Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Flere årtionden under Rossinis lekfulla spira hade bidragit att gifva smaken en sådan riktning, och med hänryckning lyssnade man i konsertsalen till verk af Kalkbrenner, Herz, Pixis, Pleyel och konsorter; de tyska pianoverken med sin djupare halt, sin allvarliga struktur kände ingen, och den konstnär, som vågade försöket att framföra dem, kunde vara temligen säker på att ej göra någon vidare lycka. Väl hade Liszt, knappt sjuttonårig, undantagsvis företagit det vågstycket att offentligen spela Beethovens Es-dur-konsert, då för tiden en verklig » konstnärlig hjeltedat », * * och på hans program förekommo ej sällan såväl Beethoven som Weber och Hummel. Men j) å en tid, då Habenks försök att låta spela Beethovens D-dur-symfoni kunde jaga Rudolf Kreutzer (den samme, hvilken B. tillegnade sin Kreutzersonat) på dörren under utropet: » för Guds skull, käre vän, förskona oss från dylikt barbariskt machverk » eller när Cherubini med hela tyngden af sin konserverande auktoritet om B: s senare arbeten kunde säga: » Cela me fait éternuer », kan man lätt förstå, att de ej skulle finna nåd inför den herskande smakriktningen och att kritiken, trots * Léon Escudier. * * W. von Lenz berättar, hvilket intryck det gjorde på honom, när han som främling i Paris i november 1828, bland teateraffischerna för dagen äfven såg ett tillkännagifvande om en » extrakonsert i konser-vatorium af mr Litz » och i spetsen för programmet läste Beethovens Es-durkonsert. Han stod just i begrepp att uppsöka Kalkbrenner för att af honom erhålla lektioner, men han slöt af annonsen att den, som vågade spela en konsert af Beethoven offentligen, måste vara » ein Tausend-sappermenter », och så for han i stället till Liszt. Ur Dagens Krönika. 6beundran för Liszts talang, sällan underlät att beteckna hane program såsom » illa valda ».
Vid öfvervägande häraf, har Utskottet, enär behofvet af den föreslagne lindringen i bevillningen icke synes rara tillförlitligen utredt och styrkt samt dessutom grunderne för den blifvande allmänna bevillningen och föreskrifterne för tillämpningen deraf redan blifvit af Rikets Ständ*! bestämde, ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till Didric Weströms ifrågavarande motion. Stockholm den ii Mars 1S4f - Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 44. 3 N:o 44. Ani, till Exp. Utsk. den 18 Slars, kl. 2 e. ra. Memoria/, i anledning af Bils-Ståndens olila beslutj i afseende å stämplade pappers-afgiften. Enligt ankomne Protocolls-Utdrag från Höglofl. R:dderskapet och Adelli samt Hederv. Bonde-Ståndet af den 3, från Högvörd. PresleS LA lidet af den 6 och från Vällofl. Borgare-Slåndet af den 1, innevarande månad, hafva samtlige Riks-Stånden, vid slutlig pröfning af Utskottets Betänkande N:o 35 och Utlåtande N:o 4°> angående stämplade pappersafgiften, godkänt, hvad Utskottet i detta ämne yttrat och föreslagit, utom i här mdan omförmälde delar, deruti ett eller flere Stånd, med afvikande från Utskottets förslag, stannat i skiljaktige beslut, lill hvilkas sammanjemkning Utskottet nu får afgifva förslag samt tillika för den händelse, att sammanjemkning icke kan försiggå, föreslå de voterings-propositioner, hvarerter de tvistiga frågorna måj genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott afgöras.
Götheborgs lämplighet såsom utgångspunkt för banan. Jag tror del vara lämpligare att börja vid någon annan punkt emellan Stockholm och Götheborg. Om den nu började banan emellan Köping och Svartå kommer alt fortsättas med mera fart än hittills, tror jag att densamma kan blifva inom 2:ne år färdig. Under förutsättning häraf tror jag att mången skulle anse det vara riktigare att fortsätta denna bana från Svartå nedåt kanalen, än all börja vid Götheborg och gå uppåt Westergöthland. Då emedlertid StalsUtskrs i denna punkt begagnade ordalag lätteligen kunna tydas såsom en bestämd föreskrift för Regeringen att börja banan vid Götheborg, yrkar jag, att dessa ordalag måtte ändras, så att det kommer att stå Regeringen fritt att börja banan å den punkt, Regeringen sjelf finner lämpligast. En sådan frihet för Regeringen anser jag vara af största vigt. Med 4 mill:r hinner man från Götheborg icke längre än ett stycke in i Westergöthland, men med samma summa kan man sammanbinda Svea och Göta kanal. Jag har nu antydt de skäl, hvarför jag icke tror att man bör bestämma, hvar arbetet skall börjas, och jag får, i öfverensstämmelse härmed, föreslå, att de af StatsUtsk. begagnade orden måtte utbytas emot följande: ”en del af den stambana, som skall förena Stockholm med Götheborg genom Westergöthland oell Nerike”. Måhända äro dessa ordalag icke de bästa, hvarföre jag gerna medgifver hvarje ändamålsenlig modifikation deraf, men jag anhåller, all förslaget måtte ändras i den af mig nu uppgifna syftning. I allt öfrigt tillstyrker jag bifall lill hvad Utsk. föreslagit. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Det är ganska sanni, alt K. M:ts Propos. inskränker sig till att begära anslag för utförande af en stambana emellan Stockholm och Götheborg. Jag vill likaledes medgifva, alt det i allmänhet är riktigast att använda alla de medel, som stå till buds, på ett enda företag, heldre ån att splittra dem på flere ställen. Men detta oaktadt tror jag att StatsUtsk. vid detta tillfälle icke saknat grund för sitt förslag.
Jag hade en egen method, för att, utan mycken olägenhet, vandra lifvets steniga väg, ehuru jag der, snart sagdt, i både fysisk och moralisk bemärkelse vandrade barfotad, – jag hoppades! hoppades från dag till dag, om morgonen på aftonen, om aftonen på morgonen, om hösten på våren, om våren på hösten, från detta år till nästa år, och så hade jag under förhoppningar hoppat öfver nära trettio år af min lefnads vandring, utan att djupt känna af allt hvad jag saknade, annat än bristen på hela stöflar, hvaröfver jag ute i fria luften lätt tröstade mig, men hvilket i en salon alltid gaf mig en orolig håg att vända hälarne, såsom det minst slitna framåt; och den vida mer plågande bristen på allt, utom vänliga ord att hugna i eländets kojor. Jag tröstade mig som tusende andra med en förhoppningsfull blick på Fortunas rullande hjul, och med den filosofiska anmärkningen: „kommer tid, kommer råd.“ Fattig hjelp-prest, hos en landt-prest, med knapp lön och mager kost; moraliskt möglande, mellan matmor som trätte, och pastor som söp, ungherrn som sprätte, och mamseller som, med axlarna höga och fötterna in, gingo ut på besök från morgon till qväll, kände jag en egen besynnerlig ömhetsoch glädjerörelse, då en min bekant skrifteligen underrättade mig, att min mig personligt obekanta onkel, Handlanden P*** i Stockholm låg på sitt yttersta, och hade i ett raptus af slägtkärlek frågat efter: sin odåga te brorson. På en mer än vanligt stridig och hårdnackad bondkärra skakar tacknämliga brorson, med ett litet platt och smalt knyte och en million rika förhoppningar, genast och nedför alla backar, hals öfver hufvud till hufvudstaden. I värdshuset der jag steg af, bestälde jag mig litet, – bara helt litet frukost, ... något obetydligt ... en smörgås ... ett par ägg Värden och en tjock herre gingo af och an i salen och språkade.
Bergslagen dertill är, och ehuru ofta den försökt att genom eftergifter väcka blidare tänkesätt. Alla fördelar, som kol-allmogen har af Kronan, dem hafva bergsmännen måst betala,-och hvarje gång, som fråga väckts om någon lindring i Bih. till RSt. Trot. 1840 och 1841- 8 Sami. 34-de Haft. 4 26 Allm, Besv.- och Ekon.-TJtskollels Betänkandej N.-o 1^.0. bergsmännens skatt, har alltid noga räkning blifvit uppgjord öfver den vinst, som de ansetts hafva af allmogens skatte-lindring. Orsaken till allmogens misstanke emot Bergslagen är till sitt ursprung följande: Under Gustaf Adolfs den store och Drottning Christinas tid erhöll Dale-allmogen, som nämndt är, gång efter annan rättigheten att afbörda sina utskylder: Jordeboksoch hemmantals-ränlor, tionde, mantalspenningar och afven gärder, ehuru allmogen mestadels derifrån till en del eller alldeles frikallades, med ved och kol. Frågan derom förevar vid många möten och Riksdagar, dervid Dale-allmogen gjorde svårighet att utgöra de gärder, som af de öfrige orternes allmoge beviljades. ÄndtJigen blef det afgjordt genom boslagde Konung Carl den elftes Bref af den 2 Januari 1606 £se Bil. /.), samt genom Konung Gustaf Adolpbs Bi-afsked till Dale-allmogen vid Örebro Riksdag den 26 Februari 1617 (\se Bil. K.'). Af den tidens handlingar ser man, att dervid sattes ved och kol i så högt pris, att det äfven i det afseendet var för allmogen en fördel. Men då den stora åtgången snart derutöfver höjde priset, var väl skatten, i dagsverken räknad, icke drygare än förr, men räknades den uti penningar, hvilket Dalekarlen alltid gor, så blef den dryg..
Utskottet anser sig härvid böra erinra, det Utskottets åtgärd, i afseende på de, med anledning af Herr Lagergrens inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckta motion i ämnet, öfverklagade olägenhetcrne af utländska Ilan dels-Expediters intrång i handel och folknäringar, måst inskränkas till sådane förfoganden, som i beskaltningsväg möjligen kunnat ega rum; men då, vid närmare öfvervägande af hvad härvid förekommit, Utskottet funnit den föreslagna beskattningen nog hög, anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att beslämmelsen i förevarande fall må erhålla följande förändrade lydelse: ”Utländningar (deruti ej inbegripne Norrmän jör Norrska produeterj, sorn resa omkring i landet ochj efter eller utan medhafvande profj för egen räkning eller såsom utskickade för andra, utbjuda eller sluta handel om utländska varor, skola vid ankomsten erlägga 5o R:dr, som betalas i gränsorten, der resepasset påtecknas eller nytt resepass erhdlles, och för den tid, de utöfver tre må nader sig i Riket uppehålla, dessutom 5o R:dr för hvarje månad, hvilken afgift vid ankomsten äfven behörigen nedsättes för den tid de uppgifva sig vilja i Riket qvarstadna utöfver de tr enne månader, för hvilka för st nämnde afgift blifvit bestämd, emot rättighet att af den för senare tiden nedsatte af giften vid utresan återbekomma hvad efter nu stadgade beräkningsgrund för hel månad kan vara för mycket er lagdt-, dock med iagtt ägande af hvad Allmänna Lagen i 5 och 7 Cap. Handels-Balken och serskilde författningar i afseende på dylik handel stadga Bevillnings-Utskottets Utlåtande, A7:o 27. 25 pag. .9. Ål are. Mos Borgare-Ståndet är anmärkt, att den bestämda afgiflen vore för hög; men då i de lägsta classerna endast upptagas för Stockholm och Götheborg 3 R:dr, samt för de öfrige städerna 2 R:dr, torde anmärkningen böra förfalla. 16. §. pag. t 9.
I moralen hade ingen ting blifvit Herr Grefven förestält af så kallad Naturlig Lag, utan hade ur Theologien blifvit framsatta frågor, som rört seder och skylldigheter. I universalhistorien var intet bekant utom allena de Svenska och Franska Rikens Historia, hvarjämte nyligen blifvit börjat att tillägga något af de andra Staternas, såvida de haft vänskap och förbindelse med dessa tvänne, sedan Wästphaliska freden. Statskunskapen var aldeles lemnad till framtiden. I Geographien hade Herr Grefven ett allmänt begrepp om Glob, dess nytta och indelningar, samt kjände i synnerhet Tyskland och Sverige. I Matematiken upvistes fyra skrefna ark som voro version af en Engelsk auctor (troligen Thomas Simpson) och innehöllo tvänne Böcker: I. Definitioner, Postulater, Axiomer, några Propositioner om Lineer och Anglar. II. Om Rectanglar och Rätliniga Areer. I Aritmetiken kunde Herr Grefven väl Quattuor Species i hela och något i brutna tal. I Latinen hade Herr Grefven förr explicerat på vanligt sätt, men sedan något roat sig med att öfversätta; hvarom Excercitieböckerna bäst intyga. Grammatiken tycktes vara glömd, och Herr Grefven sjelf sade sig väl kunna declinera men ej conjugera. Det kunskapsmått, denna pröfning vitsordat, befanns af excellensen otillfredsställande, och från denna lindriga halft lekande undervisning fick Claës Julius med 1757 års början resa till Uppsala för att där under Mallets guvernörskap taga igen den förlorade tiden och i galopp genomgå den andliga dressyr, som seklet fann nödvändig för en ung ädling, äfven om han som militär skulle ut i världen, och att Claës Julius skulle blifva officer var bestämdt allt sedan 1755, då han inskrefs som kvartermästare vid Södra Skånska Cavalleriet. Valet till undervisare af en lärjunge till Klingenstjerna som Mallet innebär intet förvånande i detta tideskifte, då naturvetenskaperna hade sin gyllene ålder vid Fyrisuniversitetet och Linnés polstjärna lyste med sin klara glans öfver staden på slätten. Fredrik Mallet själf var dessutom en framstående matematiker.
Af hvad jag sålunda haft äran anföra, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss till StatsUtskottet, Utskottets nu under öfverläggning varande Utlåtande och 3i4 Den 19 Maji e, m, SundhetsCollegii underdåniga skrifvelse,samt hvad i öfrigt Herr Bråkenhjelms motion innehåller, hoppas jag, att Ilögloflige Ridderskapet och Adeln torde finna första frågan vara nöjaktigt besvarad, och att således Veterinärinrättningen snart bör erhålla den tillstyrkte utvidgning af dess local, om den skall kunna bestå och vinna den fullkomlighet den bör äga, för att vederbörligen kunna uppfylla dess för Riket vigtiga bestämmelse, nemligen elen, att ej hlolt bilda Djui Läkare för Provincerne och RegementsHästLäkare samt Hofslagare för Kongl. Majrts Armé, utan äfven att, i likhet med hvad Veterinärinrättningar i alla öfriga civiliserade Länder uträtta, bidraga till Veterinärkunskapens allmännare spridande, och att meddela undervisning uti de dertill hörande ämnen äfven åt mera bildade personer, hvilka antingen såsom Cavallen» Officerare, Läkare eller ägare af Husdjur m. m. kunna vara i behof, att en sådan undervisning söka; hvarföre jag således vänder mig nu till undersökningen af den andra frågan, huruvida det är sannolikt, att genom upplåtande af flere af de Byggnader och Lägenheter, som tillhöra f. d. Ladugårdslands Bränneri, samt anvisande af någon mindre Summa förderas nödiga inredning, på sätt StatsUtskottet förmodat, oftanämnde utvidgning af Veterinärinrättningens local kan vinnas, eller om det icke skulle blifva oundvikeligt, att till vinnande af detta ändamål den af Den 19 Ma j i e. ra. 315 ÖfverDirecteuren Norling föreslägne byggnad bör beslutas, oell medel lill dess uppförande anvisas. I hufvudsaken, huruvida af de f. d. Ladugårdslands Bränneri tillhörande
Len, at omröstningarne stadgades per capita, hwilket, säsom efwan sagdt är, ej nu kan wara et öfwerläggningsämne, sä wore sädant pä ofwananförde ffäl möjligt, efter min enikilta vfwertygelse klokt, och alldeles icke oenligt suvacken med Regeringsformens esprit, som af ofwanäberopade z:ne § Z, samt äfwen af 97 § tydligen ffönjes; ej eller med en antagen strapis i wista fall, säsom inom Riddarehus-Directionen, hwarest Clast-fördelningen inom RidLerffapet och Adeln, enligt formlig föreskrift, icke sätt gälla i omröstningar, och inom Riksgälds-Contoirets Fullmägtige, kwarest mig blift wit berattaot, at voterings-sättet per capita och ej Ständswis skal wara antagit, Skulle man ater forblifwa qwar wid vo-, terings-sättet Ständswis, sä synes mig ingenting förloradt wid at Ridderffapet och Adeln äger blott 4 Ledamöter i Utskott, der de andra Standert äga z, enär man besinnar, at hrttils s Ledamöters af Adels-Ständet klokhet och uplpsning wid omröstningen ej gäll mera än en af de öfrigas; och när man ytterligare - 152 Den 14 Juiri. gore erindrar sig bwad ftvärighet man ibland har at fylla nrimmern af et Utskott r ansecnde til mängden af afsägelser, l-milka urldersiunvom ägt rum ti! den grad, at et och annat Utskott, såsom för det narwaranoe Lag-Utskottet, icke pa siem weckor kunnat sättas i verksamhet. Detza mina tankar underställer jag hwarje upiyst mans ompröfning, och hoppas at de mätte med benägenhet uptagas äfwen af dem som aga en skiljaktig öfwertygelse, hällst mit framställningssätt nogsamt lärer wisa, at jag ätmindstone ej wela t werka genom annat, an en ärlig rigtighet i satser och siutföljder.
N:o 21, i anledning af väckt fråga om en frimarknad vid Svinesund. N.o 22, angående väckt fråga om utvidgad rättighet till begagnande af Strandväg. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 18 sistlidne Mars afgilne, samt den 7 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande., i anledning af väckt fråga om sättet att reglera marknadstiderne, blef samma Betänkande, i anledning af de utaf Grefve Spens, Carl Gustaf, dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstifutionsUtskottets den 29 sistl Mars under N:o 5 aflåtne, samt den 5 dennes på bordet lagde Memorial, innefattande hemställan om Deputerades förordnande till uppsigt Öfver Grund-lagarnes felfria tryckning; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med bifall till ConstitutionsUtskot - Ben r 7 April f , ntl tets berörde hemställan., samt under instämmande i BorgareStåndets, uti ankommit ProtocollsUtdrag af den 7 dennes eftermiddagen, tillkännagifne beslut,* öfverlemna denna befattning åt Riksens Ständers Committerade till tryckfrihetsns vård, Ut supra. Höglofl. Ridderskapefc och Adeln åtskiljdea klockan z 10 om a^onen* In fidem Protocolli O, J. Lagerheim» Thorsdagen den 17 April. Plenum klockan to förmiddagen. Upplästes de Öfrige respective RiksStåndens, ProtocollsUtdrag af den 4, 7 och 11 dennes, innefattande anmodan till samtlige Utskotten från Presteoch BorgareStånden, att hädanefter till RiksStånden insända sina Betänkan,den och Utlåtanden skriftligen, sa ofta de icke, åtminstone inom åtta dagar ifrån justeringen, kunna Den 17 April f, nu tryckta meddelas, samt fran BondeStåndet, att ovillkorligen aflemna nain .de Handlingar i skrifna exemplar.
Säger 20,981: 32. — 19,778:15. io. Balance till påföljande året: Balance från föregående året: Utgifter: B al ance till påföljande året: Fordringar, utgörande förskotter och oredovisade Passevolance-Afgifter 3,349:15. 9. 2,065:40. 0. Låneförsträckning utan Ränta 55,000: 42,000: Utlånte Medel emot tre procents Ränta . 34,000: 54,000: Contant Behållning 5,376:14. 6. 4,636: 3. 9. Summa 114,504:41. 5. 117,985:33.— Enär denna Fond fortfar att förvaltas efter de grunder, som vid 1837 års Stats-Revision omnämnas, få Revisorerne endast instämma i de då framstälde anmärkningarne, samt tillstyrka de al föregående Revisorer i afseende härå nödige ansedde rättelser. Af Fondens disponibla tillgångar äro utlånte utan Ränta: till Kongl. Krigs-Collegii Fortifications-Afdelning för inköp af så kallade Sjösledtska egendomen 4,000: — och till Nya Mötes-Passevolance-Fonden 38,000: eller tillsammans 42,000: samt mot 3 procents Ränta till Gamla Mötes-Passevolance-Fonden 54,000 R:dr, till säkerhet för hvilken sistnämnde summa blifvit, vid denafRe-visorerne verkställde inventering, företedde åtskillige till sistnämnde Fond eller Ordres af enskilde personer utgifne, med borgen försedde, skuldebref, utan endossement.
Alltför mycket af det gamla hade rest sig upp inom honom ånyo; detta måste vara kufvadt innan han åter satte sin fot öfver den unga grefvinnans tröskel. Mer än en månad hade gått, och doktorn hade icke förnyat sitt besök. Så ofta Nils besökte honom i byn för att taga honom med hem till herregården, fann han alltid en eller annan förevändning att hålla sig undan; än väntade han sjukbud, än var han trött af dagens mödor — hvilket dock aldrig hindrade honom att behålla Nils hos sig. De trifdes så väl i hvarandras sällskap. En eftermiddag i maj stannade Norrbyholms ekipage återigen utanför hans bostad; men vagnen var denna gång tom. Kusken hade blott med sig en biljett till doktor Johnson, ett visitkort med några synbarligen i största hast nedskrifna rader: »Min lilla systerdotter är sjuk. Det är väl ingenting farligt, hoppas vi, men Alfhild är orolig och ber dig komma. I hast, din vän Nils Wiede.» Han satte sig strax i vagnen, som rullade af mot Norrbyholm. Han var till mods som om han helt plötsligt blifvit befriad från en tyngd, hvilken tryckt honom öfver bröstet; han rätade ut sig i vagnen och andades djupt och fritt. Han trodde icke ett ögonblick, att den åkomma hos den lilla, tack vare hvilken man kallat honom, kunde vara af någon betydelse. Han tänkte öfver hufvud taget icke på, att det var till en sjukbädd han var kallad. Han var helt och hållet upptagen af glädje öfver den tillfällighet, som nu tvingat honom att bryta det löfte, han gifvit sig själf. Det hade icke gått en dag under den förflutna månaden, då han icke känt frestelse att öfverträda förbudet. Det var en af de första vårdagarne. Ekarnas kronor hade ännu icke fått ett enda blad, men björkar och bokar stodo i jungfrulig fägring, klädda i sin lätta, blekgröna skrud. Gräset på marken hade samma bleka ton, och ur dess grönska lyste hvitsipporna som nyfallna snöflingor. Inifrån skogen hördes staren hvissla. Alfred Johnson satt tillbakalutad i vagnen med armarna korslagda öfver bröstet. På många många år hade han icke känt sig så lugnt och soligt lycklig som i dag.
Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, af bevis öfver emottagne, från Banken afskickade, anmaningsräkningar för fastighetslån, än äfven den af Revisorerne uttalade åsigt, att inställelse af lagsökningar för dylika lån ej må medgifvas, med mindre än att giltiga skäl derför blifvit af sökanderna anförde, hafva Fullmäktige hos Utskottet dels gjort framställning, bland annat, om anmaningsräkningars afskaffande för fastighetslån, dels ock anmält, att Fullmäktige, yid pröfning af sedermera hos dem gjorda ansökningar om inställelse af ågång,ne lagsökningar för lån emot pant af fast egendom, afslagit den framställda begäran, utom i de fall, då upplyst blifvit, att vederbörande låntagare icke egentligen kunnat anses hafva varit vällande till lagsökningen. Bih. lill R. St. Som Utskottet ansett lämpligast att taga dessa, med hvarandra gemenskap egande, frågor under öfvervägande i sammanhang med pröfningen af väckta förslag om förändring i nu gällande grunder för Bankens fastighetsbelåning, har Utskottet skolat sådant hos Rikets Ständer härmed tillkännagifva. § 20. (Banko-Fullmäktiges Ber. § 44), riden för beDå den förklaring Fullmäktige den 16 Maj 1849 meddelat öf vfrrän^a °å dtvcr förståndet af 2 inom. uti Bankoreglementets 193 §, att skontlån. nemligen »öfverränta å de lån, som från och med den 1 Juli 1849, från Diskontverken utassignerades, borde beräknas å 6 procent utan bevillningsafdrag. äfven om dessa lån längre eller kortare tid före nämnde dag blifvit beviljade, » befinnes vata i allo öfverensstämmande med ordalydelsen af åberopade Regements-föreskrift; torde något vidare utlåtande i anledning häraf icke erfordras. § 21- iRev.-Ber. § 72. Banko-Fullm:s Ber. § 46.) på utsökning
Hc-/-,cec-i. dnilleiio H/E/ r-c-/- //c-/^/e-/-« /!/ ,//-e. dlillLIIO /H^)'/'0/-. diidonno /Vec/c'/,^!-//-> H/Z/ee-ci/c-/, e. /^ce,vr oel, Inidonno 6)V/o/?^,'«/?«/- ,:o <7>I>e5en sön dinanee -Desi antemeutet 8tats-dadet d// /7ce, anmälte i nu» dendänigdot, att 8lats-(/ontonet medelst sknitvelse elon 2^ nasti. lVIaj algisvit /len undondäniga Lenättelso om 8tat8venket8 sönvaltning, ti!island oell I-ele-s, dvdken, eston antagen ondning, donde theria till ledning vid dedandiingen al do snugon, dom Kongl. IVlas:ts till Ilikets nästsammanträdande 8tänden allätande Mädjga knopositlon i samma ämne skall omsalta.