Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru således med afseende på föredragningen endast en obetydlig garanti ligger i handlingarnes läsning, synes likväl den minskning i denna garanti, som kan vara en följd af ofvan antydda inskränkning i läsningen, böra, så vidt vädjade och instämda mål angår, hvilka i allmänhet äro mera invecklade, i annan ordning ersättas, för hvilket ändamål dock torde göra tillfyllest, om de till utfärdande föreskrifna berättelserna blifva så fullständiga, att parlerne deraf kunna förvissa sig, att referenten rätt uppfattat sakens sammanhang likasom de frågor, hvilka blifvit underställda Hofrättens pröfning. De föreskrifter, som gällande lag i Rättegångs-Balkens 22 Kap. meddelar derom, huru berättelser skola inrättas, torde 688 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:0 209. emedlertid icke derföre fordra annan hufvudsaklig tillökning, än ett bestämmande af de frågor, som blifvit underkastade Hofrätts bepröfvande, för hvilken åsigt Rikets Ständer hemta stöd från hvad utaf E. K. M:ts Justi tiae-revision i förevarande hänseende iakttages. Om nu berättelsen skall eg a sin ursprungliga betydelse och innefatta ett fullständigt upptagande af sakens sammanhang, så är ock nödigt alt parterne före berättelsens utfärdande inlemna protokoller och de öfriga handlingar, de för upplysning vilja förete, samt framställa den bevisning, de i Hofrätten önska begagna, eller med andra ord att saken dessförinnan erhåller erforderlig utredning. Sådant kan emedlertid ej ske, så framt icke för rättigheten att förete handlingar och bevis en gräns utstakas, som faller inom tiden för utfärdandet af berättelsen. Rikets
Med antagande af en legering, bestående till 90 procent finsilfver och 10 procent koppar vinnas alla ofvanuppräknade fördelar och ett skålpund så beskaffadt myntsilfver gifver 15 stycken å 4 riksdaler eller sillverspecier i stället för att af det myntsilfver, som nu begagnas, endast utpräglas 12J stycken af samma valör. På alla dessa skäl vågar jag vördsamt hemställa, det Rikets Ständer för deras del behagade besluta: Banko-Utskottets Utlåtande M 15. 15 ”att Svenskt rnyritsilfver till prägling af en riksdaler riksmvnt-sUcken och högre valörer bör innehålla 9 delar finsilfver och en del koppar.” Häri hafva instämt Herr von Hofsten, A., och Herr C. W. Palander.
» Nå, men hvad ska vi ha, Asti då », frågade Siggan otåligt och gungade fram och tillbaka på stolen. » Kan du laga risgrynsgröt? » frågde Asti hälft tvekande. » Kan? Man måste väl ha gått i hushållsskola för att kunna det, tror du? Men inte vill jag ha gröt, inte. Man behöfver väl inte gödas heller », tillade hon med én blick på systerns rundade former. Astis kinder blefvo blodröda. » Hvad vill du då ha? » frågade hon. » Aggröra, tror jag. » Asti stod och spelade en marsch på matsalsbordet. » Äggröra! Men inte blir man väl mätt af bara äggröra », inföll hon bekymradt. » Och inte är ju äggröra någon middagsmat. » » Det rör mig så litet », snäste Siggan. Hon var inte van att bli motsagd af sin yngre syster. » Ja, men jag vill ha gröt, och jag kokar gröt », slängde Asti fram i stigande diskant. Hon hade blifvit retad af systerns anspelning på hennes fetma. Ty den var nu en gång hennes lifs stora, otröstliga sorg. » Bevars, gör hur du vill, min ängel. » Siggan svängde sig om på klacken med sin oefterhärmliga nonchalans. Och så gick hon in i pappas rum för att lösa sina eviga problem. När Asti efter en stund sprang genom salen till pappas rum för att fråga, om det inte redan vore tid att göra upp eld i köksspiseln, fann hon henne djupt nedlutad öfver en bok, som hon gömde bland sina häften. Den långa, slanka gestalten hade sjunkit ihop, som om den saknat ryggrad. Det bleka, regelbundna ansiktet med kisande, närsynta ögon och veck mellan ögonbrynen hade något af backfisch och något af djupsinnig grubblare, som verkade oemotståndligt komiskt. Allt, ända till de kantiga rörelsernas slängande nonchalans, bildade en skarp kontrast till den klotrunda, rullande lilla systern. Asti höll inne med sin fråga, för att se hvad det var hon läste. Äh — det var visst igen en af de där romanerna, som hon aldrig ville visa åt henne.
Staten bör derföre, genom inrättandet af undervisnings-anstalter och medgifvandet af kompetens till åtskilliga tjenster, underlätta dessa qvinnors sträfvande efter en mera oberoende ställning. Familjelifvet kan ej lida deraf, att de ogifta qvinnorna få utvägar öppnade för sig att förtjena sitt uppehälle, och äfven om en sådan qvinna, sedan hon lärt sig ett yrke eller erhållit en befattning, skulle träda i äktenskap, så tror jag ej, att de husmoderliga pligterna skulle uppfyllas mindre val, derföre att hustrun varit van vid att försörja sig med ett ärligt arbete; jag anser tvärtom, att arbetets ära i så fall skulle lättare inplantas på barnen. Man har anmärkt att qvinnan omöjligen skulle kunna egna sig åt någon vetenskaplig verksamhet, men enligt min åsigt kan man ej uttala något säkert omdöme i detta fall, innan undervisningsanstalter inrättats för qvinnan, ty dessförinnan har man ej haft tillfälle att pröfva hennes förmåga. Erfarenheten vederlägger för öfrigt ett sådant påstående genom så många exempel från olika länder, att de väl böra ega något vitsord. Så känna vi från England en Miss Tailor, som löst ett ganska svårt mathematiskt problem, rörande longitudens beräknande genom lunar-observationer, hvarför hon erhöll ett af Engelska regeringen utläst pris, och många andra qvinnors namn skulle kunna nämnas, hvilka utmärkt sig på mathematikens, physikens eller naturvetenskapernas fält. På Corfu träffade jag för flera år sedan en läkare, som var anställd vid ett der stationeradt Engelskt regemente, och hvilken bland sina landsmän egde ett stort anseende såsom botanist och zoolog; efter denna persons nyligen inträffade död har det blifvit upplyst, att det var en qvinna. Hr Huss har sagt, att man borde först ordna undervisnings-anstalter för qvinnor, innan man talade om bortgifvande af några tjenster åt dem. En motion om inrättande af elementarläroverk för qvinnor är redan vid denna riksdag väckt, och en kommande riks - 316 Den 3 Februari e. m. dag får närmare ordna denna vigtiga angelägenhet, men detta bör väl ej förhindra H.
Kommo vi så ock den gången lyckligen till Stockholm åter, medhemtandes allehanda importanta notiser om tillståndet och ryssarnes styrka i landet. Var jag så resten af denna vinter i Stockholm, och skulle der varit godt att vara. Dansa och roa sig fick man der. Såg jag der ock många vackra fruntimmer, men ingen behagade mig dock så som Maja Stina Hermolin, och var jag en tid förälskad i henne; men som jag inga tidender hörde från Finland, hade jag ingen ro, utan längtade till det kära landet. Om våren, sedan Löfvingen sig som vanligt åter på egen bekostnad utrustat hade, skaffade jag mig ock en båt, och lejde tre man till mig och for öfver för att göra parti på ryssarne, men höll mig mest till skärgården utanför Åbo och snappade, när tillfälle gafs, opp en och annan rysk farkost, den jag med folk och last till Stockholm förde. Äfven lyckades det mig att afskära ankartåget på en galèr, så att den dref på grund, och kom i stor vedermöda, och var detta mig synnerligen kärt, emedan jag sålunda fick någon hämnd taga på en af de galèrer, som så hårdt ansatte Ehrensköld, och ville jag gerna hämnas denne landsman och tappre krigare. Det var nu par år sedan han blef tagen, då han var Schoutbynackt och commenderade skottpråmen Elephanten, som jemte sex galèrer stod emot en hel flotta af ryska galèrer, med Zaren sjelf ombord. Sedan nästan hela besättningen på Elephanten fallit, äntrade ryssarne. Så hände att Ehrensköld, som ännu med brända kläder och många sår försvarade sig, slutligen föll för två nya sår, och stupandes öfver relingen i tågverket fastnade, hvarifrån han sanslös blef af ryssen borttagen. Sjelfvaste Zaren kysste hans blodiga panna och berömde denne tappre mannen, men fången i Ryssland är han allt ännu, som väl på en sådan hurtig sjöman och Kongl. Majestäts trogne tjenare torde kosta. Nu fick jag så ge en minnesbeta åt en af de galejor, som honom värst ansatte.
De anmärkningar, som föranledt återremissen och hvilka blifvit framställda af Riksdagsful Imäglige Anders Danielsson från Elfsborgs Län , Hans Jansson m. fl., innehålla hufvudsakligen: att ett bifall till hvad Utskottet föreslagit skulle på visst sätt innebära ett upprifvande eller åtminstone ett underkännande af det Rikets Ständers beslut, hvarigenom det för Beväringens beklädnad äskade penningeanslag blifvit vägradt; att då anslagen för Krigsadministrationen vid hvarje Riksdag och serdeles vid den sista blifvit betydligen ökade, men någon väsendtlig förhöjning i priset å beklädnadsmaterialierne icke inträffat, den nu anmälda totala bristen på beklädnad för Beväringen icke vittnade om en ändamålsenlig hushållning, och att den förlägenhet, hvari man nu i berörde hänseende befinner sig, ingalunda kan läggas Nationen till last. Då likväl Bevärings-förråden lära vara i det skick, alt de gamla munderingarne ”jiå nästan sagdt en gång” måste casseras, har Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson yttrat sig vil ja antaga, alt materialier till en nödig ujipsätlning nya jackor må utur Reserv-förråden disponeras; men derjemte ansett, att allt öfrigt borde genom de årliga anslagen kunna anskaffas samt bestridt nödvändigheten dels af alt annorlunda än successive ersätta kapotterna, dels af att utlemna klädesbyxor åt Beväringen, hvilken under sommaröfningen bör kunna åtnöjas med 2ine par, ett af buldan och ett par af lärft. I öfrigt har Riksdagsfullmägtigen A. Danielsson yttrat, att all fråga om serskild begäran hos Kongl. Majit^ angående redovisning af de persedlar, som från Reserv-förråden uttagas, vore öfverflödig, enär Rikets Ständers Revisorer och Stats-Utskottet i allt fall komma i tillfälle att granska förhållandet. Stats-V[slottets Utlåtande JY:o 36g.
N:o 19, 20. dess» 146 Den 6 September. beha ord: ever ock enär den ena makan af arghet burit hand a den andra, samt blänad och blodwite tillfogat — hwarfbrutan "i alla dk händelser, dä bägge makarne gemensamt hos Domaren i "orten anhälla om ägtenskapSskillnad, sädane olpckli, "ge giftermäl mäste uplösas, dock att wid alla ägtcn"skapsskillnadcr, säsom förut stadgadt och öfligt wa"rit, Domaren bör hänwisa Sdkanderne, att till skil"jobrefs erhällande hos wedcrbörande Consistorium sig "anmäla." BörandeS wid ägtenskapSskillnad, som bewiljaS af den anledning mina tillägg till g:dje och 4:de punkterne innefatta i fräga om Giftorätt, Morgon, gäfwa, Barnawärden och annat Giftes ingäende, lämpaS hwad Lagen i i:sta, 2:dra och z:dje §§. iz Cap. Giftermäls-Balken stadgar; men dä ägtenfkap uplö, sas efter bägge Makarnes gemensama ästundan och dr icke annorlunda sjclfwc öfwcrcnskomma; hwaidera ät, njuta den rätt i Boet Lagen tillagt ägta Personer, hwilka deras lott icke genom brott fbrwerkat; och hwardera uti barnawärden och upfostran deltaga i mohn af hwad den samma af BoctS tillgängar erhällit, eller eljest af inkomster, lön och sldgder upbär.
— Med dessa modificationer tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk. Frih. Boye, Ludv.: Sedan jag begärde ordet, har Frih. af Nordin framställt ett förslag, hvarå jag numera inskränker mig till att begära bifall. Jag anhåller likväl att få tillägga några ord om verkställigheten. I händelse Riksg:scont. antyddes att inom viss tid emottaga anbud af olika slag, skulle det snart visa sig, alt Frih. af Nordins förslag i sjelfva verket är det bästa. Hvad för öfrigt angår Hr Hegardts anmärkn:r emot Hr Lagerhjelms förslag, som till en viss grad blifvit understödt utaf Frih. af Nordin, så behofver jag till bemötande deraf blott erinra, att Frih. af Nordin understödt förslaget endast såsom en intermediär anstalt, och såsom sådan står den fri från Hr Hegardts anmärkntr, isynnerhet örn man besinnar, att R. St., genom bifall till Hr Nordenankars motion, hafva i sin magt ett kraftigt medel att hålla obligationerna a vista i omlopp. Jag anhåller om propos. till bifall å Frih. af Nordins förslag. Hr Rosenblad, Bernh.: Det är icke utan förundran, som jag hört samme ledamot, hvilken i frågan om Bankens rörelse yttrade så många farhågor, nu framkomma med yrkande, att ett annat verk skulle få utgifva sedlar nära pog å vista. Oberäknadt den stora vådqn af förslagets verkställighet i sig sjelf (ty summan är ej så obetydlig, som Hr Hegardt föreställt sig, när man besinnar, att beloppet af de utfärdade obligationerna skulle efter Frih. Älingspors förslag uppgå till en million om året, eller 5 millioner intill nästa riksdag, som i sanning är en rätt vacker summa).
Ahjo tillräckligt för att tro, det verklig bildning ej behöfver begagna sig af dylikt skenfagert glitter, tillräckligt för att fordra, att man mot svenska kvinnor ej använder lärdt — språkpjoller! Ja, förlåt nu, bästa Erny, att jag så farit ut mot er, men då jag funnit ert fel vara ett upprepande af en annan svensk författarinnas, börjar jag finna saken betänklig och vill i min mån inlägga en gensaga mot en återgång till slutet af förra århundradets förkonstlade osvenska skriftspråk. Dixi et salvavi animam meam — det är uttydt: jag hafver utgjutit mig och läskat min själ! En svensk moder. af En gammal kaffemoster. ill en början kan man gärna konstatera, att kaffet ej blott är damernas älsklingsdryck. Äfven skapelsens herrar äro mycket svaga för » extraktet af coffea arabicas frukter », och om vi damer en och annan gång sticka emellan med en liten » elfvatår », så är det bara bevis på vår finare smak, då vi föredraga en liten stimulering af koffein hellre än herrarnes alkohol. En kopp godt kaffe är en gudadryck, och den njutes med samma beundran öfver hela världen, af fattig och rik. Men det är icke alltid så lätt att erhålla en kopp godt kaffe. Dels är kaffet själf ofta förstördt af förfalskningar, dels är konsten att väl tillaga kaffet icke så lätt som mången tror. Det finns en ofantlig mängd olika kaffesorter. Allt ifrån det att holländarne i början af 1700-talet förde kaffeplantan från Mocka till Java, har den allt vidare spridt sig öfver Indien och Syd-Amerika, och Brasilien är numera det land som producerar det mesta kaffet i världen. Kaffets produktionsort är af stor betydelse för dess smak. » A c k, det smakar som äkta mocka! » säger man ofta. Ä r det någon af Iduns läsarinnor, som druckit en kopp äkta mockakaffe? Jag tviflar därpå, så vidt det icke skett i själfva orienten. Det kaffe, som i den europeiska handeln går under namn af Mocka, är vanligtvis småbönigt Java. I själfva Turkiet, Grekland och flere omgifvande länder är det kaffe, som serveras i kaffehusen, sällan eller aldrig mocka, utan kolonialkaffe.
Ni behöfver i ert nästa bref inte högakta mig med att skrifva Er och Ni (med stora bokstäfver). Jag är nöjd med mindre. Ni skrifver ju gud (med litet g) inte sant? Ni som är en jakobin. P. P. P. S. Detta liknar ett väninnebref. Mellan modern och William var förhållandet oförändradt. Han besökte henne dagligen men någon förtrolighet fans det icke. Samtalet gick numera vanligen trögt; för att hålla det uppe måste hon berätta, ideligen och oupphörligt, om sig sjelf. Detta pinade henne men det var enda möjligheten att göra deras samvaro dräglig. William tycktes aldrig bekymra sig om huruvida det talades eller tegs och han bidrog sällan till konversationen, utom med en eller annan anmärkning, hvars kyliga hån oftast gjorde henne ondt. Gång efter annan föresatte hon sig att upphöra med dessa öppenhjertiga skildringar af sitt eget lif; men alltid greps hon i sista stund, när tystnaden hotade att bli tryckande, af en egendomlig ångest, som gjorde att hon andlöst kastade sig öfver ett ämne, det första som föll henne in, oftast ur sitt eget förflutna. En dag, då han tycktes vara vid tämligen godt humör, beslöt hon sig för att säga honom det rent ut och hon grep sig an med det så snart han kom inom dörren. »I dag ämnar jag spela William Zimmermann», började hon skämtsamt. »Tyst och otillgänglig.» »Så-å. Hvarför det?» »Derför att jag är trött af att ideligen tala om mig sjelf. Nu kan det vara din tur.» »Det ligger nu en gång inte för mig.» »Tror du kanske att det ligger för mig? Och ändå har jag hållit på, dag efter dag, för att ...» »För att ge mig ett godt exempel?» afbröt han. »Inte sant?» »Det vore i alla händelser icke för tidigt ifall du gentemot mig lade bort något af din förbehållsamhet. »Det kan jag inte» – han såg henne in i ansigtet med en viss skadeglädje. »Men du har ju tillfälle att studera mig.» »Hvad menar du?» Det kom hastigt och liksom andfådt.
Sammalunda skulle jag, derest R. o. Ad:s beslut blefve af R St:r antaget, finna ganska lämpligt, att K. M., i nyss omförmälda fall, eller då omständigheterna eljest dertill gåfve anledning, ytterligare nedsatte ra/finad-snclcer-lutlcn å Svenska sidan. Men det Högloft. St:t torde täckas bemärka, att Norrska Storthinget icke ifrågasatt minskning å rå-socker-lullcn, som i den allmänna tariffen höjdes med icke mindre än 20 proc. Det är ock på bestämmandet af tullen för rå-varan, enl. R. o. Ad:s beslut, som jag lägger den största vigt. På sätt jag tillförene antydt, lämpar sig denna vara bättre än någon annan till behandling såsom finans-artikel. Tullförhöjningen med ett enda öre per skålp., som så omärkligt kunde af konsumenterna utgöras, erbjuder dock åt Statskassan en ökad årlig intägt af 350,000 Rdr Rmt; och då nya stats utgifter af icke ringa betydenhet redan blifvit af R. St:r beslutade utöfver dem, som K. M. vid statsregleringen afsett, torde en sådan tillökning i intrader icke böra anses likgiltig, derest man vill förebygga missförhållande mellan Statens inkomster och utgifter. Efter hvad vi nu försport, har det Högv. PresteSt. antagit Bevilln.Utslcs inbjudning i förev:de fråga, och det må fördenskull synas mer än tvifvelaktigt, att R. o. Ad:s mening kan vid omröstning i förstärkt Bevilln.Utsk. vinna framgång; men jag anser det likväl tjenligt, att detta Utsk. må ega två alternativer att välja emellan. Med afs:de å alla dessa förhållanden hemställer jag vördsamt, D e u 2* 0 k to b e r. att R. o. Ad. behagade vidblifva sitt beslut, och till följd deraf godkänna Bev.Utsk:s Förslag till voter:spropos. i hufvudsaken. Frågan om kontrapropos. torde deremot, sedan PresteSt:t antagit inbjudningen, komma att förfalla. Hr Gripenstedt:
För att hindra landstigning vid Erstavik, är högst angeläget att sundet rätt utanför i yttre skärgården, emellan Boskapsön och Gelingeön blifver försänkt, samt för att försvåra landstigning vid Witså qvarn nära Arsta i Södertörn, bör Jernholms sund vid nordostudden af Utö äfven försänkas, derigenom erhåller man midtför Stockholm en annan förmur äfven af 8 svenska mil nemi. från sydvestra udden af Nåtarö till nordost - 192 Den 8 Juli t. m. udden af Möijaön, hvarpå icke finnes mera än det mycket smala och lätt försvarade inloppet vid Sandhamn. Efter dessa upgifter skulle ingen linieflotta på en längd af 16 mil kunna operera mot svenska kusten. Sedermera blefve det visserligen en öppen rymd från Landsort och något söder derom, tills man kommer in i Nyköpings skärgård. Härifrån och ända till något söder om Ölands norra udde företer skärgården samma förhållande, endast man utanför Söderköping vid Kopparholmen anlägger några befästningar till skyddande af inloppet till Götha kanal och inloppet till Blåviken. Sålunda synes häraf att hela den vidsträckta kusten af 40 mil från Öregrund till söder om Ölands norra udde kan blifva alldeles otillgänglig för en fiendtlig örlogsflotta, huru stark den än må vara, genom anläggandet af några smärre förskansningar, ett och annat Martellertorn äfvensom en väl ordnad, utaf roddoch ångslupnr samt jollar bestående skärgårdsflotta. Jag hemställer då huruvida det icke vöre bättre att nedlägga alla skatteansträngningar på skärgårdsoch landtförsvaret, hvarigenom naturligtvis äfven skulle åstadkommas mera än om man splittrar krafterna på flera håll, och isynnerhet kastar sig på ett dyrt vapen, som, på grund af de upgifter jag lemnat, omöjligen kan upbringas till en sådan höjd att det för Sverige kan komma att förete något väsendtligt försvar. Med förlusten af Finland förlorade vi den förmur, som dittills fredat det egentliga Sverige från fiendens inbrott; hufvudstaden har blifvit en gränsort och vår politiska tillvaro genom det 1810 upkomna olyckliga gränsförhållande visar sig i högsta måtto bekymmersamt.
Revisorernes anmärkning i afseende å det dröjsmål, som egt rum med tulloch convoy-medlens inbetalande till Kongl. Ränte-Kammaren och Convoy-Commissariatet, hvilket dröjsmål härrört deraf, att levereringarne för det föregående året icke blifvit lill fullo verkställde förr än junder loppet af Oclober månad påföljde år, är af Kongl. General-Tullstyrelsen nöjagtigt besvarad, hvarföre Utskottet hemställer, att berörde anmärkning må förfalla. Kongl. Stats-Utskoltets Utlåtmdej N.-o 76. 33 Kongl. Convoy-Commissarlatet. § 89. I afseende å det räntefria förskott af 6,000 R:dr, som General-Consuln i Algier, Canzli-Rådet Lagerheim fått, på grund af Kongl. Brefvet den 20 Mars 1835, af Convoy-Cassan uppbära, är anmärkning jemväl af i83g års Revisorer framställd, hvarföre Utskottet nedanföre i 166 § skall på en gång i detta ämne afgifva yttrande. § 9°‘ (Pag. 5^. Då äfven i83g års Revisorer fästat uppmärksamhet vid de betydliga löneförmoner, som af t. f. Consuln i Algier, J. F. Schultze uppbäras, får Utskottet rörande detta ämne hänvisa till § 167. § 91, (Pag. 57. Hvad Revisorerne anmärkt, rörande det dryga beloppet af åtskilliga uti Consulemes räkningar upptagne utgifter, hvarpå såsom exempel anföras kostnader för Consulns i Tunis resor till Beyer.s nära staden belägna lustslott, samt underhållet af flaggstång och flagga i nämnde stad, har Utskottet ansett vara af Kongl.
Men härvid torde Utskottet få upplysa, att den Auctoritet sorn utöfvar högsta uppsigten vid bysättningshäkten, äger lof, att i visaa fall tillåta gäldenär, som der förvaras, att någon stund på dagen vara ute i fria luften, och det kan således icke vara omöjligt, att en bysatt person begagnar sig afen sådan tillåtelse, för att å Riddarhuset sig infinna och Pollet utbegära. Vid granskning af 7 § i gamla redactio nen har Utskottet funnit, att samma bland hinder för representationsrättens utöfvande innehåller, utom de händelser, som i 18 RiksdagsOrdningen uppräknas jemväl det stadgande, att en Adelsman ej får sitta på Riddarhuset, om han är för nesligt brott ställd under tilltal, ehuru Utslag i saken ej ännu år fäldt, uti hvilket stadgande Friherre Boije, Ludvig, genom sin ofvanberörde motion begärt ändring, Utskottet har väl å ena sidan trodt sig i detta förbud upptäcka en ridderlig åsigt af Adelskapet som icke är klandervärd, men å den andr* funnit, dels att en så beskaffad föreskrift måste anses stridande mot RiksdagsOrdningeng både bokstaf och anda, enär denna Grundlag bestämdt fordrar, att ett Domstol* beslut, som afgör den felandes brottslighet skall var* gifvet, innan en person kan fråntagas rättigheten att vara Riksdagsman: dels ock att detta förbud kunde i sin tillämpning, på det mäst eftertänkliga sätt blottställa en Adelsmans representationsrätt genom det tillfälle till Dm 5 Junii. s9 chican och förolämpning, sorn den öppnar för illviljan och partisinnet, och hvarlöre en sent vunnen upprättelse, om den erhålles, ej kan lemna någon ersättning. 0'~h då således ett slikt stadgande endast skulle tjena att tillfredsställa en ömtålig hederskänsla, måhända i detta fall för långt drifven, men deremot gifva skydd åt företag, som voro vådeliga för den enskildte Riksdagsmannens säkerhet; har Utskottet på dessa skäl uteslutet detta stadgande ur 6 $. af den nya redactionen.