Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Land tm:s härefter till bifall å Utsk:s yttrande i denna punkt gjorda propos. besvarades med starka nej, jemte åtskilliga ja; hvaremot R. o. Ad., uppå sedermera framställd propos., förklarade sig anse de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss. 4:de punkten, ang:de amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad, och stångåns upprensning upptaget lån; 5:te punkten, ang:de rötning af segelleden i stångån emellan Linköpings hamn och sjön Roxen; och 6:te punkten, ang:de anläggning af en rörlig jernbro öfver sundet vid Askersund. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt och yttradt. 7:de punkten. Litt. A., ang:de förbättring af hamnen vid Westerås stad. Frih. Cederström: Jag vill visst icke motsätta mig att staden Westerås må erhålla understöd för verkställande af sitt harnnförbättringsföretag, men jag ser icke tillräckligt skäl att härvid gä till så högt belopp som hvad Utsk. förordat, nemi. 20,300 r:dr då det ursprungliga förslaget, är ställdt på ett anslag af 13,000 r:dr. Hvad grund har man väl att öfverskrida nämnde summa ? Att Westerås hamn kan vara i behof af utvidgning och förbättring vill jag, gerna, såsom nämndt är, på uppgifvit sätt och med afseende å den kringliggande ortens behof af lättad omsättning för sina produkter, taga för gifvet och emot det mindre beloppet gör jag sålunda också ingen invändning, utan endast emot beviljandet af det högre. Emedlertid anhåller jag vördsammast, för nämnde ändamål, det R. o. Ad. behagade återremittera ifrågavar. punkt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Vid flera andra tillfällen har StatsUtsk. afstyrkt anslag till redan påbegyndte hamnarbeten, angående hvilka, likväl bordt tagas i betraktande, att derstädes liggande fartyg äro i fara under stormar. StatsUtsk. har emed - 48 Den 14 Juni f. m. lertid af brist på medel nödgats afstyrka anslag till fullbordande af dessa hamnar.
I det afseendet vill jag föreslå under nuv:de förhållanden, att man vidtager nämnde revision med de författningar, som äro rigtade mot sådant, som antingen störer det kristliga lifvet eller också åsyftar sådana gerningar, som på hvilken dag som helst äro för kristna menniskor vanhederliga. Men en annan fråga torde det blifva, om vi taga arbetet i betraktande. Att arbetet är förbjudet på Sönda - 218 Den 8 April e. m. garna kanna vi från vår tids ståndpunkt betrakta endast ur en negativ synpunkt, d. v. s. att ingen må af göromål hindras att egna Söndagen till Guds ords läsning och betraktande; men behofvet häraf är olika för olika menniskor. För den ena är det tillräckligt att bivista högmässo-gudstjensten, men för en annan är det ett hjertats behof att egna hela dagen från morgonen till aftonen åt gudliga betraktelser, och samma menniskor hafva äfven i detta hänseende olika behof på olika dagar. _ Den ena Söndagen äro de mera stämde för det religiösa än den andra, och under den tid menniskan icke känner sig böjd för religiösa betraktelser, icke lönar det då mödan att genom tvång förmå benne dertill, och är det då fråga om att använda hvilodagen med att göra ingenting, då anser jag det vara lika kristeligt att arbeta, förutsatt att man icke stör andras andakt. Äfven den gudomliga lagen tillåter arbete på Söndagen, såsom dä fråga är omatt draga oxen ur brunnen, men delta är fullkomligt subjektivt; ty det måste vara svårt att bestämma när arbetet uphör att vara nödvändigt eller icke. Då vi lefva i en tid då den qvalifikativa religionsfriheten, d. v. s. rättigheten att dyrka Gud på sitt vis och efter sitt sinne, alltmera gör sig gällande, bör man icke heller lägga sig emot den qvantifikativa religionsfriheten, utan låta enhvar efter hjertats behof egna så många timmar han önskar åt Guds ords betraktelser. Hr von Ehrenheim: Jag anhåller att få bemöta några anmärkn:r. En värd talare tillvitade mig, att jag då fråga varom de nordiska fornlemningarna, skulle hafva påyrkat ytterligare skärpta straff för deras rubbande.
Så långt blicken kan nå under halvslutna ögonlock breda sig gräsets mattor i sövande och entonig sommargrönska, och sommargröna träd med sällsamt avvägda konturer stå orörligt uppställda likt de halvregelmässigt skurna kulisserna i något teateridyllens eden. Almar, lönnar, kastanjer... Och silvergrå popplar... Och helt nära, framme i prosceniet, avskild från de andra träden, står en grön och stor och mycket gammal ask. Under dess krona drömmer skuggan mörk och sammetsdunkelt grön. Och lyser icke där i gräset något vitaktigt och mjukt, som kunde vara en kvinnas vita kropp? Något sovande vitt, som vrider sig sakta i drömmen? Det kunde vara den första vita och mjuka kvinnan, Eva! Det kunde också vara Ellen, eller Märta... Om det vore Märta! Och åter fladdrade de gula fjärilarna för hans ögon, höjde sig och sänkte sig, nalkades och flydde. Och luften var blå och tom, och vinden gnolade och somnade bort, och det blev tyst. Tomas spratt till. Det var någon som kittlade honom på läpparna med ett strå. Märta stod framför honom med röd mun och leende ögon och kittlade honom med ett grönt strå. Därefter tutade hon honom i örat med en liten blecktrumpet. Det här är din midsommargåva, sade hon till sist, när hon slutat upp att tuta, och räckte honom trumpeten. Den var randig på tvären i de gräsligaste blå och röda färger. Tomas och Märta följdes åt över Roslagstorg uppåt Johannes. De hade kommit överens om att gå upp i våningen vid Döbelnsgatan och fira midsommaraftonen med en flaska vin och några bakelser, som de skulle köpa under vägen. De vågade icke gå på ett konditori; man kunde ju aldrig vara säker på att icke bli sedd. Tomas stannade framför ett leksaksstånd på Roslagstorg. Han skulle köpa någon gengåva åt Märta. Slutligen bestämde han sig för en liten gris av guttaperka. Det var en särskild sorts gris: han hade ett hål i trynet, genom vilket man kunde låta honom suga upp vatten. Sedan håller man honom mitt för näsan på någon, som man vill roa, och säger: se, en sådan lustig gris! Då böjer han sig fram för att se bättre, och då klämmer man grisen på magen.
(I. A.) Från Bonde-ståndet har Stats-utskottet erhållit remiss å ett af Andreas Bengtsson från Jönköpings län hos bemäldte Riks-stånd afgifvet memorial, deruti omförmäles, att, sedan en del liemmans-egare inom Vernamo, Voxtorp och Tånnö socknar år 1842 sig anmält till utöfvande af bränvinsbränning, men derefter afsagt sig rättigheten att tillverka bränvin, samt Konungens befallningshafvande i nämnde län, med anledning häraf, medgifvit afskrifning utaf de afgifter, hvilka bort erläggas af ifrågavarande hemmansegare, i händelse bränvinsbränning af dem ulöfvals, så hade, enär utaf Kongl. Kammar-i ällens advokatfiskal anmärknings-talan häremot blifvit väckt, hemmansegarne, i afvaktan på Kongl. Kammar-rättens utslag i målet, måst utgöra de dem påfördebränvinsbevillnings-afgifter; och har, i anledning häraf, Andreas Bengtsson anhållit, att desse hemmansegare måtte, efter vanlig praxis, restilutionsvis återbekomma hvad hos dem sålunda uttagits. Som detta ärende, enligt hvad motionären uppgifvit, ännu utgör föremål för vederbörlig embetsmyndighets pröfning och afdömande, så lärer härutinnan någon Rikets Ständers åtgärd icke böra ifrågakomma. Stockholm den a3 Juni i84$. M. till R St. Brot. mr och ISIS. A Sami. i Ajfd. 2 Band. 2i Hå fl. i 9 Stats-Utskottets Memorial, JV:o 2/7. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Juni, kl. 6 e. m.. Memorial, angående ifrågastäLld. ombyggnad af den ena och till byggnad af den andra flygeln vid Rikets Sländers hus.. (R:gs Afd.)
Utan att sjelf känna det uppgifna förhållandets verklighet, har jag dock trott mig böra anmäla uppgiften, för att undersökning måtte kunna ske, antingen genom Utsk. eller genom fullmägtige, i hvilket sednare fall rättighet torde böra lemnäs dem, att efter resultatet rälta tariffen. BancoUtsk:s memor. N:o 112 återremitterades. Hr Lagerhjelm, Pei l-, uppläste följande: R. o. Ad. har nyligen förlorat en af sina äldsta och mest verksamma medlemmar, och, jag vågar tillägga, cn bland de utmärktare. Om minnet gerna dröjer vid det ovanliga, det sällsynta, skall det ej ännu hellre lemna sin hyllning åt den medborgerliga verksamhet, som genom beslutsamhet och insigt i statens vigtigaste förhållanden lägger grund för efterkommandes sjelfständighet och lycka? — Må dessa åsigter förtjena eder uppmärksamhet, mina Hrr, på en man, som på ett lika beslutsamt som klokt och verksamt sätt deltog i det riksmötes alla förhandlingar, hvarifrån vi härleda vårt nyare statsskick! Jag bör blott nämna numera aflidne Frih. L. A. Mannerheims namn, för att fästa eder uppmärksamhet, mina Hrr, vid ordföranden i 1809 års Conslit. Utsk., ledaren af de lika vigtiga som brydsamma och mödosamma förhandlingarna vid 1809 års riksmöte och R. St:s förste Just.ombudsman. Den tidpunkt, som jag nu vid - 554 Den 26 Mars. rör, är oss så nära, att omdömet öfver dervid verkande personer skulle träda Historiens i förväg; men denna grannlagenhet mot efterverlden skall icke hindra samtiden att hedra den aflidnes minne, då förtjenslen står i öppen dag. Det vore att misskänna eder medborgerliga känsla, mina Hrr, att längre dröja med den motion, jag har att förelägga eder. Hr Lagerhjelm tilläde derefter muntligen: Jag hemställer vördsamt, att H.
Efter min tanka är orsaken, hvarföre Lånefonden i BancoDisconten så mycket anlitas, alldeles icke den af Utskottet uppgifna, utan den ligger i ett ökadt behof af penningar, hvilket åter har sin orsak i en ökad folkmängd, jemt Ökad skuldsättning, äfvensom uti för dryga skatter i förhållande till capital-tillgången i landet, hvilken sedan stryp-riksdagen 1818 blifvit så betydligen förminskad både till numeraire och valeur. Af dessa skäl tillstyrker jag bifall å Utskottets senare Utlåtande, Friherre SprengtportenJacob Wilhelni: En värd talare har trott, att räntefotens höjd bestämdes dels af creditförhållanden, dels af concurrenceu af capitalerne. Rigtigheten af denna satts hestrider jag icke, men tror, att den naturligen kail motverkas af administrativa åtgärder, och hemställer lill Herr Cederschjöld, om hail tror, att concurrencen af Capitalister med några millioner, hvilka utlånas till 5 procent, icke skulle hafva någon verkan på räntans nedsättning. Det visar sig af erfarenheten, att oaktadt den penningebrist, som öfverklagas, är förhållandet, att så väl allmänna Cassör, som enskildte, nu mera se sig nödsakade, att utlåna till 5 procent; Den 3o November f. m. i55 och detta förhållande torde mycket få tillskrifvas den nedsatta Disconträntan. Herr Cederschjöld: Den siste värde talaren har såsom bevis, att Disconträntans nedsättning måste åstadkomma en nedsättning af räntan i allmänhet, anmärkt, att de allmänna Cassorna redan nödgats utlåna sina penningar till lägre än 6 procent. Men till svar derpå vill jag erinra, att detta endast härrör från den tilltagande bristen på erforderlig säkerhet hos de lånsökande. De allmänna Cassorna få nemligen icke utlåna utöfver halfva värdet af brandförsäkrad egendom. Och enär den tid snart synes stunda, då icke mera någon egendom finnes, som ej är graverad öfver halfva värdet, torde det snart blifva nödvändigt, att i Cassornas Reglementen mildra anspråken på säkerhet; och då skall man genast få se räntan för deras lån åter allmänt uppstiga till 6 procent.
Bevillningen vid taxeringarne icke uppgått till det påräknade beloppet höja den, på sätt Herr Lagman Ståhle föreslagit, med en viss procent, hvilken förhöjning i min tanka borde i sådane fall äga rum å all Bevillning af lön, egendom och rörelse. På detta sätt blefve Taxeringsmannen obetagen att i allo följa Bevilloingsgrunderne utan något sådant band, som genom en MinimiTabells antagande skulle i förväg läggas för dess pröfning, och i händelse af den sålunda bestämde Bevillningens otillråckelighet vöre ock en utväg gifven, att få bristen fylld efter samma grunder, som vid Taxeringen blifvit följde. Vid Bevillningen för Capitaler och afdrag för sk^ld misskännes visst icke det go - f)m 12 M t ji fm. da syftemålet till producentens lättnad och »II slags inkomsts beskattande; med så vida af ed förestående financereglering kan Vara att hoppas, det möjligheten att enot skälig rån-* ta och nöjaktig säkerhet erhålla pertningefötsträckningar hädanefter skall gå någorlunda i bredd med behofvet deraf, Och med lörde» len för Cipitaiisterne att få sine Capitaler emot sadan säkerhet utlinie* torde vara bättra att bibehålla det hittills gällande Stadgandet om Bevillningens för Capitaler indiretta erläggande genom afdrag å räntan, såsom mera förenbgt både med principen af sy: bär förmo - genhet och med tryggheten för Statsverket att erhålla de påräknade intraderne. Om den lag* liga räntan i allmänhet nedsättes till 5 procent, men Capitalerne deremot befriades från ali både direct och indirect Bevillning, skulle mahanda ändamålet på det både enklaste och Säkraste sätt vinnas. Om, som jag förmodar, Hoglofl. Ridder* skåpet och Adeln skulle finna att Bevillning** grunderne i vissa delar fordra en omarbetning* anhåller jag att dessa mina anmärkningar måt* te få åtfölja återremissen. Den 12 Ma ji e, m. Bilagor till PleniProtocoIlet för den 12 Maj, eftermiddagen. Herr Ehrenborg, Ca/per', Jag må öppet bekänna, att jag ej riktigt kunnat fatta meningen af Högloft.
— Vidare har Hr Grefven Den 22 Augusti f. ni. påhittat att benämna Hr Lefren, Hr von Hartmansdorff och min ringa person det stora triumviratet. Då han upprepat detta åtskilliga gånger, så utvisar det, jemte den uppsyn, hvarmed det skett, som hade han funnit sitt påhitt alltför qvickt och roligt. Jag Önskar alt han dermed verkligen roat Ståndet lika mycket som sig sjelf; och i sådant fall har det måhända icke varit annat än cn ersättning, som Ståndet billigtvis tigt att fordra. Hr Ribbing, Arvid; Jag anmälde mig egentligen för alt upptaga en fråga, som ännu icke af någon blifvit vidrörd, men sorn är af värde att böra besvaras. Man har framställt huruvida frågan om inrättande af privat-banker vore af natur att böra behandlas som en lagfråga i allmänhet eller utgöra föremål för Konungens enskilda lagstiftning. Orsaken hvarföre jag först ansåg det öfverflödigt att upptaga delta till besvarande, var, alt jag ansåg hvad Hr Stråle anfört fullständigt ådagalägga, alt frågan var en lagstiftningsfråga, som icke kunde gå i verkställighet utan båda Statsmakternas tillgöranden. Hr Stråle har anfört, att lag redan är stiftad för bolag, rÖrtde de skyldigheter, som åligga hvar och en som i ett bolag deltager. Om det är ulan tvifvel att ett bankbolag också är ett bolag, så mäste det också anses bevisa, att hvarje undantag för detta bolag från de skyldigheter, som lagen i allmänhet bestämmer för bolag, utgör ett ingrepp i lagen, sorn icke bör kunna äga rum, utan alt begge Statsmak terne derom äro öfverens. Jag skulle således tro, att om än vid denna riksdag icke något mera af den ifrågasatta privatbank-lagen kunde komma alt bringas till mognad eller framställning till Reger:n och dess svar derå; så borde det åtminstone vara angeläget för Ständerna att få så mycket bestämdt, att icke någon lag för något slogs privat-banker borde kunna utfärdas förr, än en allmän lag, af båda Statsmakterna godkänd, blifvit utfärdad.
Skulder Utgifter: För Institutet: Aflöning och kosthållning 24,640: 46. Ved och lyshållning 2,296: 52. Skrifmaterialier ra. m 177: 85. För Ultuna gård: Aflöning och kosthållning 2,661: 33. För Granbergs gård: Räkenskapen har undergått granskning af 3:ne utaf Kongl. Maj:t serskildt förordnade Revisorer, hvilka uti afgifven berättelse af den 12 Juni 1860 dels anmält, att åtskilliga förändringar i bokföringssättet vore att önska, till vinnande af större redighet, tydlighet och enkelhet, dels funnit anmärkningsvärdt, att utaf Institutets medel blifvit utbetalde icke mindre än tillsammans 905 M:dr R:mt för ritningar till 2:ne nya byggnader, till hvilkas uppförande statsanslag blifvit vid sistförflutne riksdag hegardt. Rikets Ständers Revisorer, som hufvudsakligen instämma uti dessa anmärkningar, få i öfrigt anmäla följande: Vid granskning af 1858 års räkenskap, hafva förlidet års Revisorer anmärkt såsom ett ofördelaktigt resultat af jordbruket vid Ultuna gård, att, ehuru skörden samma år varit ganska riklig, hade icke destomindre årets behållning endast uppgått till 1,094 R:dr 53 öre, hvarpå Revisorerne grundat det omdöme, att behörig omtänksamhet och beräkning icke blifvit iakttfagne vid egendomens förvaltning. Af 1859 års räkenskap hafva nuvarande Revisorer inhemtat, att Ultuna gårds konto för tiden ifrån den 14 Mars 1859 till samma dag 1860 angifver en brist af icke mindre än 8,630 R:dr 54 öre; ett förhållande, som ådagalägger befogenheten af hvad 1860 års Revisorer anfört. Skörden har år 1859 utfallit som följer: Höstsäd: utsäde 52 tunnor 4 kappar, skörd 423 tunnor 6 kappar, eller något öfver 8:de kornet. Vårsäd: utsäde 139 tunnor, skörd 977 tunnor 241- kappar, eller fullt 7:de kornet; utsädet härvid iuberäknadt.
Hvad i ämnet sålunda förekommit har Utskottet ansett sig höra vördsamt upplysa; oell ehuruväl Utskottet, lika med motionären, funnit den sammanställning af orden „heder och samvete,* hvilken, så väl uti nu gällande, sorn genom Kongl, kungörelsen den 27 Juli 1826. förut föreskrifna edsformulär, egt rum, med afseende å de konventionella begrepp, som om det förrajaf dessa ord kunna hysas samt, med hänsigt till edens slutförsäkran, Allm. Besvärsoch Ekon.-Vlsk. Lila lande N:o 64 och Betänkande N:o 65. 11 mindre lämplig. äCvennm öfveifedig, har Utskottet ändock, enär allt för ofta förekommande ändringar i eds-lörmulärcr. elfer livad för Utskottet vill synas, medföra betänkligheter, af della skäl ansett sig förliindradt att den ai’ motionären härutinnan yikade rättelse förorda; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att denna motion för näi varande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 4 April 1818. Ant till Exp. Utsk. dea 6 April kl. 11 f. m. Utlåtande», i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande, N:o 28 Hederv. Bonde-ståndet har till Utskottet återremitterat Betänkandet N:o 28, afgifvet i anledning af väckt fråga om upphörande af skånska kavalleri regemenlernes så kallade fotoch ådermöten; men, som Betänkandet är af de öfriga riksstånden bifallet och beslut sålunda deröfver faltadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd» Stockholm den 4 April 1848.. Ank. till Exp. Utsk.. den 6 April, kt 11 f. m» Betänkandej i anledning., af väckt motion om ändring i Kongl. Patent-förordningen af den 13 December 1834. Uti en från Höglofl.
( In i kojan. ) Tredje scenen. DE FÖRRA. komma i lifligt samtal. LARS ANDERS. BRITA STINA Låtsa ej se KARL JOHAN. K ARL J OHAN . God kväll vackert. God kväll. L ARS A NDERS ( bistert ). K ARL J OHAN . ( Brita Stina svarar inte. ) Det var farligt, hvad I har hastverk. Ja, en får allt ligga i, om en ska hinna göra B RITA S TINA . något innan kvällen. ­ 15 ­ Har I sett far min? K ARL J OHAN . Jag har inte titta't efter honom. Kom nu, Brita Stina. L ARS A NDERS . B RITA S TINA . B RITA S TINA . och säger mig elakheter. För han fråga efter gubben, bara för att reta mig, det vet jag. Jag frågte inte er. K ARL J OHAN . Nej, men jag tål inte, att den där pojken står Jag frågte Lars Anders. otidigheten efter den andra. vet för resten. Tål du, att han står och säger mig den ena B RITA S TINA . Vi vet allt, hvad vi det gamla igen. Nu ska I vara beskedliga och inte börja med B RITA S TINA . K ARL J OHAN . För vi har allt nog utaf det, som är nytt. Och du behöfver inte skälla mig för gammal. Hör nu, mor! K ARL J OHAN . Vi behöfver inte börja med något gammalt. Det har jag ju aldrig sagt L ARS A NDERS . B RITA S TINA . Nej, det sa' han inte. han sa'. ( Till Karl Johan. ) För räxten så behöfver Sa' han inte? Jag måtte väl själf höra, hvad jag inte vara mor för dig. Karolina har kallat sig ­ 16 ­ för madam i alla tider, och jag måtte väl kunna vara likaså god som hon. Kom ihåg, att jag sa' det. K ARL J OHAN . Det är I också. Har jag sagt annat?
Det finnes sålunda ett maximum för menniskans längd, och på samma sätt 5 H. 15 226 Den 31 Maj f. m. lärer det väl ej kunna nekas, att icke ett maximum kan finnas, hvaröfver tullafgifterna ej höra stiga. Jag vill dock ej nu inlåta mig i någon pröfning af detta maximum; vi torde framdeles fä öfverlägga derom. En värd talare har omnämnt, huruledes man i Frankrike jagar utländningen ur landet, efter de sednast inträffade omständigheterna. Det är sannt alt sådant inträffade i en af landets sjöstäder, och öfverhufvud kan det icke nekas att afundsjuka mellan nationer lätt uppstår bland de okunnigare; men den fransyska regeringen utfärdade straxt derefter ett dekret, hvarigenom den ställde alla främlingar under beskydd af fransyska folkets gästfrihet, och sedan dess har ingen utländning nödgats fly ur Frankrike. Skulle den värde talaren tvifla på min uppgift, så skall jag kunna hänvisa honom tili en resande svensk handtverkare, som nyligen återkommit från Paris, dit han inom några dagar ämnar återvända för att der bosätta sig. Jag frågade denne man af nyfikenhet just om det nyss omtalta förhållandet, och fick det svar jag likaledes nyss omnämnt. Man har talat mycket om, och lagt mycken vigt derpå, att en förminskning i varornas värde skulle uppstå derigenom att, i följd af de politiska välfningarne i främmande länder, en mängd varulager skulle ligga osålda. Det torde visserligen vara sannt i afseende på ”Leipziger Messe”, som är en marknad dit de under sista halfåret tillverkade varor införas af den mängd resande handlande och fabrikanter från manga olika länder, som vid den tiden kommer till Leipzig; det är i afseende på denna marknad visserligen sannt, säger jag, att, på sätt den värde talaren anfört, endast en obetydlig del af de ditförda varorna i är kunnat försäljas; men, om också blott jjidel af dem blifvit såld, så tror jag dock icke att denna ^:del blifvit försåld till ett sådant vanpris som hälften af det vanliga priset, ty man sökte der alt, så mycket ske kunde, hålla varorna uppe i pris.
Af Gr:ne Mörners och Lagerbjelkes yttranden, är det, enl. mitt förmenande, så tydligen ådagalagdt, att nu gällande författning i afs:de å röstningssättet i fråga om kyrkors sammanbyggning, är till sina principer så ovedersägligen riktig, att jag ej anser mig behöfva ingå i någon närmare utveckling af frågan. Lika med de värde Gr:ne, anser äfven jag all förändring i i fråga v: do stadgande vara aldeles obehöflig. Till sin be skaffenhet har ock ej författningen, under den tidrymd af 30 år, som den egt tillämpning, kunnat undergå ringaste förändring, ty den åsigten, som för 30 år tillbaka uttalades i afs:de på behofvet och lämpligheten af att kyrkor sammanbygdes, måste väl än i dag anses riktig; en princip bör väl ej under så kort tid kunna öfverändakastas, hvaremot Ulsk:ts yttrande i detta hänseende tvertom vittnar om en alltför stor benägenhet att ändra gällande stadgar blott derför, att en och annan individ kan finna dem mindre lämpliga. Jag instämmer med de ledamöter, som yrkat afslag å ifrågavarande förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å ifrågavarande tillstyrkande, framställde H. Exc. först propos. på bifall till detsamma, dervid svarades flere nej och ett eller annat ja, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren ut föl I e med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsktls den 25 och 28 sistl Juli bordlagde Utlål:de N:o 31, i ani. af RiksSt:ns beslut öfver Bet:t N:o 25, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen, odisponerad bankovinst. T>en 1 Angnst! e. m. 47 j:*ta punkten. Utsk:ts yttrande lades till handlingarne. Si: dra punkten.