Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För handeln ' torde tillfällen gifva?, da 6 PioCents renta och deröfver hail erläggas. t* och penningens begagnande ändå lemna Vinst; men för Jordbruket och Bergshandteringen är sådant icke möjligt. Både Discont-tiden och Discont» entan år för Jordbrukaren olämpelig och om, i den förra, rättelse icke nn kan meddelas, så ser lag deremot icke något enda godt skäl, hvarföre icke rättelse i den sednare kan göras. Då Actieägarnes deltagande i Discontrörelsen upphör, oell Banken ensamt kommer att densamma förlägga, sä beror rentans bestämmande endast af Ständerna; ty om GöthaCanal Bolag skulle dermed vara missnöjd, sä kan dess Discont öfvertagas af Banken, pä ett satt, som tillfredsställde Bolaget. I följe af de financegj under, hvilka redan äro antagne, skall all Bankens årliga vinst, ända till nästa Riksdag, återlemna» till rörelsen, och vinsten är således blott figuratif; men om den ock»ä vöre mera verklig, så synes ini<j att all Bancovinst, som tillkommer nied återhåll i allmänna industrien, samt med en oskälig tunga för Jordbruket, och de liesta Näringar; att domna vinst, säger jag, är skadlig för Na tioner», på hvars bekostnad Banken aldrig bör violia. Mig synes dessutom, att dä allmänna Lagen kallar ocker ali renta, sorn är bog» Den zg Juli f. m. 1359 re än 6 ProCent, och Di?contrentar, prermmeralionsvis erlagd, visserligen utgöi mera än 6 ProCent, så bör Lagstiftande masten icke, i motsats af Lagens bud, fastställa en sådan. Jag tillstyrker alltså alt Discontrentan varder nedsatt till 5 PioCfcnt. I anledning af BancoUtskottets utlåtande i detta ämne, förekomma äfven några omständigheter, sqm jag utber mig få till närmare granskning framlägga. Deri tillstyrkes, att Discontlån må tillåtas särskildt på varor, ända till 18,000 R:d Banco for hvarje Låntagare.
Äfven der Regeringarne ulan inskränkning disponera folkets tillgångar måste de efter tillgångarne lämpa sådane utgifter, som bero af tillfälliga förhållanden; och i de konstitutionella staterne ske i allmänhet beräkningar, på grund hvaraf vissa bestämda belopp anslås för mera omfattande delar af förvaltningen, och inom hvilka utgifterna måste begränsas. I intet fall lemnäs det åt styrelsen att taga så mycket som helst. Om nu en sådan begränsning funnits nödig i länder, der styrelsen omedelbart beror af folkets förtroende, huru skall det då kunna öfverensstämma med vårt i konstitutionel! hänseende vida mindre utbildade statsskick att åt Regeringen medgifva en större, en oinskränkt rättighet alt använda medel. Det får icke förbises, alt här är fråga icke allenast, om mötena å de vanliga exercisplatserne, utan jemväl om de så kallade öfnings-lägren, hvartill, efter det Kongl. Förslaget, afdelningar af Arméen hvarje år skulle kallas. Då dessa anstalter, om än begränsade till en i alla fall rymlig tid, kunna i öfrigt erhålla hvilken utsträckning som helst, kan det då vara lämpligt att lemna åt styrelsen att dertill använda medel efter godtfinnande? Har man ingen erfarenhet alt hushållning och sparsamhet i allmänhet bero af tillgången på medel? Ilar den närvarande Krigs-styrelsen gjort sig i politiskt eller ekonomiskt hänseende företrädesvis förtjent af ett sådant obetingadt förtroende? Har den icke tvärtom bortkastat till alldeles onyttiga företag medel, som varit på förtroende lemnade, och har den icke använt alla äldre besparingar, sorn funnits, oaktadt den haft att tillgå större medel, än någon föregående? År det icke att uppenbart trotsa Nationens yrkande på hushållning med stats-medlen, då man bestämmer såsom förslags-anslag just det anslag, som jemväl är afsedt till ölnings-läger, hvilka minst under den nu varande eftergifvande krigs-förvaltningen synas kunna blifva qvitt sin gamla, måhända välförtjenta benämning af lustläger?
Dag till Härads-nämnds sammanträde utsattes af Landshöfdingen. 2 §• 2 morn. Denna dag skall vara den nästföljande, sedan efter kallelsen hållet ordinarie Ting slutat sina förrättningar. Är Tinget utsatt att hållas inom kortare tid än 5 veckor ifrån dag Landshöfdinge-Embetets kallelse utgått, uppskjutes Nämndens sammanträde till dagen efter det derpå följande ting. 2 mom. Skola, på grund af stadgandena uti lista Art. 5 §. och 2:dra Art. 6 §., alla Härads-nämnder uti länet sammankallas, bör dessas sammanträden till samma Tingstid utsättas och gälle med afseende på deras sammankallande hvad ofvan sagdt är. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JY§ 110. S 3 §• Härads-nämnd skall bestå af 2:ne Deputerade ifrån hvarje inom Häradet befintlig Socken. 4 §• Ordförande för Bärads-nämnden vare Häradshöfdingen. * §• 1 mom. Härads-nämnd åligge: att öfver till densammas yttrande eller beslut, allt efter dess art, öfverlemnad fråga, sådant afgifva eller fatta. Ege nämnden ock: att uppgöra och fastställa de stadganden och reglementariska föreskrifter, som i och för fattadt besluts bringande till verkställighet, eller i och för för Häradet gemensamt förslag eller Inrättning erfordrats; att bestämma de bidrag, sorn för dessa af Häradets innebyggare böra utgå, samt grunderna för dessas fördelning, så vida Nämnden icke anser skäl förefinnas att fördelningen åt Socknarne öfverlemna, uti hvilket fall endast bör fastställas det belopp, som på hvarje Socken särskildt sig belöpa skall. 2 morn. Härads-nämnds skyldighet vare äfven: att ibland inom Häradet bofaste, välfrejdade män, af minst 2S års ålder, utse 2:ne Deputerade för att, om Landshöfding under det påföljande året Läns-nämnd sammankallar, uti denna Nämnds sammanträden deltaga. För detta vals hållande sammanträde Häradsnämnd årligen dagen efter slutadt Höste-ting. 6 §•
Men så mycket torde väl vara allom uppenbart, att n&amp;gra extraordinärt förmildrande omständigheter härvid alldeles icke förefunnits. För den, som haft tillfklle till en inblick på nära h&amp;ll i embetsmannaverlden är det också ingen hemlighet, att det logiskt riktiga, men moraliskt förkastliga och för bevarandet af vördnaden för lagens bud vådliga betraktelsesätt faktiskt icke sällan framträder hos mindre aktningsvärda ledamöter af embetsmanna-ståndet, att vissa förbrytelser, hvarigenom de i strid mot tydlig lag materielt tillgodose sig, gerna kunna riskeras, enär bötesstraffet dock aldrig kommer att sättas högre än att Bkilnaden mellan de orättmätigt uppburna beloppen och bötessumman lem-nar ett afsevärdt sal do till förbrytarens förmån. Bestraffningen af detta brott gör onekligen ett sorglustigt intryck. Man frestas vid åsynen af sådana exempel på rättvisans barmhertighet att önBka, att någon del af samma barmher-tighet undandroges embetsmän och prester, som sannerligen äro så pass väl situerade, att de kunna tåla vid en något allvarligare näpst, och i stället egnades åt dessa samhällets mest vanlottade medlemmar, för hvilka medlidandet sällan tar sig så ekla-tanta intryck. Samla vi nu för eftertanken följande omständigheter: 1) att herr Thomasson i det förevarande fallet underlåtit att låta anställa den omfattande undersökning, hvartill de i an-gifvelsen omföripälda fakta bort gifva anledning; 2) att han till oob med lemoat utan allt afseende de tvenne intyg, hvari uppgifvits, att embetsmannen i fråga ej blott mottagit utan äfven begärt en ersättning, hvartill ban ej v,irit lagligen berättigad, och i detta fall åtnöjt sig med den tilltalades blotta bestridande; 3) att han l&amp;tit sig afspisas med ett utslag, som belägger den olagliga handlingen med ett straff, l&amp;ngt under det som både vanlig lagtolkning oeh sundt rättsmedvetande kräfva; s&amp; torde ett icke ovigtigt moment föreligga vid bedömandet af herr Thomassons sätt att handhafva åklagarens ansvarsfulla uppgift. Herr Thomassons åklagareskicklighet ytterligare belyst.
Oberoende af de åtgärder, Fullmägtige, enligt punkterna 3:o, 4:o, 5:o, 8:o och 9:o nu hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det Fullmägtige, att, när berörda kassa fortfar att minskas, eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar: a) indraga förstärkningar, anvisade till Handelsoch Närings-diskontfonden; b) minska diskonteringen och utlåningen från nyssnämnda fond, samt kassa-kreditivrörelsen; Jemf. § 117. Oberoende af de åtgärder, Fullmägtige hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det Fullmägtige att, när större uttag af silfver från Banken ega rum, eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar: a) upphöra med förstärkningars anvisande till Handelsoch Närings-diskont fonden; b) minska diskonteringen och utlåningen från nyssnämnda loud, afslå ansökningar om kas^ak red i tiv, samt uppsäga till inbetalning inom tre månader redan beviljade dylika kreditiv; - Banko-Utakottets Betänkande N:o 45.
Missgerningsb. handlar, som ock om delaktighet i stöld, hvilken aftiandlas i 41 kap., lagen skulle lemnat allmänna föreskrifter uti 61 kap. endast om delaktighet i gröfre brott, till hvilka onekligen höra dråp, såsom innefattande äfven alla de svåraste arter deraf, på hvilka således 24 kap. måste tillämpas, men deremot alldeles förbigått delaktigheten i alla ringare brott, efter att hafva derifrån endast afskiljt stöld, såsom elt slags medelväg imellan dessa senare och de gröfre brotten. Förgäfves söker man förklara detta dermed, att stölden, såsom räknad till de ringare brotten, eljest skulle blifva för deltagare lika ostraffad, som öfriga brott af denna klass. Innehållet af 41 kap. visar nemligen, att dess stadganden tillkommit, ej blott för att uttrycka brottets hänförlighet under den allmänna delaktighetslagen, utan för att fastställa särskilda grunder, hvarefter delaktighet i detta framför andra brott skall bestraffas. Meri den förnämsta grunden för ett annat begrepp om straffbarheten af deltagande äfven i mindre brott, än som låter förena sig med 61 kap:s hänförande endast till de gröfre, ligger i den för lagstiftningens ändamål kännbara brist på bestraffning, som skulle utfalla till fördel för ganska många mot samhällsordningen vidriga förbrytelser, derest de icke kunde beifras, såsom utgörande endast delaktighet i ringare brott, eller till och med förseelser (quasi delicta). Om lagskipningen en dag, såsom hittills icke skett, allmänneligen antager, att t. ex. för skogsåverkan ingen annan än gerningsmannen kan straflas, och således icke den, som legt honom, köpt af honom hans rof, lånt honom dragare och redskap; så skall ett nytt tillfälle öppna sig för förläggare och spekulanter i denna art af tjufnadsindustri, hvilken då kan bedrifvas mera i stort och med mindre äfventyr, än som hittills skett.
1^5 samt Vakt-Betjening, blef berörde Förslag, i andledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitterade S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från Lagsamt Allmänna Besvärsoch Economie-Utskotten den 14 sistlidrre Februari gemensamt afgifne samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde utlåtanden: 1:0. Angående föreslagit förbud mot all utborgning af Bränvin» 2:0. Angående Krono skjuts-skyldiges rättighet, att vid HäradsTingen välja de i KonglFörordningen den 22 Juni 1809 omförmälte Deputerade. 3:0. Angående föreslagen skyldighet för de uti 26 Cap» a och 4 §§. Byggninga-Balken från Tingshus och Prestgårds byggnad fr i ka Hade, äfvensom insockne Frälsehemman i Skåne att deruti deltaga /m. m. 4:0 Angående förändring af tiden till väg» syners förrättande. 5:o. Angående föreslagen ändring uti författningen qm allmänna vägarnas underhållandd yintertiden i afseende på inrättningen af ploglag. 6:0. Rörande vackt fråga i afseende på Brandstods erläggande efter förmedladt eller oförmedladt hemmantal. S. D. Vid förnyad föredragning af Eagsamt Allmänna Besvärsoch Economi-Ltskottens den 14 sistledne Februari gemensamt afgifne samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: l:o. Angående författande'af ett sammandrag och en systematisk samling af Författningar qm Jordägares rättigheter och skyldigheter; 176 Prot. Utdr. d. 7 Mars 1818 2:0. Angående afskaffande af Luderplatser och allmänna Skallgångar. Blefvo samma Utlåtanden, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitterade. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 21 sistlidrte Februarii afgifne, samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Kongl. Matj:ts Nådiga Proposition angående användande af de 1- nom Södermanlands
» Och jag tog salt och grönsaker, ingefära, peppar och litet muskotblomma; .jag gjorde allt, hvad jag kunde, och när soppan var färdig, kunde ingen äta däraf. Jag hade nämligen glömt hufvudsaken — köttet! Med steken hade jag alltid samma otur — den blef sotsvart, och hvad pastejerna beträffa, så gingo de jämnt och ständigt sin undergång till mötes, sä snart jag sköt dem in i ugnen. Jag höll mig alltid till mitt heliga: » tag — och tag — ochtag — » men ingen ville taga en bit däraf. Min rivals onda ögon voro säkert skulden till min olycka. Jag ställde den härligaste tårta i ugnen, men så snart jag åter drog fram den, var den lik en cylinderhatt, som blifvit öfverkörd af ett lokomotiv. Efter hand lärde jag mig dock de fyra grundoperationerna, och en vacker dag förklarade pappa och mamma, att de redan kunde njuta af mina quatuor species: köttsoppa, stek, grönsaker och mjölkrätter. I synnerhet blef soppan prisad — ja, själfva Emerentia åt en sked däraf och sade blott: » för mycket grönt. » Mannen utmärker sig på slagfältet, kvinnan i köket. Där liksom i lifvet utkämpas tillvarons bittra kamp. Tusentals lefvande varelser måste här förblöda för att uppehålla andra vid lif. Här slukas den svagare af den starkare. — Liksom ute i dagliga lifvet ser man också här huru den ovärdige lagerkrönes. Vildsvinshufvudet uppträder alltid smyckadt med gröna blad, men lyckligtvis tillstoppas dess mun med en citron, för att göra triumfen mindre söt. Sofister bland kalfvarne måste tåla, att däras hjärna serveras på smörgås och dufvorna, som eljes ej äro falska, få endast visa sig med fyllda bröst. I sanning, i köket blir man tänkare, och en skicklig köksa blir förr eller senare filosof, ty hon lär sig ganska snart se lifvet från dess mörkaste sida — den hungriga egoismen.
Om han deremot befordras tili den högre graden utan tjenslgör.vsskyldighet, finner jag icke obilligt, att han erlägger hevilla, för karakteren. Jag kan icke, lika med Hr af Billbergh, finna, att vi hafva behof af Excellencer för det närvar. Men om K. M. vill utnämna vissa högre embetsman till Rikets Herrar, så tror jag icke, att någon tvetydighet kan uppkomma derigenom, att några sådana tjenster på stat icke finnas; ty om man bestämmer lie v i lin. efter beloppet af det stämplade papper, hvarmed fullmagten belägges, torde det icke vara svårare att veta, huru mycket en Excellence skall betala, än ett cancelliråd, på hvilken titel fullmagter utdelas, ehuj5 H. 33 Den ai October. ru tjensten icke finnes. Då jag således icke kan finna de framställda anmärkningarna vara af någon vigt, anhåller jag om bifall till betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Förekommen af Hr v. Troil, förenar jag mig med honom och begär bifall till betänk. Hr af Billbergh: Då jag förra gången hade ordet, tog jag mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att ändamålet med mina anmärkn:r åsyftade att förekomma de mångfaldiga tvetydigheter vid tillämpningen af detta stadgande, som jag förutsåg skulle inträlFa. Den discussion, som redan förevarit, bekräftar mitt förutseende. Om det står i en Representations magt att förekomma en mängd dylika tvetydiga lagar, måste det icke vara annat, än hvad den bör göra. Gr. v. Fersen har trott, att jag hyste en särdeles förkärlek för classificationen. Jag yttx-ade blott, att jag icke kunde bedöma tjenligheten af denna classification, enär den icke blifvit i detail framlagd. Sedan jag numera hört Hr Stuart och Gr. v.
Och ibland alla, mina söner (ty Herren hafver gifvit mig många söner) hafver han utvalt min son Salomo, att han sitta skall på Herrans rikes stol öfver Israel; Och hafver sagt till mig: Din son Salomo skall bygga mitt hus och gårdar; ty jag hafver utvalt mig honom till son, och jag skall vara hans fäder; Och skall stadfästa hans rike i evig tid, om han håller uppå att göra efter min bud och rätter, såsom i denna dag tillgår. Nu inför hela Israel Herrans menighet, och för vår Guds öron, så håller och söker all Herrans edars Guds bud; på det I mågen besitta detta goda landet, och ärfva det till edor barn efter eder, till evig tid. Och du, min son Salomo, känn dins faders Gud, och tjena honom af allt hjerta, och af en välviljog själ; ty Herren ransakar all hjerta, och förstår alla tankars uppsåt. Om du söker honom, så finner du honom; om du öfvergifver honom, så förkastar han dig till evig tid. Så se nu till, ty Herren hafver utvalt dig, att du skall bygga honom ett hus till helgedom. Var tröst, och gör så. Och David gaf sinom son Salomo en eftersyn till förhuset, och till sitt hus, och till maken, och till salen, och till kamrar innantill, och till nådastolens hus; Dertill en eftersyn till allt det i hans sinne var, nämliga till gården åt Herrans hus, och till all maken omkring, till håfvorna i Guds hus, och de, helgada tings håfvor; Till Presternas och Leviternas skifte, och till alla sysslor i ämbeten uti Herrans hus, och till alla tjenstenes käril i Herrans hus. Guld efter gulds vigt, till allahanda tyg i hvart ämbetet, och allahanda silftyg, efter vigt, till allahanda redskap i hvart ämbetet; Och vigt till gyldene ljusastakar och gyldene lampor, hvarjom ljusastaka och hans lampor sina vigt; sammalunda ock till silfljusastakar gaf han vigt, till ljusastaka och hans lampor, efter hvars ljusastakans ämbete.
Den 26 April f. m. eller lättsinne, än af brottsliga böjelser, kan vara tillräckligt alt för alltid ur samhället utesluta deu felande; och dä straffets beskaffenhet och fängelsernas inrättning salunda gemensamt bidraga ali skapa brottslingar, är del gifvet, att eli straffneli fängelsesystem, viii bern knudt alt lill samhället återgifva lagbrytaren förbättrad, skall minska brotlslingarnes antal. Det ingär dessutom i planen för della systems införande, att inrätta ransakningsfiingelserne sä att de äfven kunna tjena till slralffängelscr i oftast förekommande läll; och sä väl härigenom sorn genom fängelserncs förläggande invid ransakuingsslällena, oell att desse göras gemensamma för större distrieler, hvarigenom man undviker den fängforsling, sorn nu äger runi dels ifrån liinsfängelsernc lill ransakuingsslällena och äler, dels emellan iäiigelserne i de särskilde tingslagen inom samma domsaga, skola de betydliga kostnader, som nu ärligen utgå för fångars forslande, uti märklig män minskas, oell åtminstone motsvara deu ökade kostnad för lä agar nes underhåll, jemförd med hvad nu härföre utgår, sorn blifver en följd af kroppsslraffens utbyte emot fängelsest ralf. De liulVudsakligasle inkasten i öfrigt bestå dels i påslåendet, att frihetens förlust såsom straff vore allt för lindrigt för att uppfylla ett af straffens ändamål, del alt afskräcka, dels i det alldeles motsatta omdömet att ett ensligt inspärrande under en längre lid vore ett allt för grymt stral!', oell sorn troligen ofta skulle hos fången förorsaka sinnesrubbning. Blotta tillvaron af sä beskaffade, hvarannan rakt motsatta meningar synes mig innefatta en bevisning att ingendera meningen mätte vara den rätta. Den bästa bevisningen lemnar dock erfarenheten.
Denna felskrifning i Utsk:s Betänk., har jag nu ansett mig böra uplysa om, ehuruväl den icke är af någon serdeles betydelse, hvarföre jag icke heller i förmiddags vidrörde densamma. En värd talare har yttrat sin farhåga, att hungersnöd skulle upstå, om bränvinsbränning i April månad skulle komma att ega rum. För min del har jag i förmiddags yttrat, att ändå större nöd skulle upstå, om bränvinsbränningen under April månad på grund af en underdånig skrifvelse från R. St:r inställdes, emedan det är en mängd smärre jordbrukare, sorn i vår påräknat bränvinsbränningen, såsom sin hela existens. Jag vill derföre icke nu vidare yttra mig i den saken. Den värde talaren har äfven talat om rojalister för dagen. Jag kan icke taga åt mig den saken, då jag helt enkelt yttrat mig om det materiella i frågan, ehuru jag tror mig vara lika god rojalist, som någon annan, och för att visa att jag är det, får jag bestrida den värde talarens önskan att vi skulle i denna fråga så ställa till att två Stånd stannade emot två, på det att K. M. måtte få afgöra saken. Jag för min del skulle önska såsom god rojalist att de tre Stånden gåfvo utslag i saken; R. St:r må väl någon gång sjelfva kunna bära bördan af missnöjet, om sådant upstår genom utslaget, ty K. M. och Hans regering hafva börda nog ändock att bära. 371 l)pn i Februari e. m Den värde talaren har vttradt att vid ett större bränneri i närheten af hufvudsladen man låtit dranken rinna i sjön. Jag tror, att detta icke varit någon stor förlust. Jag har hört en skicklig bränmästare säga, att vid de större ångbrännerierna utsugas rudimaterierna till den grad, att dranken vid dessa brännerier blir så usel, att den är nästan utan födande kraft. Så är icke förhållandet med de mindre brännerierna, ty der utsugas rudimaterierna, såsom vid de större, och det är egentligen för dessa mindre brännerier som jag endast af anförda anledmr vid detta tillfälle talal.
Jag kan ej undgå att frukt-, detta till åtta ntånader utsträckt Bränningsfrihet, sä väl i Städerna som på Landet, torde så medtaga Spannmåls-tillgången, att en vis StatsSecrcterare för handeln och Financen skulle åtmindstone finna ett fagert sken af anledning, att i underdånighet hos Konungen föreslå Brännvinsbränningens totala inställande eller inskränkning. Dessa förhållanden sätta alltid Ländtmannen i största ovisshet och förlägenhet , synnerljgast, som öfligt varit dessa sednare tider, då en prolongerad Ltännvinstermin ej blifvit i Landsorterna känd lörr än flera veckor efter sedan den skulle hafva tagit sin början, och hvaraf följden ofta blifvit den, att Landtmannen varit urstäodsatt att be - Den 15 Juni. 3U gagna sjelfva tillåtelsen, ehuru han ej mindre vid dylika tillfällen fått erlägga den nog dryga Brännvinsafgiften, än han den äfven måst vidkännas för en tid, då alls ingen Brännin'gsfrihet varit honom förunnadDessa våldsamma utgreningar af Jordbruks förtrycket böra förekommas. Utskottet har ej funnit några gällande skäl tili upphäfvande af Städernas Bränningsfrihet. Jag återigen kan ej upptäcka mer än ett enda skäl, som skulle kunna tala för densamma, och detta skäl, som är allmän näringsfrihet ^ finnes ej, och lärer ej komma att finnas i vårt land. Ibland de tnångfalldiga skäl, sorn tala emot, att Städerna bränna Brännvin, vill jag blott anföra huru obilligt det är, att då endast 3 å 4 associerade personer i en Stad draga vinst af denna rättighet, skola de öfriga Stadens fattigare invånare blifva lidande genom uppstegrade torgpris på ved och spannmål.
Sta t.i~l/'slottets Utlåtande, IV.o 5y 8. *j af Kronans tnspråk å arfsmedel af ifråga varande beskaffenhet till understöd för allmänt nyttiga inrättningar, inom de städer eller orter, hvarest medlen utfallit, har Utskottet, i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer sålunda följde åsigt, funnit sig böra tillstyrka, att den Staten tillkommande rätt till ofvanberörde, efter Jungfru Brun failne Dana-arf, till belopp al 3oo R:dr B:co, må få öfverlåtas på den i Christinehamn bildade fond lör fattige faderoch moderlöse barns underhåll; hvarom, i händelse af Rikets Ständers bifall till denna hemställan, underdånig skrifvelse torde böra till Kongl. Majit aflålas. Stockholm den 4 Juni i 84 r. N:o 518. Anttill Exp.-Utsk. den 7 Juni 1841, kl. 9 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Remiss å afgifne yttranden, med tillhörande kostnadsförslag, rörande ifrågasatt anskaffande och inredning af annan tjenlig local för H. K. H. Kronprinsens Stallstat, i stället för de nu dertill upplåtne å Kongl. Maj:ts och Rikets Commeree-Collegii egendoms tomt befintlige trädbyggnader. (U. A.) Sedan, i anledning af Rikets Ständers, uti underdånig skrifvelse af den a3 Seplembersistlidetår, g jorde framställning, att, på det de uppå den Kongl. Cornwerce-Collegii å Riddar holmen belägne hus tillhörande tomt uppförde, samt lill vagnshus och foderskullar för H. K. H. K1 onprinsens Hof-ställ begagnade träd byggnader må kunna, i anseende till deras eld farliga beskaffenhet och vådlighet för de dervid belägna allmänna Veik, varda borltagne, Kongl.