Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och skall säga för Herranom dinom Gud: Jag hafver här framburit det som helgadt är af mino huse, och hafver gifvit det Levitenom, främlingenom, dem faderlösa och enkone, efter allt ditt bud, som du mig budit hafver; jag hafver icke gått utöfver ditt bud, eller förgätit det; Jag hafver icke ätit deraf i mine sorg; jag hafver intet tagit deraf i orenlighet; jag hafver intet deraf gifvit till de döda; jag hafver varit Herrans mins Guds röst hörig, och hafver gjort allt det du mig budit hafver. Se här neder af dine helga boning af himmelen, och välsigna ditt folk Israel, och landet som du oss gifvit hafver, såsom du våra fäder svorit hafver, ett land der mjölk och hannog uti flyter. I dag hafver Herren din Gud budit dig, att du efter all dessa bud och rätter göra skall, så att du håller dem, och gör derefter af allo hjerta, och af allo själ. Herranom hafver du det tillsagt i denna dag, att han skall vara din Gud, och du skall vandra i hans vägar, och hålla hans lag, bud och rätter, och lyda hans röst. Herren hafver dig tillsagt i dag, att du skall vara hans eget folk, såsom han dig sagt hafver; att du skall hålla all hans bud; Och han skall göra dig det högsta, och du varder prisad, lofvad och ärad, öfver allt folk som han gjort hafver; på det du skall vara Herranom dinom Gud ett heligt folk, såsom han sagt hafver. Och Mose, samt med de äldsta i Israel, böd folkena, och sade: Behåller all de bud, som jag bjuder eder i dag. Och på den tiden, när I öfver Jordan dragen in i landet, som Herren din Gud dig gifvandes varder, skall du uppresa stora stenar, och plåstra dem med kalk; Och derpå skrifva all dessa lagsens ord, när du deröfver kommer; på det du skall komma i landet, som Herren din Gud dig gifva skall, ett land der mjölk och hannog uti flyter; såsom Herren dina fäders Gud dig sagt hafver.
För tre Ar sedan öppnades i och för detta Zinda~na det första » Niidchengymnasium » i Karlsriihe, kort d&amp;@ de treliriga gyinnasiekiirserna för kvinnor i Rei * liii och TApxig, da .förra under fröken Helena Langes, de senare iinder fil. doktor fröken Windscheids ledning. Den framgång har ocksil vnnnits, att kvinnor beviljats tillåtelse att sasom åhörarinnor bevista föreliisiiingar rid iiniversiteten, ehuru under en bel del förbehall och insllriinkningar. Det beror namligen på hvkr enskild profossors eller iloccrits godtycke om kvinlig åhörcare far tilltriide till föreliisningen eller ej. Egendomligt nog visas i detta afseende vid de tyska högskolorna iner tilhötesgående mot utlandskor, an mot kvinliga studerande d * sk natioiialitet. - Kvinnan tillhörande » the upper ten thoiisand » står i alliniinhet fiillkomligt frainiilande för I~vinnorörelsen. Den gifta kvi~iiiazi ager ' ej ' rådighet ' öfver ' sin egen arbetsförtjgnst. D&amp; har således varit den ogifta kvinnan af rnedelhlasse~~, det tilllroininit att genoin naininanslutning söka arbeta för en förbiittring af sin stiilliiing. Ar 1889 stiftade fru Mi~inn Caiier den s. k. »: Hilfsperein », hvillren nu ralrunr 1,OOO medleinimr bland lrvinliga bitraclen. i handel och affgrer. Ett ar senare organiserade sig lararjunorna under fröken Larigos och fru Löpers ledning. Svhast ar sainmanslutningen med kvinnaii. tillhö- rande det, fiel-de stlindet. 1ngen.stiides Uger större in otsatser i: um inellaii den » borgerliga lrvinnorörelsen » och den. ~prol~tmislca w, hvill-teii s t k under det socialdemol~ratish pirt.iets egid.
Maj afgifne samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, angående KrigsFonden samt serskildte Committerades förvaltning af Allmänna Medel, beslöt Ridderskapet och Adeln, så val, att till Banko-Utskottet remittera Stats-Utskottets hemställan, det Banken måtte förskottsvis förskjuta de 596,400 R:dr Krigsfonds Medel, hvilka boide af Riks-GäldsContoiret disponeras till Inlösen af Krigs Committéns den 1 nästkommande Julii förfallne invisningar som ock, att Stats-Utskottets Utlåtande i allt öfrigt gilla. 560 Proi. Utdr. d. 5 Junii 181 8« S. T). Föredrogs a nyo och gillades föl-* jande från Stats-Utskottet inkomne samt den 3 dannes på bordet lagde Utlåtanden: 1. Af den 26 sistiidne Maji, i anledning af erhållen Kemiss utaf Riksens Ständers Revi«orers till granskning af Stats-, Bankooch Riksgälds-Verken nästlidne år gjorda anmälan, angående Mospitalsoch lazaretts - Inrättningarnes fonder; 2. Af samma dag, angående de till Saltpeter-tillverkningens upphjelpande i Riket ananslagne medel; 3. Af samma dag, angående Post-Verkets Intrader; 4. Af den 28 sistiidne Maji, angående de af Riksens Ständers förordnade Revisorer an-' märkte omständigheter, rörande redovisningen för Tull-Verkets medel; 5^ Af samma dag, angående Chartte Sigrilatte-medels redogörelsen. 6. Af samma dag, angående Riks-Hufvud-?
Det synes väl, som upplösningen af Problemet: om den, sorn eger skog, beteshage, eller utmark bör taga del i hägnad emot åker, äng, eller plantering, skall ligga i svaret på den frågan: bör det åläggas antingen boskapsegaren, att värda och afhålla sina kreatur ifrån ohägnad, eller jordegaren att hägna och försvara sin gröda för andras boskap? Men grunden till stängselskyldighet, såsom servitut, är icke så lätt funnen. Man må affirmativt besvara frågans första del och antaga den satt•sen såsom både rättvis och billig, att boskapsegaren är åtminstone lika förbunden och pligtig att bidraga till fredande af grannens åker eller äng, som jordegaren, att sätta sina ägor och grödor i försvar emot andras boskap; men deraf följer likväl ej i6 Den i5 Januarii. annat, oller mera än skyldigheten för boskapens egare, att genom vård eller fängsel afhålla den ifrån ohägnad å andras egor, och derifrån kan ej annorlunda än godtyckligt göras sådan tillämpning vid stängselskyldighetens fördelning emellan grannar, som skulle egaren af utmark eller beteshage taga del i hägnaden emot angränsande Hemmans inegor. Ty om man besinnar endast huru många de gårdar äro, hvarest boskapen icke vallas å utmarken, men hålles inom sådana beteshagar, som af jordegaren sjelf instängas, emedan de icke stöta intill grannars egor: och huruledes, inom skogsbygderna i allmänhet, stängselskyldigheten för en vidsträckt utmark emot en annan bys långt bort belägna åkergärden, eller ängar, blefve högst betungande äfven i afseende på förbindelsen, att gälda skadan af boskapsbet å dessa egor, hvilken måste följa af skyldigheten, att hålla en hägnad, så aflägsen, att brister, som af tillfällighet eller handaverkan uppkommit, icke genast kunna yppas och botas; så antyda dessa förhållaiv den, att det varit på goda grunder, som vår lagstiftning ifrån äldsta tider, i Uplandslagen ViderboaBalken XVII Cap., 16 §. Landslagen XXVI Cap. 6 §.
St. mätte bifalla, att denna samling inlöses såsom ett dyrbart minne af den man, som mer än i ett fall sökt att hedra Sverige. Hr von Rosen, Georg Ludv.: StatsUtsk. fann visserligen, alt det bade varit önskligt att kunna bifalla Gr. Löwenhjelms motion i delta hänseende, och Uisk:s ledamöter saknade icke eller tacksamhet mot den man, som författat detta sä nyttiga chartverk; men Utsk. fann derjemte, att enär Konungen icke blott undvikit alt begära anslag till inköp af nämnde verk, utan tvertom afslagit en af Förvaltningen af Sjöärendena derom gjord framställning, så trodde Utsk. sig vid sådant förhållande icke för närvar, böra inleda Staten i detta köp, då man äfven å en annan sida hade svårt att uppsöka tillgångar dertill, så vida andra anslag, hvilka voro i fråga, skulle kunna beviljas. Jag erkänner visserligen, all det var påkostande att nödgas biträda detta Utsk:s tillstyrkande; men dä man ägde förhoppning att härigenom icke någon egentlig skada eller förlust för Staten skulle uppkomma, emedan man hade anleda, förmoda, alt dea person, som nu äger detta verk, på samma villkor och mot samma förmåner som dess företrädare, skulle behålla detsamma åtminstone någon tid, så var del kanske icke ur vägen, alt afvakta en bättre lid för detsammas inköp, då tillgångarne vore närmare till hands. Skulle R. o. Ad. finna att tillgångar icke saknas, samt att det är af behofvet £>akalladt, att genast inköpa verket, så har jag visserligen ingen ting deremot, men skulle tro, att det i sä täll vore nödigt alt återremittera utlät, lill StatsUtsk., som i alla fall skall framskaffa peuningarne. Hr Den 16 November e. m. 329 Hr von Hartmansdorff, Au g.: I sak är jag af deras mening, sorn önska alt medel måtte utfinnas till detta chartverks inköp. Jag inser visserligen de betänkligheter, som kunnat förekomma hos Konungens rådgifvare, att begära medel för sådant ändamål, enär icke Statens mera trängande behof kunnat i andra hänseenden fyllas.
Med anledning af den förfärliga härjning sjukdomar gjorde inom Svenska arméen i början af detta århundrade, uttalade Rikets Ständer vid 1809 års riksdag behofvet af en förbättring i den medicinska undervisningen och läkarevården, särdeles för arméen och (lottorna, och redan följande år tillsatte Kongl. Majit för utredandet af dessa ämnen en Kommitté, i hvilken såsom sakkunnige läkare ingingo dåvarande Prreses i Kollegium Medicum, förste Arkiater David Schultzenheim, förste Lifmedikus Weigel, General-direktör Hagströmer samt förste Lifmedikus af Bjerkén. Denna Kommitté afgaf den 9 Juli 1810 förslag till inrättandet af ett Garnisons-sjukhus i hufvudstaden och i samband dermed ett Institut för bildande af fält-läkare. Kongl. Majit beslöt den 3 December 1810 inrättandet af ett sådant Institut, hvilket äfven snart derefter kom till stånd, inympadt på den skola, som tillhörde då varande Kollegium Medicum, en fortsättning af ofvannämnde Kollegium Medicorum. — - Först den 8 December 1813 utfärdade Kongl. Majit Reglemente för, såsom det i ingressen heter, »det här i staden inrättade Medico-Kirurgiska Institutet, hvars föremål är »att undervisa i läkarekonstens såväl teoretiska som praktiska delar med särdeles af»seende pä tilldanande af Läkare för arméen och flottorna.» Institutets sålunda utstakade verksamhet fortgick under 7 år, hvarefter Kongl. Majit den 11 December 1822 utfärdade nytt reglemente för detsamma och yttrade i inledningen lill detta reglemente följande: »Som egentliga föremålet med det här »i hufvudstaden år 1815 inrättade Karolinska Medico-Kirurgiska Institutet varit, att »genom undervisning derstädes uti läkarekonstens såviil teoretiska som praktiska de»lar tilldana skicklige läkare för arméen och Ilottorna; och ett sådant ändamål nu »mera blifvit uppfylldt samt då under inrättningens fortgång, erfarenheten ådagalagt »nyttan deraf att Institutet i förening med härvarande sjukhus-inrättningar må er»hålla en sådan organisation, att pålitlige och tillvande praktiske
Tänk på Dante och Beatrix, tänk på huru den gudomlige diktaren lyssnade till hennes ord som till en uppenbarelse! Du Dante, hon Beatrix », Liszt häftigt afbröt honom med de orden: » .Bah, Dante och Beatrix!, Det är Dante ' rna som skapa Beatrixerna — de äkta dö, när de äro aderton år! » Grefvinnan förstod aldrig att » der kärleken lefver, är egoismen död », och att detta mer än eljest gäller den qvinna, hvars lott det är att älska ett snille. Som man ser hade förhållandet, trots det romantiska skimmer, som vid denna tid omspelar både Liszt och grefvinnan, ej endast ljusa sidor; och med varsamhet torde man derföre ock få emottaga den poetiska skildring deraf, som efter grefvinnans muntliga meddelande upptecknats af fru Marie Colban # (» Nyt Tidskrift » mars — april 1886) och hvilken trots sina intressanta detaljer, vid jemförelsen med mera objektiva framställningar, temligen tydligt hänvisa på den förut omnämda benägenheten för » sjelfbedrägeri ». Att det verkligen fans rika poetiska moment deri, ligger väl i sakens natur, men också att dessa mer och mer blektes ut af den inre och yttre disharmonien. I slutet af 1839 lemnade både Liszt och grefvinnan Italien. Liszt reste för andra gången till Wien, grefvinnan återvände till Paris med barnen, (sonen Daniel död i unga år och tvänne döttrar, Blandine, gift med Napoleon IH: s siste inrikesminister, Emile Ollivier; Cosima, först gift med Hans v. Biilow, sedan med Richard Wagner), och det förhål-lande, som i så många afseenden ingrep afgörande i Liszts lif, kan härmed anses slut, äfven om de yttre konseqvenserna deraf sträckte sig ännu längre.fulla händer öste omkring sig sin naturs härliga gåfvor och kom mången urgammal vapensköld att förblekna vid sidan rf det medfödda snillets rang. Men â andra sidan förde han på samma gäng ett helt annat lif med sina vänner ro-mantikerna.
De yrken, hvartil dess ungdom i allmänhet danas, äro icke rigtande, gifva icke den utkomst som bereder bosättningar: i våra krig skördas dess söner til mera myckenhet än de andra stånden jämnförelsevis. Minskning i mantalspenningar? Et så litet föremål måste ej kunnat ingå i räkningen och föranledt til en så ny och ovanlig lag. Minst, kan jag föreställa mig någon vidrighet mot nu varande embetsman och dem som kunnat vara i belägenhet och äro det at vänta denna belöning. Lagen är icke gjord för ögnablicket utan at värka beständigt så länge Rike och folk vara med den nya Regeringsformen. Likväl då jag ser huru sedan och på samma Riksdag som den antogs Constitutions Utskottet fortfarit at försvåra åtkomsten af Adelskap genom tilstyrkande at adoptioner och naturalisationer icke måtte tillåtas är man frestad at misstänka något sådant. Det enda land där i vårt civiliserade Europa barnen icke bära samma adliga namn som deras far är England men efterhärmningen är misslyckad. Peereme i England äro annat än våra adelsmän, Öfverhuset helt annat än vårt Riddarhus. Peerernes barn anses likväl för adel. Det är något besynnerligt at samma riksdag som här gjorde fidekommiss af namn och värdighet til älsta sonen i den nya Adeln, afskaffade dem 1 för ägendom. För at härma England hade man snarare bordt ålägga den nya adlade at för dem som honom i värdigheten och representation efterträda skulle, besörja at de kunde oberoende och med heder i ståndet inträda. En för adelskapet skapad fond, genast i början, hade ej kunnat mera än första gången synas en orättvisa, men då vid hvarje generation den älste sonen gynnas framför sina syskon med bättre upfostran, med större förmoner för at kunna visa sig i verlden och med tiden vid våra riksmöten på et värdigt sätt, grundläggas förtrytsamhet och hat imellan syskon. Ilos oss, där lagar och opinion icke gifva företräde åt förstfödslorätten är äfven ur denna grund den nya ordningen illa uttänkt och skall altid blifva förhatlig.
Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 24 Mars nästlidet år, N:o 46, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder utse och förordna några erfarne män, för anställande af noggrann undersökning, rörande tillståndet inom Stockholms allmänna barnhus, med åliggande derjemte, att föreslå de förbättringar, hvilka kunde, lill följd af förefunna bristfälligheter, i ett eiler annat hänseende, vara af behofvet påkallade för ett ändamålsenligt och med lidens fordringar öfverensstämmande ordnande af förvaltningen i alia dess delar. Efter hvad Revisorerne inhemtat, har, till följd af Rikets Ständers berörde skrifvelse, Kongl. Maj:t, den 26 nästlidne Oktober, i nåder förordnat en Kommitté för ordnandet af ifrågavarande angelägenhet; hvilket Revisorerne trott sig böra anmäla. § 14. Barnhusets säkerhelshandlingar för utlånta medel befunnos vid anställd inventering i god ordning. l!]»sala Moiag'!. Universitet. Dess räkenskaper, hvilka i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade för båda åren med anmärkningar, utvisa följande förhållande: — 171 — Hels et. år 1846. år 1847. Balans från föregående året: Uppbörd-. Kontant statsanslag Ilemmansräntor, kronotionde, arrenden och försälj ningsmedel Intresse-medel Diverse donationers och fonders medel . Balans lill påföljande året: Utgifter : A Honing, pensioner och Kongl, stipendier Materiel Diverse omkostnader 9 Balans till påföljande året: Måsön erinran å Revisorernes sida har härvid icke förekommit. — 172 — Ti imris lionel. Universitet. Räkenskaperna äro för år 1816 granskade i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar, men hafva för år 1817 ännu ej undergått revision derstädes. Inkomster och utgifter redovisas sålunda; Bel»et. Balans från föregående året: Uppbörd: Akademiens egna medel Reservfondens dito Bibliothekets dito . Magnat-stipendie-fondens dito . Skulder Credit. Utgifter: Akademiens egna medel
Hvilket silkesglänsande, hår, hvilka fina ögonbryn, hvilken skär hy! Han strök handen öfver dess kinder. Lena som dun — och hvilka vackra, små knubbiga händer! Medan han höll på med denna granskning, trädde mor Persson in. Hon gick rakt fram till jernugnen för att taga ien strumpa bak porslinsmuggen. Då hon sträckte upp armen, kom hon att vända hufvudet mot vaggan. Hvem kunde det väl vara, som låg hukad deröfver? Hon lät armen falla ner och närmade sig borgmästaren, som blickade ät sidan, när han hörde sockornas tassande bakom sig. — Nej, se borgmästaren! skrek gumman, slog samman händerna och gapade af pur förvåning. Och efter att ha hemtat sig från öfverraskningen, tilläde hon med sitt sötaste leende: se, det var då rart främmande! — Men hvad säger ni nu, om jag tar pojken med mig hem? y — Åh nej, åh nej, det kan han väl inte mena, utbrast gumman och såg med * ängsliga blickar på borgmästaren. — Jo, det är just, hvad jag menar. — Och pengarne — vill han ta dem också? skrek gumman. ° - Åh nej, dem far ni behålla — för Elins skull. — Åh jösses så skickelig han ä \ sade gumman och kysste sin fina svärson på hand, medan stora tårar trillade ner för de skrynkligå kinderna. Borgmästaren drog undan sin hand, vände sig om och blickade ut genom fönstret. Bak den lilla, ovårdade hagen syntes liksom eh mörk bergvägg, för hvar sekund svällande ut i bredd och tornande sig upp i höjd. De spetsiga tin-narne vordo allt ljusare och ljusare, ända tills de slutligen skeno så hvita, som om evig snö hvilat der uppe. Då och då bugade sig mot marken de spinkiga fruktträden i hagen, och på gångarne lekte hönsfjädrar och smutsiga papperslappar en vild » tag fatt », och det skallrade till i de små fönsterrutorna, hvilka skimrade som såpbubblor. Gumman, hvilken satt sig på en pall vid vaggan och gömt ansigtet i händerna,•började stormgråta. — Hvad gråter mor för? sporde borgmästaren utan att vända sig om.
Constitutions-Utskottets högt upplysta pröfning, huruvida denna min motion innevarande Riksdag må kunna afgöras, eller ock, såsom nu väckt, må vid nästblifvande Riksdag upptagas till sluteligt afgörande. Af Höglofl. Utskottets yttrande anhålles ödmjukast att undfå del, genom Utdrag af Protocollet. E. A. Almguist. Bilaga B till Mein. N:o 5. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskott den 2 Octoher 1810. Ett af Herr D:r Almquist till Utskottets pröfning ingifvet Memorial angående Justitise-Ombudsmannens skyldighet att tillse, det Riksens Ständers Beslut blifva i verket ställde, företogs nu till pröfning. Efter någon deliberation, hvarunder fråga väcktes, om denna Motion kunde af detta Utskott afgöras eller borde af Lag-Utskottet upptagas, då Herr Rådmannen Hochschild yttrade, att han trodde det tillhöra detta Utskott, som författat Instructionen för Riksens Ständers Bilaga B till Mern. N:o 5. 43 Justitise-Ombudsman, att äfven pröfva de deruti åstundade förändringar och tillägg, gjorde Herr Grefven och Ordföranden Proposition: om Utskottet bifaller, att det tillägg göres vid 14 § i Riksens Ständers Justitim-Ombudsmans Instruction, att denne Embetsman må uti sin vid hvarje Riksdag afgifvande Berättelse till Riksens Ständer anmärka, hvilka af de vid näst föregående Riksdagen afgjorde mål ännu ej äro expedierade; samt att Utskottet skulle till Riksens Ständer hemställa, huruvida Utskottet rätteligen förfarit, då det upptagit detta mål; och i annat fall kunde det till Lag-Utskottet remitteras. Memorial rörande Tale mannens i Hedervärda Bonde-Ståndet vägran af Proposition till remiss af en hos Ståndet väckt Motion.
Sveriges rätt att yttra sig i saken är derföre solklar, Att detta icke innefattar någon Sveriges Ständers rätt, det medgifver jag gerna, men Svenska Konungens deremot, den är oneklig, liksom Ständernas att till sin Konung frambära sina underd:a önskningar. Sällsamt vore i sanning, om vi skulle ega att till Thronen framföra våra känslor för Italien, men ej de, hvilka nu lifva större delen af Svenska folket. Det är endast en dylik underd. önskan, som Utsk:t här föreslår. Att Utsk.-t icke gått längre gillar jag på det högsta, öfvertygad att vår ädle Konung utan all fingervisning skall veta handla värdigt honom sjelf och hans båda folk. Men. invänder man, medför RiksStåthållare-platsen någon fördel för Sverige? och om den det ej gör, hvarföre då äflas att bi - 24 4 Den 17 Mars e. m. behålla något, som så allmänt ogillas hos brödrafolket? Att saken är af vigt kan väl ej nekas, eller skulle det verkligen ej för oss vara fördelaktigt att i Norska StatsRådet ega en målsman och detta Ordhden sjelf? Den har dessutom en ännu högre betydelse, den betecknar helt enkelt de båda nationernas inbördes ställning, den gör Sverige till unionens hufvud. Just deri, jag medgifver det, ligger något för Norige sårande; dess önskan att se detta stadgande försvinna är således helt naturlig; också lärer väl ingen här nu önska se en Svensk Ståthållare tillsatt i Christiania. Detta hvarken bör eller kan ifrågakomma. Men ett är att erkänna detta, ett annat att bortskänka sin rätt, innan revisionen af föreningsfördraget försiggått. Det må förlåtas mig, om jag ej kunnat märka några särdeles lysande följder af våra långa och många försök att med egen upoffring vinna Norrmännen. Bäst förefaller då att bibehålla hvad man har, till dess den svagare, men något bortskämde brodern allvarligt beslutar att ordna förhållandet på billigare grund än hittills. Ingen Svensk, derom är jag säker, skall då tveka att äfven i denna punkt gå Norrmännens billiga önskan til! mötes.
Då Utsk:n funnit skäl att här föreslå en svårare bestraffning, tillstyrker jag deremot, att BondeSt:s inbjudning måtte antagas. Hr Stuart: Jag får först erinra Hr v. Hartmansdorff, att BondeSt:s beslut icke, på sätt han synes hafva trott, innehåller bifall till Utsk:ns sednare förslag om en strängare bestraffning; ty BondeSt. har vidblifvit det gamla stadgandet, blott med uteslutande af sista meningen i första momentet. Hvad sjelfva saken angår, så är frågan i juridiskt hänseende af större vigt, än den vid första påseendet kan synas, men skulle erfordra en vidlyftig utredning, hvilken jag nu förbigår, då jag icke hört någon yrka bifall lill Utsktns sednare förslag. Jag åberopar således blott min, betänk, bilagda reservation mot denna § och anhåller vördsamt om propos. till bifall å BondeStrs inbjudning. Hr af Billbergh: Att, såsom BondeSt. beslutat, borttaga sista meningen i i mom. finner jag visserligen nödvändigt, sedan man borttagit den andel, Kronan hittills haft i böterna. Jag instämmer således deri, men förnyar min anhållan om propos. på mitt förslag i öfrigt. En talare har sagt, att ingen jemnförelse äger rum emellan brott emot brännvinsförfattningen och tullförfattningarna. Jag tror dock, att den åtminstone så vida kan äga rum, att man i en oeconomisk lag eller en polisförfattning, sådan som brännvinsförfattningen, ej bör stadga strängare straff än i tullagarna, som alla länder antagit böra vara bland oeconomiska lagar de strängaste. Hr Hjärne: Det är af vigt, att lagbestämmelserna i samma författning stå i öfverensstämmelse sinsemellan, och jag tillstyrker derföre bifall till Utsk:ns sednare förslag. Jag ser härvid icke saken från en juridisk synpunkt, utan anledn. för mig är, att derigenom minska statscassans utgift för fångarnas underhåll. Någon skärpning i straffet har jag häri icke funnit, utan snarare en lindring genom den kortare fängelsetiden.