Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4, än äfven af de bär ofvan omförmäldta från 2:dra klassen förflyttade 7 st. lån å tillhopa R:dr 3,205: 46. 5., för hvilka någon ytterligare godtgörelse icke kan erhållas; samt 2:o. af nyssberörde 162 st. till 4:de klassen hörande lån å tillhopa R:dr 72,701: 44. 6., för hvilka godtgörelse hvarken nu eller i framtiden är att förvänta. Och, ehuru å ett eller annat af de i 3:dje klassen upptagne lån något ytterligare möjligen torde kunna framdeles inflyta, likväl och som Utskottet, vid den speciella granskningen af dessa lån, lika med Diskont-direktionen, funnit desamma i allmänhet vara af sådan beskaffenhet, att någon förlust på det hela genom deras afskrifning icke vore för Diskontverket att befax-a, utan tvärtom deras fortsatta handläggning och bevakande, enligt Utskottets åsigt, möjligen kan komma att för verket medföra större kostnad, än som motsvaras af de å lånen ingående afbetalningar, samt dertill kommer, att Rikets Ständer, med den vid sistlidne riksdag lie - <) Banko-Utskotlels Utlåtande, N:o 82. slutade utredning af de inom linien forde lånen hufvudsakligen afsett, att befria Diskontverket från bevakningskostnaderne för sådane lån, å hvilka någon godtgörelse icke med sannolikhet vore att påräkna, har Utskottet, efter pröfning af förhållandena i hvarje serskildt fall, ansett sig höra tillstyrka, 3:o. alt af 3:dje klassens lån nu mätte afskrifvas 71 st. 3 tillsammans R:dr 34,936: 15. 3.; äfvensom Utskottet, i afseende å de 6 st. lån af 4:de klassen, som, tillsvidare blifvit bibehållna, samt de af 3:dje klassen återstående 79 st. lån å tillhopa R:dr 65,779: 38. 9, finner sig ega skäl tillstyrka, 4:o. att
Med beräkning att disponibla tillgängen utgör 120,818: 26. hvilket belopp dock bör minskas med löneinkomsterna för en kassör och kassa-skrifvare, som lill Banko-diskont-verket öfverflyltas, upptagna till 2,400: — Suger 118,418: 26. komme besparingen för verket, genom fastställande af Kommitterades förslag, enligt hvilket staten slutar å 113,133: 16. att uppgå till 5,286: 10. förmiuskas, efter Fullmäktiges förslag med 3,000: — till 2,285: 10. Om Banko-diskont-verket icke erhåller särskild kassör, komme vinsten eller besparingen för verket att inskränka sig efter Kommitterades förslag 120,818: 26. 118,433: 16. till '. Ehuru, såsom Utskottet förut tillkännagifvit, de till åtskilliga embetsoch tjenstemän samt betjente utgående ersättningar icke böra uti den disponibla tillgången beräknas; torde likväl den omständighet icke böra förbises, att, enär dessa ersättningar, utgörande enligt 1853 års hufvudbok, ett sammanräknadt belopp af 7,160 R:dr 40 sk. Banko, under en längre följd af år, eller så länge nuvarande ersättnings innehafvare i tjenst qvarstå, lill ungefärligen enahanda summa komma att utgå, en icke obetydlig besparing i utgift skulle genast i och med detsamma den nya re gleringen bringas till verkställighet, för Banken inträda.
Det var grymt, det var fegt, det var otacksamt, det var svart, att sålunda lemna de förbrukade och krossade redskapen åt sitt öde; men det är, med få undantag, kungars sed, att låta andra svida för deras dårskaper, under det att de sjelfve hålla till godo gagnet och hedern af andras mödor. Grefvinnan Brahe lemnade Drottningholm med hjertat uppfyldt af bedröfvelse och harm. Hon beslöt, att ofördröjligen uppvakta landtmarskalken, erkebiskopen samt till och med borgareoch bondeståndens talmän, om det behöfdes och något derigenom kunde uträttas. Hon visste ej, att det ligger i aristokratiska regeringssätts väsende att aldrig öfva barmhertighet mot högförrädare, att aldrig se genom fingern med brott, begångna af de styrandes egen kast. Aldrig hafva i något annat kristet land så många nobiles lidit statsbrottslingars död, som i det tusenåriga Venedig. Och eljest hade det väl icke blifvit tusenårigt! Landtmarskalken emottog grefvinnan Brahe artigt och deltagande, men förklarade likväl bestämdt, i så skonsamma uttryck, som möjligt, att tärningen numera vore oåterkalleligen kastad. Han hade, medan tid ännu varit, låtit gifva Brahe en vink att taga flykten, men denne hade försmått varningen, trotsat stormen och kunde ej vidare räddas. Huru mycket Fersen än afskydde blodiga uppträden, kunde han dock ej rycka undan lagens svärd det försoningsoffer, som den hotade samfundsordningen och medborgares på spel satta lif och välfärd kräfde. Det vore för honom en grym pligt att vid detta tillfälle vara uppriktig; men han ville ej bedraga med ett falskt hopp, och han ansåg grefvinnan bättre belåten att vänja sig vid tankan på hvad som oundvikligt förestod, på det hon måtte kunna uppmana sin man, att använda sina sista ögonblick att beställa om sitt hus. Fersen uppbjöd hela kraften af sin kända vältalighet att bibringa sin förgråtna frände tröst, mod och lugn; kysste vid afskedet rätt hjertligt hennes hand och ledsagade henne sjelf till vagnen.
? » » Ja, det är en fråga, som verkligheten får lemna svar på. Den som söker, finner. Jag skulle för min del vilja hänvisa till umgängeslifvet, den sunda, otvungna, förtroliga och aktningsfulla sammanvaron, som har ovederseglig nytta med sig för alla och i alla lifvets förhållanden. Jag menar nu ej det slags umgänge, som bestås vid våra paradtillställningar, där man kommer tillsammans för att visa nya toaletter och höra skandaler eller skvallerhistorier. » » Ni är sträng emot vårt sällskapslif. » » Jag är endast rättvis, min fröken. Spiran inom umgängeslifvet föres merendels af högmodet, pedanteriet och den småaktiga, fördomssjukan. Och detta är, enligt min åsikt, en följd af dålig uppfostran i hemmen, d. v. s. af misslyckade äktenskap. Det är häri det stora ansvaret ligger för den, som på måfå och i förhastande går och binder sig för lifvet för att sedan bli far eller mor för en generation af i andligt och sedligt hänseende lytta och snedridna barn. » » Min herre, jag vill inte motsäga er i denna fråga, ehuru jag inte riktigt kan tro, att lifvet är så mörkt och dystert, som ni vill påstå. Ni måtte ha blifvit grundligt bedragen på oss, kvinnor, då ni kan hysa så pessimistiska åsikter om den nuvarande generationen. » » Jag endast reflekterar, min fröken. Det var en gång jag var ung och blind. Jag svärmade som en yr fluga omkring ljuset, tills jag svedde vingarne, och nu kan jag inte flyga längre — endast sitta och filosofera i ett hörn. Men tiden går. » » Det var en gång, sade ni. Å h — berätta, berätta! » » Ni vill narra mig till en bikt? Ja, hvarför inte — kanske ni en gång kan ha nytta af min lilla historia. — Det var således en gång — alla sagor börja ju på det viset — jag blef bekant med en ung flicka — när och hvar gör j u detsamma. Jag var ung och en smula svärmisk, fast det visade jag aldrig.
Städerna »ned deras innewänare, rödje och hälle äfwen »väg och broar, fä längt stadens ägor räcka; kommandes hwad Presterskapet angär, med wägrödningen inom stadens äillriÄ, likmätigt P.esterstapets krivileZier, at efter »vanligheten förhällas. Ester stora snöfall eller yrwäder aligger den, som »vägstycke hälla bör, at ofördröjligen stätta de allmänna wägar och gator, enligt de författningar, som . 4>I »m snöstattning utkomna arv, str at de resande beqvämligen fortkomina kunna. §. 3- Allmänna landswägar stola, d« det ej redan stedt, as Landtmätare mätas, sa at alla milar blifwa lika länga och räknas adertontusende alnar pä en mil. Wid hwarje hel, hals och fjerdedels mil bör uprättas af sten en wänlig stolpe, som wisar miltalet. Löper wägen til någon Stad, Socke r, Bruk, Sjöhamn elier annars kundbar ort, stola märken sättas, som utwrfa hwarthän den sig leder; äfwensä bör wid Gästgifwarcgärdar utför porten, en Tafla uphängas, med förteckning, huru längt det är til nästa ombytesställe. Alla säoana märken eller stolpar betalas och underhällas af Häradets sakören; äro de icke tilräckeliga, göre da sammanstött de, som äro styldige at wägen hälla. §. 9- Gästgifware i Städer och pa Landet stola wara försedde, til de Resandes behof, med nödiga och försvarliga Sängkläder, Linne, Bordtyg och annat Husgeråd, Mat, Dricka, Ljus, Wed, Hasta, Hö, Hulm och Hackelse; Är Gästen ej nöjd med husmanskost, utan will hafwa något bättre, mä han med Wärdén derom öfwerenskomma.
Konsuln har varit utsatt för ett nytt terroristiskt attentat på vägen hit i Rue St. Nicaise. Blott som genom ett underverk har han blifvit räddad! Medan han ännu talade, öppnades dörren till konsularlogen, omedelbart under Junots. Förste Konsuln trädde in, åtföljd af Lannes, Lauriston, Berthier och Duroc. I och med detsamma man fick öga på honom, reste sig huset som en man; och medan kvinnorna gräto och skrattade, viftade med näsdukar och sjalar och räckte armarne ut mot honom, bröt der ut ett så våldsamt, larmande jubel, att väggarne i den stora Operan skakades och musiken helt öfverdöfvades. Bonaparte lyfte handen och helsade flyktigt ut mot mängden. Han var blek, men fullkomligt fattad, liksom alla hans följeslagare. Der var i hans ansigte ett sådant uttryck af tillbakaträngd vrede, af otålighet och leda, att det ej ens vek för denna entusiastiska hyllning. Edmée hade vacklande rest sig upp och stod nu upprätt, stödd mot sin stol. Hon var dödsblek och hennes ögon, vidt uppspärrade, nästan stela, hängde vid hans ansigte i tiggande ångest. Han hade i detta ögonblick icke tanke för henne, mindes ej ens, att hon fans der — hela hans själ var full af hatfullt raseri mot mördarne. Hans läppar darrade i vrede, man såg, han hade svårt för att icke strax bryta ut i ord. Nu trädde Madame Bonaparte och Mademoiselle de Beauharnais in i logen, tillika med Madame Murat. Ryktet flög redan genom salen, om huru de blott genom ett tillfälligt dröjsmål — Madame Bonaparte hade i sista ögonblicket bestämt sig för att byta om sjal — blifvit räddade från explosionen. Hortense hade blifvit lätt sårad i halsen, spetsslöjan, som hon i hast svept om sig, var färgad af blod. Folk såg det, och ropen och handklappningarne började på nytt. Madame Bonaparte var i en sådan sinnesrörelse, att hon strax nästan sjönk ned i fåtöljen; hon storgrät, i det hon matt viftade med händerna utåt salen. Förste Konsuln stannade blott ett par ögonblick.
Men han finner liktidigt det samma rara förhiillandet med intrycket af Wangels undfallande, osjiilfriska, liiinsjusfulla, till alla offer villiga hangif~~enliet. Så ofta Ellida r a s i t skild från Wangel en stund, vaxer oron att f ' &amp; komma i hans närhet igen sa, att den t. ex. söker sig utbrott i slika abriipta yttranden, som när hon ber en af omgifningen söka upp och föra hit Wangel " strax. För nu kan jag inte se honom. " Och detta hander innan hon atersett Friman. Och dylikt upprepas sedan hon sett honom. Det &amp; r icke hypnotism; fast likheten dermed afsigtligt &amp; r antydd i alla uppträdena. Olikheten är ju ganska bestimdt den, att det ej ar Friman blott, utan alla i hennes omgifniiig (först och sist dock Wangel) som bestämma hennes impulser. När hon - i öfrigt s&amp; a.lldeles omotiveradt - gifver drii hjärtnupne Arnholm fullgoda skii1 för sitt afsla,g pk ett fiieri för nu redan tio iir tillbaka *; nar hon slår om i sin stamning mot styfbarnen och sätter äfven sin, af misstag bekomna blombukett bland blommorna hvarmed de fira sin ratta hadangiingna mors födelsedag, och i öfrigt vid hvarje liknande tillfälle, vid allt som hon sjalf tyckes företaga sig -: så är 7 ~ e ~ n e åtgörande s egentligen icke ndgon karvldli9zg utan ännu ett uttryck af barnsligt, lyckligtvis i de flesta fall godsint, harmlöst vankelmod. Det ar deremot aldrig något, som hon med klarnad och medveten sjiilfbestämning utför. Af % så är,.ligger genast öppet och tydligt och utan 11å- gra märken af motsägelser inför en hvar, som gjort äfven den flygtigaste bekantskap med skådespelet. Nar åter Ellida kan och får - alldeles ohämmad af andra människor och.
Stålarm och talade: ”Ädle herrar, som till domare tillsatte ären, hvad jag än kan hafva brutit, denne unge herre, herr Johan Klasson Fleming, han är dock till allt oskyldig, och hvad det anbelangar, som blifvit honom lagdt till last, att han med konung Sigismund följde vid dennes infall i Sverige, så måste honom tillgodoräknas, det lagen, som fäller den, som med fremmande krigshär går emot fäderneslandet, dock här tillägger: ”med mindre han var sjelf med, som näste var till riket.” Och hafver herr Johan, som då hade tjenst invid sin konungs person, näppeligen spännt en bössa emot Hans Furstliga nåde eller hans folk.” Joachim Scheel lofvade att framställa allt detta för Hans Fursteliga nåde, och så fullföljdes ransakningen, med att punkt för punkt upptaga beskyllningarna emot Arvid Eriksson. De öfrige anklagades brott omtalades icke ens, utan syntes deras dom komma att innefattas i Stålarms. När alla de nio anklagelsepunkterna voro genomgångna, framträdde åter Stålarm: ”Ädle och välbördige herrar, beder jag ödmjukligen, att J viljen hos Hans Furstliga nåde understödja min ödmjuka bön. Icke beder jag om någon annan nåd, än den, att han ville mig den gunst och nåd bevisa, att låta mig ensam dö, och skona dessa andra mina medfångne herrar, emedan jag hafver varit den, som hafver förestått den högsta makten i Finland, och de endast hafva följt mig och mina föreskrifter; och äro de således att ursäkta för hvad de mig till åtlydnad hafva brutit. Derhos måtte det ock högeligen beklagas, att J, ädle och välbördige herrar, eder förhastat, i det J endast mina brott och min skuld undersökt, men icke ransakat dessa mina medfångars, hvilka J nu, jemte mig, viljen dömma.” Grefve Mauritz Lejonhufvud svarade: ”Det hafva alla finnarne varit om ett råd uti det, som J uti landet bedrifvit, och dertill med behöfva icke vetterlige gerningar stor ransakning.”
Man kan aldrig vara nog tacksam, om man eger en, aldrig göra nog för att visa sin vänskap för en vän. » Nä, hvad menar du då med en vän? » skall man fråga mig. Ja, skall jag därpå svara hvad detta begrepp innehåller för mig i hela dess utsträckning, så måste jag nämna ungefär allt godt, som existerar. Först fordras det, att den, som jag anser för min vän, är mig sympatisk. Jag vill ha sympati både för hans natur och hans karaktär, med andra ord, jag vill både kunna älska honom och tro på honom, och han måste nära samma sympatiska känslor för min natur och karaktär. Jag säger » han » för korthetens skull, men jag underförstår också hon. En » vän » är icke särskildt en kvinna eller en man, — det är en människa. När jag således förutsätter denna naturliga sympati, som man icke behöfver att vidare rä- sonera öfver, men som man trifs i, liksom man trifs i en sund luft, så kommer vidare en hel mängd andra ting. Jag vill, alt en vän skall tro på en, oaktadt allt förtal, och till och med oaktadt ens egna handlingar ibland tala emot en, tro, att det dock har funnits någon orsak därtill, som han skulle förstå, om vi finge förklara oss för hvarandra. Men skulle det inträffa, att jag verkligen tänkte göra något dåligt, skulle denne vän hålla tillräckligt af mig för att icke tillåta det, utan bli en fiende till det dåliga i mig, just därför att han var min vän. En vän skall kunna glädja sig öfver hvarje framgång, hvarje lycka, som möter en. Han skall vara den förste, som, fritt och gladt, ger sitt bifall åt hvad han kan tycka om, att man har gjort, glädja sig öfver, att man har andra vänner, som också förstå en. Skulle nöd eller sorg eller olycka komma på, så tänker jag, att en riktig vän icke blott skulle kunna gå tvärs öfver gatan för min skull, utan komma tvärs öfver Atlanten för att hjälpa mig, — • och vore han själf i någon sorg eller olycka, skulle jag vara den han först tänkte på som en vän, som han alltid vore säker att finna.
— Jag har smickrat mig verkeligen med föreställningen, att Svenska folket, som ej mera Iean sakna Bränvinet för sin nytta, skulle kunna umbära krogarne till sitt förderf. Jag har hoppats, att man, allvarsamt betraktande ämnet jemte de anförda skälen, skulle icke allenast vilja mindre afse den enskilda vinningen än Menighetens sjelfva bergning och bestånd, samt de Christeliga Sedernas och Dygdernas vård, utan verkeligen, genom en inskränkande författning, försöka ett steg till deras räddning. Jag åberopar mig här alla deras vittnesbörd, som genom sjelfva åsyn känna det alltmer på Landsbygden tilltagandeu Sjelfsvåldet och skadar, af Krogidkandet, så mycket mer förledande, då det tros lagligt och hederligt. Jag påkallar i synnerhet eftersinnandet härutinnan af Medl-emmarne af det hedervarda Bondeståndet, hvars barn, hvars Ungdom ofta blifva detta ondas första offer, med förstöring af hushållsordning, lugn och trefnad, samt af alla frugter af den Högstes välsignelser. Och med djupaste vördnad sluteligeri underställer jag dessa tankar de upplyste Domares pröfning, på hvilka tilläfventyrs en icke ringa del af den framtida Allmänna Välfärden, just i detta ögonblick beror, som jemte tillgift åt min svaga framställning, allena kunna genom sin samvetsgranna vishet gifva säkerhet åt besluten, och sorn visserligen icke derföre skola underlåta en nyttig och helsosam författning, att den kan i liindom öfverträdas; utbedjande jag Rfsv. och Ekon. Utsk. Betänkariden. mig tillika ödmjukast att detta anförande måtte få Höglofl. Utskottets Betänkande till RiksStånden vördnadsfullt åtfölja. Med Herr Prosten Säve förenade sig Herr Comministern Bergegren, Herr Doctor Hultin, Herr Prosten Grandelius, samt Her Prosten Kolmodin, under tillägg, att, efter Herr Prostens tanka, Gästgifvare ejma tillåtas annan Bränvinsminutering än till vägfarande, och det endast då mat gifves, emedan annars all skillnad upphäfves emellan Gästgifvare och Krögare.
J»g har icke af någon slags föresätta motarbetat syftningen af Betänkandet, tvärtom har jag, sedan den tid jag åter inträdde på tjensteman - Den 11 Juni i e. ml nabtnan, bemödat mig att befordra framgången af de grundsatser, hvarefter Utskottet uppgjort sitt förslag; men utaf erfarenheten har jag, vid dessa grundsatsers tillämpning, blifvit öfvertygad, att modificationer äro oumgängelige och det är detta, som gör att jag icke kan underlåta ytterligare underställa Högloflig® Bidderskapet och Adeln de betänkligheter, hvilka, oagtadt hvad jag hört anföras, ännu hos mig återstå emot Förslaget. Jig har väl hört sägas, att Trädvirke ruttnar onytijidt i de norra orterne; men jag ber, att man måtte betänka, om detta kommer deraf, att Trädvarorne icke kunna säljas, eller deraf, att de icke kunna transporteras. Vid kuBterne eller så långt flodcrne äro farbara, äro, enligt alla berättels?r, SkogstilUåogarne mera hemsökte,och på flera ställen nog knappa. Men det är där, som naturhinder försvårat transporten, eller också till större delen gjort den omöjligi Så länge dessa transport svårigheter ännu fortfara, kan detta förhållande icke eller ändras. Med liflig tillfredsställelse har jag erfarit, att sedan Kongl. M»j Emedlertid önskade jag, att man måtte nöja sig Den Ii Junii e, m, 619 med att gradvis bereda förbättringen. Uti det,' som till stöd för Betänkandet blifvit anfördt, har man hållit sig vid jemförelsen emellan nuvarande TullTaxa och det af Utskottet uppgjorde Förslag. Men gifs då ej en medelväg, och har man väl glömt, att sjelfva TullTaxan icke är annat, än ett slags intermediaire utväg i afbidan på det definitiva resultat, som efter alla inhämtade upplysningar skulle vara att vidtaga.
I sammanhang med frågan om anslaget till Gottlands NationalBeväring, hade Utskottet jemväl föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Majrt göra underdånig framställning om undersökning, ledande till möjlig reorganisation af nämnde Beväring, hvartill Borgareoch Bonde-Stånden lemnat bifall; hvaremot samma förslag är vordet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet ogillad t. Vid sådant förhållande, tillstyrker Utskottet följande voterings-proposition : 28 Stats-Utskoltets Memorial, N:o 3of. Den, som bifaller Utskottets tillstyrkan uti Utlåtandet N:o 44 > sardra punkten, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om undersökning, ledande till en möjlig reorganisation af Gottlands NätionalBeväring, hvarigenom kostnaden för densamma skulle kunna nedsättas, voterar Ja; den, deL ej vill, Nej; vinner Nej, kommer frågan om berörde hemställan att förfalla. 29:0 Uti 23:dje punkten af Utlåtandet N:o 44> hade Utskottet, i likhet med hvad i afseende på Lif-Bevärings-Regementet blifvit föreslaget och efter enahanda grunder, tillstyrkt indragning af Hallands Bevärings Befäl, med oförändradt bibehållande emedlertid af det i förra Staten uppförda anslag, och hemställde Utskottet sedermera, uti Utlåtandet N:o 202, att för denna Officers-Corps’s fortfarande avancement inom Regementet, måtte tillämpas de, i afseende på Lif-Bevärings-Regementet, i sistnämnde Utlåtande föreslagne grunder. Till hvad sålunda blifvit föreslaget, hafva Borgareoch Bonde-Stånden lemnat bifall, hvaremot hemställan om indragning blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet ogillad. Utskottet föreslår derföre, att votering må ega rum, enligt följande proposition:
Det har väl blifvit anmärkt, att Indelte Arme'ens Befäl kunde till en mindre Personal reduceras, än den, som i den föreslagne regleringen finnes upptagen; men då Utskottet uti någon pröfning häraf ej kunnat ingå, har Utskottet skolat tillstyrka: alt hos K. M:t underd. hemställan må göras om vidtagande af någon sådan förminskning, der den lämpligen kan äga rum. Då uti denna Lönereglering Smålands GrenadierBataillon och Jemtlands FältJägareRegemente äro inbegripne, lära med hvad Utskottet nu anfört, de hos H. R. och A. af Hr Liljenstolpe, Carl, och Hr Boy, Joli. Fredr., om desse Corpsers Löneförbättring väckte och till StatsUtskottet remitterade motioner få anses besvarade. Såsom ett ämne af närmaste sammanhang med Löneregleringen har K. M:t ansett en reglering af Accorderne inom Arme'en, hvarföre K. M:t jemväl lärer vara betänkt på utfärdandet af ett nytt AccordsRegler mente, så snart frågan om Löneregleringen blifvit slutligen afgjord. Då föremålet för en sådan Accordsreglering egentligen skulle blifva att jemt fördela alla Accorder i ett visst förhållande till Lönerne, har K. M:t Betänkande!), N:o i3a. 185 M:t ock ansett nödigt, att, till åstadkommande deraf, inrätta enCassa, genom hvilken regleringen skulle, vid inträffande omvexlingar och successioner inom Befälet, tillvägabringas. Och ehuru organisationen af en sådan Cassa skulle såsom förnämsta vilkoret innebära dess egen utredning med tiden, eller sedan hela den nuvarande Personalen af Arme'ens Befäl öfvergått från nu innehafvande Tjenste!- till andra, eller ock gått. ur tjenst, så kunna likväl lätt inträffa sådana förhållanden, hvarigenom Cassan vore urståndsatt att för tillfället uppfylla dess förbindelser; hvarföre K. M:t har i Nåder hemställt till B.
Trädvaror: Bräder och Plankor, sågade: 100 Rdr V. af Bok 10 10 af Ek . 100 Rdr V. 5 3o af andra slag . 100 Rdr V. 10 5 Entra eller En1 12 stafrar Läkter, huggne eller täljde. 1 styck. Tullvärde, Trädvaror: Ribbor, aila slag: Ribbor, längre eller kortare . Vid export afRibbor bör behörigen styrkas, att de äro fyrkan-1 tiga och förfärdigade genom söndersågning af större timmer, och åligger det Tullkamrarne att härå hafva Controll , samt vid Tull-Journalerna bifoga betyg öfver nämnde förhållande. Sparrar af Furu eller Gran, kanthuggne på fyra sidor, längre eller kortare, från och med 0,under 8 tum tvärt öfver Alla slag af mindre tjocklek än 5 tum , Spiror från och med 16 och under 4o tums om - (Qvantitet för Tullberäkningen. Införsels Tull. tolft styck. i styck. Utförsel; Tull. 9 i 8 7 Bil. t. Exp.-Utsk:s försl, t, und. skrif. Qvantitet för TullberäkInförsels Tult. Utförsels Tull. ningen. Träd varor: Ribbor alla slag: krets, iofot från 2 2-i 'storändan . , . 1 styck. 12 36 Af mindre tjock1 »4 lek .. 1 styck. 3 36 Stäfver , Lagg, och Botten: Af till och med 42 Verktums längd å de förre och högst 27 Verktums längd å de senare: 2 2-4 Af Ek eller Bok 100 styck. 4o 6 3 16 Af Furu eller Gran 240 styck. 1 8 Öfver ofvannämnde dimensioner, till och med 70 Verktums längd å Lagg-, samt till och med 42 Verktums längd å Bottenstäfvor6 116 »»••••< 100 styck. 2 16 q Derutöfver 100 styck. 3 b 6 24 j i Q . CO Tunnband Årträd eller ämnen till Åror . Alla ej specificerade, mer ellet mindre arbetade 100 styck.