Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De till Riksgäldsverket hörande och dit anslagne medel må icke under någon förevändning eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än Riksförsamlingen bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. § 33. Ej må något Konungens ombud i Riksgälds kontoret bevista Fullmäkiiges sammankomster oftare, än då Fullmägtige åstunda att med sådant ombud öfverlägga. § 34. Sveriges rikes Bank förblifver under Riksförsamlingens garanti och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, som Riksförsamlingen dertill, förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksförsamlingen göras kunna; egande Riksförsamlingen allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. § 35. Lagstiftande makten tillhörer Konungen och Riksförsamlingen gemensamt I hvad som rörer rikets allmänna hushållning och grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de höra till allmänna uppfostringsoch undervisningsverken, allmänna fattigvården, laudihushållningen, bergverken, handeln eller näringarne, ege Konungen att emellan riksdagarne utfärda förordningar, hvilka, för att fortfarande blifva gällande såsom lag, böra vid nästpåföijande riksdags början understäiias Riksförsamlingens pröfning och godkännande. Ogillas de af Riksförsamlingen, upphöre de att vara gällande samt må sedan icke af domstolarne iakttagas eller åberopas. § 36 De privilegier, förmåner, rättigheter och fribeter, som för de fordna RiksStånden för närvarande gälla och ej genom denna Reger ngsform upphört, må ej af Konungen, utan Riksförsamlingens samtycke, ändras eller upphäfvas. III. Styrelse och Lagskipning. § 37. Stats Rådet skall bestå af tio ledamöter, hvilka ege att aila der förekommande ärenden öfvervara: ej må fader och son eller bröder på en gång vara ledamöter af Stats-Rådet. § 38.
I följd deraf, att jag, enl. hvad nyss blifvit yttradt, icke ansett mig böra uppehålla diskussionen, hvarföre jag ej heller besvarat de särskilda anmärknir, som blifvit gjorda vid hvarje punkt af betänk., så får jag först nu framställa den erinran, som i afseende på åtskilliga af dessa punkter förekommer, att Utsk. afgifvit förslag i åtskilliga omständigheter, som icke böra utgöra föremål för R. St:s beslut, utan ensamt ankomma på K. M:s nåd. pröfning, och hvilka frågor icke heller innefattas i den K. proposm. Jag anser mig derföre, när frågan nu kommer att återgå till Utsk., böra hemställa, att Utsk. mätte, till minskning af den vidlyftighet, som i alla hänseenden skall uppkomma vid ärendets ytterligare behandling och då dermed ingenting vinnes, enär desssa ärenden endast på K. M:s eget bepröfvande ankomma, i sina förslag till åtgärder å R. Stis sida, uteslutande hälla sig till hvad som utgör föremål för R. Slis ensamma eller K. M:s och deras gemensamma beslut. Då nu Hr Gr. o. Landtm, anmälde att några skrifvelseförslag inkommit till justering, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag har icke hört någon förklaring af Hr Grin o. Landtm., att betänk, kommer alt återremitteras. 118 Den 2 Augusti. Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, att vid början af öfverläggningen om StatsUtsk:s nu genomgångne utlåt. R. o. Ad. beslutat, att derest, såsom sedermera skett 3:dje och 20:de punkterne skulle till Utsk. återförvisas, såvida icke någon särskild propos. å någon af dessa punkter klefve af någon ledamot yrkad, och att Hr Landtm, fördenskull då en sådan särskild propos. ej blifvit begärd, icke ansett nödigt att i fråga om utlåt:s återremitterande i dess helhet, göra någon ytterligare framställning. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till R. St:s und. skrivelser till K. M.:
För min del tror jag att någon sådan våda icke existerar. Den alldra största delen af de nuvar:de inteckningarne har alldeles icke någonting att befara af den ifrågavartde lagens antagande, och om äfven någon eller några inteckningar skulle komma att upsägas för att rangeras efter det nya lagstadgandet, så tror jag att sådant icke skulle kunna ske till den mängd att det i någon mån kan verka på den allmänna krediten. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad framställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt å ena sidan bifall till Utsk:s utlåt, och å den andra afslag derå jemte afslag å K. M:s till R. St. i ämnet aflåtna nåd. propos., samt att dessutom blifvit yrkadt bifall lill samma nådiga propos.. med den af H. Ex. Hr Gr. Sparre föreslagna och af Hr Dalman understödda förändring, att den preskriptionstid, som uti den nåd. proposm blifvit utsatt lill d. 1 Januari 1857, utslräckes ytterligare 5 år eller till d. 1 Januari 18G2. Efter sedermera af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, under åberopande af stadgandet i 49 § Riksd.Ordn., framställda med blandade ja och nej besvarade propos:r först till bifall å LagUtsk:s förevande utlåt., sedan till afslag å detsamma och derefter till bifall å K. M:s ifrågavar:de nåd. propos. med nyssnämnde förändring att i st. f. d. 1 Januari 1857 ulsättes d. 1 Januari 1862, hemställde H. Ex. ånyo om R. o. Ad. bifölle LagUlskts utlåt. N:o 44, samt besvarades denna propos. med nej jemte ett eller annat ja, hvarpå H. Ex. hemställde om 11. o. Ad. afsloge samma utlåt, samt, efter denna proposms besvarande med starka ja jemte ett 16* 244 Den 15 Augusti. eller annat nej, förklarade det lian ansåg ja härvid hafva varit öfvervägande. Gr.
Ständer ansågo erhållandet af en lärobok i gymnastik såsom ett nödvändigt vilkor för vissheten att, efter Hr Lings bortgång, Gymnastiska Central-Institutet skulle kunna upprätthållas, samt att gymnastiken härstädes icke skulle upphöra att såsom vetenskap behandlas. För att bereda Hr Ling möjlighet att utföra ett sådant arbete, hvarigenom han åt efterkommande skulle förvara de kunskaper, han i gymnastiken samlat, och dem afhandla på ett sätt, som till gymnastikens fullkomnande och vidare utbredande kunde medverka, anslogo R. St. en summa af 2000 R:dr Btco i ett för allt, att till Hr Ling betalas, när i underd blifvit anmäldt, att han förenämnde lärobok aflemnat. Detta arbete är i manuscript deponeradt hos och granskadt af Directionen öfver Stockholms Stads Undervisningsverk, på hvars godkännande och und. anmälan derom penningarna blifvit till Hr Ling utbetalda; men författaren, Den i Mars f. m. sjelf obemedlad med en talrik familj, skulle icke, utan att för mycket blottställa sig och de sina, kunna till trycket befordra ett dyrt, i bokhandeln föga eflerfrågadt, gymnastiskt arbete i dess helhet, hvarföre han, som emedlertid förbundit sig alt inom delta ars slut af trycket utgifva förenämnde arbete, lärer komma att se sig nödgad alt inskränka detsamma till utgifvandet endast af det, som hos den K. Directionen finnes deponeradt och hvilket, utan pluncher, likväl kan blifva begripligt för en hvar. Härigenom skulle den militära delen af gymnastiken, d. v. s. vapenföringen (med värja, sabel, bajonett och lans), hvars theon af Hr Ling är uppgjord på rent vetenskapliga grunder, äfvensom läran om rörelserna i och utan machineri, hvaraf de sednare eller den s. k. fristående gymnastiken är företrädesvis användbar och nyttig vid truppers gymnastiserande, komma att uteblifva; emedan, för alt göra de många olika ställningar, som förekomma, tydl-iga och åskådliga, hvilket icke genom blotta beskrifningar kan ske, dertill erfordras ett så stort och kostsamt planchverk, att de af R.
Herr Bergs-Rädek k^otkokk anhöll om StändekS tillätelse att fä communicera de Rcsxexlive Med-Stän den - ii56 Dm 2 October. dea sitt beil 28 Augusti till Ständek ingifne och b. s dennes till Högloft. Stats - Utskottet remitterade frän trycket utkomne Memorial, innehällande, förslag till reglerande af Rikets Financer. Bifölls. Lx krotocollo bl. ketsrson. ödmjukaste Memorial! Det kan wifierligen af flere anledningar ansenog tidigt, att jag redan utbeder mig fä den äran till Herr Direktören och Talmannen samt bet Wällofl. Stänket öfiverlemna det Förslag jag sökt uppgöra för bestämmandet af den blifwande Bewillnings - Summan, som efter min tanka bör innefatta allt hwad StatsW rket, Riksgälds-Konkoret och Banken ärligen bchöfwa, och till fyllnad k deras utgifters bestridande, till ersättningar, till deras och allmänna kreditens bibehällande, skulders afbetalning m. m. erfordra-, samt as Rikets Högloft. Ständer bör anfläsr jag hade icke heller ännu wägat afgiflva denna min ofullkomliga plan, om icke före och under författandet deraf åtskilliga ämnen eller delar, som, efter mitt sätt att se saken, äga med dek hela ett oskiljaktigt sammanhang, blifwit frän det Högloft. Stats-Utskottet till Wällofl. Ständets pröfning öf« werlemnade, och hwarbfwer jag icke widare äger tilfälle att L samma Högloft. Utskott mig pttra. DL Den 2 October. 1157 vä jag för öfrigt anser cn uppställning af dek hela icke wara utan nytta, samt en öfwerstgt af saken i en större omfattning, enligt min tanka, osta medför en lättnad wid granskningen och bedömandet af desi de, lak, samt gbr ätersammansättningen säkrare, har jag äfwen föreställt mig att Herr Direktörn och Talmannen samt det Wällofl.
I}rot. 1834. 5-te Sami. laira Afd, 1 6-te Häftet, 2 Bea.-, Lagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- Ulsl:s Beiänlancle N:o 6. föreskrifvas, vara tillåten under sex månader af året, så framt iGke högst vigtiga omständigheter föranleda inställande af denna tillverkning. Bränvins-drstillering vare under nämnde tid tillåten; men endast för dem, sorn till bränvins-bränning äro berättigade. 2 §• Rättigheten till bränvins-bränning skall, på landet, åtfölja hemman och hemmansdelar, med äsau mantal efter Jordebokcn, bebyggda, med serskild åbo försedde, utjordar och andra lägenheter, hvilka uti ordinarie eller extra ordinarie rotering deltaga, eller rotefrihets-afgift utgöra, äfvensom icke roterade, men med serskild ränta till Kongl. Maj.t och Kronan eller till innehafvare af dess rätt belagda torplägenheter, samt i Städerne, den till hvarje Stads område hörande jord; dock tillkommer denna rättigheten icke den jord, som i taxeringsvärde ej uppgår till 3oo R:dr, utom i de händelser 6 §. upptager. 3 5- Den bränvins-pannerymd, hvarmed tillätes att bränna, skall beräknas och till och med nästa Riksdag bestämmas efter hemmanets, hemmansdelens, lägenhetens eller stadsjordens värde vid 1834 års taxeringar, sålun i ni i.. i . n ■» • t * • och med rymd af 3oo R:dr till och med 5oo R:dr, må begagnas en 20 pannekannor.
De söka skydd och krypa bakom fikonlöfven, leka bror och syster, och ju köttsligare känslorna bli, ju andligare dikta de förhållandet! ADOLF. Bror och syster? Hur vet du det? GUSTAF. Jag gissade det! Barn bruka leka pappa och mamma, men när de bli äldre leka de bror och syster för att dölja det som ska döljas! Och så aflägga de kyskhetslöftet och så leka de kurragömma tills de finna hvarann i en mörk vrå, där de äro säkra att ingen ser dem! (Med spelad stränghet.) Men de känna på sig att en ser dem genom mörkret och de bli skrämda och i skrämseln börjar den frånvarandes figur att spöka antaga dimensioner FORDRINGSEGARE. 35 förvandlas, och han blir en mara, som stör deras älskogssömn, en fordringsegare, som knackar på dörrarne, och de se hans svarta hand mellan sina, när de doppa i fatet, de höra hans obehagliga stämma i nattens tystnad, som endast skulle störas af bultande pulsar. Han hindrar icke att de få hvarann, men han stör deras lycka. Och när de känna hans osynliga makt att störa deras lycka, när de slutligen fly men fly förgäfves från minnet, som förföljer dem, från gälden de lemnat efter sig, och opinionen som skrämmer dem, och de icke ha kraft att bära skulden, så måste en syndabock hemtas ur marken och slaktas! De voro fritänkare, men de vågade icke gå fram och tala fritt inför honom och säga: vi älska hvarann! Nå, de voro fega, och därför skulle tyrannen mördas! Är det rätt? ADOLF. Ja! Men du glömde, att hon uppfostrade mig, gaf mig nya tankar... GUSTAF. Jag har inte glömt det! Men säg, hur kom det sig, att hon inte kunde uppfostra den andre också till fritänkare? ADOLF. Han var ju en idiot! GUSTAF. Det är sant, han var idiot! Men det är ett mycket sväfvande begrepp, och i hennes ro FORDRINGSEGARE. 36 man skildras hans idioti såsom hufvudsakligen bestående däri, att han icke förstod henne. Förlåt, men är din hustru verkligen så djupsinnig? Jag har icke funnit något djupt i hennes skrifter!
St. sjelfva att antaga banklagsfqrslaget eller icke, och på grund häraf anser jag 107 §. vid detta tillfälle hafva blifvit otillbörligen tillämpad; det synes, som Utsk. endast föresatt sig att fälla någon med eller utan skäl. Hvad andra anmärkningsfrågan beträlfar, rörtde instructionen för R. St:s Revisorer, har det mer än en gång handt, att Regeringen ej varit af samma tanka som Ständerna, och jag tror Den i Juli f. m. 3( att felet lika ofta varit bos elem; men bär inträffar elen händelsen, att R. St. bifÖllo det förslag till instruetion, som Statssecret. uppgjort, oell likväl påstår man, att han bort förekomma detta antagande genom att afstyrka Konungen från propos'. derom. Detta tror jag är att gå för långt, emedan det icke kan vara föredragandens pligt att handla mot sin öfvertygelse, om han ansåg 1812 års instruetion otvdlig och i behof af ändring. Jag finner således denna andra fråga vara en verklig carricatur, som derföre bör förfalla. Hvad åter tredje anmärkningen angår, medgifver jag, att Hr Skogman misstagit sig i afseende på brännvinsförfattningen; men han förleddes dertill genom de lärdas utsago, som påstodo sig genom experimenler hafva utrönt rätta förhållandet och dermed endast visade, att de ej förstodo saken. Detta misstag kan vägleda Regeringen att i dylika frågor mera stödja sig på erfarenheten än på theorier; det har också blifvit rätladt, så snart Regeringen blef upplyst om sitt misstag, och felet är hos Statssecret. ursäglligt. Åtminstone visar det icke brist på nit, utan tvärtom, då det blifvit föranledt af ett berömvärdt begär att före författningens utfärdande inhemta upplysningar i ämnet. Jag förenar mig i begäran om propos., att Constit.- Utskrs ifrågavar. betänkm måtte med afslag, i hvad de angå Hr Skogman, läggas till handbna. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Den berömde ryske författaren Turgenjeff var en bland dem, som uppmuntrade hennes första literära försök, och i ett af sina bref till honom kallar hon sig hans » lärjunge ». Härpå gaf TurgenjelT henne till svar: » Det är icke utan en viss stolthet, som jag hör er kalla er min lärjunge; men om än så vore, så har ni nu dock redan länge och med ära såsom » mästare » gått er egen väg. » M:me Gréville besitter ej endast en stor skriftställaretalang, hon är äfven mycket språkkunnig och en så skicklig » musicienne », att hon spelar och transponerar de svåraste saker å piima vista. Men ej nog härmed. Hon är äfven begåfvad med en ovanligt stor portion godt sundt förnuft och praktisk duglighet, och hennes hus är ej blott ett » estetiskt », utan äfven ett ordningsfullt hem. Denna hennes praktiska duglighet kom i synnerhet väl till pass under den första tiden af hennes äktenskap, då hennes inkomster ännu voro helt små. Då lär hon i bokstaflig mening, såsom en af hennes äldre vänner sade mig, ha fått dela sig mellan skrifbordet och matgrytan. De af Iduns läsarinnor, som bebo Stockholm, torde få tillfälle att innan årets slut göra den celebra författarinnans personliga bekantskap, ty hennes sista ord till mig voro: » V i träffas i Stockholm 1891. » Clamo. Det gamla malboet. (Samtal i tre afdelningar.) Af Ave. Efter frukosten. a så, du läser tidningen, käre Karl. — A c k om du visste, hur trött jag är! » » Lilla vän, hvad är det? • — • Se så där, uppror i Chile! Ja, de republikerna, de äro härliga! — Sa ' du något? » » Vet du, Karl, det är rent för ledsamt med den gamla liggsoffan i Idas rum, det är ett riktigt malbo • — » » Rummet? — Åter igen mord och — » » Nej, soffan. Nu har jag åter varit inne 1 och piskat, borstat och lefvat med den, så jag är rent förbi. » » Har du det, stackars liten vän. Nå, då slipper du tänka på den stygga soffan nu på en tid.
– Hvad nytt har posten bringat i dag? frågar han, sedan de utbytt sina tankar om vädret. – Det tredje häftet af monsieur Struensees tidskrift »Till nytta och nöje». – Nå? – Det glimmar till af intresse i den gamles ögon. – Någon ny artikel mot Unzer? – Ja – nickar den unge, småleende – det finns ett slags epilog till »Loftal öfver hundarna» i det förra häftet. Artikeln handlar om den berömde herr magister Ehrenfried Zuckmantel, hvars grafskrift, författad af honom själf, slutar med följande elegiska tirad: »Må ingen dödlig störa fräckt hans fred men på hans helga graf en fromsint hund sitt album græcum lägge ned!» De två verserna deklameras med parodisk känsla. Gamle grefve Hans skrattar så att tårarna rinna, och nickar endast jakande till kammartjänaren, som kommer för att fråga, om hans högvälborenhet behagar kläda om sig till taffeln. Middagen serveras, enligt gammal sed, kl. 2 på dagen, och efteråt sitta far och son en stund i biblioteket, medan den unge röker sin pipa och den gamle, med snustobaksdosan uppslagen framför sig, lyssnar till hans berättelse. – Jag hade också ett bref från den gode stadsläkaren – säger grefve Karl – Det ser ut som skulle han med sin tidskrift ha rört upp en storm i vårt kära Altona och i hela dess omnejd. Man har »med harm och förvåning bevittnat de upprepade anfallen på en auktoritet sådan som d:r Unzer.» Man anser, att den unge stadsläkaren genom dessa offentliga angrepp på en så populär man, som Unzer, gått för långt i hänsynslöshet och Struensees rykte, som redan förut icke var det allra bästa, har nu blifvit ännu sämre. Dittills hade han ansetts för en fräck gudsförnekare och en osedlig person, men nu visar han sig till på köpet vara en upprorsmakare! – Och hvad menar du, min käre Karl? – Jag – he? – Det leker ett drag af själfironi omkring den unge grefvens läppar. – Ja, jag torde väl icke vara den, som bör kasta första stenen.
Majlis nådiga Bref den 7 Juli i84<, inom raden, uti Kollegii räkenskaper är balanserad en summa stor 32,i56 R:dr 43 sk. 1 r:st., förskjuten, af i83o års extra statsanslag lill anskaffning af gevär, för nybjrggnad af Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori, och örn afskrifning hvaraf frågan blifvit uppskjuten till nästa Riksdag; hvilket Kollegium skolat i underdånighet anmäla. 72 SIu' ligen är lillkännagifvet, del Revisorerne icke funnit skäl för någon anmälan vid afgifna 1840 och 184* årens Räkningar för extramedlen till beslyckning af försvarsverk å Waxholms Fäslning. Den nådiga Remissen Aterställes härvid underdånigsl, och Kollegium har nåden framhärda med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste A11 ernådigsle Konung! Eders Kongl. Maj:ts nnderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, Gust. PEYRON, D. WSILFVERSTOLPE. C. J. SALOMON. ■Slockholm den i4 Mars i844- J. Öfverström. An. — 73 — Anvisning till Verifikationer för år 1840 skedda utlevereringar af Krut lill förbrukning för publika behof. Krut. Sammandraget vid årets Hufvudbok åtföljande Kruträkning itupp! ager ett totalt utgiftsbelopp af 6,111. 28. som utgöres af följande, Krutförråden emellan, förflyttade krutpartier till Krutdepoternes reglerande, nemligen: Från Carlsborg afsända till Götheborg, se Carlsborgs Förrådsräkning N:o 3 i9:e Bandet, 320. — Dito till Jönköping Dito Dito 20. Fliseryds Krutbruk till Stockholms Arkli, se fol. 4632 i 5:e Dito, 1,000. Husby Klosters
Utskotten hafva icke heller på förhand inlåtit sig i någon undersökning, huruvida Den 26 Mars c. m. Canalarbetet borde, mfot sista Ständers beslut och förmodligen äfven emot viljan och förmågan hos mängden af Svenska folket, för ögonblicket ytterligare understödjas, för att genast fullbordas, sedan man redan gått så långt på vägen; utan då Kongl. Maj:t visligen förutsåg, att Rikets Ständer icke genast kunde yttra sig, huruvida det vore möjligt att anslå den stora summa, som ännu fordras för att komma till målet, och derföre blott till en början begärde deras yttrande om förskottet, så hafva ock Utskotten endast deröfver utlåtit sig. Det alock på detta serskilda ämne jag anhåller få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Konungens Proposition innehöll endast, att ett förskott måtte Bolaget beviljas, men väckte ej fråga om något Lån. Det var alltså naturligt, att förskott allena borde komma i öfvervägande hos Utskotten, Hade de tillstyrkt meddelandet af ett sådant, Utan att veta om Rikets Ständer sedermera ville lemna det öfriga, som till Canalens fullbordan erfordrades, så hade ju Utskotten felat både mot Ständerna och Bolaget; mot de förra, emedan det hade varit att utan ändamål öka de stora uppoffringar, Riket redan gjort för detta arbete, och emot Bolaget, emedan det hade varit att inleda detsamma och Directionen i förhoppningar, sorn sedermera icke gatt i fullbordan. Utskottet hade då gifvit Bolaget och Diruptio - Den 26 Mars e. m* nen samma skäl att beklaga sig öfver dem, hvilket dessa myndigheter så ofta gifvit Svenska folket anledning att anföra emot dem. Det var först inom de sammansatta Utskottens Beredning, som fråga om ett lån uppstod. Hvem som gjorde detta förslag, är mig obekant. Jag lemnar derhän, huruvida någon varit berättigad att inom Utskotten väcka denna nya motion; men hvad jag vet är, att Bolaget hvarken erbjudit sina effecter till pant för det ifrågavarande lånet, eller raedgifvit att de dertill finge begagnas. Man har förutsett, att Bolaget protesterat mot Ständers beslut vid tillfällen, då det må bända icke varit befogadt dertill.
Bilagor till von Qvantens artikel: Bref från Karl XV, Kristian IX, Monrad m. fl. N: o 1. Från O. Rosenberg till E. v. Qvanten. Köpenhamn d. Huru förhåller det sig väl med den nordiska alliansen? Yi äro naturligtvis mycket oroliga icke hlott för sjelfva den tyska krigsfarans skull, utan äfven för de ryska intalningarna, hvilkas bästa motvigt blefve Sveriges öppna uppträdande. Ryssland skiljer i sitt diplomatiska uppträdande noga mellan arfsföljdsfrågan och författningsfrågan. I den förra håller det med oss, d. v. s. med Konung Kristian IX; i den senare håller det obetingadt med tyskarne. Till Preussen säger det: » Jaga din pretendent hem till Schloss Dolzig och håll tyskarne i tukt, när hertigdömena återlemnas till den danska kungen; i gengäld derför lofvar jag, att han skall bryta den danska författningen och skilja Slesvig fullständigt från konungariket samt förena det administrativt och konstitutionelt med Holstein. » Till danske kungen kommer tsaren att säga: » Jag återlemnar dig herraväldet tifver de tre ockuperade provinserna, men i gengäld kräfver jag att du bryter den danska författningen, på sätt som Tyska för * bundet det begär, samt i öfrigt uppfyller alla dess fordringar med hänsyn till Slesvigs ställning. Skulle danskarne, vilseledda af några upproriska nationella skrikhalsar, hvilka gerna såge din krona på den svensk-norske konungens hufvud, försöka sig med en revolution i Köpenhamn, så skall jag bistå dig med att qväfva den; några ryska pansarfregatter på Köpenhamns redd skola antagligen bringa dem till besinning. För att du må vara säker om mitt bistånd för framtiden, och på det att Europa må sey hvarest du eger ditt stöd, föreslår jag att du gifver din dotter åt min son till äkta. Men vill du icke foga dig efter mig, såär jag Preussens allierade och tar tillbaka mitt samtycke till London traktaten ». Hvad är att vänta af konung Kristian IX i en sådan situation? Och den är efter all mensklig beräkning oundviklig, ifall Danmark lemnas ensamt i kampen.