Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förenämnda ingripande kan dock, oaktadt ali ”tillsyn och ledning”, efter min tanka medföra ganska betänkliga och störande ojemnheter och afbrott i undervisningens gång, som bör vara fast och säker; hvarföre jag äfven med all aktning för en prisvärd åstundan lill åstadkommande af någon gagnelig påföljd, tror motionärens förslag kunna åstadkomma lika många vådor, som fördelar, och de förra vida större, än de sednare. Hr Adelborg har för öfrigt antagit att den, som egnar sig åt lärarekallet, hör hafva naturlig genialitet och kraft i den af honom meddelande undervisningen, eller ock bör han hafva genomgått ett lärareseminarium. Men kunna verkligen dessa alternaliver suppleera hvarandra? Ar det sannolikt att genomgåendet af ett seminarium kan bibringa honom det ena eller det andra, derest de ej i anlagen äro honom tillhörige? Saknar han anlagen af dessa egenskaper, är det min öfvertygelse, att de, med eller utan seminari! bevistande, komma att ständigt felas honom. Är det så, att de äro nödvändiga för lärarekallet, så vore den personen otjenlig såsom undervisare, och bör således till lärare aldrig användas. Seminariet förlänar dem ju icke. Med mera skäl kan sägas, att seminariet gåfve öfning åt alla lärare-egenskaper, deri inbegripne dem af snille och eld. Man kan dock förmoda att dessa lysande gåfvor, om än ej af naturen förlänade i någon uphöjdare grad, hvilket är alltför sällsynt för att kunna hos alla lärare påräknas, böra, allenast de till någon del förefinnas, kunna blifva gagneliga genom den känsla af eget ansvar, som tillhörer en antagen lärare, och som svårligen kan förmodas i erforderlig grad förefinnas hos de kommande och gående yng - 44U Den 26 Juli. lingar, hvilka blott för egen öfning debutera i en eller annan gästroll på olika skådeplatser. Man misslyckas t. ex. i en kurs; man försöker en annan.
För hvad de af densamma förlorat, i förhållande till sina underlydande Consistoriales, äro de benägna att taga sin skada igen, i förhållande till Depart:ts-Chefen, De äro, på sina Biskopsstolar, orubbliga, samt veta sig kunna, i egenskap af sjelfskrifna Riksdagsmän, inträda i Preste-St., och möjligen i Const.Utsk., der föranleda åtal, eller RiksSt:ns offentliga ogillande, af en besvärlig men lätt nog aflägsnelig Depart:ts Chef, utan att han på dem har samma inflytande, som på godtyckligt afsättliga Landshöfd:r. Det kan icke vara annorlunda, i anseende till den sjelfständighet, som Biskoparnes prestembete medförer. Men detta förhållande visar ock behofvet af mera, icke af mindre, upsigt, genom Collegier, öfver dem, än öfver Landshöfdme. Biskoparnes poli5 H. 14 210 Den 11 Mars e. m. tiska vigt är, genom deras sjelfskrifvenhet alt vara Riksdagsmän, så stor, att deras skicklighet dertill, mera än till Prestembetet, torde nog mycket komma i betragtande, serdeles hvad ErkeBiskopen beträffar, hvilken är sitt Stånds gifne Taleman, och ledare vid Riksdagarne. Sedan det s. k. Parlamentariska styrelsesättet fått insteg äfven hos oss, hafva Departrts-Cheferna blifvit så ofta omhytta, att ingen af dem kunnat på ärenderna utöfva det inflytande, som endast en långvarigare förvaltning kan medföra. När jag emottog embetet, hade, sedan 1809, blott 2:ne företrädare innehaft det, den ene i 13, den andre i 9 år. Jag förvaltade det i något öfver 7. Under de 16 år, som sedermera förflutit, har jag haft 7 efterträdare, af hvilka hvardera alltså i medeltal förestått sysslan i 2 och £ år. Hvad stadgan i embetsföring och ärendernas fortgång skolat på dessa täta ombyten lida, är lätt att inse.
Hon kan ha haft alldeles samma yttre lifsgärning som en man, men hon inlade däri något annat. Det ar också saniit, att detta nggot oftast star i saniinanhang med hennes känsla. Det kommer att visa sig, att livarhelst kvinnan inträder p % ett verksamhetsfält, dit oniisskännelig begåfning kallat henne, förstår hon p % det mest öfverraskande satt att afvinna arbetet en kansloeller stämningssida. Som detta kanske är möjligt på flera omrbden an man nu vet, kan man-icke SH bestamdt afskilja vissa arbetsfält sbsoin uteslutande lämpliga för kvinnor. Så t. ex. anser jag mycket sannolikt, att vetenskapsidkerskan kominer nier an sina manliga kamrater att strafva för att sprida vetenskapens resultat bland folket, ty det har hittills visat sig som en genomgående kvinlig egenskap att strafva efter det direkt användbara och tillämpliga, att vilja se resultat. Detta ar en förtjii.ztst, som hänger ihop ined felet att icke kunna strafva, för ett aflagset mål. Liksom tvenne växter planterade bredvid livarandra hemta sin iiäring från samnia luftlager och samma jordmån, nien den ena omsiitter den till röda blommor, den andra till bl %, så kan genom inflytandet af sanima lifsgarning danas i ena sidan en manlig, % den andra en kvinlig personlighet. *: i: 4 Det obestämda ocli vanskliga i hela fragan on1 det krinliga arbetet visar sig aldrig så bjärt, som för föräldrar och uppfostrare när de måste gifva råd &amp; t den unga flickan och lijiilpa henne att bestämma riktningen för sitt lif. Har hon icke nligra anlag för ett bestänidt yttre arbete, men däremot håg för husliga sysselsattningar och förmåga att skapa trefnad omkring sig, s % är det ju godt om hon får stanna i hemmet, med det villkor likväl, att hon dar f %r e t t, arbete, som ar sjtllfsttindigt och förenadt nzed ansvar; det ar icke nog med a t t modern låter henne taga fram socker och småbröd!
Ändamålsenligheten i den nordiska framställningen är ögonskenlig. Störst är likheten mellan denna och en myt från Kokinkina, enligt hvilken verlden skapades af jätten Bamios kropp: himmelen af hjernan, sol och måne af ögonen, jorden af köttet, klippor och berg af benen, växter af håret (Petersen, sid. 56). Himlakropparne. Tidens indelning. Vinden. Regnbågen. Himlakropparne uppstodo af de gnistor, som kastades ut från Muspell och foro lösa omkring. Burs söner anvisade dem plats, satte dem på himmelen att upplysa verlden samt ordnade deras gång. Derigenom ordnades natt och dag och årsräkning. Mundilföre (fn. Mundilfoeri) hette en man, hvilken hade en son och en dotter, som voro så fagra, att han kallade sonen Måne (fn. Máni) och dottern Sol (fn. Sól). Gudarne, som vredgades öfver detta öfvermod, togo de båda syskonen och satte dem upp på himmelen. De läto Sol köra de hästar, som draga solens vagn, hvilken gudarne skapat af Muspells eldgnistor. Dessa hästar heta Årvak (fn. Árvakr) och Allsvinn (fn. Alsvinnr l. Alsviðr). Under deras bogar satte gudarne blåsbälgar för att svalka dem, och mellan solen sjelf och jorden satte de en sköld Svalin (fn. Svalinn), enär hennes glans annars skulle sveda allt. Måne styr månens gång och råder för ny och nedan, som de välgörande makterna skapade till årsräkning åt människorna. Solens och månens snabba lopp förorsakas af förföljande ulfvar (jättar i ulfhamn): Skall (fn. Sköll), som vill gripa solen, och Hate (fn. Hati), som vill taga månen. Dessa ulfvar äro födda utanför Midgård och af dem är den senare, som också kallas Månagarm (fn. Mánagarmr) och lefver af människors lik, den värste. Mundilfoeri härledes vanligen af möndull, axel, och foera, föra, bringa, flytta; namnet betyder i så fall »den, som vrider himmelen kring hans axel».
Ståndet vid medståndens beslut i (råga om lista, 7:de, ll:te ocb 26:te punkterne samt 30:de punkten, momenten Litt. a i b, C, 6, f, Ii ocb i bero. Utskottets yttrande i afseende å 10:de, 17:dc, 22:dra ocb 29:de punkterne samt 30;de punkten Litt. k jemte öfrige ej återremitterade punkter af betänkandet N:o 73, fami Ståndet icke erfordra någon åtgärd; bvarcmol, beträffande 9:de punkten, Ståndet alslog livad Utskottet deiuti tillstyrkt, ocb angående 12:te punktens sednare moment samt 24:de punkten, vidblef Ståndet sitt förut fattade beslut. S. D. !ande utlåtande N:o 150, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 74, angående regleringen af utgifterna under riks-stalens 5:te hufvudlitel, föredrogs lin ånyo, dervid Ståndet, som lät bero vid medståndens beslut i fråga om inledningen samt i/j:de punkten Mein. Litt. a och d biföll livad Utskottet yttrat vid 10:de punkten, samt förklarade yttranderiie i afseende å ll:te punkten, jemte öfrige icke återremitterade punkter af utlåtandet N:o 74, ej erfordra någon åtgärd. S. D. Föredrogs åter Stats-utskottets 2:ne gånger bordlagda utlåtande N:o i5i, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 90, angående utgifterna under riks-statens sjette hufvudtiteln usta'punktens esta moment blef af Ståndet bifallet. usta punkten a.draj moment, angående ifrågasatt indragning af Bergs-kollegium. 350 Prot. -utdrag den iO Maj -1848. Härvid beslöt
Mep omedelbart härefter säger Hr Printzensköld, och jag ber honom derom erinra sig, att »i andra konstitutionella stater, hvarifrån vi Den 1J December f. m. nu vilja importera denna sed, sammanträder Riksförsamlingen hvarje år, och der är det nödvändigt», säger den värde talaren, »emedan eljest vore det konstitutionella statsskicket ingen verklighet.» Men jag ber Hr Printzensköld besinna, att ett konstitut.ionelt statsskick i ett land väl icke kan vara så himmelsvidi skildt från samma statsskick i ett annat, att hvad söm är nödvändigt i det ena landet skulle vara en olycka i det andra. Hr Printzensköld säger också: »hvarföre skulle icke Utsk:n kunna arbeta på eftermidd:ne, för att derigenom kunna medhinna sina arbeten.» Visserligen är det nu längesedan jag satt i något Utsk.; men då jag gjorde det, arbetade vi ganska ofta på e. m.; bestämdt erinrar jag mig att så skedde vid Riksdagarne 1844, 1848 och 1852. Är det väl ett argument att andraga, det man borde införa ett arbetssätt, som redan finnes? Jag hoppas, att R. o. Ad. finner haltlösheten af Hr Printzenskölds skäl och dervid icke fäster något afs:de. Hr Printzensköld: Jag anhåller hos R. o. Ad. om ur säkt, derföre att jag ännu vågar taga några ögonblick i anspråk af dess tid; men frågan är alltför vigtig och eftertänklig, för att icke hvar och en må önska att den undergår den omsorgsfullaste pröfning. Gr. af Ugglas har slutat sitt tal med det förklarande, att han till vederläggning uptagit alla mina skäl, och han har fästat upmärksamheten på den svårighet, som under somrarne eger rum, att inom R. o. Ad. finna ledamöter till Utslcn.
Till fördel för jernvägens sträckning från Sala norrut, åberopar Utskottet, att den följer enahanda riktning, som den nuvarande varuforslingen; för utgreningen vesterut skulle det motsatta förhållandet vara en förtjenst. Att för särskilda orter någon fördel af denna riktning skulle vinnas, vill jag visst icke bestrida, ty hvar man än må lägga en jernväg, måste ett sådant mäktigt kommunikations-medel medföra någon nytta; huruvida den åter vore fördelaktig för denna högst vigtiga landsort i dess helhet, det synes mig mer än tvifvelaktigt. Hittills hafva bergslagernas produkter på närmaste håll forslats till Mälaren, för att sedan derifrån transporteras sjövägen, och från städerna vid Mälaren och kringliggande fruktbara slättland hafva bergslagerna hemtat sitt behof af spanmål och andra lifsförnödenheter. Sådan jernvägen nu blifvit af Utskottet tillstyrkt, skulle den ända från Örebro till Upsala endast vid Strömsholms kanal öppna en utväg till Mälaren, sedan Utskottet förkastat den äfven af Kongl. Majit såsom för tunga varors upptagande nödvändig ansedda jernvägen från Sila till Westerås. Då der hittills varit den lifligaste gemenskap mellan bergslagerna och slättbygden, synes den nu förordade jernvägen vara egnad att afskära denna gemenskap och således göra våld på naturen, och det förefaller mig, som om en fullständig utredning af industriens och rörelsens sannskyldiga beskaffenhet och behof i dessa orter vore här framförallt af behofvet påkallad, innan man företoge sig att godkänna en jernvägs-riktning, som så strider emot de hittills gängse föreställningarne, och som dessutom, till följd af lokalens beskaffenhet, blefve en af de dyraste i landet. Väl säger Utskottet, att i fråga om utförbarhelen af de vester och norrut från Sala föreslagna jernvägs-riktningarne »några lokala hinder eller olägenheter icke förekomma»; men detta har jag icke kunnat förena med den rapport om en på frusen mark verkställd okulär undersökning om terrängen mellan Sala och Frövi, som af en af Herr Ofverste Ericsons ingeniörer blifvit verkställd. Ur denna rapport — den enda handling rörande denna vägs topografi, som kommit till Utskottets kännedom — torde jag få anföra följande utdrag:
Ett till Medkammaren ånyo såndt beslut må denne antaga eller af sid,. men icke ändra. 1 dessa mål vare, hvad båda Kamrarne, hvar för sig, antagit, Riksförsamlingens beslut. Ilvad icke så antages, förf alle. Sedan båda hamrarne, hvar för sig, i sådant mål en gång beslulit och dervid stadnat i olika beslut, men innan 28 Hor till Constitutions-Utskoltcts MemorialJY.-o 85. §■ Wy $•© någon af Hamrarne frågan andra gången af gjort, äge den Kammare, sorn sådant åstundar, rätt att äska sammanträde mellan båda Hamrarne, för att om målet öfverlägga, men icke besluta. Ej må sådant sammanträde vägras. 'Fidén dertill bestämmes af den Kammare, som kallad blifvit, och dess Talman före i sammanträdet ordet. 2:o Angår ett fråji den Kammare, som första rösten äger, till Medkammaren sändt beslut mål, som icke i denna ,§‘ redan är nämndt, men vid samma Riksdag af Utskott blifvit boredt, äge ock Medkammaren rätt att antaga beslutet eller med ändring eller af slag det återsända; men, om det blifvit åter sändt, skall den Kammare, som första rösten äger, sä framt den icke i Medka minar ens beslut instämmer, äska sammanträde mellan båda Hamrarne, för att om frågan samfäldt öfverlägga och besluta. Om tid till sådant sammanträde och rätt att deruti föra ordet gälle hvad ofvan sagdt är rörande Kamrarnes sammanträde till öfverläggning. Hvad i sådana mål af båda Hamrarne, hvarför sig eller samfäldt, antages, vare Riksförsamlingens beslut. Hvad ej så antages, förf alle. — Hamrarne ställe sig, hvar för sig och samfäldt, i öfverläggningar och beslut om ett af Konungen framställt förslag till Grundlagsändring, till efterrättelse hvad 101 stadgar. 3:o Huru hvil ande beslut örn Grundlagsändring skall behandlas, derom stadgas ock i 101 ,§‘. § 72. Inga förslag, med undantag af dem, som röra Ordningsmål, få antagas förr, än de af Utskott blifvit beredda.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning bifölls Statsoch BevillningsUtskotteus den 3 sistlidne Oclober under N:o 85 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde Be 49 10 Den ii November e. m. tänkande, angående väckt motion om befrielse från Bevillning efter 2:dra Artikeln för dem af Skaraborgs och Elfsborgs Läns Allmoge, som icke äro kände för verklig förmögenhet. Föredrogs ånyo Statsoch Bevillningsutskottens den 17 sistlidne October under N:o 87 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Kurhusafgiftens fortfarande, som atskillige dervid afgifne yttranden, samt i ämnet väckte motioner. Herrarne Uggla, Göran Gustaf, och Crusenstolpe, Magnus Jacob, anhöllo, att detta Betänkande måtte ytterligare hvila på bordet. Och skulle i anledning häraf berörde Betänkande, jemlikt 49 §• Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bord vt. Föredrogs ånyo BankoUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, med anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:is 48, 49» bo, 5i, 52 och 53 förut meddeldte Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess särskilda utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit föreslagne. Den ii November e. m. »47 Friherre Wrangel„ Henning y begärde, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet. Hans Excellence Herr Grefve Mörner> Adolf Göranj och Herr Tham j Wolrath j förenade sig med Friherre Wrangel.
Jag förstår icke rätt, hvartill det skulle tjena att göra en sådan förklaring som en ledamot önskat, och som innebure, att lagens stadgande, ehuru det qvarstode, icke skulle vidare tillämpas. Det är då mycket bättre och riktigare att, som Lag-Utsk:t föreslagit, taga bort hela lagstadgandet. För att icke onödigtvis upptaga tiden, anhåller jag blott om bifall till Betänkt. Gr. af Ugglas, Ludvig: En talare har nyss sagt, att det nu gällande stadgandet icke öfverensstämmer med närvule tids anda och uppfattning, och han har deri ovilkorligen rätt. Den H. Nattvardens begående är en handling, som icke bör åläggas som en borgerlig pligt, utan hvartill man bör finna sig kallad af sin känsla, och det är af största vigt, att man icke utan en värdig beredelse går dertill. Det kan derföre också rätt ofta inträffa, att personer underlåta att begå denna heliga handling, ingalunda till följd af vanvördnad eller ringaktning, utan af ett motsatt motif, nemi. af samvetsskrupler. Då lagen f. n. med banneller aflvsning från umgänge med andra, än de närmaste, belägger en sådan försummelse, synes mig att man snarare borde förfara trärtom, och, i stället för att stöta bort ett kanske nog ömtåligt samvete, söka leda det in på den rätta stråten. Då jag i fråga om en sådan handling, som den ifrågav:de, älskar fullständig frihet, kan jag icke annat än på det varmaste anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å Utsk:ts uti förev:de Betänk, gjorda hemställan, hvilken innefattade tvenne punkter, särskilda yrkanden blifvit framställda, i det att dels bifall till och dels återremiss af den första punkten yrkats, men endast bifall till den andra punkten blifvit begärd; med anledning hvaraf de båda punkterna komme att göras till föremål för särskilda proposir. Härefter framställde Hr Gr. o.
Emot räkenskaperna för indelta Arméens nya mötesfond hafva Revisorerne erinrat, att särskild räkning bordt upprättas öfver ett uti 1846 års hufvudredogorelse affördt belopp, 4,187 Rdr 29 sk. 3 rst., som, med anledning af Eders Kongl, Maj:ts, genom general-ordres den 8 November 1845, meddelade nådiga beslut, blifvit af Lifregementets Dragon-corps’s från nämnde fond utgående anslag till Regementets befälsoch sqvadronsmöten användt till Corpsens rekrytoch remontmöte samt uti hufvudbo.ken öfver anslaget till exercis-sqvadronernas öfningar redovisadt. — 212 - Med hänsigt till Rikets Ständers, rörande Instruktions-bataljonerna, yttrade och genom Kongl, brefvet den 6 Mars 1844 bifallna begäran, att kostnader, som af olika medel eller fonder bestridas för ett och samma ändamål må sammandragas på ett ställe, anser Kollegium, att en sådan särskild räkning öfver omförmälda 4,187 Rdr 29 sk. 3 rst., som Revisorerne nu ifrågaställa hvarken bordt eller kunnat upprättas, helst dessa medel anvisats, icke såsom Revisorerne synas förutsätta, till särskild, af Lifregementets Dragon-corpss exercis-sqvadrons möte år 1846 oberoende, öfning för Corpsens gamla stam, utan lill en af Kongl. Majit, i anseende till inställandet af Corpsens regementsmöte samma år, nödig ansedd utsträckning af nämnde öfningar för en ökad styrka beridna dragoner. Hvad Rikets Ständers Revisorer för öfrigt yttrat och anmält, i afseende så väl Eå ofvan anförda räkenskaper, som räkenskaperna öfver exercis-sqvadronsoch Norrottens hästjägare-sqvadrons-fonderna samt anslaget till garnisons-förstärkningen å Carlstens fästning, föranleder ej till något utlåtande å Kollegii sida.
Stoltheten hade hos henne segrat öfver moderskärleken. Det dröjde en stund innan grefven åter började sin lektion. Men han var nu mer icke samme nitiske lärare, som han varit före grefvinnans besök. Gång på gång rusade han upp och gick häftigt några hvarf på golfvet. Plötsligt skyndade han till dörren och ropade utåt, så att det gaf eko i korridoren: — Bertil, hvar djefvulen håller du hus, du halte lymmel? Några minuter senare stod Bertil, ödmjukt bugande på tröskeln. Han fann sin herre i största raseri. Under de värsta svordomar slog han med piskan efter sina stackars lärjungar, hvilka tjutande af smärta kröpo utefter väggarne. Plötsligt stannade han, och stirrade förvånad på Bertil. — Du har något att säga mig? — frågade han. — Ers nåd ropade mig, sa' Mats Skrifvare. — Ja det var sant! Han gick honom på ett steg nära och såg honom skarpt i ögonen. — Hon säger, att Elsa Larsdotter är hennes dotter? Bertil vardt blek i ansigtet. Han hade svårt att dölja sin öfverraskning. — Guds död om du tiger karl! — skrek grefven och stampade i golfvet, så att de länga sporrarne klirrade. — Du ser att jag svettas blod och vatten, och ändock svarar du mig ingenting. — Ers nåd vet bäst, om Ers nåde haft skäl att misstro mig, — svarade Bertil undvikande. — Misstro dig? För böfveln! Icke hit tills, men, — han närmade sig och lade sin hand förtroligt på hofmästarens axel. — Är du fullt säker på, att hon drunknade? Kan du svärja derpå Kan du det vid din egen salighet... Vid Guds blod och lungor? — Som en sten plumsade hon ned ur båten, Ers nåde... Det vill jag svärja på vid allt hvad heligt är ... Har hon sedan kommit upp, är det, Gud hjelpe mig, med trolleri... Men det var så sant, Ers nåd, — återtog han, då grefvens ansigte ljusnade vid denna försäkran, — magister Olaus var här i går med hennes födelsemärke, kan hända tog hennes nåd det för godt.
Förord ningen den 20 November 1845, angående handel af liisören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva (N:o 101 i Bihanget): 1. 180, B. 180. — d:o angående antagande af ett stadgande om parters förpligtande att vid sina besvärs-skrifter och inlagor hos Rikets Hof-Rätter och Kongl. Maj:t foga de öf verklagade Utslagen, m. fl. handlingar (N:o 193 i Bihanget): 1. 241, B. 241. — d:o angående förändring i sättet för utfärdande af Hof Rätts Utslag i underställnings-mål (N:o 194 i Bihanget): I. 241, R. 242. — Hr von Axelson, J. F., angående förhöjning af det utaf Kongl. d:o angående pension åt framlidne Majoren Pontus La gerbergs enka. Björnstjerna, C. M., angående under-oflicerares och man skaps befordrande till de i Kongl. Förordningen den 29 Oktober 1752 uppräknade eller andra dermed jern förliga tjenster (N:o 96 i Bihanget): I. 179, It. 179, B. 393, 460, Å. 463; U. II. 198, 207, 225, A. 225. — d:o angående en gemensam öfverstyrelse för rikets samt liga läroverk, m. rri. — Hr Bogeman, C. A., angående inrättande af ett Ofver-Con sistoriurn (N:o 261 i Bihanget): I. 255, R. 255; B. II. 322, 373, 424, A. 424." — Hr Bohnstedt, T. L , om statsanslag till inrättande af un dervisnings-anstalter för qvinlig ungdom, m. m. Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Frih. Bonde, K., angående förökning af anslaget till Kongl.
Emanuelsson vid denna riksdag föreslagen motion, rörande förklaring öfver 2 § 11 kap. Kyrkolagen. d) Om tvångsdop: En förklaring, att de två i enskilda mål utfärdade Kongl. Bref, som den 7 Juni 1733 till Konsistorium i Stockholm och den 24 Januari 1740 till Konsistorium (Ecclesiasticum?) i Upsala aflåtits, angående, det förra N. G:s och det sednare Hofjunkaren J. G:s barns döpande, och hvilka Kongl. Bref vanligen åberopas till förment stöd för på lag icke grundade, och äfven för flera kristligt sinnade prestmän inom svenska kyrkan afskyvärda, tvångsåtgärder, för att få barn döpta, —- måtte förklaras icke vara gällande lagar, och Motioner i Borgare-Ståndet 1862. «yW 24!. 457 och således ej få af tjenstemän eller myndigheter vidare åberopas till stöd för sådana åtgärder, helst dessa äfven kränka den rätt Gud gifvit föräldrarna Öfver sina späda barn. e) Om borgerligt äktenskap. Någon författning, som förekommer de olägenheter, hvilka nu i afseende pä åtskilliga separatisters giftermål ofta yppas. Stockholm den 30 November 1862, L V. Henschen. Af Herr Henschen i Angående dels Härads-rälternas organiserande enligt vissa Lagberedningens förslag, dels förberedelser till ändringar i Domstolarnes organisation och verksamhet. Den, som gjort sig något bekant med den mängd skrifter, som i detta ämne både i äldre och sednare tider utgifvits, erinrar sig, hurusom, t. ex. under åren 1754, 55, 56, 58, 59 och 1762, frågan om rättegångars förkortande, och, i sammanhang dermed, till en del äfven frågan om domstolarnes organisation och verksamhet behandlades med stort allvar, och icke ringa sakkännedom äfven angående utländska förhållanden. Måhända kan deraf inhemta® något äfven för närvarande tid dugligt.