Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva visserligen föreslagit, och det med rättvisa och billighet, att den nya författningen icke skall taga sin början förr än 1850, men om Rikets Ständer behålla, enligt 1845 års författning, ångan för l:a och 2:a klassens pannor, så kommer en ganska obetydlig förändring med bränvinsapparaterna att uppstå, och således den högre skatten lättare, och med mindre missnöje utgå, än som annars blir fallet. Jag tror äfven att den nya beskattningen kan då taga sin början den 1 Januari 1849. Utskottens beslut att icke tillåta uppåt gående ångrör från pannehalten till afkylningsredskapen på l:a och 2:a klassens pannor, är i högsta målto okunnigt. Det finnes nästan ingen panna med eld, som icke har och måste hafva ett rör Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Utlåtande, N:o 2. 29 ofvan hatten, som är V2 å 1 V2 aln högt, och några tums diameter; och om nu dessa rör borttagas, hvaremot jag med sakkännedom reserverar mig, så uppstår det obehagliga förhållande, att alla dylika pannor mäste omgöras. Dessa pannor innehafvas synnerligen utaf Bondeståndet eller den mindre jordbrukaren, hvilken har minst råd att göra förändringen, hvarföre jag vördsamt anhåller det Rikets Ständer behagade vidblifva 1845 års författning och afslå Utskottens beslut i denna del. Emot den föreslagna högre beskattningen reserverar jag mig äfven. Jag tror att man dermed icke vinner hvad man önskar, en högre bevillning; jag tror och är derom förvissad, att sedan de missbruk som 1845 års författning ger anledning till, nu uti Utskottets förslag äro borttagna, så inträder det förhållande att hvar och en som bränner bränvin kommer att skatta för hvad han tillverkar, hvilket icke nu varit förhållande, hvaraf följer alt skatten betydligt kommer att öka sig, utan den nu föreslagua högre tillökningen.
Slitffaffttittg ad) farfänbntttg af ftämpfabt piayycv. l:o Äoitgl. 9Haj:td od) 9?ifetd ©tatdfontor [fatt atttib Ijafroa i berebffap titt* räcftigt ftåmptabt papper af atta be färjlitba [lag od) roärben, Ijroilfa, efter benna författning, erforbrad, på bet att förfänbnittgeit beraf tnå genaft funna erpebicrad på reqoifttioner af ^örfäljningdmänneit od) kontoren; äfroettfont kollegier, Äott Slaj:tö $efadningöt)afirmuöe fåbant begära, affänbntng meb {rottoff jutö toerfftädaö, genom 0tatöfontoretö förforg, t)t»itfet bertrnb författar turn reoerfater, hvaruti fiäntptabe papperöforterna fpeciftceraö. Sif befja reoerfaler förblifmer bet ena t öaubtränteriet, tid oeriftfation af åtöräfningen, men bet anbra, goitterabt od) t Sanböfontoret annoterabt, infänbeö titt 0tatöfontoret, för att tid Ijtoarje tättö Diäntert fotttnter ftämptabt papper, ttuber lifa tidfpn od) fontrod, font för Äronanö ttppbörb i admänt)et föreffrtfmeö, fallit unber toårb emot ad ffaba, att l)ådaö t berebjfap od) titt ben änban af 0tatö Slaj:tö nåbiga befattning, utfärbabe Jhtngörelfe af bett i 4 Siarö 18.32 ftabgar. 3>tt, font tvid låta nteb c^artae
Divisionen vid rättegångstimmans början sist samma dag i näst derpå följande vecka, med skyldighet för Referenten att, derest något måls synnerliga vidlyftighet eller annat förfall verkat hinder för den honom åliggande granskningen, sådant å den bestämda jusleringsdagen till prot. anmäla, på det ny dag i detta ändamål må varda utsatt, och med rättighet för de ledamöter, hvilka, i fråga om formen för beslutet, önskade sig besinna, tillgodonjuta råderum, dock så att liden både då expeditionen i detta afseende emottogs och återställdes, i prot. antecknades: 3:o att ifrågaställa preliminära granskningsskyldighet, i hvad den anginge beslutet på besvär och skrifter, i civila mål tillkomme Ordf., och i bötesmål yngste ledamoten: och 4:o att Hofrättens prot. och utslag i underställda brottmål med möjligaste skyndsamhet och sist inom fjorton dagar efter beslutets fattande på enahanda sätt inför Divisionen justerades efter föregången enskild granskning af någon Divisionens ledamot efter tur.
Allm. Uesv.- och Ekon.Ulskollet: N-.o lil, i fråga om indragning eller förändring af KrigsAkademien på Carlberg. Föredrogs Hr Stjernsv 9rds, Gust. Mauritz, d. 23 dennes f. m. på bordet lagda motion, att R. St:r måtte besluta det H. K. 11. Kronprinsen, under den tid han förer IliksStyrelsen, må ega att årligen i förökadt anslag upbära en lika stor summa, som den RiksStaten honom f. n. anvisar, eller 100,000 Rdr bko. Hr Stjernsvärd: Innan jag öfvergår till närmare utveck ling af de skäl. som föranledt min nu föredragna motion om anslag till 11. K. H. Kronprinsen, under den tid han kommer att föra Riksstyrelsen, får jag af förekommen anledn. till Hr Grins o. Landtmis besvarande vördsamt framställa följande: Af tidningarna har jag erfarit, att 11. M. Konungen skulle åt FinansMinistern hafva updraget att för Talmännen tillkännagifva åtskilligt, som stöde i sammanhang med updraget för 11. K. 11. Kronprinsen att föra Riksstyrelsen, och som Talmännen egde meddela sina resp. RiksStånd; men som 11. o. Ad. ingenting härom förnummit, utber jag mig att Hr Gr. o. Landtm, måtte uplysa huru härmed egentligen sig förhåller. Hr Gr. o. Landtm, anförde: Med anledn. af Hr Stjernsvärds framställning får jag redogöra för deri omnämnde förhållande, likväl endast hvad mig enskildt angår, emedan jag icke blifvit kallad, jemte de öfrige Talmännen, till något sammanträde hos Chefen för FinansDepart:tet. Vid ett tillfälle då jag enskilt träffade honom, omtalade han, alt då StatsRådets ledamöter voro samlade på Tullgarn för föredragningen af K. M:s Nåd. Propos. om Riksstyrelsens öfverlemnande åt H. K. II.
Denna stad har blifvit beröfvad många af dess färmåner, som öfverflyttats på gransläderne, och Carlshamn har serskilda förmåner, som fordom tillhört Sölfvitsborg, hvadan jag tror, att, om stapelfrihet beviljades staden, de öfrige släderne icke skola lida något deraf, men den omkringliggande trakten deremot tillskyndas många fördelar. Jag anser mig här böra rätta ett misstag, hvartill ena reservanten, en så kunnig man som Hr Hedenstjerna, gjort sig skyldig, då han sagt, att Sölfvitsborg i forntiden aldrig varit stapelstad. Det har undfallit reservanten, att Sölfvitsborg varit under medeltiden ibland de större städerne och under den tid provinsen tillhörde Danmark åtnjöt staden stapelstadsrätt. Christian IV beröfvade denne stad, likasom många andra, stapelfrihet och till förmån för Christianstad öfverflyttade han på denna stad privilegierne för Ahus. Sedan provinsen förlädes Den 13 Mars. 399 under Sveriges och Svenska Regeringen aniagl städerne Carlskrona och Carlshamn, erhöll Sölfvesborg stapelstadsrätt. Gr. Lagerhjelkes yttrade farhågor emot smngling, förtjena enl. min åsigt intet afseende, ty det är väl gifvet, att i samma mån kontrollera emot smugling blifva större, i samma mån skall väl smuglingen uteblifva, och i all fall är väl den smngling, som sker under schabraket af tillåten införsel vida mindre skadlig än den sora sker, der redden är öppen och ulan all bevakning. Jag anhåller alltså om bifall till Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff, Äng.: I olikhet med den siste värde talaren tror jag icke, att orten omkring Sölvitsborg har behof af stapelfrihet för denne stad, enär, såsom af betänk, uplyses, Carlshamn på den ena och Christianstad på den andra sidan äro belägne endast 3 mil från Sölfvitsborg. De, som bo i denna trakt, hafva följaktligen icke långt (ill afsättningorlen. Hvad åter angår frågan om
Hvad beloppet af detta arfvode angår, så torde rättvisligen något afseende böra fästas på olikheten i de särskilda länens folkmängd och det deraf beroende större eller mindre arbete, som befattningen kommer att medföra. På sådan grund har Kommitén velat föreslå dessa arfvodens indelande i tre klasser, till belopp af 700 Riksdaler, 600 Riksdaler och 500 Riksdaler, allt Riksmynt, af hvilka det förstnämnda beloppet eller 700 Riksdaler skulle utgå till Mönstrings-kommissarierna i Östergötlands, Jönköpings, Calmar, Christianstads, Malmöhus, Götheborgs och Bohus, Elfsborgs med Dahl, Skaraborgs, Wermlands och Stora Kopparbergs län, hvilka alla hafva en folkmängd af mer än 150,000 personer; med 600 Riksdaler till mönstrings-kommissarierna i Stockholms, Nyköpings, Kronobergs, Blekinge, Hallands, Örebro, Gefleborgs och Westernorrlands län, hvilkas befolknig uppgår till ett antal emellan 100,000 och 150,000; och med 500 Riksdaler i Stockholms stad, Upsala, Westmanlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvilka hafva mindre än 100,000 innevånare. För erhållande af de upplysningar, hvilka Mönstrings-kommissarien oundgängligen måste vara i tillfälle inhemta för att kunna hålla Mönsterverket i komplett skick och med tillbörlig noggrannhet utarbeta de dertill hörande rullor och förslager, erfordras likväl medverkan af andra såväl miltära som Ecclesiastika och Civila tjenstemän, hvilka böra meddela allt hvad som kan vara af nöden att intaga i rultorna, på det de skola motsvara sitt ändamål.
Han är trött, natten har hvarken skänkt hvila eller vederkvickelse; han ligger kvar i sin säng med ögonen slutna. Han tänker på en tidningsartikel, som han en gång skref i Altona om Själavandring. »Räfven som förföljes så häftigt har troligen varit en girig och listig statsminister, hvilken tack vare orättfärdigt förvärfvade skatter, kunde lefva i en säkerhet, som han nu, trots sina flinka vändningar och vridningar icke kan finna.» Han småler vemodigt och slår upp ögonen. Det är sent, solen står redan högt på himmeln. Han famlar med handen på det runda bordet vid hufvudkudden och får fatt i ett tjockt bref. Han bryter det grefliga Brandtska sigillet och genomögnar den digra skrifvelsen. Förebråelser förvandla ofta kärlek till vänskap och vänskap till kallsinnighet. — Under fem à sex veckor har jag ständigt och utan uppehåll varit olycklig – går hvar natt ända till klockan fyra gråtande af och an i mitt rum. – Med ert utomordentligt sunda förstånd kan ni, som jag icke vet, om jag ännu bör kalla vän, döma mig, men ni får då sätta er noga in i min ställning det måste ju vara nedslående för en ömtålig och finkänslig kavaljer, som alltid umgåtts i de bästa kretsar, att dagligen sällskapa med en konung, som långtifrån älskar mig, snarare anser mitt sällskap som en börda. — Ni tvingar kungen och till råga på olyckan tvingar ni mig att behandla honom hårdt – ett helvete, men det är icke det värsta. Jag gör en löjlig figur i landsorten förliknar man mig med Moranti – mitt inflytande är icke större än en gatpojkes Jag måste säga er obehagligheter, men sanning framför allt: Ni injagar alla skräck – Ingen despot har någonsin tillägnat sig en sådan makt eller utöfvat den på ett så besynnerligt sätt som ni.
Det är skäligt att andra samhällsklasser njuta enahanda lörman, och beloppet 200 R:dr torde i det närmaste motsvara hvad, efter nu varande priser, fordras för en persons nödtorftiga underhåll i en af rikets dyrare orter, der han äfven bör vara berättigad, alt välja sin bostad. Efter dessa allmänna grunder för jemnare fördelning af bevillningen emellan alla klasser, skola några skäl upgifvas för de serskildta bestämmelserna. 1:o skyddsafgiflens ena hälft, som ingår till Statsverket utgör i allmänhet 12 sk. för man och6 sk. för qvinna. Den drabbar tungt, dels den mindre bemedlade jordbrukaren eller handtverkaren, som måste erlägga den för sin familj och sitt tjenstefolk, dels den obemedlade arbetaren, när han sjelf skall erlägga sin skatt. personella ulskylderna både till Slaten och kommunerna äro ändå för Den 31 December e. ni. 345 dessa klasser betydliga. De bestå f. n. bland annat, för hvarje mansperson, af 12 sk. Mantalspengar, 24 sk. Skyddsafgift, jemte afgiften till kurhus, folkskolor, fattigförsörjning, ni. m. För qvinna är skyddsafgift 12 sk. mindre. Uti en af Stockholms församlingar betalas för år 1853, i personella afgifler 1 R:dr 46 sk. af hvarje man och 1 R:dr 34 sk. af hvarje qvinna. Den mindre jordbrukaren mister nu förmodligen rättigheten att bränna bränvin eller kommer rättare sagdt ej alt med fördel kunna begagna sig deraf, när fabriksbränning upslår. Han och den fattiga arbetaren blifva ock sannolikt de som mest komma alt vidkännas det höjda priset å bränvin, åtminstone i början innan de lemnat gamla vanor. För öfrigt-skulle icke någon befrias från skyddsafgift, som ägde en inkomst af mer än 200 R:dr, eller egendom af högre värde än 5000 R:dr, den der efter 4 pipers afkastning äfven anses lemna blott 200 Rrdr, eller den summa hvar och en egentligen borde tillgodonjuta innan någon bevillning af honom utkräfves. 2:o all progressiv bevillning bör så snart ske kan borttagas.
Jag förutsätter nemi., att kunskap om denna lag blifvit med all upptänklig flit bland folket spridd, 1 >vilket jag på det enständigaste yrkar; och hvarförutan ingenting vore med denna lagstiftning, emot härnäst inträffande folkyra, uträltadt. Jag har nu afhandlat hvad lagförslagen af ämnet handlagt. Men dervid förblifva högst väsendtliga punkter i det outredda skick, öfver hvilket jag i mitt ingångsspråk klagade. Bland sådant anmärker jag : 1) Det ofvan antydda fallet, att civil myndighet icke är tillstädes eller icke handlar. — Bör militär-myndigheten då få uppbåda och framföra manskap och låta bruka vapnen? Frågan är kinkig. Jag vet det, och det synes bäst deraf, att ehuru den visserligen uppstått här i allas lanke, har den icke utgått ifrån någons läppar. Men jag uttalar den , ty — den måste slitas. 2) Den beklagansvärda belägenhet, i hvilken vaktoch patrull-befä[hafvare samt skillvakter hos oss alltid varit och ännu lemnäs. Jag har redan anmärkt, att de alldeles icke kunna hänföras under lika cathegori med trupper, som framföras till folksamlingars styrande, enär de sällan eller aldrig kunna förvänta sig ledning af civil myndighet. De måste sa - D c n 17 0 c t o b e r e. m. ledes nästan alltid handla pä eget bevåg, men de handla också under svåraste ansvar; och hvaraf få de skydd emot detta? — Af förmäns order för tillfället? Men hvaraf skyddas då desse förmän? Månne af I jenstgöringsreglementet ? Det gäller ju icke inför civil-domstol. —Af krigsartiklarna? De äro högst ofullständiga i ämnet. Amna ikorn äfven, att allmänheten alldeles icke känner dem. — Anmärkom syunerligast, att i detta ämne öfverensstämma tjenstgöringsreglementena och krigsartiklarna hvarken sins emella» eller med allmänna lagen. Jag yrkar formligen, att R. St. hos K.
Banko, som åtföljt samma tjenst, med villkor att arfvodet skulle minskas eller försvinna i den mån Widbom genom befordran till annnan tjenst erhölle högre lön å rikets stat än han då innehade. Genom general-ordres dels den 17 Juli 1827 anställdes Stats-Utskottets Utlåtande M 21. 7 Widbom vid General-adjutants-expeditioneu för Arméen och dels den 21 December 1840 förordnades, att han skulle fortfarande tjensfgöra såsom Registrator vid Landtförsvars-departementets Kommando-expedition emot åtnjutande af det arfvode och öfriga förmåner, som åtföljde samma befattning. Sedan emellertid, i följd af Rikets Ständers beslut, Widbom från och med 1858 års början kommit i åtnjutande af en från 600 R:dr till 1,000 R:dr R:mt förhöjd aflöning såsom Fältsekreterare och Registrator i nyssnämnda Kommando-expedition, förklarade, med stöd af ofvanåberopade nådiga Rref den 22 Mars 1826, Kongl. Slats-kontoret, genom beslut den 20 April 1858, att förstnämnda arfvode icke kunde utan Kongl. Maj:ts särskilda nådiga tillstånd vidare till Widbom utbetalas; hvaremot uppå Widboms underdåniga besvär, Kongl. Maj:t, enär Widboms genom general-ordres den 17 Juli 1827 och den 21 December 1840 erhållna förordnanden alt tjenslgöra vid Generaladjutants-expeditionen för Arméen och Landtförsvarsdepartementet?
År 1805 t. ex. var Coursen på Hamburg 50 sk., SiifverFonden i Banken 3.403,054, BancoSedelstocken 7 millioner då förhållandet räknadt efter 126 sk. myntvärde, var nära det samma som nu. 1806 var Coursen 51 sk., SiifverFonden 3,302,570 R.dr B:co, Sedelstocken 11,390,930, således redan för k ål landet sämre då än nu. 1807 var MedelCoursen 545, Silfv«rFondsn 2,909,285 > BancoSedelstocken Pert 22 Jidit «. m. 9>5.54)0 50, således 3 gånger större än SilfverFonden. 180S v,r Sill verFonden 5,437 114, Medelcoursen 533'dels sk., BancoSedelstocken 17,526,190, eller öfver 3 gånger större; detta under brinnande krig. Nu är BancoSedelstocken blott något öfver 1 gång till så storsom SilfverFonden, RiksgäldsSedelstocken, som vid denna uppställning ej i jemförelse kommer oss till last, är nu blott 3,731,250 R:drg men var deremot 1808 4,544>330> »807 5.365;20o, 1 806 6,783,7ao, och 1805 §,302,310, jemte 1 million Discontpapper, Vårt förhållande mellan SilfverFond och BancoSedelstock var det året eller 1805 nära det samma som nu, men deremot hade vi samma år gångbart Riksgäldsoch Discontpapper som gällde lika med Silfver 5,653,803 R:dr mer än nu, som gör 16,000,000 efter nu varande Cours.
Således lärer väl icke rimligen det förhållande, som eger rum inom en HofRätt, kunna tillämpas på de öfrige; och om förhållandet inom de öfrige HofRme icke är lika med del inom Svea HofRätt, må icke heller frågan blifva eller kunna vara densamma. Jag vill visserligen icke tillmäla mig tillräcklig erfarenhet om arbetssätlet inom dessa tre öfverdomstolar, för att kunna påslå, alt, såsom Gr. Sparre yttrat, tjenstemannapersonalen inom dem, enl. K. M:s förslag, är tillräcklig för ärendernas skyndsamma gång; men jag hade likväl föreställt mig, att, vid bedömande af förslag, som afgifvas af tre domstolar, lill hvilka man kan sätta förtroende, man väl skäligen bör följa det, som af de två domstolarne sammanstämmande blifvit framsläldt. Jag åtminstone kan ej tillerkänna Svea HofRätt större förtroende i detta fall, än Götha HofRätt och HofR:n öfver Skåne och Blekinge, då de alla tre äro öfverdomstolar; och när nu två af dessa HofR:r yttrat betänkligheter mot indragning af den lägsta tjenstemanna-graden, måste jag bekänna, att, enl. min åsigt, dessa båda HolR:r bordt få bibehålla samma grad, och det så mycket heldre, som nämnde HofR:r skulle derigenom betagits all anledn. att framdeles anmärka, att eftersom de icke fått behålla den tjenslemannapersonal de egt, så har deraf följt, att ärendernas ordentliga och skyndsamma gång blifvit afbruten. I motsatts till Hr Gr. Sparre tror jag icke, att en fullkomlig likhet i organisationen af alla HofRtne såväl på brottmåls som på civila sidan verkligen är af behofvet påkallad. För så vidt dessa domstolar i det yttre uppenbara sin verksamhet genom de ifrån dem utgående domar och beslut, böra de vara fullkomligt lika inrättade; men sättet, hvarpå dessa domar och beslut inom de olika HofR:ne expedieras, kan, enl. min åsigt, utan ringaste olägenhet vara olika inom de olika HofR:ne. Jag tror således, att om två Hofll:r önska fä bibehålla oförändrad deras närvar:de tjenstemannapersonal, sådant både kan och bör bifallas.
Uti underdånig skrifvelse af den 8:de sistlidne Maj, har Kongl Majrts och Rikets Svea IIof-Rält anmält: att ehuru af det förhållande, att Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag förordnat, att Ilof-Rätts-Rådet och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden Carl Ludvig Landin} under den lid, han förvaltade Justitias-Ombudsmans-Embetet, finge fortfarande tillgodonjuta sin förut inneha fde Hof-Rälts-Råds-lön och att, såsom arfvode åt den person, hvilken efter honom adjungerades till ledamot hos Kongl. Hof-Rätten, måtte anvisas 400 R:dr årligen, att utgå från Riksgälds-Contoiret, så länge Hof-Rätts-Rådet foitfor att vara Rikets Ständers Justitiae-Omhudsman, det syntes följa, att, sedan bemälde Hof-Rätts-Råd blifvit af Rikets nu församlade Ständer å nyo vald till deras Justitite-Ombudsman, arfvodet för den i hans ställe tjenstgörande adjungerade ledamoten i Kongl. Hof-Rätten bör fortfarande utgå, Kongl. IIof-Rätten dock ansett sig böra hos Kongl.
Den 15 Februari f. m. 477 För hvilkens rakning skola de upbäras? Hvarest skola de reserveras? eller skola de af ingen upbäras, utan qvarblifva hos långifvaren till år 1863? Jag är visserligen böjd att tro, det reservanterues mening är den sistnämnde, men när pag. 14 i Utskits Betänk, den farhågan yttras »att då dessa 10 milhr skola användas, skulle det kunna inträffa att de icke vore att tillgå, derest de, på sätt jemväl föreslagits, under mellantiden blifvit i landet utspridda eller derunder till större eller mindre del använde för något annat föremål», så måste likväl den. som skulle vilja fästa sig vid reservationen, fråga sig, till följe af Utsk:ts yttrande, finnes verkligen något sådant förslag och huru kan det vara beskaffadt? eller har det endast funnits och är det nu mera öfvergifvet? — samt önska att på dessa frågor erhålla nöjaktigt svar. Emedlertid antager jag att penningarne icke skola af långifvare!] till någon utgifvas förr än år 1863, men då inskränker sig hela åtgärden till ett på förhand gjordt aftal om hvad 3:ne år häretter skall ske och difinitivt upgöras medelst penningars utgifvande och obligationers utfärdande, och kommer det då an på hvilkendera varit bästa siaren, långilvaren eller låntagaren. Vore det fråga om att Statens skuldsättning skulle tills vi dare vara afslutad med de af reservanterne förordade 35 milhr rdr rint, så kunde det visserligen hafva något skäl för sig att nu på en gång kontrahera om hela det behöfliga lånebeloppet; men må det ursäktas mig, om äfven jag vid detta tillfälle vågar vara siare och förutsäga, att, äfven om 35 milhr rdr skulle nu uplånas, på sätt reservanterne föreslagit, så blifver i allt fall nytt lån nödvändigt vid nästa Ständers sammanträde, vare sig för ytterligare jernvägsanläggningar eller för fyllande af behofver, som derlörutan skola förekomma.
RiddarhusSecreteraren är Föredragande in - Den 20 Junii. 303 för Direction, samt skall vid dess sammankomster ovilkorligen yttra sig öfver alla förekommande ämnen, men ej deltaga i Besluten. Under Directions inseende är han Hufvudman för arbetet inom Cancelliet, och ansvarar för göromålens behöriga och driftiga gång, samt tillser i följd deraf, att Betjeningen förrättar sina åligganden med ordning och skicklighet. Han anmäler motsatsen, eller om någon vägrar sitt tillhandagående. I sammanhang härmed tillhör det Secreterare!!, att, vid sysslors besättande, öfver de sökandes behörighet och skicklighet lemna sitt utlåtande. Efter slutad Riksdag inlemnar han till Directionen vid dess första session den förteckning från RiddarhusUtskottet, som till honom bör afgifvas, på alla Ridderskapets och Adelns under Riksdagen tagne beslut, som fordra Directions åtgärd, samt företer sedan vid första session i hvarje månad en recapitulationslista på alla oafgjorda mål, med upplysningar öfver de till uppskofven vållande orsaker. I öfrigt ställe han sig till noggrann efterrättelse, hvad i ArbetsOrdningen 2 §. stadgadt är, så ock ansvarar för PostBokens förande. 12 §. RiddarhusSecreteraren åligger, att emottaga och granska alla till introductioner hörande praestanda, så ock jemföra Vapenplåten T 504 Den 30 Junii. med Sköldebrefvet, innan de till Birectionen anmälas. *3 §. Be anordningar, som af Birectionen på Cassan utfärdas, contrasigneras af RiddarhusSecreteraren. RiddarhusKatnereraren. 14 §• RiddarhusKamererareli åligger, att emot* taga och behörigen förvara alla till Cassör* ne inflytande medel, samt äger, att uti Riddarhuset bagagna arbetsrum för sig, så ock till förvarande af de dess tjenst tillhörande Handlingar och Pantkistor, hvilka böra efter möjligheten uti något hvalf med behörigt jernstängsel insättas.