Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Almén: om födoämnena i kemiskt hänseende; organisk pliarmaceutisk kemi. Adjunkten Holmgren: experimentalphysiologi och handleder i physiologisk histologi. Adjunkten Fristedt: botanisk och zoologisk pliarmakognosi; samt Adjunkten Brelin: om de obstetriska operationerna. Häraf se vi, att undervisningen vid universitetet är lika praktisk som vid Institutet och att inga föreläsningar hållas uti allmän patologi, kirurgi och obstetrik, samt att ett ämne är alldeles ifrån de offentliga föreläsningarne uteslutet, nemi. medicinens historia, uti hvilket ämne, vid Institutet, allmänt erkända utmärkta föreläsningar hållas af Doktor Broberg. Den hufvudsakliga skillnaden mellan föreläsningarne vid universitetet och Institutet är således egentligen blott den, att vid Institutet äro läroämnena fördelade på (lera lärare än vid universitetet, hvilket förhållande väl icke skäligen kan antagas vara ett hinder för den teoretiska undervisningen vid nämnde läroverk. När man nu till allt detta lägger, att det, mig veterligt, icke finnes något land i verlden der man ansett nyttigt och nödvändigt att till särskilda läroverk förlägga den theoretiska och praktiska medicinska undervisningen, utan att dessa öfverallt vid ett och samma läroverk gå hand i hand med hvarandra, så torde det för vanligt menniskoförstånd vara ofattligt, hvarföre en dylig fördelning af det medicinska studiet endast i det gamla Sverige skulle vara så nödvändig och välsignelsebringande. Allt detta ordande om den medicinska undervisningens fördelning och nyttan af »samverkan» emellan de olika läroverken, torde således hufvudsakligen endast afse att förena och tillfredsställa de stridande partierna, men ingalunda att gynna och befordra läkarebildningen i vårt land eller afse den studerande ungdomens och den lidande mensklighetens sanna nytta. Den studerande ungdomen har rätt att fordra frihet i valet af de medicinska läroverk, som finnas, och den lidande mensklighetens rättighet måste det vara att icke åsidosättas, för befordrande af enskilda småaktiga intressen. Hvad angår andra punkten, eller universiteternas välgörande inflytande på den humanistiska bildningen, så kan detta aldrig bestridas.
Maj:t bestämt till 50 procents löneförhöjning för dem, som i 8 år sådan tjenst berömligen förrättadt; och StatsUtskottet, i dess nu till pröfning, afgifne betänkande, med förklarande att något Statsanslag till detta behof icke kunde tillstyrkas, likväl tillika föreslagit att till svar på propositionen måtte hemställas, om icke Kongl. Maj:t skulle i nåder finna Särnpeligt att desse utgifter anvisas, att utgå af allmänna indragningssfaten; får jag emot detta StatsUtskottets tillstyrkande anmärka, att då BataillonsLäkare-lönerne äro upptagne på RiksStatens 3:dje hufvudtitel böra naturligtvis förhöjning i samma löner utgå å samma hufvudtitelj helst bestämda anslag, till samma föremål; icke böra å tvenne särskilte utgiftstitlar lämpeligen äga rum hvarjemte, och i synnerhet, jag Ahner anmärkningsvärd!, att Hög - Den 25 Marthi, Högiofi. Stat/,Utskottet, genom förenämnde tillstyrkande öppnat ett ganska betänkligt inträde på allmänna Indragningsstaten, å hvilken, med afseende ätt, elter dess benämning, småningom försvinna $ Riksens Ständer sorg. fäiligt undvikit att anvisa utgifter och inskränkt dem för framtiden blott till löner för Sjuttioårige Embetsman® lifstid, hvari en utsträckning, till andra föremål, vöre ganska betänkelig, helst anledningar skulle derigenom väckas till mångfaldiga utgifter, som i annat fall, och i saknad af rum på de öfrige utgifts hufvudtittlarnej torde komma att uteblifva. Jag hzr trodt att det förtjente Högloft.
Efter den sednare behandlingen af frågan, i anledning af nämnda återremiss, har Utskottet, i dess Utlåtande N:o 195, jemte förklarande, ’att ehuru någon särskild föreskrift icke finnes för skattläggning och skatteköp af krono-fisken i allmänhet, hinder likväl icke borde möta för förevarande fiskes försäljning åt Nätra och Själevads socknemän efter enahanda grunder, som vid tillförene skedd försäljning af krono-fisken blifvit tillämpade,’’ ansett sig böra sitt förut afgifna Utlåtande i denna fråga vidblifva. Genom Rikets Ständers bifall till detta sednare yttrande, har den omförmälda skatteförsäljningen blifvit medgifven. Men jag anser det vara af väsendtlig vigt, att vid expedierande af detta Rikets Ständers beslut upptages äfven det af Stats-Utskottet för dess sednare yttrande anförda skäl, som innefattas i Utskottets nu citerade förklarande, ”att hinder icke borde möta för fiskets försäljning efter enahanda grunder, som förut tilllämpats;” emedan just detta skäl torde föranledt till Ständernas slutliga och odelade bifall. Annars, om Rikets Ständers beslut helt naket, utan anförande häraf, expedieras, skulle kunna hända, att det icke kunde af Regeringen sättas i verkställighet, enär någon grund för skatteförsäljningen icke vore angifven. Af Prot.-Utdrag den 19 Augusti 1864. S7T Af dessa skäl, yrkar jag återremiss å Expeditions-Utskottets förevarande skrifvelseförslag, pa det att nu omnämnda skäl till Utskottets och Ständernas beslut må varda i skrifvelsen till Kongl. Maj:t upptaget. N:o 2, Herr Palander; Stats-Utskottets första Utlåtande i denna fråga Nio 94, har bifallits af tvänne, afslagits af ett och återremitterats af ett Riks-Stånd. Stats-Utskottet har derefter i dess sednare Utlåtande, N:o 195, endast med en liten förändring i motiveringen, vidblifit dess förra yttrande.
Vetenskapsakademien, som visste att uppskatta Scheeles rön, kallade honom genom enhälligt val till sin ledamot 1775; det var den enda yttre utmärkelse, som kom Scheele till del från fäderneslandet. Scheele, som i Upsala började tänka på sin framtida bergning och önskade i synnerhet större frihet och ledighet att mera oberoende fullfölja sina vetenskapliga forskningar och undersökningar, sökte nu att få öfvertaga skötseln af apoteket i Köping, hvars innehafvare, Pohl, nyligen aflidit och som egdes af den efterlefvande enkan. Ehuru Scheele icke aflagt erforderlig examen, beviljade honom dock Collegium medicum, som nogsamt kände hans skicklighet, rättighet att förestå apoteket och att till lägligt tillfälle uppskjuta examen. Kommen till Köping hvilade han sig icke. "I tören väl tro", skrifver han vid denna tid till en vän, "at jag nu fått matsorgen och således bjuder Experimental-Chemien en god natt. Ach nej! denna ädla Vetenskap är mitt öga. Hafven tålamod, och J skolen åter snart hafva något nytt ät förnimma". Detta löfte höll Scheele. Han griper sig genast an med att sammanskrifva sin berömda bok om Luft och Eld, hvartill manuskriptet redan i slutet af oktober 1775 var färdigt. I detta arbete, som innehåller en fast otrolig mängd vigtiga rön, beskrifver Scheele eldsluften, eller hvad vi nu kalla syregas, och visar dess betydelse vid förbränningen och andningsprocessen. Denna upptäckt, som är basen för hela den nyare kemien, var likväl kort förut, den 1 aug. 1774, gjord af Priestley, ehuru Scheele icke kunde hafva haft någon kännedom derom. Priestley säger sjelf: "Mr Scheeles discovery was certainly independent of mine, though, I believe, not made quite as early". (Herr Scheeles upptäckt gjordes utan tvifvel oberoende af min, ehuru som jag tror ej fullt så tidigt.) Han delar således med Priestley äran af syrets upptäckande. Bokens tryckning försenades ansenligt, ty den blef först 1877 färdig.
Domare, som vid den tid, hvarom fråga var, fört ordet i Rådstufvurätten, uti dess i målet afgifna förklaring uppgifvit, att andra och tredje uppropen varit utsatta och hållits uti alla omnämnda målen å vederbörliga tider, samt Advokat-Fiskalen icke ifrågasatt riktigheten af hvad sålunda blifvit uppgifvet och icke ens anmärkt någon omständighet, på grund hvaraf i öfrigt kunde antagas, att i afseende å nyssomförmälda upprop eller något af dem felaktigt förfarits, ansett det ansvar i denna del icke kunde för Rådstufvurättens under tiden tjenstgörande Ordförande äga rum; äfvensom och då icke heller i öfrigt, med afseende å hvad i målet förekommit, någon försummelse kunde anses ligga Rådmännen till last vid handläggning af något bland ifrågavarande konkurs-ärenden, ansvar icke kunde dem i målet ådömas; men emedan, så vidt handlingarna utmärkte, ofvanbemälde tjenstförrättande Ordförande, fastän uti de ifrågakomna målen, med undantag af ett, uppropen redan varit slutade före utgången af Oktober månad 1853, icke inom de fyra månader derefter, under hvilka hans förordnande fortfarit, vidtagit någon åtgärd för att dessa mål med slut afhjelpa, och hvad till ursäkt för det sålunda förlupna dröjsmålet blifvit anfördt icke förtjenade afseende, fälldes meranämnde t, f. Ordförande att, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-Ralken, böta Femtio daler Silfvermynt med Tjugufem Rdr Riksmynt; hvarjemte en annan sedermera under nio påföljande månader tillförordnad Ordförande, för det han låtit samteliga konkursoch urarfva-målen hvila utan handläggning så länge, att domar deri icke förr än den 16 December 1854 utgifvits, dömdes, enligt samma lagens rum, att böta Etthundra daler med Femtio Rdr Riksmynt; och skulle samtlige böterne gå till treskiftes emellan Kronan, Umeå stad och Advokat-Fiskalen. Ehuruväl icke all anledning till ändrings sökande uti Kongl. Hofrättens Utslag saknats, enär, äfven om med sken af billighet, ledamöterne uti en kollegial
Det har blifvit mig föreviladl, all jag åberropal D:r Liehig, emedan han är en afgjord fiende lill hvitbels-socker-fabrikationen. Del är för mig alldeles obekant atl han nplrädl i den omlalade slöra striden emellan rörsockeroell hvilbets-soeker-fabrikanterna, och jag vägar påstå atl detta är eli misstag. Han har, mig veterligen, aldrig deltagit i denna strid, men väl ulgifvit vetenskapliga skrifteri jordbruks-kemien m. m. och jag är öfvertygad derom, alt hvar och en som läser hvad han rörande denna speciella fråga yttrat, skall finna, att lian betraktar saken med lugn och oväld samt ur en strängt vetenskaplig synpunkt och alldeles icke är någon förkämpe för en ensidig parli-åsigt, men deremot lärer förhållandet med de författare Hr von Troil citerat vara sådant alt de äro allmänt kända som parti-kämpar Aili frågan, och den sistnämnde af dem har gått så långt alt lian ex absurdo velat bevisa nyttan af hvilbels-sockertill verkningen. Del är alldeles för lidigl att i enlighet med Frih. Raabs mening nu taga under pröfning huruvida det ifrågasatta anslaget skall utgå från den lill följd af bränvius-tillverkningens högre beskattning inflytande statsinkomst eller ej, ty denna fråga om bränvins-skalten är ännu icke afgjord och lärer icke heller blifva del före den fråga, hvarom nu på della ruin öfverlägges, äfven om äterremiss beviljades. Jag delar den värde Frihms önskan att bränvinsbränningen målte drabbas af den höga beskattning, som vid denna Riksdag blifvit föreslagen och skall, så vidt i min förmåga står, söka att lill ett sådant resultat medverka, men jag lior icke, all raan bör tänka på socker-sjuderier, då man behandlar frågan om bränvinsbränning och Iveltom, ty dessa båda saker hafva med hvarandra intet sammanhang. Frih. Raab liar misstagit sig, då han trodde, atl den jemförelse, jag updragit emellan socker-produktionen i kolonierna och i trakten kring Magdeburg, inskränkte sig till sjelfva sockerhalten i sockerrörel och i hviihetan.
Hvad nu slutligen angår angelägenheten af något Stadgande, som bereder ett allmännare begagnande af Post-inrättningen, i grund af allas lika rätt att njuta lika fördel af o på allmän bekostnad gjord Inrättning, får jag vördsamligen anföra, att då ganska många, kanske en tredjedel af Rikets Städer, äro i det förhållande, att de, med Statens kostnad, i anseende till Postmästares aflöning, Postförare och skjutnings-kostnad, begagna Post-inrättningen som en serskilt fördel, utan att Postgång till och ifrån dessa Städer är för Staten hvarken egenteligen nyttig eller nödvändig, och hvaribland jag endast vill nämna de närmast till Stockholm belägna städer Waxholm, Norrtelje, Östhammar, Öregrund, Trosa, Thorshella och Eskilstuna, så synes mig, under medgifvande att ingen förändring deri må ske, att likväl, med lika rätt, någon Postgång kunde och borde' beredas, kanske Sockne vis, för dem som ho på landet aflägse ifrån Städer, så att de icke, som nu inträffar, alldeles vore beroende af Postmästarens godtfinnande och föreskrifter om och under hvad villkor de vilja med Landtboarnes Postgång sig befatta. Jag har vid i8i5 års Riksdag, den 5 Maj, till Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protocoll yttrat den tanka, som jag nu, till vidlyftighets undvikande, får åberopa, och till vederbörliga Utskotts granskning öfver - 28 Den 2 Januarii. lemtia, att nemligen Kronobetjent, särdeles om deras antal erhöll en i andra afseenden behöflig tillökning, kunde emot betalning dermed biträda, och jag tror alt Landtboars nu yrkade rätt och beqvämlighet icke bör lemnäs utan allt afseende;, men skulle likväl antaglige hinder deremot ligga i vägen, nödgas jag i sådant fall inskränka mig till det yrkande, att alla Ansökningar, Besvär och Förklaringar, som i allmänna Mål, och i grund af allmänna skyldigheter, till Landshöfdingarne af Läns invånare ingifvas eller infordras, böra af Kronobetjenten emot bevis emottagas och till Landshöfdingen insändas, och i samma väg, Landshöfdingens
Af Finans-komitéen har den grundsats framställts, att innehafvare af banksedlar böra framför bankens öfriga fordringsegare hafva förmånsrätt i bankens grundfondshypothek. Detta synes ega giltigt skäl deruti, att i allmänhet emottagaren af en banksedel icke i samma mån som den, hvilken på annat:sätt blifver fordringsegare hos banken, kan efter omständigheterna pröfva huruvida han vill med densamma inlåta sig i förbindelse. Det skulle emellertid lända till skada både för scdelinnehafvaren och banken, om grundfondshypotheken icke under något förhållande finge tagas i anspråk för inlösen ar bankens sedlar, förrän denna vore ur stånd att med den riksmyntskassa, sorn förmedelst andra tillgångar kunde anskaffas, fullgöra banksedlarnes inlösen. Omständigheter kunna inträffa, då ett så starkt och hastigt tillströmmande af banksedlar tor inlösen uppstår, ätt äfven den med största klokhet och försigtighet förvaltade bank bringas i en tillfällig förlägenhet. Bankens styrelse bör derföre våra i tillfälle att, när en dylik svårighet kan befaras, på lämpligt sätt använda det medel, sorn just är afsedt att i sista hand betrygga inlösningsförmågan, nemligen grundfondshypotheken. Finanskomitéen har ock föreslagit, att hankbolag skall ega för infriande af sina utelö - 32 Exf) edilia n s - U!s k o l tets Förslag till linder d. Skrifvelse, N:u 183. pande sedlar, om behoivet sådant kräfver, försälja större eller mindre del af de grundfondssäkerheter, som bestå i räntebärande obligationer. Att denna del af hypotheken i allmänhet skall i första band anlitas, är väl antagligt med afseende derpå, att obligationer gemenligen äro lättare användbara, än inteckningar; men fullgiltig! skäl att ovilkorligen föreskrifva, det endast denna del får begagnas, synes ej förefinnas. Deremot bör beslutet om ett sådant användande icke få bero af bolaget eller bankstyrelsen ensam, utan bör tillstånd dertill erhållas af den myndighet, som närmast bar att öfvervälta banken, nemligen Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
sågo konungen stå där, hög och rak, på Sed:s anm. » Drotts » kommandobrygga, omgifven af 1897 tusen olika ljus, då var det som en saga ur » Tusen och en natt » — obeskrifligt trolskt och fagert, där allt var insvept i ljus och dunkel som i en dröm. Och hvarje år jag ser den första blåklinten titta fram, förnyas och föryngras mitt minne af vår folkkäre konung Oscar. Liten landttös. * * * » En sväng med flickorna ». En vacker sommardag år 1894 voro några bekanta ungherrar och damer församlade i societetssalen på den lilla trefliga badorten Arvidsvik på Koön. Kung Oscar, åtföljd af tvänne yngre officerare från Drott, hade just nyss landstigit för att ta en promenad inåt ön. När nu konungen med sällskap passerade förbi societetssalen, hörde de skratt och musik därifrån, hvadan kungen kom upp för trappan samt in i salen. Naturligtvis afbröts vid detta öfverraskande och höga besök genast dansen, så mycket mer som vid pianot satt en Göteborgsgrossör, hvilkens förmåga i pianospel var mycket ringa och som därför ej på villkor ville fortsätta, oaktadt kungen flere gånger bad oss icke upphöra med dansen. Slutligen frågade konungen, om vi ville, att han skulle spela för oss, hvarpå han gick fram till pianot och satte sig, sedan han först tillsagt sina unga officerare att » ta en sväng med flickorna ». Men nu tyckte visst vår göteborgare, att » skammen gick på torra landet », så att han tog mod till sig, gick fram till konungen och förklarade, att han skulle spela » så godt han kunde ». Konungen lämnade då sin plats och vår vän Portsatte sitt spel. Sedan konungen på sitt kända vänliga sätt sprakat med oss alla, aflägsnade han sig inåt ön, flere gånger hälsande oss med mössan, då vi höjde ett ljudeligt » länge le f ve kung Oscar! » * * * Ett kungaminne från midnattssolens land. (Den 3 aug.
PresteSt:s välkomst-helsning, R. o. Ad. finnér deri en Ökad anledning till den glada förhoppning, att de band af ömsesidig aktning och förtroende sorn under framfarna tider förenat detta Stånd med vårdarne af folkets och samhällets dyrbaraste angelägenheter, religionen och den vetenskapliga bildningen, under detta Riksmöte skola ytterligare befästas under enig samverkan för ett älskadt fosterlands väl. Vigtiga frågor, djupt ingripande i folkets sedliga lif, sä väl som i dess industriela verksamhet, skola otvifvelaktigt äfven denna Riksdag blifva föremål för R. St:s behandling. R. o. Ad. skall ej underlåta, all åt dem egna den sorgfälligaste pröfning. Men R. o. Ad. känner djupt, att all sanning, allt verkligt godt, ytterst måste hvila på religionens fasta grund, och R. o. Ad. måste derföre med lifligaste tillfredsställelse känna vissheten att under sina bemödanden finna en ledning och ett trofast stöd i det Högv. PresteSt:s uplysning och fosterlandskärlek. R. o. Ad. anhåller att Hr Biskopen och Hrr Deputerade be - Den 22 November. il hagade till det Högv. PresteSt. återbära -uttrycken af R. o. Ad:s högaktning och vänskap. Sedan äfven denna Deputation blifvit utbeledsagad blef N:o 86, Gr. Hamilton, Jakob Essen, af Hr Gr. och Landtm, anmodad att med R. o. Ad:s Helsnings-Deputation afgå till de öfriga RiksSt:n. Föredrogs Gr. Lagerbjelkes, Gustaf, i gårdagens plenum väckta motion om tillsättande af ett särskildt Utskott för behandling af frågor ronde Bränvinstillverkningen. Upplästes ett af Hr von Hartmansdorff, Aug., inlcmnadt sålydande anförande: Mig förekommer det för tidigt, att afgifva förslag om sättet att behandla en sak, hvilken ännu icke ligger på Ståndets bord, vare sig genom Kongl, propos. eller enskild motion. Kommer icke någon dylik, så är öfverläggningen om behandlingssättet öfverflödig.
y l t s o c » Si vous voulez que je m ' en aille, » Pourqoi passez vous par ici, » Lorsque je vpus vois je trusaillc » 0 ' est ma joie c ' est mon souci. De kunna ej borttagas. När nageln växer, följa de med och försvinna således slutligen, men missbandia ej naglarne, så uppkomma ej häller de hvita fläckarne. Detta vet jag af egen erfarenhet. Ormbunkar blifva vackra, om man Higger dem att torka mellan sänngkläder. Jag har kvar sedan i fjol ännu gröna sådana och har i år pressat nya. De. tåla ej ligga länge plockade, utan böra behandlas genast. CAEL MAETELL, [2312] Stortorget 3. | 9 — J l l. OBS.! r. (G. A t t lora dessa för välbefinnandet oumbärliga verktyg. så erhålles en ask som prof. den l y d e r s å: Äkta Ml God inackordering för 4 gymnaster, 2 m i n. v ä g från Centralen. S v a r till » A. » inlemnas å Iduns byrå. Norrköping. kommer ungdes p å begäran gratis. | hyras. Orglar. Nya modeller efter Ronisch o c h Steinway &amp; Son. W. Kongl. E K omtyckta Instr. D A H L, Hofbalmusikdirektör. OBS. Endast en • kort tid. Insänd 2 kronor, införes annonsen. K. II, fljerpen. Ni har alldeles missuppfattat täflingsvilkoren. De tullande uppsatserna måste naturligtvis samtliga vara original, som förr aldrig oflentliggjorts. Guido. Tack för det sända och välkommen åter! Bed. m. H o f f m a n m. fl. d e utSoda 89,64 Natron 1,74 ° / o. Kalk och Talk m. m. 0, o ° / o. 8 f ö r postporto. Vilhelmina h ö g r e bäst samvetslärarinnor undertecknad billigast o c h anvisn Emma Ftirstenhoft; af Vilhelmina Gravallius. (Med porträtt.) — Missmod; poem af Algot Sandberg.
Jag har i denna sak så väl som i de flesta andra, så litet som möjligt är, velat insticka i slatsmannaärenden docfrinära skäl, ulan städse hållit mig vid de praktiska. Det är på praktiska grunder jag trott att man borde öfvergå till allmänna val. Alla våra riksdagar sedan 1809, och hvarföre skulle jag icke säga alla riksdagar sedan sekler tillhaka, hafva småningom visat, att fyrdelningen hör och måste upphöra, såvida något nyttigt resultat förStaten skall i längden af vårt riksdagsmachineri uppkomma. Är detta afgjordt — är det afgjordt, alt hvarken i riksrepresentationen eller i länsnämnden ståndsdelningen kan bibehållas såsom arbetsordning, d. v. s. fyrdelningen för sjelfva arbetet, ulan att tillika råka ut för en odräglig långsamhet; — är det afgjordt att sanningen häraf ar tydlig för hvarje Svensk, som besökt en sockenstämma, emedan det då blott behöfves att han frågar sig: liuru skulle denna vara beskaffad, 0111 ^ sutte i sockenstugan, ^ i saeastian, -J hos klockaren oell ^ hos comminister!!, — månne häraf något resultat skulle kunna uppstå? — är, säger jag, detta allt afgjordt, då är det också gifvet, att den fyrdelning af representationen, hvars skadlighet är gifven, bör upphöra. Betraktar jag nu de förändringar, som hvart och ett Stånd skall undergå, när fyrdelningen upphörer, visar det sig först som en nödvändighet, att R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet till representation mäste upphöra. Sjelfskrif venheten till valrätt kunde blifva qvar men i sitt nuvar. skick kunde icke alla adelsmän, än mindre alla capita inkomma i en representation, samlad på en eller tvänne kammare. Men Adelsståndet, förestå 1 dt af valda representanter, är ögonskenligen icke detsamma sorn Adelsståndet, för det närvar, förestäldt af capita eller deras fullmäktige.
Utaf 1855 och 1857 års anslag till understöd för aflönande af folkskole-lårare samt till folkskole-lårare-seminarierna och till stipendier åt elever vid dessa seminarier 23,475: — (Afskrifne i 1859 års hufvudbok, på grund af stadgandet i reglementets 184 §.) Samma års anslag till understöd för högre folkskolors inrättande 24,000: — 48,000: — Utaf dito dito, 46,000 R:dr, till folkskole-lärare-semina rierna och understöd för dervarande elever 13,150: — 59 150: Samma års anslag. till undervisnings-materiel samt böcker och kartor för folkskolorna 12,000: — 24,000: Dito dito till folkundervisningens befrämjande i allmänhet 68,000: — 136/JOO: Utaf 1858 års anslag, 1,500 R:dr, till ersättande af numera aflidne Grefve Thorsten Rudenskölds resekostnader vid folkundervisningens ordnande 750: — (Afskrifvet i 1859 års hufvudbok). » fonden, 120,000 Ii:dr, för afskedade folkskolelärares framtida pensiönerande 101,940: — 101,940: — 318,795: - 544,200: För utbekommen ränta å 3:ne Trollhätte slussverks lottsedlar, som för mer än 10 år tillbaka blifvit fråsi innehafvaren bortstulna 202: 50. 202: 50. För behöfvandes undsättning i missväxtår anvisade och, intilldess de för afsedt ändamål böra användas, till Riksgälds-kontoret öfverlemnade medel 1,403,731: 66. 1,423,731: 66. Inom linien upptagna skulder: vid vid 1858 års slut. 1859 års slut.