedveten – lika förtjusande. LEONORA (drager sakta handen till sig). Ni accentuerar mig för starkt, Max – det är inte artigt. MAX. Kanske inte. Ni är nu en af de kvinnor, som nittio män af hundra gå förbi utan att märka – men de öfriga tio ville ge hälften af sitt lif för att äga er. LEONORA. Å, det är ju en rätt anständig procent. Jag var så rädd, att ni bara ville ge mig en af de hundrade. Naturligtvis förutsåg jag, att ni själf ville reservera er platsen, men ändå ... MAX. Men, Leonora, ni vet då, att ni icke är en af de damer, som »slå an» LEONORA (med händerna för öronen). Å, Max, spara mig – mina stackars illusioner! MAX. Nej, ni kan gärna betänka det, så tar ni kanske nådigare upp den hyllning, som bjudes er. Ni är otillgänglig, exklusiv i en ohygglig grad, mycket kall mot edra fiender, inte allt för varm mot edra vänner. LEONORA. Hör nu, Max. Jag trodde inte, ni kunde göra mig till den grad orätt. Ni gör mig ju till bara hufvud. MAX.
Justerare att hafva orätt stämplat brännvinspannan, skall han, utom det ansvar, som, följande på ett behörigen verkställdt beslag, bordt drabba egaren, om denne låtit med afsigt förändra eller omgöra redan stämpladt bränningsredskap, dömas tjensten förlustig eller på längre eller kortare tid från utöfningen deraf skiljas, allt efter Domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt ellet af stolle och mindre vårdslöshet. 1^1 Bil. t. Exped.-U tikottsts Memorial, N:o 3y4- 56 Destilleringspannor, som af Apothekare få för pharmaceutiska behof begagnas, böra mätas och stämplas i likhet med hvad om brännvinspannors mätning och stämpling i allmänhet stadgadt är och under enahanda ansvar. 37 §• Då innehafvare af brännvinsredskap icke genom uppgift vid Mantalsskrifningen eller genom sedermera vederbörligen erhållet tillstånd, är berättigad att brännvinsbränning med samma redskap verkställa, skall brännvinspanna, om den är försedd med fast bröst, vara förseglad, men om bröstet är löst, skall fthsegling å detsamma endast ega rum, på det pannan må till annat behof kunna nyttjas. 58 §. Den, som hädanefter förskaffar sig brännvinsredskap utöfver det tillåtna antalet, såsom panna med fast bröst, löst pannebröst eller hatt, skall vara skyldig att, inom 14 dagar, efter det han deraf egare blifvit, sådant hos Magistraten i Stad, eller hos närmaste Kronobetjent på Landet, angifva, och de förra redskapen antingen uti dessa Tjenstemäns närvaro obrukbare göra eller till förvar å allmänt ställe aflemna. Åstundar han sedermera att dessa under förvar ställda redskap för eget behof använda, bör han först visa, att de af honom innehafvande redskap äroför bränning alldeles obrukbara, eller ock aflemna desamma till förvaringsrummet; och ege haji derefter rättighet att de insatta Bil. t. Exped.-UtiJioUeli Memorial, N:o 374. l43 redskapen återfå. Vill han åter de öfverflödige redskapen till annan person öfverlåta, stån de sådant honom fritt.
Drottningen eller den, som till efterträdare i Regeringen förklarad är, straffes med fängelse å fästning från tre till sex månader, allt efter brottet och omsrtändigheterne dervid.” 3:o Af Herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, hvilken föreslagit, att nyssnämnde lagrum måtte återställas till dess, före utfärdandet af Kongl. Förordningen den 3o Maj 1835, egande ursprungliga lydelse, till stöd hvarför motionären yttrat, att 1734 års lagstiftare stadgat endast dödsstraff för Majestäts-brott, emedan samma straff ansetts vara afskräckande och lemna påminnelse om Majestätets helgd, hvaremot det skall visat sig, att de mildare straffbestämmelser, som numera gälla, antingen icke förmådde - Zag-Utskotlels Betänkande, N'.o 125, 9 mådde afskräcka från brottet, eller ock voro obetydligare, än att domaren ansåge det vara af högsta vigt att med största varsamhet vid deras tillämpande förfara. 4:o Herr Friherre Cederström, Jäders, sorn hemställt, att 1 och 2 §§. i 5 Gap. Missgei nings-Balken kunde ändras på följande sätt: ”1 §. livar, som lasteliga talar eller skrifver något om Konungens person eller gerningar, om Drottningen eller om den, som till efterträdare på thronen förklarad är, straffes med fängelse å fästning från 1 tili 10 år, allt efter brottets beskaffenhet och omständigheterne dervid.” ”2 §. Til 1 viter någon Konungens och Rikets Råd , som, enligt Rikets Grundlagar, äro för deras rådslag ansvarige, en eller flere för embetets skuld thet å ära therns går och gitter thet ej fulltyga, straffes med fängelse å fästning från 2 till io år, efter omständigheterne och brottets beskaffenhet. Talar eller skrifver någor om them thel eljest smädligt är i och för embetets skuld, gore offentlig afbön och bote 5oo daler.”
Hans hustru däremot » Måtte hon inte komma! » önskade fru en fattig flicka med ett von framför sitt namn, Berggren af allt sitt hjärta. » Krusa måste hvilket hon aldrig glömde eller lät någon man ändå för henne; men hon ser så ledsam annan glömma. ut, att hon kan skrämma folk, och så kan Mannens tarfliga släktingar hade alltid varit hon naturligtvis inte tala om annat än sitt henne en nagel i ögat och nödvändigheten att läseri. Hennes förträfflighet ligger nog också vid brölloppet visa några af dem för egna mest på läpparna. » anhöriga, eller de anseddare gästerna, var Nu kom den kvistigaste punkten! egentliga orsaken till hennes misshumör. Elfrida Stenman!? Att inte bjuda rektor Holm och hans hustru » Hon kommer inte inom mina dörrar! » var omöjligt; men i sitt innersta hoppades utropade fru Berggren strängt. man, att hon åtminstone skulle uteblifva. De » Rätt, alldeles rätt, Sophie lilla, » inföll både brukade ju nästan aldrig gå bort. Han skötte mostern och fastrarna. sitt kall med nit och kärlek, läste mycket » Men hur är det möjligt annat än att bjuda och kände sig så lycklig innanför hemmets henne. Hon hör ju till herrskapets intimaste umgänge och är brudens barndomsvän — är det inte så? » frågade majoren. » Visst inte! Det var förr — nu hälsar jag inte på henne ens! » inföll den unga flickan hastigt, som för att afskudda sig en anklagelse. » Gör du inte? » sade fadern och såg förebrående på henne. » Det var inte vackert! » » Men pappa vet ju! » » Hvad som pratas ja — men det rättar jag mig inte efter. » » Vore hennes man hemma, » återtog fru Berggren, » måste hon ju bjudas för hans skull; men när han är bortrest, är det inte alls nödvändigt. Vi kan ha glömt henne och bedja sedan om ursäkt. Hon skäms nog i alla fall att visa sig — och så blir det henne en lexa. » » Tusan så söt är hon i alla fall, » sade majoren och strök sig om skägget. » Ja, det tycker alla herrar, men hvad oss fruntimmer angår. » Fadern såg ånyo på sin dotter.
Det nyligen afgifna Betänkande, om handtverkeriers och handels framtida bedrifvande, äfven som den derjemte föreslagna gerningsmans författningen, tror jag, fordrar, att ej längre intränga på stä - fiesv. och Ekon• (Jtsk. Retänkanden. lo^ Jernäs begränsade omfattning, om deras un* dergång ej skall beredas. Förslaget, att tullbevakhingen skall minskas emot hvad den nu är, ger ej heller förökadt förtroende åt hela anstalten, — Gothland skulle, genom den fria förbrukningen och lättade tillgången till ali utländsk lux, alldeles förlora den sparsamhet och tarflighet, mati änntl ofta hörer vöre Sverige nyttig. Att hålla Kongl. Majit och kronan skadeslös för tulluppbörden på Gothland, tillst yrkes dess utgörande efter den uppbörd* som de sedhaste io åren, per medium räknadt, der influtit. Nu, då man påräknar vidtagande af sådana medel, som skola betydligt öka tullintradeine, står en dylik afhandling ej väl tillsammans med en fördelaktig beräkning. Lemnar inrättningen ej ett fördelaktigt utslag, hvem vet, höru säkert tullcontractet kan komma att fullgöras? Deremot, blefve rörelsen på Gothland liflig till förfång för kust-städerna, hvarmed skulle de derstädes minskade tullintraderne och enskildes lidande godtgöras? Öfver förslaget att fortifiera Wisby och Slitö samt att på sista stället anlägga en Stapel-Stad, vore mycket att saga; men jag inskränker mig dertill, att sådant säkerligen förr varit till verkställighet befordradt, om det funnits ändamålsenligt, samt att möjliga verkställigheten och framtida underhållandet aldrig skulle, utan betydelig kostnad i»?6 SeSD, och Eliott. Utsk. EttankancleTt, för Kongl. Maj-.t och bronan, komma ali för sig ga.
Februarii har Vallöf]. Borgare-Ståndet, till Statsoch Banco-Utskotten, remitterat Herr Commerce-Rådet Santessons ofvanberörde Memorial, deruti, bland annat som rörer Öfverräntan i Banco-Discont-Verket och de vid sednaste Riksdagar derom vidtagne Författningar, Herr Commerce-Rådet såsom hufvudsakligt föremål för sin klagan framstält beräkningssättet af Öfverräntan i f. d. Filial-Diseonterne, hvarom uti Reglementet något vidare ej voro förordnadt, än att med beräkningen deraf skulle förhållas i enlighet med hvad som för Banco-Disconten komme att stadgas och dermed efter allt utseende ej skall afsetts beräknings-sättet, utan endast procentens storlek. I anledning häraf få Utskotten erinra, att då vid senaste Riksdag Reglementet för utredningen af f. d. Filial-Disconterne, författades, hade ännu ej blifvit af Rikets Höglo!]. Ständer beslutat huru med Öfverräntan uti Banco-Disconten borde förhållas; men då Rikets Högloft. Ständer ansågo, att öfverensstämmelse i afseende på beräkningen af Ränta och Öfverränta vid Banco-Disconten och Filial-Disconterne borde ega rum, så har derom uti Reglementet för Filial-Disconterne influtit följande, icke otydliga, stadgande : ”Med beräkningen så väl *af Lagliga 492 StatsUtskottets Betänkanden. räntan sorn af Straffräntan, förhålles i enlighet med hvad, som för Banco-Disconten kommer att stadgas.” — När nu något undantag härifrån i öfrigt uti Reglementet icke medgifves, anse Utskotten deraf vara en påtaglig följd, att detta allmänna stadgande måste tillämpas så väl i afseende på beräkningssättet, som proCentens storlek efter enahanda grunder, som i Banco-Disconten äro gällande.
Juni 1S35 må undergå den ”förändring, att köpare af bränvin får till vittne åberopas och för ojäfvig, 'antagas, äfven i fråga om det bränvin, han sig sjelf tillhandlat.” Jag medgifver gerna, att eket är ganska svårt att göra en lagstiftning af dylik art fullt ändamålsenlig, utan att vara rättsvidrig: jag medgifver äfven, att de inconseqvenser,som äfven här kunna upptäckas oeh måhända äro alltför synbara, svårligen kunna undvikas i ett förslag, hvarest så många heterogena intressen äro i conflict, der än det ena och än det andra lyckas att göra sina anspråk gällande, och der slutligen voteringar, hvilka bero af så manga tillfälligheter i de fleste oeh betydligaste punkterne fälla utslaget. I en dylik lagstiftning är det knapt möjligt att vinna det allmänna bifall och den belåtenhet, som man åsyftar, och försöken i detta afseende blifva vanligen misslyckade/’ Af Herr Halling: ”1 många delar har jag varit skiljagtig från pluraliteleus tanka, som dicterat det förslag, hvilket nu lill Rikets Höglofl. Ständers pröfning öfverlemnas. Att bär redogöra för alla dessa skiljagtigheler och skälen derför, skulle blifva alltför vidlyftigt oeh sannolikt utan allt ändamål, så länge mängdens mening är, att, genom nu ifrågavarande lagstiftning, den så vigtiga nykterhetssaken förnämligast kan och bör befrämjas, då jag Bevilln.-j Lagsamt Allni. Basv.- och Ekon.-Utslwttens Betänkande, N.-o 2t clere mot anser anspråken i delta fall böra vara måttliga och icke alltför öfverdrifna, om icke ändamålet just derigenom skall till stor del förfelas. I allmänhet linner jag skäl hafva saknats att uti förslaget jemka och i vissa fall hindra nu bestämde arrsvarspå följd er för oloflig bränvinsbränning, emedan jag för min del tror, att de varit erforderlige, för att inskränka öf vert råd elserne.