Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Benedicks^ underd. begäran, alt de köpte Krigsskeppen lingö vid Flottan i Carlskrona åter emotlagas; eller ens lempat något spår till efterfrågan af den Aet på hvilken handelns återgång sig grundade, oell såmedelst gjort sig medverkande till sanningens och det verkeliga förluillandels undanhållande från Folkets Ombud, för att bidraga att i det längsta dåra Folket i anseende Lill begreppen om dess Politiska ställning. Att Utskottet af KöpeContractets 4;åe Mom. ägt tillräcklig anledning efterfråga hvilka försig - 4fiS Stats-U t s k o 11 e t s tighetsmått af Styrelsen blifvit tagne ”till förebyggande af de ifrån i denna §, föresedde möjligheter af handelns återgång uppkommande ersättningsanspråk;” Mom. 4- Att emot god ordning vore stridande det enskilt undersåte i underd. ansökning till K. M:t fick bestämma den person med hvilken han önskade få uppgöra köpeafhandlingen att derå afseende fastades; Moni. 5. Att Utskottet måtte förskaffa sig kännedom om innehållet af den instruetion som för H. Exc. ni. m. Hr Grefve Gederström säkerligen utfärdats vid förrättandet af ett så vigtigt uppdrag som ifrågavarande skepps-försäljning; Mom. 6. Alt innan någon beräkning pä vinst vid förra försäljningen kunde godkännas såsom förmonlig med Statens sanna fördelar, måste den fråga afgöras huruvida Konungens magt sträckte sig ända derhän, att, utan den andra Statsmagtens begifvande, kunna afhända Riket dess försvarsmedel; hvilket syntes stå i strid med Lagstiftarens uti 77 §. Reg.forinen antydde mening; att någon utväg bordt föreslås R. Sttr för tillvägubringande af lagligt åtal emot och dermed följande ansvarighet för dem, som vid berörde försäljningsti I Ifä Ilen uraktlåtit att sjelfmant påminna om Rikets rätt och bästa; Mom. 7. Att H. Exc. GeneralAmiralen m. m. Hr Grefve Cederström såsom Rådgifvare delade med Körningens öfrige Rådgifvare klandret att hafva tillstyrkt försäljning af fartyg utur Flottan till i§ mill.
Utsk. har, på sätt jag förut nämnt, fullkomligen behjertat det vackra uti motionärens idé, men Utsk. har ansett det vara för tidigt att, innan de kommunala inrättningar, som redan finnas, vunnit ett högre lif och en större verksamhet, deråt gifva en större utsträckning. — Det är likväl att hoppas att man äfven i Sverige en dag skall veta att uppskatta de medborgerliga dygderna till deras rätta värde och då man uti många förhållanden skall vara nöjd blott med den lön, som är att vinna genom det nyttiga, man kunnat uträtta, och med den ära, som är att skörda af ett föi troende som i det allmänna blifvit lemnadt. Men ännu en tid bör man uppskjuta att i lagstiftningsväg göra någonting vidare vid saken. Man kan icke göra allt på en gång. Genom författningar kan man i allmänhet icke omskapa ett folks tänkesätt; utan dessa författningar hafva tvertom utgått från seden samt det derpå grundade allmänna tänkesättet. Jag vill dermed icke hafva sagt, att icke en författning kan i vissa fall åtminstone bilda en sed, men detta lärer endast kunna ske småningom. Jag ber ännu en gång att få förklara motionären, att ingen enda röst inom Utsk. bestridt den vackra syftningen i motionen eller uttalat en annan mening än den, att de i densamma uttryckta grundsatser, i en icke alltför aflägsen framtid, böra befordras till den framgång, de förtjena, utan att det endast är för det närvar, som man ansett frågan derom böra förfalla. Den 12 Februari e. m. 451 I följd af hvad jag nu yttrat, får jag vördsammast anhålla om bifall å Utsk:s betänk. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: Sedan det numera blifvit af flere ledamöter inom delta Stånd upplyst, att förevar, betänk. blifvit af 2:ne Stånd bifallet, har jag visserligen icke något att erinra dervid, alt det må blifva behandladt på det sätt motionären här nu anhållit. Då jag begärde ordet, var min afsigt endast att bestrida den återremiss, som af en föreg:de talare bär yrkats.
Att undvika alla olägenheter, är omöjligt; men så länge man måste medgifva, att antalet af Jordbrukets och öfriga Hufvudnäringars Idkare är större, än Capitalisternas och Penning-löntagarnes , så torde också hindrandet af de förras undergång vara af större angelägenhet, än förekommandet af blott ett passagert lidande för de sednare: så mycket hellre, som Capitalisten, om han skulle anse Närings-Idkarens öde vara lyck - 358 Den 7 Juli. f. m ligare, alltid äger öppet att uti detsamma inga, och Löningstagarens skadeslöshållande, i alla fall, är en tunga , som drabbar egent_ ligen Näringsidkare, men aldrig kan komma i likhet med fortfarandet af den svåra förlägenhet, hvaruti desse sig nu befinna. i, Anmärkningen. StatsUtskottet har väl i allmänhet ansett en vidare indragning af SedelStocken blifva vådlig , och har derföre föreslagit, det de, sedan detta års början', genom Bevinningen Banken tillflutna medel måtte tillika med dem som i sådan väg hädanefter Banken tillflyta, varda åter satta i omlopp, som orden lyda, derest omständigheterna sådant fordra< Jag skall, längre fram i detta mitt yttrande, erinra om den ovisshet, som hela grunden, till sin verk" ställighet får, genom det vilkor, som lig" ger i dessa orden: derest omständigheterna sådant fordra; och jag anmärker då blott, att Utskottet likväl synes icke hafva i allo följt dett antagna grunden» då Utskottet icke tillika tillstyrkt att Bankens, i annor väg, än genom Bevillningen, tillfallande medel, äfven borde sättas i omlopp. Genom Disconfafkastning, samt rentor af Discont-, Fastighetsoch EfFects-lån tippkommer, sedan Bankens underhåll och öfriga kostnader ära afdragne, en så kallad Getvinst, som ärli - Den 7 Juli. f. m. 559 gen uppgår till ett ganska ansenligt belopp, må hända öfverstigande en half million Jt:d.
Vid 5 § i oftanämnda förordning, hvilken stadgar, att om egor, mellan hvilka stängas skall, utgöras af skog, utmark eller beteshage å båda sidor, och det befinnes, att ena sidan af stängseln märkbart betungas, utan motsvarande nytta; då må, der den sidan ej sjelf stängseln fordrar, dess stängselskyldighet, efter tliy domaren pröfvar, nedsättas under hvad i 3 § är stadgadt, och att, så länge mellan sådana egor ej finnes stängsel, den ohägnade marken skall anses vara till gemensamt mulbete upplåten, har blifvit anmärkt; dels af förbemälde J. Carlsson: att denna § endast orsakade rättegångar och icke skulle kunna af någon domare rättvisligen tillämpas, hvadan densamma borde alldeles utgå; dels af Per Ostman från Wester-Norrlands län: att rätt till nedsättning i stängselskyldigheten i förevarande fall, under hvad eljest vore stadgadt, icke billigtvis borde vara beroende deraf, huruvida den sidan, som af stängseln svårare betungades, sjelf fordrar densamma eller icke, och att förbehållet derom i 5 § alltså borde upphäfvas; samt dels af ofvanbemälde Anders Jonsson: att den pröfning, sorn i merberörda § är öfverlemnad åt domaren, kunde med mera fördel uppdragas åt dem, sorn förrätta 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Besvo. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. stängseldelningen, och domaren endast i det fall anlitas, att jordegare ej åtnöjas med nämnde förrättningsmäns beslut. Hvad den förstnämnda anmärkningen beträffar, — hvilken väl torde få anses endast riktad mot paragrafens första punkt, enär dess innehåll i öfrigt ej lemnar rum för tvekan om rätta meningen och dess rätta tillämpning, — får Utskottet erinra, det grundsattsen, att nedsättning i stängselskyldigheten för den, som, utan motsvarande nytta, af stängseln märkbart betungas, i. vissa fall bör efter domarens bepröfvande ega rum, icke är ny utan äfven tillförene varit tillämpad till följd af ett derom i 4 § af 1802 års Stängselförordning intaget stadgande.
såsom, enligt sin natur, till sådant ändamål destinerade, och hvarigenom Staten således ej blifver härmed betungad; fann Herr Doctorn och Domprosten så mycket mindre anledning, att vid berörde 2 Samlt t 3 i^8 Riksens Ständers anslag gora någon anmärkning, som Kongl. Maj;t tillika i Nåder forordnat, att fem proCents årlig ränta å den summa, som för berörde ändamål af Arbetshus-Fonden utgått, bor till samma Fond erläggas af besparde Pastoralier från Götheborgs Stift; hvarigenom Arbetshus-fondens årliga utgifter således blifvit betydligen minskade, emot hvad desamma utgjorde, då Biskopen i Götheborg egde att i årlig hushyra af denna Fond uppbära 700 R:dr Banco; och det så mycket mera, som hela denna ofvanformålde 10,000 R:drs summa icke eller till berörde belopp, utan endast med 7,500 R:dr, utgått. År och dag som förr skrifvet står* Ex Protocollo J. H. v. Sydow* Kongl. Commerce-Collegii underdånig ga Utlåtande till Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse; dateradt Stockholm den 8 Martii 1821* Uti Nådig skrifvelse, af den 17 sistlidne Janti* arii, har Eder Kongl.
Sammalunda gick det ock Carlson, äfven han en af kompromissens främste män. Hans kandidatur till ordförandeplatsen i statsutskottet vann alldeles icke något gehör hos andra kammarens utskottshalfva, och den bragtes derför icke vidare på tal. Första kammarens ledamöter i utskottet sökte nu göra ■ett val, så behagligt som möjligt för de landtmannapartistiska männen i utskottet och satte derför upp till kandidat grefve Gustaf Sparre, hvars ställning till landtmannapartiet icke lemnar något öfrigt att önska, och hvars kandidatur derför troddes skola komma att behaga landtmännen, men man bedrog sig högeligen. Andra kammarens utskottsledamöter hade fått i sina hufvuden, att de kunde under sin egen kappa Ur dagens krönika. 2finna ett lämpligt subjekt, och det såsom passande befunna subjektet var herr Emil Key. Han blef andra kammarens kandidat, man rostade, och det befans att grefve Sparre och herr Key lyckats erhålla precis lika många röster. Odets-gudinna fick nu fålla utslaget och var landtmannapartiet gunstig. Lotten föll på herr Key, och han var utskottets lycklige ordförande. Nåja — h var för icke? Då landtmanna-partiets förre nominelle chef sitter såsom statsminister, då dess verklige ledare slagit * sig ned i vice talmansstolen i andra kammaren, hvarför i all rimlighets namn skulle icke partiets pére noble kunna sköta klubban i statsutskottet * vårt » företrädesvis politiska utskott? » Triumviratet var ju nu fullt, och hvad kan man med fog hafva att derom säga? Allt detta är ju parlamentariskt stilfullt, och det är ju i parlamentarismens smekmånad vi berättas hafva lyckan att lefva. En ovanligare företeelse vid utskottsvalen lät sig dock förnimma i andra kammaren, då nämligen dess minoritet * gemenligen med ett allt annat än intelligent namn intelligensen » benämnd, beslöt sig för att efter franskt minoritets-mönster rösta med blanka sedlar, men denna importation af republikansk pari amen ter ism vann föga bifall i vårt vid dylika småförsök ovana land. Intelligensens anordning att rösta med blanka sedlar rönte derför ett allmänt ogillande och undran.
skaffa sig ”den: att icke se slutligen, alt dessa anstalter höra i Staten icke ”till de tärande utan till de närande, samt att de penningestim”mor, som derpå klokt användas, blifva främst bland alla vinstgifvande, på samma gång de värna landets värdighet och ära bland ”civiliserade nationer. ”Men för att vinna ändamålet, måste de nämnde undervis”ningsanstalterne komma den verklige arbetaren till godo, och ”vara serskildt inrättad efter hans behof; det vill i första rummet ”säga, att undervisningen skall lemnäs på de tider, dä arbeta”ren kan vara ledig. ”Ty tiel handlar här icke om minnes-lexor för ännu (afalta barn, ”sorn känna endast barnkammaren och skolbänken, men ingenting ”af en lefnadsbana, som ingenting erfarit af de svårigheter, indu ”strien har att bekämpa, och icke sett en hand arbeta, och icke ”läst för annat, än att förhöras, men som skall gömma på sina ”lexor, alt medelst dem framstå på en mark, der de ännu icke ”lurt alt stå: utan det handlar om en full och lefvande tillämpning af vetenskapens sanningar och konslens: om dessa krafters ”läggande i händerne pä dem som arbeta och under del de ar”bela, inen aldeles icke 0111 en tillfällig och torftig nödhjelp — ”eli pä hafs, såsom man sagt, åt dem, hvilkas upfostran blifvit ”försummad. ”Industriens skolor måste derföre vara aftonskolor. ”Englands, Frankrikes, Tysklands, Belgiens Fabriks-arbetare ”tillbringa sina aftnar, vanligen frän kl. 7 till 10, i sådane prak”tiska konstskolor, der de malhemaliska grunderna och natur”vetenskapliga inhemtas jemte främmande sprak. ”Ensamt i det lilla hertigdöme! Nassau, med mindre folkmängd än Christianstads och Malmö län tillsammantagne, voro ”sisth år tjugulre sådane skolor i verksamhet, af hvilka den största och moderskolan i hufvusladen JViesbaden.
Om Häradshöfdingar och Bergmästare åstunda, «tt för ye Domar och Expeditioner, som frän dem Utfärdas, pä Credit undfå Stämpladt Papper, stola de derom hos Landshöfdingen r Orten sig anmäla, och lämpelige quantitetec deraf erhålla emot afgifWande stristeliga förbindelser; ägande M-flyämnde Bih-ng' Nro r8Z. Gm - zoi4 Den !8 Augusts. lige Qvantiteter deraf erhålla, emot afgifwande lkrif, telige förbindelser; ägande ofwannänmde Embitsmän att tili godo mura Försäljnings-P> vcent och lika med andre.Redogörare ballancera hwad de wiv Inventeringen hwar>e är kunna halwa i bch ,k! os det Stämplade Papper de ester Requisilioncr undsätt. Lands-Contoiren i Riket stall det äligga, att öfwer werkställighetcn af hwad i denna §. sörordnadt är palla noga och uppmärksam tillsyn, samt till den ändan föra ordentciig Antecknings. Bok, ej mindre öfwer inläggningar och uttagningar af Stämpladk Papper i Landt, Ränteriet, der Papperet sa bör sörwaras, att det va intet sätt stadas, än med Räntmästare och hwarje Försäljningsman inom Länet öfwer hwad han undfått och betalt samt emot, taga och i Ränteriet förwara de Förbindelser, stm Dvmarne i Orten kunna komma att asgifwa för erhällne förskott af Stämpladt Papper; Och stall Lands - Kammereraren ansvara för det lidande Kongl. Maut och Kronan tillskyndas kunde, derest han wid WederbörandeS efterlåtenhet, att pennin, Harne i rätter tid lefwerera, icke genast hoS Kongl. MajttS Befallningshafwande ffrifteligcn sökt Handräkning till deras utbekommande, eller försummat att om JnventcringarneS behöriga förrättande och Redogörelsernas infordrande i rättan tid draga för, sorg. §. 26.
Att den förste Adelsman är Ordförande i Ut* flörten härleder sg ifrän Adelns egenskap alt wara första RiksSlHrM, och den företrädes rätt inom Stän - Den n November» 617 Ständet, som tillkommer sörsta Adelsman, kan den» ya rättighet borrttagas, äterstär ingen anledning att den Ordförande exklusivt bör mäkjas ibland Ridderstapel och Adelns Ledamöter, ty största sticklighetcn kan likaså mäl finnas hos någon af de andra Slän» dens Medlemmar. Zerr kablmsn, Otto kroäric. Nar RiksdagOrdningen lill granskning, föremar, bestöts, att saktet huru Ordförande i Utstött stall tillsattas, stulle i RiddarhusOrdningen bestammas. Det är enligt min öswerkygelse att detta bestämmande ensamt tillhör Ridderstapet och Adeln; men af ve stal jag redan förut anfört, kan jag ej deri inga, att ordning inom Ständer till regel derföre stulle antagas. Jag wille deremot förestå, att Eleclorerne när de wäija UtstottsLedamöter, afwen ibland dem utwalja en till Ordförande. 26. §. 27. T. 28. §. Herr kotklwb. Har trsr jag borde tilläggas efter orden: Utstött Regeringsformen utstakar: esler af Riksens Ständer särskildt sättaö; ly Jnstructton torde snarare för dylika Utstött komma i fräga än för någor af dem som i Regeringsformen äro vwilkorligen bestämde. 29- §- Zo. §. Grefwe Norner, Astolpki (-öran: Jag är Mycket af den tanken att Ledamöter i U skott ej bö. ra fä resa bom: men hemställer om icke under en tid 618 Den r l November tid af z L 4 mänader, sadane famille angelägenhet? kunde inträffa , som ehuru icke medför-ande kraft af laga förfall likwäl kunna fordra en Husbondes eller enskild mans närwaro pä »agra dagtm.
Pettersson, vid skeende afgång ur tjensten 1,314: — Intendenten vid Utredningsförrådet i Götheborg, Majoren Carl Barck, vid afgång ur tjensten 975: — f. d. Slottsoch Garnisonspredikanten vid Dalarö skans Per Erik Hofberg 75: — samt f. d. Vaktmästaren derstädes C. J. Spegel 247: 50. d) Jemlikt Kongl. Maj:ts på föredragning genom CivilDepartementet fattade beslut, hvilka finnas upptagne i bifogade protokoll af den 14 innevarande månad öfver Finans-ärenden, äskas i årliga pensioner för Kominissions-Landtmätaren i Stockholms län F. JV. Nordell 450: — och för Navigations-Läraren P. J. Ilögfeldls enka, Beata Maria Been 600: — e) Med åberopande af hvad rörande löne-regleringen inom Finans-Departementet förekommer i dess protokoll den 11 i denna månad, föreslår Kongl. Majit i nåder, att följande tjenstemän måtte, intill dess de från sina befattningar afgå, uppföras på Indragnings-staten med nuvarande löneinkomsters belopp, nemligen: en Ii‘a mm a r skrif v are i Iiammar-EollegH Arkiv-Kontor 765: — en Notarie i Stats-Kontoret 1.344: — samt i Kammar-Rätten: en Proto-Notarie 1,849: 84. en Kanslist 876: 94. vice Advokat-Fiskalen 1,285: 50. en Revisor af högre löne-graden 1,471:81. och en af den lägre 1,156: 81. äfvensom den redan från tjensten afgångne Ombudsmannen och Redogöraren vid Direktionen Öfver Lappmarks Ecc/esiastikverk uppbära, för lifstiden, 650: — Transport 50.807: 40. 11‘2 Kony!. Majis Nåd. Prop. No 4, om Statsverket 4&S6.
Deraf finner man ännu spår i landslagen, som dock utgafs nära ett halft årtusende efter ehristendomens allmännare antagande. Der står ännu i Tjufva-b:n: Bästa ting, som bonde i bo sino häfver, det är hustru hans, och hvilken henne från bondanom stjäl, han är värste och störste tjufven och skall hängas öfver andra tjufvar. Det var sålunda visserligen ett stort steg framåt, då qvinnan kunde få börja Den a September c. m. a 11 ärfva hälften emot mannen, men dermed var ingalunda saken fullgjord, lika så litet som civilisationen nått sitt mål, då Ansgarius införde christendomen eller då Gustaf Wasa införde reformationen. Dessa steg voro stora, men många andra steg på rättvisans och civilisationens bana återslå. Det är icke ett obetydligt steg på denna bana, som bär är i fråga. Det utgör erkännandet af en rättsgrund, det är densammas bringande i verkställighet; och om man icke kan bestrida att samhällets högsta mål är att i sig sjelft framställa efterdömet af en fullkomlig rättvisa, så lärer man ej heller kunna neka, att sedligheten står i nära samband med det ämne, som nu är under öfverläggning. Ingalunda kan den anmärkn. godkännas, som man velat hemta deraf, att en eller annan nation, som icke i allmänhet kan sägas stå lågt i moraliskt afseende, likväl bibehåller den olika arfsrätten; ty det är mångfalldiga orsaker, som verka på folkens sedlighet, och lika mångfalldiga äro de förhållanden, hvarefter denna sedlighet bör bedömmas. Hr von Hartmansdorff tycktes anse Fransmännen mindre sedliga än Engelsmännen, och ville deraf draga den slutsats, att den olika arfsrätten stod mycket väl tillsammans med en hög grad af sedlighet och måhända befordrade densamma. Men jag hemställer då till den värde talaren, om han ej anser att för ^ sekel tillbaka Engelsmännen voro ett sedligare folk än Italienarne, och om han derföre skulle vilja påstå, att de som idka slafhandel äro sedligare än de som icke idka densamma. Det torde icke behöfvas mera än detta enstaka exempel, för att ådagalägga hela grundlösheten af en sådan argumentation.
Hultberg aflidit innan han öfver dessa särskilda af AdvokatFiskalsEmbetet började åtal blifvit hörd, hafva desamma följaktligen ej heller kunnat till vidtagande af ytterligare åtgärder å bemälde embetes sida föranleda; hvarföre ock vidare redovisning för dessa anmärkningsmål, såsom nu mera förfallna, icke är af nöden. — 19 På salt Riksdagsberättelsen (pag 131) innehåller, hade, i anledning af Svarfvaremästare Wedeubergs och Ullströms klagan deröfver, att de, den 21 Juli 1838 på aftonen, blifvit å allmän gala här i staden af en patrull utaf Konungen Lifgarde till häst öfverfälle och medelst sabelhugg misshandlade, undersökning om denna händelse föregått vid KrigsRätt, derifrån, genom anförda besvär öfver dess beslut, målet inkommit till Kongl. KrigsIIofRätten, som, genom Utslag den 20 November 1839, dömt befälhafvare!! vid nämnde patrull Fanjunkaren Stoltenburg samt dervid tjenstgörande korporalerne Almqvist och Richenberg, den förre, dels för det han vid berörde tillfälle, emot honom meddelade ordres, anbefallt patrullen att hugga in på en närvarande folksamling, och sålunda föra nied t den klaganderne öfvergångna misshandling, dels ock för det han afgifvit oriktig rapport om den verkställda patrulleringen, alt, jemte de af KrigsRätlen honom ålagda böter för såramål och gatufredsbrott, undergå sammanräknade sju månaders arrest å högvakt eller fästning, derunder sällskap icke finge honom tillåtas, samt Almqvist och Richenberg åter, hvilka, utan att hafva förmärkt den af befälhafvaren meddelade befallning, ändock under patrullens marsch huggit efter de å stället sig uppehållande personer, att derföre nedflyttas till gardister och hvar för sig straffas med sextio prygel; och ej mindre Stoltenburg, än Almqvist och Richenberg, hvilkendera af dem häst gälda gitte, att ersätta klagandernes utgifter Lill det belopp, KrigsRätten stadgat, jemte lösen för KrigsHofRättens utslag.
Om också det sednare ännu icke ininträffat, torde dock det förra redan hafva visat sig, i det att en mängd af de ständigt förekommande talrika försäljningarne af jordegendomar med säkerhet kunna antagas föranledda deraf att egarne, genom utehlifvandet af påräknad försträckning från hypoteksinrättningarne, drifvits att söka lån på korta tider, dem de icke i längden Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 10. 9 i längden funnit utväg att omsätta, eller hvilka blifvit dem så kostsamma, att de bragt jordegarne på obestånd, under det att desse deremot, genom ett amorteringslån, äfven mot en högre afgift derför, än som motsvarar 5 procent ränta, skulle kunnat varaktigt hjelpas. Och detta skulle sannolikt kunnat ske, om icke hypoteksinrättningarne varit bundna i sin upplåning af de ifrågavarande inskränkande föreskrifterna och derigenom under de sednaste åren urståndsätta att anskaffa lån. En annan brist torde befinnas ligga i beskaffenheten af de hittills skedda upplåningarne, hvilken brist, om den också icke ensamt får tillskrifvas förordningarnes bestämmelser, likväl med dessa sammanhänger. Med undantag af några före allmänna hypoteksbanken bildande af en del hypoteksföreningar gjorda försök att upplåna penningar mot obligationer, ställda dels på uppsägning, dels på viss kortare tid, hafva alla af såväl hypoteksföreningarne som allmänna hypoteksbanken upptagna lån kontraherats på en återbetalningstid af omkring 40 år. I och för sig sjelf må en så långsam amortering väl anses i de flesta afseenden fördelaktig för jordbrukaren, ehuru många af hans förlagsbehof kunna fullt lika väl tillgodoses genom lån på vida kortare tider, och ehuru den långa amorteringsfristen måhända i icke så ringa mån bidragit att öfver hufvan stegra egendomsprisen samt föranledt att man mindre vinnlagt sig om en sparsamhet, till hvilken deremot skyldigheten att inom en kortare tid återbetala den erhållna försträckningen skolat kraftigt mana. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970