Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 71, om anvisande af medel till utvidgning af den för jernvägen genom Stockholm beslutade bangård vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader: II. 164, 165, R. 165; B. III. 519, 542; IV. 52, A. 66, B. 272, 361; V. 36, A. 37, E. 427. — N:o 72, angående anslag till beredande af arbetsförtjenst åt den genom missväxt lidande befolkningen inom Pajala socken af Norbottens län: .II. 164, 173, R. 173; B. III. 516, 518, A. 518; E. IV. 192. — N:o 73, angående ändring i planen för sänkning af Solgen med flera sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill 148 _ p _ beviljadt låne-understöd: II. 164, 173, R. 173; B. V. 369, 435, A. 435, E. 547. Propositioner och Skrivelser, Kongl. Maj:ts Nådiga: — N:o 74, i Iråga om upplåtelse åt Stockholms stad af vissa tomtdelar å Riddarholmen: II. 164, 173, B. 173; B. V. 76, 130, 213, A, 213, E. 459. — N:o 75, Svar uppå Bikets Ständers underdåniga skrifvelse angående riksdagens förlängning: II. 558, A. 558. — N:o 76, med öfverlemnande af ett från Styrelsen för Allmänna Hypotheksbanken inkommet förslag till ändringar i Kongl. Förordningarne den 26 April 1861, angående dels en Allmän Hypotheks-bank för riket oell dels de allmänna grunder, som vid Hypotheks-föreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse lända: II. 558, 562, B. 562.
Af den 5 i denna månad, i anledning af Herr Landshöfdingen friherre BVV. Pocks Motion, angående en til* Ups la Barnhus donerad Kronofordran ; vid öfvervägande hvaraf Stat&Htskouet an,ett någon å'gärd i detta äm. lie för närvarande icke äga rum, enär frågan om godtgörarsdet af ofvannämnda fordran, på sätt Friherre Fock upp’yst, ännu beror på KammarCoilegii utlåtande och Kongl. Majus Nådiga pröfning, 8:0 Af den 5 dennes, angående Riksdagsmannen johan Olsson Longbergs Memorial , om rättighet att få betala Qsmundsjemet efter Kronovärdi, utan någon förvandling efter Markegång; hvarå StatsUtskottet väl ansett 6ig icke kunna tillstyrka bifall, men*dock fö, reslagst, att Osmundsjemet, utan skilnad emellan valdt eller ovaldt, borde vid de allmänna Markegångs-sättningarne bestämmas och upptagas tdl det pris, som uti MarkegångsT<»xor. na upplöres för Tackjernet, samt i de Län , d?f någon Markegång å Tackjern icke finnes , ef er d< n af Kongl. KamtnarCollegium, StatsQoptoi et och Bergscollegium årligen fastställda Taxa (ör Tionde Tackjernet innom samma Bergslag; hettt§t.iUUnde§ StauUtskotfei jeta' Den 17 Martti, e. ni. väl, att, i händelse denna grund för priset å Ömunds) niet gillas, underdamg bknivelse derom måtte afgå, med anhållan, det Kongl. Majit täcktes om ett sådant beslut låta töreständiga Dess och Rikets KammarCoiiegiutn till behörigt iagttagande. 9:0
Att införandet af förbättringar i de delar, sorn röra en hel allmänhet , fordrar en ganska lång tid innan de blifva antagne, bevisas bäst derutaf, att ett halft århundrade är redan förflutet, sedan Rikets penniugeräkning förändrades från Daler, Mark och Ore till Bil.t.Lag-s.Allm.Besv.b.Oec. Utsk.Uil.N:o 46.20 Riksdaler, skillingar och runstycken , och icke destomindre iår man ännu på ilera ställen i Landsorterne höra Allmogen så väl sig emellan, som vid t. ex. betalning ai skjuts eller dylikt, begagna den fordna Daler-räkningen. Som den af Kongl. Vetenskaps-Academien föreslagna förändring i Rikets Mått , Mål och Vigt eger så mycken likhet med det Franska systemet, så förtjenar detta så mycket berömda systemets grunder och öden ati närmare kännas, helst man derifrån torde kunna sluta till den större eller mindre framgång, som den tillämnade förändringen inom Fäderneslandet kommer att vinna. Kongl. Vetenskaps-Academien yttrar sjelf sidan i5: ”7 Frankrike infördes dessa förändringar (Franska systemet af Mått, Mål och Vigt) med den nya sakernas ordning, sorn omstörtade Ludvig den XVI-.s thron. Allt skulle nu omskapas, och Nationens allmänna sinnesstämning tillät att påräkna bemödandet, att lära sig ett alldeles nytt system, hvilket, oaktadt sin f örträfflighet, under en lugnare period , skulle hafva stannat vid att vara ett interessant förslag. Constituerande Församlingen uppdrog år 1790 åt Franska VetenskapsAcademien att st4 BU,t.Lagt,Al1m.B*sv.o.Oec.Utsk.Utl. N:o46, utarbeta grunderna till ett nytt förslag om Mått, Mål och Vigt, för att afhjelpa olägenheterna af de många olika Målkärl och Vigter, sorn då voro gällande i Frankrike. Grund-dragen af detta Systém äro följande :
När en ung fru inte kan visa sig pin förtjust i sin man, så gå hennes vänninnor alltid och vänta hvem hon skall bli kär i. Ty att man måste bli det en gång, det anse de oundgängligt.» »Det gör jag också.» »Dumheter!» »Men det är ju så naturligt», sade han och kastade sig i en stol borta vid bordet. »Antingen har man varit kär, eller också är man det, och om så inte är fallet ... ja då måste man bli det. Ty det fins ingen menniska, som icke är det någon gång.» »Asch, det är ju äckligt», utbrast hon med en grimas. Han skrattade, en liten smula cyniskt, men icke obehagligt. Detta skratt visade munnens bredd, men också dess smala röda läppar och friska tänder. Richard Berg såg aldrig så bra ut som då han log, men han gjorde det sällan. »Är du alltid så der försigtig?» frågade han och betraktade henne med nyfikenhet. Dessa två förbehållsamma varelser hade vant sig vid att kunna tala med hvarandra om allting. På en öppen fråga följde alltid ett ärligt svar. »Samma försigtighet alltid och i allt.» »Men är det icke ett förskräckligt tvång?» »Naturligtvis. Men jag har föresatt mig att de inte skola ha den ringaste anledning. Du behöfver bara se på min ridknekt, jag har tänkt på honom också. Har du inte gifvit akt på honom?» Det spelade ett nästan omärkligt leende kring hennes läppar. »Jo. Ögon som en ko, näsa som en knytnäfve, och en mun, som går från ena örat till det andra, och som dertill drages på sned upp mot ena kinden. Det är onekligen en vacker typ.» Hon skrattade åt beskrifningen, som hon fann träffande. »Jag skulle inte kunna finna en till på sju mils omkrets», sade hon belåtet, »och sjelf har jag dresserat både Prins och honom. Prins är onekligen den intelligentaste af de två, men det oaktadt är jag stolt öfver Jöns.» »Det bevisar smak.» »Jag riktigt njuter af hans fulhet, hvar gång jag möter någon på mina ridturer. Den förlänar mig en sådan respektabilitet, åtminstone i mina egna ögon. Och så är han gift.»
Då äfven jag har anmärkmr att göra mot en del af detta betänk., så anhåller jag att det finge uppläsas, äfven i afseende på de öfriga punkterna. De återstående delarne af Utsk:s utlåt, blefvo i anledn. häraf uppläste, hvarefter Hr von Hartmansdorff anförde: Emot den andra punkten, der det föreslås, att Riksarchivet skulle komma i besittning af erforderliga rum den 15 Mars 1846, Den 7 Mars. 471 har jag så mycket mindre något alt erinra, som man förut under denna riksdag yttrat missnöje deröfver, att Riksarchivet icke redan erhållit det hus, det borde få. Men jag har en annan hemställan att göra, nemi, den, att, då fråga är om Riksg.cont:s undanflyttning för Riksarchivet, det vore lämpligare att för sistnämnde verk inköpa en tjenligare byggnad än den, som nu begagnas af Riksg.- cont. Detta hus är, i min tanka, håde för litet och för svagt för Riksarchivets inrymmande. Om det skulle erhålla ifrågavar. byggnad, så skulle ett nytt hus för Riksg.cont:s räkning anskaffas, hvartill nya kostnader blefve nödvändiga. Om deremot den redan befintliga byggnaden bibehölles af Riksg.cont., så torde föga förändringar deruti behöfvas. Ville då R. St. ät Riksarchivet inköpa det s. k. Bergstrahlska huset, beläget midt emellan K. Slottet och cmbetsverken på Riddarholmen, pä tvenne sidor omgifvet af öppna platser, samt af temmeligen breda gator på de tvenne öfriga; så erhölles ett hus, hvilket vore för Riksarchivet tillräckligt och i alla afseenden tjenlig!. Riksg.cont., hvars tillvaro är af grundlagen försäkrad, behöfde icke då rubbas eller hyra sig rum, likasom enskilde personer.
Genom dessa skattebidrag, i förening med ökade brännvinsskatten, hvilka alla säkerligen lemna en behållen ökad inkomst för Statscassan af netto 2 millioner R:dr, skulle de Den 17 Februarii f. m. i85 de liesta af jordbrukets mest tryckande utskylder kunna om ej alldeles försvinna, dock jemkas till mera dräglighet. Jag anhåller vördsammast, att detta mitt förslag må till vidare granskning och åtgärds vidtagande öfverlemnas till vederbörande Utskott. Lades på bordet. Friherre von Strokirch hade ingifvit ett så lydande anförande: Bland de mest inverkande ämnen på landets moraliska och ceconomiska tillstånd är för närvarande brännvinet och dess tillverkning. Att detta således i, nästan sagdt, främsta rummet bör förtjena Rikets nu församlade Höglofl. Ständers allvarliga uppmärksamhet, det är, om jag icke allt för mycket misstagit mig på de yttranden, jag hört fällas, den på land och i stad allmänna åsigten; och derföre , samt fastän jag redan hört många värda talare inom denna aktningsvärda samling i ämnet orda med större talarekonst samt med mera erfarenhet och omdömesförmåga än jag, dristar jag dock äfven mig här annoncera, huruledes ämnet framställer sig för mitt bedömande. Den begärlighet, som husbehofsbrännvinsbränningen dragit åt sig från nästan hvarje samhällsclass, har för närvarande gjort det, beklageligen, otänkbart att alldeles indraga denna favorithandtering.
Jag tror det rättaste vara, i händelse man vill afyttra dessa gamla specier, att nedsmälta dem i plantsar och sedermera försälja desamma på utrikes ort, der skedning kan verkställas och guldet godtgöras. Hr von Hartmansdorff: Det stycke af Bancofullm:s berättelse, som nyss upplästes, har, likasom berättelsen på det hela, blifvit af Gr. Horn underskrifven, utan någon reservation. Jag hade följaktligen förstått honom så, som hade han gillat den berättelse han undertecknat. Nu deremot har Grefven yttrat motsatsen ; jag vet således icke bestämdt hvad han menar. Han påstår, att den guldhalt, som finnes i de gamla piastrarne och specieriksdalrarne, är stor nog för att medgifva deras utförsel, utan skada för Banken. Det förundrar mig då, att han icke tillstyrkt denna åtgärd, först hos Fullmäktige och sedan hos BancoUtsk., dä Banken kunnat draga nytta deraf. Men öfrige Fullmäktige hafva härom haft alldeles motsatta begrepp, åtminstone såvida deras underskrifter utan reservationer uttrycka deras mening. Under sådana förhållanden kan jag icke tillstyrka R. o. Ad. att afslå detta betänk.; ty hvad skulle följden blifva, derest öfrige Fullmäktige hade haft rätt emot Gr. Horn ? Jo, att ifrågavar. specier skulle utvexlas emot sedlar, och Banken på en hvar förlora 1£ sk. Banken kan icke nedsmälta och ompregla dem, emedan det är för dyrt; de kunna icke utföras, emedan omkostnaderne blefve så 432 Den 10 December. dryga, att Banken komme att derpå förlora. Finge man nu icke eller sälja dem, så blefve de för Banken af ingen nytta, emedan de då ej kunde på något sätt för Banken användas. Grefven har påstått, att deras goda halt medgåfve deras utförande. Huru rimmar sig detta med den åtgärd, som Gr. Horn sjelf tillstyrkt? Här är fråga blott om 1^ sk. på hvarje specie, detta anser Grefven vara tillräckligt; och likväl har han tillstyrkt Fullmäktige att betala 21; sk. för hvarje specie af det silfver, som vederbör, handelshus till Banken levererat.
Ingen ting Skulle nemligen vara lättare, än att likasom fordom våra förfäder genom Bardalekar, gåtor och sång , äfvert nu förliden genom väl afpassade allmänna folklekar, utveckla ynglingens kroppsOch själsförinögenheter: nemligen kroppens genom sådane, som fordra vighet och styrka; samt själens genom sådane, sorn fordra qvickhet och eftertanka. För att desto säkrare vinna detta högre ändamål, borde, på landet, Prester, eller några andra upplysta och aktade personer tillställa och leda dessa allmänna nöjen. Och jag föreställer mig, att det skulle vara ljuft för dem att, på sådant sätt, kunna under lek och dans befrämja ungdomens physiska och moraliska utbildning, samt se de gamle glädjas åt ungr domens nöjen, eller till och med deruti deltaga. Härigenom skulle otvifvelagtigt mera godt stiftas, an mången torde föreställa sigt cch helt visst mér ondt förekommas, än gebom böter och stockstraff. I Stockholm Och de större Städerna, hvar: est serskildt Polis finnes, borde det väl egentligen vara dess åliggande att låta, på ett efter omständigheterna, passande sätt, anställa dylika allmänna nöjenj hälst det är en af Policens väsendtligaste och skönaste bestämmelser att förekomma brott. Men om man ej trodde sig i allmänhet böra hos Polisen vänta de serskildta egenskaper, som fordras för att kunna rätt utföra en sådan plan, eller funne det olämpligt att uppdraga åt den samma en be - %)<tn 2 t Martii\ fattning som åsyftar minskning i broften, och följaktligen minskning i dess af böter härflytande, egna inkomst; så torde, i dessa Städer likasom i alla de öfriga, Stadens äldsta vara den auctoritet, somjbäst borde om saken* utförande kunna föranstalta. Friherre Hermelin, Carl: Om olika Länder och Nationer fordra olikhet i Lagstiftning; om den ena Nationens lagar icke äro passande för den andra, så torde efter min öfvertygelse detta i synnerhet äga tillämpning vid stiftning af de Ekonomiska Lagarne; att samma Ekonomiska stadganden som äro lämpelige för Norrbotten, icke alltid äro de bästa för Skåne, och tvärtom, torde erkännas och icke behöfva med exempel bevisas.
Hvad sistberörda del af frågan angår, lärer den nådiga propositionen, som af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-stånden blifvit till Bevillnings-utskotlet remitterad, men af Borgare-ståndet lärer öfverlemnats till Stats-utskottet, komma att blifva föremål för serskild behandling; men beträffande arfvode för framtiden åt bemälde skeppsombudsman, så enär, enligt 136 § af beviilnings-förordningen, sjömanshusens föreståndare äro för debiteringen, uppbörden och redovisningen af det vid sjömanshusen skattskrifne eller i deras milor intagne sjöfolks bevillning och öfriga personella kronoutskylder lillagde samma förmåner, som blifvit andre debitei ingsmän föruntjade och af dem åtnjutas, samt, enligt hvad Utskottet inhemtat, skeppsorabudsmannen vid Stockholms sjömanshus, der någon föreståndare ej finnes anstäld, utan hvars angelägenheter handhafvas af en serskild direktion, verkställer uppbörden och redovisningen af det i sjömanshusets rulior intagna sjöfolks kronoutskylder, hvilket blifvit af Freese under bans tjenstetid sedan April månad år 1843 fullgjordt, anser Utskottet skeppsombudsmannen vid Stockholms Bik till R, St. Afd. 4 Häjt. 6 42 Bevil/nings-Utskotlets Betänkandej AT:0 g. sjömanshus, hvars befattning är af alldeles enahanda egenskap med den, som åligger de i rikets öfriga sjöstäder befintliga sjömanshus-föreståndare, böra, lika med dessa, tillerkännas samma förmåner, som äro andra debiteringsmän förunnade och af dem åtnjutas, för hvilket ändamål nödigt tillägg blifvit i 136 § af förslaget gjordt. § 137.
Maj:t sålunda framställda förslag är, enligt hvad Stats-rådsprotokollet utvisar, hufvudsakligen löranledt deraf att, sedan de beväringsskyldiges antal inom riket småningom betydligt ökats och än mera sedan bevärings-öfningarne utsträckts från 1 till 2 år och följaktligen måste fortgå i två omgångar årligen, det befunnits olämpligt och tillika för Arméens befäl för mycket betungande att, såsom nu, fortfarande exercera icke allenast den henne tilldelade talrika bevärings-styrka, utan äfven den till Flottan hörande sjöbeväringen, hvadan det blifvit nödvändigt att vara betänkt på särskiljandet af de vid de olika vapnen beväringsskyldiges öfningar och att söka ställa dem så, att framdeles endast Arméens beväring komme att vapenöfvas af Arméens befäl. Att sjöbeväringsmanskapets vapen-öfvande i stället öfvertoges af Flottans befäl, kunde väl synas lämpligt och naturligt; men deremot uppställde sig dock allvarsamma svårigheter, i afseende hvarå Departements-chefen erinrat, hurusom, då Flottans exercis-anslag endast i ringa mån medgåfve att medelst kommendering å rikets egna örlogsfartyg bibringa öfning i yrket åt Flottans befäl, det vore i högsta måtto angeläget, att både Officerare och Under-oflicerare kunde hädanefter likasom hitintills hafva tillfälle att, genom anställning såväl å främmande nationers krigsskepp, som å enskildes fartyg, förvärfva ökad sjömanna-erfarenhet.
Antogs, med den förändring, att böterna, utom ansvar för sabbatsbrott, bestämmas till tio r:dr b:ko för bränvins-bränning å sönoch helgedagar, med hvad redskap som helst. Äfvensom Ståndet godkände Utskottens yttrande, i anledning af herr Gustafssons motion, angående Stockholms burskap-egande traktörers beskattning. Ärendets behandling fortsättes uti eftermiddagens plenum denna dag. S. D. Vid fortsatt föredragning af Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande JN:o 2, i anledning af gjorda anmärkningar vid betänkandet N:o 1, angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i jjjinut försälja bränvin, äf - Prot.-utdrag den 5 Juli 1848. 507 vensom för beskattningen dervid, frånträdde Ståndet dess i anledning af det i Utskottens betänkande N:o 1, intagna förslag-, till förordning om försäljning och transport af bränvin, fattade beslut, ansåg förslaget till författning eldigt utlåtandet N:o 2, böra läggas till grund för besluten, och gillade 5 och 6 artiklarne af författnings-förslaget i utlåtandet N:o 2, med förändring af tids-bestämmelsen uti 66 § till likhet med Högloft. Ridderskctpet och Adelns beslut, enligt protokolls-utdraget N:o 378. S. D.
Man torde höra betrakta, att då det är fråga om penningar, så är det fråga om olika intressen för olika personer, och att Banken dervid, såsom en persona moralis, äfven har sitt intresse. Det kan vara fråga om Statens intresse och om den enskildes, som kan ingå a transactioner med Staten. När del är fråga om Bankens enskilda intresse, så hör man blott öfverväga, hvad som för Banken är fördelaktigast; huru Banken med minsta kostnad kan få silfver lill förstärkande af sin metalliska cassa o. s. v. Så vidt jag förstår, sker detta lättast, såsom hittills, genom contracler ifrån större handelshus, hvilka erhållit ett penningeförskott, för all sedermera framdeles leverera silfver. Förhållandet är nemi., att om man antager en tidrymd af 10 månader, under hvilka förskottet är löpande, och säkerhet är ställd derför, alt vid coutract-tidens slut leverancen är fullgjord; sä har leverantören med säkerhet åtminstone (5 månaders frihet att använda det erhållna förskottet i sin rörelse, och då man vanligen beräknar, alt en sådan rörelse bör gifva minst 10 proc. i avance, så har han på den tiden åtnjutit i förskott för hvarje r:dr H:br b:co omkring 6 sk., och till leveranstidens utgång har han möjlighet att äfven utan någon förlust och kanske med någon vinst leverera silfret i Banken. Det förskott Banken utgifver, är, så vidt jag förstår, ingalunda anslaget i ullåningsväg pä annat sätt. Det är således ett räntelöst capital för Banken. Banken förlorar ingenting pä det utgifna förskottet, och skillnaden är endast den, alt Banken, då silfret är inlemnadl, fick utvexla silfret till sam ma [iris, som del hade erhållits. Derföre hade jag trott, alt det lindrigaste villkor för Banken vore den af mig förordade utvägen; hvaremot all annan utväg, hvarigenom silfver i Hamburg eller utrikes ort är deponeradt för Bankens räkning, ovillkorligen skulle belasta Banken med transportkostnader, och åtgärden är således icke den förmånligaste för sjelfva Banken. Om man nu betraktar frågan ifrån åsigten af det allmännas intresse, så "är det väl egentligen alt bibehålla förtroende för Bankens förmåga att betala.
Hvarje ålder har sina hvarken föräldrars, lärares, kamraters eller behof och sin uppfattningsförmåga, och det, partichefers bifall eller klander bör vara behvaröfver jag grät, då jag var sexton år, gråter stämmande för er, förr än ni själf känner i jag ej öfver nu, men jag erkänner gärna och ert inre, att ni med full öfvertygelse kan vara med tacksamhet, att det den gången grep mig. med därom. Föräldrars och lärares votum Hör ni andra meningar om de ting, ni behar icke så afgörande makt nu, som det förut undrar — eller ej tycker om, så hör noga haft. Kamraternas meningar och åskådningsefter och öfverväg, hvad som blifvit sagdt, sätt ha ett stort inflytande och partiledare en men apa icke strax efter alla. Man hör utomordentlig. Så snart en ung man blir så väl på klangen, om ett yttrande komvuxen, ja, redan långt förut, blir han vanlimer direkt eller blott är en genklang, och gen fångad af något parti, stämplad med dess att repetera dessa dussinmeniugar gör hvarfabriksmärke och är sedan icke en fri mänken klokare eller bättre. En sak ville niska längre. jag framför allt råda er till; när ni först har I stället för att en ung man länge och i låtit er röras af något, vare sig det gäller stället borde leta sina vägar själf och med förståndet eller känslan, så sök att göra klart hjälp af sitt eget förstånd och sin egen känsla för er själf, hvarför det gör intryck på er. göra sina egna upptäckter, sina egna misstag Allt, som verkligen får makt öfver oss, har och sina egna andliga eröfriugar, så följer en sanning till grund, och det är denna sanhan nu med kompaniet och tänker och känning vi skola göra klar för oss, så att vi ner efter de lagar, som chefen utdelar. Hvart kunna gifva andra människor skäl för våra Dessa skäl och bevis äro vår och ett af de partier, i hvilka vår moderna åsikter. tid är splittrad, är egentligen ett slags frälsprivata armé, de enda vapen, med hvilka vi ningsarme. De betrakta hvart och ett sitt kunna bevara vår själfständighet, och med program som det enda saliggörande. De fånga hvilka vi kunna möta andra.
Artiklarna /eö7/, ost, smör och fa/gtillhöra de oundgängligaste lifsförnödenheter, och hvarje lullafgifi på dem är en beskattning som hårdast drabbar den stora massan af arbetsklassen. Detta är numera en så känd sak, att det för öfrigt ej bör betviflas, att pluralitetens intresse i afseende härå skall finna nitiska försvarare inom Utsk.; och jag begagnar således i detta hänseende blott i korthet motionsrätten, att föreslå det import-tullen å dessa artiklar, då den icke lärer kunna alldeles borttagas, hvilket enl. min öfververtygelse vore det rätta, åtminstone må nedsättas till hälften mot den nu gällande. Hvad lefvande kreatur angår, så är deras transporterande redan så dyrt, då det måste ske sjövägen, att kostnaden derför borde utgöra ett tillräckligt skydd, hvarföre jag föreslår, att sådana få tullfritt införas här, på samma sätt som numera är tillåtet i England. Med den underlägsenhet, hvari vår boskapsskötsel och hästafvel ännu befinna sig, blefve det också kanske framför allt jordbrukarens egen fördel, om ännu under några år en lättad tillgång på lefvande kreatur minskade behofvet af slagt inom landet, hvaraf ladugårds-afkastningen i öfrigt skulle vinna. Hudar är likaledes en af de första nödvändighets-arliklar, serdeles i vårt klimat. Beskattningen på dem har fordom varit billigare, hvarföre jag föreslår nedsättning deraf till hälften af det nnvar. beloppet. I afseende på ingen artikel synes våra tull-lagstiftare hafva mindre insett landets verkliga fördel, än i afseende på artikeln jern, nemi. stångjern. Det är bekant att det svenska jernet, för sin godhet till vissa behof, är en nödvändighetsvara på den utländska marknaden, och betalas vida högre, stundom mer än dubbelt emot det Engelska, som likväl lill vissa ändamål, der icke en speciel kemisk beskaffenhet hos varan erfordras, kan vara lika användbart.