Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begriper likväl icke hvarföre man i detta fall, mera än i andra, skulle förmenas att drifva sin mening om det rätta, så långt man kan. Den sanna grannlagenheten ligger också, enligt hvad Gr. Cronhjelm redan yttrat, deruti, att det ena Ståndet, uti en fråga, som så nära rörer dess intresse, icke söker inverka på De» 14 December f. nr. 371 det andra. PresteSt. kan icke i denna fråga sägas hafva något enskildt intresse, ehuru visserligen ett allmänt, nemi. såvidt som denna fråga rörer en vigtig samhällsangelägenhet, lietta Stånd är således en verklig skiljedomare emellan elen opinion, som råder hos B. o. Ad., och den opinion, sorn de öfriga Slånden hysa. Jag hemställer då, huruvida det kan anses grannlaga alt söka pä förhand inverka pä sin domare. Utan att vilja vidare yttra mig i sjelfva sakfrågan, tror jag således, att i detta fall, eller fråga om alt söka inverka på det afgörande Ståndets öfvertygelse eller icke, man gör bäst uti att förhålla sig neutral. Utaf dessa skäl biträder jag deras mening, som anse någon inbjudning icke höra ske. Gr. Cronhjelm: En värd talare har sagt, att jag skulle hafva yttrat, att denna fråga vore främmande för 1'reste.St. Dervid påminnes jag om hvad som ofta bär inträffar, nemi. att en eller annan talare uppmanar en annan, hvilken blott uppläste ett stycke af en grundlags-§, att läsa meningen till slut. Jag tror det äfven böra gälla, då man citerar andras uttryck, alt man hör citera till slut. Jag har icke yttrat, att denna fråga vore främmande för PresteSt., utan mitt yttrande var ordagrant: ”alt denna fråga är främmande för PresteSt. såsom.särskildt Stånd betraktadl”. Samma talare har äfven nämnt, att jag skulle hafva sagt, alt denna fråga vore för R. o. Ad. en enskild fråga. Jag har icke hestrid!, att ju icke IVägan är af allmän beskaffenhet; men att den derjemte mäste betraktas såsom ronde K. ».
Till svar hvarå Kongl. Majit den 19 sisth Julii, med åberopande af ordalydelsen af Dess ofvanomförmäldle Skrifvelse!' af den 5 Martii och 3o Julii 1S31 samt den 14 Maji innevarande år, angående anskaffningen af det för Banken ännu bristande Silfverhelopp, i Nåder meddelat, det Kongl. Majit, i händelse Lånet blefve afslutadt, och Banco-Fullmägtige, i följd deraf till Kongl. Majit inkommo med underdånig anmälan, att de af Rikets Ständer för växlingen beslutade åtgärder hunnit fullbordas, då skulle i öfverensstämmelse med Kongl. Majits till Rikets Ständer å Riks-Salen den 1 Mars i83o, gifne förklarande, taga i öfvervägande frågan om tidpuncten för Bankens öppnande, samt, att, om några hinder skulle mola att sätta 2 §. af Myutbestämuings-Lagen i verkställighet, Kongl. Majit ville sammankalla lii - — 2Q — kets Ständer, för att, i anledning af 7 §. uti Lagen för Rikets Ständers Rank, med deni rådgöra om de stadgar och reglementen sorn profves af nöden, till betryggande af Mynt-bestämningens framgena bestånd, enligt den i 1 §. lili Lagen af den 1 Marlii iS3o, fastställda grund, lill beredande för framtiden al de i sådant afseende erforderliga föreskrifter för Banco-Styrelsen, samt till ernående af alla de garantier för handeln, näringarna och penninge-förhållanderne i allmänhet, som ofvannämnde Lagar åsyfta. Under den 11 derpå följde Augusti hafva Banco-Fullmäglige, af Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, erhållit det meddelande, att inom elen, uti sistbemälte Fullmägtiges den 8 förutgångne Junii utfärdade Kungörelse, angående upptagande af ett Lån i Silfver af 3,000,000 R:dr, utsatte tiden, något anbud icke inkommit, utan endast en af Stads-Mäklaren R. II.
Beväringselit, som under sin tjenstgöring i fred eller krig blifvit skadad, skall dessutom för sin återstående lifstid undfå pension, i likhet med hvad i thy fall manskap eller underbefäl vid regementerna tillkommer. c) Bevärings-eliters skyldigheter. bo. Bevärings-elit af högre eller lägre grad skall under all tjenstgöring, som honom i nämnda egenskap åligger, vara underkastad lika skyldigheter med öfriga krigsmakten, samt derjemte vara förbunden att utom tjensten visa sina förmän hedör och aktning. 2:o. BeVärings-underofficer aflägger vanlig tjensteed. 3:o. Första året, efter det beväringsyngling åtagit sig att vara beväringselit, åligger honom att för vapenöfning bevista möte i 30 dagar, deruti inberäknade de 45 dagar, han såsom andra klassens beväringsskyldig i allt fall bort exercera. De derpå följande åren, intill dess hans beväringspligt är ute eller den derutöfver för vapenöfningar åtagna tjenstgöring tilländagått, skall han gemensamt med hvarje års andra beväringsklass bevista 4 5 dagars möte vid det regemente eller corps han tillhör. 4:0. Bevärings-elit åligger att inryckningsdagen tidigt på morgonen sig å mötesplatsen inställa. Skulle sjukdom hindra beväringselit alt sig till möte inställa, åligger det honom att å inryckningsdagen om sådant förfall till vederbörande befäl låta aflemna bevis, antingen af behörig läkare eller ock af pastor i församligen tillika med kronofogden eller länsmannen i orten, hvilket bevis genom hans egen försorg, bör tillställas vederbörande befäl vid samlingen till mötet. 6:0. Beväringssoldat och bevärings-korporal må icke flytta utom beväringsområdet för det regemente eller den corps, vid hvilket han är anställd, med mindre han derom hos vederbörande befäl gjort anmälan och tillika sin vistelseort uppgifver. 7:o. 65 7:o. De för beväringsskyldig, som vill flytta ur en församling till en annan, i allmänhet gifna föreskrifter lånda äfven beväringselit till efterrättelse. 8:0.
Hvad åter angår 3:dje mom. i §:n 2, lemnar jag derhän hvilket förslag är bäst, antingen K. M:s eller Utsk:s. Emellertid anser jag orden vederbörligt tillstånd öfverflödiga, ty man får val antaga att en person som varit under flera år bosatt i landet haft vederbörligt tillstånd dertill. BorgareStis öfver förev:de Betänk, fattade beslut, som härefter, då nu prot:s-utdr:t derom blifvit inhemtadt, blef upläst, befanns innehålla : »Betänk, afslogs och det af K. M. framlagda förslaget till lag.i ämnet godkändes med uteslutande af orden: med vederbörligt tillstånd, uti 3:dje moni. af §:n 2 i samma förslag.» Frih. Raab, Adam Christian: Visserligen hade jag önskat att Utsk. annorlunda upställt ifrågäv:de förslag, och tror att inom de öfriga Stånden frågan fått en annan utgång, om Utsk. redigerat förslaget i enl. med mitt yttrande vid remissen till Utsk., men då Utsk. i så måtto gjort ai's:de på min framställning, att Norrske män förekomma i en särskild §, vill jag icke längre tvista derom, utan bifaller hellre Utsk:s än K. M:s förslag. Hvad angår orden oafbrutet och med vederbörligt tillstånd, anser jag att de böra utgå, emedan jag föreställer mig, att mau emot en utlänning som varit 3 år bosatt i Sverige, men under tiden vistats i utlandet några månader, kan göra den invändning, att han icke varit i Sverige i 3 år. För öfrigt synes mig förslaget hafva bordt få en annan rubrik, emedan den talar endast om utländske män, men icke destomindre förekommer i sjelfva texten ordet Norrman, och för dessa är särskild föreskrift meddelad. Sedan frågan numera är afgjord tjenar vidare ordande till intet, utan anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag med uteslutande af ordet oafbrutet i 3:dje morn. af 2 S:n. Den 25 November e. m. 777 Gr. Sparre:
Jag her alt få erinra, det R. o. Ad. tili före ne beslutal att StatsUtsIcs expeditioner, som fordra skyndsam handläggning, skola vara de första sorn föredragas och afgöras. Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, att Riksd.Ordn. föreskrefve, det inkomna ärenden borde, i den ordning de inkomma, föredragas, visserligen med tillägg af, såvida ej Ståndet för hvarje särskildt tillfälle derom annorlunda beslutar, men i alla fall stöde föreskriften qvar, att ärendena skola föredragas; deremot funnes ingenstädes i grundlagen förcskrifvet alt memorialen skola tryckas annorlunda, än i sammanhang ined riksdagshandlingarna. Det kunde hända, att tryckningen ej blefve så snart fulländad, att målet kunde under den återstående tiden af riksdagen föredragas, och då skulle ett sådant beslut, som nu blifvit yrkadt, förhindra målets afgörande, ehuru alla andra ärenden blefve afgjorda. Delta är troligen icke heller de ledamöters mening, som yrkat att betänk, icke skulle föredragas förr, än det blifvit tryckt. Hr Landtm, hemställde, om icke R. o. Ad. skulle vilja stanna dervid, att utsätta en viss dag, hvarinom målet icke får föredragas, såvida det icke dessförinnan tryckt inkommer, och att bestämma den dagen så snart, att den blefve en af dagarna i denna vecka, så att icke riksdagens afslutande förhindrades genom detta måls qvarstående utan alt vara pröfvadt. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, alt R. o. Ad. ville låta föredragningen af detta mål anstå tills vidare. Hr von Hohenhausen: Då det förslag, Hr von Hartmansdorff nu gjorde, icke hindrar att det ifrågavarande betänk, någon dag i denna vecka företages till pröfning, så bar jag ingenting deremot, men önskar att bestämmas måtte, det Const.Ulsk:s betänk. N:o i 19 sednast föredrages nästkommande Lördag, ty eljest kan det blifva för sent. Frih. Tersmeden:
Vid vittringen hafva de svårsönderdelbara ädelstenarne alldeles icke eller endast obetydligt angripits. De hafva derför bibehållit sin ursprungliga form och hårdhet. När sedan under årtusendens lopp vattenfloder strömmat fram öfver kabooklagren, så hafva dessas mjuka, redan förut halfförvittrade beståndsdelar för det mesta blifvit förvandlade till ett fint slam och som sådant bortsköljts, medan de hårda ädelstenarne endast blifvit obetydligt afrundade och föga minskade i storlek. Vattenfloden har derför ej kunnat skölja dem långt bort från det ställe, der de ursprungligen varit inbäddade i berget, och vi finna dem nu samlade i den för det mesta på grundfjellet hvilande grusbädd, som floden lemnat efter sig, och som sedermera, då vattnet ändrat sitt lopp, åter blifvit täckt af nya slam-, leroch sandlager. Det är denna grusbädd, som infödingarne kalla »nellan», och från hvilken de hufvudsakligast hemta sina ädelstensskatter. Af alla de stenarter, som användas till smycken, förekomma så väl ädla som oädla varieteter, utan att dessa till kemisk sammansättning märkbart skilja sig från hvarandra. Den skickligaste kemist skulle sålunda svårligen i den kemiska sammansättningen kunna finna den ringaste olikhet mellan korund och safir eller rubin, mellan oädel beryll och smaragd, mellan den ädla och oädla topasen, mellan hyacinten och den vanliga zirkonen, mellan ädel och oädel spinell; och hvarje mineralog känner, att det finnes otaliga öfvergångar mellan dessa fullkomligt lika sammansatta och dock så olika stenarter. Detta gaf de gamla naturforskarne anledning att tala om mogna och omogna ädelstenar. Man sade, att ädelstenarne för att mogna behöfde söderns värme.
Det har dock ansetts ligga i försäkringsaftalels natur, att den, som lidit skada, bör erhålla full ersättning för densamma, derest ej annat, genom uttrycklig öfverenskommelse, blifvit betingadt, och ett stadgande i detta syfte har derföre blifvit infördt (§ 251). Det torde visserligen vid första påseendet synas obilligt att ålägga en försök ringsgifvare ansvarighet utöfver försäkringssummans belopp (§ 232). Försäkringsgifvarens egen säkerhet i vissa fall bjuder dock att derhän utsträcka hans ansvarighet; ty vore ej försäkringstagaren förvissad om att få godtgjorda alla de kostnader han i god tro gjort till det försäkrade föremålets bergning och vård, äfven om sedermera total förlust inträffar, så skulle han säkerligen mången gång underlåta att förskjuta hvad i dessa fall kau vara nödigt. Hvad åter angår haverier, så ligger det i aftalets natur att försäkringsgifvaren mfiste ersätta all skada, som härrörer från den lära, den han öfvertagit, och en inskränkning af hans ansvarighet i detta hänseende till försäkringssummans belopp kan ej tillerkännas honom annorledes än genom ett särskildt, till hans förmån, vid aftalets ingående, gjordt förbehåll i detta syfte. Också finnes denna grundsats erkänd såväl i nu gällande lag (Försäkrings-st. Art. XII. § 3, samt Formulärema till försäkringsbref) som i 1847 års Förslag (Försäkrings-Balken 5 kap § 3, jfr. Motiverna sid93); och utlandets theori och lagstiftning hafva allmänt upptagit densamma (BeneckeNolte, o. st. 2 Del. sid. 183 ff. jfr sid. 332 ff.; tyska lagen, art. 844). P§ 108 dessa grunder har en sädan utsträckt ansvarsskyldighet blifvit i förslaget försäkringsgifvaren älagd (§ 232). Enligt hvad sakkunnige män anfört om nödvändigheten att i lag bestämma betydelsen af de i policerna vanligast förekommande förbehåll, hafva, med ledning af tyska lagen, nödiga stadganden i detta hänseende blifvit gifna (<§ 240).
Konungabalkcn förbjuder alt abaliene» rande utöfwer en Konungs lifstid af alla Kronans tillhörigheker. Zerr Grefwe» och Landtmarfkalken, pröponerave bifall pä iL>tats.Urikvlicls uttalande: Ropade Ja, men Friherre Stael von wolstein, begärde ytterligare fä anmärka, del han trodde, aktalia frågor som komma till Stats-Utskottets handleggning rörde Kronans tillhörigheter och att det wore Rit sens Ständers ratt, att derom besluta. Den 26 Februari!- 1277 6err Grefwen och Landtmät svalken yttrade sig att Friherre 8ruLl8 tanka skulle för hans räkning i Protocollrt Uptagas. Friherre 8tsel von kllollkein önskade den proposition, att HunWl.Garden skutte anses såsom hemfallen till Kronan och för Stats-Wer-et Utgöra en tillgäng, om nu warande Arrendatorn, UnderStät» hallaren Uillfsnsxsrre, befunnes icke hafwa Upfpldt arrende-wilkoren. Zerr Erefwen och Landtmarskalken erindrade, att detta wore föreslagit i Stais-Ulstottets Utlakande, som Ridderffapet och Adeln nu bifallit. Företogs till afgörande StatsUtskottets den 7 December pä bordet lagda Ullätande öfwer Landshöfdingen i Stockholms Län sk 8cbcnboms anhållan att fa komma i åtnjutande af den werkeliga Landshöfdinge-lönen med atföljande förmåner. Bifölls. Likaledes ett samma dag pä Bordet lagdt Betänkande af Stats Utskottet rörande föreslagen indragning af den Landshöfdinge-Lön, hwaraf Hans Excellence mm. Herr Grefwe sk , ehuru inZ:te Band. s.dm 2lfd. 85^ »278 Den 26 Zebruarii innehafware af Presidents-Sysilan i Kongs. Kam» mar-Collegium, likwäl annu är i Åtnjutande. Bifölls.
Dessutom förekommer härvid den omständighet, alt möjligtvis på sådant sätt skrifter kunde spridas utan att boktryckaren iakttagit det för honom i Tryckfrihets-förordn. stadgade åliggande, att å skriften utsätta namn, tryckningsort och årtal. Om ett så beskaflfadt stadgande icke vore fullgjordt, och skriften befunnes brottslig, skulle naturligtvis hända, att då man icke kände boktryckaren, kunde man icke få reda på namnsedeln, — således icke heller igenfinna författaren, — hvaraf skulle följa, att åtalet saknade föremål och strafflöshet inträda. Detta är orsaken till ifrågavar. kungörelse. Motionären synes kafva ansett densamma vara behäftad med någon olaglighet: vore det så, skulle jag icke försvara dess tillvaro; men jag anser den vara i fullkomlig öfverensstämmelse med 2 punkten i 12 mom. af 1 §:n Tryckfrihetsförordn. Der stadgas nemi., sedan förut talats om författares rättighet i allmänhet att besörja om försäljningen afsina skrifter, beträffande sättet för försäljning till allmänheten, att de som ämna idka bokhandel, antingen i öppen bod eller eljest, med rättighet att derom i tidningarna införa kungörelse, skola sådant hos Hofcancelleren anmäla. Att nu en försäljare skulle få undandraga sig detta stadgande, derigenom alt han utflyttade sin bod på galan eller torget, vore i sanning väl besynnerligt. En anmälan, som göres inför publiken genom utrop på gator och gränder, måste äfvenväl medföra samma åligganden och fordra samma controller, sam om densamma vore genom annoncer införd i tidningarna. Jag k a n således icke finna annat, än att det ordningsstadgande, som finnes infördt i förenämnda embetes kungörelse står i fullkomlig öfverensstämmelse med, och är ett rent corollarium af 2 punkten i2:te mom. 1 §:n Tryckfrihets-förordningen. Att förbudet endast kan hafva till föremål försäljning till den större allmänheten, faller af sig sjelf. 4 H. 46 3Ga Den iS Mars e. ra. Jag anhåller, alt delta yttrande må få åtfölja remissen. Remitterades lill Lagutskottet.
Hastigt sprang hon opp, tog sina begge barn på sina armar". Ett förskräckeligt brakande afbröt berättelsen. Jag sprang opp förfärad. "Ha, ramlar Pompej?" ropade jag förvirrad. "Åh nej, bara spiselkransen", svarade min värdinna, som hastigt inträdde skrämd af bullret. "Nå det var ledsamt nog ändå. Hvad du måtte blifvit skrämd. Jag var nyss här inne och du tycktes slumra; jag ville ej störa dig, utan gick bort. Få se huru det gått med alla småsakerne der på kransen?" I detsamma fladdrade en klar låga ett ögonblick i spisen och försvann. Jag såg det, det var pilen, som i ett ögonblick var blefven aska. Vi började leta bland marmorbitarne. Af Chinesen återstod endast nacken och det nickande hufvudet, resten var i smulor, äfvenså sockerfiguren; men den blå bandrosen var oskadd. Den hufvudlösa damen vände sig, då man drog på tråden, lika sjelfbelåtet som förut för sin spegel. Men ömkligt var att se den lilla nätta flickan med hucklet. Allt tittade hon lika förnöjdt åt sidan, men ack, hennes spegel var sönderslagen; och just då jag stod och beklagade henne, märkte jag att mitt glasöra fallit i golfvet, förmodligen då jag sprang opp i skrämseln, och det låg nu krossadt i otaliga bitar. De vackraste händerna. Det var engång sex systrar. De voro alla en förnäm herres barn, men nu var den förnäme herrn död, och de sex systrarne lefde ett fattigt och svårt lif i ett litet hus ett stycke utom staden. Fyra af de fem äldsta fröknarna suto dagen om vid fönstret och tittade utåt vägen, och suckade när en grann vagn for förbi; den femte satt alltid för spegeln, ty de hade endast en helt liten spegel, och derföre måste de tura om att få begagna den. Den, hvars tur det var att få sitta för spegeln, hade då också alltid rättighet att begagna alla grannlåter, som funnos qvar sedan bättre tider, för att pryda sig med och laga sig grann.
Då jag sålunda antager det vara af synnerlig vigt för jordbruket och landets förkofran, att åtgärder vidtagas för anskaffning och spridning af en för Jemtland passande fårrace; då de åtgärder, som af Staten till fåralvelns förbättring vidtagits, och den hjelp, som till följd häraf för sådant ändamål äfven står enskilda orter till buds, icke kan lända Jemtland till gagn, alldenstund de racer, öfver hvilka Staten för närvarande dis ponerar, icke torde vara för Jemtland passande; då likvist detta landskaps beskaffenhet ger en stor betydelse åt fårafvelns förbättring derstädes, och då den enskilda eller kommunala omtankan, hvilken, under andra förhållanden väl skulle kunna umbära Statens mellankomst för ett sådant behof, dock i Jemtland torde framför de flesta andra orter påkalla och förtjena en sådan hjelp; — vågar jag vördsamt hemställa, att äfven fårafvelns förbättring i Jemtland måtte i någon mån genom anslag af allmänna medel befrämjas. På grund af hvad jag sålunda i ena och andra afseendet haft äran framställa, utbeder jag mig Rikets Ständers gunstbenägna och välvilliga uppmärksamhet för följande motion: att till Kongl. Majis disposition må anvisas, dels 5,000 R:dr R:mt till uppköp af fyra stycken hingstar, hvilka, till befrämjande af en god afvel af arbetshästar, böra stationeras å lämpliga ställen i Jemtlands län, för att till stobetäckning användas; dels ock 5,000 R.dr R:mt till uppköp af tackor och baggar af en för Jemtland passande race, att till fårafvelns förbättring likaledes uppsättas å passande ställen i samma län,— allt på sätt, samt under de vilkor och kontroller, som Kongl. Maj:t för de afsedda ändamålens vinnande kan finna för godt att i nåder bestämma. Om remiss till Stats-Utskottet af denna motion får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 8 November 1865. C. G. Lagercrantz. Motioner hos Mdderskapet och Adeln 1865.
Om denna fits är Banco-Utskottet med PrcstStändet alldeles ense; Banco-Utskottcls iwar kunde säiedcs stanna wid en enkel berättelse vm förloppet , eller kanske meddelande af dr öfwer denna sak förda Protocoll, samt en förklaring, att Utskottet tänker lika med Prcst-Ständet; Ständct mä dä sjelf dbmma hwad fog Herr Biskopen haft till sur klagan, och Utskottet skrida till den uppskjutna frä» gans afgörande och voteringens werkställande. Herr Majoren och Riddaren Friherre Leäsr^ strö»r uppläste följande: Herr Baron och Biskopen har till grund för sitt anförande till Protocollet i Högwördiga PrcstStändet den is Aug. d. ä. anfört en del af 7 § i Banco-Utskottets Instruktion; samma F är den, som gifwit mig anledning att hos Riddcrski.pct och Adeln ingifwa det Diktamen, som sedermera fhranlcdt Herr Barons och Biskopens. Jag anhäller att nu fä upp läsa continuation af samma § ; hwarcftcr jag underställer det Högl. Utskottet, huruwida den kan lämpas pä mig eiler pä Herr Biskopen Baron Norner. "Och Den iz September. "Och den Ledamot som nägllt häremot stridande pro, "ponerar , eller befordra söker, bör wara desi Ständs "förtroende samt dest säte och stämma i Banco-Uiskoi"tet förlustig." Atterligare nödgas jag göra nägra anmärkningar w!d Herr Baron och Biflop.ns uppgifter, emedan de ej äro cnliga med fdrhällandet, hwilket jag redan t Ridderfkaptts och Adelns Iflenum förklarat. Den forsta omständigheten, som Herr Baron och Biskopen i sitt Dictamcn anfört, är "Herrar Bance-Zullmäkti, ges förhällandc wid den af Rikets Högloft.
Comiterade pröfva och bestämma storleken af den lånesumma en hvar Lånesökande må tilldelas, samt beloppet, som i afräkning derå hvarje gång får lyftas. På Comiterades Reqvisitioner och Fullmakter, hvilka alltid måste vara underskrifne af minst Sju ibland dera, utleranås penningarne från RiksgäldsContoiret; i följd hvaraf, ( 4* ) Comiterade komma att för alla sålunda fy fia de summor ansvara och redovisa i den ordning närmare (innes stadgadt och föreskrifvet. Äfvensom alla de uti nästföregående §. under Litt. B. mom. 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, ii, 12, i3, 14, l5, 16, 17 och 18 upptagne vifkor', vid den Staden Borås, till utlåning åt enskilde, heviljade summa, komma att blifva gällande i afseende på detta Staden Norrköping beviljade JSncbiträde. För återuppbyggandet af Staden Öregrunds allmänna byggnader, hvilka vid den Staden förjidet år 182g öfvergångne vådeld nedbrunnit, hafva R. St:r jemväl beviljat nämnde Stad ett lånebiträde af Fern Tusen (5ooo) R:dr Banco, under vilkor: 1:0 Att bela denna lånesumma 5ooo R:dr B.‘co användes till uppbyggande af Stade is afbrände Allmänna byggnader, hvilka böra vara fullbordade sednast år i834J 2:0 Att lånesumman ställes under förvaltning af Stadens Äldste, på hvilkas Reqvisitioner och Fullmakter, penningarne komma att från RiksgäfdsContoiret utgifvas: börande Reqvisitioner och Fullmakter vara underskrifne af minst en öfver Stadens Äldstes halfva autal, så framt de skola såsom gällande kunna antagas; 3:o Att hvad som utaf lånebiträdet icke är lyftadt inom 1831 års slut, icke får derefter från'RiksgäldsContoiret utgifvas; 4:o