Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att qvarnarne icke äro någon så förkastlig egendom bevisas af delta förslags motståndares yttrande uti ett föreg:de plenum, att qvarnarne i Sverige äro uppskattade till öfver 3 millioner r:dr. Att dessa verk kunna försämras eller förbättras, samt att inkomsten af fabrikrinrällningar äro underkastade fluctuationer är sanning, men derföre är äfven föreslaget, ali de skola lemna kontant bidrag, på det att detta bidrag må kunna utan rubbning af nuvande fördelning rättas efter den fördel hvarmed dessa fördelar kunna drifvas. Om uti en ort, der jordbrukatne nu af väghållningsskyldighet hafva en viss tunga, en fabriksinrältning uppstår, så blir denna tunga derigenom oändligt mycket svårare, likasom då fabriksinrättningar upphöra i en ort der de förut finnas, väghållningsskyldigheten blir lättare. Det är då rättvist att på hvarje ort der dylika inrättningar finnes dessa äfven deltaga i underhållet af vägarna, efter de på väghällningsbesväret hafva ett så stort inflytande; hvarföre jag äfven nödgas ytterligare förnya min begäran om propos. på bifall till Utskms betänk. Den 2 September. 307 Frill. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr. Lagerbjelke. Jag anmälde migianledn. af Frih. Cederslröms yttrande, alt del skulle blifva svårt att fördela väghållningsbesväret om qvarnar och dylika inrättningar skulle deruti deltaga. Inom Ulsk:n gjorde sig den åsiglen gällande, att för dem alldeles icke någon skyldighet till direct deltagande i underhållet skulle ifrågakomma utan endast en kontant afgift, som borde användas lill sådant ändamål, hvarigenom icke kunde uppkomma någon rubbning i grunderne för nu var:de vågdelning, och derföre skulle jag vilja föreslå alt den i Ulskms hemställan förekommande mellanmening, som börjas med orden: ”hvilka afgifter”, må erhålla följande lydelse: ”hvilka afgifter skulle, ulan rubbning af gällande grunder för vägars indelning och underhåll, serskildt användas till sådane broar, färjor och andra anstalter för kommunikationen, som böra af menighelerne samfäldt vidmakthållas och ombesörjas”.
Län som ansett en reform i afseende å Biskops-Embetena böra verkställas, och för sådant ändamål föreslagit;” l:o indragning af de nu för Erke-Biskop och Biskoparne anslagne löner; 2:o inskränkandet af deras antal till En Biskop i Upsala, som kan få benämning af Erke-Biskop, och Eo Biskop i Lund, Bih. till R. St. Fröt. 184-3. 4 Sami., 2 Afd. 18 Haft. 1 Statssamt Alm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtandej N;0 83. begge försedda med pénningelön af Slaten och tillika förenande tillsynen öfver Universiteten i nämnde Städer, så länge dessa der fortfara; 3:o Domprostarnes förordnande att bestrida de Biskoparne hittill suppdragne förrättningar och föra ordet i Consistorierne, hvarvid så väl nya instructioner, som en förenkling af dessa myndigheter torde böra af Regeringen tiilvägabringas; samt 4:o samtlige prmbende-pastoraters förklarande såsom consistoriella gäll, i fall icke ett sådant i hvarje Stift måste anslås lill ersättning för Domprostarnes ökade göromål; men hvilka heldre synas böra ersättas med visst contant arfvode," af Johan Persson från Upsala Län, af G. Pettersson från Östergöthland och af Petter Persson från Jönköpings
— N:o 38. i anledning af väckt motion, angående anställande af Prest vid Allmänna Garnisions Sjukhuset. X. B. 294. A. 328- — N:o 39 i anledning af väckt motion, angående bildande af en stam för örlog-flottans matroser, medelst enrollering af skärgårdsfolk. X. B. 294, 328, 355. A. 356, 359. — N:o 40. i anledning af väckta motioner, angående rättighet för indelningshafvare att få sina räntor och Krono-tionde debiterade och uppburne af kronans uppbördsman samt å vederbörande landtränterier qvartalsvis uttaga i penningar den derför belöpande lösen. X. B. 294. 328. A. 356. — N:o 45. i anledning af väckte motioner om befrielse för Rotehållare på Gottland att anlägga båtsmanstoip. XI. B. 132. 134, 149 A. 150. — N:o 46. i anledning af väckta motioner, rörande rustof h rotehållares befriande från deras befattning med rekrytering och remontering samt underhåll af beklädnad, mundering m. m., emot det att de åtaga sig en gång för alla bestämda, mot omkostnaderna vid berörde åliggande svarande årliga utskyIder, samt dermed gemenskap egande ämnen. XI. B 132. A. 134. — N:o 47. i anledning af väckt motion om befrielse från rotering för Ansätts hemman i Jemtlands län. XI B. 151. A. 266. E. 331. — N:o 48. i anledning af väckta motioner, angående lindring i båtsrnansroteringen och dermed sammanhang egande frågor. XI. B. 151. 266. 270 A. 278. E. 331.
Tab. N:o 7. E) Bergsoch brukshandtering samt F) Fabriker, manufakturer och handtverk. Åberopande den summariska uppgift härom, som förefinnes å tabellen N:o 7, får Konungens Befallningshafvande i öfrigt tillägga, att svåra kommunikationer och låga pris på tillverkningarne i förening med stegring i arbetslöner och kolpris bidragit dertill, att bruksrörelsen under ifrågavarande period i allmänhet drifvits med föga förtjenst. Tillverkningarne vid länets jernbruk och manufakturverk hafva uppgifvits för 1860 till 30,911 centner 55 tt tackjern, 1,174 centner 34 gjutgods, 35,169 centner 66 <EE stångjernssmide samt 9,887 centner jernmanufaktur. Bland fabriker märkas förnämligast Wexjö klädesfabrik med årligt tillverkningsvärde 185,000 R:dr, Kosta glasbruk med d:o 145,000 R:dr, Johanstorps glasbruk med d:o 35,000 R:dr, Lessebo pappersbruk med d:o 150,000 R:dr och Gransholms bruk med d:o 23,000 R:dr. Den särdeles stora mängden af vattenfall, som i länet finnas, skulle utan tvifvel förvandlat länet till fabriksort, derest ej de svåra kommunikationerne hittills omöjliggjort företagsamheten härutinnan. Uandtverkerierne arbeta hufvudsakligen för kringliggande orters behof, och deras utöfvare befinna sig i bergliga vilkor. Antalet af dem, som idka handtverk såsom sjelfförsörjning, är i stigande, hvilket menligt inverkar på handtverkeriernes utveckling i arbetsskicklighet och ekonomisk förkofran. Binäringar inom länet äro dels tillverkning af väfskedar, liar och yxor, dels linberedning och väfnader, dels upptagning af sjö- och myrmalmer samt deras forsling till bruken, dels kolning och tjärubränning och dels varuforsling emellan staden Wexjö och kuststäderne.
Räntan; så vidt den är till åtskilliga Stater, Verk, Inrättningar och Tjenstemän anvisad och indelt, beräknades af Pikets sednast församlade Ständer till 2,685,000 U:dr Riksmynt, men kommer nu att minskas derigenom, att de indelta löner, hvilka tillförene åtföljde Förste Landtmiitare-befattningar, blifvit, enligt Pikets Ständers beslut i underdånig skrifvelse den 6 Februari 1858 angående reglering af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvudtitel, med ett enda undantag indragna mot ersättning i penninge-anslag och de indelta lönernas värde sålunda Kronan behållet med 16,082 R:dr 10 öre eller i rundt tal 16,000 R:dr. Genom detta afdrag bör den vid förra riksdagen utförda summan af indelta ordinarie räntan, hvilken för öfrigt icke synes påkalla förändring, nedsättas till Runt R:dr 2,669,000: — Den till Statsverket inflytande eller Kronan beluillna delen af ordinarie räntan upptogs vid förra statsregleringcn Ordinarie elier Ständiga Inkomster: till R:dr 1,912,000: — och har uppgått: år 1855 till » 1856 » » 1857 » 1.915,996: — 1,982,546: — 2,029,591: — eller i medeltal för dessa tre år till . R:dr 1,976,044: — Transport R:mt R:dr 1,976,044: — 2,669,000: — llih. till R. St. Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. Transport Kant R:dr 1,976,044:
Det är ju det enda möjliga – och ändå är jag rädd för att säga det – småleende – det låter så underligt – till er. ALLAND omfamnar henne. En liten liten hängifven kvinna. Kan du också vara stark? LOUISE. Hvarför skulle jag vara stark? Jag har ju dig. ALLAND. Men när du inte har mig längre? LOUISE. Inte Hur menar du? ALLAND. Jag har ju sagt dig, att kärleken inte räcker evigt. LOUISE drar sig tillbaka. ALLAND sorgset. Också du skall hata mig en gång. LOUISE. Nej, aldrig. ALLAND vekt. Hvad vet du om det? Du har aldrig stått vid branten af sjelfmord eller vansinne. Du vet ingenting om dig sjelf ännu. Om du flöt på en planka i hafvet, ensam med mig, och det gällde för en af oss att dö, så skulle du hugga tänder och naglar i mig. Sådant är lifvet, sådan är du, sådana äro vi alla. LOUISE. Du får inte tala så styggt. ALLAND. Hvar tror du den kärlek fins, som böjer sitt hufvud tyst och dör? LOUISE. Jag ville hellre dö än göra dig ondt. ALLAND. Det vet du icke – förr än du står tomhändt. LOUISE. Tomhändt? Efter hvad? ALLAND. Lyckan. LOUISE. Du skrämmer mig. ALLAND. Jag vill inte, att du skall komma till mig med förbundna ögon. LOUISE. Jag förstår dig inte. ALLAND. Inte? LOUISE. Jag trodde nyss nu vet jag inte hvad jag skall tro ALLAND. Så se på mig då! Han böjer sig fram emot henne och fångar hennes blick. Hvad ser du? LOUISE rodnar, förlägen. ALLAND. Mina ögon ljuga icke. Men jag binder aldrig mig sjelf och aldrig andra. Det är det, jag vill du skall förstå. LOUISE. Ah – det är ALLAND. Det är frihet – lycka – lif åt dig, som aldrig lefvat. LOUISE. Det lifvet vill jag inte lefva. ALLAND. D. v. s. du törs inte? Nå – ja, följ din natur! Han går tigande af och an på golfvet. LOUISE
Det har förmodligen varit i anledning af ofvanberörda Rikets Ständers beslut vid riksdagen 1856—1858, hvarigenom de hittills gällande lokala föreskrifterna i omformälda hänseenden hotade att antaga karakteren af allmänna stadganden, som Riksdagsfullmägtigen Jöns Pehrsson från Blekinge län dels vid sist* förflutna riksdag väckt motion derom, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig anhållan om en fullständig undersökning om. såväl skogarnes tillstånd, som hvarje särskildt hushållningssätt med desamma, emedan, i anseende till den olikhet, som förefinnes inom ett land med Sveriges stora utsträckning, det vore onaturligt att stifta en skogslag, som skulle gälla lika för alla orter inom detsamma, dels och vid innevarande riksdag med förnyande af berörda motion, hvilken vid sistförflutna riksdag icke föranledde till någon Rikets Ständers åtgärd, tillika på enahanda skäl alternativt föreslagit, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig anhållan, att ingen lag må 54 Sdmmåns. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut-sk. Betänkande N:o 50. utfärdas, som ingriper i skattemannens rätt att fritt disponera öfver sin skog och mark, förrän frågan först varit hänskjuten till landstingets utlåtande. Utskottet finner hvarken anledning att tillstyrka Rikets Ständer att afvika från dess vid förra riksdagen fattade beslut i fråga om det förra alternativet af Jöns Pehrssons motion, ej heller skäl att förorda det sednare alternativet, hvilket afser att tilldela landstingen ett inflytande på den allmänna lagstiftningen, som är främmande för kommunal-institutionernas ändamål. Då det icke ifrågakommer, att föreskrifva något visst kushållningssätt för de enskilda skogarne, har äfven Jöns Pehrssons yrkande, att dervid afseende måtte fästas på orternas särskilda förhållanden i och med detsamma förfallit.
Den tilltagande spanmålsproduktionen samt folkmängdens ständiga tillväxt, jemte användandet af flere för jordbruket och dess binäringar lämpliga inrättningar, gjorde det nemligen nödvändigt, att i och för spanmålsförmalningen inom landet mera frihet bereddes åt qvarnanläggningar, likasom det vore af vigt, alt de många vattenfallen blefve ändamålsenligt samt till allmän och enskild nytta begagnade. Att omgångar och besvär nu åtföljde en ansökan om vattenverks anläggande, kom sig deraf, att icke alla de lagrum, som i frågan kunde åberopas, i allmänhet vore bekanta för andra än juridiskt bildade medborgare, utan kunde än i ett, än i ett annat hänseende under olika tydning och tillämpning lägga hinder i vägen för framgången af ansökningen; att kostnader och tidsutdrägt dervid uppstodo, visade dagliga erfarenheten, då kostnaden för undersökningen och öfriga förberedande åtgärder i och för en qvarnanläggning kunnat, der vederbörande varit ogynnsamt stämde mot den sökande, uppgå till ett par tusen Riksdaler, under det att fyra års tid åtgått, innan målet blifvit slutligen afgjordt. Enär sådana förhållanden ingalunda vore gynnsamma för jordbrukets och industriens utveckling, har motionären, till åstadkommande af förbättring derutinnan, föreslagit: att 4 och 5 §§ i 20 Kap. Byggninga balken måtte upphöra att gälla, och följaktligen alla de författningar, som dit hänför de sig, så vidt de anginge sättet och vilkoren för vattenverks anläggande, begagnande och skattläggande, jemväl upphäfvas, och således inga föregående undersökningar hädanefter erfordras, utan i stället stadgas: »Hvar sorn vattenqvarn eller annat vattenverk, som ej till bergshandteringen kan hänföras, bygga vill, vare det honom obetaget, då han dertill äger lagligen förvärfvad grund; anmäle dock till kommunens Taxerings-kommitté, huru han byggt, och Taxerings-kommittéen åsätte den bevillning, som lämplig pröfvas.
Rör af jern eller annan metall till Bevilln.Utsk. I fråga om de slutligen under liufvudrubriken Jern uptagne artiklarne ”Spik af 2 tums längd och deröfver” och ”ali annan Spik samt allt annat Manufaktur-smide, ej specificeradl”, biföll R. o. Ad. Utsk:s förslag, hvarefter Hr Hjerta yttrade Jag har ej velat begära ordet för att väcka en discussion i detta ämne, emedan jag ansett det fruktlöst, då Bevilln.Utsk. afstyrkt min motion och de öfriga RiksStm, såsom jag tror, bifallit Utsk:s förslag; men jag anhåller att få anföra min reservation ro Den 6 Maj f. m. emot Utsk:s afstyrkande, af den anledn., jag sökt göra för manufaktur och smides-artiklar af olika vigt, helst jag tror en sådan indelning vara en af de väsendligaste grunderne för en riktig förtullning af denna vara, och jag icke kan godkänna den betänklighet Utsk. haft i afseende på den mångfaldiga sortering, som dervid förekommer, emedan jag icke anser det vara svårare för en tullkammare att serskilja artiklar efter deras olika vigt, än att räkna trådarne i en linneeller bomulls-väfnad. Jag ber att i prot. få nedlägga denna reservation och vill vid en kommande Riksdag, om jag då lefver, förnya mitt förslag. Vidare förekommo följande artiklar: Jernskrot samt Kardor och Nordinder. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i afseende på dessa artiklar föreslagit. Kläder. Pröfniugen af Ulsk:s härom afgifna förslag ansågs böra upskjutas tills R. o. Ad. fattat sitt beslut i afseende på artikeln. Väfnader. Knappar, Knif v år, Koppar, Kopparnickel och Kopparskrot. Utsk:s i afseende på dessa artiklar afgifne förslag biföllos. Kopparstick, Eslamper samt Lillio grafiska arbeten.
Stats-Secreteraren uppläste i underdånighet tili justering det, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, författade Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständers Statsutskott, angående användandet af den till Ädelfors Guldverk lydande Egendom med tillhörigheter; saint om Cancellie-Rådet af Wetter stedts och Hof-Rätts-Rådet Adlerhrundts sökta ersättning för Skatterätts-fordringar i några Hemman under nämnda Egendom. Hans Excellenee Herr Grefve af Wetterstedt förklarade sig, såsom Broder tillen af Sökanderne, Cancellie-Rådet af Wetterstedt, i denna fråga jäfvig, och afträdde under öfverläggningen derom. Enligt Stats-Rådets öfriga Ledamöters underdåniga tillstyrkande, behagade Kongl. Maj:t denna Proposition, såsom med Kongl. Maj:ts fattade Nådiga Beslut enlig, i Nåder gilla; och skulle densamma, i vanlig ordning, till Rikets Ständers Stats-Utskott expedieras, jemte ett Utdrag af Siats-Råds - l6 Kongl Majas Na diga Propos. Protocollet för den 26 October 1824, upP" tagande de serskilda tankar, gom Stats-Rådets dervid närvarande Ledamöter, i vissa delar af Målet, i underdånighet yttrat. Ex Protocollo Knut von Troil. N:o 3i. KONGL. MAKTS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Sluts-Utskott angående de sä kallade Trippi ska Köpe gods en i Halland ; Gifven Stockholms Slott den ig November 1828. Såsom svar å Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer vid sista Riksdag, i fråga om återlösen af de till Handlanden Adrian Tripp i Halland år 1653 af Kronan försålda och af hans Arfvingar ännu innehafvande Hemman, hade Rikets Ständer uti underdånig Skrifvelse den 12 Maji samma år anhållit, dels att bemälda Arfvingars Kongl. MaJ.ts Nådiga Propos.
]) et lilla kapellet var högt och lagdt på sa sätt, att, medan det viinde friiisidan $t vägen, vette framsidan åt herrgirden, h d k e n det Leherskade genoni sitt höga läge, och hvarifrån man bäst kimde se det. Med hufvudet andaktsfullt nedböjdt, gjorde Chwedora tre gånger korstecknet på sig sjelf och mumlade iiågonting med låg röst, sedan lutade hon sig ned till Thadeus och tog honom i sina armar samt lyfte ' upp honom mot nischen. - Den gode Guden, sade barnet med något litet af fruktan. - Ja, svarade modern, gör ditt korstecken, liten! Men som han ännu icke kunde göra det ensam, fattade hon hans hand, och i det hon förde den från barnets svettiga panna till dess obetäckta bröst, sade hon med högtidlig och rörd stämma: - I Faderns och Sonens namn. Båda stodo de ett ögonblick orörliga och betraktade bilden. I barnets ögon afmålade sig förvåning och nyfikenhet; Chwedoras solbrända ansigte hade fått ett uttryck af ödmjuk och brinnande bön, och under det att hon, med blicken riktad mot höjden, också upplyfte barnet det högsta hon förniådde, bad hon, utan att tala, kanske till och med utan att tydligt ge form åt sin tanke, den heliga Jungfrun att taga hennes gosse under sitt mäktiga beskydd. Det var hennes enda barn. Efter flera års äktenskap hade han kommit soni en fridens engel; ty Clemens hade börjat att visa undseende för sin hustru, då han såg henne vara mor. Efter sonens födelse hade det aldrig mer förefallit någon tvist emellan dem, och all oro för framtiden var försvunnen. Af kärlek till barnet, hade fadern svurit att aldrig mer smaka bränvin, och han hade hållit ord. T y vara bönder älska vanligen mycket sina barn, i synnerhet gossarne. Plötsligen lät en mansröst höra sig helt nära: - Hah, gå på, håh! Denna basröst genljöd med sitt långt utdragna tillrop dallrande i den stilla luften. Chwedora vande sina ögon från nischen och såg ut åt falten.
Det har icke undfallit Utskotten, att hemmantalet utgör en ganska osäker måttstock för fördelningen af hägnadsbesväret, mången gång ledande till ojemnheter, och stundom jemväl till obillighet, men om olägénheterne, som äro oskiljaktiga från den nya och gamla delningsgrunden med hvarannan jemföras, torde den enas eller andras företräden icke vara serdeles öfvervägande, och då en stor del allmänna besvär utgå efter mantal samt folket vant sig att derefter i allmänhet mäta sina rättigheter och skyldigheter, hafva Utskotten ansett hemmantalet jemväl hädanefter böra såsom stängseldelningsgrund bibehållas. Att ingå i granskning af Författningsförslagets serskilda föreskrifter, sedan Utskotten ogillat delningsgrunden, i hvilken omständighet samma förslag - 9 Lagsamt Ailm. Besil. or/z Oecon.-Utskottens Ut Ut ande N:o 4 r. slag hufvudsakligast skiljer sig från nu gällande Lag, vore helt oclt hållet utan ändamål, hvadan Utskotten öfvergå till de i 3:dje punkten framställde anmärkningar. Det har blifvit anfördt, att den föreslagna skyldigheten för utmarksegare att hålla hägnad emot inegor skulle hvila påv en falsk grundsats. Vöre detta påstående rigligt, skulle grundvalen för nu gällande Stängsel-lag äfven vara falsk, ty samma rättsbegrepp, som bestämmer skyldigheten för grannar, alt hålla hägnad, der skog och utmark möta skog och utmark, eller der inegor gränsa till inegor, utgör jemväl grunden för det föreslagne stadgandet. Ehvad man, lika med Lag-Comileen, vill härleda stängselskyldigheten från begreppet egande-rätt, eller, såsom dess vedersakare yrka, att den ömsesidiga nyttan grundar nämnde åliggande, stannar man vid uppgifvande af den allmänna regeln uti enahanda resultat, nemligen, alt vitsord, att af granne fordra biträde till hägnads upprättande, bör ega rum. Om detta medgifves, hade skälen bort vara framlagda, hvarföre icke ömsesidig slängselskyldighet bör linnas, der åker och äng möter utmark, då den gäller, der lika beskaffade egor angränsa hvarannan.
Hade du haft sonliga känslor för den, som alltid varit dig en så god fader, så skulle intet i verlden kunnat afhålla dig från att hörsamma en kallelse, som utgick från din morfaders dödsbädd. Det krossade honom alldeles, detta sista slag; han grät som ett barn, då han fick höra att du ej brydde dig om att komma.“ “Nog!“ afbröt Halfdan med dundrande röst och stampade med foten i golfvet. Blända släppte brefvet och dolde sitt tårsköljda ansigte i sina händer. Halfdan var häftigt upprörd; han stödde armbågen mot bordet, lutade hufvudet i handen och blickade mörkt framför sig. Några minuter satt han så, men derefter sköt han häftigt stolen tillbaka, tog sin hatt och gick ut. Då han återkom till middagen hade Blända läst slutet på brefvet, som innehöll att generalen efterlemnat ett testamente, som gjorde Halfdan till egare af Lindvik, under det att en sondotter, Halfdans kusin, erhöll en motsvarande summa i kontanter. Generalskan ämnade flytta till ett vackert beläget ställe nära Lindvik, som hennes man byggt enkom till enkesäte åt henne. Lindvik var för stort och dystert, för att hon skulle kunna trifvas der, sedan hon blifvit ensam på sin ålderdom. “Hvad jag är glad att morfar bestämt Lindvik åt oss!“ utropade Blända, som gerna ville blanda bort de sorgliga intrycken. “Nu behöfva vi ej vidare hafva några bekymmer huru de knappa inkomsterna skola gå ihop med utgifterna. Nu äro vi rika och hafva det herrliga Lindvik till sommarnöje!“ “Då du blef min hustru, Blända,“ sade Halfdan mörkt, “var det med fullt medvetande om att du gifte dig med en fattig man, som endast berodde af sitt arbete. Jag lofvade dig aldrig några rikedomar, och rikedomar skola heller aldrig falla på vår lott. Jag afsäger mig arfvet till förmån för min kusin.“ “Men, Halfdan ...“ “Jag vill ej mottaga ett arf, hvaraf jag på intet vis gjort mig förtjent.
Dessa för bå de det allmänna och enskilta så magtpåliggande ämnen och önskade åtgärder, vågar jag vördsammast påyrka och anhåller, att detta mitt anförande matte de öfrige respective Stånden meddelas, Och sedermera till vederbörande Utskotter blifva remitteradt, N:o 6. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus i Sedan vid sista Riksdagen indragningen af Talmanstafflarne satts i fråga, för att vid Den 15 Februarii, detta Riksmöte afgöras, tager jag mig i dag friheten, att för Höglofl. Ridderskapet och Adeln föreslå deras bibehållande, i anledning af de skäl jag får äran i korrthet framställa. Det är mig ej obekant, att lagstiftningar finnas utan all yttre representation; men de äro af en helt annan art än den Svenska Statsbyggnaden, sammansatt af ganska skiljagtiga delar, ämnade att hålla hvarandrajämnvigten, hvaribland somliga måste representera och alltså de andra åtfölja; hvar fyra bestämdt afsöndrade Stånd ej endast inom sig, utan äfven gemensamt, måste förena sigom ett beslut; hvar alltså, med denna afsöndring ett beständigt meddelande, en ständig beröring och förening af tankar och meningar, blir nödvändig. Huru blir detta möjligt då man ej råkas? och råkas i förtrolighet? härtill äro de i frågasatteTafflarne visligen ämnade och passande. De få, efter min tanka, under sådana förhållanden och för ett sådant ändamål ej saknas, ehuru jag ej kan misskänna det goda uppsåt, som föranledde förslaget af der;.s indragning. Här vågar jag dock tro nyttan vida öfvervägd af de olägenheter, det bristande sammanhang, deraf i tidens längd skulle uppstå, och som framförallt bör motarbetas I följd häraf har , jag äran föreslå Talmans-Tafflarnes återställande för detta ändamål, och anhåller att denna min motion måtte comuniceras de öfrige Stånden samt till StatsUtskottet remitteras. Den 12 Februarii. N:0 7- Grefve Gyllenborg, Johan Henning: