Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den åberopade underdåniga skrifvelsen torde således icke vara tillfyllest bindande för StatsUtskottets omdöme i denna punkt. Man har i öfrigt påstått, att det vore Utskottets pligt så utreda ärenderne, att anmärkningar hlefvo Öfverflödiga, och till en början åheropat i:a punkten, angående ersättning till Hofstallet för mistadt arrendehö, men man har förbisett, att ny reglering med Sundbyholms Kungsäng beslöts vid 1823 års Riksdag och verkställdes år 1824, då hvarje Representant likväl borde känna, att StatsReglerin - Den 19 Ju ni i f. m. a55 gen måste vara uppgjord, innan man Iian bestämma sådane utgifter, som den ifrågavarande, samt att, enär Contractet rörande Sundbyholms Kungsäng upphörde 1822, men den Statsreglering, som derefter vid i8a3 års Riksdag skedde, icke kunde vidtaga förr än 1824, en brist skulle uppkomma. Beträffande anmärkningen örn arfvodet till en Ledamot i KammarRätten, så är äfven min tanka, att det ej bordt anvisas på Öfverskottsmedlen, utan på 2:dra HufvudTitelns besparingar, men Utskottet ansåg denna summa af icke fyllest 5o R:dr, icke utgöra tillräcklig anmärkningsanledning emot Föredraganden. Skulle Utskottet verificera alla de utgifter, det nödgas anmäla för Ständerne, erfordrades en gränslös vidlyftighet och nedflyttniug af Volumtals Räkenskaper från StatsContorets Archiv; men om något förtroende finge påräknas för Utskottets Ledamöter af de, som valt dem, torde det vara rättare dröja med detalj-upplysningen, till dess någon anmärkning blifvit gjord, serdeles då ingen häfd lemnat Utskottet någon föreskrift i detta afseende; och kunde måhända denna tillit begäras, utan att derföre billigtvis blottställas för tillvitelsen att vilja förvandla Utskottets Betänkanden till Tros Artiklar. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke j Gustaf:
Vidare anser jag mig skyldig alt erinra, det man bör göra något afseende på det folk, sorn flyttar i ens tjenst, Tjenstehjonen komma nu till sina husbönder under hösten, under den fulaste årstiden, till trägna arbeten. Sker åter flyttningen om sommaren, så komuna de under en vacker årstid, få börja sina arbeten med höhergningen och sköldén, som äro deras älsklingsgöromål, vänja sig vid orten samt vinna trefnad, och en husbonde har tillfälle att under sommaren^ försöka hvartill de duga, hvaremot han om hösten måste lemna sin egendom i deras händer, utan alt hafva lärt känna dem. På de skäl, jag nu i korthet anfört, anhåller jag om återremiss af förevar, betänkande. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag tror mig veta, att detta betänk, redan är bifallet af 3 Stand och anhåller alt Ridd.Secretm måtte upplysa om så förhåller sig, i hvilken händelse öfverläggningen torde kunna förkortas. Undert. Ridd. Secret. upplyste, alt förhållandet verkligen vöre sådant, att detta betänk, redan blifvit af samtliga de öfriga RiksStrn bifallet. Frih. Cederström: I sådant fall får jag anhålla om afslag å Utsklns betänkande. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Så mycket hellre instämmer jag i den siste talarens anhållan om afslag, som a48 Den iG Januari e. ra. jag, ifall någon ändring kunnat vinnas, ämnat anföra skäl för min önskan att få legostämmoliden förflyttad till midsommaren. Största delen af dessa skäl äro här upptagna af Hr AminotF. Jag har blott ett skäl alt tillägga , nemi. det behjertande, sorn jag trodde att åtminstone liondeSt. skulle hafva för deras öden, hvilka nu, i förlitande på att få tjenst, sedan de i laga tid blifvit uppsagde, med Svenskarnes vanliga drönighet komma för sent med sina ansökningar om en tjenst, och blifva i den aldra svarade årstid exponerade för att med hustru och barn frysa ihjel, hvilket ingalunda skulle hända, om stämmotiden vore midsommardagarna.
Fly med brottet i sina spår, fly med ett hämnande samvete, fly ifrån sin kärlek, så bjöd det obevekliga ödet; och ofrivilligt, utan känsla eller medvetande af hvad han gjorde, hastade han nu att ifrån sitt rum samla de få effekter han medhaft, samt afreste, utan att någon mensklig varelse i honom kunnat misstänka banemannen till denna grufveliga gärning. Återkommen till X., sågs han med förundran af sina vänner, märkligt förändrad; ingen kunde ana orsaken till hans djupa svårmod, han förtrodde sig icke till någon, men aftynade synbart dag ifrån dag; att någon inre lidelse orsakade hans djupa sorg och afmattande blef tydligt för en hvar af dem, hvilka omgåfvo honom, och beslöts derföre, med undvikande af frågor, att genom yttre medel försöka väcka honom utur sin dvala; till en början användes musik, för hvilken han förut varit passionerad; så länge främmande obekanta stycken forekommo, lyssnade han stilla, men öfvergick man till dem han i synnerhet under sednare glada tider sjelf hade exequerat, då uppfor han, liksom väckt till en förskräcklig hågkomst och stod för den dagen ej mer att lugnas. Öfvertalad till ett försök, fattade jag, under en påhelsning hos honom, den nu som oftast hvilande violen, preluderande derpå de första tonerna till 'Huldas Lieblingsstyck'; ursinnig sprang han upp, rusade öfver mig, ryckte af mig stråken, den han i ett tyg sönderbröt; 'tyst, tyst', framprässade han sluteligen convulsiviskt genom de bleka läpparne, 'den vågar jag ej mera höra.' Fullkomligt utmattad nödgades han efter detta bemödande, af mig föras till sin säng, der han under qval och oro genomvakade hela natten. Sålunda hade ungefär en månad förflutit och nu spordes öfverallt kraftiga spaningar efter våldsverkaren till det föröfvade mordet; jag erfor händelsen med isande lemmar och vågade knappt för mig sjelf redogöra för de misstankar jag i anseende till min olycklige vän, började hysa.
Jag säger delta, icke blott på grund af egen iakttagelse. Jag har med flere i historien väl bevandrade män samtalat. De hafva alla förklarat, alt enl. äfven deras öfvertygelse så förhåller sig. Man har visserligen såsom motskäl åberopat icke blott de Nord-Amerikanska fristaterne, utan äfven Belgien, Danmark och Norrige. Alla dessa exempel bevisa dock intet eller ganska litet. Nord-Amerikanska fristaterna, en confedererad republik, kan med en urgammal monarki icke jemföras. Danmarks representativa författning är ännu icke tre år gammal. Norrige skulle, utan föreningen med Sverige, redan länge sedan hafva, svårare än som skott, erfarit olägenheten af sin statsförfattning. Denna författnings ålder är ej eller serdeles hög — och de talrika utvandringarne så väl som de der inträffade arbetareoroligheter synes icke gifva stöd åt deras mening, hvilka åberopa Norska grundlagen såsom mönster för andra folk. Hvad angår Belgien: så hurudan är väl ställningen inom detta land? Svaret är lätt gifvet, då man erfar, att det med skäl ifrågasattes, huruvida den, som bär landets krona, kan sägas verkligen vara dess regent; att oaktadt landets förvånande framsteg i handel och näringar, en fjerdedel af dess befolkning finnes upförd på faltiglistan. Det är dessutom till sina gränsor inskränkt, och har utaf de omstörtningar, som det både sjelft genomgått och hos sina grannar bevittnat, haft för ögonen tillräckligt varnande exempel mot inbördes oroligheter. Om nu sjelfskrifvenheten är för en representation af stor vigt; om R. o. Ad., som åtnjuter och, enl. min öfvertygelse har till landets båtnad begagnat denna förmån, derjemte eger ett obestridligt anspråk, att, när fordran göres på upoffring af denna för Stån - Den 27 Maj f. m. 207 det som för fäderneslandets stora och vigtiga fördel, förvissas derom, att i utbyte emot hvad de begge sålunda skulle förlora, riket måtte erhålla något bättre eller åtminstone något jemngodt — huru liar väl Utsk. motsvarat ett sådant anspråk? Ulsk. har lemnal det helt och hållet åsido.
Att icke hehöfva taga hans penningar som en motbjudande nådegåfva, att en gång icke längre förföljas af hans rikedom och lyx. Hade hon icke sett modern sälja sig åt honom, knappast ett år efter hennes fars död. Hennes älskade, stackars pappa, som hade slitit sig till döds för deras skulll. Men hon hade väl icke ingått i köpet, henne skulle de inte också kunna sälja — åtminstone icke längre än till en tid. Den ende, som kom henne något närmare, var Gerle. Men det var nu endast helt kamratlikt och å ämbetets vägnar. Han intresserade sig så för hennes framsteg i kemien, och hon varverkligen en mycket tacksam lärjunge. V. Terminen var slut, och de stora salarne stodo öde och tomma. voro resta, skingrade åt alla håll julferier. Endast » Kolfvens » grofva laboratorieStudenterna för att fira stönar gendrig känt af. Han hade svårt att samla sin uppmärksamhet och sitt intresse, och det var dock en mycket viktig bestämning han sysslade med i och för sin gradualafhandling. Oupphörligt drogos hans tankar och blickar bort till Dorrit, som stod så flitig vid fönstret näst intill. Hon lyfte sin retort upp mot ljuset och såg genom vätskan. Hennes gråa öga var oföränderligt klart och lugnt. Puuh! Han ruskade det svarta yfviga håret och med en nästan ondsint ifver kastade han sig på nytt öfver arbetet. Men många minuter voro icke gångna, förrän han åter afbröt och förstulet såg bort åt sin granne. Den lilla looken, som så gärna gled ned i hennes panna, glänste i solstrimman som guld. Så fann han då, att han måste hjälpa henne till rätta med något och lämnade sitt eget vind för våg. Det fick vara till en annan gång, det brådskade väl ej så. Nu var det omöjligt. Han kände sig emellertid numera ganska besynnerlig till mods, när han stod så där vid hennes sida, timme efter timme under sakta samspråk och hörde hennes lugna, mjuka röst.
Louis Blanc betonar starkt, att frihetssträfvandet, för att vara sant och verkligt fruktbärande, måste vara förenadt med medvetandet af mensklighetens gemensamma ansvarighet; att då de bildade och egendomsbesittande klasserna i ett land blott sträfva att införa fria politiska institutioner men försumma att verka för den stora massans höjandeoch att undanröja hindren derför, så kommer eländet inom de lägre samhällslagren alltid i sista hand att göra frihets-sträfvandena illusoriska. Den, som sjelf sträfvar till frihet, måste derför, om han y et hvad frihet är, på samma gångr ' sträfva för folkets, för mensklighetens sak, se en broder i den okunnige och råe, så väl som i den vise och bildade; ty alla menniskors öden hänga genom ett inre, oslitligt band tillsammans, den enskilde, måste stå och falla med slägtet. Denna tanke anknöt han vid evangeliets lära om alla men-niskor såsom barn af samme fader och vid Pauli lära om menskligheten såsom en “ andlig lekamen “, i hvilken alla lemmarne lida när en lider. Denna tanke var den röda tråd, som genomgick hela Louis Blancs verksamhet såsom talare och författare, hans historia om franska revolutionen så väl som hans bok om “ arbetets organisation “. Med hänsyn till de stora partierna undér den stora revolutionen, girondisterna eller bourgeoisierepublikanerna (Voltaires lärjungar) å ena sidan, jakobinerna eller de egentlige demokraterna (Rousseaus lärjungar) å den andra, voro Blancs sympatier afgjordt på det senares sida med hänsyn till principerna, så mycket han än ogillade det under intrycket af den främmande invasionen och det inhemska förräderiet uppkomna jakobinska skräckväldet. Då två band af detta märkliga arbete utkommit, in-trädde förhallanden, som föranledde Blanc att för en tid nedlägga pennan såsom historieskrifvare, för att såsom folkledare sjelf taga verksam del i stora historiska tilldragelser. Det växande missnöjet med det herskande systemet tog gestalt i en omfattande agitation för rösträttens utvidgande. Vid ett möte i Dijon uppträdde Louis Blanc för första gången såsom politisk talare.
Dessa bägge sidor af hennes väsen ligga hvarandra ganska nära och rent af förutsätta hvarandra, ty hon må till sitt inre vara huru god och ädel som helst, om detta vore för henne möjligt att blifva utan andras hjälp, så kan hennes dygd icke göra sig gällande annat än uti det allmänna lifvet bland medmänniskor. Den naturligaste föreningen är den mellan mannen A f skäl, som strax skola nämnas, tro vi, och kvinnan, hvilkas förening tager sin vackra att kvinnan, och särskildt den svenska, till gestalt uti äktenskapet, med hvars ingående hvilken dessa ord riktas, har just i våra familjen och på samma gång hemmet bildas. tider en synnerligt skön uppgift att lösa; och Men det stannar icke därmed. Familjen är, vi tveka ej uttala den bestämda öfvertygelsen, blott den första länken uti en betydelsefull att vårt fäderneslands framtida väl ligger uti kedja af föreningar, uti hvilka människan är hennes hand. Man talar så ofta om reforbestämd att ingå dels för egen välfärd, dels för mer; här kan behöfvas en verklig reformaen för andra gagnande verksamhet. Dessa högre tion, hvilken företrädesvis bör vända sig mot föreningar äro kommunen och staten, hvilka allt osundt i tankeoch handlingssätt inom bägge äro bygda på familjen såsom grund. Ä r många af de svenska hemmen. Ingen annan denna senare undergräfd och vacklande, så ramär mera lämplig till reformator än kvinnan, lar snart hela huset, och hvad värre är dess insom på samma gång är maka och moder; vånare dragas med i fallet. En maskstungen men må hon först börja med sig själf. Hon rot åstadkommer snart hela trädets förvissnande; har också numera alla förutsättningar för och hvarje träd bär frukt efter sin art. Om ett sådant ädelt kall, ty bildningen unuannu staten har att sörja för allt hörande till hålles henne icke, lagstiftningen har mer och det borgerliga lifvet, så har kyrkan samma mer slagit in på den rätta riktningen att uppgift på det andliga området. Hemmet borttaga allt förmynderskap, skydda hennes borde aldrig förgäta, att det är äfven ämperson och egendom samt göra henne fullt nadt att vara förgården till templet.
Finna fränder eller de, åt h vilka granskningen blifvit anförtrodd, något emot förmyndarens förvaltning att påminna; ”anmälen det hos Rätten; och pröfve Rätten, sedan förmyndaren hörd blif”vit, huru, för iagttagande af den omyndigas rätt, förfaras må. Göres emot ”förvaltningen ingen anmärkning, eller pröfvas gjord anmärkning böra förfalla; varde räkningen, med åtecknadt bevis öfver ingifvandet, utan annan kost"nad till förmyndaren återlemnad. Är omyndig till de år kommen, att han ”sjelf kan finna, det förmyndaren ej väl dess egendom förestår, stånde ock ”honom fritt det hos domaren att angifva och sin rätt utföra, ändå att han fg La'^-Utskottest Betänkande3 N.o 14' ”öfver sitt arf ej råda får, förr än han till laga ålder konnnit, som föi i äi ”sagdt. Der förmyndare-kammare finnes inrättad, galle för densamma, hvad ”serskilt stadgadt är.” §• 2 ”Har, af skäl, som i 4 §. detta Cap. sägs, förmyndarens befattning upp”hört, innan liden för räkningens ingifvande till Rätten inlaller; göre han ”derom hos Rätten anmälan; och värde i alla förmyndare-förordnanden utsatt, vid hvad tid räkning skall ingifvas, eller den anmälan, nyss är nämnd, ”sednast ske. Åligge ock Rätten hålla hand deröfver, att förmyndare sin redovisningsskyldighet ej försummar; och läte förthy fora noggranna förtecken inga r öfver dem, som till förmyndare förordnade blifvit, jemte tiden för ”hvarderas redovisning. Tredskas förmyndare, eller vill ej räkenskap göra; ”då skall Rätten honom viss dag vid vite förelägga. af Herr Lector Walbnan, hvilken förenade sig med Herr Gunther. af Herr T horn: ”Från pluralitetens mening skiljaktig, har jag ansett Utskottet böra tillstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, men med bibehållande i a3 Cap. i §. af stadgandet i 1734 års
Leijonhufvuds förslag, såsom innefattande icke en förbättring, utan en försämring af nuvande beväringssyslem, måtte så väl af Utsk. som Ständer utan afseende lemnäs. Frih. Fock, Alexander Georg: Jag skulle icke hafva begärt ordet för att yttra mig i denna fråga, då jag fullkomligen delar de åsigter, som Gr. Liljencrantz redan framställt; men dä bemälde Ilr Gr. vädjat till dem, som bevistat beväringsmönstringar, anser jag mig skyldig uplysa, att jag, som åren 1850 och 51, i egenskap af ombud för K. Svea Artil.-Regite, öfvervarit dessa mönstringar inom Stockholms, Upsala och Nyköpings län, funnit K:s Befhide strängt författningsenligt gå tillväga. Hvarje beväringsskyldig måste medhafva vederbörande presterskaps frejdbetyg och vid tillfället undergå läkarebesigtning, hvilken sednare åtgärd, serdeles i afseende på legokarlarne, ganska noga verkställes. Jag tillägger att då år 1850 de beväringsskyldige för första gången erhöllo rättighet att ingå på kavallerioch artilleri-vapnen, hyste de, i synnerhet för detta sednare, mycken fruktan. Lancfshme måste då, den nya författningen likmätigt, sjelfva bestämma, hvilka af beväringsynglingarne skulle tilldelas nämnde båda vapen ; under sådant förhållande blefvo legokarlarne företrädesvis härtill utsedde. Nyssnämnde år hlef jag kommenderad som chef för det bevärings-batteri, som då kamperade å Ladugårdsgärdet, och anser mig skyldig förklara, att så väl de legde som de beväringsskyldige, icke gåfvo mig anledning till annat än den fullkomligaste belåtenhet. Man har påstått att blott marodörer eller fyllhundar erhålla afsked från värfvade arméen. Jag tager för gifvet att de legokarlar, som förut varit soldater, i allmänhet hafva stått vid de värfvade regementene. Detta påstående måste jag på det högsta bestrida. Visserligen måste kompanioch batteri-chefer ofta låta afskeda folk för lättja eller liderlighet m. m.
Utskottet har tagit dessa anmärkningar i öfvervägande, för alt dem, enligt föreskriften i Regerings-Formens 56 §., till ett h 11 Utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka ; men de till sådan sammanjemkning skedda försök hafva öfvertyga t Utskottet, att det skulle illa uppfylla sin pligt, om det fortsatte dessa försök i frågans närvarande skick, och att det först bör söla bereda frågan ett sådant skick, sorn lemnar något hopp om framgång åt de föisök, för hvilkas bringande till ett tillfredsställande slut, Utskottet visserligen icke ämnar spara någon möda. Utskottet har redan i Memorialet N:o 38 uttalat sin ännu oförändrade och, såsom det synes, af samtliga Riks-Slånden delade öfvertygelse, om valsättets mägtiga inflytelse på en vald Riksförsamlings karakter. Med denna öfvertygelse måste Utskottet nu förklara, att, så mycket innehållet af de till Utskottet från Riks-Slånden hänvisade anmärkningar stadgat Utskottets hopp, att en verklig ombildning af Svenska national-representationen inom kort skall kunna lill vägabringas, så föga framgång väntar Utskottet af de jemkningsförsök, hvilka kunde göras i andra delar af representationsfrågan, så länge skiljaktigheten emellan de serskilda Ståndens meningar i frågan om valsättet är så stor, sorn nu. Då nemligen å ena sidan Bonde-Ståndet godkänt den afUtskottet framställda grundsatsen om samfällda val och derjemte, genom medgifvande af 14:dels röst åt egare af äfven den minsta del i hemman, samt af i/8:del* röst Conslitutions-Utskotlets Memorial> N.-o 67. 5 röst ät egare af deu obetydligaste stadsfastighet, utsträckt valrätten på ett sätt, som torde synas mången betänkligt, men å andra sidan Presteoch Borgare-Stånden, utan undantag, samt Ridderskapet och Adeln, åtminstone för den yngre kammaren, bundit både valbarhet och valrätt vid stånd eller klass, synes denna olikhet allt för stor, att kunna anses blott i denna fråga befintlig.
Betänkanden, 3V:is 4,a» 4*3- 499 För öfrigt får "Utskottet tillägga, att afsigten med den af Utskottet tillstyrkta undersökning icke kunnat vara, att få skulden till beloppet utredd, enär detta genom Revisionerne var tillförlitligen controlleradt, utan endast att utrönas måtte, huruvida sjelfva Skulden vore af sådan beskaffenhet, att den antingen bör betalas eller afskrifvas; hvadan, i Utskottets omdöme, till grund för den underd. skrifvelsen, i afseende på skuld-beloppet, endast skulle kunna anmälas hvad sorn, enligt Utskottets Berättelse, utbalanceras till år j827 serskildt i capital och serskildt i ränta. Rättelser: Vid Uti. N:o 38a sidan XVI a:a raden nedifrån står: hafva instämt Hr Riben, C. W., läs: Hrr Gyllenhaal, L. II, Riben, C. IV, etc. Vid Uti. N:o 4°7 sidan 479 5:te raden nedifrån står: §årsvis skall vara mänadsvis; samt 2:dra raden nedifrån slår: varande läs svarande. Stats-Utsk. Betänkanden, N:o 4*3. Utlåtande öfver Hr Rosenblads, Bernh., motion innefattande förslag till bestämmande af tiden och sättet för invexlingcn och upphörandet af R:gsContoirets Creditsedlar. (R:ga-A.) JMedelst ProtocolIsUtdrag af den 20 sist!. November, har berörde motion blifvit från H. R. o. A. tillika med de deraf föranledde yttranden, till Utskottet remitterad, och hvilken motion lyder som följer:
Landtmäterifiskalen äskade löneförhöjning förekommer, enligt ofvanåberopade Statsråds-protokoll, att Landtmäteri-styrelsen, enär denne tjensteman vore lågt aflönad och de för honom förut såsom sportler påräknade andelar i ådömda böter vid General-Landtmäteri-kontoret blifvit genom den förnyade Landtmäteri-instruktionen förminskade samt han ej kunde förvärfva sig några inkomster genom sysselsättning utom tjensten, derest denna skulle blifva bestridd med all erforderlig omsorg, hemställt, att Landtmäterifiskalen, såsom ersättning för minskad sportelinkomst och i löneförhöjning måtte undfå 600 R:dr, samt hans fasta lön, som nu utgjorde 2,400 R:dr, således blifva lika stor med Öfveringeniörens, eller 3,000 R:dr; att Landtmäterifiskalen uti särskild underdånig ansökning anbållit att, med afseende å ökade göromål, minskade sportler och för öfrigt jemförelsevis mindre aflöningsförmåner, än dem som tillkomma advokatfiskalerna i Rikets Kollegier och flera andra embetsverk, honom måtte tilläggas en fyllnad i ordinarie lönen af åtminstone 1,600 R:dr; att Landtmäterifiskalen uti en till Kongl. Maj:t ingifven ytterligare skrift närmare utvecklat de grunder, på hvilka hans ansökning hvilat, samt framställt erinringar vid Landtmäteri-styrelsens i frågan uttalade åsigter, men att Departements-chefen, då Landtmäterifiskalen, enligt Kongl. Kungörelsen den 29 Augusti 1865, egde utbekomma ersättning för den förlust, som, i följd af nya Strafflagens innehåll att deri stadgade böter skulle tillfalla Kronan, kunde hafva honom drabbat, ansåge hans mistade sportler af denna art icke kunna tagas i beräkning, vid hvilket förhållande Departementschefen förklarade sig sakna giltig grund till förordande af högre löneförhöjning åt Landtmäterifiskalen, än Styrelsen föreslagit, hvilken förhöjning Departementschefen likväl ansåg vara billig och af behofvet påkallad.
De för 4 procent upptagne lånen användas till Fastighets-lån: 63o Den 28 N o vem ber e. m. ö) på bestämd tid, af minst ett och högst 3 år; samt b) på 6 månaders uppsägning; allt inom halfva taxerings-värdet, beräknadt efter nu gällande grunder och emot 6 procents ränta. 3:0 De för 2 procent upptagne lånen böra användas till förstärkande af BancoDiscontens Creditiv, och af densamma utlånas; blifvande BankoDiseont-styrelsen berättigad, att öka det Iiittils fastställde maximum för säkre och ordentlige Låntagare samt Cautionister till 9000 R:dr. §• 4- Beloppet af upplåningen fasställes inom loppet af Januari månad till 2 millioner R:dr å hvardera upplåningssättet; och berättigas Banko-Styrelsen, att derefter, i moa af utlånings-möjligheten, månadtligen fastställa upplånings-beloppet. Underrättelse derom skall innan den 5 i hvarje månad meddelas genom Allmänna Tiduingarne. § 5. Skulle 5oo,ooo R:dr någonsin i Banken under en månads tid ligga ofrug thara, inställes upplåningen och motsvarande belopp af de äldre \ procents-Obligationerne uppsägas. Den 28 November e. m. §. 6. BankoUtskottet skall, vid blifvande Banko-Reglementets uppgörande, iagttaga, att föreslå vidare stadganden, sedan Rikets Ständer under början af nästa år varit i tillfälle, alt se verkningarne af denna åtgärd. Skulle BankoUtskottet anse sig kunna tillstyrka Rikets Ständer bifall till Motionen, torde det äfven föreslå Rikets Ständer att anbefalla Banko-Styrelsen, att förskottsvis på BankoDiscontens Creditiv öfverflytta 5oo,ooo R:dr, så att de nu beviljade, men ej för bristande medel utassignerade, Discont-lånen, må kunna utlemnas. Detta förskott ersätter Vexel-Banken medelst Januarii månads 2 procents upplåning. Att denna Motion äfven måtte MedStånden communiceras, anhålles vördsamligen. Lades på bordet.