Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på de åtgärder, som, enligt Rikets Ständers beslut, åligga Banco-Fullmägtige, för att förbereda allmän utvexling af Silfvermynt från Banken och sedermera, rörande allt hvad sorn kan den beslutade Realisationens fortgång och underhållande befrämja, böra Revisorerne sitt - Utlåtande till Banco-Fullmägtige aflemna, (tillägg i följd af besluten om Myntbestämning och Real i* sation.j) 4 Banco-Vlsh:t Mmnorial, N:o 3 Punkten. Som, efter hvad anfördt är, Revisorernes förrättning vid Banco-Verket egentligen har till föremål, att detta Verk öfverse och att befordra gifna Författningar till en jemn och orubbad verkställighet* så ega icke dessa Revisorer att ingå i någon slags disposition af Bankens medel, under hvad Titel och till hvad behof det ock vara må, utöfver de anordningar* som i g:de och io:dé punkterile omnämnas. Revisorerne befatta sig icke eller med befordringsmål och tillökningar i Sysslor, Löner eller Pensioner; hvarerhot deras förrättning tillhörer, dels alt sjelfve göra erinringar vid härutinnan vidtagna åtgärder och beslut, om de sig dertill befogade finna, och dels att* på inkomne besvär, efterse oell rätta, om någon af Betjeningen skulle vara i dess befordringsrätt förnär skett; upprättelsen likväl aldrig sådan, att någon, sorn till en syssla blifvit befordrad, kan af Revisorerne derifrån removeras. (Jemf. a:dra punkten uti i8a4 års Insiruction.) 4 Punkten. Det ar Revisorerne obetaget, att sjelfve omedelbart hos vederbörande anmäla förseelser, söm de under förrättningen kunnat finna skäl att antingen emot Fullmäglige eller Verkets Embetsman oell Betjening an - Baneo-T]tilus Memorial, N:o 1^2. 5 marka, och anse af beskaffenhet att skyndsamligen böra föranleda till serskildt åtal. (Jemf. 4-de punkten i 1824 åts Instruction.) 5 Punkten.
Solen var då just i nedgående, och gubbens anlete vändt emot vester; hans kala hjessa tycktes ega heliotropens natur och törsta efter det sjunkande eldklotets sista stråle. Först när det var försvunnet bakom Aigales klippor, såg han ned på de församlade. Hans ögon voro stirrande och blodsprängda, hans skägg föll ned som en lång, tofvig hängmossa öfver kapitälen. Han utsträckte sina armar och mumlade: jag välsignar er! Mannen på pelaren var en kristiansk asket, ett bland dessa vidunder af sjelfplågeri, som en missförstådd Kristendom har alstrat i täflan med Indiens förintelse-lärande religioner – en bland dessa själar, som, splittrade in i hjertroten af motsatsen emellan det andligas och verldsligas fordringar, sträfvade att vinna andens fullkomlighet genom att mörda sin natur – måhända en bland dem, som medan de ville utrota sina sinnliga böjelser, tillika funno sin enda räddning i kroppsliga qval emot ett skuldbelastadt samvetes förtärande flammor, och som slutligen uppmuntrades att fortgå på denna bana, att fördubbla sina plågor, att uppfinna det otänkbara, för att öka dem, emedan de hänfördes af den beundrande mängdens dyrkan, af helgonglorian i detta lifvet och hoppet om en högre salighet, om onämnbara fröjder och ofattlig vällust i det tillkommande. Simon pelarhelgonet – så kallades han – var nu vida känd i den kristna verlden. Man vallfärdade från Österoch Westerlandet, för att se honom och erhålla hans välsignelse. Glansen af hans helgongloria blef om möjligt ökad genom en upplysning af Petros, att han, pelarmannen, var en bekännare, en af de få ännu lefvande, som vid den sista förföljelsen under kejsar Maximinus hade hjeltemodigt lidit för sin tro. Hvarifrån han kommit visste för öfrigt ingen, om icke biskopen. Men fyra år, det visste alla, hade Simon tillbragt deruppe på pelarens kapitäl, å en plats af några fots omkrets, med bråddjup rundtomkring, samt dagligen, från solens uppgång till dess nedgång, med vissa uppehåll förnyat sina knäböjningar.
Emellertid är det klart, att formen för StatsUtsk:s Betänk, gjort en discussion öfver sjöförsvaret i allmänhet temligen öfverflödig och jag har icke heller förnummit, att mera än två ledamöter deruti Därmare ingått. Det anförande, som näst före det sista afgafs, afhörde jag med mycken upmärksamhet; det syntes mig röja en sann fosterländsk anda, och om jag finge såsom riktiga antaga alla de praemisser, som i detta anförande förekommo, skulle jag g*enast antaga konklusionerna, emedan för ett land med Sveriges belägenhet ingenting då vore lämpligare än att inrätta försvarsväsendet på det sätt den värde talaren förordat. Men då jag, i likhet med största delen af svenska folket, befinner mig i den VII H. 14 210 Den 8 Juli e. m. olyckliga belägenhet att icke förstå dessa frågor i all deras vidd och djup, anhåller jag vördsamt att få till den värde ledamoten framställa den förfrågan, huruvida icke han anser antagligt, att medan vi förskaffa oss 2 å 3 ånglinieskepp, så kan vår motståndare under samma tid förskaffa sig 4 å 6, o. s. v. i samma proporlion. Den värde talaren har vidare sagt, att om vi för några är sedan hade beviljat de anslag till ÖrlogsFlottan som Regeringen äskade, så hade vi nu, i afseende på vår sjömakt, stått på samma punkt som vår östra granne, och han framkastade äfven den tanken, att vi kunde vara vid godt mod endast vi skaffade oss några fullgoda ånglinieskepp, samt tilläde, att det för oss såsom en folkfattig nation vore vida fördelaktigare att försvara oss med en Flotta, som ej tager i anspråk så manga menniskor som ett landlörsvar.
SSörbemän äro fäljatettö barn ocp bröflarfmingar, få tänge be titt äro; få ccf fpffon ocp befjaö barn. ©en font ttteb fätjareit å fäbernc ffplb är, må bocf ej börba pattä tnöberneå jörb, ej petter ben forn å möbernc ffplb är, panö fäberneS jörb; ocp mare börb ej petter tillåten, ber jörb fätjeS titt börbeman." "3 §." (förfäa punften). 3(r jörb titt annan än börbeman fåtb ocp tmifäa män om företräbc titt börb beraf, mare ben närmare att tofa i börb, forn närmare är att taga arf, afft efter forn t 2 ocp 3 $ap. SlrfbasSklfett fagbt är." SDcp pafme Söt uti unberbåntg ffrffmelfe ben 15 tnnemaranbe månab poö Äongt. 9Jtaj:t anmätt betta beftut. §. 46. SÖt pafma för mår bet beftutat utfärbaube af en författning, pmattgenom för* flaraö, att 7 kapitlet S3pggntngasS3alfen upppört att mara gättanbe. §• 47. Seban, ineb antebntng af 9ltfetö febttafi förfauttabe Stänberö beröm gjorba anpåttau, Äongt. 5D?aj:t t nåber förorbnat en färfftlb ålotntte att utarbeta förftag till itp åottfttrölag ocp titt föränbrab lagfitfttuug t be ämnen, font bcrmeb flobo i offtljafttgt fatnmattpattg, fatnt bemätbe Äomite betta ttppbrag futtgjort, men Äottgl.
Yill således Svenska Folket på dessa platser se andra, än dem, som af egen förmögenhet eller biförtjenster kunna uppehålla sig, måste det gifva löner, som äro tillräcklige för en man att med famille lefva i Hufvudstaden, och i den ställning, hvari han står till andra Embetsmän. Det kan i åtskilliga år måhända lyckas alt finna förmögna män, som åtaga sig så arbetsamma sysslor, och tillika uppoffra deras enskilta förmögenhet, för att lefva under tiden; men dels äro dessa dubbla uppoffringar sällsynta, och dels äro de förmögna icke alltid de skickligaste. I ett så fattigt land som Sverige, måste man dessutom grunda i68 Den 25 September f. m, sin styrka i Embetsväg, såsom i andra liänseenden, på personliga egenskaper, och ej på förmögenhet. Jag tillstyrker således 5ooo R:drs lön åt de ifrågavarande Embetsmännen. Herr Hjerta: Jag ber endast, att få tillägga till hvad jag nyss yttrat, att jag anser propositionen böra delas så, att lönen blir 25oo R:dr, och att taffelpenningar bestämmas till i5oo R:dr. Jag anser delta nödvändigt, på det pensioneringen icke må blifva för stor. Herr Munck af Rosensköldj Eberhard: På samma grunder, som förmådde mig 1815 att göra motion, om den löneförhöjning, (men i sammanhang med en motsvarande indragning af öfverflödiga embeten och tjenster) för penningelöntagande tjenstemän, som blef af Rikets Ständer då beslutad, och sedermera verkställd, får jag nu förena mig med Herr von Hartmansdorff i dess förslag till lönförhöjning för så vigtiga embeten, som de ifrågavarande.
Således skulle en summa af 99 R:dr47 sk. 11 rst. kunna i reda penningar inflyta i upbördsmahnens hand från en enda skattskyldig, och häraf torde man lätt finna, att ganska betydliga summor kunna samlas i upbördsmannens händer. Om han tillgriper dessa' medel för enskild räkning, så upkomma ganska betydliga upbördshalanser, till stor skada för K. M. och Kronan. Allt sådant förekommes genom stadgandet, att kronoutskylderna skola insättas i Banken. Må vi derföre afhålla oss från en förändring, som torde förorsaka en ganska vådlig förökning af upbördsmanna-balanser. Jag tror icke, att Bankens tjenstemän hafva klagat öfver det besvär, som förorsakats dem genom åliggandet att emottaga depositioper af mindre penningesnmmor. BankoUtsIcs städse ådagalagda nit, att förminska antalet af Bankens tjenstemän, må vara huru berömligt som helst, men alt drifva detta nit så långt, att penningeverken i Stockholm blifva blottställda för balanser, eller åtminstone komma att vidkännas större kostnad, till följd af daglig tillsyn å upbördsmännen, tror jag icke vara riktigt. Jag tillstyrker derföre fortfarande afslag å Ulsk:s förslag. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag deremot tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr Printzensköld utgår från den synpunkten, att insättningarne i Banken utgöra kontroll å penningeverkens tjenstemän. Pv’u frågar jag, huruvida icke en tjensteman, antingen penningar till honom allemnas kontant, eller genom en Banko-attest, i allt fall kan utlemna ett qvitto för en icke verkställd inbetalning? Han kan ju lemna ett osannfärdigt bevis, derest icke delta bevis kontrolleras af verkets egen styrelse. Balanser upkomma således icke genom inbetalningar, antingen de göras kontant, eller genom insättningar i Banken; de upkomma 208 Den 14 O k I o b e r f. m. derigenom, ali Kamererare!! ger ett qvitto på penningar, sorn icke blifvit betalda, och på detta sätt åsamkar sig balans.
December 1844 ogillade den lill utbekommande af samma afgift för år 1835 meddelade utmätningsåtgärd, enär afgiften icke nom Ire år från uppbördsårets utgång blifvit för nämnde år affordrad. Då sedermera vid 1844 och 1845 årens Riksdag framställning hos Rikets Siänder blifvit gjord om förändrad beräkningsgrund för båtsmansvakansafgiften af nyrolerad jord inom Blekinge län, ansågo Rikets Ständer det icke kunna bestridas, att påföringen af vakansafr gifter för de nya ordinarie båtsmansrotarne lill ett den verkliga rustningskostnaden motsvarande belopp, så vidt preeskription för en sådan påföring varit öppen, skett i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut, dertill komme, att en dylik beräkningsgrund för vakansafgifter i allmänhet vore stadgad för de rotar och rofeandelar, med hvilka den nya ordinarie soldatoch båtsmansroteringen öfver hela riket redan blifvit tillökad eller ytterligare komme att ökas; hvadan Rikets Ständer väl funno vederbörande rusthållare icke vara berättigade till åtnjutande af den lindring vid vakansafgiftens utgörande, som blifvit föreslagen, men då likväl åtskilliga omständigheter förekommo, som?
Jolisn ^kattsson. för Frösåkers Harad. /sn dansson. för Sollentuna Härad och Danderyd Skeppslag. 1.. 8. dtils /tnclersson. för Kollands,. Wiste och Äse Harad. 1.. 8. petter 8vensson. för Gudhems, Wilske, Wakr ka och Kåkinds Härader. ' L-8, kelu Danielsson, för Konga och Upr widinge Härader. k. 8. ^.Nll. koljsnsson, för -ötzby Härad. D. 8, petter Ionsson för Norra och Södra Wedbo Haradcx. Jon pekrssan. för gamla Norbergs Bergslag, l.. 8. Olof Olofsson, för Simtuna. L, s. IIZIon persso». för Wäsby Härad. I.. 8. Jod lVIsgnus "Vessing, för Sieyde och Tuhundra. Haradex. D. 8 §smnel OillNerg, för U erbo Haa rådL. 8. Lric Ltic dksttsson. i Hedler, Wagnsbro HaradI. 5 /n<js<", pettersson. för Kindra och Pdre Härader 1.. 8. ^näeks ^ncierssan. frän Memmings. Skärkinds och Äkcrbo Hära. 1.8. lobsnnes palsson. frän Gullbergs och' Bobergs Härader. I.. 8. krii-n bronsson, för Bräbo Härad. 8. stnllers lo»cbimsson< för Asta Härad. 1.. 8. Lältrarssoy. frän Iönsäkers Härad, l. 8. l.sos psrsson. i Bie för Opounda och Willättinge Härader. I.. 8. Bengt orsson, i Utbo för Wäne och Bjarke Härader. p. 8. ^näors Olossson. Sundals Härad. ion»; linlcgnsson, för Tuna Läns, Se« Medes och Ajpclands Härader. I.. 8. Estter Osnislssan.
De borde kunna meddela en historisk öfversigt öfver alla slags Privilegier, huruvida de tillhöra en viss Glass, vissa personer eller vissa yrken och näringar, huruvida de äro politiska eller blott oeconomiska, på hvilka contract de grunda sig o. s. v. Derigenom skulle erhållas kännedom af antalet på personer, hvilka såsom manufacturister af hvad slag som hälst, utan att vara Stads-Borgare eller jordägare, likväl sjelfständige genom sin näring, kunde äga rätt till delaktighet i Representationen, samt i allmänhet vinnas en säker kännedom, så till antal som beskaffenhet, af den personal, hvilken såsom väljande och väljbar borde komma i beräkning. Dessa statistiska upplysningar borde äfven innehålla en uppgift af näringarnas inbördes förhållanden inom hvart district, en undersökning om de anledningar, som i orterna finnas till högre eultur i afseende på alla näringsgrenar, vare sig jordbruk, boskapsskötsel, skogseller andra produeters förädling, manu - 884 Riksdagen 1815. facturers anläggande o. s. v. Sluteligen äro i afseende på denna fråga alla möjliga upplysningar högst vigtiga, i afseende på de nya förhållanden, som genom Sveriges förening med vårt brödrafolk uppkommit. Beredningen föreslår således, att Utskottet måtte anmäla till Riksens Ständer att för detta tillfälle låta dervid bero, att genom en förnyad underdånig önskan begära verkställigheten af allvarliga anstalter till alla statistiska och i synnerhet sådana upplysningars samlande, som leda till begreppens utredande och bestämmande i frågan om en Representationsförbättring. Bilaga C till Mein. N:o 14. Utdrag af Frotocollct hållet i Ut k sens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 8 Julii 1815. Upplästes Utskottets öfver Representationsfrågan nedsatte Berednings Betänkande i detta ämne, hvilket till dess grunder godkändes, och kommer Expeditionen, som till Riksens Ständer skall afgå, att justeras. Memorial N:o 15. Memorial med förslag till tillägg i 38 § Riksdags-Ordningen.
Brännings. afgjsten, Stockholms Slo.kS-Byqgnads.hielp och Medicinal-Fonden, men som de fyra första, enligt 60 H. i Negecings-Fromen, äro förklarade för Bewillning och de 2:ne senare af Bewillninge-Urftotket sammanstagne, atti en Summa med Bewillningen utgå; sa mäste StalS-Werkct och desta medel icke widare skola dit inflyta, ukas Bewillnrngs-Summan undfå en morswarande ärlig ersättning. Stats-Utskottet har Nti Bilagan N:o l Iiptagit beloppet af dcste inkomster utgörande 1,472,621. 14. 5., och får här upgifwa schällander. Sjö- och Länv Tullarne samt Accisen. Desta äro utarrenderade pä 12 ars tid kill och med är 1812 för en Samma af 840,220 Rdr om äret, härifrån kommer dock alt afgä den minskning, som Finlands förlust förorsakat, och hwilken blrfwik Uträknad till Z2 284 Rdr i st. 7 rist. äfwensom Ordinarie L centen till Riksgälds Conioiret, 45,202 Rdr och Extra kitenten till Convoij - Commitzariatet S6,666 32 hwilka alne Poster direkte fran Tull Werket utbetalas. Äierstoden, ttllika med Kronans winst eller Lfwerfföu pä detta Arrende, hwilket blifwit beräknadt efter 6 ars Medium Utgör tillhopa - -8ZZ,84Y >4 Z Zjerde Band. !49- Transp. 835,349 14 5 1202 Den 22 November Tranö». 8Z5/Z49 »4 5 post-medlen hafwa efter Fin, lands förlust icke ansetts kunna beräknas högre än till - iZs.osc) - Hwaraf likwäl hela Post-WerketS kostnad efter Stat mgar Lhartä-Sigillatä-A "gisten.
"Den tillhör herr Ifvar Tre Flammor." "Ånej, herr Ifvar dog ren i somras. Gården ärfdes af hans systerson, unge herr Enevald Fincke." "Då står han i skyldskap med Svedjeklas, ty jag vet att Tre Flammorna i tiden, genom gifte, kom i någon slags slägtskap till Flemingarna." Mera behöfdes icke, genom dessa ord var gårdens unge egare dömd, och till den vackra gården störtade hela skaran. Solen sken blekt öfver den nedanför kullen belägna insjön. Tallar och granar stodo mörka på afstånd, närmast gården skakade björkarne sina fina löflösa grenar. Gårdens unge husbonde, Enevald Fincke, stod på trappan, då de ifrigaste af bönderna började skönjas. Hans blick mörknade allt mer, då han såg huru skaran tätnade, och slutligen vände uppför vägen till gården. Drängarne voro ute i skogen; det var ock allt detsamma, hvad skulle de förmått mot denna mängd! Hans blod jäste vid tanken på att icke ega medel, att skydda sig emot en hop bönder. Han ropade namnet på en af husets tjenstepigor. Då denna kom ut på trappan och fick se bondehären, gaf hon till ett rop af förskräckelse, men Enevald sade, nästan föraktfullt: "För eder är det väl bäst att skynda undan, medan ni ännu kan hinna. Stå inte och skrik nu, skynda på de andra pigorna. Spring bakvägen ut till skogen, göm er der vid kolmilan." "Herre gud, ändå ni sjelf, herr Enevald?" "Jag blir qvar. Prata inte. Skynda." Flickan sprang, och innan kort voro hon och hennes kamrater så långt borta, att de väl kunnat minska farten; men flåsande och andtrutna fortforo de att springa så fort de möjligen kunde, ända till dess de hunnit det anvista stället, der de började öfverlägga om huruvida de icke borde springa ännu djupare in i skogen, eller om det inte ändå vore bäst att först springa hem och bärja undan för elden, ifall klubbmännerna skulle bränna gården. Dessa och många andra dylika förslag begrundades med all ifver. Enevald gick emot de på gården inströmmande bönderna, och frågade hvad de ville.
Utnämndes till Kapiten i Arméen d. 8 Maj 1810, erhöll afsked d. 7 Jan. 1812, Den 1 December f. m. 1812, men inträdde ånyo i tjenst vid Wermlands Fältjägare 1815. Kapiten Uggla bevistade fälttågen 1807' i Pomern samt 1808 och 1809 i Norrige. Deltog i affären vid Chverud 1808, der han erhöll kontusion, och benådades samma år med tapperhetsmedaljen, samt 1809 med SvärdsOrdeu. Denna korta lefnadsteckning innefattar visserligen icke något ovanligt. Det är den välkända melodien i den Svenska krigarens lif, då han utkallats till fosterlandets försvar: att strida, och strida manligt. Den år 1818 aflidnes enka, Frilnn Maria Antoinette Hjerta, emottog såsom enda arfvet ett dyrbart och aktadt minne. Men minnet, M. Hrr, det må vara huru rikt som helst, är dock icke nog i den torftiges boning, i synnerhet när det enda guld, hvari det innefattas, utgöres af strålarne från den nedgående solen på lifvets aftonhimmel. Frilnn Uggla, nu 65 år gammal, har af allmänna medel under flera års tid icke uppburit mer än 5 4 rdr rmt å allmänna anslaget för fattiga militär-enkor, samt 45 .rdr s. m. i gratifikation från anslaget till extra utgifter å 7':de Hufvudtiteln. Det är för denna åldriga enka efter en förtjent man, sorn jag vågar påkalla It. St:s hjelpsamhet, vördsamt hemställande att hon må å Allmänna IndragningsStaten varda uppförd med en årlig pension för sin återstående lifstid af 600 rdr rmt. De vidare uplysningar, som kunna erfordras, skola af mig pligtskyldigast lemnäs, och anhåller jag, att denna min motion måtte varda till StatsUtskit remitterad. Remitterades till StatsUtsk:t. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, upläste följ:de motion:
Universal angående omedelbar skriftväxling mellan ämbetsverk och ämbetsmän i Sverige och Norge. Stockholm den 18 augusti 1818. Olägenheter har uppstått, då gemenskapen mellan Sveriges och Norges ämbetsverk och ämbetsmän endast uppehållits av ståthållaren i Norge och statsministern för norska ärenden i Sverige. För att i framtiden påskynda ärendena har beslut tagits att vederbörande ämbetsverk och ämbetsmän omedelbart i alla ämbetsärenden med varandra skall skriftväxla. Stockholm den 18 augusti 1818 H A v STROKIRCH Kongl Maj: ts och Rikets Svea Hovrätts universal, angående lysnings utfärdande efter den som övergivit sin maka. Stockholm den 24 augusti 1818. Skrivelsen av den 4 i denna månad, angående lysnings utfärdande efter den som övergivit sin maka, är återkallat på grund av felskrivning. Missförstånd har kunnat uppträda, då ena makan givit sig till annan föga avlägsen ort, låtit sig efterlysas och genast till skilsmässa blivit dömd, när han ansökt om skiljebrev. Meningen var att efterlysning skulle ske, då man inte vet var maken finns och han givit sig av på grund av ondska och motvilja till den kvarlämnade makan i uppsåt att aldrig mer vilja bo med densamma. Domaren får inte avgöra fallet utan att ha hört prästerskapet och andra, så att säkra upplysningar nåtts om den tilltalade verkligen har förlupit hemmet. Stockholm den 24 augusti 1818 H A v STROKIRCH. Kungörelse angående beloppet av recognitions avgiften för skedvatten, som utföres till utrikes ort. Stockholm den 7 september 1818 Skedvatten må till utrikes orter utföras mot erläggande av en fjärdedels procent av värdet på recognitionen (tillerkännandet). Stockholm den 7 september 1818 A N EDELCRANTZ Kungörelse angående särskilt givna tillståndsresolutioner före den 4 oktober 1815, till varors uppläggande i nederlag i Stockholm. Stockholm den 10 september 1818. Alla tillstånds resolutioner till uppläggande av varor i nederlag i Stockholm som den 4 oktober 1815 och tills vidare stoppades och nederlagsfriheten av förordning den 5 maj 1813 skulle gälla istället, har nu upphört Stockholm den 10 september 1818 M ROSENBLAD
M. pröfvar det vara med Rikets fördel öfverensstämmande, godtfunnit medgifva, alt Assessoren Lagercrantz må på nu gällande arrende af Barkarby Kronohemman erhålla förlängning af 30 års tid, räknad från] midfastan år 1846, mot skyldighet att fullgöra de, enligt nuvarande contract, arrendatorn åliggande förbindelser. Hvilket, till svar å högstberörde Nådiga Remiss, Rikets Ständer få hos E. K. M. härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 October 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Oct. 1840. Preste-Ståndet den 24 “ — Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtskilliga ännu icke återställda förbindelser, rörande Svenska Statens fordna utländska skuld. (Stats-Ulsk. Uti. N:o 317.) S. A. K. Rikets Ständer hafva inhemtat, huruledes i Riksgälds-Contoirets räkenskaper ännu finnas upptagna utelöpande obligationer för Svenska Stats-Lånen i Holland och Brabant å tillsammans 6,000,000 R:dr Holländsk courant och 73,000 Gulden Brabantskt växelmynt; i afseende hvarå är vordet upplyst, att följande, fordna utländska stats-skulden tillhörande, förbindelser hvarken blifvit till Riksgälds-Contoiret återställda, eller, jemlikt derstädes företedda bevis, vederbörligen dödade och annullerade, nemligen: Expeditions-Utskotlcts Förslag till und. Skrifvelsej IV-o 126. 223 l:o för lanea i Holland. Riksgälds-Contoirets hufvudförbindelse, jemte åtföljande handlingar, för ett år 1792, serskildt upptaget Lifränte-lån å 600,000 R:dr, eller 1,500,000 Gulden Holländsk courant; och för de så kallade ärftliga lånen: 4 st. Kongl.