Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj: t nu till utförande föreslagit, äfven flere andra mindre certer, hvilka kräfva betydligt mindre kostnad och i afseende å hvilka cer-ters fulla användbarhet för våra behof komiterade synts vara ense, har utskottet ansett sig böra föreslå riksdagen att, på det Kongl. Maj: t icke må sakna tillgångar till byggande af mindre fartyg, derest sådant skulle inom den närmaste tiden pröfvas vara af oundgängligt behof påkalladt, ställa dertill erforderliga medel till Kongl. Maj: ts disposition. Bestämmandet af anslagssummans belopp måste emellertid alltid blifva i viss mån godtyckligt, men då de af certkomitén föreslagna mindre fartygen äro beräknade att kosta, det ena slaget 120,000 kronor, det andra 30,000 kronor och det tredje 240,000 kronor, har utskottet tänkt sig att siffran 480,000 kronor, hvilken, såsom med dessa belopp jemnt delbar, skulle lemna tillgång till byggande af fartyg utaf hvilken af de föreslagna certerna, som Kongl. Maj: t kunde finna lämplig, borde blifva för de nämnda behofven tillräcklig. » Denna utgång var herr Keys verk. Den värde representanten från Södra Tjust har nu för tiden ett riktigt ansträngande arbete. Han har på sina breda skuldror tagit det dryga värfvet att söka utjemna alla stridigheter mellan den parlamentariska regeringen och den parlamentariska riksdagsmajoriteten. Med oförtröttad ifver sträfvar han i sitt kali såsom » den ärlige mäklaren » och gör både det möjliga och det omöjliga för att hålla verket i gång. Herr Key har en gång i landtmannapartiets namn sagt: » framtiden är vår », och det är väl detta stolta program, som han nu vill realisera. I statsutskottet, i kammaren, privatim, för att nu icke tala om i Dagens Nyheters spalter, arbetarhan oförtrutet och såsom på beting for att hjelpa ministären Posse att få fram sina förslag. Han språkar vid de motsträfvige, han stärker de vacklande och han söker omvända de opponerande. Så sträfvar han i sitt anletes svett att stödja regeringen och han, den förut sjelfskrifne oppositionsmannen, är nu en inkarnation af en regerings vänlig parlamentsledamot.
Vid motionernes remitterande hafva dessutom flere ledamöter i Borgareoch Bonde-Stånden förenat sig med motionärerne; deremot andre ansett ifrågavarande lagförändring ej böra antagas, såsom oförenlig med det större skydd, omyndige borde kunna påräkna af lagen, enär de sjelfve ej voro i tillfälle att sin rätt bevaka. Hvad först beträffar frågan om inrättandet af Förmyndare-Kamrar, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att nyssnämnde Comité, på grund af Rikets Ständers uti ofvanomförmälde underdåniga skrifvelse gjorda anhållan, och Kongl. Maj:ts, till följd deraf, meddelade Nådiga befallning, afgifvit ett underdånigt Utlåtande, deraf Utskottet tagit kännedom, och hvilket, efter Utskottets omdöme, på ett nöjagtigt och fullständigt sätt utreder denna fråga. Då Utskottets beslut i ämnet kommer att grunda sig på de af Comiteen anförde skäl, anser Utskottet lämpligt, att Utlåtandet, hvilket jemväl blifvit af en motionär åberopadt, varder i vissa delar här infördt. Sedan Comiteen meddelat upplysning om anledningarne till stiftandet af Justitiae-Collegium och Förmyndare-Kammaren i Stockholm, hvilka hufvudsakligen varit, dels vederbörandes försummelse att anställa arfskiften och för omyndige tillsätta laga förmyndare, dels ock, der sådane blifvit förordnade, deras vårdslöshet och otrohet vid förvaltningen af egendomen samt sorglöshet i afseende på myndlingarnes uppfostran; så yttrar Comiteen vidare: ”Någon annan allmän inrättning till vårdande af omyndiga och deras egendom, än den nu nämnde, lärer icke finnas. Deremot innehåller allmänna lagen och dithörande författningar åtskilliga till detta ändamål syftande stadganden, hvilka hittills jemväl, utan Förmyndare-Kamrar, om än icke fullständigt, dock i det närmaste tillräckligt, betryggat omyndigas rätt och bästa.
Jag erinrade redan i går, hurusom under nuvar:de förhållanden Staten kan lida förluster derigenom, att räntorna, sorn för närvande utgå efter markegång, hädanefter förklaras endast böra erläggas med räntepersedlarnes kronovärdi eller detsammas dubbla belopp. Jag erinrade äfven om förhållandet med byggningsoch salpeter-hjelpen, hvilka räntor derest de ännu öfver hela riket löstes med deruti upptagna räntepersedlars nuvar:de markegångsvärde skulle utgöra en ganska betydlig skatt. Jag föreställer mig att det svårligen kan nekas ränlegifvarne i det öfriga Sverige hvad, som genom 1828 års K. bref beviljades räntegifvare på Oland eller att, få lösa de under byggnadshjelpen hörande persedlar efter dessas dubbla kronovärdi. Samma förhållande, som i fråga om nyssnämnde räntetitel förekommit, torde äfven förefinnas och vid skeende pröfning göra sig gällande i afseende på årliga hjelpen, och flere andra likartade räntor. Genom en dylik förändring i dessa räntors nuvartde beräkningsoch utgöringssätt, uppslår en gifven förlust för det allmänna. Sammanslår man deremot alla hemmansräntorna under en gemensam titel och upptager desamma tili en summa, så försvinna naturligtvis för framtiden alla vidare anspråk, å förändringar i de särskilda ränteartiklarnes beräkningsoch lösningssätt, och Staten blir följaktligen betryggad emot dylika anspråk och framtida efterräkningar från de skattskyldiges sida. Man har vidare yttrat, att i Finland hördes de skattskyldige innan förändringen der infördes; men om de underrättelser ang:de verkställigheten af den Finska skatteförenklingen, som jag varit i tillfälle förskaffa mig, äro riktiga, så hördes räntegifvarne endast öfver de persedlar, hvilka skulle innefattas under den s. k. skatte-enklaren. Det anförda prejudikat från Finland torde således icke såsom bevisande kunna här åberopas. Hr von Hohenhausen har yttrat, att det vore inconseqvent, att vilja hafva en fix jorctbeskattning, enär jordens afkastning vore underkastad årliga förändringar.
Utskottet har mål funnit, att den Lag, hmars mildring flere päminnelser synbarligen äsyftat, torde i mänga händelser genom denna reconventions-skyldighet minna samma egenskap, som man welat den betaga; men Utskottet är dock öfmcrtygadt, att denna hämnande stränghet endast skall drabba den uppsätliga illwiljan, utan att tungt hwila öfwer hmart enda menskligt misstag, samt att äswen misstagen skola efter en närmare kännedom as Constitutionens hufwudgrunder och genom klart uttryckte och bestämde förbud blifwa, om ej omöjlige, ätminstone sällsynte. Man har yrkat, att det i ätskilliga sall projecterade straff af fängelse ä fästning mätte afskaffas. Utskottet hade ansett denna bestraffning såsom egentligen politisk ej mara olämplig för högre Embetsmän, hmilkas inflytande, också efter deras skiljande frän allmänna ärenderne, kunde nägon gäng blifwa nog mägtigt, till det minsta för nägon tid. Det mar således ej för att öka den brotts - 412 Expeditioner till Riks-Ständeu. liges lidande, men i den afsigt att stänga »verkningskretsen för harmen öftver ett förloradt förtroende, som detta straff föreslogs; det finnes numera med billigt afseende ä en nog allmänt yttrad önskan pä alla ställen borttaget, och Utskottet hoppas »ned »vishet, att en kraftfull Styrelse och en ädel Nation aldrig stola behöfiva frukta den, som blif»vit förklarad owärdig att warda deras angelägenheter. Pä den grund, att tillstyrkandet af brott medförer en högre grad af imputation, än underlåtandet att deni afstyrka, har »nan ansett en skillnad i straff för dessa förseelser nödwändig. Utskottet kan sä »»lycket mindre föreslå en sädan skillnad, som enligt Regerings-Formens l06 § tillstyrkande af öfwerträdelser och underlätande att deremot göra föreställning sättas i fullkomlig parite och StatsNädets Ledamöter genom 9 An Regerings-Formen Ovilkorligen förbindas, att sine meningar yttra och afstyrka det lagstridiga.
Om anslag för Vetinair Inrättningen i HufvudStaden; om tillökning i Lönerne Den 19 November f, tk. för de Fyra Stats-Secreterarne; angående Statsregleringen, i hrad den angår Riks Statens Andra Hufvud Titel, nemligen mdra, i6:de, iprde, aorde och 23:dje Puncterne af Utlåtandet; om Stats-Verkets tillstånd och Behof, i hvad sorn rörer Riks-Statens Tredje Hufvud Titel; i anledning af gjorde Motioner dels om Lotsoch Båk-algifternes nedsättning dels om deras användande; om räntornes utgörande för några Thorshälla Stad upplåtne Hemman; i anledning al Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Pension till i. d. Landshöfdingen Hans Jästa; ifråga om söndring från Bisp Motala Kungsgård af er~ forderlig mark till Motala Köpings anläggande; om Pension för Directeuren Löfving; om Garnisons Sjukhusbyggnaden uti Stockholm; om Landshöfdinge Residence-huset i Hernösand; om ersättning för förlorade ängar m. m. vid gränslinien mot Ryssland; rörande ränta för fordringar hos Kronan, enligt General Krigs Kommissariatets vid f. d. Armeen emöt Norrige utställda fordringsbevis; i frågan om understöd af Staten för Höganäs Stenkols-Yerk; angående Roteringen i Skåne ; om grunders bestämmande för Pensioner åt dem, som innehaft Hof-StatsSysplor; rörande anstånd med betalning för undsättnings - spannmål för Allmänna Magazins-Inrättningen ; och om den vid innevarande Riksdag verkställde granskning af nämnde Inrättnings förvaltning. »it Öe-n 19 November f., ra.. I anledning af väckte Motioner om aflöning för deni, sorn nied uppbörden i Städerrre hafva befattning; och angående Fxtra Grufve-hjelpen i Stora Kopparbergs X^än.
Konun - 2l4 Den 20 November. gen och Han i Nåder till StatsContoiret, utom det att Rikets Ständer lika ofta afläto ProtocollsUtdrag till StatsTJtskottet, och detta till RiksgäldsContoiret, om samma sak, och ändtligen aflätos från Kongl. Majit till StatsContoiret flera särskildta skrifvelser, angående dithörande utbetalningar. Omsider förordnade Rikets Ständer, att redogörelsen för Riksdagskostnadsmedlen skulle så vid i8a3, som följande Riksdagar vara afslutad inom 6 månader från Riksdagens slut; emedan andra utgifter i och för densamma, då icke borde återstå att liqvidera, än betalningen för icke fulländad tryckning af RiksStåndens Protocoll och Bihanget dertill, och hvilken kostnad borde af RiksgäldsContoiret godtgöras. De tryckta Handlingarne skulle der förvaras: och RiksgäldsContoiret redovisa så väl för inkomsten af försålda exemplar, som för återstoden deraf. Sedan StatsContoiret afslutat sin Riksdagskostnads-räkning i April månad 1824, å 242,000 R:dr, hvaribland 35,6oo R:dr tryckningskostnader, har RiksgäldsContoiret ytterligare utbetalt sådane under åren 1824, 1825, 1826 och 1827, lill ett belopp af 18,000 Rulr. Således hafva om Riksdagskostnadernas bestridande dubbla föreskrifter utgått både till RiksgäldsContoiret, som bordt anskaffa medlen, samt i runda summor öfverlemna dem åt StatsContoiret, och till detta Verk, som bordt utbetala och specialitet’ redovisa dem. Den 20 November.
Thet är en lustigh och sanfärdigh Tragoedia om then höghborne, mycket berömde och manhafftige Hertigh Habor, konung Amundz Son aff Norigie, Och then Höghborne, sköne och Trofaste Fröyken Signill, Then Stormächtige Herres H. Sigars, Swerigis Konungz endesteDotter, Nämligh, hvad Kärligheetz trofastheet the hvar annan in til döden underligen bewijste. Then Höghborne Herre, Her Johann, Swerigis Rijkis Arffurste, Hertigh til Östergöthland, Såsom och H. F. N. Elskelige käre Brudh, Höghborne Furstinna, Maria Elisabeth, boren Konungzdotter i Sverige, och Furstinna til Östergöthland, til ähra och underdånigt behagh på theras F. N:ders lyckelige och höghtijdelige Bröllops högtijdh. Aff Johanne Messenio beskrifwen och hållen på Stockholms Slott, siätte Dagen vthi höghb. Bröllop, som war then 4 Novemb. Tryckt i Stockholm 1612. Signill, som uppfördes under festligheterna vid Hert. Johans af Östergöthland bröllop med Maria Elisabeth på Stockholms slott i December (å titlen står felaktigt November) 1612, blef olofligen eftertryckt samma år. Skådespelet, som bevistades af konungen, enkedrottningen, det nyförmälda furstliga paret och hela hofvet, uppfördes af Messenii studenter, hvilka från Upsala jemte sin lärare infunnit sig. Bland de fyratio studenter, hvilka personförteckningen upptager, äro endast fyra frälse, Knut Soop, Johan Liljehöök, Melchior v. Warnstedt och Gustaf Arvidson Posse, hvilka alla spelade fruntimmersroller. Detta ringa antal adelsmän visar, att den mot M. rigtade beskyllningen, att han företrädesvis samlade kring sig unga ädlingar, icke är rätt grundad. Bland de öfriga spelande påträffar man många, hvilka sedan blefvo prydnader för kyrkan och läroverken.
Åberopande i öfrigt livad Konst.-Utsk:t med mina egna åsigter så fullkomligt öfverensstämmande och således enligt mitt förmenande så rigtigt anfört sid. 4 och 5, uti punkten, som börjar med satsen: »Det för hvarje samhälle mest önskvärda i afseende på dess religiösa öfvertygelse och bekännelse vore utan tvifvel, att denna öfvertygelse och bekännelse hos dem alla vore en och samma» etc.; »men om ock ett sådant sträfvande må utan men för samhället kunna fortfara så länge antalet af olika tänkande utgör blott en obetydlighet etc.» och slutet af denna punkt: »Billigheten synes dock fordra, att de, som äro lagligen tillförbundne att medverka lör en del af det medborgerliga lifvets uppgifter och vara behjelpliga att bära dess materiela bördor, äfven må ega laglig möjlighet att deltaga i vården om samhällets allmänna angelägenheter och dess mera ideela intressen, samt i allmänhet åt detsamma få egna sin verksamhet på det sätt sådant, i följd af fallenhet, håg och förvärfvad skicklighet, bäst kan ske;» äfvensom utur »Luthers skrifter», öfversätta af P. A. Sondén, Stockholm, 6:te delen, sid. 323, endast några ord, nemligen: »att man förbjuder dem (judarne) alt arbeta, drifva handtverk och hafva annan mensklig samlärd ibland oss, hvarigenom man endast drifver dem till ocker, (äro de numera ensamma härutinnan?) huru skulle detta kunna förbättra dem?» m. m., får jag slutligen vördsamt förnya min anhållan om bifall till Höglofl. Konst.-LJtsk:ts ifrågavarande Mern. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Ur Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma hade yrkats af åtskillige ledamöter, att det ifrågav:de förslaget, måtte förkastas, men andra åter ansett detsamma böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på förslagets förkastande och, då dervid svarades talrika och starka nej, blandade med mångå ja, förklarade sig bafva funnit nej öfvervägande.
– Det är en särskild anledning, hvarför jag i dag är så utstyrd, sade han nästan förlägen. Så grann är jag långtifrån hvarje dag, tvärtom, man förebrår mig ständigt, att jag ej tillräckligt vårdar min person. Och hvad läcker mat beträffar, så är jag ej det minsta svag för bordets njutningar. Jag är mycket måttlig i mat och dryck. – Det kan så vara efter min herres begrepp. Men hur tror min herre att salt fläsk och skeppsskorpor smaka? – Därom kan jag ej göra mig den ringaste tanke, jag har aldrig försökt. Men en sak får jag erkänna för kapten. Jag är mycket disponerad för sjösjukan. – Det frågar jag fan efter – det blir herrns ensak. Men hvad skulle jag göra med herrn på Sophia Magdalena? – Blott låta mig följa med som passagerare. Jag kan betala hvilken summa herr kapten önskar. – Jag tycker inte om passagerare på Ostindiefarare. Morsgrisar passa inte på Sophia Magdalena, men vi kunna ju tala om saken. Först och främst, hvad är min herres namn? – Jag är John Hall den yngre. Kaptenen rusade upp. – Nej, så tusan jag tar herrn. John Halls ende son och arfvinge! Jag tänkte blott på ejderdunet, jag tänkte inte på guldvaggan och silfvervagnen och silkestömmarne. Nej, tack vackert! Sådana passagerare betackar sig Sophia Magdalena för. Hon skulle bli tillständigad att angöra alla obebodda öar, och hela besättningen skulle ut och plocka snäckor och springa efter skalbaggar och fjärilar och fånga ormar till ormgropen på Gunnebo! – Ju mer herr kaptenen söker afråda mig, desto större blir lusten. Jag ber ödmjukast, att kaptenen tar mig med. Jag ber och besvär kaptenen att göra det. Det är så trångt i den här staden, där alla känna en och undra öfver en. Jag vill ut i den stora vida världen. – Och hvad säger gamle herrn om den resan? frågade kaptenen. – Det vet jag inte – jag skall fråga honom. Jag vill inte rymma från hemmet, som så många göra, fast jag trängtar efter att komma härifrån ut i vida världen. Jag skulle säkerligen passa bättre där än här. Jag skulle känna mig mycket friare och lyckligare än jag nu gör. Men min far tror kanske redan, att jag rymt.
Han hade alltid känt det som var den i slägt med hans egen och han älskade dess storslagna ödslighet, dess högtidliga liflöshet och denna djupa tystnad, hvilken icke stördes af bullret från de millioner menniskofötter, som feberaktigt jägtade fram öfver gatornas stenläggning. När han stod ensam på en klint och blickade ut öfver de stora vidderna, der vattnet bredde sig kring skär och klippor glittrande ljust och speglande blått så långt ögat nådde – greps han af en underlig beklämning. Hans eget jag krympte samman till en atom i verldsalltet; och i denna stämning var det som om allt det finaste och bästa hos honom sjelf slog ut i blom. Allt det falska och konventionella, allt det lögnaktiga och förskrufvade, som ute i lifvet tillhörde den trista figur som vandrade omkring med ett hånleende på läpparne och bar hans namn, var då som flägtadt bort; det var som om hans själ badat slagget af sig i den saltklara luften; och blodet i hans ådror sjöng vackra dikter, dikter som aldrig fingo ord, dikter om lifvets grannaste ideal, sedda genom ett barns ögon, utan missräkningarnes bitterhet och utan erfarenhetens tvifvel. Men det behöfdes icke mer än att en menniskofot raspade mot hällen för att drifva stämningen bort. Ansigtets drag flögo blixtsnabbt en garde, ödsligheten var förbi och sällskapligheten började, själen anlade sitt fikonlöf och lögnen kom åter till heders. Mellan bruna bergsknallar och grå gled ångbåten fram; mellan stora skrofliga kolosser och små svarta skär, öfver hvilkas blankspolade ryggar vågorna lekfullt skvalpade. Längst i bakgrunden låg bohuslänska kusten som en väldig terrass af naken granit, hvars konturer böljade oroligt mot horisonten. Här och hvar sågs en grön fläck i bottnen på en dal eller en klvfta, som sluttade mot stranden; eljes ingenting, icke en buske, icke ett träd, knappt ett enda spår af vegetation. På de kala hällarne lågo enstaka hus kastade omkring; men i dalarne och klyftorna hade de krupit ihop till fisklägen med båtar och sjöbryggor och murkna grå sjöbodar, hvilande på stolpar öfver vattnet.
Här är så mycket taladt och skrifvet om nödvändigheten af att » lefva i sanning », i synnerhet på det erotiska området. Men man måste då verkligen med Pontius Pilatus spörja: » Hvad är sanning? » Kan det kallas att lefva i sanningen, d. v. s. att alltid ha sanningen till rättesnöre, då tusentals ogifta kvinnor ej komma öfver den afskydda åldersgränsen — tjugufyra och tjugufem år — förrän de i verkligheten uppnått fyrtiotalet, hvilket då reduceras till trettio? Hvarför tillåta de sig en dylik förfalskning, om icke just i hoppet om att göra eröfringar, väcka kärlek? • — Hm, kvinnologik! — Jaså, det skall kallas en lofvärd sträfvan efter lycka, detta! Men förutsätt, att en man fångas på detta nobla sätt ocli så gör den oundvikliga upptäckten, att den hustru han fått är minst sex år äldre, än hon för honom uppgifvit, månne det då icke blir mycket svårt för honom att föreställa sig ett samlif » i sanning » med henne? Hvarje tänkande själ vet, att det förhåller sig med lögnen som med den farliga kvickroten på åkrar och trädgårdsland: får bara en enda rotspets fäste i mullen, skjuter den skott efter skott nere i djupet, tills hela fältet blir betäckt af ogräset. Och då vill där både djupplöjning och eld till för att rensa bort detsamma. Den ena osanningen föder den andra, och ho räknar de mer eller mindre olyckliga äktenskap, som ha sin första orsak i en oriktig åldersuppgift? Det är ett envist mögel detta. Har bara den ' demoraliserande tankegång, som alstrar detsamma, fått insteg i den unga kvinnans själ, följa de andliga sjukdomssymptomen henne in i äktenskapet och förleda henne till att spela » ung fru » till och med sedan hon — icke sällan till sin stora förargelse — ej längre kan undgå att föra sin vuxna dotter ut i sällskapslifvet. Vi kunna lätt tänka oss kärleksförhållandet emellan en sådan mor och hennes dotter.
Summa tillökning R:mt R:dr 929,568: 74. som utgöres af: belopp, hvilka förut utgått såsom extra anslag, men af Kongl. Maj:t ansetts böra på ordinarie stat uppföras R:tlr 248,600: 84. högre beräkningar af förslagsanslag » 188,317: — öfriga tillökningar 4 » 492,650: 90. Summa R:mt R:dr 929,568: 74. Transport R:mt R:dr 929,568: 74. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. ■27 ningar för Transport R:mt R:dr Då från denna tillökningssumma afdragas ofvanberörda minski anslagen: Svea, Götha och Wendes artilleriregementen Lifbeväringsregementet Salpeteruppköp deraf, såsom redan är erinradt, 248,600 R:dr 84 såsom extra anslag och 188,317 R:dr utgöres af högre beräknade förslagsanslag. Dessutom aflemnas från fjerde hufvudtiteln de hittills till Kongl. Maj:ts disposition ställde öfverskotts-indelningsräntor vid Bohus läns regementes södra bataljon, till ett beräknadt årligt medelvärde af 7,227 R:dr 84 öre. 929.5 6 8: 74.
Motioner om skyndsammare verkställighet af en i JNåder anbefalld åtgärd till beredande af utvidgade Handelsförhållanden mellan Sverige och ^Norrige. lN:o ao5, i anledning af väckt Motion om behofvet af nya åtgärders vidtagande till förekommande af oäkta barns långsamma iörstörelse i Stockholm, genom nöd och elände. S. D. e. m. Föredrogs å nyo och bifölls Lag, Utskottets d. 3o sistl. Oct. under JN:o 217, afgifne, samt d. 7 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, örn anslående af ett Cancellislarfvode, beräknadt från den 1 sistl. April. Fröt, Utdr, d, 10 Nov. 1S23. Fråq Högv, Preste-Ståndet, S, Pr Upplästes Högloft, Ridderskapets och Adelns Pralqcplls-rUldrag, innehållande inbjudning till deltagande i Dess beslut i anledning af StatsRancqoch LagUtskoUens Relänkandeo JV:q 3i4 Pph 547» t följd af hvilket Beslut enskilde personers invisningar må till ett minimi belopp af 66 R:dr 3n sk, Bancq utfärdas» men kunde Preste Ståndet, sorn ej fann skäl frångå sitt härutinnan fattade Beslut, den gjorda inbjudningen jcke antaga, S, D, Vid förnyad föredragning af Ram* co^Utsknttets Betänkande IX:o 65, öfver de ifrån samtlige RiksStånden inkomne anmärk-! Jiingar vid samma Utskotts Memorial N:o 4g> samt det dervid bifogade generella för^ slag till reglementariska stadganden för LåneCqntoiren i Vestra qch Södra provincerna, blefvo berörde Memorial och Förslag gillade med de i sednare Betänkandet föglagne ändringar och tillägg, utom i nedan-s Prat, Utdr. d. 10 Nou. TT nämnde delar deruti Presle-Ståndet yidtog följande Beslut: nemligen.