Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Numera veta vi, att det ej är så farligt dermed, som man förut trott, att Karahafvets is till större delen bortsmälter, och att man derför under sensommaren ganska väl kan använda detta haf för sjöfart. Öfver hufvud var vår kunskap om Kara-hafvet ännu för några årtionden sedan ej allenast ofullständig utan äfven oriktig. Man trodde, att dess djurlif var ytterligt fattigt, och att alla hafsväxter der saknades; man hade ej verkstält några lodningar annat än omedelbart vid kusten; mycket tvifvel framkastades med rätta i afseende å kartornas riktighet o. s. v. Numera är allt detta i väsentlig mån ändradt. De kustlinier, hvarmed hafvet begränsas, äro på kartorna faststälda; man känner isförhållandena, strömmarne, djupet i olika delar af hafvet, och man vet, att den gamla föreställningen om dess fattigdom på djur och växter är alldeles oriktig. I afseende å djupet utmärker sig Kara-hafvet genom en synnerlig regelbundenhet och derigenom, att några våldsamma kastningar ej derstädes förekomma. Längs Novaja Semljas och Waigatsch-öns ostkust framgår en ända till 500 meter djup, af kallt (– 2°. 7) salt vatten fyld ränna, som utgör tillhåll för ett djurlif, rikt ej allenast på individer, utan äfven på en mängd märkliga och sällsynta former, såsom Umbellula, Elpidia, Alecto, sjöstjernor af mångahanda slag o. s. v. Mot öster höjer sig hafsbottnen småningom, och sedan bildar denna en 30–90 meter under hafsytan belägen slätt, nästan lika jemn som ytan af det öfver liggande hafvet. Bottnen utgöres i hafvets södra och vestra del af lera, i trakten af Beli Ostrow af sand, längre norr ut af grus. Snäckskal och småsten äro här ofta omgifna af myrmalmsbildningar, liknande figuren på sid. 177. Dessa förekomma ock öfver ett vidsträckt område nordost om Dicksons hamn i sådan massa, att de med fördel kunde användas för jerntillverkning, i fall trakten vore mindre otillgänglig. Äfven i den grundare delen af Kara-hafvet är vattnet
Ansigtsuttrycket var stelt och hennes figur hade förlorat det fina och spensliga, som för honom utgjort tolfåringens förnämsta behag. Den der fylligheten, som kommit i stället, tilltalade icke hans skönhetssinne. Han tog sitt rum i besittning, packade upp och inrättade sig så bekvämt som möjligt. Så gick han ner i stallen, fick sig en häst och red ut. Vid middagen tycktes han ha återvunnit sitt goda lynne; han språkade ogeneradt med farbrodern och fröken Johnsson, men till Ellen hänvände han icke ett ord. När måltiden var slut hemtade han cigaretter från sitt rum och slog sig ner i trädgården med en bok. Ellen hade börjat fundera på att sluta fred. Hon gjorde ett par mycket tydliga försoningsinviter, men nu var det hans tur att sätta sig på sina höge hästar. Detta eggade henne. Hon pinades af hans ovänlighet, hon visste att hon uppfört sig illa emot honom och kände det som en skyldighet att räcka handen till försoning. Det gällde blott att finna ett sätt, som icke innebar någon förödmjukelse. Hänemot aftonen gick hon till honom. »Inte ska’ vi gå och se snedt på hvarandra», sade hon. »Inte ser jag snedt på dig», sade han kallt. »Jo, men du är ond.» »Nej.» Det var en istadighet att förtvifla öfver. Hon visste icke hvad hon skulle finna på. »Seså, Stickenper», sade hon med något af den gamla förtroligheten i det hon lade sin hand på hans axel och ruskade honom kamratlikt som förr. »Låt bli mig, fröken! Det passar sig inte för en dam.» Det var något raffineradt hånfullt i tonen, och han njöt sjelf af att se, hur det tog. Ellen stod ett ögonblick kvar, tafatt och rådvill. Så vände hon sig om och gick. Men en half timma senare kom hon igen; och Max såg på henne att hon gråtit. Hon var nu helt mjuk och sträckte ut sin hand med ett bedjande uttryck i ögonen. »Jag bar mig dumt åt — men ja, jag ber om förlåtelse — hvad vill du mer?» Det glänste till i hans bruna ögon och han mottog hennes hand. »Nej», sade han med ett segerstolt litet småleende. »Jag vill ingenting mer.»
Förtjenstfulla äro likväl de brochyrer, hvilka i dessa dagar utkommit, för att åt med frågan mindre hemmastadde gifva ledning för bedömandet; och särdeles syues mig i detta hänseende ändamålsenlig genom sin lättfattlighet samt att uti få ord utreda frågan om Stockholms befästande, ej till något »permanent belastadt arméeläger», brocbyren al Frih. Hugo lfaab. Bifall till fortsättande af de påbörjade arbetena i och för hufvudstadens befästande, vågar jag så mycket heldre vördsamt påyrka samt föreslå, ifall medel skulle anses icke kunna annorlunda tillvägabringa», att en allmän subskription af minst 10 öre och högst 100 öre, eller En rdr rint, öpnades härtill, (så framt sådant kan Den 13 April. proponeras), sä mycket heldre, som anslag till Stockholms befästande, gifna af Rikets Högloft. Ständer, eller af enskilde medelst subskription, af mig anses på eft högst ändamålsenligt sätt använda; och Stockholms befästande, om icke tillhörande de rent produktiva frågorna, bör, enligt min förmening, likväl kunna räknas till de för nutid och framtid mest vinstgifvande, genom den trygghet under fredens lugn, som derigenom skänkes hela landet och särdeles hufvudstadens invånare, samt för den aktning, vi skola förvärfva oss hos utländska makter för våra bemödanden att, äfven om ock stora materiella upoffringar skulle erfordras, söka med det oss länge förlänta fredslugn betrygga oss för hvad en oviss framtid må kunna bära i sitt sköte. Sedan öfverläggningen nu förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, att, i afseende å Utsk:ts förev:de hemställan, yrkats dels bifall dertill, dels återremiss deraf och dels att R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, måtte bevilja det af K. M. för ifrågavide ändamål äskade anslag.
Det var allt hårdt för henne, som tyckte så mycket om att roa sig, att vara tvungen att afsäga sig alla förströelser, och det fordrades godt sällskap och godt exempel för att om möjligt få henne att lyda läkarens föreskrifter, isynnerhet som hennes natur var så spänstig, att hon mellan anfallen orkade med nästan hvad som hälst. »Antingen döende eller, figurligt taladt, dansande på lina», hade en för detta god vän en gång sagt om fru Holm. Men fru Kruse skulle öfvervaka sin väninna. Det var ingen uppoffring för henne att icke vara med, tvärtom, det var den största uppoffring, man kunde tänka sig, att vara inne i direktionen, man hade bara otack och obehag och ett sådant besvär sedan! Nej, hon hade föresatt sig, att hon skulle ha en riktigt fridfull sommar! Hon och Annie Holm skulle tillbringa sina dagar borta bland klipporna, långt från societetssalongen och parken, de behöfde inga andra, de hade ju hvarandra. Så synd, att Annie var så klen, det hade varit en akvisition för societeten, om hon kunnat vara med i direktionen, som var så händig, hade så mycken smak och arrangeringsförmåga, men det var tyvärr inte att tänka på. Löjtnant Lejonklo funderade på dessa fru Kruses yttranden, under det han gick bortåt klippvägen för att söka damerna på deras älsklingsplats, den så kallade eremithålan, nere vid stranden på andra sidan viken. En favoritplats, som ej hölls allt för hemlig för de uppvaktande kavaljererna. Ja, där skulle han säkerligen också finna doktor Porthan, som denna sommar liksom den föregående var den pikanta, kvicka fru Kruses trogne riddare. Han hade äfven blifvit invald i direktionen och skulle underrättas. Det vore bra om de två fruarne ville åtaga sig uppdraget och inte börja bråka. De voro så utmärkta förkläden för löjtnantens kurtis med den rika fröken Åkerstedt, formliga små tarlatansförkläden, som endast tänkte på sina egna angelägenheter.
Om deremot en qväkare, hvilken af sitt samvete anser sig förhindrad att hälsa på någon menniska, lika litet visar Konungen en sådan upmärksamhet, lärer väl ingen, som känner bevekelsegrunden, anse denna uraktlåtenhet af samma art som den förenämnda. Samma förhållande synes mig ega rum emellan det i Missg.B. omförmälda gäckeri och de samvetsskrupler, som här äro i fråga. Det är nogsamt kändt, att dessa afvikelser ifrån kyrko-ordningen föranledts af vägrad tillåtelse att begagna gamla handboken med dess ahsohttionsformel. När man nu derjemte tager i betraktande, att de gamla böckerne i flera hundrade år med välsignelse varit begagnade; alt flera Konsistorier hafva yttrat, att dessa böcker i många hänseenden ega företräde framför de nya, och att samma åsigt genomgår det Betänk., som den för kyrkoböckernas revision sednast tillsatta komitté afgifvit; så blir det i sjelfva verket svårt att inse på hvad grund dessa samvetsskrupler kunna få namn af gäckeri. Hr Tersmeden har yttrat, att han vore föga bevandrad i Luthers Skrifter. Hela hans anförande bär äfven vittne om en sådan obekantskap. Han har sagt, att Luthers Skrifter och Guds ord äro lika deruti, att de kunna på flera än ett sätt tydas. Det ställe ur Luthers Skrifter, jag citerat, är dock ett af de mest tydliga. Sedan Luther afgifvit sitt yttrande om sättet för messans hållande, säger han, att detta är hans enskildta mening, men alt man bör akta sig att deraf göra någon lag, ty sådana ting böra icke i lag affattas. Det är just denna Luthers otvetydiga mening, som här förfäktats af mig och de med mig lika tänkande, bland hvilka jag med synnerlig tillfredsställelse räknar Hr von Hartmansdorff, och lika med honom får jag sålunda afstyrka denna inskränkning i religionsfriheten. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag hör till dem, som anse det vara af vigt för vårt land, att der finnes en Statskyrka, och lill följd deraf anser jag äfven ordningen fordra, att den heliga nattvarden utdelas endast af prester.
Stånd redan bifallit detsamma; och jag får fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, alt Utskottet upptagit och afslagit endast Herr Moraths vid förra Riksdagen väckta, och af Herr Crusenstolpe nu förnyade, Motion, i den syftning desse Herrar sjelfve gifvit den; så att Ridderskapet och Adeln genom ett bifall till Betänkandet alldeles ej binder sig i afseende på beslutet i anledning af Herr Thams och Herr von Hartmansdorffs nya Motioner i detta ämne; hvarföre jag anhåller om proposition till bifall å Betänkandet. Herr von Hartmansdorff: Het förhåller sig alldeles så, som Friherre Ehrenborgh nyss behagat yttra. De sista orden i Betänkandet innehålla verkligen, att Utskottet ej funnit skäl att understödja de framställda förslagen. Således är det blott dessa j H. «5 Den 7 Maji e. tn. som förkastas genom bifall till Betänkandet; och jag är följaktligen ej emot, att det bifailes, och att Herr Thams och min Motion serskildt behandlas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade derefter den af honom nyss gjorde proposition till bifall å LagUtskottets ifrågavarande Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades. Ånyo föredrogs LagUtskottets den 28 sisth Mars under N:o 46 afgifne, samt den 6 sisth April e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckte Motioner om ändring af 5 §. i 28 Cap. ÄrfdaBalken, samt bestämmande af ansvar för förmyndare, som åsidosätter den honom åliggande redovisnings-skyldighet. Friherre Hermelin, Carlj anförde skriftligen : Ehuru omständligt Utskottet behagat upptaga innehållet af min Motion, måste jag dock beklaga mig, att ord dervid blifvit uteslutne. De af mig vördsamt föreslagne garantier till skyddande af omyndiges och värnlöses rätt, har jag, såsom orden i Motionen uttryckligen lyda, endast projectvis framställt. Jag har öfverlemnat och öfverlemna!' ännu åt Höglofl.
Och då något giltigt skäl icke förefinnes dertill, alt personer, sorn hafva ena - Expeditions-Utskottets Förslag lill unden!. Skrifvelse N:o 135. 361 enahanda embets-beslyr, skoja derföre åtnjutaolika ersättning, fa Rikets Ständer, för vinnande af enhet i beräkningen af ersättning för lika beskaffade enibels-förrältningar, i underdånighet anhålla, att E. K. M:t i Nåder läcktes genom utfärdande författning bestämma, att så väl de extra domare, hvilka, då ordinarie domare är hindrad, förordnas alt hälla ransakning i brottmål, sorn de i vissa domsagor tillförordnade ständiga brottmålsdomare skola åtnjuta resekostmids-ersätlning och dagtraktamente lill lika belopp, som för Häradshöfding i gällande rcse-reglemente stadgadt blifvit. Vidare, och med kännedom derom, att Kongl. Kungörelsen den 13 April 1850 bibehåller Häradshöfdingar vid deras rättighet alt erhålla ersättning för skjuts och dagtraktamente til! ett skrifvare-bilräde sid extra förrättningar, hafva Rikets Ständer likaledes tagit i betraktande, alt, da dagtraktamente lill sådant skrifvare-bitriide efter 1821 års numera upphäfda expeditions-taxa beräknades till 16 sk. banko, bestämmer Rese-reglemenlel den 31 Oktober 1851 i iO:de klassen för ''skrifvare, ej särskildt nämnde", under hvilken kategori Häradshöfdingars skrifvare-biträden äro att hänföra, traktamentet lill 40 sk. banko om dagen; och då sådant kan förorsaka villrådighet om det belopp, som rätteligen bör utgå i dagtraktamente lill Häradshöfdingars skrifvare-bilräde, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K.
Utvägen att, för att besvara en anmärkning om nedsättning af tullen å russin, mandel, sviskon, m. m. i stället uppsätta tullen å citroner och pomerancer, är verkeligen egenj men jag tror ej det sättet att gå anmärkningar till mötes, vara det rätta, och hemställer, om icke en lättare utväg att besvara anmärkningarne hade varit, om man nämnt att russin och mandel m. m. äro öfverflöds-artiklar, och derföre fordra högre tull, hvaremot citfoner äro en frugt, sorn är nödvändighets-vara. Jag itererar således min anhållan, att tullen på dem måtte nedsättas till 10 procent. Herr Munck af Rosenskjöld: Jag har hört, att inom ett år blott 250,000 Citroner blifvit förtullade. Jag är säker, att åtminstone 3 a 4 gånger så mycket blifvit förbrukadt. Om 25 procent betalas för 250,000, gör det icke sa mycket, som om 10 procent betalas för 1000000: I öfrigt får jag erinra, att citroner äro en verklig nödvändighets-vara, vida mera än russin och sviskon, så att man snarare kan umbärs Den 18 Augusti e. m, 675 desse sednare varor, än citroner, sorn äro ea hälsosam och angenäm vara. Hvad Pomerans ser angår, är man mera i stånd att här producera dem. Jag förenar mig således med Friherre Cederström, att tullen måtte blifva sådan, som Utskottet föreslagit den i sitt första Botänkande. t v. Herr Grefven och Landt Mar [hålken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla den af Utskottet till to först föreslag* ne inkommande tullprocent å Citroner. Ropades Ja. ”Citronsaft; Inkommande Tull procent 20,” Herr Cederschjöld: Jag hemställer om icke tullafgiften bör vara lika för citronsaft, som för citroner i förra Betänkandet varit föreslagit. Man bör nemligen i min tanka ej försvåra införseln af Cintronsaft, till uppmun-i tran af den skadliga industri, att här bereda den af skämda Citroner.
Transport som för åren 1816 med 1820 ingått till Malmö Ränteri, under titel Statsmedel, men, enligt skedd utredning, tillkommit nämnde Stuteri-Inrättning med , enligt Kongl. Brefven den 7 Dec. 1813 och 6 Junii 1820. i3:o Ersättning till f. d. Allmänna MagazinsDirectionen för aflemnade 275 Tunnor Spannmål till Ölands LandsStat för senare hälften af 1819 och hela året 1820 . 1 /po Anslag till Monumentets uppförande efter Högstsalig H, K. II. Exp. Utsk. Förslag till und. SkriJv. N:o 220. 535 Transport 107,871: 43* — CivilStatens Pensions-fond, Capital 60,000: rest å 1824 års ränta å lånet 3327: 33. 8, 68,327: 33. 8. hvarifrån afgå influtna medel för försålda inventarier vid Söderhamns nedlagda Factori 1254- 42* 4* återstå 62,072: 3g. \. 17:0 I anledning af Rikets Ständers beslut, om förändring i Rikets mått, mål och vigt; till utgifter för Pendelmätningar, till Skjutsoch Tractamenlsmedel samt inköp och reparationer af instrumenter m. m. ... 3206: 38. 8. 18:0 Till utbetalade Medico-Theologiska Stipendier utöfver dertill bestämdt anslag, enligt Kongl. Brefvet den i5 October 1824: till Academien i Lund 437: 16. — till den i Upsala 25o: 687: 16. — 19:0 Utsi. Förslag till und. Slrijv.
Ifrån Chartte Sigiliatae-afgift befrias dock: a) Testamenten till maka och skyldeman i rätt uppoch nedstigande led samt syskon och deras barn; b) de Testamenlariska dispositioner, hvilka i contant eller värde icke uppgå till 300 R:dr, samt c) de, hvilka göras till fromma stiftelser; och iakttages för öfrigt, att stämplade papperet å Testamente eller Gåfvo-bref lill lagliga arfvingar beräknas endast å det belopp, som öfverstiger arfvingens egna arfsdel. Äk tenskaps-Föro rd 2: §• 5. Chartering af Öppna Bref ^ Fullmakter_, Constitutorialer, Afsked m. m. från Kongl. Maj:ts Canzli, i hvilken Chartering den fordna Canzligebuhren och Sportlerne inom Canzliet liro inbegripne. Nedannämnde utgående expeditioner charteras, som föijer: Adels-Bref Charta Sigilla ta 95: 40. Canzli-gebiihren 37: 24. yyy Friherre-Bref Cb. Sig. 200: — Canzli-geb. 75: — 275' Grefve-Bref Cb. Sig. 400: Canzli-geb. 150: — 550: V apen och Vapenförändringar Cb. R:dr sk. r:st. Öppna Bref, hvarigenom någon i Nåder tillägges de förmoner, hederstitlar och företrädes-rättigheter framför andre Undersåter, som Herrar Riksens Råd af ålder tillerkände blifvit Ch. Sig. 500: — Canzli-geb. 125: -r^25- Riddare-Bref af Kongl. Maj:ts Seraphimer Orden Ch. Sig. Co mm en deurs-Bref af Kongl. Maj:ts Svärds Or-j dens Stora Kors af Kongl. Maj:ts Nordstjerne Ordens Stora Kors! af Kongl. Maj:ts Wasa Ordens Stora Kors . af Kongl. Maj:ts Svärds Orden 1 af Kongl.
R:dr årligen, hvilket å manufakturdiskont-fonden blifvit anvisadt till såkallade förlagslån för anläggning och drifvande af större fabriks-inrättningar af antingen ny eller väsendtligen förbättrad beskaffenhet, sä voro, vid 1853 års början, sådana lån utestående till ett sammanlagdt belopp af 486,278 R:dr 2 sk. 9 rst., och förefanns således en obegagnad tillgång af 13,721: 45. 3. Genom förfallna inbetalningar af ifrågavarande lån hafva under åren 1853 och 1854 influtit 202,498: 16. — Tillsammans R-.dr 216,220: 13. 3. Utaf dessa tillgångar hafva under revisions-åren utbetalts följande, af Kongl. Majit i nåder beviljade, förlagslån, nemligen till l:o Nuvarande ägaren af Limmareds glasbruk i Kinda härad af Elfsborgs län Fr. Rrusewitz, de, genom Kongl, brefvet af den 10 Oktober 1851, numera aflidne Justitie-rådet m. m.
Såsom skal för den förra åtgärden åheropar man möjligheten af missväxtår; för den senare vissheten om ymnigai Om likväl ifrån dessa motsatta förutsättningar ett rättvist resultat skall följa» sylies uppsägningsrätten till leverering in natura böra för båda reciprokt afskaffas; hvaraf Kronotiondeoch Afräds-Spannmålens liqviderande med penningar blifver en följd. Oå Räntetagären med Staten contraherat om emottagande af spannmål i stället för lön i penningar, svnes det med billighet och rättvisa oförenligt, att så ensidigt tyda detta contract» att Räntetägaren det ena. året påtvingas en vara, som ej kan föryttras, och ett annat ar» under ändrade förhållanden, nödgas för samma vara åtnöjas med en lösen, sorn ej motsvarar dess fulla värde. Man må icke eller utur sigte lemna, att Spannmålslöntagaren först i Februarii månad, efter det år han tjenat» erhåller sin Lönings-spannmål, hvilken han åter icke förr än derpåföljande September kan till penningar förvandla; att han således måste under tjenste-året upptaga förskott för denna spannmål; att omkostningarne för dessa förskotts erhållande blifva större och mer betungande, då förskottsglfvaren icke mer kan med visshet påräkna, att äfven j det mer vinstgifvande året erhålla in natura deri spannmål, på hvilken han förskottsvis lemnat penningar; samt att uppbärandet af natura-persedlar alltid sätter Räuteta* garen Bil. t. StatsBev. s, Oec.-TJtskts Uti. 17 garen i behof af en viss afnämare dertill, hvil* ken ater icke kan erhallas utan visshet, att varan eller räntan in natura årligen utgöres. Derföre kari man icke af Räntetagaren, såsom skyldighet, fordra samma eftergifter, dem Staten någon gång af välvilja medgifver. Likväl vill jag ej bestrida, ätt den såsom lön anslagna Spannmålsräntan må med penningar liqvideras, blott det sker efter rättvisa grunder, ehuru, enligt min enskilda åsigt, jag verk* ligen betviflar nyttan af en sådan förändring för Räntegifvaren.
Uraktiåtes detta vinner beslutet laga kraft. Efter sedan beslutadt blifvit att dikningen skall verkställas, bör äfven för dess fullbordan af undersökningsmännen viss tid utsättas: skulle det hända alt arbetet inom den beslutade tiden icke är färdigt, må den ega rått, som derigenom lider, låta verkställa detsamma för lega på den försumliges bekostnad. Likaså när underhållningen försummas. Som redaktionen i detta förslag dock torde i flera hänseenden vara bristfällig, vill jag icke hålla mycket på sjelfva ordalydelsen, utan öfverlemnar åt vederbörligt Utskott alt, med aktgifvaude på sjelfva andemeningen, bestämma om redaktionen af föreslagna stadganden. Skulle tiden ej medgifva Utskottet rådrum för utarbetande af ett sådant förslag, tager jag mig friheten hänvisa till Lagberedningens förslag till Byggninga-balk, hvilket uti 7 Kapitlet innehåller väl genomförda föreskrifter, som, älven om de i ett och annat afseende afvika från hvad jag föreslagit, olvifvelaktigt hafva stort företräde framför vår i ämnet nu gällande lag; viljande jag för sådan händelse åberopa detta Lagberedningens förslag såsom min egen motion. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. E. Andersson, från Westmanlands län. 556 Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 350. Af Carl Ifvarsson från Hallands län, derom ali Rikets Ständers bank mätte öfvertaga all bankrörelse i riket och berättigas lill sedelutgifningsrätt utöfver den nu bestämda och till sä stort belopp nu varande enskilda banker ega och i den män sådana banker vid oklrojtids tilländalöpande upphöra m. in.. Sedan år 1830, då den äldsta af vara sedelutgilvande privatbanker, den Skånska, inrättades, har del enskilda banksystemet blifvit mycket omhuldadt och derföre också vunnit en från början icke anad utsträckning. Under tidens lopp har man dock förmärkt, att enskilde bankerna icke äro på långt när så fördelaktiga för det allmänna, som man hade väntat; och alt något måste göras för bankväsendets bättre ordnande hörer man nu från många håll.
D e bägge unga hängåfvo sig med glädje o c h hopp åt sina vackra framtidsdrömmar, bröllopet tillreddes, bruddräkten låg färdig, bjudningskort till blifvande fester hade redan utgått, då — på andra lysningsdagens morgon underrättelse k o m, att brudgummen plötsligen dött till följd af hjärtförlamning .. D e t deltagande, som från när o c h fjärran k o m den öfvergifna unga bruden till del, kunde ej lindra hennes smärta; det var blott vid sin harpa o c h försjunken i musikens drömlif hon kunde bortjaga den skugga, som fördystrat hennes lefnads morgon, o c h som öfver hennes sinne jade en sordin, hvilken aldrig fullständigt vek därifrån. * ' Någon tid härefter blef hon vid ett besök i hufvudstaden genom A d o l f Lindblad sammanförd med Jenny L i n d, som hon på sin harpa fick ackompagnera till sånger af Geijer o c h Lindblad. » Om mamsell Löfvander ville! V e x e l t i m m a r n e togo mycket riktigt sin början, men snart förklarade sig Jenny ej hafva » tålamod med harpan ». A n n a t var det att utbilda en röst, mjuk o c h klangfull som hennes egen o c h ledd af ett sannt, hvarje textens skiftning följande själsuttryck. Ottilia, som nu började låta höra af sig i hufvudstadens framstående kretsar, fick snart från flere håll emottaga den ena uppmaningen efter den andra att icke egna sin ovanliga begåfning åt ett blott dilettantskap, utan utbilda sig till scenisk konstnär. E n morgon, under en lektion för Jenny L i n d, framkastade hon sitt möjliga förslag att gå in vid operan, men då grep Jenny henne i armen o c h utropade häftigt: » B e d G u d bevara dig, barn! D e t finnes ingenting mörkare än lifvet b a k o m kulisserna. » Jenny Linds råd, som var förestafvadt af en varm vänskap, gjorde djupt intryck på Ottilia o c h kom henne att genast afstå från hvarje tanke på scenen. En helt annan verksamhetskrets var den unga musikälskarinnan förbehållen.