Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, som Utsk. tillstyrkt i och för anläggning af den södra banan. Frih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Uti ett ämne, hvarom redan är så mycket yttradt under föreg:de öfverläggningar, kan icke vara mycket att tillägga. Till och med den bekanta anekdoten 216 Den 1 November e. m. från Norrige hafva vi redan 2 eller 3 gånger fält oss berätlad. Jag citerar detta såsom ett stöd för hvad jag haft äran nämna, att liär finnes ganska litet att tillägga. Jag finnér Hr von Harlmansdorffs yttrande ganska konseqvent, enär han icke vill hafva några jernvägar, och jag påminner mig äfven, att han icke vill hafva några elektriska telegrafer, i hvilket fall intet lämpligare sätt att vinna sin önskan finnes än all splittra meningarna; ty skall något väcka likgiltighet för dessa stora förelag inom fäderneslandet, för hvilka nationens krafter skola uphjodas, är det tvifvelsutan en ensidig riglning och behandling af dessa frågor, icke till förmån för ena eller andra local-iulressel, ulan till nuderiryckande af det stora national-inlresset. Delta har äfven sannolikt varit orsaken, hvarföre Hr von Hartmansdorff önskat, att heldre se en jeruvägsruin i Jönköping än en dylik i Malmö, ty del blir icke annat än en ruin af alltsammans enligt den värde talarens åsigl, och detta kan icke annorlunda förklaras än att han har sinne för del pittoreska, och Jönköping har i detta fall något slorartadt. Ur denna synpunkt ser han saken. Beträffande åter nyttan af dessa jernvägar, så har Hr v. Troil visat, ali, i fråga om jernvägar, början bör ske vid knsterne, dil exporten skall rigtas, men icke inuti landel. 1 fråga om sältet för frågans behandling och afgörande instämmer jag med Hr v. Troil. Jag önskar nemi. a.tt frågan, om anslag skall beviljas lill en eller flere jernvägar, mätte först afgöras, men jag finner att jag förbigått en omständighet, sora bör tilläggas i denna sak.
Domstolen företes, för att i Lagfarts-protocollet intagas; och de köpeeller öfverlåtelse-vilkor, som i det förra äro utstakade, utan att i det senare omförmälas , förblifva således okände både för Domstolen och för allmänheten, Genom erinran om detta allmänt kända förhållande tror Utskottet sig hafva sagt nog till försvar för sin mening om nödvändigheten af undantags-afhandlingars intecknande, ty tillämpningen är så i ögonen fallande, att den ej lärer behöfva framläggas. Att, såsom af någre blifvit yrkadt, endast stadga, att undantags-förmoner böra, för att vara gällande, ovilkorligen intagas i köpe-brefvet, skulle väl trygga undantags egarnes rätt, utan att förnärma nya köpares , hvilka egde tillfälle, hvar efter annan, att af säljarens åtkomst-handlingar inhemta förhållandet; men det af Utskottet åsyftade ändamål vore icke dermed helt och hållet vunnet. Den , sorn gifver försträckning mot inteckning i fast egendom och såmedelst förvärfvar sig panträtt deri, bör nemligen kunna vara försäkrad, att egendomen ej hallar för andra gra - g ZagUtskottets Utlåtande Nio 107. -vationer, än de, som finnas upptagne i vederbörligt gravations-bevisDe betänklig. heter, som äro hemtade fran svårigheten för ålderstigne eller sjuklige personer, att ombesörja ifrågavarande afhandlingars intecknande, och inteckningarnes förnyande, äro, efter Utskottets omdöme, i sig sjelfva nog obetydlige för att ej försvinna, då man besinnar den säkerhet och fördel inteckningsåtgärden medförer och de olägenheter, sorn derigenom undanröjas. Dessutom står alltid den utväg öppen för hvar och en, hvilken sjelf ej har förmåga att vårda sig och sina angelägenheter, att hos Domstolen begära och erhålla god man till sitt biträde.
L8. samt Den 13 September. 479 samt i 978,453 Lisp. torr Räg, beräknad a 12 Lisp. per Tun. nan till ... 81,521. 2; Tillhopa T:r 154,66 r. 30; Hwarutinnan dock tillökning kan winnås derigenom, att flere Landtmän ingä i Husbe. hofs Bränninge.Arrendet, samt dä atffillige till indragning bestämde Lönings Räntor Kronan hemfalla, Kronans Spanmäls behof äter till Garnizons Regementernes Brödkorn m. m. wan. ligen stiger till 22,165 Tunnor oriad Räg och 10,491 Dito oriadt Korn Tillhopa 32,636 Tunnor ärligen som bör anskaffas och pä erforderlige ställen wara att till. aä; Sä äro för Lfwerffottet af Spanmäls. Uppbörden Contante penningar i Staten pä^räknade.
Till frakter från och till länets hamnar äro begagnade icke allenast seglande fartyg, utan ock lastångare, hvilka senare synas efterhand uttränga de förra. Under år 1860 hafva följande ångfartyg gjort turer eller trafikerat dels emellan länets hamnar, dels ock emellan dem och andra hamnar vid Wenern samt Stockholm och Göteborg, nemligen: Carlstad, Wermland, Westergötland, Byelfven, Arvika, Christinehamn, Filipstad, Uddeholm, John Ericson, Clara Elf, Motala Ström, Freja, Oden, Mariestad, Lidköping, Wettern, Säl o boda och Amål; af hvilka de 5 förstnämnde äro passagerarefartyg, och de öfrige egentligen lastångare, ehuru äfven de merändels medtaga passagerare. Hamnar inom länet, i hvilka trafik eller segelfart väsentligen äger rum, äro de vid Carlstad, Christine o hamn, Skoghall, Skattkärr, Norselfven, Borgvik, Låkan eller Seffle vid Byelfven, Hult och Arås. Då karta eller sjökort öfver Wenern ännu icke utkommit efter sista mätningen af sjön, hvilken förrättning afslutades år 1852, och då denna sjö kan, såsom kändt är, stiga eller falla inom ett år ända till 8 fot, är det icke möjligt att annorledes eller mera bestämdt angifva förenämnde hamnars djuplek, än att de vid Carlstad, Skoghall och Hult alltid, äfven vid lägsta vattenstånd, kunnat anlöpas af 10 till 11 fots djupgående fartyg, de största, som befara Wenern, och öfriga hamnar vanligen af 7 och vid högre vattenstånd af 9 fots djupgående fartyg. Utom de här förut uppräknade finnas många mindre hamnar vid Wermlands strand, hvilken i en sträckning, utan att följa landet efter alla vikar och näs, håller omkring 16 mil; men som till eller ifrån dessa mindre hamnar skeppsfart endast tillfälligtvis för någon närboendes räkning äger rum, blifva de här icke upptagne.
Löwenhjelms åsigt om bibehållande af ordet styrelse, som här blifvit anmärkt och klandradt, och hvilket man ansett böra utgå; så uppfattar jag den fullkomligt och skulle i många hänseenden finna mig mycket benägen att understödja denna åsigt, om den för närvar, kunde komma att utgöra föremål för Ståndets öfverläggning. Jag tror alt Hr Rosenblad icke har tilldelat Const.Utsk. vederbörlig rättvisa, då han såsom ett klander emot Utsk. anfört, att Utsk. icke sökt genom förslag till grundlagsförändring åbanebringa en så beskaffad utveckling af ordet styrelse i afseende på departemental-förvaltning, som den af Gr. Löwenhjelm åsyftade. Jag tvekar icke alt uttala det, alt om Const.Utsk. i närvar, ögonblick under vära nuvar. förhållanden och det systeme, hvarpå både representationen och grundlagen nu hos oss är byggd, hade framträdt med sådana förslag, så är det fruktansvärd! att det i Hr Rosenblad hade mött en af dess största vedersakare, och på denna grund får jag säga, ott jag tror Const.Utsk. hafva förfarit så väl det kunnat göra, då Utsk. icke inlåtit sig i ett så beskaffadt förslag. Jag anhåller, alt om en förändring i ordställningen här skall äga rum, Hr von Hartmansdorff ville hafva den godheten att ytterligare utveckla det sista tillägget, hvilket han uppgifvit sig vara benägen att sätta i stället för ordet tjenstledighet, nemi. då depart.chef är hindrad, hvilket förslag jag ville hellre biträda än det förra. Gr. Spens: Jag begärde ordet, egentligen för alt yttra ungefär detsamma som nyss af Gr, Anckarsvärd blifvit anfördt. Jag anser Hr von Hartmansdorffs sednare förslag att intaga orden ”är depart.chef hindrad,” vara vida bättre än intagande af ordet ”tjenstledighet.” Genom detta förslag kommer man åtminstone derhän, att arten af hindret måste införas i Statsrådets prolocoll. I afseende på hvad Gr. Löwenhjelm nämnt ang:de de ansvarige sängliggarne, som, oaktadt de af sjukdom hållas vid sängen, skulle förestå 18 H. 6
Jag fortgår att tillstyrka, det åtminstone 10 §:n afbevillmsförordmn ställes i fullkomlig öfverensstämmelse med den 9 § af samma förordn. d. v. s. upptagande endast af minimi-afgiften för handtverkare m. fl. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag medgifver visserligen, att åtskilliga betydliga förändringar i bevilln:s-förordn. skulle vara nödiga i afseende på beskaffenheten af handel och rörelse, d. v. s. sä väl 9:de som 10:de §§:ne; men för närvar, anser jag icke tidpunkten vara inne, att göra någon förändring härutinnan, emedan jag fruktar, att den förändring, som nu skulle kunna sättas i fråga, icke vore byggd på så riktiga och säkra grunder, att. någon allmännare belåtenhet deraf kunde följa. För att ordna förhållanden i denna väg, fordras en hel hop föreg:de undersökningar och mera på djupet gående beslut, än de som nu kunna komma i fråga, sedan Bevilln.Utsk. redan behandlat ärendet och det för Riks-St:n är föredraget. Jag vågar derföre hemställa, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag och låta bero vid hvad som nu år föreslaget, intill dess en förnyad uppställning kan komma i fråga, som i ett sammanhang behandlar detta ämne, då man måhända skulle kunna lyckas att i detta afseende åstadkomma någon verkligt nyttig förändring. Hr Munck, Bror Gust. Reinh.: Jag tror mig känna att hvarken Hr Aminoffs eller Hr Sandströmers mening, hvilken sistnämnde i förra plenum yttrade sig rör:de denna punkt, har varit att förändra grunderna för ifrågavar. bevilln., utan endast att taga bort klass-indelningen. Inom Utsk. var derom en ganska liflig debatt och med en högst ringa majoritet beslöts, att klassindelningen skulle stå qvar. Jag instämmer i den begäran, Hr 144 Den 12 April e. m. Aminoff har framställt, om klassernas borttagande, endast med bibehållandet af ett minimum.
Af hans säd hafver Gud upptagit Israels Frälsare, Jesum, efter som han lofvat hade; Såsom Johannes predikade Israels folke döpelse till bättring, förr än han begynte. Och när Johannes hade uppfyllt sitt lopp, sade han: Den I hållen mig före, den är jag icke; men si, han kommer efter mig, hvilkens skor jag icke värdig är draga af hans fötter. I män och bröder, Abrahams slägtes barn, och de som ibland eder frukta Gud, eder är denna salighetenes ord sändt. Ty de som bodde i Jerusalem, och deras öfverste, efter de icke kände honom, eller Propheternas röster som alla Sabbather läsas, uppfyllde de dem med sin dom. Och ändock de ingen dödssak funno med honom, beddes de likväl af Pilato, att han skulle dräpa honom. Och när de hade fullbordat allt det som skrifvet var om honom, togo de honom neder af trät, och lade honom i grafvena. Men Gud hafver uppväckt honom ifrå de döda; Och han hafver varit sedder i många dagar af dem, som med honom uppkomne voro ifrå Galileen till Jerusalem, hvilke hans vittne äro till folket. Och vi förkunnom eder, att det löfte som till fäderna gjordt var, det hafver Gud fullkomnat oss, deras barnom, i det han uppväckt hafver Jesum; Såsom i andra Psalmen skrifvet är: Du äst min Son, i dag hafver jag födt dig. Men att han uppväckte honom ifrå de döda, så att han icke skall mer igenkomma till förgängelighet, sade han så: Den nåd, som David lofvad är, skall jag eder troliga hålla. Derföre säger han ock annorstäds: Du skall icke tillstädja, att din helige skall se förgängelse. Ty då David i sinom tid hade tjent Guds vilja, afsomnade han, och vardt lagd till sina fäder, och såg förgängelse. Men den som Gud uppväckt hafver han såg ingen förgängelse. Så skall eder nu vetterligit vara, I män och bröder, att genom honom varder eder förkunnad syndernas förlåtelse;
Men stadens damer voro i ett slags opposition till sina män och desslikes till den stundom ganska förtretliga ”pressen”, som höll ingenting heligt, utan blottade allt, ända intill den ”oskyldiga” örfil, som borgmästarinnan gifvit sin jungfru, och den indragna halfårs-lönen, hvartill fru den och den sett sig tvungen med afseende å allt det sönderslagna porslinet och den bortstulna téskeden. ”Gud bevare mig”, sade doktorinnan till sin intima vän apotekerskan, ”kan du då icke, kära Majken, ha så mycket makt öfver din man att han icke utlemnar sådana blad, der öppna chikaner regna ned öfver de förnämstes hufvuden!” ”Min goda du, jag är icke känd för att utöfva mycken makt. Dessutom kan icke min man förhålla subskribenterna deras oförgripliga rätt. Men du, en så resolverad fru, borde deremot kunna hindra din man från att berätta allt befängdt för kapten Lannerstjerna. Och framför allt borde du hindra honom att lemna in de der anonyma recepterna och promemoriorna, som icke kunna vara af någon annan. Man känner igen vår värde herr doktors elakhet – förlåt, goda du, att jag säger så om din man, men jag bedyrar att jag gret en hel näsduk full, då jag läste om den impertinente ”nye rådgifvarns” dekokt mot extravaganta hysteriska anfall, tillegnad damerna. Om man nu finge ett aldrig så naturligt anfall, kan man ändå icke låta det hafva sin gång, och jag tackar verkligen Gud att, sedan jag blifvit äldre, dessa plågor mindre ofta hemsöka mig.” ”Ja, det är innerligt väl för dig!” utlät sig med en klipsk min doktorinnan. ”Jag har nog hört omtalas hur under 1788 års krig din man hade sådant schå vid disken med utdelandet af nervdroppar, att dåvarande doktorn gaf honom recept på ett sådant slag, som kunde förvaras i öppna ämbar och ösas i spilkum med slef.
M:s svar, afgifvet d. 20 Nov. 1780, lyder sålunda: »K. M. har med Nåd. välbehag uptagit hvad uti en underd. skrifvelse vid sisth Riksdag PresleSt. anfört, ang:de 1778 års Cirkulärbref, och det dermed åsyftade ändamål af barnamords förekommande. Det blir alltid ett vedermäle af PresteSt:s nit för ärbarhet och goda seder. K. M. känner deras dyra ansvar uti denna del, men ock det större och vidsträcktare, som Konunga-embetet åtföljer. När lärare genom undervisning och efterdöme gå sina åhörare tillhanda, bägge skyddas och upmuntras, blir mycket hulpet, men icke allt. Der tager lagstiftningen vid, af alla omsorger den svåraste. Om deruti icke rätta grunder följas, blir den till intet nyttig, ofta obillig, mången till förderf, ingen till uprättelse. Uti 57 Kap. af Mitt Bref hafva lösaktighet och skörlefnad fått .sin rätta stämpel af vanära. Icke kan eller bör straffet derå följa oftare, än lagliga bevis ii ro att tillgå. Om annorlunda hände, om blotta angifvelse!' finge gälla för domskäl, egde samhället icke bestånd, ty allmän säkerhet vore bruten. Icke heller får ett lägersmål dermed bortblandas, hvarom uti Cirkulärbrefvet är fråga; ty efter gerningens moraliska beskaffenhet, verkan på samhället och analogieu med andra lagens rum, måste straff mätas. En häfdad qvinna bär väl inom sig bevis till en förutgången oordentlighet, men ock tillika ett barn, som har sitt lif från en och samma Skapare med alla andra menniskor, och som från första stund af rörelse kräfver hägn och beskydd. Att glömma det sednare för att så mycket strängare förfara - Den 17 Juni f. ra, 389 fara emot den förra, det är både emot religion och Staten. Icke visar erfarenheten, att igenom det förra bestraffningssätt, som PresteSt. vill hafva återställdt, barnamord uti större eller mindre mån uphört, men viii att en häfdad qvinna ansett barnet för sin olycka, och våld uppå ett menlöst lif, för sin räddning.
Af Herr St åhle_, som, med instämmande uti de flere Ledamöters särskilde tan - 105o Lagutskottets Betänkande». ka hvilken uti ProtocollsUtdrag åtföljde Betänkandet: att nemligen Utskottens förslag angående reglering af Grustägts rättigheten emellan väghållnings-skyldige och jordegare, dels icke borde tillämpas inom andre Härader eiler orter, än der en sådan reglering' af. menigheten eller enskilde hos vederbörande påkallas, dels ock att denna reglering icke ovillkorligen må ske hvart Femte år, äfven fästadt uppmärksamheten på den omständighet, att sandtägtsgrafvar finnas, så väl för landet å Städernes jord, sorn. och tvärtom för Städerne på Landets jord, och att det icke vore föreskrifvet huru med sådane borde förhållas; samt af Herr Hjertström, som åberopat sin förut yttrade särskilde tanka, att nemligen den föreslagne undersökningen och regleringen om Grustägtsrattigheten borde ega rum endast då, när den påkalla af en menighet eller tvistande parter, lieldst det eljest lätteligen kunda hända, att en kitslig Kronobetjent, ehuru de väghållningsskyldige och Egarne till marken, der gruset hemtas, sins emellan voro ense om grustägten, togo sig anledning, förorsaka dem flere olägenheter genom klander å grusets beskaffenhet m. m. så framt det blefve en ovilkorlig föreskrift, att regleringen skulle hvart Femte år verkställas, eller förordnandet derom ensamt bero på Konungens Befallnmgshafvandes godtfinnande. Vid f agUiskbii/ts 1'ctänknnleii. lejt
Beträffande samma stambanas ledning genom norra delen af Skåne, har Riksdagsfullmäktige!) från Ckristianstads län Nils Seensson, uti en inom Bonde-ståndet afgifven motion, föreslagit alt denna bana, i sin ledning mot norr, måtte från östra sidan af Finja-sjön dragas till Helge-äns dalgång, hvilken jernvägen komme att uppnå något söder om Wisseltofta kyrkoby och derefter följa i rak riktning mot köpingen Ljungby, hvarest densamma skulle ingå i Laga-å-dalen. Genom en sådan förändring i den af Jern - Sta ts~ Uts ho t tets Utlåtande IS’: o 62. il Jernvägs-kommitléen lillstyikla linie, skulle denna stambana icke behöfva gå i en bugt öfver VVitlsjö till Agghult vid Traheryd, utan i stället få en rak eller i det närmaste midt i landet gående sträckning. Efter anställande af jemförelse mellan Malmös och Helsingborgs företräde, såsom den lämpligaste slutpunkten för rikets södra stambana samt öfverlärlsort lill Danska kusten eller Tysklands hamnplatser vid Östersjön, och efter omförmälande af ej mindre de svårigheter och hinder, som under vinter-månaderna förekomma mot kommunikationen mellan Malmö och utrikes orter, än den Idliga personaloch varu-trafik, hvilken oafbrutet under hela året egde ruin öfver öresund från och till Helsingborg, har, med erinran derjemte om den betydelse staden Landskrona egde i anseende till denna stads utmärkta hamn, Herr F.
Maj-.t, som redan, för detta till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnat Götha Hof-Rätts underdåniga anhållan om förökad t antal Ledamöter , fann uppå nu jemväl förklaradt underdånigt tillstyrkande af StatsRådets samtelige Ledamöter, godt i Nåder antaga det Förslag till Proposition, som i underdånighet blifvit uppgjordt, och befallte, att i likhet dermed Nådig Proposition till Riksens Ständer skulle expedieras, samt dervid bifogas Utdrag af så val detta, som Högsta Domstolens i ämnet förda Protocoll. Ex Protocollo A. H. Hellman. Upp, Den 5 Maj. Uppläst hos Hogl. Riddersk. och Adeln d. 5 Maji ‘HögvÖrd. Prest-Ståndet d. 8 — __ Väilofl. Borgare-Ståndet d. 16 —• __ — Hederv. Bonde-Ståndet d. 8 —1 Riksens Högloft. Ständers Allmänna-Besvärs - och Oeconomie - Utskotts Betänkande , i anledning af Herr Rådmannen G. Kjellanders från Vällofl. Borgare-Ståndet remitterade Memorial9 hvaruti yrkas i att Magi stråt erne uti de Städer , der Landshojdingar residera, mätte återfå den rättighet, sorn de , förr än Kongl. Påbudet den 14 Augusti 1812 utfärdades , innehade3 att kunna meddela Resepass ät inom Staden boende Personer, hvilka sig derom anmäla. Såsom skäl till ett sådant yrkande åberopas i att inskränkningen i detta fall skulle, särdeles för Borgare, som vilja besöka Marknader , medföra flera olägenheter och omvägar, emedan Landshöfdingen , vid saknad kännedom om den Passsökandes Burskapsrätt, dess förhållande med mera , ofta måste infordra Magistraternes utlåtande, till hinder och uppehåll för Sökanden, utom det att Den 5 Maj. 145 att.
Prol. Ucdr. il. 8 >Tula 1834 Fr å 11 W ä 1 lo fl. Borgark-Standet.. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Lag-Ufskottets: Utlåtande JN:o 8i, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Sk i ii veise, med öfverlemnande af Lag-Comite'ens förslag till Allman Civil-Lag; äfvensom öfver väckte motioner, hvilka härmed stå i sammanhang. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Bevillning ^-Utskottets Betänkande JM:oi3, angående stämplade pappers-afgiflen. S. D. Föredrogos & nyo Allmänna-'Besvärs.- och Oeconomie-Utskottets Utlåtanden och Be tänk an den A:o nc), i anledning af väckte motioner, om nedsättning; af de afgifter, smn Svenske och Norrske Cousulerne ega att af Svenska fartyg uppbära ; Återremitterades. N:o 83, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o 3j, rörandeväckt fråga, ej mindre om bestämde föreskrifter för befordringar inom Post-Verket, än ock om behofvet af ny Post-Ordning och Instruciion för Pöst-Inspectorer och Pqst-Förvaltare samt nytt löningssä tt för desse Tjenstemän ; Bifölls.. N:o 84, rörande anmärkningar vid Betänkandet N'o 58, i anledning af motion, om en Författnings utfärdande, hvarigenom lönen för Pastorernes Axljimcter eller Vicarier bestämmes att alltid vara en i denna Författning fastställd del af Pastoratets kända inkomst; Lades till handl ingara e,. 3N:o 85, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o 3o, rörande väckt motion, alt Förvaltningen af Sjö-Ärendena måtte upplösas och dess göromål lill Kongl. Krigs-Collegium öfverflyttas; Betänkandet N:o 3o bifölls.
ArfdaBalken , hvarigenom den skulle blifva så lydande: ’’Hvar, sorn något testamente fått häfver, vare skyldig, i staden inom sex månader, och å landet sist vid det Ting, som infaller efter sex månader, sedan han gifvarens död och Testamentet veta fick thet inför Domaren, att uppvisa; och gifve etc.’’ Om detta varder antaget, försvinner allt behof af det serskildta bevakningssätt, som genom Kongl. Majus Nådiga Utslag af den a6 Augusti 1779 blifvit Herjeådalsboernemed-' gifvet ; och torde Rikets Höglofiige Stän^ der icke finna något hinder att hos Kongl. Majit, derest Lagförslaget varder ij^Nåder gilladt , i underdånighet anhålla om förständigande till Svea HofRätt att, genom sådan Lagförändring, all kraft och verkan af Högstberörde speciela Resolution förfallit. Ibland R. St. Just. Omb.Emb. Ber. d. 4 Nov. 1828* 4g Ibland landsseder, som hafva oskäl med sig, men i vissa orter, af jordegare emot landbönder öfvas och af Domare, genom tillämpning å rättsfrågor dem emellan göras gällande, torde i främsta rummet kunna sättas, att tillträdande landbo icke får, hvarken genom afräkning eller annorlunda, njuta någon ersättning för husröta, eller missbyggnad och vanhäfd, som förra åboen till jordegaren antingen med penningar guld i t ellef bordt, men icke mägtat gälda. I följd af obestämda, eller någon gång alltför vidsträckta stadganden i Landbo-Contracten, måste sådane förhållanden stundom af Domaren godkännas; Och för dylika falt torde något correctiv svårligen kunna eller ens böra i Lagar stadgas; men ofta inträffar, att landbo antingen emottagit hemmanet utan syn, eller, om den blifvit hållen, icke kan styrka, att ersättning för husrötan kommit jordegaren till godo, eller af annan giltig orsak för tillträdande åboen försvunnit; Och som tolkningen af 7 §. i 27 Cap.