Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Just i samma anmärkn:r, som Hr Björnstjerna klandrat, och hvilka det således mäste antagas att han läst, linner han mig hafva tillstyrkt hela del begärda beloppet för befäslningarne af Carlskrona, Waxholm och Carlstén; ytterligare finner han i samma armärkmr, att jag yrkat en förökning af 20,000 r:dr lill reserv-uplagets bildande. Hvad åter min framställning angår, alt mililär-författnings-samlingen måtte fullbordas, så kan jag icke anse annat än, att Hr Björnstjerna i likhet med öfrige yngre officerare af arméen, derföre borde hålla mig räkning, dä mitt bemödande varit att derigenom bereda dem ett eljest saknadt tillfälle att inhemta hvad deras tjenst tillhör. Hr Björnstjerna anför såsom brist på konseqvens hos mig, att jag på samma gång afstyrkt att öfverinseendet öfver den militära sjukvården skulle Sundhets-colhm fråntagas och på en enda person öfveiflyttas, som jag tillstyrkt att den collegiala styrelseformen inom krigs-colhm skulle uphöra. Det inses dock lätt, alt i det förstnämnda hänseendet kommer vetenskapen i fråga, och alt i detta fall det medför större säkerhet då man har att påräkna flera personers sammanlagda kunskaper och erfarenhet än en endas. Uti det andra fallet åter bestämma gällande författningar, arbetsordningar och instruktioner, hvad som bokstafligen skall verkställas; hvarföre någon collegial makt dervid lag icke är af nöden. Hvad slutligen angår Hr Björnstjernas klander derå, att jag yrkat nedsättning i anslaget till nya gevär (för stammen), så kan jag med anledn. häraf icke underlåta att fästa upmärksamheten på del fatala öde, som tyckes vidlåda allt hvad framlidne Gr. Magnus Björnstjerna pä detta rum yttrade vid 1810 års riksdag, nemi.: att antingen direkt eller indirekt blifva gendrifvet af dess Hr son. Första anledmn lill ett dylikt förfarande hemtade han d. 14:de sisth Dec. derutaf, alt jag uti min motion om
Under denna årstid vore postfarten helt och hållet beroende af väder och vind, hvadan ock ej sällan inträffade, att utrikes poster ankommo till Stockholm för än den Gottländska. Motionären, som ansett en jemnare och säkrare kommunikation med fasta landet vara af högsta behof påkallad, har derföre föreslagit, att under den årstid, då postfart emellan Stockholm och Wisby icke eger rum, något mindre ej serdeles kostsamt ångfartyg måtte genom Postverkets försorg an - Allmänna Jlesvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 96. 5 skaffas för att ej mindre befordra posten, än äfven fortskaffa passagerare emellan Böda hamn på Oland och Klintehamn på Gottland, eller, då is sådant hindrade, emellan andra lämpliga ställen; och har vid föredragningen af berörde motion hos Högvördiga Ståndet Ur Biskop Hallström, jemte framställning om det bristfälliga och otillräckliga uti de anstalter, hvilka blifvit vidtagne för så väl postföringen som kommunikationen i öfrigt emellan Gottland och fasta landet, samt angelägenheten och fördelen deraf, att denna kommunikation hela året om blefve så ordnad, att den motsvarade behofvet och uppfyllde de anspråk, som i sådant hänseende skäligen kunde göras, påyrkat, att ett med tillräcklig kraft försedt ångfartyg på allmän bekostnad anskaffades och underhölles för att bestrida så väl posternas öfverförande, som trafiken i öfrigt emellan ön och fasta landet. 1 afseende härå får Utskottet upplysa, att, eniigt hvad, som blifvit Utskottet meddeladt, den enda mera jemnt påräkneliga kommunikation, som egt rum emellan Gottland och öfriga Sverige, varit föranstaltad hufvudsakligen för postens befordrande till och från ön, men tillika begagnats för passagerares öfverförande. Denna kommunikation har de sednare åren under sommaren och någon tid på hösten blifvit besörjd genom ångfartyg.
Hr Frih, o. Landtm, yttrade, alt hvad vidare anginge en ledamots yrkande, att de frågor, som i detta betänk, -äro upptagna, men hvarom motioner ej blifvit väckta, borde frånskiljas, R. o. Ad. borde finna, att ett sådant frånskiljande ej kunde ske på annat sätt, än att, då föredragningen komme till sådana punkter, måtte afgöras, om de skola till pröfning företagas eller icke. R. o. Ad. hördes häruti instämma. Upplästes den punkt af Utskrs betänk., hvaruti Utsk. i allmänhet tillstyrker bänkm.valets afskalfande. Frih. Boye, Fredr.: Jag har noga följt denna discussion redan under föregående riksdagen; jag har yttermera denna gång tänkt på saken och förklarar, att jag i början varit villrådig att besluta mig till ettdera; men vid nogare öfvervägande och med ledning af den erfarenhet jag sjelf äger, kan jag ej annat än tillstyrka Utskts förslag att bänkm.- valet måtte upphöra. Hr Lagerhjelm: Jag får vördsamt fullfölja min anhållan att ur sistlidne riksdags-prot. matte uppläsas hvad som rörer bänkm.valet, innan R. o. Ad. nu fattar sitt beslut. Det innefattas i yttranden af Gr. Cronhjelm, Frih. Cederström, Hr Cederschjöld, Frih. Sparre och Frih. Boye. Om någon af Ridd.cancellisterne får uppdraget att läsa upp dessa yttranden, torde det komma att höras bättre, än om jag skulle läsa. Ur pleni-prot. förden 12 Juni 1834 upplästes discussionen ang:de förändring i bänkm.afdelningen, sid. 227—233 i 8:de delen af de tryckta protocollen. Hr Lagerhjelm: Då jag upptagit R. o. Ad:s tid med uppläsning af sista riksdags förhandlingar, erkänner jag min skyldighet att böra vara kort i mitt föredrag, — jag skall vara det.
Så var det ju ändå någon glädje med att skrifva, så var det ändå värdt att lefva. Vi skulle från Lies ut på annat håll och hade ej tänkt gå hem emellan, men i sin oupphörliga, dagliga och stundliga väntan på bref hade Sonja aldrig ro att vara borta många timmar å rad. Vi togo således omvägen till vårt hotell för att till portiern framställa den eviga frågan: har det kommit några bref? I nästa ögonblick hade Sonja gripit fatt i ett bref, som satt på vårt nummer, och störtat med det upp för alla fyra trapporna till våra rum. Jag gick långsamt efter och direkte in i mitt rum för att icke störa henne. Men hon kom strax in till mig, föll mig om halsen, grät och jublade, dansade om med mig, kastade sig på soffan och nästan skrek: »Å Gud, å Gud! Hvilken lycka! Å, jag kan inte bära det, jag förgås, hvilken lycka!» Brefvet klargjorde ett olyckligt missförstånd, som pinat ut henne under dessa sista månader så att hon blifvit till en skugga af sig själf. Följande afton afreste hon från Paris för att sammanträffa med den man, af hvilken hela hennes öde numera berodde. Lågan flämtar. Ett par dagar efter Sonjas afresa fick jag några rader från henne. Redan var den glädjestråle slocknad, som flammat upp så högt och fyllt henne med så stormande förhoppningar. Jag har ej detta bref kvar, men minnes hufvudinnehållet. »Jag ser att han och jag aldrig skola fullt förstå hvarandra. Jag återvänder nu till Stockholm till mitt arbete. I arbetet skall jag hädanefter söka min enda tröst.» Och sedan var det slut. Intet meddelande mer från henne på hela vintern och våren, utom ett par hjärtliga ord till lyckönskan vid mitt giftermål i maj. Hon led och hon skydde att blotta sitt lidande för mig, som hon nu visste vara lycklig. Och om likgiltiga ämnen kunde hon aldrig förmå sig att skrifva – därför teg hon. Denna hennes tystnad efter vårt sista, så förtroliga samlif smärtade och sårade mig mycket då. Sedan har jag förstått, att hon ej kunde göra annorlunda. I april detta samma år – 1890 – reste hon till Ryssland.
Doctor Thyselius har inom Preste-Stålidet väckt motion om någon förhöjning i de ytterst svaga lönevilkor, sorn Capel I-Pred 1 kan ter ne i Thorö, Nämdö samt i Nacka och Erstaviks församlingar af Strengnäs Stift lin åtnjuta; i hvilket afseende Herr Doetorn och Biskopen upplyst, alt den förstnämnde såsom boställe innehar ett tvådags-' torp och i lön 8 tunnor spanmål, och att Capell-Predikanten i Nämdö bebor, likväl på obestämd lid, ett minst i mil från kyrkan uppbyggd t boställshus, omgifvet endast af ett litet ängsfall, men utan åkerjord samt uppbär i liiu 6 tunnor spanmål och 5o R:dr banco; och att Capell-Predikan len i Nacka och Erstavik bebor ett ganska svagt boställshemman samt har StMh-Ulshottets Utlåtande A:o 88. 23 hittills varit aflönad med i/\ tunnor spanmål. Då det i följd häraf för Consistorium är ganska svårt, att förse dessa, från sina moderförsamlingar fjerran aflägsne Capell med skicklige Lärare, och det vid inträffande sjukdoms>Iler dödsfall icke annorlunda later sig göra, än genom insändandet at allmosor ildi ml Hot vinbladens och St i itets Presia skap, så har inouou.iiren hemställt, om icke af den inoiVi Strengnäs Siifl indrague förläningsspanmål, kumle beviljas hvardera af dessa lie Cupeli-Predikanter lika myckeL som beslås Caitloier vid de nystiflade Skolorna, d. v. s. 10 tunnor spanmål hvardera; och har Herr Doclorn och Biskopen, lill stöd för sin framställning, ytterligare anfört, alt berörde sammanlagde
Du, som erbjuder en ringa lön för andras arbete, vill helt säkert ej nöja dig med en liten lön för ditt eget, och du, som begär en liten lön, skadar dig själf och dina medsystrar mer än du tror och anar. H a r du själf fått dina kunskaper för ett rampris, då är du helt säkert ej skicklig att undervisa andra, och det vore hederligare af dig att förtjäna ditt bröd på ett sätt, som ej skadar den uppväxande ungdomens framtid. Detta är ditt ansvar, och du bör ej söka en plats, hvars enklaste fordringar du ej kan uppfylla. I n t e t är så tungt som att arbeta under ekonomiskt betryck, att arbeta med en känsla af att det blott är för dagen jag vinner frukter, ej för framtiden. Viljans, energiens, stolthetens vingar klippas korta vid den vissheten, att dä jag en gång släpat u t mig, återstår mig ej annat än ett njuggt nådebröd u r anhörigas eller vänners händer. Du, som lefver i öfverflöd och lyx, du, som ej tvekar att kasta ut hundratals kronor för en middag, pruta ej med lönen för dina barns guvernant, hon, som mödosamt arbetar ihop ett litet kapital, ämnadt att hålla nöden från dörren på gamla dagar. Du, som fordrar af dina barns lärarinna kunskaper i lefvande språk, musik, målning, allmänbildande ämnen, handarbete, slöjd, du, som fordrar att hon med ljus, öppen blick och gladt leende skall gå omkring i ditt hem och sitta vid ditt bord, du, som med ett ord, fordrar af henne alla mänskliga dygder och fullkomligheter — betala henne efter förtjänst I D e t berättades en gång, att en gammal förnäm dam skref till sin son och bad honom skaffa en lärarinna åt hennes barnbarn, en dam med alla ofvannämnda dygder och fullkomligheter, för ett priss af 500 kronor om året. H a n skref, sent omsider, att han länge sökt en kvinna med alla dessa kvalifikationer, att han ändtligen funnit henne, men ej ämnade släppa henne till lärarinna åt sina systerbarn, enär han behöll henne — som hustru ät sig själf. H a n lade allt hvad han egde för hennes fötter, — ty » hustrur, som uppfylla guvernantannonsernas fordringar — • de äro värda sin vikt i guld ».
Hr Nordenfelt, Enar: Huru man än vänder denna fråga, måste man dock medgifva, att man ej på den, mer än på alla andra frågor, kan gifva mer än 2:ne bestämda svar antingen »ja» eller »nej». Ett af dessa svar måste R. o. Ad. nu afgifva å StatsUtsk:ts ifrågav:de inbjudning. På den punkt, frågan f. n. befinner sig, ser jag verkligen icke hvartill en återremiss skall tjena, ty Ständernas mening anser jag i alla fall vara på det tydligaste uttalad; alla tyckas vara ense om, att grundräntan å qvarnar bör afskaffas och ersättas genom skälig bevillning. Af PresteSt;ts i ämnet fattade beslut tyckes äfven vara gifvet, att frågan kommer att behandlas i förstärkt StatsUtsk., och under sådane förhållanden inser jag ej, att R. o. Ad. har någon annan utväg att vidtaga, än att bifalla den föreslagne inbjudningen, hvarföre jag anhåller om propos. på bifall dertill. Hr von Koch: Jag föreställer mig, att den siste värde talaren misstagit sig, ty han tyckes hafva förutsatt, att R. o. Ad., förra gången frågan var före, fattat något definitivt beslut i sjelfva ämnet, men så var ej förhållandet. R. o. Ad. vidtog ingen annan åtgärd än den, att återremittera Betänka med föreläggande för Utsk:t att för frågans behandling sammanträda med Bevilin.Utsk:t. Således, om vi nu afslå eller återremittera Betänka till Utsk:t med samma föreläggande för Utsk:t som förut, så föreställer jag mig icke desto mindre, att något sammanträde ändock ej kommer att ega rum. Jag vill i allmänhet fästa det Högloft. Ståndets up - De n 11 Augusti e. m. miirksamhet på, att det uti icke är fråga om att frångå något förut fattadt beslut, utan frågan gäller endast och allenast en inbjudning, att R. o. Ad. måtte instämma i BorgareStits beslut. Gr. Mörner:
Den sammanräknade längden af alla, sedan ofvannämnde år på arbelarnes torplägenheter uppförde stenmurar uppgick vid 1855 års slut till 11,895 famnar, eller nära 2 mil. Utom det för grufve-arbetarnes hustrur och döttrar varande tillfälle att med dagsverksarbete, isynnerhet under andetiderna, biträda vid verkets hemman och odlingar samt att hos ortens ståndspersoner erhålla någon, dock årligen aftagande, spanadsförtjenst, finnas inga binäringar för grufvans arbetare. Det fiske några af dem idka i angränsande insjöar är af den ringa betydenhet, att det ej kan få namn häraf. Hela antalet af grufvor inom Dannemorafältets odal-utmål uppgår till 79, af hvilka endast 16 för närvarande arbetas uti 30 särskilda arbetsrum. Någon annan metall, än jern, utbringas icke ur de malmer, som der brytas, ehuru både bly, silfver och zink förekomma uti desamma, men till så ringa mängd, att deras tillgodogörande icke lönar sig, hvadan sistnämnde metaller med deras föroreningar af svafvel endast äro att anse såsom oarter i den eljest förträffliga malmen. Under nu för flulne qvinqvennium hafva någre af de gamla ödelagda grufvorna icke blifvit upptagne, ehuru sådant otvifvelaktig! förr eller sednare kommer att ske, allt efter som malmen minskas i de nu i gång varande arbetsrummen. Såsom ofvanföre blifvit nämndt har malmbrytningen väl nedgått med 4,950 Sk® årligen emot hvad förhållandet var i slutet af 1840-talet, men denna minskning är endast tillfällig; åtminstone bemödar man sig, hvad möjligt är, att hålla brytningen vid samma belopp, som tillförene, ehuru en större arbetsstyrka numera dertill är erforderlig, dels för grufvornas tilltagande djup och maimgångarnes aftagande i Oläglighet, dels för allt större förorening af svafvelkis, som malmen på djupet synes få vidkännas och hvarigenom en allt större de! af densamme icke är till smältning användbar.
Om olägenheterna af Englands ”rotten borougbs” har det landets historie nog tydligt talat, och det har alltid synts mig såsom en utaf de större förtjpnsterna uti det förslag, som i Utskottets Betänkande N:o 38 framgå fs, att, när man ,- i afseende på alla de betydliga samhällsfrågor, hvilka representations-stadgarne vidröra påyrkade upphäfvandet af andra privilegii-skilnader, man utsträckte detta äfven tilt den dylika skilnaden emellan stad och länd. Dockredan uti Betänkandet N:o 38 föreslog Utskottet, att Stockholm borde utgöra serskildt -yaldistriet — utan minsta motsägelse mot principerna synes man mig hafva kunnat utsträcka detta till Götheborg, Carlskrona , Norrköping , Malmö,. Gefle, hvilkas stadsmannaröreIse kan anses* berättiga dem att sända del®' flera representanter, dels åtminstone hvardera en; möjligtvis kunde, utan serdeles afsteg från princip, samma utsträckning ske till de elfva städerna •med mer än 4.000 invånare, der t vännes förening kan vara för ett valdistrict tillräcklig. Jag har till och med velat ingå på att ännu ytterligare intaga i denna calegori de derefter följande tio, med mer än a,5oo invånare, der trenne städers förening fordras, för att erhålla en foikmäng af 8 å pooo menniskor för distrietet. — Men åtminstone allt, sorn understiger denna gräns, synes mig vara alldeles oförtjent af, att i dessa lagstiftningsfrågor behandlas annorlunda än en lika stor By, ett lika stort fiskeläge. — De practiska svårigheter, som uppstått vid sjelfva lag-redäctionen genom Utskottets beslut om ”ålla städer och större köpingar”, äro så synbara, att jag ej anser mig behöfva utpeka dem. De skola visa sig än tydligare på den Riksdag, då detta förslag kan vara hvilande till antagande eller föriastelSe, och dä man ej kan undgå att sorgfälligt betänka, huru mångå detalj-anomalier serskilda paragrafer medföra; — jag kan ej undertrycka min.
Afven jag erkänner villigt att om det vore att välja emellan export-förbud och fri import så skulle jag aldrig tveka att gifva min röst för det sednare. Olägenheterna deraf understiga vida de olyckor, som af ett exportförbud kunna blifva följden; men jag tror att hvarken det ena eller andra behöfves. Från R. St:rs sida afstyrker jag hvarje beslut derom, öfvertygad att vi hafya en Styrelse, som har omtanka nog att vidtaga de åtgärder sorn behöfvas. Jag röstar för afslag på Utsk:s Betänk. Hr Tornerhjelm, Rudolf: I likhet med Frih. Cederström har jag icke blifvit öfvertygad af de argumenter som flödat från Gr. Posse. Jag tror att dessa argumenter stödja sig på allt för lösa grunder och det är icke värdt att spilla många ord på vederläggningen deraf, dä R. o. Ad. redan cn gång har, då Gr. Posse väckte denna motion lagt densamma till handtingarne och på ett ganska snöpligt sätt affärdadt den; men dä här blifvit anförda skäl för och emot, anhåller jag att få redogöra för anledn. hvarföre jag är emot Betänk. Gr. Posse har förklarat, alt han skulle önska att alla band på spanmålshandeln borttogos. Med allt möjligt förtroende för Grins omdöme, så tror jag detta yttrande stödja sig på alltför liten sakkännedom, i öfrigt fullt öfvertygad derom att Grins intresse för Svenska landtbruket är varmt, men att det icke hunnit afkylas af de klimat-förhållanden vi hafva att strida emot. Vi kunna icke i produktions-pris concurrera med utlänningen — hvarföre? Jo derföre att vi hafva ett hårdare klimat, vi hafva kortare arbetstid och derföre måste vi hafva en större arbetskraft. Detta är den allmänna orsaken hvarföre vi icke kunna frigöra vår handel med spanmål såsom Grin så lifligt önskar. Hvad detta serskildta fall vidkpmmor så tror jag att den nuvande spanmålstullen dervid icke verkar det alldra ringaste, emedan priserne stå i utlandet så högt, alt jag icke tror att någon spanmål skulle komma att införas äfven om tullen borttogs.
Det är ej troligt, att något umgänge på prosa med dessa skoflickare skulle förefallit oss angenämt; här åter, der de just genom den komiska behandlingen förädlats till poetiska väsenden, interessera de oss i sin art ganska lifligt. Och så bör nu vara klart, att genom den komiska diktverksamheten upplyfter Poesien till och inom sin ljusa glädjerymd äfven de företeelser, hvilka eljest alltid skulle från den förblifva uteslutna. Ty sådant är det skämt, hvari hon gör dem till föremål för gyckel, att vi dervid se dem, under stor lust och gamman, – både vår och sin, – sjelfva frambära sig till offer åt blixtsnabba flammor af en qvickhet, som (midt i all deras omedvetenhet derom) sålunda renar dem till skira omhöljen, genom hvilka det Sköna kan öfverallt framskina. Detta är således det komiska skämtets bortom leken förborgade djupare betydelse. Mycket kunde tilläggas; men det må för denna gång inskränkas till några få anmärkningar, hvilkas sammanhang med vårt egentliga ämne är omedelbart. Det gifves ej blott ett Komiskt i rent objektif mening, eller som ligger i föremålens egendomliga narraktighet; det gifves äfven ett subjektift Komiskt, der den contrast, hvarpå anledningen och verkningen hvilar, ligger helt och hållet inom betraktarens egen reflexion. Det är härigenom, som t. ex. natur-varelser stundom kunna i vår uppfattning föranleda komiska intryck. Ehuru nämligen i sig sjelft det Komiska är något, som tillhör endast menniskolifvet och menniskoverlden, händer dock ej sällan i en för lek upprymd sinnesstämning, att vi finna det jemväl hos Naturens väsenden, då vi hos dessa inlägga ett visst mått af vår förståndighet, eller hos dem förutsätta ett medvetande, en åsigt, som endast vi kunna äga. Så, när Dalin i en af sina täckaste vårvisor låter oss höra, såsom det högsta möjliga uttrycket af naturlifvets vårfröjd, att ej blott ”kalf och lam af glädje hoppa”, utan ock att ”Tuppen, med sin fru, Har förgätit nu Att han engång skall bli soppa”:
Maj:t utuämnes, hvilket anslag dock skulle minskas med det belopp, som af Norrska Statsverket kunde komma att beviljas, hvarförutan samme pastor borde ega alt af Svenska Staten få skälig ersättning för flyltnings-kostnad samt 200 dollars (ill längre embetsresor hvart annat år efter de närmare föreskrifter, Kongl. Majit kunde behaga i Nåder meddela. Ehuru Utskottet erkänner det välmenande syftemålet med omförmälta förslag och ej vill bestrida att anställandet i staden New-York af en Svensk prestman lör ifrågavarande ändamål möjligen kan vara behöflig!, linner sig likväl Utskottet, i frågans nuvarande skick, icke böra det väckta förslaget, vare sig i ena eller andra afseende t, understödja. Detta förslag synes nemligen Utskottet vara allt för litet utveckladt, för att något bestämdt omdöme om dess ändamålsenlighet eller utförbarhet skall kunna af Utskottet afgifvas, och, i afseende å följderna af förslagets antagande, befarar Utskottet, att det skall från andra delar af de Nord-Amerikanska Staterna, der utflyttande landsmän förenat sig i större eller mindre samhällen, framkalla dylika anspråk, hvarigenom nu oberäkneliga utgifter kunna komma att Svenska Statsverket tillskyndas. Då Utskottet för öfrigt anser att en så beskaffad fråga, som den förevarande, icke lämpligen bör Stats-UIskottets Utlåtande N:o 148. 15 genom enskild motion göras till föremål för Rikets Ständers pröfning, utan att, efter föregången underdånig anmälan af vederbörande, Kongl. Majit må, derest så nödigt linnes, till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition i ämnet, har Utskottet funnit sig böra hemställa, alt den väckta motionen icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 18.
5ill yttermera wifo bäfwe ^ welat betta allt meb 'SMra namnö unber* jFrifwanbe och 'Söåra Snfegelö unbertrycfanbe flabfäfk och befräfta, font fFebbe i ©torholm ben 15 3ftaj 1845. SJJå KibberftapetS od) Slbctné %>å 5pve(te ©tänbetS $På 95or.qace-©tänbft§ SPS 25onbe @tånbet$ magnar, magnar, magnar, magnar, A. POSSE. C. F. af WINGÅRD. G. HOLM. HANS JANSSON. n. ro. Sanbtmarftalf. Stålman. n. ro. Statman. n. ro. Statman. (X. S.) (LS.) (L. S.) (L. S.) 9C 3 ii ii f ii ö I (. $ag. SCtt. I. ^letfonlig Sffcbbs-afgift 2. Sftt. II. SCfgift af Sött, ©genbom odj SRötelfe m. m. §• 2. Sif Gmtbetö 0# Xjenjtemäu famt betjente, m. jl. .. 3. §. 8. SBeroitlning af ©täberne 6. §. 19. SSeroilltting af iorbbrufet 27. §. 24. SSeiöillning af SScrgroerfcn, få otf af färflilbe SJlanttfacturier, gabvifer, 833erf cd) inrättningar på lanbet 29. §. 30. SBeroiUning af Ctwantar od) flore inrättningar 47. §., 32. SSeroillnitig af gijlerier 44. §. 33. 95eroillning af Gapitaler, 9lctie-'95oIag, Sljjociatiotier, ©ocieteter, Soffer, SBerf, £p