Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven bade Ilr von Hartmansdorff nu nyss omnämnt en af så väl honom , sorn andra ledamöter gjord anmärkn., nit orden ”på bestämd tid” i Coust.Utsk:s förslag borde uteslutas, hvilket äfven Frih. Sprengtportens förslag innehölle. Hr Landtm, ville nu framställa propos. å Frih. Sprengtporlens förslag. Frih. Raab: Jag vågar erinra, alt jag tagit mig frihe* len yrka bifall på förslaget sådant det kommit från Coust.- Ulsk., utan förändringar; och torde jag få hysa den förhoppning, att propos. derpå må varda framställd. Hr Frih. o. Landtm, hemställde till Frih. Pvaab, i anleda, af hans nu gjorda anmärkn., om icke, då någon bestämd propos. på bifall till förslaget icke finge framställas, utan endast om R. o. Ad. gillade det för att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, och det kunde hända, att om en sådan propos.. först framställdes, R. o. Ad. dertill svarade nej, men sedan ej kunde förena sig om någon gemensam tanke, denna ordning att tilivägagå skulle kunna medföra sådana förhållanden, hvarutur R. o. Ad. sedan hade svårt att reda sig på ett formenligt sätt; hvarföre Hp Landtm, trott lämpligast vara att först framställa till afgörande de förslag lill gemensam tanke, som här blifvit uppgifna, hvarefter, ifall intet af dem blefve antaget, R. o. Ad. torde finna följden blifva den, att R. o. Ad. läte Const.Utsk:s förslag hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; och hemställde Hr Landtm., om Frih. Raab vidare yrkade det framställningssätt Frihrn ansett vara lämpligast. Frih. Raab: Jag hade visserligen föreställt mig, att R. o.
Men så hade Tuveson fått syn på tre kvinnliga varelser på bänken midt emot den, på hvilken de själfva sutto, – tre gamla, torra jungfrur med handarbeten, mustaschskuggning, giftiga ögon och hånfull mun, – och då hade han icke längre kunnat hålla ut, utan stoppat alla nyheterna i fickan, fått fröken Berg att bryta upp och seglat tillbaka hem. Så var det, att de ut på aftonen sutto samman vid den lilla badviken. Ett stycke uppåt land, just där sandoch ljungsluttningen tvärt afbröts af klipporna, hade de funnit ett bekvämt hviloställe med naturliga sittoch liggplatser i själfva stenen samt med en vid utsikt, öfver viken och hafvet. Det var redan sent; sjön hade för länge sedan gått till ro. Månen slog en blank spång öfver den orörliga vattenytan. Tyst och ljust; blott då och då slog en fisk eller plaskade en fågel ute i vattnet. Hon såg ned på honom, där han halflåg vid hennes sida, med de mörktdrömmande ögonen fästa på någon punkt långt borta, ute öfver hafvet, liksom bortom detta, på andra sidan denna världen. Det föll som en tyngd öfver henne, hon kunde icke röra sig och icke hämta andan; en obestämbar aning om en sorg, något ödesdigert, något oförskylldt och oundvikligt grep henne; och det blef henne så tungt i själen, så varmt och maktlöst tillika, så fullt af medlidande och rådvillhet, af behof att hjälpa och af oförmåga att hjälpa på samma gång. Det kom tårar i hennes ögon, och hon böjde sig ofrivilligt fram öfver honom. Hvad gick då åt honom, eftersom han såg så sorgsen ut, så bottenlöst och obotligt sorgsen; hvilken sorg gjorde väl hans pupiller så onaturligt stora och svarta? Plötsligt höjde han blicken upp emot henne. Var det en fråga som låg i den, och hvilken fråga; eller var det en bön; eller var det ett stumt förtroende om en olycka?
Man har beviljat respitmånader, man har bibehållit många och länga rättegångsformaliteter; man har lärt gäldenären konster alt genom lösöreköp eller konkurser undandraga fordringsegaren sin rätt och likväl gå fri. Emot den försumlige, den oordentlige, den vårdslöse, ja! t. o. m. mot den bedräglige gäldenären är man klenmodig! skonsam, serdeles om han bedrager i stort. I andra länder är processen kortare, execution raskare. Man seqvesterär och man säljer der de försumliges panter, utan så många omgångar som hos oss. Fördelen för den ordentliga låntagaren af en kortare process i utsökningsmål visar sig i ett förhållande hos oss, som förtjenar bemärkas. Det är nemi. bekant att stenhus i Slockholm vanligen af kapitalister belånas högre och till lägre ränta, än jordegendom. Hus, de må vara huru solida som helst, äro dock snarare underkastade förändring och nedsättning i värde, än de hafva chancen att stiga i pris; hvaremot jorden, efter århundrades erfarenhet, är i ett jemnt tilltagande värde, för att icke lala om de förbättringar, hvartill den företrädesvis egnar sig. Jorden är således en säkrare, en fastare och i sig sjelf vida bättre pant, än hus. Orsaken till det större förtroende, långifvaren visar åt dessa sednare, kan ej vara någon annan, än den fermare exekution å förfallen fordran, som erhålles här i staden, än i landsorten. Slutligen ber jag få bemöta en villfarelse, som jag förnummit ega rum hos mången, som gjort sig bekant med äldre, men ej med nyare förhållanden, i afseende på utländska Hypolheksföreningars organisation. Jag har nemi. hört mången föreställa sig att de utländska omfatta endast större egendomar. Så var förhållandet vid upkomsten af de första Hypotheksföreningar i Preussen, äfven i Holstein; det var nemi. endast emellan de s. k. Riddargodsen, som föreningar först ingingos. Men detta tillhörde en äldre tid. Alla nyare Föreningar hafva uptagit äfven mindre jordegare.
År 1850 uppskattades tillgångarne för diskontrörelsen till 2,021,693 R:dr 45 sk. 5 rst., eller, efter afdrag af det Eskilstuna manufakturister och förläggare särskilt tillkommande lånebelopp, 170,092 R.dr 17 sk. 7 rst., till 1,851,601 R:dr 27 sk. 10 rst., deraf fastställdes till fördelning mellan fabriksidkare i lista klassen 1,456,410 R:dr, efter en allmän lånerätt af 15^ procent utaf nästföregångne årets tillverkningsvärde, mellan 2:dra klas - sens 153,705 R:dr, efter ll£ procent, och mellan fabrikanter af 3:dje klassen 245,706 R:dr, efter 7\ procent; varande alltså låneprocenten, i jemförelse med förhållandet år 1849, minskad uti lista klassen med 1£, uti 2:dra med £ och i 3idje klassen med ^ procent. Hvad angår det af manufakturdiskont-fonden till förlagslån för nya, här i Riket förut okända, uppfinningar och inrättningar i fabriksoch slöjdväg samt väsendtliga förbättringar af redan gjorda anläggningar afsatta särskilda anslag af 500,000 R.dr årligen, så voro, vid 1848 års utgång, dylika lån meddelade till ett belopp af 481,704 Ridr 10 sk. 8 rst. Häraf hafva under revisionsåren genom förfallna kapitalafbetal ningar influtit R:dr 137,176: 7.11. hvilka medel, jemte den vid 1849 års ingång varande behållning af „ 18,295:37. 4. summa Ridr 155,471: 45. 3. lemnat tillgång för utbetalning af följande, utaf Kongl. Majit i nåder beviljade, förlagslån, nemligen till: l:o.
Då, enligt hvad tillförordnade Stats-Seereteraren för Kongl. Kammar Expeditionen, g4<5 Serskildta Utskottets Betänkandem Herr Friherre Ehrenborgh, till Utskottet skriftligen förklarat, desse äro alla de åtgärder, som blifvit i ämnet vidtagne, men Riksens Ständers vid flera Riksdagar yttrade och förnyade önskan om en allvarsam och driftig behandling af denna aldraförst af Kongl. Maj:t väckta oell till Riksens Ständer Nådigst öfverlemnade fråga, synbarligen finnes derigenom icke hafva skridit närmare sin uppfyllelse, heldst den arbetsordning. som uti der Nådiga Instru tionen blifvit OfverDirectcuren Rönbeck föresferifven, tyckes, äfven med den bästa vilja och arbetsförmåga, fordra en längd af år, för att medföra något användbart resultat, och berna! de ÖfverDirecteurs af Utskottet gerna xättvisade moda icke ännu kunnat verka ens den aflägsnaste fördel, då det redan färdiga arbetet icke kunnat, efter föreskrift, till allmän känn dom genom trycket ku göras, i brist på den granskande åtgärd, sorn skulle tiMkomma den hittills icke förordnade Comitén; så har Serskildta Utskottet, som af de erhållna Handlinrarne m d underdånigsta erkänsla inhemtat, huru Kongl. Maj t flere gånger förklarat sig sinnad att, genom Comité ns tillsättande, i Nåder gå Riksens Ständers billiga önskan till mötes, icke kunnat annorstädes söka anledningen dertill, att denna Kongl. Maitts Nådiga afsigt, äfven efter 1815 års Riksdag, föj blifvit ouppfylld, än i föl ande med Expeditionssättet af Riksens Ständers då fattade beslut, rörande lönetillökuingen för penninge-lör.tagaade Civila Embetsoch Tjenstemän, inträffade förhållande, Serskildta Utskottets Betänkanden. 469
De hafva således blott ^ af den roteringsskyldighet, som finnes ålagd den öfriga roteringsskyldiga jorden. Icke nog dermed, utan alltifrån 1811, då dessa hemman blefvo extra roterade i följd af sina påståenden, och intill år 1849 då de, genom de båda Statsmagternas sammanstämmande beslut ålades ordinarie rotering, betalte de icke en skilling i afgift för sin roteringsskyldighet. Den summa Statsverket härigenom förlorat gör efter det medeltal af personer som bort betala inskrifningspenningar från 1811 till år 1849 icke mindre än 148,000 R:dr b:ko. Denna penningesumma hafva de Halländska utsokne frälsehemmanen således fått såsom en gåfva af R. St:r och den hafva de behållit; men begära ändock mera dertill, såsom vi nu fått höra. När vakans-afgiften i Halland går till G4 R:dr b:ko så går den i Röhus län till 98 R:dr b:ko. Vi hafva äfven i Revillms-Förordn. sett att taxeringsvärdet å dessa hemman icke är det minsta i Sverige. Det finnes provinser der taxerings-värdet är lägre än i Halland och således måste hemmanen der antagas vara sämre än i Halland. Om vi undersöka förhållandet uti Småland, så finna vi att, när i allmänhet 1^ mantal der skall underhålla en soldat, så har detta I\ hemman endast en behållen inkomst af 450 R:dr. I Skåne, som är en eröfrad provins och hvilken lika med Halland har många fördelar sig tillförsäkrade, bar detta värde för en soldat blifvit beräknadt sålunda att vid sednaste roteringsverk en kalkylerad behållen inkomst, sorn upgick till 803 R:dr b;ko, skulle anses böra hålla 1 soldat. Häraf se vi således genast att förhållandet för de eröfrade provinserne, äfven hvad vakans-afgifterne beträffa är mycket fördelaktigare.
Siatssamt Banko'- Utskottens sammansatia Finance-Berednings sedan den 18 i (ienna manad på Bordet hvilade Betänkande, i anledning af Kongl. Majas Nådiga Proposition den 10 December 18.17, angående Allmänna Penninge-röreisen och Mynt-värdets upprätthållande, aflemnade Herr Landshöfdingen Friherre ,/. Cederström ett skriftligt anförande, Sorn upplästes, så lydande: ’’De förenade Statsoch Banko - Utskottens Finance-Afdelnings Förslag lill Betänkande, i anledning af Hans Maja Konungens Nådiga Proposition, angående Mynt-värdets upprätthållande m. m., är hufvudsakligen grundad t på Herr Friherre Wirséns yttrande i ämtiet. Då jag nu går att dervid göra några Anmärkningar, bör jag på förhand förklara, det jag ej tror mig kunna göra anspråk, hvarken på den skicklighet i framställningssätt eller de vidsträckta Siats-Ekonomiska kunskaper, som utmärka Herr Friherre Wirsén; men då Herr Friherren sjelf yttrat, att, i ett ämne af så vidsträckt omfattning, som det förevarande, vid hvarje Förslag grundade anmärkningar måste kunna göras, torde der ej synas främmande, om jag framställer de, mig förekommit, till de Högloft, Utskottens pröfning. Jag delar fullkomligt med Herr Friherre Wirsén den öfvertygelsen, att det skadliga inflytande Låne-Systémet haft på Mynt-värdet icke genom indragning af Mynt-representativer kan 248 Statsoch Banko-Uisjtottens Betänianden. afhjelpas, emedan foljderne af en sådan indragning för den allmänna välmågan skulle vara vida skadligare, än Lane - Systemets fortsättande; men jag tror mig äfven kunna gå så långt, att anse sjelfva Låne-Systémet , om det finge en rigtig ledning, kunna vara ett kraftigt medel till befordrande af Landets välmåga. Denna mening får jag framdeles tillfälle att närmare utveckla. Någ ra frågor anser jag först böra besvaras.
Jemte den allmänna Undersökningen öfver Banko - Verkers närvarande tillstånd, och huru detsamma sedan sista Riksdag styrdt och fördt blifvit, åligger det Banko-Utskottet att vid Dess öfverläggningar så väl angående ändring i'redan gjorde Författningar, som uti nya Författningars föreslående, i det nogaste följa Banko-Inrättningens hufvudgrunder, hvilka oinständeligen äro utstakade uti Riksens Ständers Beslut och Förordning om .Banken af den 22 September 1668; Och hvilket Riksens Ständers Beslut bör anses och gälla såsom en oryggelig Uag uti alla de punkter, som angå Banko-Verkets natur och egenskap, så vali anseende till sjelfva Grunderna af dess Inrättning som till Banko - Operationernes Styrelse och ändamål: hälst Riksens Ständers säkerhet för deras garanti och Banko-Verkets bestånd och förkofran, i den molm förvaras och vinnes, som detta Verk återföres till dess primitiva Inrättning och skick. I synnerhet bör icke Banko-Utskottet omedelbarligen till öfvetläggr. ing upptaga något som syftar till rubbning och förändring uti Banku-Inxättnjagens i förrberörde Rik - 662 Banko-Utskottets Betckiiandert sens Ständers Beslut beskrifnls Natur och Egen} skap; Men deremot vare det BankoUtskottet Ilagdt, alt uti meddelande föreskrifter i afseende på Bankens eller derunder lydande Verks Styrelse och förvaltning iakttaga fullkomlig öfverensstämmelse med de allmänna Beslut, Riksens Ständer derom sjelfve fatta och Banko-Utskottet meddela. 2. §.
Om nu lagstiftningen medgåfve och uppmuntrade legoaftal lör endast halfår, skulle otvifvelaktig! följden blifva, att en mängd personer, säkra att kunna under sommaren erhålla god förtjenst genom tillfälligt arbete, underläto att för det ena halfåret förskaffa sig stadig tjenst och hemföllo under lösdrifveriet med dess frestelser och demoralisation. De skulle efter en sålunda på egen hand tillbragt sommar icke blifva begärliga tjenare Iros de fordna husbönderna, hvilka i allt fall vore föga hugade att för vintern städja tjenstefolk, som kunde antagas ämna i behofvets stund öfvergifva dem. Sålunda skulle de nuvarande tjensteaftalen så småningom komma ur bruk och vanliga arbetsbeting ersätta deras ställe, hvilket icke kan vara önskvärdt Hvad beträffar uppgiften, att det redan skulle vara öfvervägande bruk att städja tjenare för halfår, tviflar Utskottet, att så lant blifvit vanligt annorstädes, än möjligen i större städer och deras närmaste grannskap, likasom Utskottet tror sig sakna anledning till det antagande, att någon verklig fördel i allmänhet deraf uppstått: och får på dessa skäl Utskottet hemställa, att Herr Björcks förslag icke inå af Rikets Ständer godkännas I fråga om flyttning till och ur tjenst har ofvanbemälde Ola Jönsson äfven anmärkt, att den rättighet, sorn fnnnes tjenstehjon medgifven att, efter ölvergifvandet af en tjenst och innan de inträdde i en ny, använda en hel vecka efter eget godtycke, numera hvarken kunde anses grundad på billighet eller andra giltiga skäl, ej heller lände till gagn för någon. Anledningen till stadgandet skulle, enligt motionärens förmenande, varit den, alt legohjon på landet i fordna tider räknat till sina lönevilkor en del af den på husbondens åker efter bestämdt utsäde vexande grödan, med hvars förvandlande till penningar tjenarne alltså under fr ihetsdagarne, eller den s. k. flyttningsveckan, hade att beställa.
Jag tror icke det finnes skäl för den misstanken att Konungens rådgifvare icke önska att i främsta rummet använda Statsmedlen till de fyrar, af hvilka landet har direkt nytta; men då man erfarit, att den allmänna principen, att hvarje land är pligtig! alt bygga fyrar å sina kuster, likväl föranledt eftergifter för påståenden i motsatt riktning, så synes mig den föreslagna skrifvelsen vara behöflig om icke för annat, åtminstone för att, om jag så må uttrycka mig, gifva Regeringen ett ryggstöd emot de påståenden, hvilka äro i strid med ofvan angifna grundsats. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Hr Bildt: En värd talare, sora har sin plats snedt emot mig, har yttrat, det jag skulle hafva sagt, att StatsUtsk. hade förmodat att deu till Const.Utsk. hänskjutna anmärkn:s-anledn:n skulle sakna någon påföljd, på grund hvaraf densamma varit obehöflig. Den värde talaren har likväl helt och hållet missförstått mig. Jag har nemi. alldeles icke sagt, att StatsUtsk. förmodat, det samma anmärkn:s-anledn. skulle af R. St. icke förtjena något afseende utan att det vore en möjliglut alt den i Const.Utsk. förföl le. Jag tror, alt det är en gammal och af den värde talaren väl känd erfarenhet, att Const.Utsk. ogerna föreslår R. St. att tillämpa 106 och 107 §§ R. F., utom i särdeles svåra fall, såsom då någon Statsrådets åtgärd föranledt någon olycka för riket eller dylikt, men deremot, att Const.Utsk. hos R. St. gemenligen anmäler förhållandet med tillkännagifvande, alt så och så har inträffat; men att dervid likväl hör bero. Naturligtvis är delta ett korreklif, till och med ganska strängt, måhända i förevar, fall tillämpligt, fastän dermed något icke är -gjordt för framtiden.
Hvarje hushåll bör nemligen i sin mohn deltaga i uppförandet af den gemen - s Lagoch Ekonomi-Utskotten» Utlåtande. N.o 53. samma kyrkan, dä afgifterna för detta ändamål uttaxeras efter hemmantalet. Hvarje hushåll med egna kreatur har nästan lika intresse i rofdjurens utiidande, och bör således dertill lika bidraga. Någon förändring i denna beräkningsgrund synes mig således icke nödvändig, och den föreslagna underdåniga skrifvelsen således onödig. Å de orter, der lokala förhållanden må kunna föranleda till någon jemkning, må den bero på öfverenskommelse. STO V K HOLM, w. f. da»***, 1848. Lagoch Ekonomi-UtskoUeni Betänkande, tt.o 54. 1 N:o 54. An k, till Exp.-Ut&k. d, 20 Sept, kl. 2 e. m. betänkande, i anledning af väckta frågor om förändring uti nu gällande stad gauden, i fråga om deltagande i byggnad och underhåll af Kyrkooch Prestegårdssamt andra allmänna byggnader. Utskotten hafva uti detta ämne fått emottaga nedanstående motioner, nemligen: ilo af herr Prosten Arrhenius: alt Kongl brefvet den ii Mars 1^65 måtte uppliäfvas, samt soldater, derest de icke för tillfället äro kommenderade, förpliglas att, i likhet ined öfrige matlag inom församlingen, deltaga i kyrkobyggnad jemte öfriga byggnads-arbeten, dertill dagsverken af kommunen efter matlag utgöras; i sammanhang hvarmed motionären anmärkt behofvet af bestämd föreskrift, huruvida icke dagsverken till kyrkobyggnad böra utgöras äfven för sådana hemman eller hemmansdelar, hvilka, begagnade såsom utbruk, antingen icke äro bebodda eller ock endast af statfolk bebos, äfvensom huruvida icke statfolk i allmänhet, i likhet med torpare och dagakarlar, må anses utgöra matlag och, såsom sådane, i kyrkobyggnad deltaga; 2:0 af riksdagsfullmäktige!! A. J.
Jag tror att, med det hittills brukliga bokföringssätt och dervid iakttagne controller, sjelfva transportteckningen å större sedlar ganska väl kunde upphöra, såsom medförande ingen eller föga säkerhet, hvarigenom, jemte det att bakbladen kunde försvinna, minskning i arbete inom VäxelBanken uppkomme; jag tror att, af de föreslagne nya Sedlarne, de af ända till io R:drs, kanske äfven a5 Rrdrs valeurer, kunde hänföras till mindre Sedlar och behandlas såsom sådane, hvarigenom annullering i VäxelBanken till stor del skulle förminskas och bokföringen förkortas och förenklas, emedan blott 100 och 5oo RrdrsSedlar då lomme i fråga att behandlas såsom hittills skett; jag tror, att genom antagande af ett mera uthålligt pap - Den i Februarii f. m. 45 per och allmänt användbara få valenrer, sedlar till så stort belopp som för det närvarande, icke skulle dageligen till Banken ingå; hvilket naturligtvis skulle verka till inskränkning i göromåien; jag tror att bokföringen i BokslutsConloiret möjeligan kunde tåla förenkling och förkortning; jag tror att, då silfvermynt utgifves i rörelsen, antalet af utelöpande småsedlar kommer att förminskas och i så målto måste nedsätta arbetsmödan inom SmåsedelsContoret; jag tror att, i följd af allt detta, någon indragning i Bankens tjenstemanna-personal framdeles skulle kunna ske och måhända, efter noggranna undersökningar, äfven sträckas till andra departementer innom Banken. Nyttiga jemkningar i dessa delar medgifver jag gerna. Men jag önskar och anhåller, att ifrågasatte radicala förändring af den egenteliga VäxelBanken tills vidare må uppskjutas, att verkan på göromåien af realisationen och de nya sedlarne afvaktas innan den vidtages, och att sedelrörelsens öfverflyttande på Cassa må åtminstone först förökas i mindre ökad skala, innan den hel och hållen får denna enda plats för insättning och växling af Bankens sedlar.
Ar det icke nog med den opinion, som beredes i landet genom tryckta domar och handlingar, då en part, som tror sig vara orätt dömd, har rätt att lägga saken för allmänheten? Då han derigenom blottat dem af sina domare, som han tror sig hafva att klaga öfver, stå de der för allmänhetens opinion. Detta är nog för alla, den dömde och den som dömt, och allmänheten som dömer dem imellan. Det är i tryckfriheten som vårt val, vår säkerhet är förvarad, icke i Opinions-Nämnden. Huru kail den icke sammansättas, och hvem kan väl påstå, att den är allmänna opinionens organ? Det är icke gerna att förmoda, att Konungen till Justitim-Råd förordnar andra än sådane, som jämte kunskap och förfarenhet förena skicklighet och en bepröfvad oväldighet. Konungens inflytande på dem är genom det förändrade Regeringssättet och deras inamovibilitet från Konungens sida försvunnet. Hvad som kunnat hända, då Högsta Domstolen periodiskt besattes, då Ledamöter sökte att göra sig angenäma genom sin tillgifvenhet för den, af hvilken deras öde och bibehållande efter framflutna tre år endast berodde, är nu icke att befara. Faran för rättvisans gång, för afsigter dervid, är nu från Ständernes sida. Den kan blifva likväl vådlig, låt oss derföre i tid mota den. Då jag derföre anser 101 och 102 §§ afRegeringsFormen tillräcklige att förekomma egennytta, väld, vråugvisa och oskicklighet hos Högsta Domstolens Ledamöter, bifaller jag Herr Grefve Löwenhjelms förslag att låta 103 § alldeles utgå, jämte sednare delen af den 104». Herr Doctor Wijkman anmärkte, att alla andra Domare kunna ställas under tilltal, men att något annat correctiv för de högste, med undantag om Riks-Rätt, ej torde kunna stå att upptänkas, än det sätt, hvarmedelst det mer eller mindre förtroende, hvar och en äger hos det allmänna, nu utrönes.
Der åter håll-skjutsen icke på detta sätt kan komma att upphöra, anser Utskottet Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra befordra densammas ställande på entreprenad, genom upplåtandet deraf antingen till Gästgifvarne eller andra enskilda personer, och då de hinder, som emot sådana entreprenader hittills mött, i Utskottets tanka, förnämligast bestått deruti, att ingen emot den nuvarande skjuts-legan bar kunnat eller velat ingå derpå, hvarföre tillskott fordrats af de skjuts-skyldige, som antingen alldeles icke eller icke till fordradt belopp velat sådana sig åtaga; så tror Utskottet, att, med antagande af den grundsatts för öfrigt, att Gästgifveri-skjutsnings-besväret bör, så vidt möjligt är, hvälfvas ifrån jordbruket, till sådana entreprenaders befordrande, skjutsoch vagnslegan borde ökas till ^5 å 5o procent utöfver den allmänna Gäslgifveri-skjuts-legan, 26 Allm, Besv.- och Oec.^Utsk. Bet. N.o 84. för den håll-skjuts, som på entreprenad bestrides, allt efter sorn, med afseende å locala förhållanden och andra omständigheter, Kongl. Majit, uppå skeende anmälan af Dess Befallningshafvande, kan för hvarje Län eller för hvarje station serskildt i Nåder förordna; börande vederbörande Konungens Befallningshafvande vidtaga nö-, diga åtgärder till förekommande deraf, alt Resande, för reserv-skjuts eller hästar, som Gästgifvaren, utom entreprenad, hålla bör, icke varda den högre fegan., då sådant icke är serskildt tillåtet, affordrade.