Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häröfver höras vederbörande i sockenstämmor, då en del tillstyrka, andra åter afstyrka anläggningen. Äfven detta skall af administrativa myndigheter afgöras. Äfvenledes kan upkomma fråga om anläggning af qvarn. Det är möjligt, alt äldre qvarnegare motsätta sig anläggningen, emedan den gör intrång i deras rättigheter. Då måste det utredas om så stort mäldelrång inträffat, att anläggningen behöfves eller icke. En fattigvårdsfråga kan förekomma af den beskaffenhet, att en person begär understöd af en socken, men socknen säger nej. Då skall den administrativa myndigheten tillse, huruvida denne person är berättigad till fattigvård 648 Den 28 Februari f. m. eller icke, oell i förra fallet huru mycket socknen skall gifva honom. Det kan vara fråga om en bro-anläggning, som är af slör vigt för vissa trakter men för andra äler icke. Då blifver fråga om härader eller blott vissa socknar skola deri deltaga. Det iir en vigtig fråga, som fordrar stor lokal-kännedom och mycken noggrannhet vid dess afgörande. Jag har anfört dessa exempel för att visa, alt de administrativa besvärsmålen äro af beskaflenhet, att de icke rätt väl lämpa sig för afgörande, i Högsta Domstolen. Det är klart att ledamöterne i denne Domstol äro skyl dige alt döma efter lagens bokstaf: hvaremot de administrativa målen äro af den beska (lenhet, alt en viss känsla af rättvisa och nit för det allmänna måste göra sig gällande vid deras afgörande, att deras afgörande måste helt och hållet lämpas efter hvad, som är mest gagneligt för det allmänna. Jag tror således, att det icke voro lämpligt, att om detta förslag förkastas, förstärka antalet af Högsta Domstolens ledamöter och åt denna division öfverlemna de administrativa besvärsmålens afgörande. Denna tanke har jag velat uttrycka, på det att Coust.Utsk. icke mätte förnya det förslag, som K. M. vid 1844 års riksdag afgaf och blef, som mig synes, med skäl af R. St. afslaget. Då jag för öfrigt yttrat, att jag icke anser mig böra ingå i frågans helhet, har jag intet vidare att tillägga. Hr.
Sålunda hade trafikens resultater och dessas förhållanden till de anslagna bygguadskapitalen år från år utfallit allt mer och mer gynnsamt, på sätt nedanstående tabell närmare utvisar: Samtliga för trafik öppnade Stambanor: Ber Barr-mil. fö* Cj tL°s EJ O « £ % ® S. Utgifter. öfverskott öf? B S? B £ ver utgifterna. O B £ l * 2 ! S? *> Riksdaler. _ Riksdaler. Riksdaler. Procent. Procent ' Vidare belyses detta förhållande af tabellens trenne sista kolumner, utvisande att inkomsternas öfverskott befunnit sig i ett fortsatt stigande; att utgifternas förhållande till inkomsterna nedgått från 98 till omkring 65 procent; och att inkomstöfverskottet, som för första året utgjorde endast 0,,J2 % af anläggningskapitalet, för år 1864 uppgick till mer än 2 procent af samma kapital. Den öfversigt af Statens jernvägstrafiks ekonomiska ställning vid 1864 års slut, hvilken finnes intagen i Styrelsens underdåniga berättelse för samma år utvisar: att kapitalbehållningen från år 1863 utgjorde R:dr R:mt 1,914,398: 41. att inkomsterna under år 1864 uppgingo till „ „ 3,462,018: 72. samt skulderna vid 1864 års 'slut till „ „ 192,448: 12. » — Summa R:dr Runt 5,568,865: 25. Deremot hade samma trafiks utgifter under år 1864 uppgått till R:dr R:mt 2,267,817: 98. och utgjorde de i kassorna, i materialoch inventarii-förrådet m. m. vid nämnda års slut befintliga behållningar „ , 2,039,291: 74. äfvensom de vid årets slut utestående fordringarne „ „ 1,261,755: 53. Summa R:dr R:mt 5,568,865: 25.
Raal) föreslagne länsnämnder, och derjemte har Hr Lagerhjelm påstått all Sveriges allmoge skulle vara så sysselsatt af sina husliga bestyr och att de ifrågasatta tillökade kommuualhestyren skulle öfver all höfva blifva tryckande. Dessa satser kan jag icke till alla delar silla. En hvar af eder, mine Hrr! känner nogsamt att del enda sätt, hvarpå K. bef:de för det närvar, kan öfverlägga med sitt läns innevånare rör:de allmänna frågor, är förmedelst socknevis utsedde deputerade. Om man nu antaser, att eli län utgöres af 100 socknar, så skulle följaktligen minst 100 sockneombud väljas och nödgas infinna sig på landslus kallelse för att höras öfver eli ärende, som rörer länets innevånare gemensamt. Man frågar: Månne väl allmänna ärenden särdeles ofta till granskning och afgörande förekomma? Derpå kan svar erhållas af den under d. 25 Maj sisth år utfärdade förordn. om fattigvården i riket, der del stadgas i § 23: ”Understöd af allmänna medel, enligt 14 § 1 mom. för vissa fattigas vårdande, sökes af vederbör, fattigvårdsstyrelse hos Wår befallningshafvande i orten etc.” m. fl. §§. Till behandling på ett lämpligt sätt af nyssnämnde frågor och andra af dylik komm linål-beskaffenhet såsom folkskoleundervisning, slöjdskolor, lösdrifveri, helsovård, kommunikations-anstalter och bestyr m. m. erfordras ombud eller deputerade frän hvarje socken i ganska många fall. Jag vågar hemställa om det icke vore bättre och ledande lill ej ringa besparingar alt K. bef:de hörde och öfverlade med en länseller fögderi-vis bildad kommunalnämnd i st. f. nuvar. socken-deputerade. Vidare har man sagt alt det skulle blifva en ganska betänklig makt, lagd i händerne på en länsnämnd, all medgifva dem rättighet alt pålägga skatter.
Att dessa öfverskott under de två första åren varit så betydliga, härledde sig deraf, att under tiden före år 1858, då den högre pensioneringen from på året började, pensionsutgiften betydligt minskats, enär, under inväntan af den ifrågakomna pensionsförhöjningen, antalet af afskedssökande var ringa; hvaremot detsamma blef så mycket större från och med sednare hälften af år 1858 och derpå följande år. Som pensionskassans inkomster från Arméen för år 1861 ännu icke blifvit redovisade, och 1861 års räkenskap således icke kunnat afslutas, vore förhållandet emellan inkomster och utgifter för nämnda år ännu icke kandi; men då under den sednare tiden afgång och tillkomst bland pensionärerna i det närmaste motsvarat hvarandra, antoges af Direktionen, att utöfver nu beviljade anslagssumman icke någon betydligare brist bör kunna uppkomma: hvadan Direktionen i underdånighet hem - « Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, örn Statsverket 1862. 67 ställt, det Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer föreslå, alt ifrågavarande anslag måtte få utgå till oförändradt belopp, på sätt hitintills egt rum. Hvad derefter beträffade det till fyllnadspensioner för åren 1859 och 1860 med 150,000 Rdr årligen och från och med år 1861 med 100,000 Rdr om året anvisade anslag, så hade utgiftssumman utgjort: år 1859 . Till följd häraf, och med antagande af ungefär enahanda tillökning under de följande tre åren, som under de här ofvan omförmälda, har Direktionen i underdånighet hemställt, alt anslagssumman måtte höjas till det belopp, hvartill den vid 1856—1858 års Riksdag bestämdes, eller till 150,000 Rdr, att utgå från och med år 1863: kommande Direktionen efter innevarande års utgång i tillfälle att uppgifva den brist, som för året kan uppslå, för alt, i enlighet med Rikets Ständers medgifvande, till ersättning anmälas. I sammanhang härmed har
I händelse åter Utskottets ofvanberörde inbjud - 518 Stats-Utskottets oing icke af R. o. A. antages, utan Ståndet vid sitt redan fattade beslut förblifver, då varda, för omröstnings anställande af Förstärkta Stats-Utskottet, efterföljande 2:ne propositioner föreslegne: i4:o Den, sorn bifaller att anslaget för KrigsGollegii Departementer, med deruti inberäknade medel, för Kruttillverkningen, 34ooo It:dr, fastställes enligt Högv. Presteoch Yällofl. Borgare-Ståndens beslut till 626,000 R:dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; anställes serskild votering, antingen samma Anslag bör blifva 626,000 R:dr på Stat, samt derutöfver, enligt H. BondeStändets beslut, frän RiksgäldsContoiret årligen utbetalas 70,000 R:dr af Öfverskotten på StatsVerkets iukomster, så vidt de dertill lemna tillgång;— eller ock för KrigsCollegii Departementer på Stat uppföras ett Anslag af 662,000 R:dr tillika med 34,ooo R:dr i och för Kruttill verkningen, eller sammanlagdt 696,000 R:dr, jemlikt H. R. o. A:s beslut. Och, vidare, om Nej vunnit, följande proposition: i5:o Den, sorn bifaller, att för KrigsCollegii Departementer och kostnaden till Kruttillverkningen uppföres ett Anslag på Stat af 626,000 R:dr, och att derutöfver för samma ändamål från RiksgäldsContoiret årligen utbetalas 70,000 R:dr af Öfverskotten på StatsVerkets inkomster för åren från och med i83o så vidt de dertill lemna tillgång, voterar Ja. Den Betänkanden, N:o 3c>4. 519 Den det ej vill, voterar Nej. Vinner
J grannt smyckade, tagen mig. Många beredde sig att leda honom dit han icke visste. En bad för honom; det var en af drottningens tärnor, hvilka nu blixtsnabbt visade sig. Otto minndes henne svagt; det var Helena. Hon ställde sina böner icke till drottningen utan till de smyckade, ty hon förstod att, oaktadt drottningen kunde befalla öfver deras lif, de dock nu hade makt öfver hennes handling. Men då de voro obevekliga, smög sig Helena sakta bort och försvann lik en skugga. Liksom förd på sakta vågor, kom Otto nu till ett annat rum. De smyckade lemnade honom der åt en hop vålnader, och sade, i det de försvunno: nu blir du en af dem. Minnet af drottningen var så lifligt i hans själ, att han icke hade tid öfrig för fruktan. Dock vill han veta, i hvad sällskap han kommit och han frågade: hvilka ären j. En förde ordet för dem alla och sade: Vi äro sådana, som efter en missförstådd eller illa belönt kärlek gå omkring på jorden och spöka. Några af oss du ser dem der fäst dig vid deras galna åtbörder de ha förlorat sina hjertan och sitt förstånd de äro äfven, som du ser, utan hufvuden. För denna andra trupp, dem, som stå der med så hård och obeveklig min, har hjertat tappats, men hufvudet sitter ändå qvar. Vi, bland hvilka du står, vi ha inte förlorat vårt förstånd icke heller hjertat; men vårt hjerta är det egentligen inte mycket värdt med; det är så söndersargadt och odugligt och delar äro äfven förlorade. Och dertill var allt drottningen skuld frågade Otto. Det sköna på jorden, ja. Det stiger mest fram i gestalt af qvinna för oss män, ty vi förstå det då lättare. Men än i en form, än i annan. Vår drottning var icke den du tillbad; och nästan hvar och en af oss ägde sin skilda drottning. Hvarföre kom jag hit förrän de der smyckade personerna? Smyckade säger du om dem och du märkte icke att du sjelf var smyckad, med hoppets och kärlekens smycken, alldeles liksom de. Hvarföre du kom hit förrän de? Förmodligen emedan du bättre förstod skönhet än de, åtminstone tidigare fattade den.
Maj:ts och Kronans i ett nära derinvid beläget kruthus förvarade betydliga krulförråd samt andra effecter, underdånigst bönfallit, det Kongl. Majft, med afseende så väl härå, som å den längre tid af 43 år, som mannen tjent, äfvensom å sökandens högst tryckande belägenhet med 5 oförsörjda barn och barnabarn, täcktes tillåta, att de i5o R:dr, hvilka år 1821 blifvit Capitainen Benzelstjerna i lifstiden, såsom en årlig lönförbältring, personell tilldelade, fortfarande finge utgå till den aflidnes Enka och Barn, såsom en ersättning för det lian i lifstiden uppoffrat heta sin förmögenhet, för att ifrån lågorna rädda Kongl. Maj:ls och Kronans egendom, achmed största lifsfara frelsat Carlshamns Castell ifrån en explosion, som troligen sprängt Kronans byggnader och en del af fästningsverken i luften. Och har Enkan Benzelstjerna vid sin underdåniga ansökning bifogat ett af Chefen för Ingenieur-corpsen, General-Lieutenanten, m. ra. Herr Friherre Franc Sparre_, den 7 October j833 utgifvet betyg, deruti Herr Friherren vitsordat så väl rigtigheten af den utaf sökanden uppgifna olycks-händelse, som alt Capitainen Benzelstjerna, hvilken allt sedermera, under omsorgen för en talrik och af sjukdom samt olyckor ofta hemsökt famille, med knappa inkomster stridt mot bebofvet och följderne af nämnde kännbara förlust, vid sin död i största armod efterlemnat maka samt oförsörjda barn och barnabarn, hvaribland en dotter, sjuk och sängliggande, på sjette året; hvarjemte Kongl. Maj:ts General-Adjutant för Armeen, vid öfverlemnande af Enkan Benzelstjernas ifrågavarande ansökning, densamma Siats-Utskottets Utlåtande N;0 89. ( ( med förord beledsagat, med vitsordande tillika af Capitainen Benzelstjernas nit och trohet i Fäderneslandets tjenst. Med afseende å de sålunda för Capitainen Benzelstjernäs
1 Afd. 4 Art. af BancoReglementet gifne ovilkorliga bud, att Banco-Fullmägtige skulle, efter det alla förberedande åtgärder blifvit fullbordade, senast vid 1831 års slut, hos Banco-Utskottets Betänkande N.o fl. lios Kongl. Maj:t göra underdånig anmälan om utsättande af tiden, då allmänna silfver-utvexlingen skulle taga sin början, samt såmedelst uppfyll a hvad Rikets Ständer, uti den af Konungen sanctionerade Myntbestämnings-Lagen, Svenska Folket högtidligen lofvat och försäkrat; i anledning hvaraf dessa 3:ne Ledamöter jemväl låtit vid Banco-Fullmägtiges underdåniga skrifvelse af den 29 December 1831 till Kongl. Majrt åtfölja deras serskilde meningar, hvarigenom de förklarat, att de ansågo de mötande hindren icke vara af svårare beskaffenhet, än att, såsom de fattat Rikets Ständers gifne föreskrifter, undanrödjandet af dessa hinder legat inom gränsen af Banco-Fullmägtiges rätt, samt, på sätt det af Fullmägtige förkastade Contraförslag, i deras tanke, klarligen ådagalade, kunnat verkställas utan menlig verkan hvarken på Bankens eller det allmännas interessen; och att de således trodde, att Banco-Fullmägtige hade kunnat, inom utsatt tid, inkomma med den dem ålagde underdåniga hemställan. Hvarförutan Grefve von Schwerin, som till Fullmägtiges Protocoll för den 29 December i83i, under form af reservation, aflemnat en närmare utredning af de förhållanden, hvarpå Grefven grundat sin serskilda mening, uti en lill Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman den 17 Januarii i832 ingifven skrift, med öfverlemnande af en afskrift af nämnde reservation, under förmälan, att Grefven ansåge det factum, som inträffat, att nemi.
Men om det än kan synas bård! att alldeles beröfva fången ett medel lill ärlig utkomst, då han omsider ställes på fri fot, hvarigenom äfven en mägtig äggelse uppslår till täflan i flit och arbetsamhet under strafftiden, äro Utskotten likväl öfvertygade derom, att ali fråga bör förfalla om användandet af sådane öfverskott i arbetsförljensler eller belöningar för visad flit, medan den häktade ännu sitter innesluten i straff-inrättningen. Detta öfverensstämmer äfven med hvad Kongl. Majits ofvan åberopade Nådiga Bref af den 18 Mars 1748 innehåller, och då nämnde Kongl. Bref tillika stadgar, att öfverskottet af fånges arbetsförtjenst bör honom tillgodokomma, när lian slipper ur fängelset, anse Utskotten motionen i denna del ej förtjena afseende. Slutligen få Utskotten, i anledning af Herr Grefve Taubes framställning om lösgifne fångars behandling, hänvisa till hvad Utskotten i denna fråga yttrat uti Betänkandet N:o 56, angående ändring af Författningarne emot lösdrifveriet, m. m. Hvarjemte Utskotten anse sig böra upplysa, att för närvarande är stadgadt, genom Kongl. Circulairet den i5 Mars 1821, att från fästning lösgifne peisoner skola, under vägen till hemvisten, erhålla 8 sk. Banco om dagen till sitt underhåll, hvilka beräknas derefter, Bih. till 11. S l4 Lagsamt Allm. Besa.- och Elon-Utsi: otte na Utlåtande, A7: o 66. att. personen skall fortsätta vägen till fots två mil dagligen, och alt, lill följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning till Fång-Slyrelsen den 28 Maj :183c), enahanda underhåll bestås correctionister, då de, med anledning af föreskriften i 17 §. uti Kongl. Förordningen den 29 Juni 1833, förpassas till hemorten eller annan ort, för alt, inom viss förelagd tid, tjenst sig betinga eller annat lagligt näringsfång sig bereda.
Och hvardera kastade sin staf ifrå sig, och vordo ormar deraf; men Aarons staf uppslukte deras stafrar. Så vardt Pharaos hjerta förstockadt, och hörde dem intet, såsom Herren sagt hade. Och Herren sade till Mose: Pharaos hjerta är hårdt, och vill icke släppa folket. Gack till Pharao bittida om morgonen, si, han varder utgångandes till älfvena; så gack emot honom på strandena af älfvene, och tag stafven i dina hand, den som en orm vardt; Och säg till honom: Herren, de Ebreers Gud, hafver sändt mig till dig, och låter säga dig: Släpp mitt folk, att de må tjena mig uti öknene; men du hafver härtilldags intet velat höra. Derföre säger Herren alltså: Deruppå skall du förnimma, att jag är Herren; si, jag vill med den stafven, som jag hafver i mine hand, slå vattnet, som i älfvene är, och det skall vändas i blod; Så att fiskarne i älfvene skola dö, och älfven lukta; och de Egyptier skola vämja, när de dricka af vattnet i älfvene. Och Herren sade till Mose: Säg till Aaron: Tag din staf, och räck ut dina hand öfver vattnen i Egypten, öfver deras älfver, och strömmar, och sjöar, och öfver all vattukärr, att de varda blod; och vare blod i hela Egypti land, både i träkar och i stenkar. Mose och Aaron gjorde, såsom Herren dem budit hade, och hof upp stafven, och slog i vattnet, som i älfvene var, för Pharao och hans tjenare; och allt vattnet i älfvene vardt vändt i blod; Och fiskarne i flodene dogo, och älfven vardt luktandes, så att de Egyptier icke kunde dricka vattnet utur älfvene; och vardt blod i hela Egypti lande. Och de Egyptiske trollkarlar gjorde ock sammalunda med deras besvärjningar; men Pharaos hjerta vardt förstockadt, och han hörde dem intet, såsom Herren sagt hade.
Ett par dagar senare gjorde tant Lova sitt testamente och insatte en universal a rfvinge, men det blef icke någon välgörenhetsinrättning. Hiiifigii tums fasjrtenittg. 3 ' Pappa kommer! " Med teckning af Jenny Nyström. I äkerligen har du mången gång sett en barnskara ila sin far till mötes och hört dess jublande: » Pappa kommer! Pappa kommer! » Hur månget moln ha ej dessa ord jagat bort, hur mången bekymrens rynka ha de ej slätat ut, hur månget fadershjärta ha de ej värmt och styrkt både i glädjeoch sorgedagar! Det ligger en värld af stämningsfull oskuld, kärlek och lycka i detta uttryck från barnamun. Det är en af de fagraste pärlorna bland » hemmets ord ». Men du har nog äfven hört » Pappa kommer » uttalas på helt annat sätt: i befallande, skrämmande, hotande ton — en ton, som fyllt ditt sinne med vemod och isat ditt hjärta. Jag undrar, om flertalet af de mödrar, som sålunda förvanska ett af barnens bästa ord för att dymedels bringa dem till lydnad, betänker, hvilken storartad inkompetensförklaring de gifva sig själfva. Man må visserligen erkänna, att det för mödrarna kan vara en stor frestelse att på detta sätt skaffa sig respekt hos sina barn. Det är naturligt, att faderns auktoritet är mycket lättare att hålla uppe än moderns; den behöfver ej, som hennes, stundligen nötas på en mängd småsaker. Däri ligger dock endast en förklaring på, men ingen ursäkt för, att modern bringar i elden ett batteri, med hvilket hon ej kan vinna annat än Pyrrhussegrar. Det behöfs ej många sådana, förrän hon är insolvent med afseende på makten att göra sig åtlydd af sina barn. Och hur går det med barnens förhållande till fadern, då hans mellankomst utan urskillning anlitas i tid och otid? Ja, i några lyckliga undantagsfall händer det visserligen, att barnens respekt för och kärlek till honom ändå trots allt bibehållas i riktiga proportioner. Jag tror, att orsaken då är att söka i en hos honom befintlig skarp omdömesförmåga och makt att ögonblickligen fatta en situation och bestämma sig för det rätta handlingssättet. Men vanligen går det så, att antingen respekten eller kärleken kommer till korta.
Om vårdande af vissa allmänna handlingar och andras afskiljande derifrån (se 1851 års berätt. 52. Bilagor: Uppgifter från Stats-Departementen på Rikets Höglofl. Ständers underdåniga skrivelser och i anledning deraf vidtagna åtgärder 53. De i dessa uppgifter förekommande ännu oafgjorda ärenden 81. Tabell öfver förestående förteckningar 83. Berättelse af Kommitterade för Tryckfrihetens vård 84. Rättelser. Sid. II råd. 6 slår: kommer; bör vara: komme » 16 » 26 » K. Bfhdes » » K. Bfhde » 64 » 16 nedifrån står: N:o 234; bör vara: N:o 237. Uti Berättelsen för år 1852 » 1 rad. 6 nedifrån står: 24), som bör utgå. -t' (iOC-o Till Rikets Höglo!!. Ständer. ilodan jag för åren 1851 och 1852 i föreskrifven ordning utgifvit särskilda embetsberättelser; återstår nu att för den derefter förflutna tiden fortsätta redovisningen af det uppdrag, som jag vid sista Riksdag emottog, att vara Rikets Höglofl. Ständers Justitiä-Ombudsman. I)å jag företager denna fortsättning, har jag att börja med den anmälan, att jag för denna gången icke medhunnit något ytterligare försök i den ena af de hufvudafdelningar, som utgöra embetets verkningskrets, eller Lagreformen. Men hvad som icke får underlåtas, så vida jag ej bör anse mitt arbete i denna väg alldeles fruktlöst, är att ur de till sista Riksdag aflemnade berättelser här upptaga en sammandragen öfversigt af de särskilda, ännu icke afgjorda ämnen, på hvilka detta arbete blifvit an vändt; så att, i händelse något afseende skulle kunna fästas på de behof af förbättringar, jag sökt ådagalägga, anvisning ej må saknas på de undersökningar, berättelserne derom innehålla. H, SI. Jusi. Ombudsm. Ernb.-Iierältelse för år 1853. 1 Uti 1848 års berättelse förekommer den iakttagelsen, (sid. 29) att sedan genom K.
Konungens rådgifvare gingo emedlertid en medelväg och föreslogo, att paketer af viss vigt skulle af diligencer och ångbåtar få föras emellan orterna; och jag föreställer mig, alt de derigenom tillstyrkte hvad rättast och nyttigast var ; — hvarföre skulle de då derföre anmärkas och afsättas? Hr Skogman har i afseende på 31 :sta anmärkntn utredt, att det var uppå Fångstyrelsens förslag, som den coopvaerdiskeppare lemnade tillåtelse alt uttaga correctionister tillstyrktes af Konungens rådgifvare ; men han har dervid icke nämnt, att i i833 års författning för lösdrifvare är, enl. i4§tn, hvar och en sådan person tillåtet att utträda för att skaffa sig laga tjenst eller laga näringsfång, och enl. 17 §:n är det Fångstyrelsen ålagdt alt beflita sig derom , att så beskaffad frihet anskaffas åt dessa på obestämd tid insatta, till en del „ 9 H. B 58 Den i Juli f. a. obrottsliga personer, enär de vid inrättningen uppfört sig väl. Uti en redan gällande författning var således i hufvudsaken medgifvet hvad här emot det speciella stadgandet är anmärkt. Ifrågavar. förordnande, som sedermera undergått en förändring i anseende till den farhåga, man kunde hafva, att desse på utrikes ort möjligen qvarblifvande personer skulle kunna förminska det förtroende man der hade för Svenska sjöfolket, har likvisst under den korta tiden af dess existens icke föranledt till något ondt; ty mig veterligen bar blott en enda gång en sådan reqvisition ägt rum , och denna reqvisition har icke fört till några skadliga påföljder. 38:de anmärkn:n innefattar, att Konungens rådgifvare visat obenägenhet att fullgöra R. St:s önskningar i afseende på indragning af vissa tjenster och corpser, hvarvid gardesregttenas bibehållna organisation hufvudsakligen framställes såsom exempel. Kort efter det R.