Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De talare, som före mig haft ordet, hafva blott fästat sig vid den föreslagne jernvägens riktning; derom vill jag icke orda, så mycket mindre som jag erkänner mig icke hafva någon lokalkännedom; men då icke ett ord är taladt om den skyndsamhet hvarmed arbetet, enl. förslaget, borde verkställas, tillåter jag mig i detta afseende framställa mina betänkligheter, på det åtminstone någon å detta hus häröfver skall hafva yttrat sig, Jag ber likväl att detta icke måtte missförstås så som om jag icke, nu som förr, vore en varm vän af denna häfstång för industrien, öfvertygad, som jag är, att den skall framkalla både välstånd och rikedom i landet. Men jag fruktar, att då man nu föreslagit att arbetet skulle verkställas med en utgift af 9 milhr och med en arbetspersonal af minst 10,000 man årligen, som är vida mer än dubbelt mot hvad hitintills här har blifvit användt, så kan detta utöfva en tryckning på den öfriga industrien, så att då man å ena sidan söker befrämja fortskaffandet af de produkter, som fås i landet, man möjligen å andra sidan föranleder minskning af produktionen. De 9 mill:ne kunna icke erhållas ulan uplåning. Vi veta huru svårt det f. n. är att göra uplåningar i landet, och om det ock skulle gå för sig, på sätt som är föreslaget, så skulle deraf alltid följa att penningarne tagas bort från andra industriela företag, och vi måste medgifva att de flesta sådana här i landet blifvit utförda med lånta penningar. Att deremot taga dessa summor från utlandet, hvilket under sådana förhållanden kanske vore det bästa, skulle medföra en icke obetydlig skuld tili utlänningen, hvarföre vi ofta, under andra omständigheter, burit fruktan. Men icke nog dermed; det skulle säkerligen blifva oss alltför dyrt, såsom förhållanderne nu, på sednaste tiden, gestaltat sig.
( 0 Apolheks varor i denna Taxa ej specilierade: enkla mediciualier . Arsenik, till införsel af Apothekare och, efter ei hållet serskildt tillstånd af CommerceCollegium, för Fabriksim ältjod R:dr v. ioo R:dr v. i Skålp. I 0 20 — 6 I Fr ia. — ?n Aska: rå, af träd eller andra vegetabilier i Lisp. j 6 8 20 pott-, vallad eller oraffinerad raffinerad och calcinerad i Lisp. — i ■ 6 2 — 2 ifi _ i Lisp. F ri. 4° Askar och Dosor al sammansatte eller såsom arbetade ej specificerade ämnen . Assa foetida ioo R:dr v. i Skålp. 25 4 — Fr ia. Batid: Sammets, alla slag Siden: Flors t oo R:dr v. i Skålp. i Skålp. IO 2 6 24 3a — | Fr ia. andra slag, utom Sammets . I Skålp. 5 Arrac, se Bränvin af Ris. Aska, Tennoch Bly-, se Tennaska. Auripigment, se Färger. Balsam, Riga-, se Rigabalsam. Siden: Halfsidenutom Sammets, Bomullsd:o YlleLinneBark: Ek Björk, och andra löfträds Gran, och andra barrträds Barometrar och Termometrar Bast och Bastrep Bastmattor till garnering och emballage Beck : i tunnor i barkar . Beckolja Ben: Elfenben, oar betad t , . arbetadt Hvalfisk, oarbetadt el. Border arbetadt . Alla andra slag, oarbetade arbetade Bensvart, Benkol eller Bister Berberis-Rötter Bernsten; rå och oarbetad arbetad Bilder: gjutne, huggne eller formade Qvantitet för tullbevakning* Införseltull Utförscltull. i Skålp. t Skålp. 1 Skålp. 2 I 24 1 2 36 (fi. 1 Basin, se väfnad af Bomull. Batist, se väfnad af Linne. Battins, se Trädvaror.
Frågan gäller icke här hela det stora Wermlands intresse, utan endast att lägga en sju mils lång bit af en jernväg 2A å 3 mil högre upp i landet, än hvad K. M:t föreslagit, och hvar och en, som känner Wermlands geografiska utseende, måste inse, att det icke är ett provins-, utan, såsom jag nyss yttrat, endast ett lokalintresse, hvilket här uppträder mot Regeringens förslag. Detta intresse är verkligen så litet, att det förundrar mig, att det kunnat göra så mycket väsen af sig. Om, såsom man föregifvit, men hvilket jag tror endast vara en chimére, kol från vestra Wermland med fördel kunna föras till Filipstads bergslag, kan ju detta lika lätt verkställas på södra banan, sorn på den norra, ty kolen kunna ju föras öfver Harsäter till Carlstad och derifrån, antingen sommartiden till Christinehamn och vidare på Sjöändans kommunikationsled, eller ock vintertiden till Olme och derifrån, på den bibana, som sannolikt en gång kommer till stånd till Filipstad, i hvilket senare fall transporttiden blir på sin höjd | timma längre, än på den föreslagna norra linien. En sanning är visserligen att de bruk, som ligga vid Dejeforss och Norum, icke komma att få sina kol så fort transporterade, men icke är väl dessa bruks intresse så vigtigt, att Staten för deras skuld bör ådraga sig de stora utgifter, hvilka såväl direkt som indirekt följa af norra banans anläggande. En vigtig omständighet är ock den, att den föreslagna bibanan mellan Filipstad och Norum skulle ruinera den transportled, man nyligen med så mycken kostnad åstadkommit mellan Christinehamn och Filipstad; man säger visserligen att Svenskarne äro ett slösande folk, men så långt böra vi väl ej gå, att vi genast rifva ned hvad vi med möda och kostnad uppfört. Sedan jag nu, som jag hoppas, tillräckligt ådagalagt deri stora fördel, den södra linien eger framför den norra, i att vara vida billigare, torde jag ej behöfva sysselsätta mig med de mindre vigtiga frågorna om väglängden, (ehuru äfven der den omständighet, att den södra linien är 7,860 fot kortare talar till dess förmån) eller trafikförhållandena. Den sistnämnda frågan är redan af Gr.
De vågade icke gå på ett konditori; man kunde ju aldrig vara säker att icke bli sedd. Tomas stannade framför ett leksaksstånd på Roslagstorg. Han skulle köpa någon gengåfva åt Märta. Slutligen bestämde han sig för en liten gris af guttaperka. Det var en särskild sorts gris: han hade ett hål i trynet, genom hvilket man kunde låta honom suga upp vatten. Sedan håller man honom midt för näsan på någon, som man vill roa, och säger: se, en sådan lustig gris! Då böjer han sig fram för att se bättre, och då klämmer man grisen på magen. Då får den andre en liten vattenstråle midt i ansiktet, och det är mycket roligt. En sådan gris köpte Tomas åt Märta. De sprungo i kapp uppför de sneda och bräckliga trätrappor, som från Roslagstorg leda upp till Johannes kyrkogård. När de hunnit halfvägs, måste de stanna och draga andan. De vacklande, grå trähusen i backen badade i midsommarsolens mest stekvarma ljus. De fattigas bleka fönsterväxter slingrade i trånsjuka krökningar sina stänglar och blad upp efter fönsternas dammiga, regnbågskiftande glas. Ingen människa syntes, endast en svart katt med hvita tassar, som satt på en dörrtröskel och slickade sol och njöt af middagshettan med hopknipta ögon. Tomas tog hastigt Märta om hufvudet med bägge händerna och kysste henne. De köpte bakelser i ett hembageri och en butelj madeira i en kryddbod vid Malmskilnadsgatan. I våningen vid Döbelnsgatan väntade dem en dof och skum dager bakom de nedrullade gula gardinerna. »Vi måste skrämma undan spökena ur rummen,» sade Märta. Hon satte sig till pianot och spelade de larmande första takterna ur Carmen. Tomas tutade i sin trumpet. »Hvad ska grannarne säga?» frågade Tomas. »Det finns inga grannar,» svarade Märta. »Alla människor ha flyttat ut på landet. Vi ä’ ensamma i hela huset.» Hon slutade upp att spela, och ingen af dem sade något. Det blef en tystnad som i ett insomnadt sagohus. Den gamla väggklockan hade stannat och betraktade dem tigande och envist med sitt runda, kloka ansikte.
Ständers Fullmagtige i lankinen, fär LagUtffottet, jemte bifogande af et omarbttavt xrojeK i samma ämne, tillika derom Vördsammeligen med^ vela följande utlåtande. Utskottet har trovt sig först böra fästa upmärksamheten derwid, at det föreflagne Högre answaret för Lanco-Fullmägtige ansetts i allmänhet wara olämpligt, förnämligast i anseende til Fullmägliges Befattning såsom Ledamöter af Riksens Högloft. Ständer. Men dä Högloft. Råneo-Utskottet, t^ti dest krorocolls - Utdrag den IZ October berörde Ar, af någon dertil i förbigäende aberopad anledning, funnit enskild Answarighets-Lag för RsncoFullmagtige nödig, hälst allmänna Lagens föreskrift i dylika fall ansäges icke kunna til answarighetens bestämmande för Lsnco-Fullmägtige lampeligen anwändas, och samtelige RespeLtive Riks-Sränden, under lemnadc bifall till hwad Lgnco - Utskottet salunda hemstäldt, behagat öfwerlemna detta ämne til Lag - Utffottets urarberande, har, med iakttagande af likheten i andre förbrytelser, som flere La - Den 2 Mars97 Lagens rum uptaga och i närmare hänsigt lii det answar, som för enffilte Ombud genom z §. 18 Cap. Handels »Balken samt sista lViomenmt i 14 §. i; Cap. Rättegångs»
(Allm. Besv:s och Ekon.-Utsk. Betrde, N:o 67 och Uthde, N:o 114.). S. A. K. Då vid innevarande riksdag fråga förekommit, huruvida icke en del Seminarier för folkskole-lärare lämpligen skulle kunna indragas, sedan numera lärjungarnes antal i dessa läro-anstalter betydligen aftagit samt folkskolorne hunnit med lärare förses, hafva Rikets Ständer tagit närmare kännedom om berörda förhållanden, och få i afseende derå underdånigst anföra, att upplyst blifvit, hurusom antalet lärjungar uti ifrågavarande Seminarier under åren 1848—1853 nedgått från 554 till 340, dessa sednare fördelade med en ojemnhet af högst 65 och minst 5 på hvarje Seminarium, deribland 5 sednast besökts af emellan 18 och 5 lärjungar hvardera, hvadan för ett så ringa antal lärjungar en särskild läro-anstalt icke'synes böra af Staten underhållas. Vidare, och enligt de till E. K. M:ts Ecklesiastik-departement ingångna berättelser om folkundervisningen, har befunnits, alt under de tre åren, som närmast föregingo sistlidne riksdag, antalet af examinerade folkskole-lärare ökats med 775 och af oexaminerade deremot minskats med 102. Under det alt något öfver 100 platser, i stället att förut hafva haft oexaminerade innehafvare, fylldes med examinerade, anställdes således under denna tid 673 examinerade lärare vid lärare-befattningar, som förut ej funnits. Bildandet af nya folkskolor fortgick således då ännu temligen starkt; men under de påföljda tre åren har antalet af examinerade lärare endast ökat sig med 219, lander det att antalet af oexarainerade minskats med 67. Det öfverskjutande antal, som måste beräknas hafva fyllt nya platser, har således minskats från 673 under de tre nästföregående åren till endast 152, eller med 521.
Saltpeter-tillverkningen är i flere Socknar af l 68 Konungens Nåd. Propositioner. af Länet i det skick, att de kunna anskaffa både sitt egit gärd-behof och bispringa andra. Utur åtskilliga Plant-Lador afverkades förledit år 20, 30 till 40 &£ Saltpeter och vid Broby egendom ofver 50 gft. I stället för den gamla fördomen emot Saltpeter-handteringeu hat trädt öfvertygelsen om dess gagnelighet. Länets Saltpeter-Lador uppgingo till ett antal af 80. Södermanlands. Län. 34 Saltpeter-Lador äro på Österbottniska sättet anlagde. I>e äldre Ladorne gå till nära Go., Nyköpings Stads Sahpeter-Fabrik har blifvit utvidgad med en riv Lada till försöks anställande uppsatt af Handlanden och Riddaren Malmberg; som fortfar i sitt nit för Saltpeter-näringen. En panna orri 670 kannor har af Bolaget till inrättningen blifvit upphandlad. Försök göres derstädes med petrificerade ämnen sa väl af Djursom Växt-Riket ki. m. till utrönande af dessa ämnens verkan på Saltpeter-växten. På de ställen, der Lador ej äro anlaggde, har man genom dikning sökt bereda sjud värd jord under Ladugårdar, hvilket till verkningssätt, då 1816 års produktion af 824 svarande emot |rdelar af gärden , till större delen deraf vaiit en frukt, bör framgent blifva ganska lönande. Landshöfdingen hyser ock det hopp att Länet inom få år skall äga en tillverkning öfver den årliga gardens belopp. Öre - Konungens Nåd. Propositioner*. Örebro Län. De Österbottniska Saltpeter-Ladorne uppgå till 55 och de äldre till 44 eller tillsammans 99 stycken. Man har jemväl i detta Län nog allmänt träffat anstalter till Saltpeter-jordens beredande under uthus. Tillverkningen af Saltpeter liar ock Sr 1 S 1 f> stigit till nära dubbelt emot år 18 15 och utgjort 800. felt. Linköpings Län.
M. till ofvannämnda betänkande) lar Utskottet anmäla de erinringar, som dervid hos Utskottet förekommit. a) Beträdande fiirst de ifrågasatte nya iönerne vid denna korps, har Utskottet, i betraktande deraf, att vid sistförflutne riksdag anslag beviljades för tillvägabringande af korpsens reglering så till personal som lönevilkor, och då Utskottet, såsom förut är nämndt, ansett, att i allmänhet någon definitiv reglering af korpser och stater icke vid denna riksdag bör ega rum, ulan nu blott tillses, att vederbörande löntagare, med afseende å närvarande förhållanden, erhålla en billig förhöjning af deras löner, icke funnit skäl att tillstyrka de nya lönernas beviljande. b~) Bland andra i slaten uppförda diverse anslag förekomma arfvoden åt 2:ne lärare vid korpsen, å 720 R:dr hvardera. Då emellertid vid de särskilda 48 Stats-Utshottets Utlåtande N:o 11.
”Detta var besynnerligt!” tänkte Blenda; och stigande trappa efter trappa ned, började hon öfverväga om det kunde vara möjligt att den förnäma tanten bodde i bottenvåningen ”Kanhända lider hon af någon sjukdom, så att hon der har det beqvämast.” Ense med sig sjelf i denna punkt, blef det nu på nedra botten som vår alltid högtsträfvande hjeltinna försökte sin lycka. Och ändtligen ville det sig, ty vid den förnyade knackningen kom en liten uppasserska och öppnade. ”Bor hennes nåd Gyllenhake här?” ”Ja, var så god och stig in!” Blenda trodde först att hon blifvit införd i något bättre domestikrum, ty den enkla möbleringen och de svartnade och illa medfarna tapeterna tillkännagåfvo ej att det var ett förnämt fruntimmers förmak; men huru som helst kom hon ej till något annat, utan blef direkte af en vänlig röst från det inre rummet – en lika enkel sängkammare – anmodad att ställa kosan dit. ”Lilla fröken v. Kühlen – är det icke så?” sade den tarfliga värdinnan, ett äldre fruntimmer af vördnadsbjudande utseende och som satt i en stor armstol med ett litet bord och ett sticktyg framför sig. ”Ack ja, det är jag, och jag önskar ingenting högre än att jag måtte kunna göra mig värdig den, som visat mig godheten att kalla mig till sig!” svarade Blenda under en djup nigning, ty denna fru hade, oaktadt den icke särdeles lockande omgifningen, något så vänligt och intagande att Blenda genast kände sig dragen till henne. ”Jag känner mig förvissad derom, mitt goda barn, och jag är icke mindre förvissad att vi snart blifva så bekanta med hvarandra, att den lilla fröken gerna skall komma hit.” Vid dessa milda ord antogo alla föremål rundtomkring ett vänligare och trefligare utseende i den unga flickans ögon; och när ljus kom upp och hon, afskakande de öfverdrifna och lysande tankar hvarmed hon kommit, såg sig om, fann hon denna lilla sängkammare så väl ombonad, så lugn och beqväm med dess gamla möbler, att hon, bestraffande sina fordna dårskaper, inom sig sade:
I tre dygn stodo vi så, väntande ryssarne, i full slagtordning. Att vi i denna stränga kölden icke fröso oss förderfvade, var ett Guds under, men alla brunno af ifver att få slåss, och så tänkte ingen på hur kölden i rocken knep. Ändtligen sågo vi fienden i full marsch emot oss, långs isen på elfven. Öfvergeneralen red fram och uppmuntrade folket att förtrösta på Guds bistånd och för fosterlandet manneligen strida. Tvenne skott gåfvo till slagtningens början signalen. Mitt hjerta klappade häftigt när kanonerna började spela, och det med sådan god verkan att ryssarne tvenne gånger måste taga till fötterna och i brådskan sjelfva sina fältstycken quittera. Hastigt kunde vi med dessa deras kanoner våra egna sekundera, och allt lofvade fullständig victoria. Nu flög Meurlingen som en il emot kavalleriet till General-Major de la Barre, medförandes förnyade ordres att framåt rycka. Men desse fördömde hästgråtare suto som stockar på sina krakar, och endast halfva Åbo läns kavalleri högg sig några gånger fram och åter; allt medan högra och resten af venstra flygeln stod orörlig, betraktande slaget. Denna fördelen lät sig furst Galitzin icke tvenne gånger visa, utan lät han fyra regimenter dragoner sitta af och de våra i ryggen falla, just då vi redan började öfver segern jubilera. I ögonblicket kommenderade Armfelt höger om, och med våra bajonetter togo vi de framträngande dragonerne lustigt emot. Men nu samlade sig det redan skingrade fiendtliga fotfolket i vår rygg, och vi stodo omringade som en mask i en myrstack, så många de mot oss få voro. Seger var icke mera att påtänka, nästan alla våra officerare föllo döda; men de la Barre hade sig i god tid undan jemkat. Slutligen måste ock General Armfelt lemna stridsfältet, men då voro alla vägar redan af fiender fyllda, att han endast med svårighet undkomma kunde. Imellertid hade jag så alldeles på villostråt kommit, att jag de mina ej mera hinna kunde. Bortom forssen lågo dock vidsträckta kärr, och som de voro frusna kunde jag öfver dem vandra.
Dörrarna öpnades och bålen bars in, Baron tog befattningen dermed och rörde flitigt med slefven, at sockret skulle smälta, smakade litet, fann den lagom söt, och glasen buros omkring. Hvarjehanda roliga skålar hade redan blifvit druckna och, Fröken Odalsvärd slutat sin sång, då Baron, med sin vanliga munterhet, proponerade en skål för Bruks-Patroner, nemligen: Grufvornas undergång och Hamrarnes fall. Patron Skral, som minst 20 gånger hört denna bergsmanna skål, skrattade af alla krafter åt det qvicka deri, och uprepade den åt sin granne, hvilken äfven skrattade, och så gick den laget omkring; endast den gamla BruksPatron Frycksdal begrep ej meningen deraf. – Får den här conjuncturn stå, sade han, så lär det väl gå på det sättet, och vi bli tiggare allesammans; men det är naturligt, så länge utlänningen får föreskrifva oss lagar, som är vårt eget fel. Utlänningen skall ta mig den och den ha vårt Svenska jern, kosta hvad det vill, det är bara saken, at ingen har rygg at hålla på sin vara, men ta mig – skall han icke få vänta på mit jern i år, mina 200 Skepp:d få ligga i boden så länge, få se hvem som blir narrad, han eller jag. Ja, Amerikan skall ha vårt jern, afbröt Bruks-Patron Glanshammar, för hvart vill han komma med det Engelska; den verldshandelsförstörarn, jag må intet bättre säga, Engelsman, han valsar ju alt sit jern, och intet duger det til skeppsbyggeri, men si saken är den, som bror Frycksdal säger, vi ligga i köpmans händer, och köpman ligger i utlänningens klor. Baron nickade sit bifall til alt detta, och tillade, at han just sagt detsamma åt en viss betydande man, hvilken äfven alldeles varit af samma tanke. Damerna tycktes ej vara roade af denna conversation, och det ursäktar jag dem gerna. – Friherrinnan sköt derföre på sin stol, och måltiden slutades. Nog såg
Också hafva de till dessa anläggningar nödiga anslag, hvilka redan öfverstiga 50 millioner R:dr, blifvit utan synnerlig gensägelse beviljade af riksdagsombuden äfven från de orter, som icke draga någon direkt fördel af Statens jernvägar; men då man sålunda på rikets samfälda bekostnad beredvilligt gifvit så enorma och med betydlig utländsk skuldsättning förenade anslag till ett företag, som, ehuru nationell och i viss mån gagneligt för hela rikskroppen, likväl företrädesvis och i första rummet är egnadt att sprida ökadl välstånd och höja egendomsvärdet inom de orter, som deraf beröras; så vore det icke mera än en billig gärd af allmän Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 217. allmän rättvisa, att de delar af riket, hvilka icke äro, eller, i anseende till sitt läge, icke gerna kunna komma i fråga alt genomlöpas af någon Sla'ens stambana, deremot i någon mån hållas skadelöse genom ökade anslag till upphjelpande och förbättrande af der befintliga vanliga kommunikationsmedel. Jag vågar derföre ödmjukligen löreslå: att utom förberörda af Kongl. Majit i nåder proponerade anslag för hela riket, ett annat likarladt anslag till minst enahanda belopp måtte af Rikets Sländer anvisas, att användas till ifrågavarande ändamål företrädesvis uti de län, som icke redan genomlöpas eller, enligt jernvägskommittéens förslag kommer alt genomlöpas af någon på statens bekostnad eller med bidrag af statsmedel anlagd större jernväg. I sammanhang härmed får jag tillika föieslå: att det årliga anslaget till Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen för undersökningar, inspnktionskostnader och expenser vid allmänna arbeten, måtte ökas med 10,0(10 11 dr årligen med speciel föreskrift, att denna tillökning bör användas till sådana kostnader af ifrågavarande beskaffenhet, som afse anläggning af nya eller förbättring af gamla vägar inom ofvan antydda lin. Om remiss till llöglofliga StatsUtskottet anhålles. Stockholm den 26 November 1862. Rob. Fr. Gros», från Calmar län. Af R. F. Gross från Calmar län, om förändring i grunderna för rötl beräkningen vid sockenstämma.
„ Låne-Kontoret i Götheborg 121,477: 24. d:o i Malmö 152,130: — d:o i Wisby • 17,150: — S:gr 1,000,350: 53. deraf på lagsökning beroende: vid Banko-Diskontverket 111,293: 29. Låne-Kontoret i Götheborg 71,337: 24. „ d:o i Malmö 20,910: — „ d:o i Wisby ■ 1,740: — R:dr 205,280: 53. Den i 8 § af 1861 års Revisionsberättelse lenniade redogörelse för Statslånefondens Vinstoch Förlusträkning utvisade, af Banko-Diskontverket i Stockholm icke levererad vinst inberäknad, en behållning af R:dr 311,077: oi, hvilken dock rätteligen utgjorde R:dr 311,077: 51. härledande sig skillnaden derifrån, att, bland ”utgifter”, stämpel och porto upptagits till 101: 83 i stället för 101: 33. Nämnde behållning har under den sedan ofvanberörde redogörelse förflutna tiden blifvit ökad genom vinst å utlåningen: vid Låne-Kontoret i Götheborg 17,089: 55. jj d:o i Malmö 19,783: 75. d:o i Wisby 2,359: 68. S:gr 39,2 32: 98. och vid Diskontverket i Stockholm, ännu ej å Vinstoch Förlusträknin 8'en insatt • 63,168: 61. 102,401: 59, hvadan således behållna vinsten, tillhörande Statslånefonden, vid medlet af September, uppgick till 413,479: 10. deraf innestodo: på Vinstoch Förlusträkningen 220,028: 30. och hos Diskontverket i Stockholm 193,450: 80.
Frakt-vinsterne under Amerikanska kriget balancerade till fördel och undanröjde till en del verkan af de svåra missväxterne på 1780-talet. 1800 års Realisation varock ganska vågsam; meri den nu föreslagne vore, i afseende på den större vidan, utom all jemnförelse med dem båda. För öfrigt bevisar Banko-Sedelns nu varande värde i förhållande till Hamburger Banko, att allmänna Opinionen fastat detta värde, icke blott vid beloppet af Bankens redbara Fond, utan ock, med hufvudsaklig hänsigt på Bankeus Fordringar hos Staten och Enskilde. *) 1776 och 1778, 1800. 208 Statsoch Banko.Utskottens Betänkanden. O m Agio nu vore uppstiget tili en aritlimetisk proportion mot Bankens redbara Fond , sä vöre det äfven stadigt, och Realisationen kunde i sådant fali verkställas; men, ehvad Reaiisations-grund , som under vilkor af Banko-Sedlar»es inlösen med Silfver, nu bestämdes, så skulle opinionen, att Bankens Fordringar gåfvo valuta för en del af dess Sedlar, försvinna, och värdet af hela Sedelstocken mätas endast efter den redbara Fondens belopp. Det är på alla dessa skäl, sorn förenade Utskotten for sin del tro, att någon verkställighet af en Realisations-plan nu ej bör komma i fråga. Att serskildt fastställa en sådan Plan, sorn skulle vidtaga först Tio ar härefter , vöre åter att inträda på kommande Ständers område och anticipera på deras göromål: den erfarenhet, som under tiden vunnits , mätte blifva af mycket större vigt för ämnet, än de probabilitets-beräkningar, man i förhand ville uppgöra. Då, i följd häraf, Bankens functioner, säborn Vexel-Rank, än vidare mäste vara inställde, förekommer till undersökning, huruledes, det oaktadt, den möjligaste stadga må kunna åt det representativa myntet beredas.