Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes tankar flögo hit och dit, hennes fantasi spelade, yr och oförvägen: hon såg sig sjelf utförande det ena vågstycket efter det andra för att komma till den stackars soldaten och föra honom hit. Hon tittade ut genom fönstret; der ute var det samma buller och springande som nyss. Då fick hon höra dörren till musikrummet öppnas, och hon såg madame och en tjenare gå dit in och sedan in i sjukrummet bredvid. Mekaniskt steg hon upp och smög sig efter dem, hon hörde dem tala och hon tyckte sig förnimma ett sakta qvidande som af en sjuk. Dörren till sjukrummet hade de lemnat halföppen: hon lyddes en stund på rösterna der inne, sedan smög hon sig fram och tittade nyfiket in. Hon blef alldeles hvit och derefter flammande röd. Hon tryckte handen mot hjertat och lutade sig mot väggen för att ej falla. Der inne på bädden och klart belyst af lampan, som stod bredvid honom, låg den vackra soldaten, föremålet för hennes drömmar. Catherine hade aldrig känt någonting sådant, som hon nu kände. Hon blef rigtigt högtidligt stämd; hon undrade halft oredigt, om icke någonting stort just nu tilldrog sig någonstädes, om icke verlden på något sätt skulle förändra sig, och om inte menniskorna skulle bli allvarligare och sorgsnare än de hittills varit. Men hon låddes icke om någonting. Då klockan ringde, gick hon upp för att supera, åt som vanligt, fastän hon rigtigt måste tvinga ned maten, hörde på aftonbönen, sade godnatt åt madame och gick derefter in och lade sig. Men då hon var säker på, att alla sofvo, då hon hört Justine snarka en qvart – Gud, så hon snarkade, den Justine, hon visste då icke, hvad kärlek var, det var säkert! – steg hon sakta upp, klädde på sig, öppnade dörren, som hon på aftonen smort, så att den ej skulle knarra, och smög sig utför trappan. Hon kände sig icke så litet rädd, der hon trefvade sig fram i mörkret. En gång tyckte hon, att det prasslade bredvid henne; hon for tillsammans, blodet stockade sig kring hennes hjerta och flög så ut igen i hela kroppen, stickande som synålar ända i fingerspetsarne.
Utskottet ansåg sig derjemte böra vara betänkt på att utfinna ett sätt, medelst hvilket aé betydliga olägenheter och besvärligheter, som tillskyndas Allmogen af Lumpsamlare utaf mindre god frejd eller anständigt och lagli gt uppförande , kunde fcrekomnias och upphöra;, och då Utskottet, å andra sidan, trodde, att alla tvångsmedel, till befordrande af Lumpors insamlande, torde vara både olämpeliga oell otillräckliga, har det, för sin del, ej kunnat inse, det några bättre och tjenligare anstalter till ändamålets vinnande, än dem, som uti Betänkandet blifvit föreslagne, möjligen kunde upptankas, isynnerhet som Utskottet förmodade, att så framt en viss skälig Och emot andra priser svarande betalning utstakades - Den g Augusti 559 kades för lumpor samt leverering deraf atida intill en mark finge göras, skulle insaml.ingerl blifva på det mest kraftiga ' satt uppmuntrad. Utskottet bibehåller ännu, för sin del, sam ma öfvertygelse, och kan hvarken medgifva, att de nu gällatlde Författningar angående JLmrnpinsamlingen är o till rackel i ga, eller finna, det nödig säkerhet för Papperbruken, i anseende till rudimatei iernas, och för de levererande , i anseende till betalningens erhållande, skulle vara vunnen, om i frngaVarande insamling åt Fattigo.h Allmose-hjon ölverlemnades. I saknad af underrättelse om de af Höglofl. BancoUtskottet föreslagna medel till anskaffande af nödiga rudimaterier tor Tumba Pappersbruk, måste väl Öeconomie-Utskottet nu underlåta att lemna yttrande deröfver, men det tror sig i alla fall icke kunna, rörande detta ämne, uppgifva något annat tjenligt Förslag, ä'n det åter remitterade Betänkandet innehåller, hvilket Betänkande Utskottet således får i alla delar vördsamligen sig åberopa, och detsamma, jemte dessa .»ina tankar, till Högvorcliga Prest - Ståndets närmare granskning öfverlemna. Stockholm d. 3 Augusti 1813.
Skrifvelse med den besynnerliga redactioil, att begära en Författning om efterlefnad af hvad som redan skall vara till efterlefnad antaget, synes vara håde oformelig och öfverflödig, hvarföre förslaget till den underdåniga skrifvelsen borde af Lagutskottet ställas i sådane termer, att Expeditionen efter desamma må kunna uppsättas, häldst det Utskott som dermed får befattning, icke eger jemka eller ändra de Ordalag, som i sjelfva Betänkandet förekomma; och har på grund af desse anmärkningar Betänkandet blifvit till Utskottet återrctnitteradt. Sedan i anledning af detta Betänkande underdånig Expedition från Riksens Ilöglofl. Ständer till Kongl. Majrfc afgått, hvaruti Riksens Högloft, Ständer underdånigst tillkännagifva angelägenheten deraf, att Consistotiefne erhålla tidig och officiel underrättelse om utgången af sådane under Kongl. Maj :ts pröfning dragne mål, sorn berott eller bero på deras Ämbetsåtgärd, samt anhållit, att vederbörande måtte anbefallas afgifva slike underrättelser, så är det utan tvifvel att det med Motionen åsyftade ändamålet inför Kongl. Maj:t är ådagalagdt; och då den önskan Riksens Höglofl. Ständer sålunda framstält icke kan utgöra ämne för en allmän Författning utan blott verka ett förständigande flör ve - I.afrVtskottets B.tänkandtn, J3*9 derbörande Ämbetsmän inom Kongl. Cancelliet, anser Utskottet någon förändrad form i uppställningen af Betänkandet nu ej böra ega rum, så mycket mindre, som sjelfva den underdåniga Skrifvelsen lärer inför HÖgv. PresteStåndet vara justerad och gödkänd, äfvensom af de öfrige 3:ne RiksStånden, hvilka dessutom bifallit Betänkandet, hvarom det ålegat Utskottet att Högv. Ståndet svar meddela. Stockholm den 29 September i8a3. Ankom den 19 Oct. i8a3. Riksens Högloft.
Med ens slå de ut dessa cypresser, ekar, akacier, popplar, valnötsoch kastanjeträd, deras yppiga kronor hvälfva sig öfver vägen och bilda alléer med trolsk dager. Allt är starkt, ymnigt, stort och vidt. Majsfält i brodd löpa från byns utkant uppåt höjden till kyrkogårdsmuren, där vildapeln vakar öfver en liten graf. Upprätt och oberoende ser den ut afsides från de andra igenvuxna kullarna med mosslupna kors. Högt, oansadt gräs täcker hela dödsgården, och i midten står en gammal kväkarkyrka — ett grått, fult stenhus med lutande pelare och som skiltvakter två platta grafstenar. Här hålla kringvandrande kolportörer stundom väckelsemöten, annars höres blott susningen från alla träd, kring hvilka slingrar sig giftig murgröna. Men det bästa är utsikten, som har hafvets vidd. Från den låga stenmuren te sig fält och vägar och skyhöga träd och villagårdar och byar som grofhuggna, skarpkantade föremål ur en leksaksask. Här sitter ofta Tora Göthe uppflugen och sörjer och tänker och gråter — men numera glömmer hon ofta tårarna för tankar. Mellan makarna har blifvit så tyst och varsamt och stilla. Den ohyggliga disharmonien har upplöst sig, skrällen af den sista afgörande åskknallen skakar ännu deras sinnen, det som passerat före barnets död är en dröm, de fatta icke hur de kunnat lefva mörka och hatfulla, när de ägde den ljufva varelsen, som var helt deras. Men de fingo sin läxa, och nu äro de nästan öfverdrifvet aktsamma, de känna sig vandra under ett Damoklessvärd, och att böja sina hufvud blir för dem en vana. Det faller sig nu heller icke svårt, allt går jämnt som på trissor, både kropp och själ kunna hvila. Arne, som förr behöfde skaffa sig extra göromål, sköter nu endast sin regelbundna befattning som bokhållare i en kortvaruaffär och kommer hem till middagen klockan 6, hvarefter han har god tid att läsa tidningar och sätta nya spjälor och gångjärn på det lilla huset, medan han makligt röker sin pipa och talar med lugn och reda utan beständigt nervretande afbrott.
M:ts Nådiga Propos., ang. ändring i 39, 40 m. fl. §§ i R:sF:n och 4, 6 m. fl. §§ i Riksdagsordrn, i afseende på sättet för Riksstyrelsens förande i vissa fall. Det förslag til! ändring i RiksAkten, som innefattades uti nu ifrågavartde Kongl. Propos., vore nemi. fullkomligt stridande emot de stadganden, som äro intagne i förenämnde grundlags §§. Detta gälde 1 och 3 §§ af förslaget. Hvad åter 2 § anginge, så vore förhållandet icke aldeles detsamma, emedan nu gällande RiksAkt redan innehölle ett stadgande i strid med Reg:sf:ns boksafliga innehåll, men dervid förekomme likväl, att då, för deri omförmäldta fall, enligt nuvartde grundlag StatsRådet skall föra Regeringen, berörde 2 § innehöll, att Regeringen skall föras af endast en del af StatsRådet, eller af 4 ledamöter deraf, och derjemte samma § förutsatte så väsentliga förändringar i grundlagen att ifrågavar:de Kongl. Propos. icke kunde antagas på annat sätt än under den förutsättning Hr Gr.- o. Landtm, nyss haft äran nämna. Sedan härefter R. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara fulländad, fiamstälde Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende på Const.- Den 18 Februari e. m. 497 Utsk:s förevar:de mern. blifvit yrkadt dela bifall till detsamma, dels afslag derå, med bifall till K. M:ts ifrågavar:de Nådiga Propos., och dels att Utsk:s Mern. på grund af gjorde anmärkningar måtte återremitteras. Efter sedermera framstälde Proposrr först till bifall å Utsk:s Mern., sedan till afslag derå samt, under den af Hr Gr. o. Landtm, omnämnda förutsättning, lemnadt bifall till K. M:ts ifrågavar:de Nåd.
Stum tryckte Albert sin maka till sitt bröst, och en stund af tystnad, ren, himmelsk och fullkomlig, som stjernornas på fästet, följde härpå. Men derefter började de unga, lycklige makarna att samtala, prata, skratta, jollra och skämta. Ack, de hade så litet fått detta! De tillhörde båda en af samhällets grädd-klasser, och det var icke på den fria, otvungna landsbygden som deras kärlek knoppats och uppspirat till sin nuvarande blomstring, utan inom hufvudstadens murar, hvilka mera bestå af tvång och etikett, reglor, vanor, bruk och seder, som alla ovedersägligen måste följas, än just egentligen af stenar och murbruk. De båda makarne hade väl känt hvarandra, nästan från de aldra första ungdoms-åren, men likväl aldrig, ända intill denna stund, fått fritt och obehindradt meddela sig med hvarandra, och de njöto äfven af sin lycka och sin frihet mera än tvenne skogens foglar, som varit instängda i bur, och nu sluppit ut, som nu fritt få flyga från träd till träd, sjelfva söka sin föda, qvittra och sjunga, mötas eller skiljas för att söka sällskap af andra foglar, hvilketdera de sjelfva behaga. Att denna sista foglarnes rättighet, var det som minst ingick i de unga makarnes idéer, kan man lätt gissa, och de njöto lika mycket af sin ensamhet som af sin frihet, samt öfverenskommo båda att de ej i detta ögonblick ville vara Konung och Drottning öfver ett helt rike, om dermed vore förknippadt uppvaktningen af ett helt gloende och lyssnande hof. »Vårt rike är kärlekens och tillgifvenhetens,» sade Albert, »och vårt uppvaktande hof äro små osynliga genier med pil och båge, som fladdra omkring oss, hviskande om dem som en gång skola blifva synliga.» Elina lade rodnande sin hand på Alberts mun, Albert kysste handen, derefter Elina, och åter föreföll en stjerne-tystnad som åter bröts af prat och skämt. Huru ljuft jollrade ej dessa lyckliga varelser bort dessa första dagar af den lycka som de trodde aldrig kunde förblekna! Alla yttre ställningar och förhållanden i lifvet hade legat så färdiga, så tillreds, så lagom för denna deras lycka.
Ifrån denna allmänna regel göres undantag för kommandooch ministeriela mål. I afseende ä dessa sednare, innehåller 11 g, att Konungen må låta bereda och handhafva dem „på det sätt, honom lämpligast synes; och tillhör det Ståts-Ministern för Utrikes Ärendena, att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närvaro af någon annan Stats-Rådets ledamot. Denna föreskrift om behandlingen af ministeriela mål, eller sådana, som röra rikets förhållande till främmande magter, frångår dock Regerings-Formen, när frågan gäller vissa för riket särdeles vigtiga ärenden. 13 g bjuder derföre, att Konungen, då han vill börja krig eller sluta fred, bör till ett utomordentligt Stats-Råd kalla Stats-Rådets samtlige ledamöter, för dem framställa de skäl och omständigheter, som dervid till öfvervägande förekomma, samt äska deröfver Stats-Rådens yttranden, hvilka de skola hvar för sig till protokollet afgifva; egande Konungen derefter magt att fatta och utföra det beslut, som han för riket nyttigast finner. Det förhållande, att Konungen, enligt 12 g, eger att i afhandlingar och förbund med främmande makter ingå, sedan Bih. till II. St. 3 Sami, 7 Haft. 1 2 Ronstitutions-Utskottets Memorial N:o 13. han deröfver hört endast Stats-Ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets ledamot, ansåg nästlidne riksdags Konstitutions-Utskott icke med Grundlagens anda förenligt eller med dess öfriga föreskrifter följdriktigt sammanhängande. Visserligen kunde det inträffa, att Konungen funne nyttigt ingå i afhandling med utländsk stat, om frågor af underordnad vigt; men å andra sidan kunde icke förnekas, att sä väl afhandlingar, som förbund med främmande magter ofta vore bestämmande för ett lands icke blott yttre, utan till någon del äfven för dess inre förhållanden under en längre följd af år, och blefve således stundom vida mer ingripande i dess öden, än till och med ett krig, för att icke nämna en mindre väsendtlig förändring uti en författning, för hvars vidtagande likväl erfordrades, att Stats-Rådets samtlige ledamöter, de dpr icke förfall ega, skola vara tillstädes.
Lilla Coiircy ' s oinvaxlaiide afventyr skola helt visst roa och intressera inbnga unga läsare p % 8-10 .år. Hans lifliga lynne förleder Ilonoiil till n~knga iipptig, Iivilka visserligen förorsaka, bhde Iionom och lians omgifiiing rätt mycken förtret, men lians goda iiatlir, lians inor; iliska niod ocli lians sanningskiirlek göra, att lian, vanligen lyckas viiina sina aizliörigas förl&amp;tel.se. Under den verkligt .sv&amp;rw pi: öfning so111 möter Iionoin, d i. lian ' faller från Iiölasset och a,llvarligt skadar sig, visar lim ett t, ' lnmod, som kan tjBna soin ett godt eseinpel fUr i11Hiigen liten läsare,. (15 lian dra.bbas af inotghigar. Maii kunde önska, att öfversiittaren iney frigjort sig f&amp;n det engelska iittryckssiittet, soin pH sina st511en viil ilnycket skymtar frain, iiien fi %iise.dt detta, kim bolieii genoiii sitt .för småfolk iiiide1~1i; " lllimk iniieli %l.l smnt för sin prisbillighet (1 kr.) rekoininenderas. Griis och ogriis, plockade ocli Iiopsani ' lade i barnens triidghrdstiippa i ~ f Tccnie Cissy (Cecilia Milow). En ny samling » gras och ogriis » men. tiiinbjiidas 1111 de srn !~. Beriittelserna äro iny cket v~line~iaiide,] .igen ' obetydliga - orn vi iindantagc?, dem, ' som ej passa för barn.
"Eller, om jemfdrelsen sker i ”förhållande till beiäknad to - Banco-\]t skottets Memorial Nia 34. & tal-kostnad, (effecterne in”begripne "Men, sådant oaktadt, hafva med förebärande totala kostnadssumma blifvit be”sörjde nödige befunne öfverskotts-arbeten, ”sorn ey i Förslaget voro upptagne, i värds ”uppgående till R:dr 3,219: 27. 2. "Hvaraf följer att besparingen mot kost”nadsförslagets summa (yffectvärden inberäknade) eljest hade blifvit, och alltså i ”verkligheten utgör R:dr 4>3/0: i5. ”Under förlidne Riksdag sattes i fråga, ”alt mot rent accord, på entreprenad till ”Professoren Gjörvell, upplåta verkställigheten , äfven med tillökning af 2000 ’
En kurs innefattar tolf skrifningar och är beräknad att medhinnas på ett hälft år. Priset för en sådan kurs är 15 kronor och faller den sig sålunda billigare än några lektioner. Den meddelade undervisningen bör kunna lemna resultat, omöjliga att uppnå, då lärjungen skall arbeta på egen hand utan all ledning. Förnyas kursen, får lärjungen, om hon så önskar, efter två kurser genomgå tentamen och erhåller betyg af sin lärare eller lärarinna. De ämnen, i hvilka Fredrika-Bremer-förbundet anordnat kurser äro: svenska språket och literaturen, främmande språk, historia, geografi, matematik, naturkunskap m. fl. Andra former af hjälp vid hemstudier äro studieplanerna, hvilka af kompetenta personer uppsättas i olika ämnen och för olika studier (härvid saknas dock all fortsatt ledning), samt bokråden, som utgöra förteckningar på lämpliga böcker i olika ämnen, men icke gifva detaljerade anvisningar för deras studium. Den hjälp, som Fredrika-Bremerförbundet på detta sätt sökt lemna för fortsatta studier, är enkel, men god och praktisk och, ehuru ännu föga känd, säkert behöflig och af mången efterlängtad. Idén kommer, som ofvan är sagdt, från Amerika, där det första sällskapet för hemstudier bildades 1872 under namn af » Soeiety to encourage studies at home ». Dess program lydde: » sällskapet vill vänja unga kvinnor vid att använda någon ringa del af dagen till systematisk och grundlig läsning », och resultatet af dess verksamhet är lysande. Under arbetsåret 1 8 8 3 — 8 4 hade 672 lärjungar begagnat sig af de genom sällskapet anordnade kurserna, ett par tusen korresponderande ledamöter ingått i föreningen, ett betydande bibliotek upprättats, samt fotografier till undervisningen i konsthistoria och naturaliesamlingar ställts till lärjungarnes förfogande. Flere liknande föreningar hafva sedermera bildats i Förenta staterna. D e amerikanska kvinnornas arbetslust och förmåga att uppfatta sakens praktiska syfte samt lärarinnornas offervillighet och pliktkänsla hafva möjliggjort en dylik utveckling. I Storbritannien har man bl. a. sedan 1878 låtit unga flickor skriftligen följa den högre undervisningen vid det bekanta läroverket St. George ' s Hall i Edinburgh, hvarefter de aflagt ett mot vår studentexamen svarande kunskapsprof. I Frankrike finnas redan hemstudieinstitut, och äfven i Tyskland saknas icke försök i samma riktning.
Det vore bra, om ni snart toge bort dem, ty jag längtar verkligen efter en nypa frisk luft. » Dessa ord voro de sista man hörde honom yttra, ty omedelbart därefter inträffade ett nytt ras, denna gång närmare öppningen. Därför hördes också braket vida omkring och kom skämtet att d ö på alla läppar och färgen att fly från kinderna. » Blef någon skadad? Var någon därnere? » frågades, och snart spred sig en förfärande hviskning: » Jägmästaren krossad. » Vid själfva olycksstället gingo sinnesrörelsens vågor högt. I första ögonblicket hade både Ström och Axel velat störta in i gången, men kvarhöllos med våld af de öfrige, hvilka insågo det lifsfarliga i hvarje dylikt försök. Brukspatronen öfvertog nu på allvar ledningen af räddningsarbetet, hvilket förut nästan tycktes hafva bedrifvits som ett opåräknadt tillskott i dagens nöjen, under det man väntade på att få börja dansen. Angbåtsbefälhafvaren tillsades att, så fort han kunde, resa till en i närheten liggande utgård och därifrån hämta arbetare med spett och andra tjänliga verktyg. Under tiden nedrefs taket på tältet, o c h de ganska tjocka sidostolparne upprycktes för att tjäna till stöd vid väggarne, då man kom längre in. Arbetet med öppningens utvidgande fortsattes med ifver, och det var nu ingen af de unge männen, som vågade undandraga sig att lägga hand vid verket. Men ännu hade ej alla återvändt från sina ströftåg i skogen. Bland dem, som fattades, voro flickorna Collén. De bade genast efter middagen i sällskap med en del annan ungdom företagit en promenad tvärt öfver näset ned till sjön och visste följaktligen ej af någon olycka. Då de därför nu åter - trädde ut på slätten, hvilken de lämnat vimlande af glada människor, blefvo de högst öfverraskade att blott se några grupper damer, stående här och där, tysta och nästan orörliga samt med ögonen riktade på den skara af herrar, hvilka dels arbetade med tältets förstörande, dels befunno sig i en orolig rörelse vid ruinens fot. o » Hvad i all världen står här på? » utropade doktor Fors, som befann sig bland de nykomna.
Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. Det torde väl äfven hafva tillhört Commifterade, att afgifva Förslag till Reglering af Löner och Pensioner för de Ämbetsoch Tjenstemän, hvilka vid den nya Organisationen skola bibehållas eller tillsättas; men de hafva ansett detta lämpeligast. kunna ske, sedan Eders Kongl. Majit i Nåder behagat fastställa den indelning af Ämbetsverk och Ärender, som skall införas, samt den personal, som dervid skall antagas. Det underdåniga utlåtande, som Committerade nu aflemnat, har af förr anförde orsaker icke kunnat blifva mera fullständigt; hvarföre Committerade till slut i underdånighet vilja anmärka, att, om vid fördelningen af Arenderne emellan Verken, någon detaille-befattning skulle vara utelemnad, sådant likväl icke kan föranleda tilt rubbning af hufvudfördelningen , eller af planens utförande i hela sin vidd, emedan alla sådane befattningar efter ämnets beskaffenhet, utan svårighet kunna hänföras till den afdelning, dit de rätteligen höra. I öfrigt emotse Committerade många inkast och anmärkningar vid deras Förslag, emedan ämnet är af den vidsträckta omfattning, att delade tankar deri svårligen kunna undvikas. Men hurudant Resultatet ock må blifva, ega dock Committerade den förhoppning , att Eders Kongl. Majit, vid granskning af Förslaget, i Nåder skall finna, att Committerade, utan andra betänkligheter, än dem Constitutionen och de mest vigtig* , samt af ålder stadgade inrättningar i Samhället påkallat, sökt G6o Betänkande om Rikets Styrelse-Verk'. föreslå en sådan Organisation af Rikets Styrelse* verk, att administrationen må blifva hvad den bör vara: enkel, kraftfull och i alla sina särskilda delar sammanhängande. Särskildta yttranden af de Committéens Ledamöter, som varit ifrån pluraliteten skiljaktige, öfverlemnas i underdånighet. Committerade framhärda med djupaste undersåtliga vördnad, nit och trohet Stormäkligste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts Underdånigste och tropliktigsto tjenare och undersåtare J.
till karaktär och förmåga voro mycket bättre än de, hvilka smädade dem, såsom det hetté i jemlikhetens intresse och namn. Något liknande tyckte sig Fryxell se äfven i historien. På en tid, då Geijer med stort eftertryck lärde, att » Sveriges historia var dess konungars » — ett påstående, • hvilket förståndigt, uppfattadt och begränsadt, nog eger sin riktighet, men som af eftersägarnes idislande skara blifvit omtuggadt till ett alldeles saftoch kraftlöst:, — på en tid då Geijer till de liberales förtjusning sände ut i offentligheten sina bekanta Tre föreläsningar, hvilkas djerfva vetenskapliga påståenden skulle blifva ett afgörande inlägg i den strid, som då utkämpades om representationsförändringen, vågade Fryxell emot sin förre älskade lärare framställa sin afvikande öfvertygelse. Såsom resultat af sina forskningar framstälde han hurusom aristokraterna såda som ErikSparre, Axel Oxenstjerna, Arvid Horn, tn. fl., fastän smädade såsom småkonungar, förtryckare, i sjelfva verket ofta hade mera samvetsgrant arbetat i folkets intresse än her-skarne, åt hvilka den stora hopen vanligen är färdig att utan tvekan, utan farhåga skänka sitt förtroende; han påstod, att detta historiens förfalskande blifvit under några tidsrymder helt systematiskt utöfvadt, dem som då rådde till nöjes, o. s. v. Genom broschyrer och uti sina Berättelser sökte han aflägsna villfarelserna, väl vetande, att han på samma gång komme att stöta för hufvudet sega fördomar och framför allt svenskarnes djupt rotade konungskhet. Då frågan var af rent vetenskaplig art, hindrade dessa åsigter honom naturligtvis icke att äfven framgent förblifva vid sin förra öfvertygelse att adeln och prästeståndets ställning vid riksdagen borde fa vika för en mera demokratisk representation o. s. v. För den skull kunde han icke heller påräkna de konservatives fullständiga gillande Så föddes de specielt mot Geijer skrifna flygskrifterna » Om aristokratfördömandet i svenska historien », hvilka genast blefvo mycket ryktbara.