Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öhrström, hvilken, under förutsättning, att Stockholms stad vore villig att anskaffa eller bidraga till anskaffande af tjenlig plats å Kungsholmen eller i dess närmaste granskap, hemställt, att elt mönsterhospital, beräknadt för högst 200 patienter, mätte inrättas, å hvilket hospital hvarje ung läkare, som genomginge lärokurs vid Karolinska Medikokirurgiska Institutet, borde en viss tid tjenstgöra, innan han till Medicine Doktor graduerades, samt att Rikets Ständer ville till hospitalets anläggande anslå så stort belopp af förslagsvis beräknade 200,000 R:dr, som kunde blifva erforderligt, och derjemte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Serafimer-ordens-gillet måtte erhålla nådigt uppdrag att i samråd med erfarne och nitiske läkare, arkitekt och vederbörande myndighet, uppgöra plan för anläggningen oell cjensamma sedermera ombesörja; och har motionären derjemte, i afseende på kostnaden för hospitalets underhållande, föreslagit, att densamma skulle bestridas, dels genom ett årligt bidrag från Danviks hospital, Lill belopp motsvarande medium af de tio sistförflutne årens underhållskostnad lör der vårdade sinnessjuke, hvilka borde till det nya hospitalet förflyttas, dels med de, enligt redan gällande eller framdeles skeende föreskrifter, utgående års-afgifter för patienter och dels genom anvisande af halfva kortstämplings-afgiften; samt af Herr L.
Härvid iaktlages , att afgiflen för den sålunda uppgilhe tiden till Brännvins - brännings utÖfvande, fördelas enligt 4 §- 1 Morn., så att för Två Månader betalas | af hela årets skatt, och så vidare. Berättigad till Brännvins-bränning, som ej vill betjena sig af den i 3:dje Momentet bestämda rättighet, till så stor Pannerymd, Tariffen efter Egendomsvärdet mcdgifver, betalar Panne-afgift endast i mån af den Pannerymd han nyttjar. 11 Moni. Vill någon inom ett Verk i flere smärre B ränn vins-Pannor, ehvad de nytt - Betänkanden, 43 jas till drankning eller klarning, fördela den tillåtne Pannerymden, vare det ej förvägradt; dock må sådant ej förändra den faststälda afgiftens belopp, efter Pannornas sammanräknade rymd, Distiller-Pannor om liögst 6 Kannor, må utan särskild afgift och beräkning nyttjas. 72 Mom. Vid mätningen,af Pannor, sorn till Brännvins-bränning begagnas, hvilka då alltid böra vara försedde med fast eller löst bröst, och dertill hörande Hatt eller Stämpelskifva med rör, utrönes rymden af en Panna med vanlig Hatt från bottnen till halsen, samt af en Panna med Conisk eller Cylindrisk Hatt från botten, upp till och med halsen; hvarföre ingen Panna får stämplas till högre än p3 Kannor; och kommer aldrig Stämplaren att befatta sig med afdrag af kokrummet; lian ansvarar blott för Pannans rigtiga innehåll, Mäskvärmare, såsom numera tillåtne, i hvad form sorn heidst få begagnas, utan att undergå någon mätning. Hvad som går öfver fullt Kannetal, men icke uppgår till fullt Kanna, får icke beräknas, i3 Morn. Hvad denna (Förordning förmår, om så väl Pannerymd som afgifter m. m. gälle lika för Jerngrytor och Jer lipa unor, hvilka till Brännvins-bränning nyttjas, sorn för Kopparpanna. Bevill/iings-Utskot tets 14 Morn.
undersökning av hjärnstammarna, ådrornas och ryggmärgens gångar genom benet samt första och andra halskotans förening med huvudet. Finns ledvridning med benbrott, eller avslitning av ligament eller har ryggmärgen eller ådrorna på minsta sätt blivit skadade. 2: o Halsen Inre besiktning skall utröna alla yttre skadors gång, djuplek och åverkan samt vilka delar som blivit träffade. Om skadan går på tvären, snett eller längs efter, om musklerna blivit avskurna och om sköldkörteln är skadad. Om pulsådror eller blodådror blivit öppnade och pulsåderbråck uppstått och sedan brustit. Om den strax blivit öppnad och blodet sprutat eller småningom förrunnit och om något blivit gjort för att hämma blodflödet. Är luftstrupen avskuren eller våldsamt klämd och om vatten och blod finns till vilken mängd. Är svalget, tungans bakre del, tungbandet och matstrupen skadade eller påträffas främmande fasta kroppar, vatten, slem, blod eller skarpa frätande ämnen. 3: o Bröstet Efter att musklerna avskiljts efterses om revbenen och bröstbenet är naturliga eller krossade, brutna och om brosken mellan dem är skadade eller omvandlade till ben och i hur hög grad. Är bröstbenets spets ovanligt lång, vass, kluven uteller inåtböjd. Innan caviteterna öppnas ser man efter om något med våld inträngt, som skott, sticksår och på vilken sida skadan finns, mellan vilka revben. Man känner efter om insidan av brösthålan är jämn eller om benskärvor eller utväxter kunnat skada inre delar och om benen är anfrätta. Sedan undersöks brösthinnan och dess mellanhinna om några sammanväxningar mellan dem finns eller inflammation synes. Är Fosters bröstkörtel (glandula thymos) skadad. Finns vatten, blod, var, luft stinkande eller naturlig eller annat främmande ämne i brösthålan. Är bröstets ådror som arteriae och venae intercostales skadade. Eller aorta och dess grenar sårade eller utvidgade, benförvandlade med tumörer i hinnorna eller bristningar. Har matstrupen eller nervus interecostalis vagus eller phrenicus hår blivit skadade och på vad sätt. Är lungorna hela.
”Ehuru tillökning i smidet för de in”om Bergslag belägne så väl Slåndsperso”ners, som Bergsmans-slångjernsverk i ali”mänhet icke kan tillåtas; likväl och som ”en del Bergslagsorter, såsom Lerbeck, Helfestad och Wånga äro af den beskaffenket, ”att de äga svaga och otillräckliga malm”tillgångar för deras blåsning, men kunna ”hafva tillräckliga skogar för smiden; alltså ”vele vi, uppå skeende underdåniga ansök”ningar efter BergsCollegii och vederböran”des hörande samt föregången behörig undersökning, pröfva, 0111 icke sådane inom ”Bergslag belägne Stångjernsverk, kunna få ”tillstånd, att på eget och odisponeradl kö”petackjern, vid deras redan inrättade härdar och hamrar, utsmida och på våg föra ”hvad de utöfver deras förra tillverkning ”kunna medhinna.” Oaktadt de hinder sålunda blifvit lagda emot smidets utvidgande uti de tackjernsblåsande Bergslagerne, åberopar Utskottet, såsom prejudicat i detta afseende, Ofvansjö och Thorsåkers Bergslager, der öka - Den 19 Mars e. m. de smiden emot recognitionsafgift, kort efter samma författnings utfärdande, blefvo medgifne, och detta af enahanda skäl, som uti den nu uppläste 7 §. finnes omnätnndt för Lerbäcks, Hällesta och Wånga Bergslager, att nemligen förstnämde orter ej hafva tillräeklige malmtillgångar för sine blåsningar, och derföre äga rätt, att köpa både malm och tackjern för en stor del af deras smiden. Alla dessa orter, ehuru under benämning af Bergslag, äro således helt annat, än hvad med ordet Bergslag egentligen förstås, nemligen en ort, som med ymniga malmtillgångar tillverkar tackjern för sådane orter, hvilka sjelfve ej kunna blåsa, men hvilkas smiden derföre blifvit grundade på tackjern ifrån de blåsande TackjernsBergslagerne, och hvilkas handtering således skulle komma att upphöra, i mån som tackjernstillgången för dem upphörde.
Skulle en tjenstemans tid uteslutande upptagas af Arkivets boksamling, skulle det sålunda åtgå nära en timma att insätta en bok på sin plats på hyllan, eller inlägga en broschyr i sin behöriga kartong, hvilket är uppenbarligen orimligt, såsom hvar och en kan finna. Men jag vill icke längre upptaga tiden, utan slutar med uttryckandet af den förhoppning, att R. o. Ad. afslår förslaget på de grunder, jag haft äran anföra. Frih. v. Paykull, Joh. Gust.: Den föreslagna förändringen uti förevide § kan visserligen innehålla åtskilligt, sorn är godt och som erfarenheten visat kunna vara nyttigt; men jag tror äfven, att en sak här blifvit utesluten, som jag för min del icke vill gilla. Det har alltid förefallit mig tvifvelaktigt på hvilken rättsgrund ett stadgande gifves, som ålägger en förläggare eller författare att aflemna ett visst antal exemplar af sitt arbete till staten. Sådant må gå för sig, då det är fråga om vanliga böcker, som icke äro så dyrbara; men det vigtiga är, att i den nuvide §:n finnes ett stadgande af denna lydelse: »Ar något verk åtföljdt af kostsammare plancher, må sådana dock endast för Kongl. Bibliotheket ovilkorligen aflemnas.» Denna strof är utlemnad i det nya förslaget, och följden deraf blir således att äfven af dyrbara planchverk skola 4 exemplar aflemnas till Just.-Stats-Ministern, Kongl. Bibliotheket och de båda universiteten. Sådana planchverk kunna dock vara i hög grad kostsamma, t. ex. Svenska Adelns vapenbok, som innehåller kolorerade plancher, hvilka i heraldiskt och historiskt afseende kunna vara af värde, Thersners verk, Svensk Botanik, som åtföljes af en stor mängd vackra färglagda gravyrer. Jag finner det derföre högst oriktigt, om en förläggare skall vara pligtig att af dylika arbeten aflemna 4 exemplar. Det är en beskattning, som icke drabbar någon annan än dem, och jag inser icke, hvarföre man särskildt skall beskatta snillet och talangen.
Hvad jag sjelf hört henne förtälja, är, att hon i Finnland hade ägt ett litet landtställe med en trägård, och i midten af den vackra trägården ett lusthus; der Lidner, under deras förlofningstid, plägade om sommarmorgnarne vistas och dikta. Tvifvelsutan är det samma ställe, som hon i tryck kallar ”en liten landtgård tillhörig min Mor”. Den skulle förmodligen tillfalla henne såsom arf. – Älskarens egen hotande spådom förfärade henne lika litet, som andras. Hon höll den för ett skämt; eller ock (hvad troligast är) hoppades hon på makten af sin kärlek och omvård, att förebygga dess uppfyllelse och rädda honom från hans ömkliga ungkarls-vana. I detta hopp, tänkte hon föröfrigt som Medea: Blott tvenne ömma bröst af lika kärlek brinna, De nog en vrå på jorden finna, Som rymma kan åt dem – en koja och en graf. Med få ord: följden af deras bekantskap blef deras giftermål. Hennes slägtingar togo vågspelet mindre lätt; men hon segrade. Underligt var visst icke, om de afrådde henne från sådan förening med en man, hvilken icke blott (såsom han sjelf sade) ägde endast sitt hjerta och sin lyra, utan desslikes var känd för att berusa sig äfven ur en annan källa, än Aganippens. Härtill kom, att en hennes anförvandt, Öfverste Hastfer, var en af Anjala-brödernes förnämsta medhjelpare; och man skall snart få se, huru Lidner hos dessa herrar stod anskrifven. Sjelf berättar hon endast i allmänhet: ”Det lades många hinder i vägen för min förening med Lidner. Blott genom en särskildt utverkad befallning från Consistorium fick lysning för oss utfärdas. Jag tycker mig än höra, hvilka obilliga beskyllningar vi å båda sidor måste tåla. Men – allt har en öfvergång. Ändtligen blefvo vi vigda. Om Lidner varit utan skuld och frisk, hade vi borgat oss ganska bra. Med hans snille och hjerta kunde jag aldrig annat vara, än lycklig”. Då hon kort derefter tillägger, utan vidare:
Läggas härtill de bevillnings-medel, som till Riksgäldskontoret under samma års 4:de qvartal influtit för ej mindre 1854 än föregående år » » 78: 9. 9. så uppkommer en summa af B:ko R:dr 2,061,433:41. 9. hvilken öfverskjuter hvad i 1851 års bevillnings-fÖrordning för år 1854 förslagsvis beräknats » » '1,900,000: — —■ med B:ko li:dr 161,433: 41. 9. Den före slutet af 3:dje qvartalet 1857 till Riksgäldskontoret influtna allmänna bevillning för år 1855 uppgick, enligt i förra revisions-berättelsen verkställd utredning, till » » 1,303,339: 1. 7. Derefter hafva för sistnämnde år ytterligare levererats: under 1857 års 4:de qvartal B:ko 134:23.10. och under de 3:ne första qvartalerne 1858, med tillägg af restantier för föregående åren, R:mt R;dr 1,662:84 öre, eller , » 1,108:26.11. 1,243: 2. 9. eller tillsammans R:dr 1,304,582: 4. Utöfver det i nyssnämnde revisions-berättelse uppgifna, fope den 30 September 1857 Riksgäldskontoret tillgodokomna belopp utaf allmänna bevillningen för. år 1856 1,386,504:32.11. har detta verk af samma års bevillning uppburit: under de 3:ne sista månaderne af år 1857 B:ko 5,533: 41, 5. samt under Januari med September månader 1858 R:mt 12,425 R:dr 89 öre, eller » 8,283:44. 6. 13,817:37.11. ~~ tillhopa 1,400,322: 22. 10.
Kungens pager och domestiker darra vid minsta anledning, skräck har slagit hela hofvet, man spelar, dricker och äter bäfvande, ångest har bemäktigat sig ministerns hela omgifning, till och med drottningen, som icke längre har någon egen vilja, hvarken med hänsyn till sina kläder eller de färger hon skall välja Hvarken mitt hufvud eller mitt hjärta har längtat efter att leda de politiska angelägenheterna, men det var mig en passande uppgift att vara den ledande inom hofvet och sällskapslifvet. Jag är mera kompetent därtill än ni och skulle ha gjort det bättre, ty för att börja med de livréer, ni infört, så äro de icke livréer utan uniformer. Genom att icke blanda er i dessa angelägenheter skulle ni ha undgått mycket hat och skonat drottningen för många obehag, ty hon skulle lättare kunnat ordna allt sådant med mig än med er och detta skulle ha beredt mig en verklig ställning Hade jag icke varit så ståndaktig – fast det är svårt gent emot er – så hade jag i stället för verkliga skådespelare införskrifvit gycklare och harlekiner, man skulle i stället för verkliga skådespel haft farcer, som man tröttnat på efter tre månader – vi skulle ha gjort oss löjliga inför utlandet. Ingen dödlig har någonsin vågat uppföra sig så emot mig! Vid spelbordet, i sällskapslifvet, öfverallt afgör ni allting själf och är icke belåten med mindre ni förödmjukar andra. Ni borde dock icke uppföra er så mot er vän, som alltid har älskat er så innerligt. Också på den tiden, då alla mina bekanta och umgängesvänner tadlade mig för mitt umgänge med er, har jag, ehuru det kunde skada mig, berömt er, öppet vidgått min vänskap för er och sedan användt hela min klokhet att öfvertala Holck och lugna Bernstorff. Ack, min vän! Hur farligt är icke hofvet för karakteren! Gud gifve, ni aldrig hade lärt känna det! Det är mig obegripligt att icke er finkänslighet dåras af det ovärdiga och skamliga loupspelet. — Det har varit månader, då jag förlorat ett tusen åtta hundra riksdaler, och jag är redan betänkt på att sälja flera af mina aktier.
Jag har emellertid sökt göra mig noga underrättad om det inflytande, de förändrade handelsförhållandena utöfvat på fabrikationen i Stockholm, och skaffat mig uppgifter på de åren 1864 och 1865 gällande priser, och jag har funnit, att högst få varor, med undantag af champagne och socker, fått någon betydligare nedsättning. Jag har besökt skomakare och frågat, om de icke numera sålde sin tillverkning billigare; rnen de hafva skrattat mig i ansigtet under förklarande, att några öres mindre tull på skinn icke hade något inflytande på varans pris, samt att de väl kunde lemna varorna något billigare, men då vore de äfven af sämre beskaffenhet. På enahanda sätt har jag äfven blifvit afspisad af andra handtverkare. Man vill ofta låta påskina, att de nedsatta tullsattserna icke skola vålla någon förlust, emedan tullinkomsterna visat sig vida större, än som varit kalkyleradt. Dermed förhåller sig på följande sätt. 1 K. M:ts Propos. till R. St:r af den 17 Nov. 1865 (N:o 39) ang:de med Frankrike afslutade handelsoch sjöfartstraktater förekommer en uträkning af den inkomst, som vore att vänta af tullen för statsreglerings-perioden 1864—66, uppgående till en summa af 14,143,307 rdr, hvilken summa K. M:t dock för jemnhetens skull upptog till endast 14 millioner; men R. St:r, som anade, att det osade katt af traktaten, nedsatte beloppet meri ytterligare ^ million. Det förhåller sig med frågan om den fördel, förminskade tullafgifter medföra, i det näringsidkaren derigenom sporras till mera flit och idoghet, på alldeles samma sätt, som om jag
»Jag hade en vän i kriget. Han hette Frans. Vi älskade båda samma qvinna. Han blef den lycklige. Jag led. En natt då han var utkommenderad, smög jag mig till hans hem – och – och – O! – mina barn, darren! – förförde hans brud. Strax derpå, samma natt, innan Frans hemkom, blef jag med min trupp befald att marschera. Jag återsåg på tio år hvarken Frans eller hans hustru. Då vandrade jag en gång öfver slagfältet. Jag tyckte mig höra mitt namn nämnas. Jag störtade fram. Det var Frans, men döende. Han förlät mig i dödsstunden allt, på vilkor att jag tog vård om hans tioåriga dotter, som fans i en by bredvid, samt att jag svor, att om jag hade någon son denne aldrig skulle få gifta sig med någon annan än hans dotter. »Så försonar du ditt brott mot mig och min döda hustru.» Jag svor. I detsamma kom en fiendtlig trupp. Jag sprang min väg.» »Se der min förfärliga historia!» Dödsbleka och med stirrande blickar betraktade de hvarandra. Ändtligen föllo de båda på knä för fadern. »Vi förlåta!» Och Fridens heliga engel steg ned från sin himmel och blandade sina tårar med deras. En timma efter detta uppträde instörtade till gubben Pettersson ett bud att han genast skulle skynda till svenska lägret, der en lifdömd ville tala med honom. Han begaf sig åstad. Efter några ögonblick återkom han likblek och skälfvande. »O, mina barn, nu har jag fått mitt straff. Det var Frans som blifvit gripen och dömd till döden som spion.4 Han anförtrodde mig att han för att hämnas tagit den der hemska eden af mig att gifta er med hvarandra, ty du Hertha – O, Gud! – var ej hans – utan min dotter!» Utan att säga ett ord föllo Hertha och Fabian afdånade ned på den mjuka mattan.5 Vansinnets hemska eld gnistrade fram ur deras ögon och omtöcknade deras själar. Gub ben betraktade dem en stund. Med bruten själskraft hviskade han: »förföraren har fått sin dom. O, Gud, förlåt!» – Och så dog han. Ett år har förklingat på tidens omätliga guldharpa.
Här uppsteg Frt&amp;yof ifrån sätet vid gästabudet hos kung Ring, och salen gungade vid fjätet, som här den väldige gick kring. I ett annat bref, dateradt Stockholm 24 maj 1825, skrifver Beskow till Tegnér: ” Så har då äfven Sverige sin Iliad! Den dag skall komma — och den är till en del redan kommen — då främlingen skall lära sig vårt språk, för att läsa Frithjof på modersmålet. Hell dig, du Brages son, i hvilkens öra gudarne hviskat sina höga tankar, i hvilkens bröst det gamla norden lefver och för Ur Dagens krönika. 6Ett motstycke till Tegnérs poem är visserligen sorgspelet “ Blanka * *, som nu vankar öfver bräderna, tiggande om en hederlig begrafning. Jag vet ej om hufvudpersonerna äro nog tragiska, att förtjena döden; men om så är, meritera de ingen annan art deraf, än hänga. Man ser nu sällan något svenskt bröst, som är så mycket värdt som ett väl hvars öga fornverld och natur upprulla sina skönaste taflor! Du är ditt folks harpa, i hvars toner dess ädlaste ljud uttala sig. Norden skall icke dö, så länge en romans af Frithjof lefver. Den, som ej känner sig ibland gudarne, då han läser detta stycke, honom hafva de för evigt stängt sin tempelport. Jag önskar nu intet mera för svenska lyrans heder; jag är stolt, att äfven kalla mig svensk literatÖr, en titel som varit nära att blifva. utan betydelse. ” Efter att hafva fortsatt med några lika högstämda rader af egen förtjusning, tillägger korrespondenten: ” Allmänheten är på det högsta tacksam för denna din sångmös sista och yppersta skänk. Namnen Frithjof och Tegnér sväfva på alla läppar, och jag hoppas, att ropen på en ny upplaga snart skola bevisa, att entusiasmen icke inskränker sig till blott beröm.
Under-Styrelsen åligger för öfrigt att vederbörligen iagttaga och handhafva de stadgar, föreskrifter och bestämmelser i BancoReglementet och öfrige gällande Författningar, som för Bankens Commissariaf, i dess egenskap af Under-Styrelse, tid efter annan äro vordne meddelade. 12:0. Mom. 1. Cheferne skola, i egenskap af ledamöter uti Bankens UnderStyrelse, en för alla och alla för en, ansvara för de beslut och åtgärder, som de öfvervaiit och hvaremot de icke, enligt prolocollet, sig reserverat. Likaledes skola Cheferne och de biträdande Commissarierne, samt de af Verkets öfrige tjenstemän, som deltaga i nyckel-vården, en för alla och alla för en, eller der blott 2:ne äro anställde, en för begge oell begge för en, ansvara för de under deras vård förvarade tillhörigheter sålunda, att, enligt nuvarande förhållanden: a) de för Cassa-Afdelningen, Depositions-Afdelningen, Låne-Afdelliingen, Låne-Canzliet, Controlloch Revisions-Afdelcingen samt Bokslutsoch Ekonomi-Afdelningen utsedde Chefer, och de biträdande Commissari JBih. till R. St.
Af sadane anledningar, och dä sam teli» - Dm 29 December. 1657 teliqe S'atS-Utskottets Ledamöter insett den betydeliga förlust Staten skulle sä widkännas, om Stuteriet blef bibehällit i samma skick som förut, hilma nägre bland dem tillstyrkt dest nedläggande eller flyttning och att atta nu dertill anslagna ängar och lägenheter skulle till mera sörman för Staten, annorlunda anwändaS. Utlkottets pluralitet har dock warit af den tankan att Statens eqenteliga förlust snarare borde rillskrijwas sel och miflbruk, än helima inrättningen, hmiken Ur» sköttel trodde, till det Allmännas, om ej till StarsCaflans omedelbara fördel, med rn witz insträ.kniiig och en förbättrad administration kunna bibchällas. Såsom talande skäl för denna tanka i hwilken jag för min del fullkomligt instämmer torde sa anföras. i:o Att Strömsholms Hästrace förenar hos sig storlek, styrka och härdighet i högre grad än någon annan hästaswel i Swerige, och att den nu, wand ivid climalet, är mindre underkastad ds äkommer som träffa utländska hästar, åtminstone de första ärcn ester deras hilkomst. 2:0 Att det, med antagande af de strängaste hushällSprinciper, likwäl lärer bliswa nödwändigt, att frän ett eller annat häll förse Konat. Hgf stallet med näqra större magns och ridhästar, hw.cka i sall Ströms» holms Stukerie förlädes torde utifrån fä förskctswas. g:o All dä i hela W stmonland och rillgränsande landsorten knapt finnes någon Possisionat eller bonde, som annorlunda än till^älligkwis, häller hingst, har Strömsholm warit det enda ställe hmarest Landt» man kunnat sä ston sprungna och derigenom bliima i tillfälle att af hemsödd aswel insätta för nummer 1658 Den ?9 December. eller till eget bruk begagna elt kreatur, af den oum« kärlighet atzt han stundom för dest nog dryga inköp nödgas skuldsätta sil' hemman.
Pannan var ett mästerstycke af naturens modelleringskonst, dragen voro af en regelbunden fängslande skönhet och föreföllo yngre än hon tänkt sig dem; men de förlamade ögonlocken gåfvo ett liflöst och dödt uttryck åt hela ansigtet, sådant det aftecknade sig mot den hvita hufvudkudden, inramadt af ett gråsprängdt, kortklippt helskägg och af det mörkbruna håret, ur hvars rikedom ett och annat enstaka silfverstrå glänste fram. »Säg någonting» — afbröt han nu tystnaden med samma nervösa, en smula otåliga, uttryck, som förr. »Jag tycker så mycket om er röst — den här så mjuka och vackra tonfall.» Hon lyste upp. »Hvad skall jag tala om?» sade hon sakta och dröjande. »Jag känner samma lust att tala hellenernas tungomål, som ni sjelf har berättat, att ni kände inför Goethe i Weimar. Och mina blickar dragas ovilkorligen till sidan för att söka efter, om icke en näktergal gömt sig i någon vrå af ert sjukrum.» Det gled ett leende öfver det bleka Kristusansigtet. »Ack nej! Några näktergalar finner ni icke här. Men vill ni se gamen så gå in i min hustrus rum — der sitter i sin bur af messing en grön fågel, som heter Cocotte — hvars hjertskärande skrik tio gånger om dagen sliter i mina nerver — —» Liksom till bekräftelse af hans ord hördes nu inifrån våningen en papegojas ilskna läte. Den sjuke ryckte till; hela hans ansigte krymptes samman i smärta. »Ja, ni hör sjelf», sade han med en röst deri vemodet förgäfves sökte dölja sig under ett tonfall af ironi — hårdt som klangen af glasbitar, hvilka krossas emot hvarandra. »Zeus’ hand faller tungt på den, han vill straffa!» »Och Herakles, befriaren — har hans väg aldrig gått här förbi?» »Herakles? — Det var ett Mefistofeles-leende, som nu lekte kring de fina, bleka läpparne. — »Utan tvifvel, Herakles var en stor man! Och en stark man!