Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att ett antal biljetter till inträde dels uti Storkyrkan, dels uti Rikssalen, för bevistande af morgondagens högtidligheter blifvit till Hr Landtm, öfverlemnade, samt anmodade dem af R. o. Ad:s ledamöter, hvilka önskade erhålla sådana biljetter, att derom anmäla sig hos Ridd.Fiscalen. Frih, Tersmeden, Wilhelm: Som Hr Baron och Landtm, i går gick en här yttrad önskan till mötes, och lät uppläsa det tal, som Hr Landtm, i dag, såsom ordför. Den Januari. för R. o. Ad:s und. Helsnings-deputation tilI H. M. Konungen, ämnar att hälla; så äger jag den förhoppningen, att den önskan jag ämnar framställa äfven skall bifallas, nemi. att Hr Baron o. Landtm, ville för R. o. Ad. låta uppläsa det tal, Hr Landtm, ämnar i morgon hålla till Konungen på Rikssalen. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att lian, i anlcdn. af Frih. Tersmedens hemställan, i morgon vid då blifvande plenum, innan R. o. Ad. afgår för alt inställa sig i kyrkan, skulle låta uppläsa det tal, som vore ämnadt att hållas på Rikssalen, och att han nu genast skulle låta det ske, om det vore uppsatt. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att det varit öfligt, att vid afgående stora Deputationer till Konungen, de öfrige Stånden uppkommit på Riddarhus-salen och der samlats; i ani. hvaraf Landtm, anmodade R. o. Ad. att på vanligt sätt lenina den ena sidan af salen tom, på det att der måtte vara plats, då de öfrige Stånden ankomma. Sedan de 2:ne härolder, som borde gå framför R. o. Ad., samt de öfrige RiksSttns Deputationer ankommit, afgick den Stora Deputationen klockan nära 2 e. m. från Riddarhuset till K.
Råg af sistlidit års skörd, till skäligen modererade priser, och således derigenom ej kan komma, af t vidkännas en så väsentelig förlust hädanefter, som hittills, å undsättningen till Stockholms Stad; föreslå Utskotten vördsammast, att denna undsättning må fortfara och med Maji Månads ingång ökas till 2000 Tunnor Råg i Månaden eller det parti, hvarmed Bagarne blifvit försträckte efter hittills bestämdt pris a 8 R:dr Banco Tunnan oriad, eller y Riksdaler Banco Tunnan liad Råg, dock att dessa ut' lefvereringar från Magazins-Inrättningens härvarande förråd aldeles upphöra med nästinstundande Augusti Månads utgång, då säd af in' nevarande års blifvande skörd är att förvänta. Skulle Riksens Höglofl. Ständer finna för ^odt bifalla hvad Utskotten nu yttrat och föreslagit, torde, såsom svar å den Nådiga Propositionen, Riksens Höglofl. Ständer böra sådant hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla. Dock varder detta allt, jemte någre Leda?- meters afgifne serskildta yttranden i änlnet, 1094. Statsoch Besvclrs-Utsftottens Betänkanden'. Riksens Högloft. Siänders närmare ompröfvande vördsamligen understäldt. Stockholm den sfi April 1818* På Stats - Utskottets vägnar Ä Högloft. Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar Carl De Geer. På Vällofl. Rorgare> Ståndets Ledamöters vägnar II N. Schwan. Ä Högvördige PresteStåndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Hedervärda BondeStåndets Ledamöters vägnar And. Sundstén. På Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vägnar På Högloft. RodderskaPå Högvördige Preste - pets och Adelns Ledamöters vägnar Carl Stellan Mörner. På Vallöf!. BorgareStåndets Ledamöters vägnar And. Fredin. Ståndets Ledamöters vägnar Olof Ferlin.
Det är likväl gifvet, att om Ständerna ansett sig disponera en stats-inkomst, då de disponerade de af bränvinsförsäljningen inflytande medlen, så skulle de vid denna disposition hafva tillvägagått pä samma sätt som då de disponera andra statsmedel. Om man äfven afser derifrån, att det icke varit StatsUtsk., ulan det Serskildta Utsk., som föreslagit sältet för dessa Den 28 Oktober f, m. 57 medels användande, så liar frågan icke heller i öfrigt erhållit den behandling, som för dispositionen af Statsmedel finnes föreskrifven, ty Grundlagen stadgar uttryckligen, all om betänkligheter inom något RiksSlånd sig yppa emot antagandet af hvad StatsUtsk. föreslagit i afseende å Statens reglerande m. m., så får frågan icke omedelbart i Ståndet afgöras, utan skall den återremitteras lill Utsk., som förnyadt Utlåt, afgifver. Följaktligen och om äfven Serskildta Utsk. varit berättigadt att föreslå användandet af Statsmedel, så hade likväl Utsk:s derom afgifne Betänk., då det första gången här förevar, bordt behandlas på samma sätt, som ett StatsUlsk:s Betänk., och således skulle R. o. Ad. ej hafva egt rättighet att detsamma med förändring antaga, hvilket likväl skedde, hvarigenom R. o. Ad. ock faktiskt ådagalagt, alt Ståndet ansåg sig disponera, icke Statsmedel, utan andra medel. Frih. Raab säger, att om ifrågavar:de medel icke äro bevillmsmedel, så skulle de böra refereras under de medel, som omtalas i 3:dje §:n Ansvarighels-lagen. Jag är af en fullkomligt motsatt tanke. Derföre att Grundlagen i 59:de och 60:de §§:ne R. F. innehåller stadgande om sådana bevillningsmedel, hvilka afses för Statsbehofvens fyllande, så har Grundlagen dermed icke sagt, att ju icke andra medel linnas, hvaröfver R. St., till följd af deras lagstiftandeoch beskattningsrätt, ega att besluta.
Nyss ur den mäktiga flodens afgrund Uppkommen, vild och ödslig låg Jorden. Seklerna fly: och rik och herrlig Hvälfver hon, klädd i fägring och skördar. Hvem? hvars hand, Odödliga, prydde dig? Gaf åt den döda – lifvet och glädjen; Gaf åt den mörka – ljuset, behaget? Hvem, hvem gjorde det tjusande undret? Du, Jordens Dyrkare! andre Skapare! Ädle! din hand så allt välsignade; Utbredde fröjd, behaglighet, rikdom. Sången firar dig, länders förskönare! Öppna dig, jordens omätliga utsigt! Visa hans makt, hans tjusande ära; I af fröjdrop skallande vingårdar, På de sjungande åkerfälten. O! der, under de glada fruktträn, Andas vänskapens lugna sällhet; Hvilar oskulden; susa kärlekens Suckar. Allt, allt din välsignelse! Denna brudprakt i sommarns månad, Dessa smilar af alltings fägring, Solen, blomstren, ängarne, skogarne: Hugna dig, tillbe dig, Lycksalige! Ja le, herrliga Jord! le, sköna! Blicka välsignelsen, blicka lifvet, Andas varelse, digif nöjet Åt myriader hvimlande dödlige! Främst dock vörda Den, som dig skänkte Skördens skönhet – O, haf af välsignelse! I dina rika, flyende vågor Strömmar hans idoghet, glad och vänsäll. Ha! der kommer förskräckliga Barnet, Krigsärans Dåre, vild och begrepplös; Härjaren, lyftad på slafvars feghet: Skapar af skördar och städer – öcknar. Du, lugn, ädel, – du, själens starke! Landtman! ler åt den rasandes vanmakt; Ler; och åter ifrån din torfva Breder sig hugnad och växa städer. Äfven J, till hans qval framburne, Falske ädlingar, fridens insekter, Guldströdda, brokiga plågosvärmar! Sticken den, hvars frukter er föda. Thronens solsken, ack! ofta lifvar, Otacksamme! ert skadliga väsen. O, när blifva Konungar vise?
Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs framställning, finge hemställa, om R. o. Ad. behagade besluta, att med pröfningen af StatsUtsk:s utlåt. N:o 116 må lills vidare uppskjutas, blef denna propos. af R. o. Ad. bifallen. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 4 och 22 dennes på bordet lagda utlät. N:o 117, i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de en förändrad reglering i afseende på stapelstädernes tolag. Frih. Raab, Adam Christian: Det synes som Utsk., om jag så får uttrycka mig, alltför knapphändigt behandlat och affärdat denna K. propos., då det som skäl dertill endast anfört, att BorgareSt. vid remissen nästan enhälligt yttrat sig emot densamma. Jag får då erinra, att redan vid 1834—1835 årens riksdag ingingo Sländerne gemensamt (således äfven det Vallofl. BorgareSt.) till Konungen med den und. anhållan, det täcktes Konungen, efter fullständig utredning af äm - Den 23 Januari. 401 nel, derom framställa nådig' ]>ropos. vid R. St:s nästa sammanträde. Vid sistl. riksdag, då motion af en ledamot af BorgareSt. om jag rätt minnes Hr Hegardt, väcktes derom, att Sländerne skulle anhålla, att Konungen ville vidtaga någon åtgärd lill följd af föreg:dc riksdags anhållan i detta ämne, svarade Ekou. Utsk., som behandlade dea motionen, det Ulsk. hade sig bekant, alt Konungen redan inhemtat flere aucloritelers yttranden, och att ärendet sålunda förbereddes; hvadan vid sådant förhållande, och i hopp att, utan någon vidare åtgärd å Slnndernes sida, ärendet skulle i sinom tid komma under Sländerues pröfning, Ekon.Utsk. afstyrkte allt påminnande om hvad Ständerne förut anhållit.
Fyra procent årlig ränta godtgöres för det före hvarje liqvid återstående kapitalbeloppet samt det öfriga utgör afbetalning å kapitalet; börande, derest ej denna inbetalning varder vid förfallotiden i stadgad ordning verkställd, bolaget dessutom erlägga 5 procent årlig ränta å det förfallna beloppet, intill dess samma belopp blifver vederbörligen inbetaldt. 8:o. Till Riksgälds-kontorets säkerhet för ofvanberörde 2:ne iåns återbetalande på föreskrifvet sätt, är bolaget skyldigt, att, sedan jernvägen blifvit färdig, låta inteckna densamma med b vad dertill hörer af sådan beskaffenhet, att laga inteckning deruti kan meddelas; åliggande bolaget derjemte att, med hänsigt till inbetalningarne å samma lån, medgifva särskild införsel för Riksgälds-kontorets räkning uti jernvägens inkomster, derest sådan införsel af detta verks styrelse äskas. Någon annan inteckning i jernvägen eller införsel i dess afkastning, får deremot icke af bolaget beviljas. 9:o. För den händelse, att den för jernvägs-anläggningen fastställda arbetsplan icke skulle följas och derifrån, utan sökt och erhållen nådig tillåtelse, skedd afvikelse icke varder på föreskrifvet sätt rättad, eller i fall jernvägs-arbetet icke skulle i stadgad ordning fortsättas samt inom den derför bestämda Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 803. tid fullbordas, eger Kongl. Maj:t låta inställa all vidare utbetalning af det beviljade låne-understödet samt återfordra hvad deraf utbekommits, alt, på en gång eller successivt, till Riksgälds-kontoret inbetalas inom den lid, Kongl. Maj:t finner för godt i nåder bestämma. Skulle åter jern vägsanläggningen under arbetstiden öfvergifvas, eller jernvägen, efter dess fullbordande, icke så underhållas, att den framgent kan begagnas, eller om betalnings-skyldigheten för det erhållna lånet icke skulle kunna af bolaget fullgöras, kommer jernvägen att hemfalla lill Staten , utan räittghet för aktieegarne, att, till större eller mindre del, utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till detta företag, som dessförinnan blifvit af dera utgjorda. 10:o.
Det gr en ofta upprepad sats, att det fordras ett visst afstånd af tid för a t t kiinna bedöma en framstiende personlighet. E n tidrymd af tre minader ä r natiirligen alltför kort för a t t %t en bortgångens bild kunna ge den historiska objektivitetens prägel, men denna tid torde dock vara tillräcklig för att inan skall ha hiinnit samla och för sig. biittre klargöra sina intryck af den person man önskar teckna, allra helst d&amp; man, som fallet iik med oss, skår tvekande,och f@gande inför de många motsägande drag, hvaraf denna person a r sammansatt. Talrika hafva de efterinalen varit både i vårt land ocli i utlandet, som nutidens ryktbaraste svenska författarinna erhållit. Från alla håll, afven fran dem, dar nian i åsikter ocli åskiidningssätt soin bjärtast afvikit irhn hennes, liar nian, under intryck af det försonande ljus, scim den obevekliga döden kastar öfver dem, hon, mänskligt a t t se, för tidigt skördat, ined öfvervagande beundran ocli sympati uttalat sig om fru Lefflers sällsynts beggfning ocli framstaende personlighet. Äfven vi instämma af fullaste hjärta med dem, som i hennes bortgång se en oersättlig förlust för den svenska litteraturen och so111 djupt beklaga, att döden afklippt de stora möjligheter af en ännu rikare och renare utveckling, so111 liennes diktning kunnat n % under inflytar.de af nya omgifningar och ett mer harmoniskt lif. Men ined ett öppet erkännande af det som var vardt a t t beundra och lofprisa hos författarinnan fru Leffler, skulle vi göra oss skyldiga till en stor, ja klandervärd inkonsekvens, om vi endast framhölle de ljusa sidorna af hennes lifsgarning. Sjalf hade hon ju satt ordet rsannings som motto på sin vapensköld, och vi inbilla oss, a t t ett fritt och öppet ' ittalande af våra %sikter, afven om de icke utfalla odeladt berömmande, just skall vara i öfverensstiiminelse ined den bortgångnas öppna karakter och skaplynne.
Skrifvelse N:o 193. Är gäldenär bysatt, eller aflägset boende; då må Rätten eller Domaren tillåta honom alt edgången inför närmaste domstol fullgöra. § 26. Å den dag, som sålunda utsatt blifvit, gifve gäldenären upp om och hvad mera till boet hörer än som förut upptecknadt blifvit, och s\ärje sedan denna ed: ”Jag N. N. svär och betygar vid Gud och bans heliga evangelium, alt den öfver mina tillgångar och skulder, i anledning af min vid N. N. Rätt nu anhängiga konkurs, förrättade uppteckning (med deri af mig nu gjorda tillägg) riklig är, sä att ej något al hvad boet tillhörer är af mig sjelf, eller genom andra, mig veterligen, undantaget; och detta är visst, så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.” Skall eden alläggas af förmyndare eller målsman; varde den derefter lämpad. § 27. Gäldenärs hustru gånge ock sådan ed, sorn om förmäld är, der någon af borgenärerna det äskar. Tjenare och andra, sorn om boels tillstånd kunskap ega, åligge jemväl, der så äskas, att det uppgifva och uppgiften med ed lästa. Är gäldenär död, eller har han vikit undan ; ege Ratten, der sä skäligt pröfvas, förelägga bani, som till laga ålder komna äro, att bouppteckningen edeligen styrka. Omyndig förklarad, hvars egendom till konkurs aflrädes, vare ock pligtig bouppteckningsed aflägga, der Rätten eller Domaren så skäligt pröfvar. § 28. Vägrar gäldenär att eden gå; varde i häkte insatt till dess han edgången fullgör. § 29. Gäldenär vare pligtig gifva borgenärerna, deras gode män eller sysslomän, de underrättelser om konkursboets tillstånd och tillhörigheter, som af dem äskås: tredskas han; ege Rätten eller Domaren, på framställning af Rättens ombudsman, honom förelägga, alt det fullgöra vid äfventyr af besättning. § 30.
Inäktige, oaktadt sammanräknade kostnaderne tor de nya konvoluterna i allt fall koinme att understiga hvad för de hittills begagnade konvoluterna måst af Riksgälds-kontoret betalas, funnit sig föranlåtne hos Stats-Utskottét hemställa, huruvida icke den i afseende på stället för kort-konvoluternas stämpling eller tryckning hittills gällande föreskrift måtte sålunda förändras eller förklaras, att det vore Fullmäktige obetaget att, derest de för tryckningseller stämplings-kostnadernas minskning eller ock af annan orsak, funno sig dertill ega anledning, låta å enskild tryckeri-inrättning besörja spelkort-konvoluternas jemte dertill hörande manufaktur-stämplars tryckningi Med afseende å hvad sålunda blifvit af Fullmäktige i Riksgäldskontoret anfördt, anser sig Utskottet böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, med ändring af hittills gällande föreskrift i afseende å stället för spelkort-konvoluternas stämpling eller tryckning, förklara, att, derest sådana kontroller varda af Fullmäktige vidtagna eller föreskrifna, som för betryggande af det allmännas säkerhet emot underslef vid kortstämpel-afgiftens erläggande och de förfärdigade kort-konvoluternas vanvård kunna erfordras, det må vara Fullmäktige obetaget attj i fall Fullmäktige för tryckningseller stämplingskostnadernes minskning eller ock af annan orsak, finna sig dertill egä anledning, låta å enskild tryckeri-inrättning besörja spelkort-konvoluternas jemte dertill hörande manufakturstämplars tryckning. Stockholm den 16 November 1854. Sluts-lttkaiels Utlåtande, ,V;o SGi. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Not. 1854, kl. 10 (. m.
Det var mörkt och ett lätt duggregn slog emot dem. »Vänta ett ögonblick, så skall jag springa efter morfars paraply.» Han sprang in och kom strax igen, hvarefter de begåfvo sig i väg. Hon gick tätt intill honom, ty han höll paraplyn. »Vi gå väl ginvägen om banbanken?» sade han. »Ja», svarade hon. Och så tego de en stund. När de kommo till grinden öppnade han, och de gingo in på den släta jernvägen mellan skenorna, der marken var hoptrampad af banvakternas steg. »Går ni inte bättre om ni håller mig om armen?» frågade han. Hon tänkte efter ett ögonblick, om det kunde passa sig, och så tog hon hans arm. Regnet smattrade mot paraplyet, ty det blåste starkt. De höllo jemna steg. »Det är lärorikt att höra hur andra brutit sig en bana», sade hon. »För mig är det nedslående.» »Hur då?» »Jag ser hur alla andra komma fram i verlden, men inte jag.» »Hvarför inte ni?» »Derför att det nu är för sent.» »Men hvarför har det då icke blifvit af förr?» »Pengar, pengar! Mor bryr sig om ingenting i hela verlden annat än pengar. Förr begrep jag det inte, nu ser jag det.» Hon höll fastare om hans arm än i början, och den ömsesidiga skyggheten var försvunnen. Hon märkte att han skulle ha lust att tala med henne som med en gammal förståndig menniska. Det var ju nästan en uppgift att fylla! »Berätta», sade hon hastigt. »Hvad?» »Allting. Tror ni inte att jag kan tiga?» »Det fins ingenting att tala om; ingenting, som kan roa någon.» »Roa!» utbrast hon föraktfullt. – Precist som om hon icke för länge sedan vuxit ifrån att bli road! Hum. Det uppstod några ögonblicks paus. Nu var hon stött. Han märkte det. »Kan det intressera fröken?» sade han tveksamt och med en viss vekhet. »Seså», sade hon eftertryckligt och ryckte ett tag i hans arm. Det var hennes sätt, när någon af pensionskamraterna hade något på hjertat, som icke kunde komma fram. »Ack, fröken, om min syster vore det ringaste lik er!»
Då gammal sed och lag här i landet vill, att den religiösa handling, hvarigenom rättsskipningen helgas, skall ega all den högtidlighet, som enligt kyrkans bruk tillhör den offentliga gudstjensten, hvartill i främsta rummet länder, att den i kyrka förrättas, och det undantag från denna regel, som genom ofvan anmärkta Kongl. Resolution den 17 December 169 7 medgifvits, redan eger den utsträckning, att, om stadgandet i nämnda Kongl. Resolution iakttages, afståndet från tingstaden till kyrkan ej kan utgöra hinder för tingsmenigheten att, om den eljest finner sig dertill manad, bevista gudstjensten, samt någon visshet ej förefinnes derom, alt, i fall tingspredikningarne, på sätt motionen åsyftar, oftare än nu hölles å tingstäderna, de derföre skulle allmännare bevistas eller tjena till menighetens större uppbyggelse, anser Utskottet skäl icke vara för handen att genom ytterligare eftergift af lagens bud undergräfva en institution, sorn bidrager att hos folket bibehålla ett lefvande begrepp om rättvisans gudomliga grund och ändamål; i anseende hvartill Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Juli 1863. fiiksdagsfullmägtige J. M. Lundahl från Skaraborgs län och Anders Jonsson från Wermlands län hafva begärt att få antecknadt, att de icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet. Bih. Ull R. St. Brot. 1862 & 1863. 7 Sami. 2 Afd. 10 Häft. lim iiJ itc ~m; bi)'l *?>» i b, ib. :-i;- qqyigoil sbasvhb Jb oiiftdsdid V.Uol' »«! illa a,<K Mh i ■■ STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1865. isbnk (bo All .1, idH :i.ril \A»h««A HL \ ogitgSuiliiii - .V$SL Q* §, Arnjä ' .fcfc.M Sammans.
eller hvit med guld, och kläd skifvan med blomsterkort, men dertill fordras smak och lålamod! En glasskifva fästes öfver korten. A. — Eller har Stina ett litet rum och en hömhylla? Fäst de större korten i hyllans kant och de mindre uppåt i pyramid. A. Oblat. Uti 1 liter friskt vatteu vispas så mycket flnt, godt, siktadt hvetemjöl, att smeten » lägger sig ». Oblatjernet smörjes, före första inläggningen, med hvitt vax. Sedan brukar det ej vidare behöfvas, Jemn, ej för stark värme erfordras vid bakningen, som helst bör ske öfver glöd, om den företages vid » öppen » spis. Jernspis kanäfven användas. Gammal klockarfru pä landet. Syltade spcckgurkor. Hvita omogna s. k. slanggurkor skalas och skäras itu på längden; alla kärnor borttagas och gurkorna läggas i friskt vatten en halftimma. Späckas sedan med nejlikor och kanel, bruten i små bitar, (vill man ej späcka gurkorna, kunna nejlikor ocb kanel läggas uti sockerlagen). I sjudande vatten läggas gurkorna att koka, tills de synas klara; tåla dock ej länge koka. Upptagas derefter att på linne afrinna. En sockerlag, ungefärligen 1 L skalp, socker för trenne gurkor, kokas, till den klarnat, och tillägges då 4 matskedar god vinättika for hvarje skalp, socker. Denna sockerlag slås Öfver gurkorna så het den är, i den burk der gurkorna förvaras. Efter fyra dygn afhälles sockerlagen väl, uppkokas och slås åter öfver gurkorna. Tillses noga, om de jäsa eller börja mögla, i hvilka fall sockerlagen åter uppkokas med något mera socker och slås het Öfver gurkorna ånyo. Är den mycket tunn bör den kokas längre tid. Thea. l Allmännyttigt. Ofverblifna garner kan man taga vara på och förfärdiga kordonger utaf. Sedan det är upprändt och ordnadt, knyter man fast det på en spinnrock, men ej så att garnet går upp på rullen. Trampar sedan duktigt, tills den är lagom snodd. Elsa. Hvarjehanda.
Oaktadt all den varsamhet som varit föreskrifven och blifvit iakttagen vid indrifvandet af dessa skulder, har man icke utan den största farhåga föresett svårigheten för de gäldskyldige alt afbörda dem, dä Spannemåls-productionen utgjort den enda redbara betalningstillgången, som varit att påräkna, och Spannemålsprisen vid den i allmänhet svaga afsättningen, nödvändigt skulle falla oerhördt, i samma mån tillgången å 7 denna vara, efter en ymnigare störd, varit ritare oell afsätlningen för skuldernes betalande måst forceras; men Kongl. Majit har genom sin visai omvårdnad afvändt detta bekymmer och tillåtit att, i afbetalning å skulderne, Spannemåi in natura att lefvereras i Krono-Magazinen efter priser, som fullt motsvarat hvad de Gäldstyldige skäligen kunnat påräkna för sin vara. Denna anstalt har haft den verkan, att icke allenast i:j5,25i Ridr Banco äro under nästlidet år på detta sätt afbetalte å förberörde skulder, utan äfven Spannemålsprisen i den enskilta handeln hindrats frän det för orten äfventyrliga fallande, som härförutan säkert inträffat. För öfrigt hafva genom contanta inbetalningar godtgörelse af den efter i83o års missväxt erhållne undsättningen skett, så att af skulder derföre, då sistlidet års Räkningar vid nästlidne Maji månads utgång afslutades, återstoden utgjorde endast 82,047 ^:c^’ sk. 11 rist. Vid samma tid utgjorde resten af skulden för den, efter 1826 års missväxt, Länet lemnade undsättningen 6,013 R:dr 5 sk. 5 rist Banco, till hvilket belopp den genom tid efter annan verkställde afbetalningar blifvit nedsatt. 3:o Näringarner. Jordbruket är Landets hufvudnäring. Enligt det äldre och ännu allmännast bibehållne Brukningssätt indelas Åkerjorden i två Gärden, deraf det ena besås och det andra trädes, utom någon mindre del deraf, som begagnas till utsäde.