Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna kavalleriets tillökning, ehuru angelägen, lärer således icke i sin helhet kunna ifrågaställa förr än närmare den tid, då kontrakten med de afsutna rusthåiisregementena skola förnyas, då det ock visar sig, om vederbörande rusthållare äro hugade att erlägga en vakansafgift, närmare motsvarande värdet af den skyldighet, den bör ersätta, och medel derigenom kunna beredas till uppsättande af värfvadt kavalleri, eller om något regemente, hellre än att höja vakansafgilten, vill återgå till den effektiva rustningen samt kavalleri-styrkan på detta sätt kan ökas. Under anta,-ande att rusthåilarnes fördel bäst befrämjas genom det förstnämnda sättet, synes ändamålet då kunna lämpligen vinnas derigenom: att nya värfvade sqvadroner uppsättas till den styrka, som för sqvadronsorganisationen bestämmes samt förut varande värfvade sqvadroners styrka höjes i samma mån. Vid det indelta kavalleriet kan nummerstyrkan i någon mån höjas genom samma medel, sorn för infanteriet föreslagits, nemligen att nummer, som nu äro indragna eller anslagna till andra än nummeranter, uppsättas med ryttare. Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Af komitén uttalas den åsigt, att nuvarande sqvad roner äro för små, och enär kavalleriet icke under fred kan för sig utbilda någon verklig förstärkning af beväringsmanskapet, hvilket först vid krigsrustning kan till depöt indragas för att bildas till ryttare, på samma gång remonter dresseras, blir det af större vigt att söka ernå lämplig styrka i sqvadron såsom taktisk enhet, än att söka ett större antal cadrer för förstärkningen, hvilken hufvudsakligen kommer att utgöra ersättning för det ur ledet afgångna manskapet. Olikheten här emellan fredsoch krigs organisationen blir följaktligen ingen, och den förra måste afse den sednare. Befälets antal, icke liimpadt efter behofvet för fältoch depöt-sqvadronerna, är ojemnt fördeladt och derigenom otillräckligt, hvilket bör ändras.
Om det är skäl att genom en hårdragen tolkning söka inkomma på det gebiet, att, med åberopande af föreskriften i 90 § Reg.F., som bjuder alt Konungens Domar och Utslag icke må göras till föremål för öfverläggning i RiksSlånden eller Utsk., vilja förhindra eller tillintetgöra de rättigheter enskildte fåll, hvad skall man då säga om dem, som fått ett patent, men icke kunna vara förvissade att få tillgodonjuta patehträlten under den tid, för hvilken patentet blifvit ulfärdadt. Anse R. St. beredarne af pressjäst hafva en allt för stor vinst, kunna de ju öka beskattningen. Jag anhåller om bifall till Betänk. Frih. Cederström: Frih. Raab har till stöd för sina åsigter lagt Ulsk:s anmät kn:r, deri 90 §. R.F. åberopas till hinder för motionens bifallande. Först och främst får jag förklara, att jag finner det högst besynnerligt, alt Serskilda Utsk. gör sig till ett slags Const.Ulsk., som det eljest, enl. Riksd.Ordu., ensamt tillkommer att utreda eller behandla grundlagsfrågor. I stället för att trygga sig vid lagligheten af motionens väckande, hvartill Utsk. haft deslomera skäl, som icke blott det Stånd, hvarinom motionen blifvit väckt, utan äfven det Ståndets Talman ansett den vara af beskaffenhet att den borde lill Serskilda Utsk. remitteras, har Utsk , genom sitt förnekande af denna laglighet, undvikit att fästa sig vid den nytta eller skada för det allmänna, som den föreslagna åtgärden månde innebära. Det är dock ur denna synpunkt Särskilda Utsk. bordt se frågan. De förstnämnde Ivifvelsmålen böra likväl nu vara häfna, sedan Gr. Sparre fullkomligt tydligen ådagalagt, huruledes den allmänna rättighet K. M. uti förevar:de fall enl. den för hela landel gällande författning äger, icke kunnat K.
Du ska fa se det blir en utmärkt samling! » » Hvad blir det för folk, om man får lof att fråga? » Han såg på mig med en underligt spefull blick. » Fint folk! — Bara fint folk! Kom nu! » Han tog min arm, och vi gingo ut i salen. Jag kunde icke undertrycka ett utrop af förvåning. Strax innan för dörren, som ledde in från tamburen, stod en samling högst besynnerliga menniskor — fattiga stackare, uselt klädda, förfallna och försupna, ännu skälf-vande af köld och med en tafatthet i blick och åtbörder, som skar en i hjertat midt i denna gedigna lyx, denna starka belysning, som ännu mer blottade deras armod. » Ar det dina gäster, Hjort? » Han nickade. » Men ...? » » Du menar, att de just inte a särdeles presentabla? Ack, min vän, skrifver inte evangelisten Lucas: när du gör middagsmåltid eller nattvard, bjud icke dina vänner eller dina bröder eller dina fränder eller dina grannar, som rika äro, utan hällre, då du gör gästabud, kalla de fattiga, sjuka, halta, blinda. Och salig är du, ty de förmå icke löna dig igen, men dig varder igen lönt i de rättfärdigas uppståndelse! » Ett ögonblick trodde jag han skämtade, men tonfallet i hans röst, allvaret i hans bleka ansigte, elden — en underlig, dämpad eld i djupet af hans ögon sade någonting annat. Men talade han åter igen allvar » Käre Vilhelm. Han hejdade mig med en nervös gest. » Säg ingenting ... du förstår icke detta! » Nej, sannerligen jag det gjorde, men jag kände mig i hög grad pinsamt berörd. Han gick fram mot sina gäster, helsade dem hjertligt välkomna, tryckte någras händer och bjöd dem med ett vänligt leende att stiga fram och vara ogenerade. Motvilligt, vaggande, med hela hjelplösheten hos en fårskock under trycket af en hund lemnade de sin plats vid dörren. Vilhelm sökte muntra upp dem, höja deras mod. » Om ni inte ha något emot det, gå vi genast till bords. Efter åt plundra vi granen. »
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den i3 dennes, under N:o ii3 afgifne, och den 25 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 4° förut meddeldte Betänkande, angående klagan deröfver att Bergsmännen inom Nerikes och Westmanlands Bergslager blifvit ålagde, att vid Masugnarne begagna malmvågar i stället för skoflar m. m.; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 19 sistlidne Februarii f. m. af Ridderskapet och Adeln afslagit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlinga me. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den i3 dennes under N:o 114 afgifne, och den 25 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 38 förut meddeldte Betänkande, rörande yrkadt förbud mot otillåtne Landtmarknader, samt Deti ag Maji. om Militaire-marknadsvakter och inställande af en Marknad i Borås. Herr Hjerta, Gustaf: Jag har ansett mig böra begära ordet i anledning af Utskottets sista yttrande angående den så kallade marknaden i Borås. Denar icke marknad, den är endast en torgdag, men är af den skillnad från vanliga torgdagar, att, då en stor del af den kringliggande allmogen drifver landthandel, samlas den der för att uppgöra sina liqvider, och deraf får samlingen utseende af en marknad i anseende till mängden af menniskor, som ditkomma. Den finnes ej upptagen i Almanackan, ej eller kallas den på andra ställen marknad. Jag anhåller om afslag å Utskottets Utlåtande. Sedan Utskottet nu frångått sin mening om militair-vakters förordnande vid marknader, och detta, såsom förr, beror på Konungens Befallningshafvande, tror jag, att i hela detta Utlåtande ingenting finnes, som behöfver någon åtgärd.
Då nu förmodligen mäskning i hvarje väl ordnad landthushållning äger rum, icke allenast när det sker för bränvinsbränning, utan äfven för ladugårdens behöriga ans, så kan jag icke anse det i ringaste mån tjenligt, att man låter den, som för sin ladugårdsskötsel begagnar mäsk, utsättas för åtal af en kitslig Fiskal, om han också, inför rätta släpad, sedermera skulle från ansvarspåföljd befrias på grund deraf, att anklagaren icke kan bevisa, att mäskningen varit företagen i afsigt att tillverka bränvin. — Jag får således, till förekommande af onödiga och skadliga rättegångar, i likhet med Hr Braunerhjelm, anhålla det R. o. Ad. läcktes afslå denna punkt i Utsk:s Betänk. Hr Ribbing: Under 50 års tid, som jag varit landthushållare, har jag aldrig brännt bränvin, men ganska mycket låtit anställa mäskning för slastboskaps gödande. Jag får således fullkomligt instämma i hvad den siste värde talaren och Hr Braunerhjelm yttrat, ocb anhåller att Betänk, måtte i denna del afslås. Propos. till bifall å Utsk:ns förev:de tillstyrkande blef först framställd och besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hvarefter propos. till afslag derå framställdes och, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja jemte några Nej, Hr. Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Beträffande slutligen Utsk:ns förslag till förändring af 2:a §:ns sista morn., anförde Hr Braunerhjelm: 2:dra mom. af 2:dra §:n har i Utsk:n undergått en förändrad redaktion. Utskm har velat förtydliga det 474 O en 4 Maj. gamla stadgandet; men det händer icke sällan att, då man vill förtydliga hvad tydligt är, blir det otydligt. Jag fruktar så äfven här är fallet. Särskilda Utsk: vid förra Riksdagen sökte att finna ett ord, innefattande hela den process, som vid mäskning försiggår, intilldess mäsken lemnäs att jäsa i jäsningskaret.
St. ingå i bedömande af den upgjorda löneregleringen, af dem beviljas, måtte vinna R. o. Ad:s bifall. Frih. Palmstjerna: Att göra del förbehåll vid ifrågavar:de anslags beviljande, det K. M. skulle vid nästa Riksdag till R. St. öfverlemna ett förslag till stat för ifrågavar:de tjenstemän i allmänhet, anser jag för min del icke lämpligt, enär detta förslag, enligt all sannolikhet, skulle mötas af så många invändningar från ledamöterna i de serskildta Slånden, att man icke skulle kunna förutse något slut på den ifrågakomne löneregleringen. Otvifvelaktig! skulle så olika åsigter ronde den ena eller den andra tjenslemannens behof af lönelillökning yppas, att man svårligen kunde komma till något resultat i saken, isynnerhet som R. St. ej kunna äga den serskilda kännedom om alla de vid denna lönereglering förekommande omständigheter, som erfordras, för att regleringen skall blifva med rättvisa och billighet öfverensstämmande. Förhållanderne i delta hänseende åro nemi. myckel olika, ej allenast de serskildta lönen emellan, utan äfven icke så sällan inom ett och samma län, der t. ex. den ena Häradsskrifvaren kan hafva mycket större utgif ter för skrifvare-bilräde och strängare tjenstgöring än den andra o. s v. Vid sådant förhållande befarar jag, att den lönereglering, som af R. St. skulle bestämmas, blefve så olämplig, alt den nä stan vore sämre än ingen. Jag har ansett mig böra fästa R. o. Ad:s upmärksamhet å berörde omständigheter, i anledn. af en föreg:de talares förslag, alt anslaget, endast ad interim och intilldess R. St. blefvo i tillfälle 204 Den 20 April. att pröfva elen definitiva löneregleringen, skulle beviljas, i hvilken syftning denne talare begärt återremiss. Jag deremot får, af förut anförde skäl på det högsta afstyrka Statsötsk. att föreslå R.
Och han afvände sig, och uppbyggde de höjder, som hans fader Hiskia nederbrutit hade, och uppsatte Baals altare, och gjorde lundar, såsom Achab, Israels Konung, gjort hade; och tillbad all himmelens här, och tjente dem; Och byggde altare i Herrans hus, der Herren om sagt hade: Jag skall sätta mitt Namn i Jerusalem. Och han byggde allom himmelens här altare, uti båda gårdarna till Herrans hus; Och lät sin son gå igenom eld, och aktade på foglarop och tecken, och höll spåmän och tecknatydare, och gjorde mycket det ondt var för Herranom, der han honom med förtörnade. Han satte ock en lundagud, den han gjort hade, i huset, om hvilket Herren till David och hans son Salomo sagt hade: Uti detta hus, och i Jerusalem, det jag utvalt hafver utur alla Israels slägter, vill jag sätta mitt Namn i evig tid. Och skall icke låta Israels fot mer röra sig ifrå det land, som jag deras fader gifvit hafver dock så, om de hålla och göra efter allt det jag budit hafver, och efter all de lag, som min tjenare Mose dem budit hafver. Men de lydde intet; utan Manasse förförde dem, så att de gjorde värre än Hedningarna, som Herren för Israels barn fördrifvit hade. Då talade Herren genom sina tjenare Propheterna, och sade: Derföre, att Manasse, Juda Konung, hafver denna styggelsen gjort, som värre är än all den styggelse som de Amoreer gjort hafva, som för honom voro; och hafver desslikes kommit Juda till att synda med sina afgudar; Derföre säger Herren Israels Gud alltså: Si, jag skall låta komma olycka öfver Jerusalem och Juda, så att hvilken som helst det får höra, honom skall det gälla i båda hans Öron. Och jag skall utsträcka öfver Jerusalem Samarie snöre, och Achabs hus vigt; och skall utskölja Jerusalem, såsom man utsköljer diskar, och skall omstörta det. Och jag skall låta några af minom arfvedel blifva qvara, och gifva dem uti deras fiendars händer, att de skola varda till ett rof och sköfvel allom deras fiendom;
Banko må honom derför tiller kännas; dock under vilkor, att, i fall sådant icke redan skett, så väl Pappersmästarne som arbetarne vid Bruket i det nu begagnade sättet för vaskning af lump varda fullkomligen inöfvade. 76:o. Brukets Förvaltare, hvilken, på grund af läkarebetvg, för sin helsås återställande, under år 1846 åtnjutit 4 månaders tjenstledighet, anhöll hos Fullmäktige den 28 Januari detta år, att han, som, efter hvad ett bifogadt läkarebetyg jemväl utvisade, i följd af för mycket stillasittande och ihållande arbete, hade ytterligare behof af 6 månaders ledighet, måtte densamma förunnas, eller ock att Fullmäktige ville förordna om utbetalning af ett arfvode å 500 Rdr, efter år räknadt, för att användas till ett kontorsbiträde; förmälande Förvaltaren, att, efter den utsträckta verksamhet Bruket erhållit, det för honom icke vore möjligt att med biträde af allenast en Bokhållare besörja göromålen, utan en för hans helsa menlig öfveransträngning; dock hyste han den förhoppning, att, sedan orsaken till hans iråkade sjuklighet upphört, det serskildta biträdet skulle kunna undvaras.
Räntmästaren G. B. af Wåhlberg tillerkänd; 8:o Kongl. Maj:ts den 12 dennes på bordet lagda Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, ang. begärdt ytterligare statsbidrag till fullbordande af slussoch kanal-anläggningarne vid Dejefors och Forshaga i Wermlands län; 9:o Dito Dito, ang. begärdt ytterligare låneunderstöd för fullbordandet af jernvägs-anläggningen mellan sjöarne Wessman och Barken i Stora Kopparbergs län; 10:o Grefve Gyldenstolpes, Adolf Fredrik Nils, denna dag afgifna anförande i anledning af gjorda anmärkningar, i fråga om Kongl. Maj:ts den 8 dennes till Slals-Utskotlet remitterade Nådiga Proposition, ang. upphörandet af det för rotehållarne eller soldaterne vid Indelta Infanteriet nu utgående bidrag till soldat-beklädnadens anskallände och underhåll; 11 :o Herr Åkermans, Fredrik, den 12 dennes på bordet lagda motion, ang. beviljande af ett anslag för en gång af 25,500 R:dr Riksmynt till byggnader, grunddikning och gödning å Landtbruks-Akademiens Experimentalfält; tillika med ett i anledning af denna motion nu afgifvet anförande; 12:o . H. Exc. Herr Grefve Löwenhjelms, Carl Axel, denna dag väckta motion, att vissa till pios usus stiftade kassor måtte tillåtas att uti Riksgälds-kontoret eller Banken emot 4 iy2 procent insätta sina fonder eller fördem befintliga och godkända säkerhets-dokumenter, för att hos nämnde kassor den motsvarande räntan tillhandahålla; 13:o Herr Montgommerys, Gustaf, denna dag väckta motion, att Salpetersjuderi-Direktören, Assessoren C. F. Plageman måtte tillförsäkras att vid afskedstagande erhålla en årlig pension af 2,000 R:dr Riksmynt; 14:o
Och tiden svann; det kom en afton i början af april som var den sista; dagen derpå skulle familjen upplösas. Alma skulle resa tillbaka till Skåne. Den kvällen var skymningen lång. Modern låg på chäslongen, Alma satt i en stol vid hennes sida och William hade sträckt sig ut på en björnhud, med hufvudet hvilande på sin flickas fötter. Timme efter timme skred långsamt fram, glödskenet från kaminen mattades af och dog bort, men de tände icke ljus. Och minnena från de flydda månaderna drogo förbi i ett sammanhängande, oöfverskådligt tåg. Till sist reste modern sig upp, tog på sig kappa och hatt och gick ut. Hon ville att de unge skulle ha en stund för sig sjelfve. Länge sedan hon gått låg William kvar i samma ställning som förr. Tusentals tankar korsade sig i hans hjerna och känslorna stormade genom hans blod. Hans begär att taga henne i sin famn, öfverhölja henne med brännande kyssar blef häftigare och häftigare för hvarje sekund; men han betvang det med uppbjudande af hela sin viljekraft. Lugn, lugn måste han vara; och han måste tänka klart. Han älskade denna unga kvinna och han trodde sig älskad tillbaka; för dem båda var den yttre ceremonien intet, känslans innerlighet allt. Hvad hindrade honom då att ge sin lidelse fria tyglar, hvad hindrade honom att göra henne till sin maka ännu i denna stund. Det gick en rysning genom hela hans kropp från hjessan och ner öfver ryggen då han tänkt denna tanke till slut. Så kände han hennes hand på sitt hufvud, hon hade böjt sig ner och strök öfver hans hår. »Du darrar?» sade hon; och den mjuka, vackra rösten hade en ovanlig klang af ömhet. I samma ögonblick var det som om de pinsamt spända nerverna med ens slappades genom hela hans varelse och som om allt hvad det fans i hans väsen af innerlighet och värme trängt sig samman i en enda punkt till venster i bröstet.
Jag anhäller derföre att Utskottets betänkande mätte bifallas. Zerr lHjonllolpe, jonas Lamuel: Jag kan ingalunda förena mig med Lag-Utsiottets betänkande, i staga om mera bestämd lag. mat Andra Dest N:o r6- 2 4r Den 16 Julli. mot skattskyldig jords förminskning, htvarom en ledamot af det hederwärda Bonde-ständet gjort motion. Dageliga erfarenheten wisar ffadligheken af ten öfwerdrifna hemmans klysningen, som snart sagt, är -utan grants, och ej kan förekommas. Icke nog dermed den förut obesulna jordägaren, för art bibehålla bosiad, säljer och upbär penningar för det ena jordstycket efter det andra, och har till slut ej mer qwar än tomteplatsen och närmaste ägor, som bära hemmanets namn och utskylver. — Köparen till dylik undantagen jord, sär sädane ätkomst handlingar han sjelf ästundar. De ställas en del pä lifstidsstädja, andra pä wista ar, och de fläste pä so ars arrenden, med utsättande af ringa ärlig afgift. Det händer, akt veste arrende comracter inkomma wid Härads-Rätterne, pä samma sätt som det sker med bortarrcnderade werkliga hemman, hwarPä dock Kongl, förklaringen af är igoo om städsel och 'arrende endast har afseende. Dä nu en annan ägare till en sä stympad hemmansdel will äterwinna de bortsälda ägorna, som blifwit gjorde ftatkfria, men utom hwilka hemmanet ej kan bestä, möter honom alla de inwändningar, som kunna pähiltas till illuderande af Lagens owilkorliga stadgande uti IV Cap. 9 L. I. B. som oftast kydes sä, att jords abalienerande för alltid, endast/skall wara förbjuden; men de fleste afhandlingar, hwarUti wiste är blifwit utsatte, med ärlig obetydlig afgift arv merendels fastställa.
Det är just vid verkställigheten, af de för ordningens bibehållande kungjorde föreskrifter, vare sig af högsta magten, Länens eller Städernas Styrelser, som den materiella kraften alltid blifvit använd i Sverige, vid alla tillfällen, och på alla ställen der den oundvi-; keligen varit erforderlig, och jag känner intetciviliceradt land, der man ej följer enahanda, för Samhällets bibehållande nödvändiga regel. I England undviker man hufvudsakligast att visa detta säkerhetsvapen, för att ej utan högSta nöd, väcka begrepp om tvångsmedel hos ett folk, som är ömtåligt om bevarandet af frihetens sinnebild, men man nyttjar det likväl i vigtiga fall med all den kraft, som alltid utmärker Engelska Styrelsens företag. E« mellertid är detta troligen ett ytterligare skäl, hvarföre man öfverlemnat Underhuset den förutnämnde domsrätten. Man har yttrat, att vi böra bibehålla vår Constitution orubbad, och ej efterapa andra. Långt ifrån att offentligheten rubbar vår ConJ stitution, är den uti fullkomlig öfverenstämmelse med en del af dess föreskrifter och öfverallt med dess andaI Regeringsformen finnes intet förbud emot öppna Plenas hållande inom Ben 3 Fcbritiirii, S7 inom Stånden: och uti tryckfrihetslagen, afven Grundlag, finna vi, att till och med ministeriel* la och Bankens hemliga ärenden kunna blifva offentliggjorde. Att efterapa andra är sällan mitt votum, men då detta sker, när smaken dier modet det åstundar så torde det ock kunna ske, när förnuftet det gillar. Det har blifvit yttra dt, att en mindre väl* tålig döljer sin tanka om offentligheten införes, och att således personer derigenom skulle utestängas från sin yttrande rätt. Det är mig aldeles omöjligt att fatta denna slutföljd. Skulle val desse Talare hindras att begagna sin yttrande rätt, o n deras åhörares antal ökades, från 1300 personer, hvaraf detta Stånd nti nära utgöres, till kanske 10O mera, bland hvilka sednare, de sannolikt personligen känna flere än bland de förra? Hvilken fruktan skulle afhålla dem derifrån?
Detta är för mig ett ytterligare skäl, att instämma uti reservantens mening, emedan jag tror, att man möjligen hädanefter skall, derest hans förslag blitver gällande, vida mer än hittills skett, lägga vigt uppå qvinuaus upfostran, att den må blifva mera flersidigt odlad och mera grundlig, och icke allenast åtnöja sig med att hon är vänlig och god i umgänget, och dernäst att odla hennes talanger, utan äfven i främsta rummet — näst bjertats odling likväl — vårda och utbilda hennes omdöme och förstånd; ty onekligen blir det beroende uppå den mer eller mindre omsorgsfulla utveckling, hennes anlag erhållit, och uppå den stadga, hennes omdömesförmåga bibringats, huru hon vid mognare ålder kommer att, i händelse af giftermålsanbud, bestämma sin framtid. Denna omständighet finner jag vara af den synnerliga vigt och med frågan ega det oskiljaktiga sammanhang, att jag tillåter mig deruppå fästa R. o. Adis särskilda upmärksamhet Man måste jemväl ihågkomma, att gammal och allmän sed, grundad på qvinlig ärbarhet och blygsamhet, alltid skall förhindra qvinnan att sjelf söka sin make; att således för qyinnan hela hennes lifs lycka kan vara förspild, ifall ett för henne yppadt tillfälle att inträda uti äktenskap omintetgöres genom målsmäns möjligen Den 2f> Januari f. m. förhastade eller på misstagna föreställningar om hennes verkliga välfärd hviiaude vägran. Efter de sakrika anföranden, som blifvit i ämnet afgifne uti denna syftning, bör jag icke längre upt.aga R. o. Adis tid med utförligare ordande i denna sak. Likväl och då reservanten icke upgifvit de paragrafer och momenter uti vår lag, hvilka, för den händelse R. o. Ad. hufvudsakligen förenar sig om hans åsigter, ofelbart behöfva förändras, anser jag mig, med afseende jemväl derå, att hittills, mig veterligen, icke något förslag från It. St:r till K. M:t inkommit uti detta ofullständiga skick, böra hemställa, huruledes ofvan angifne förhållanden utgöra tillräcklig orsak att föredraga en återremiss framför det af åtskilliga ledamöter förordade, nu genast skeende antagandet af Frih.