Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan kommer sålunda tillbaka till Utsk. ungefär i samma skick, hvari den befann sig vid den första handläggningen, och resultatet blir ungefär detsamma som förut. Man vinner ingenting; men man förlorar tid, och denna är dyrbar, synnerligen när man hunnit så långt fram vid Riksdagen, som nu, det lärer väl enhvar medgifva. Då jag således tror, att det för sjelfva saken vore bäst, om man nu genast fattade sitt beslut, förnyar jag min anhållan om Hr Den 17 Juni e. m. 209 Gr. o. Landtm:s propos. å det förslag, som af Frih. Raab och mig blifvit framställdl. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har, så vidt jag förslår, på ett ganska öfverlygande sätt visat, alt penningetillgångar för beviljande af det ifrågastälIda kredilivet verkligen finnas, utan att roan beböfver assignera dem på den blifvande Bankovinsten. Att nu R. o. Ad. vid detta tillfälle bestämdt beslutar, huruvida af dessa tillgångar en millin skall användas till kreditiv för Hypotheksföreningar eller icke, anser jag så mycket nödvändigare, som R. o. Ad. i alla fall vid reglerandet af Bankens lånerörelse i öfrigt, måste hafva bestämdt huruvida denna millin är disponibel, på det R. o. Ad. med full sakkännedom skall kunna fatta beslut i afseende på Bankens öfriga läne-operationer. Jag finner således nödvändigt, alt beslut derom nu fattas, men ett annat förhållande kan det vara med de vilkor, som böra fastställas för Hypoiheksföreningarne om de skola få begagna denna kreditivrätt, emedan det i större församlingar alltid är svårt alt upgöra redaktions-förslag i fråga om detaljerne. Jag vågar derföre hemställa, att R. o. Ad., med afslag å Ulskis yttrande i denna punkt måtte besluta, att -1,000,000 Ridr biko å R. Stirs
Af Per Engman från Wester-Norrlands län, om statsanslag för anläggning af ny väg från Ramsele sockengräns till Tåsjö kyrka i nämnda län. Längst upp i sydvestra hörnet af Wester-Norrlands län ligger Bodums pastorat, bestående af 3:ne socknar, nemligen Fjellsjö, Bodum och Tåsjö, hvilka bebos af 273 särskilda hemmansåboer samt af i det närmaste lika många torpare eller af en sammanräknad folkmängd af circa 3000 personer. (Folkmängden uppgick vid 1863 års slut till endast 2,883 själar.) Af dessa socknar är Tåsjö den längst upp belägna och den största, bestående af 122 särskilda hemmansdelar, förutom en mängd krononybyggen och torp med en sammanräknad folkmängd af 1,400 personer. Alla dessa socknar hafva ända intill för några år sedan varit i saknad af väg sommartiden, då socknemännen, ehuru de flesta i mycket fattiga omständigheter, nödgades af de trängande spannmålsbehofven och för att kunna lifnära sig denna årstid, taga sig till att på eget bevåg och utan allt statsanslag bryta upp väg genom ödemarken från Ramsele till Fjellsjö kyrka, 4 mil, samt derifrån upp till Bodums kyrka, l£ mil, hvartill det nu är sådan väg, att den med lättare lass kan med hjulåkdon befaras; men från Bodums till Tåsjö socken och kyrka, utgörande en vägsträcka af nära 4| mil, saknas ännu i denna stund annan väg än den, som ortens^ första bebyggare för flera hundrade år sedan anlade öfver myror, berg och moras, på hvilken väg hela ortens fattiga befolkning icke allenast i alla tider, utan synnerligen under de tre sista missvextåren varit tvungen att genom bördor på sin rygg hemskaffa från Bodum den spannmål, hvarmed befolkningen kunnat lifnära sig öfver sommaren.
– Så vill äfven jag göra i afseende på dig, svarade Joachima, rodnande öfver tillägget. Men ett råd är min pligt att gifva dig. – Hvilket då? – Du bör icke lyss alltför mycket efter hvad gumman pratar. Hon åldras nu starkt och kan ej se många saker från deras rätta sida. – Rör ej vid den strängen, ty då blir det åtminstone något, som jag icke tycker om. – Nekar du att hennes rädsla och försigtighet ibland plågar dig sjelf? – Jag tillåter ingen yttra sig i frågan om min mor, det vet du, lika väl som du bör vara öfvertygad att hennes kärlek, klokhet och erfarenhet gifver de bästa råd jag kan få, ty de bli ej sämre för det att jag icke alltid följer dem. – Ja, din svaghet för din mor känner jag nog. – Se så, låt oss ej åter få något oklart. När hon går bort, tör du sjelf få sakna henne. Den mörka aftonen. Åtta år hafva förflutit sedan den tidpunkt, vi sist skildrade i det K:ska huset. Allt hade nu en annan färgton. Farmor sof de rättfärdigas sömn på den stilla kyrkogården. Ellika hade flyttat och bodde nu som en välbeställd styrmansfru snedt öfver gatan. Hon var ingen skonsam grannqvinna och visste alltid mera än andra. Noveller och skizzer NOVELLER OCH SKIZZER af JOHANNES ALFTHAN Stockholm, Albert Bonniers förlag, 1870. INNEHÅLL: Kallista på Kastelholm. Pennteckning från Åland. Ett mystiskt par. Sann händelse från år 1867. Från Finland: 1. Från öster till vester. 2. Från Ladogas strand. 4. En vacker hufvudstad i ett litet land. Reseskizzer från Polen och Ryssland: 1. Polen. 2. Ryssland. Borgfröken. Skizz från kejsar Nikolai regering. Kallista på Kastelholm. Pennteckning från Åland. Utströdda som perlor på en juvelerares bord ligga de åländska öarne i hafvet midt emellan Sverige och Finland. Jag hade icke för allt verldens guld, ja och alla verldens ordnar och kronor tillsammans velat vara den juveleraren, som lemnade dessa äkt-svenska perlor åt Ryssland och så har dock en gång skett.
Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, rörande tillägg i Författningarne om Utmätnings-auctioner å fast egendom. Julii P. 1208. — rörande oeconomiska besigtningar å KyrkoherdeBoställen. Julii P. 1208. —- angående lindring uti KronoBrefbäringsskyldigheten. Julii P. 1208. Aug. P. 1012. Sept. P. 79, 107. — om tillåtelse för de uti så kallade Finnskogarne på Sveriges och Norriges gränsor bosatte Finnar, att få upprätta särskilte kyrkor och församlingar. Julii P. 1209. — om ändring uti Kongl. Kungörelsen den 4 Maji 1778, angående Wadstena Krigsmanshus-afgifternes erläggande. Julii P. 1209. — om föreslagne medel till befordrande af gymnastiske öfningar. Julii P. 1209. — rörande förändring af den Andrarums Alunbruk tillagde rättighet till uppköp af Skogseffecter, m. m. Aug. P. 206. — rörande StatsVerkets tillstånd och behof, i livad som angår RiksStatens Nionde HufvudTitel. Aug. P. 206. — i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser öfver StatsVerkets förvaltning och räkenskaper åren 1817 och 1818. Aug. P. 206. —rörande öfverseende af 1720 års Inqvarteringsordning. Aug. P. 206. — angående inköp för Statens räkning af Geographiska Inrättningens Charlasverk. Aug. P. 206. 12 5 Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser, angående KiksgäldsVerket. Aug. P. 206. —angående Saltpettergärdens nedsättning m. m. Ang. P. 207. — angående LandsKamereraren, KaminarRättsRådet Ekelunds ansökning, om dess pensionsrätt vid afskedstagandet.
År 1842 Skattskrifne män 43,827. Dito qvinnor 50,797. Befriade män 44,886. Dito qvinnor 46,317. 184,121. 7 Medium häraf: Skattskrifne män 50,101. Dito qvinnor 52,270. Befriade män 41,268. Dito qvinnor 42,280. Äret näst före sista qvinqvennium ejler 1837 uppgick folkmängden här i Länet till 178,170 män och qvinnor och den har således efter det året till och med 1842 ökat sig med 12,657 personer. I verkligheten är dock folkmängden, sannolikt större än som mantalslängderne visa, emedan icke få hushåll och enskildte personer mest af arbetsklassen, vid de årliga mantalsoch skattskrifningarne blifva uteslutne eller förbigångne, i följd af flyttningar från en församling till annan, samt dels deras egen försummelse att till skattskrifning sig anmäla, och dels försam lin gar nes bemödande, att, i anseende till fattigförsörjnings-skyldigheten, blifva dem qvitt. Mortalitetstabellerne torde derföre säkrare än skattskrifnings-längderue visa folkmängdens storlek. Hvad som förnämligast befrämjat folkökningen, har utan tvifvel varit näringarnes och i synnerhet jordbrukets framskridande och förkofran, då medel lill den ökade folkmassans bergning derigenom uppkommit.
Det är sannt, att om statspapperen äro goda, finnas en stor del af deras innehafvare, som u H. 31 Dea 6 Augusti f. m. icke önska dem uppsiigbara; men i allmänhet mäste det viii kunna antagas såsom en sanning, att den, som lnir ett löpande papper i sin bureåu, vore mera belåten med, att detta papper vore uppsägbar!, sä att han när som helst kunde disponera capilalet, än dermed, att han blott kan disponera räntan. Den enskilde, då han är ordentlig, lånar endast med viss uppsägningstid; och jag skulle i sådant fall, fastän det kan härflyta af kortsynthet, vida hellre vilja hafva en fordran hos den enskilde, hvarigenom jag har säkerhet att, när jag vill, återfå mitt capital, än ett statspapper, som nödgar mig att blifva speculant eller spelare för att passa p.i den lid, då jag kan sauvera mitt capital. En sådan vinglerieller spelareåtgärd, som måste förutsättas hos innehafvaren af statspapper, är tillräcklig för att bos mig väcka den önskan att hellre i min vård äga sådana papper, med hvilka jag slapp sådana transaetioner. Man har sagt, att det vore högst fördelaktigt att hörja med statslånesystemet ju förr dess hellre. Våra förfäder hafva i detta fall varit kortsynta, dåde icke anlitat statslån, och derföre, tack vare deni! hafva vi icke några stora skuldmassor att bära. Men då man säger, att ett tidigare inträdande på denna bana medför hushållning, emedan i sådant fall lån kunna erhållas mot lägre ränta för att dermed anskaffa flotta och fästningar, och således lånen i behofvets stund blefve mindre stora, så ligger uti detta yttrande, då man dervid nämnt flottan, ett bevis, att man vill använda statslån till ändamål, som ej tillhöra deras bestämmelse. Då man för lånade penningar vill bygga en flotta, som, enligt hvad Hr Lefrén sjelf sagt, ruttnär bort om några år, synes syftemålet vara att använda dessa medel till dylika företag, hvartill de aldrig böra användas.
Till följd af föreg:de riksdagar, bar man icke sett någon förordning tillkomma, hvilken uti dess påföljd menligare inverkat på allmänna crediten, samt framkallat handlingar af bedräglig natur, än den af d. 9 April 1835, rör:de köp om lösegendom, hvilken köparen låter förblifva uti säljarens vård; ej eller finnes allmännare tanka än den, att samma förordning antingen bör rent af upphäfvas eller ock med sådana controller förses,- de der, sä vidt möjligt ske kunde, skulle förekomma det bedrägliga uti slika afhandlingar. Det är således fråga derom, huruvida denna förordning skall upphäfvas eller icke. I förra fallet skulle jag anse förenadt med rätt och billighet, alt en hvar får använda sin egendom på sätt honom bäst svnes; och således jemväl, i brist af annan säkerhet eller tillgångar, kunna erbjuda långifvaren den af lösören. Det återstår således att bestämma sådana iakltaganden vid upprättande af ifrägavar. köp, hvilka i möjligaste måtto skulle kunna motverka tillkomsten af dem, hvilka äro diktade och hafva för afsigt att undanhålla borgenärers rättmätiga fordringar, under det gäldenärer oqvaldt besitta egendom, oåtkomlig under egiden af en falsk köpafhandling; och det är icke nog med den ekonomiska förlust, som härigenom mången tillskyndas, derjemte tillkommer ett moraliskt ondt, som undergräfver all credit i landet. Gerna medger jag, alt det är lättare sagdt än gjordt, att föreslå controller mot missbruk, hvilka tillämpade skulle fullkomligt medföra hvad man dermed åsyftat. Utsk:s majoritet har det åtminstone, efter mitt förmenande, icke lyckats alt uti förevar, betänk, i någon väsendtlig mån afböja det onda, hvaröfver med så mycket skäl klagas.
December 1680, detta nådiga löfte likväl icke gått i fullbordan, hvadan ock desse rusthålls-innehafvaie icke allenast varit nödsakade att årligen efter markegångspris lösa omförmälda dagsverken, utgörande ett antal af 30 på hvarje rusthåll, utan älven varit i mistning af lösen för de dagsverken, som de till rusthållen anslagna augmentshemman måst utgöra och hvilka förbehållits kronan; i anledning hvaraf blifvit föreslaget, det bemälde rusthållare måtte ej mindre hädanefter frikallas från den dem hittills ålagda dagsverksskyldighet, än ock berättigas att, oafkortadt och utan afdrag för dagsverks-skyldigheten, uppbära den för rustningen anslagda augmentsräntaj och ehuru förevarande ämne då ännu icke vunnit den fullständiga utredning, att Rikets Ständer derpå kunde grunda ett tillförlitligt omdöme, huruvida den sålunda gjorda framställningen försenade afseende, ansågo sig Rikets Ständer likväl, när ofvan uppgifna förhållanden syntes antyda, att rusthållarne i Kungsörs län äro, i hänseende till rättigheter och skyldigheter, försatte i annan och sämre belägenhet, än rusthållarne i öfriga delar af riket, böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, efter det vederbörande blifvit hörde och så framt omförmäldaj till rusthållarnes förmon väckta, förslag funnes rättvist och billigt, Kongl. Maj:t täcktes vid en kommande riksdag till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet. Kongl. Maj:ts Nåd.
Om man icke vill återreraitera punkten, så kan man enl. min tanka gå allas önskningar till mötes endast man uti förslaget vidtager några förändringar, hvarigenom det skulle komma att lyda som följer: »en linderö, skrifvelse, derigenom K. St:r anhålla att K. M. täcktes förordna det må 1093 års kyrkohandbok begagnas vid barndop, om barnets målsman sådant begär, samt derest en eller flera så önska skriftemål förrättas och Herrans Nattvard tilldelas, jemväl i enlighet med samma handbok.» Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag hade i likhet med Hr Cederschiöld erhållit den underrättelsen att 2 Stånd återremitterat denna punkt, men då Gr. Sparre upgifvit att ett Stånd bifallit och ett Stånd återremitterat densamma, så inser jag i hvilken villrådighet Utsk. skulle komma, om äfven It. o. Ad. återremitterade den, hvarföre jag tillstyrker bifall till punkten med de af Hr Cederschiöld deri gjorda modifikationer. Gr. Sparre: För att uudvika såväl en återremiss som en förlängd discussion, så vill jag icke invända något mot den af Hr Cederschiöld gjorda ändring af förslaget. Jag får blott anmärka att i så fall ordet »tilldelas» kanske borde utbytas emot »utdelas». Gr. Liljencrantz: Jag anhåller att få förena mig med Hr Cederschiöld och afstår från mitt yrkande på bifall till punkten. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf:den framställt hurusom i afs:de på ifrågav:de mom. blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag och dels af Hr Cederschiöld bifall med den förändring att orden: »samt derest flera så önska, skriftemål med dem förrättas och Herrans Nattvard dem tilldelas» utbyttes emot orden: »sami derest så önskas, Skriftermål förrättas och Herrans Nattvard utdelas», blelvo de först till bifall och sedan till återremiss af detta mom. framställde proposme besvarade med starka
Hvad derefter angår det extra anslaget å 1,000 Rdr, så har redan hos Rikets Ständers för åren 1848 och 1849 utsedde Revisorer anmärkning förekommit, rörande uteblifven redovisning för samma anslag, efter delfåendet af hvilken anmärkning Öfverståthållare-embetet, uti skrifvelse den 13 Mars 1852, hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anmält, att berörde 1,000 Rdr, på sätt ett hos Öfverståthållare-embetet förvaradt, af dåvarande Polismästaren, numera Herr Landshöfdingen 26. — 202 — Bergman, dea 22 April 1848 utfärdadt, med dåvarande Öfverståtliållarens, Herr General-majoren, Riddaren och Kommendören af Eders Kongl. Maj:ts orden, Friherre Sprengt,portens, åtecknade godkännande försedt qvitto utvisar, blifvit använda täll extra utgifters bestridande i och för de oroligheter, som under loppet af Mars månad sistnämnde år inom hufvudstaden ägt rum. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärdar, Wår ynnest och nådiga benägenhet med Gud Allsmäktig, Troman, Grefve, Öfverståthållare, General-major, Riddare af Wår Svärds-orden! Sedan Wi, genom nådigt bref den 9 sistlidne Mars, meddelat Eder Wårt beslut i afseende å förändrad organisation af hufvudstadens polisoch nattbevaknäng, för hvilkas underhåll, jemlikt berörde nådiga bref, följande årliga anslag äro att påräkna, nemligen : Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders KonglMaj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och J HAMILTON. Stockholm den 31 Januari 1854. O. B. Hult. Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 4 Maj 1850, angå) 1ungsstat för Polis kammaren - OSCAR, med Guds Nåde, Sveriges, Norriges, Göthes och Wendes Konung. „ Stockholms stads
Då jag föreställer mig, att det villkor, som StatsUtsk. fästade vid beviljandet af löneförhöjningen, egentligen förorsakat det definitiva beslutet om sjelfva löneförhöjningen, så skulle det kunnat hända, att om icke det villkoret blifvit fästadt, någon löneförhöjning ej heller blifvit tillstyrkt. Jag anser derföre förenligt med grundlagens föreskrifter, att StatsUtsk. i sitt utlåt, fogat detta villkor, alldenstund det i så betydlig mån inverkar på sjelfva saken. I följd af denna åsigt kan jag icke annat än biträda Frih. Tersmedens mening, och yrkar bifall lill hvad StatsUtsk. föreslagit. Hr Lagerhjelm: Det synes mig som PresteSCs be slut i denna del vore det enda rätta, ty det tillfredsställer icke allenast föreskriften i 34 §tn 2 mom. Riksd.Ordn., utan äfven föreskriften i Reg,F:ns 89 §, bibehållande den naturliga rätten hos hvarje Stånd att besluta huruvida de vilja gifva anslag eller icke. Jag hemställer alltså, om ej R. o. Ad. skulle finna skäligt att, med instämmande i PresteStts beslut, afslå StatsUtsk:s förslag. Gr. Anckarsvärd: Då jag ej, i likhet med den si sta talaren, kan finna, att PresteShs beslut är det rätta efter mitt förmenande; så kan jag ej heller ur någon synpunkt instämma i yttrandet ang:de samma beslut. Jag finner tvertom, i öfverensstämmelse med hvad Frihtne Tersmeden, Sprengtporten och Hr Ribbing upplyst, ingalunda något olagligt tillägg af StatsUtsk. bär hafva blifvit gjordt; och dessutom kan jag ej finna, att derom nu egentligen är fråga, utan endast huruvida Ståndet vill gå in på den föreslagna voter:s-propos:n eller icke.
Men det var först då den store Torslow kom att illustrera denna scen som gedigna stycken och värderade skådespelare visade sig. Tyvärr hade likväl då den der vålnaden, som ständigt följde Lindebergs steg, blifvit så pockande, att inga skäl blefvo antagne. Han satte sig icke nu artigt vid hufvudgärden för att höfligt begära en tête-à-tête, han lutade sig helt simpelt ned öfver den sofvande och väckte honom med den dagliga morgonrapporten om räkningar som skulle betalas, om sammanträden som skulle hållas, och om artisternas fåfänga besök vid kassan. Ack, huru tungt han då suckade, denne man, som sagt sig ej kunna bära ens tanken att icke göra hvar man rätt. Att styra en teater torde vara svårare än att bygga den. Lindeberg, som förmått det ena, förmådde icke det andra. En man, hvars förmåga legat häråt, hade nog redt sig äfven med hans svårigheter. Men hans själ var ej skapad för allt detta trassel, med stora fordringar och små lumpenheter. Han hade fullbordat sitt stora mål, som varit att skaffa ett enskildt tempel för den dramatiska konsten, om det var framtiden förbehållet att låta lysande förmågor inom dramatikens litteratur och dess sceniska utförande framstå. Under ett par år lyckades Lindeberg likväl att uppehålla sitt verk. Men då öfverlemnade han teatern åt sina fordringsegare, och samme lugne, tålige man han alltid varit gick han ut genom tempelportarne – icke till en ny soluppgång, som då han lemnade sitt fängelses portar, utan till början af lifvets solnedgång. Han hade förlorat allt hvad han under så många arbetsamma år sträfvat tillsamman. Men då han lemnade teatern med hela dess materiel till kreditorerne – så gick han derifrån med bergad samvetsfrid, ty tillgångarne ansågos, rigtigt skötta, böra räcka att betäcka allt. Man har under denna tid, då någon hört omtalas att jag skref om Lindeberg, visat mig några af de skuldsedlar, som sedan bevakades vid konkursen, och af dem framgår klart att han afsett allt möjligt för långifvarens bästa.
för både varande och framgent blifvande Cadetter; Och, då deras antal, efter hvad nu .meddeldte Handlingar visa, är 110 betalande, utom de 20 Fri-Cadetterne, som på Statens bekostnad underhållas, och för hvilka enahanda tillökning äfven lärer böTa bestås och nu tilläggas Anslags - Summan med 1000 R:dr; så, och enär härigenom uppkommer en ökad tillgång af 6,500 R:dr uti Academiens inkomster, hvarå den nu uppgifne bristen 9,544 R;dr 37 sk. 1 r:st för sistledit år dels varit tillfällig dels utgör besparing å Lörängs - anslaget, för tillsammans 3,866 R:dr, så Stats-Utskottets Betänkandet:. 1055 att den egentliga bristen eller årliga behofvet af tillökning Icke bestiger högre än till omkring 6000 R:dr; blifver ock berörde tillökning för utgifterne tillräcklig, serdeles om god hushållning användes vid administrationen samt bestämde föreskrifter derom gifvas, på sätt Kongl. StatsContoiret till Kongl. Maj:ts Nådiga åtgärd hemstält.
Maj månad, förklarat, att, sedan Kongl. Majit, genom ofvan åberopade Kungörelse, i Nåder bestämt, dels en praescriptions-tid af fem år, under hvilken Bankens alla på Daler Kopparmynt utgifne sedlar må kunna uti Kronans uppbörd emoltagas, samt dels en praescriptions-tid af Tio år, räknadt från Kungörelsens datum, efter hvars förlopp nämnde sedlar å Daler Kopparmynt icke vidare of Banken inlösas; samt ifrågavarande sedlar icke blifvit inom den stadgade tiden, eller den 6 nästlidne Maj månad, lill Banken inlemnade, Fullmäglige visserligen funnit
Jag har utgått från den grundsatsen, alt slagskatten bordt, likasom annan arbetslon , drabba dem, som låta mynta silfret. Enär nu slagskatten i andra Länder utgör ända till 2 procent, men här allenast blifvit föreslagen till |:dels, så hade den väl icke varit för hög. Men hos oss är det nu icke den enskildte, ulan Staten, som betalar utmyntningskostnaden. Den enskilde utbekommer samma innehåll i myntadt, som han inlemnar i omyntadc silfver. Vid sådant förhållande skulle den olika utvexlingsgruncl Herr Lefrén föreslagit, bereda en gifven förlust för Banken, och en gifven onödig kostnad för Myntverket. Om jag nemligen kommer till Banken med ioo R:dr myntadt silfver, så utbekommer jag i omyntadt lika mycket. Går jag dermed till Myntet, så utbekommer jag ioo ringare R:dr och 36 sk. — Skillingarne behåller jag, och för de ioo R:dr uttager jag å nyo omynt ad t silfver, för att åter göra enahanda omsättning med samma vinst för hvarje gång. Om sådana utbyten skedde från hela riket, skulle allenast oupphörliga förluster förvållas Banken, hvilken alltid borde hålla vederbörande omyntadt silfver tillhanda. Jag afstyrker således hela förslaget. Herr Lefrén har dermed åsyftat två ändamål, nem 46 H. 9* Den 2t October f. ra. ligen alt det myntade silfret icke må utföras, och att bespara myntningskostnaden. Det förra tror jag vinnes genom tillåtelsen, att betala större poster med plantsar; det sednare derigenom att man utmyntar silfret 12-lödigt, då ingen guldsmed kan begagna myntet till verksilfver, somär i3- lödigt, utan tillsatts af mera finsilfver. Skulle man ytterligare hysa någon farhåga i detta hänseende, så kunde man ålägga Banken att åt vederbörande äfven tillhandahålla i3-lödige plantsar i jemna 100 eller iooo tal.