Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nyttan af väl ordnade Lif-försäkrings-anstalter kan dock antagas vara jemväl här i Riket tillräckligt insedd, enär utländska sådana anstalter, hvilka, ehuru vanligen beräknade icke blott på ömsesidig garanti för den summa, som vid hvarje delegares död skall utbetalas, utan äfven derjemte på vinst för deni, som tillskjutit grundkapitalet, redan länge funnit det med sin fördel förenligt, att inom Sverige hålla och aflöna agenter, flitigt begagnas af Svenska medborgare, oaktadt premierne i dessa inrättningar vanligen äro dyrare och fördelarne, till följd af flera omständigheter, hvaribland en lägre räntefot är af väsendtlig vigt, vida ringare, än de för ‘delegarnes båtnad hofde vara. Anlitandet deremot af en inom fäderneslandet inrättad och till en början af Staten garanterad Lif-försäkrings-anstalt, i likhet med den år 1842 i Danmark bildade, skulle åter ega 160 Expeditiuns-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o !) i. företräde ej allenast i enskildt hänseende, genom den lindring i premier, som med härstädes gällande penningeforhållanden bör kunna vinnas, utan ock för det allmänna, såmedelst att de kapitaler, hvilka i annat fall till främmande länders Lif-försäkrings-anstalter utgå, stadnade inom Riket och der blefve användbara till produktiva ändamål. Och få Rikets Ständer fördenskull i underdånighet anhålla, alt E. K. M:t läcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om inrättande af en Svensk Lif-försäkrings-anstalt under Statens garanti. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 Augusti 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1834. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den 4 Aug.' — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående stämpling af Spelkort och afgiften derför. (Bev:s-Utsk:s Bet:de N:o 12 och Mern.
Den siste värde talaren, Hr Ehrenheim, har re dan besvarat den framställning af Frih. Åkerhjelm, med anledning af hvilken jag begärt ordet. Hr Ehrenheim säger nemi. att han aldrig tänkt sig dessa medels ingående till statsverket på annat sätt än genom frivilliga tillskott. Om det nu blir tillkännagifvet inom de orter, som hafva fördel af denna jernväg, att dylika tillskot t böra ega runi för jernvägs-anläggningar, sä visar sig tydligen, huruvida beliofvet af denna jernväg är nog starkt för att åstadkomma målet. Detla är sättet att uttala opinionen. Kassans anlitande är vida säkrare mätare af opinionens värde än skrifvandet af brochure!- och artiklar i frågan, då det gäller att befrämja industriella företag. På detta sätt anser jag således, att man bör hopsamla medel; och att upgifva någon beskattningsniethod liar jag redan vid föregående tillfällen ansett oriktigt; och tror äfven nu alla andra sätt olämpliga, utom det, som upträder i forin af frivilliga bidrag. Frih. Åkerhjelm har dessutom anmärkt att vid sista riksdagen förekom en sainmanbindnings-bana i jernvägssyslemet uti det framlagda jern vägsförslaget, nemi. melian Halsberg och Orebro och den norra stambanan, och att, då denna fråga var före, jag icke befanns antecknad som reservant. Jag ber att med anledn. häraf få yttra, att det är något helt annat att anse att en bana bör byggas i en annan riktning och, då detta icke eger rum. yttra sm lifver, huru stor summa dertill skall användas. Det var i detta hänseende, som jag icke var antecknad som reservant. Jag har alltid varit af den åsigten, att. enskilde borde i detta fall bidraga; och denna åsigt har jag städse i Utsk:t uttalat, men då var icke annat i fråga än votera anslagsbeloppet för en dylik bana. Hvad nu södra och vestra stambauan beträffar, så. var minoriteten af den åsigt H. V. 31 32J
Kopparbergs Län Johan Erssons underdåniga ansökning, om Hemmanens förmedling i HySocken och om jDal-Elfvens upprensning. 6:0 .— den 18 Februari 1813, uppå Riksdags Fullrnägtiges ifrån Östergöthland Jöns Nilssons och Jöns Isacssons underdåniga ansökning, om delning af Göstrings Härads Allmänning. 7'.o — den 18 Februari 1813, uppå Kiksdags Fullmägtigens från Östergöthland Anders Anderssons underdåniga ansökning, om delning af Åkerbo Härads Allmänning. 8:0 — den 28 Maj 1813, uppå Riksdags-Full mägtiges från Gottland underdåniga ansökning, att efter Markegångspris få lösa de Roma Kloster och Wisborgs Kongs-Ladugård tillslagne Rentedagsverken. Af den 27 Juli 1813, uppå Riksdags-Fullmullmägtiges för Leksands, Gagnefs, Torsångs och Hedemora Socknar underdåniga ansökning, om befrielse från Mantals-penriingars utgörande i Kol till St. Kopparbergs Bergslag. jo:o den 14 September 181 3 i uppå Riksdägs Fullmägtigens från Wadsbo Härad i Skaraborgs Län J/ars Larssons underdåniga ansökning, rörande skjuts för Ernbetsoch Tjenstemän vid Götha Canal. 11:0 den 21 September 1813, uppå Riksdags Fullmägtiges ifrån Dalsland Erik Paulssons och Anders Erikssons underdåniga ansökning, .om befrielse från skyldigheten att vid Gästgifvaregårdarna hålla Vagnar för ett par hästar. 12:0 den 6 September 1814, uppå Riksdags Fullmägtigens för Snäfringe Härad i Vestmanland Olof Olofssons vid J809 års Riksjs, dag gjorde underdåniga ansökning, att de Hemmansägare inom berörde Härad, hvilkas Rentor äro på Landshöfdingens i Vestmanland
Enligt Utskottet meddelade protokolls-utdrag af den 13, 18 och 28 nästlidne Juli samt den 4 innevarande månad är berörde Memorial återremitterad t af Borgare-Ståndet, men deremot bifallet af de tre öfriga Riks-Stånden, med följande, af Preste-Ståndet beslutade samt, efter inbjudning från detta Riks-Stånd, af Riddorskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gillade tillägg, nemligen: ”hörande det här ofvan föreskrifna förhållande återställas så snart sjöfarten efter det utländska lånets indragning blifvit öppnad;” Och då i frågor af beskaffenhet sorn den förevarande tre Riks-Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer Borgare-Ståndets återremiss icke föranleda till någon åtgärd. Stockholm den 14 Augusti 1860. Banko-Utskottets Memorial N:o 36. IV: o 36. Ank. lill Exp.-Utsk. den 16 Äng. 1860, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Rihs-Ståndens beslut öfver Memorialet N:o 32. Yid pröfning den 4 och 8 innevarande månad af Utskottets Memorial N:o 32, hvari Utskottet i ll:te punkten framställt åtskilliga förslag till föreskrifter att införas uti Usta, 2:dra och 3:dje Artiklarne af Banko-reglementet, hafva Riks-Stånden, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag, fattat följande beslut:
N:o 38. om anslag till ett fyrtorn å klippan Bonden; af Herr Staaff, N:o 59, med förslag, alt vid alla de lotsstationer, der lotsärne måste uti öppna sjön möta fartyg, lotsarne mätte på Statens bekostnad förses med ändamålsenliga däckade båtar, en eller flera, alltefter stationernas betydenhet eller lotsarnos antal; af Herr Boman, N:o 41, om anslag till nybyggnad af läroverkshus lör högre elem enta r-läro verket i Fahlun; vid hvilken remiss ett yttrande af Herr Gahn, Gottlieb, åtföljer; af Herr Grenander, N:o 43, om pension till Brigad-läkaren Psilanders döttrar; af Herr Schenström, N:o 44, om anslag till skolorna i Köping och Nora; vid hvilken remiss ett muntligt anförande af Herr Schenström åtföljer; af Herr Renström, N:o 45, om anslag till Chalmerska Slöjdskolan i Götheborg; vid hvilken remiss åtfölja afgifna yttranden; af Herr Hjertström, N:o 46, om anslag tilt hamnanläggning vid Grenna; vid hvilken remiss åtfölja yttranden af Herrar Wahlbom och Sundblad; af Herr Staaff, N:o 4 7, om lån och anslag till en brobyggnad öfver Umeå eif; af Herr Staaff N:o 48, om anslag till uppgifna väganläggningnr i de norra orterna, uti hvilken motion Herr Carl Rinman instämt; af Herr Staaff, N:o 49, om anslag till utvidgande af högre elemenlar-läro verket i Umeå; al Herr Grdä, N:o 62, med framställning, att Stats-Utskottet måtte, i samband med behandlingen af den ordinarie Stats-regleringen, företaga behandling al den extra, så alt hvarje bufvudlitel kommer att omfatta icke blott de ständiga, utan äfven de för en gång, eller för viss tid utgående anslagen, samt att undantag endast må ske för de fall, då sakéus beskaffenhet eller annan giltig orsak dertill kan föranleda; Prot.-Utdrag den 26 November 1859. 77 af Herr Carlsson, N:o 64, angående anslag till uppförande af ett nytt hus för elementar-läroverket i Söderköping; af Herr Bäcklin, Nio 66, angående inlösen al Riksgälds-kontorets sedlar, till ett belopp af 51 Riksdaler; af Herr Widell, N:o 67, med förslag, att Rikets Ständer ville för sin del medgifva, dels alt de i Marstrand belägna, Kongl. Majit och Kronan tillhöriga bus och tomter,
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att pröfningen och afgörandet af BancoUtskottets Utlåtande N:o 82 angående grunderne för Bankens lånerörelse, skulle uppskjutas, intilldess Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande jemkningsförslag blifvit af Rikets Ständer afgjordt. Ropades Ja och Nej. Friherre Bojej Ludvig: Majoriteterna råda vid voteringarne, men ej på hvars och ens rätt att yttra sig. Emellan den proposition Herr Grefven och LandtMarskalken 49 H. 14 2 10 Den 13 November f. m. sist gifvit oss och den jag begärt, är stor skillnad. Jag vill visserligen icke blifva beskyllad för att vara envis, men jag måste yrka den proposition jag redan begärt, och anhålla om votering derpå. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: För min del skulle jag önska, att Herr Grefvens och LandtMarskalkens första proposition blefve, att frågan om lånerörelsen måtte hvila, intilldess Rikets Ständer erhållit kännedom om jemkningsförslaget i afseende på realisationen. Att uppskjuta afgörandet om lånerörelsen, intilldess jemkningsfrågan blifvit afgjord, deruti ser jag stora vådor; inom de andra Stånden finnas många fiender till realisationen. Hvilka motioner inom dessa Stånd kunna väckas för att lägga hinder i vägen för afgörandet af JemkningsBetänkandet, är ingen i stånd att förese. Jag anhåller derföre, att Herr Grefven och LandtMarskallen ville förnya sin första proposition. Om Ridderskapet och Adeln bifaller densamma, har man alltid tillfälle, då JemkningsBetänkandet inkommit, att afgöra, om något ytterligare uppskof är nödvändigt, eller icke. Friherre Boje, Ludvig, förenade sig med Grefve von Schwerin. Herr Tham: Jag är ej alldeles nöjd med den proposition Grefve von Schwerin sist föreslagit, ty derigenom skulle vi blott Den i3 November f. m. 211 erhålla nya anledningar till uppskof och till onödiga öfverläggningar härstädes.
Prot. 1834■ 6 Sami. 1 Afd. 7 12:te Häftet. 5 o Banco-ZJtskottels Utlåtande N-o 16. af Bankens innehafvande Stats-Obligntioner, gjorde anmärkningar, får Utskottet meddela, dels alt, då Utskottet, under pag. 35 i Betänkandet Nio 6, uppgifvit, huru i allmänhet, och under Silfver-utvexlingens ostörda gång, Bankens räntevinst kommer att användas, men förevarande punkt afser möjligen inträffande serskilde förhållanden, eger någon motsägelse icke rum emellan detta moment och Utskottets, under förstnämnde pagina, gifne tillstyrkan; dels ock, att, då ett stadgande, hvarigenom Banco-Styrelsen antingen förbjöds alt å utrikes ort försälja nämnde Obligationer eller ock ålades att allenast å utrikes ort dem afyttra, icke synes leda till något ändamål, men möjligen till skada för Banken', genom det hinder, som dymedelst lades för Banco-Fullmägtige, alt berörde Obligationer försälja, på sätt i hvarje serskildt fall kunde finnas lämpligast, har Utskottet ej kunnat tillstyrka några närmare bestämmanden härom i öfverensstämmelse med den ena eller andra åsigten. Sedan Utskottet, redan i det föregående, sökt ådagalägga nödvändigheten alt, vid ordnandet af Rikets Ständers Banks rörelse, icke för några förhållanden, af hvad beskaffenhet som helst, beröfva Banken rättigheten att kunna minska sitt rörelse-capilal, om och när dess egen ställning sådant fordrar, men Utskottet tillika visat att, efter allt förutseende, icke någon för näringarne skadlig minskning af Bankens rörelse-capital rimligen är att befara af de i förevarande punkt föreslagne utvägar till proportionens bibehållande, kan Utskottet icke heller frångå sin i sista momentet gifne tillstyrkan, att Bankens utlåningar må kunna minskas eller inställas, derest sådant skulle af behof påkallas, helst Bankens förtroende, efter Utskottets omdöme, i hög grad hvilar på bibehållandet af denna grundsatts.
Majits nådiga befallning, får Domkapitlet härmedelst i underdånighet afgifva det utlåtande, att då emeriti-kassan, som till följe af vid nästföregående års slut gjorda inbetalningar och under samma är upplupna räntor, vid 1863 års början hade den af herrar Revisorer uppgifna kontanta behållning, blifvit, såsom af räkningarne synes, tillgodoförd ett räntebelopp under året af icke mindre än 1,959 Ridr 75 öre, hvilket utgör ränta icke allenast på det utlånta kapitalet, 25,750 Ridr, efter 6 procent, samt det i Filialbanken deponerade beloppet af 4,000 Ridr, efter 5 procent, utan äfven för hela räkenskapsåret, efter samma procentberäkning på 4,295 Ridr utaf de såsom kontant behållning vid årets början upptagna 5,159 Ridr 9 öre, Domkapitlet icke kan annat finna, än att emeriti-kassans tillgångar, enligt den af herrar Revisorer i anmärkningen uttryckta önskan, icke allenast »i någon mån gjorts för kassan fruktbärande», utan ock, så vidt sig göra låtit, vunnit all den förkofran, som skäligen kunnat väntas, helst då, såsom kändt är, ränteinbetalningarne icke alltid ske vid räkenskapsårets utgång, utan till en del först inpå det kommande året. — Beträffande det af Revisorerne upplysta förhållandet, att ännu vid räkenskapsårets slut ett kontant belopp af 4,560 Ridr 5 öre finnes i räkningen upptaget, synes af räkenskaperna, att en summa af 4,500 Ridr just den sista dagen af året blifvit af Wisby stads Sundhetsnämnd enligt kontrakt till Byggnadskassan inbetald och samtidigt till emeritikassan öfverflyttad såsom afbetalning af dess skuld, hvaraf det stora kontanta beloppet vid årets slut, som således icke under året innelegat och varit ofruktbart, lätteligen förklaras; och visar det sig af nästföljande årets räkenskaper, att största delen af dessa medel under samma års K - 352 - början blifvit dels utlånta mot 6 procents ränta, dels i Filialbanken deponerade ocb således, såvidt möjligt varit, gjorts för kassan fruktbärande.
Det är mer än sorgligt, att så många tagit denna stränga väckelsepredikan mot ett ohelgande af äktenskapet för en predilcan mot äktenskapet, ty denna förvexling af vrångbild och idé svarar med bedröflig tydlighet på frågan: hvarför har Tolstoi skrifvit en så- dan bok? Denna bedröfiiga förvexling visar äfven grundorsaken till, att så många tusenden af män och kvinnor anse det för en likgiltig sak, om maken står på samma religiösa (eller irreligiösa) ståndpunkt som makan och tvärt om, » ty », heter det, » hvar och en kan ju få behålla sin mening. » J a, om det blott är en mening, hvarom det gäller, då vore det för husfredens skull äfven tämligen likgiltigt, ty den ena parten skulle då lätt draga den andra på den sidan, där köttets evangelium predikas. Men ett är att hysa meningar, och ett annat är att lefva i en högre och renare lifsgemenskap, ty denna senare kräfver att man i allt vandrar som om dagen, och att äktenskapet hålles heligt äfven af makarne inbördes. Sådana verkligt äkta makar taga ej denna instiftelse » blot til lyst »; de veta och känna, att däri äfven finnas kors, som blott en helgad kärlek kan med enade krafter bära fram till målet. Kristna makar tro på det ord, som visat oss, att allt på jorden blef genom synden likt en krossad spegel, och att ingen mänsklig lycka är fullkomlig, intet mänskligt förhållande fritt från brister. Men de veta tillika, att ur en tuktad sinlighet kan ett heligt sinne utvecklas, genom de medel och på den väg, som samma ord lärt oss, och hvarom jag här ej närmare behöfver skrifva, då jag talar till en läsekrets, som emottagit dop och kristlig undervisning. Dock, ett må här sägas: ve den unga kristna kvinna, som ej ser sig före, utan tager en man af samma art som Tolstoi här framställt till vårt påseende, och hvars drag — liksom hans hustrus — vi, sorgligt nog, alla känna!
Men jag vågar öppet uttala den öfvertygelsen: att denna vigtiga fråga icke hlef från början framhafd på rätter väg; att den hade bordt behandlas af Ekonomiutskottet i ett sammanhang med frågan om inre näringarne; att måhända auctorlig ömtålighet obemärkt blandade sig i discussionerne; att säkerheten om seger vid voteringarne måhända afvände uppmärksamheten från den svaga, men äfven väl läntänkande minoritetens andraganden. Mine Herrar, med förtröstan till edert öfverseende och eder omisskännelige Fäderneslands-kärlek, framträder jag ånyo på en vädjobana, som af mången redan anses oväldig att beträdas af andra ändem, som drifvas af enskildt intresse eller som ej ännu hunnit rena sitt förstånd från inverkan af läror, dem man behagar kalla forål - Den 17 December e. m. 201 drade, och till hvilkas bekännare man på sin höjd värdigas nedsänka en medlidsam blick från de upplysningens höjder, derifrån man i förnäm sjellförnöjelse nedskådar. Jag yrkar ej fjättrars läggande på näringarne, utan tvärtom deras lossande ur de fjättrar, som ännu trycka dem. Mea jag yrkar att man dervid må framfara i naturlig och ändamålsenlig ordning, att man ej af nit att hastigt komma till målet må välja afvägar, som leda derifrån; och att man ej, misskännande värdet af den konstflit som redan finnes i landet, istället att räcka den en skyddande hand, må stöta stålet i dess barm, under försäkringar att sådant sker så väl för landets som för konsternes egen förkofran. Jag går med gladt sinne, dock utan förmätenhet ånyo i striden för denna sak, den jag anser sann och vigtig för det allmänna. Jag låter mig ej afvisas genom Stats-ekonomiska magtspråk, ej förvillas af ögonblickets snart öfvergående vinstberäkningar; men tager gerna emot all tillrättavisning, då den grundas på sanna Statsekonomiska, af erfarenheten bepröfvade grunder, ej på prunkande grundlösa theorier.
På dessa skäl afstyrkes i underdånighet nådigt bifall å ifrågavarande förslag. På det imellertid någon skillnad i afgifter må äga rum imellan de gröfre och finare slagen af valkade ylleväfnader, och då erfarenheten hittills visat, att bredden å de förra vanligen icke öfverstiger 9 qvarter, hvilket deremot är förhållandet med finare väfnader, hemställes, att efter sådan grund skiljaktiga tullsatser må bestämmas sålunda, att afgiften för valkade ylleväfnader, till och med 9 qvarters bredd, biifver 1 r:dr 16 sk , samt för dem, som i bredd öfverstiga 9 qvarter, 1 r:dr 32 sk. per skålpund. Med Zink, lula nego och spiauter. Ångpannor. Ågg. Litt. H. Kongl. Mcijtts Nåd. Med bibehållande af nuvarande införselstull för oarbetad zink torde, likasom vid artikeln bly blifvit föreslaget, den arbetade varan böra klassificeras uti »omålad och olackerad», derå den för arbetad zink i allmänhet hittills gällande införselsafgift synes kunna bibehåRas, samt i »målad eller lackerad», hvarå, med afseende å dess högre värde, sagda afgift torde böra antagas till samma belopp, som för målade eller lackerade blyarbeten föreslagits, nemligen 6 sk. skålpundet. Då för ångmachiner är stadgad en införselstull af endast 10 procent af värdet, synes den för ångpannor till 20 procent bestämda skäligen kunna nedsättas till 15 procent. Till vinnande af likstämmighet med norska tulltarifen, torde införselstullen å ägg, nu utgörande 2 sk. skålpundet, kunna jemkas till 1 sk. 4 rst. 1 de delar, hvaruti ändringar icke här ofvan blifvit i underdånighet föreslagne, hemställes, att bestämmelserna i 1845 års taxa må bibehållas.
Detta kan låta sig göra och göres ofta på sådana ställen der befäl är tillstädes och en större styrka är samlad; men om man icke har pålitligt befäl tillstädes på hvarje arbetspunkt, när sådan bön skall göras, hvilket är omöjligt t anseende till arbetspunkternas spridda läge, är mycket att befara att en sådan föreskrift stundom komme att ge anleda. till hädelse i st. f. andakt. Gudstjenst bör ega rum, der så lämpligen sko kan; men att utfärda detaljerade författn:r derom, fruktar jag icke är rätt; ej eller tror jag att en sådan förfaltn. skulle komma att efterlefvas. Utsk. säger slutligen ratt Utsk. saknar nödig kännedom om förhållandenan, och detta, tror jag, är det sannaste Utsk. har sagt. lag uprepar, att II. St., en), min åsigt, innan de afgifva ifrågavartde skrifvelse, böra vara fullt förvissade om behöflighetcn och lämpligheten af de deri begärda föreskrifter; i annat fall uptattes K. M:s tid onödigtvis och R. St. nedsätta derigenom sin egen värdighet, hvilket bör undvikas. De största fienderna till sedlighet och ord ning vid allmänna arbeten äro utan tvifvel lönnkrngarne, och dessa motarbetas bäst genom sockennämnderne och tillförordnande af länsmän, som ega verkställande makt och rätt att ögonblickligen ingripa i denna olagliga handtering. Arbetslöshet är också en af de mäktigaste orsakerna till oordningar. Arbetsbefälet har lil II. " 23 354 Den 11 Februari. icke något annai band på arbetaren än alt upsäga honom från arbetet, när han icke upför sig ordentligt. Det är just närtlera arbetare blifvit från arbetet skiljde, när de återfått sina prestbetyg, och skola afgå från orten, som dordningar mest upstå, ty då har man vidare intet band på deni och känner deni icke hvarjemte medvetandet derom gör dem djerfvare. Detta kan endast förekommas genom en vaksam polis, samt genom sockennämndens och arbetsbefälets öfverensstämmande verksamhet.
Ty han bjuder de orena andar med väldighet, och de lyda honom. Och hans rykte gick straxt allt omkring i Galilee gränsor. Och de gingo straxt utu Synagogon, och kommo uti Simons och Andree hus, med Jacobo och Johanne. Och Simons svära låg sjuk i skälfvo; och straxt sade de honom om henne. Då gick han till och reste henne upp, och tog henne vid handena; och i det samma öfvergaf skälfvosjukan henne, och hon gick sedan och tjente dem. Om aftonen, då solen nedergången var, hade de till honom allahanda sjuka, och dem som qvaldes af djeflar; Och hele staden var församlad för dörrena. Och han gjorde många helbregda, som kranke voro af allahanda sjukdom; och dref ut många djeflar, och tillstadde icke djeflarna tala; ty de kände honom. Och om morgonen, ganska bittida för dag, stod han upp och gick ut; och Jesus gick bort uti ett öde rum, och der bad han. Och Simon kom efter farandes, och de med honom voro. Och då de funno honom, sade de till honom: Alle söka dig. Sade han dem: Låt oss gå uti nästa städerna, att jag ock der predikar; ty fördenskull är jag kommen. Och han predikade i deras Synagogor, öfver hela Galileen, och utdref djeflar. Och till honom kom en spitelsk man, och bad honom, föll på knä för honom, och sade till honom: Vill du, så kan du göra mig ren. Då varkunnade sig Jesus öfver honom, och uträckte sina hand, och tog uppå honom, och sade: Jag vill, var ren. Och när han det sagt hade, gick straxt spitelskan af honom, och han vardt ren. Och Jesus hotade honom, och sänden straxt ifrå sig; Och sade honom: Se till, att du säger ingom detta; utan gack bort, och visa dig Prestenom, och offra, för din rening, det Mose budit hafver, till ett vittnesbörd öfver dem.