Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan upptogs likväl ånyo vid nästpåföljde riksdag, då Rikets Ständer för sin del beslutade en författning i ämnet, stödd på följande hufvudgrunder: att Konungen skulle bestämma tid och ort för mötets sammanträde; att mötet skulle bestå af 60 ledamöter, hvaribland 30 andliga, nemligen alia Biskopar, Pastor Primarius, fyra Theologie Professorer eller Adjunkter, en vald prestman trän hvart stift oell en frän Stockholm — samt 30 af lekmän valde, nemligen en frän Stockholm och två från hvart stift samt de öfriga fem frän det eller de valdistrikt, hvarifrån Konungen, med afseende ä förhållandena, fann ett större antal behöfligt; att, i afseende å valen, val af prest skulle ske i den ordning, som för val af riksdagsmän inom Preste-ständet vore stadgad, dock utan skilnad emellan kyrkoherdar och öfrige ordinarie prestman; och att lekmännen skulle väljas pä det sätt, att hvarje gäll i prosteriet uppdrog ät en ä Sockenstämma utsedd valman, att pä samma ort. dag och sätt, som prosteriets presterskap, röst till ombud algil va: att mötet tillkom att upptaga sådana kyrkliga mål. som Konungen öfverlernnade eller hvarom fråga af ledamot väcktes, dock att mötet ej egde.beslutande rätt; att omröstningarne skulle vara slutna; och att arfvode till mötets valda ledamöter, sä ock öfriga kostnader derför skulle af allmänna medel gäldas. Sedan samtlige Domkapitlen och Högste
M:s befallningshafvande serskildt förordnadt ombud, af hvilket ombud, jemlikt samma förordnings I2:te moment, den härvid begagnade stamp skall hvarje gång efter dess nyttjande förseglas; men någon föreskrift, angående kortens stämplande genom bemälde ombuds försorg, finnes i denna författning Hill. till Fl. St. Skrifvelse, .V.o ti?. icke meddelad, utan föreskrifves deremot, att E. K. M-s befallningshafvande bör om stämplingens verkställande förständiga vederbörande magistrat: och då följaktligen den af Röding, enligt dess uppgift, med egen hand förrättade kortstämpling ingalunda ålegat honom, på grund af hans erhållna uppdrag att i nämnda egenskap öfvervara den inför magistraten i Carlshamn förefallande bevillningsstämpling af derstädes tillverkade eller dit, för att omstämplas, afsända spelkort, hvadan verkställandet af denna stämpling icke ken anses annorlunda, än som ett Rödings enskilda åtagande, hvilket alltså icke bordt grundlägga något anspråk på vedergällning derför af allmänna medel, — samt det dessutom i afseende |å det uppdrag, hvarom nu är fråga, torde kunna antagas, att detta ej eller förefallit
För min enskilda del får jag förklara, att ehuru jag i flere afseenden delade della Utsk:s åsigter, skilde jag mig dock derifrån i vissa delar,' och torde det nu tillåtas mig, för att styrka della milt påstående, att få återkalla i R. o. Ad:s minne hvad jag i detta hänseende, uti min, Const.Utsk:s mern. N:o 85 bifogade reservation, yttrade: ”1 hvad Utsk. föreslagit för utförandet af den, med R. St:s rätt, af förstärkta Const.Utsk. beslutade samfällda valprincipen, har jag trott mig böra i allmänhet instämma. De framställda vådorne af att införa det samfällda valsättet hafva för mitt omdöme blifvit skingrade, och jag har öfvertygat mig att endast detta valsätt kan erbjuda garantier för nationalrepresentationens ändamålsenliga ombildning (en och annan modification deraf, eller rättare ett närmare bestämmande, hvad man menar med nämnde princip, nedsätter ej densammas värde och användbarhet). Såväl af historiens vitsord, som af hvad vi ännu i dag skåda inom riksdagsförhandlingarne, har jag trott mig finna, att Ståndsformerne föråldrats och att Ståndsvalen till följd der - Den 10 Mars f. m. deraf blifvit ensidiga. Men oaktadt all den tillförsigt jag hyser, att Svenske folkets offentliga angelägenheter på ett mer tillfredsställande sätt skulle vårdas och utvecklas af en, genom samfällda val utsedd, nationalrepresentation, kan jag icke undertrycka farhågan, alt principen, sådan den utan motvigt och utan all återhållande kraft framstår i Utsk:s förslag lill ny vallag, icke torde komma att motsvara hvad man deraf väntar. Jag tror nemi., alt sjelfva sättet för valmännens utväljande bör betrygga nationen, alt dessa val icke endast komma att bero af den stora massans tillfälliga opinion och personliga sympatier, i förening med localförhållanden, t. ex. brist på skicklige valmän inom mindre socknar m. m.
En annan talare, Hr Dalman, hade då också ett förslag, som likaledes kom under omröstning och fick en eller två röster mer eller mindre för sig än jag för mitt, samt fick ånöja sig med den stora förkastelsedomen af minst af de voterandes antal. Mitt förslag var bygdt på precist samma grunder, som jag nu vidhåller. Hans förslag var bygdt på allmänna valprincipen, icke ståndsprincipen, såsom grund för de väljandes sammansättning. Det lärer således vara jag, som vidhåller den grundsats, som jag vid en föregrde riksdag framställt. Frihln har således, förmodar jag, icke med sin framställning mot mig menat någon benägenhet hos mig alt kasta om från den ena riksdagen till den andra. Jag har icke den arten. Jag är ingen vindflöjel, som blåses än hit och än dit. Jag kan hafva orätt i mina grundsatser, och jag Den a November f. m. framställer dera öppet till den kraft och verkan sora de konna hafva, men de äro dock mina grundsatser, de äro fasta, äro icke föränderliga hvarken genom lynnets skiftning eller karakterens obestämdhet. — Hr Dalman har i korthet yttrat, att Prosten Ödmans grundsatser kunde vara bra. Hr von Hartmansdorff har ej velat upptaga den punkten, utan blott helt enkelt sagt, att om de voro egentliga föremålet för öfverläggningen, så ville lian bevisa deras ihålighet. Som dessa grundsatser framställas då och då med ett visst beröm från en viss sida, som likväl icke tyckes vara hugad att gå så allvarligen tillväga med deras framhafvande, sedan vissa nederlag hafva ägt runi i de 3 Stånden under dessa frågor, så anser jag mig likväl böra i korthet karakterisera dessa förslag. Hr Dalman ville vid förra riksdagen hafva allmänna val gällande. Prosten Ödman vill så också. Valförsamlingarne skulle vara de s. k. allmänna valen och förrätta de s. k. samfäldta valen, som här hafva utgjort föremål för 3 Stånds förkastelsedom vid innevar. riksdag, och som, efter en stor talares yttrande i ett annat Stånd, blifvit vederbörligen begrafna.
För välmående låntagare åter, var ”detta moratorium, i anseende till den allmänna misscrediten, tili uppenbar skada j hvarföre också ganska månge Egendoms - ägare , ”sorn voro Sorgfällige örn sin credits bibehållande, afstodo frivilligt ifrån den erhållna ”rättigheten, och låto det liksom förut bero ”på deras creditoters välbehag att uppsäga de ”deni förskjutna Capitaler.” Så tecknar Struencee följderna af denna mesufe uti Sehlesien. De synas icke uppmuntra, att dermed göra ett försök härstädes. Till hvad Herr StatsSecreteraren Baron Wirsén anfort, angående olämpligheten af de Utaf Utskotter och af Grefve Schwerin föreslagna grunder lör Tull-styrelsen, utber jag mig att få tillägga den anmärkning, att den utaf Utskottet och af Grefve Schwerin antagna grund - Den gg Juni. feattSj att Tullniedlens egenskap Utaf Bevilh hing medför rättigheten för Rikets Ständer att ingå uti detaljen af Tullstyrelsens organisation, ingalunda är enlig med RegeririgäFörmert, så Vida den yrkas söm ert rättighets Det är i afseende på de allmänna grundtrna för afgifterna, och bestämmandet af deras belopp* samt i afseende på deras användande till sina bestämda behof och redovisningen derföre, sOrrt Rikets Ständer äga, att i det förra fallet gifva nödiga föreskrifter, i det sednare hafva nödig tillsyn, igenom delinder Riksdagarna oell emellan åt inträffande Revisioner. Hvad sjelfva förvaltningen angår, visar tydligen det titi 6o. §. gjorda föibehåll, att Konungen ej nid Statens inkomster förpakta, äfven söitl det uti 6a.
Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län, jemte det han fästat uppmärksamhet derå alt tillgången på fridlyst vildfågel, i synnerhet orre, tjäder och rapphöns, under sednare tider för hvarje år allt märkbarare minskats, anfort, att, enligt motionärens åsigt, orsaken till denna minskning vore att söka uti de krister, sorn vidlåda nu gällande jagt-stadga; i hvilket afseende motionären anmärkt, dels att jagt af nämnde fogelslag tillätes för tidigt, enär vid början af den för jagten tillåtna tid, ungarne ännu icke voro fullvuxna, och hela kullar således kunde lätteligen utödas, dels ock alt ansvar icke funnes stadgadt för den som under förhuden tid köper vildt, fastän det egentligen vore köparne som förledde till förbudets Öfverträdande; och har motionären i anledning häraf föreslagit, att till förekommande af ofvannämnde villebråds utödande, stadgande!) måtte meddelas af innehåll, dels att jagt af orre, tjäder och rapphöns ej må tillåtas förr än den 1 September, och alt i följd deraj tillåtelsen må fortfara, för jagt af orre och tjäder en månad längre fram på våren och för jagt af rapphöns till. den 1 December dels ock, att ilen, som bevisligen köper vildt under förbuden tiel, bör vara förfallen till samma böter, sorn säljaren. Bih. till R. St.
Kistner, — i ändamål att bereda staden Enköping jemte angränsande landsort fördelen af ett ändamålsenligt inrättadt läroverk, — angående nuvarande skolan derstädes lemnat en utförlig historisk redogörelse i korthet af det innehåll, att samma skola, som i fordna tider var i åtnjutande af stort anseende, af ålder haft att för lärarepersonalens aflönande disponera, bland annat, ett anslag af 60 tunnor kronotionde. Hetta anslag hade i början af innevarande århundrade, i sammanhang med väckt fråga om Upsala kathedral-skolas förflyttande till Enköping, blifvit denna stads skola fråntaget och i stället användt till lön åt en adjunkt vid kathedralskolan, utan att dock den ifrågaställda flyttningen ännu egt rum. Berörde anslag hade emellertid vid katkedralskolan behållits, så att Enköpings skola, i brist på medel till lärares aflönande, alltifrån år 1808 varit inskränkt till en obetydlig pedagogi med endast en lärare, hvilket förhållande fortfarit ända till nästlidet års höst, då, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, skolan provisoriskt erhöll löneanslag till tväune lärare, nemligen en rektor och en kollega, med slcyldighet för dessa lärare att vid skolan meddela undervisning i likhet med hvad vid tvåklassiga elementar-läroverk egde rum. Den utvidgning, för hvilken skolan sålunda blef föremål, hade till följd, att lärjungarnes antal så betydligt ökades, att de för närvarande utgjorde icke mindre än 49 — ett antal vida större, än att det för endast tvänne lärare vore möjligt att på ett ändamålsenligt sätt uppehålla undervisningen i skolan. Derföre hade ock, enligt hvad ett motionen bilagdt intyg af rektor schola; jemväl bekräftade, de vid skolan anställde lärare af egna medel bekostat biträde af ytterligare en lärare och på sådant sätt gjordt det möjligt att, i enlighet med omständigheternas kraf, bestrida undervisningen i frenne klasser.
N:o 468. vexelundervisning i brott och det i stor skala, hvaraf följderna uppenbara sig icke blott i brottens stigande antal utan äfven uti dessas intensitet, om man så får kalla slugheten i deras anläggning och djerlheten i deras utlörande. Det är inom fängelsemurarne som fången sålunda utbildar sin skicklighet alt begå nya brott och ingår förbindelser, som göra honom än mera vådlig för allmänna säkerheten. En utländsk författare har derföre, med full sanning i teckning om och med någon väl mörk färgläggning, af gemensamhets-fängelset uppdragit denna tafla: ”Ett sådant långelse utgör -en skola, der brottet inhemlas genom långt verksammare medel än de, som någonsin kunnat användas ali bibringa dygd och goda uppsåt. Ledsnad och hämnd förestår denna förderfliga uppfostran och all täflan eger blott ett mål: brottets utveckling. Deu mindre förhärdade sträfvar alt upphinna den mest brottslige; den vildaste meddelar de öfriga sin vildhet; den falskaste sin slughet och den osedligaste sin liderlighet. Det som orenar hjerta och känslor anses som förtviflans enda tröst. Förenade genom ett samfäldt intresse biträda (ängarne hvarandra att utplåna hvarje spår af ånger och skam. På gruset af sann heder uppstår eli nytt slag af ära, bestående i mened och förställning, i dristighet vid brotts utöfvande, i likgiltighet för det tillkommande och i fiendtlighet mot samhället. Det är så dessa olyckliga varelser, hvilka med en annan behandling kunnat återföras till dygd och trefnad, småningom upphinna förhärdelsens möjligaste utbildning och brottets förnämsta hjeltemod.”
Jag reserverar mig dernäst emot Stats-Utskottets förevarande betänkande, emedan enskilda genom detsamma skulle blifva fullkomligt utestängda från allt deltagande uti stambanors förvaltning. Jag tror denna förvaltning lill sin natur mera egnad att ombesörjas af enskilda, hvilka med större frihet och genast kunna pröfva ifrågakommande åtgärders ändamålsenlighet, än af embetsmän, hvilka företrädesvis måste afse deras öfverensstämmelse med gifna reglementariska föreskrifter, och, om ett afsteg från dessa befunnes nödvändigt, måste vara obenägna att göra ett sådant, utan att hafva rådfrågat högre myndigheter, hvarigenom tidsutdrägt, vidlyftighet i förhandlingar och stundom ofrivilliga misstag af personer, som icke kunna på ort och ställe bedöma förhållandena, måste inträffa. Jag tror vidare, att enskildas deltagande i förvaltningen af en jernväg, skall försäkra denna förvaltning om besittning af större lokalkännedom och flera sympathier inom de landsorter, som af densamma genomskäras, än som kunna påräknas, om förvaltningen uteslutande består af embetsmän, och det lärer svårligen kunna nekas, att derigenom icke blott större ändamålsenlighet i åtgärder, utan äfven ofta en betydande besparing af kostnader skola åstadkommas. Den afdelning af Utskottet, sorn handlagt denna fråga, hade i sitt förslag till utlåtande intagit, att dä Staten skulle anlägga en stambana, enskilda borde inbjudas, att, efter skedd aktieteckning, deltaga i kostnaderna, och derigenom blifva berättigade till motsvarande andel i afkastningen. Jag har biträdt detta af Utskottets pluralitet förkastade förslag, blott med det tillägg, att jag ansett de enskilde äfven böra fä deltaga i förvaltningen af den jernbana, till hvars bekostande de bidragit. Må man göra detta deltagande större eller mindre; må man, om man så vill, föreskrifva, alt de af regeringen utsedda medlemmarne af förvaltningen skola ega veto; genom de enskildas deltagande skola dock alltid fördelar uppkomma. Stats-Ulskottet har föreslagit stora undersökningar för utrönande af stambanors ändamålsenligasle riktning, och den ordning, i hvilken de böra anläggas.
Jag har blott velat anmärka, att jag icke under discussionen nyttjat ordet: värdighet, än mindre i samma rigtning, som den siste Talaren. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: I anledning af Herr Printzenskjölds yttrande anhåller jag att få upplysa, det Frimurare-Barnhusets Orchester-ställning är så gjord, att den ganska lätt kan borttagas. 36o Den 16 Mors e. m. Uppställd, h vilar den ieke heller hvarken på skranket eller galleriet kring Herr LandtMarskalkens stol, eller på bänkarne, utan ]>å särskilta stöd, så alt ingen skada deraf för Salen kan befaras, genom uppsättning och nedtagning för hvarje gång. De föregående åren har den alltid qvarstått emellan det Frimurare-Concerterne gifvits, men det fordras endast ett par timmar till dess nedtagning eller uppsättande, så att, om Ridderskapet och Adeln skulle finna den vanpryda, kan den med lätthet emellan hvarje gång borttagas. Kostnaden dervid är äfven obetydligare, sedan liela Orchesterslällningen, som tillhör FrimurareBarnhuset, genom Herr Professor Estenbergs benägna omsorg blifvit förändrad och omgjord. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde å nyo, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla RiddarhusUtskottets ifrågavarande Memorial. Ropades starka Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition till afslag å nämnde Memorial. Ropades äfven starka Ja och Nej. Friherre Anckarsvärd: Jag begär votering, om ej någon annan utväg kan finnas att utröna Riddcrskapets och Adelns tanka. Den 16 Mars e. m. 36i Grefve Posse: Jag har icke yrkat ovilkorligt afslag å Memorialet, ulan endast önskat, att det bifall, sorn deråt gifves, ej må föranleda till en, i min tanka, olämplig inkomstkälla för RiddarhusCassan, eller till vanprydnad för RiddarhusSalen.
„Man påstår, att han anfört edra underhafvande vid det anfall, de gjorde på den tropp kosacker, hvilka sedan togo hämnd på ert hus.“ „Det är hvad jag tror mig kunna förklara för bestämdt omöjligt, att så skulle förhållit sig. Godsets underhafvande hafva i flere omgånger blifvit förmanade att foga sig i det bestående, med påminnelse om, att dumdristighet är vida skild från tapperhet. Ännu om morgonen den olyckliga dagen meddelades en förnyad varning i detta hänseende, men då stodo redan de fem, som vållade olyckan, icke att finna, just emedan de gått att utföra sin oförståndiga bedrift. Fyra af dem anser jag vara öfvertalade af den femte, en man, hvars egenheter gjort, att han blifvit van att snart sagt utan näpst få gå sin egen väg.“ „Och denne man är?“ „Godsets gamle trädgårdsmästare. Fordom soldat, hade han tjent under min aflidne, salige herre, och genom flere bevisade vigtiga tjenster gjort sig berättigad till en välvilja af honom, den han ålade de sina att under det återstående af gubbens lefnad bevisa honom. Hans envishet uti engång fattade idéer har gjort det till en vana för hans kamrater, att hellre genast följa hans vilja, än att från början strida deremot, och ändå slutligen ge efter, hvartill hans envishet alltid ohjelpligen tvingar dem.“ „Johan, låt föra upp trädgårdsmästaren och de båda andra karlarne, en i sender. Min fru, haf den godheten att jemte er unga dotter taga plats här, medan jag på en stund lemnar er. I korridoren väntade de båda tillkallade soldaterna, jemte de båda qvinnorna. „Kännen J dessa qvinnor?“ frågade Fursten. „Ja, ers Durchlaucht.“ „Viljen J taga dem till edra hustrur?“ „Nej, ers Durchlaucht.“ „Gån!“ Soldaterna gingo. Fursten vände sig till soldaten, som infört qvinnorna, och sade blott: „ge dem stryk och låt dem löpa.“
Jag anhåller deremot på det varmaste, att Ståndet, medan det ännu har talan i frågan, ville behjerta behofvet af en ny kasernbyggnad för Svea artilleriregemente, och icke låta frågan derom falla, utan gifva den sitt understöd. Gr. Posse: Inom Stats-Utsk:t var nära nog en enhällig tanke derom, att en ny kasernbyggnad för Svea artilleriregemente vore af största behof påkallad, men Utsk:t ansåg sig dock icke kunna tillstyrka något anslag dertill, i anseende till det outredda skick, hvari de till ärendet hörande handlingar befunno sig. 1 K. M:ts Propos. hade blifvit framställda tvenne olika förslag angående platsen för den nya kasernbyggnaden samt tillika blifvit antvdt, att R. Skr hade att framdeles förvänta närmare underrättelser om hvilket! af dessa platser vore enligt K. M:ts åsigt att föredraga, äfvensom för frågans bedömande erforderliga kostnadsförslag och ritningar, men något så beskaffadt tillägg till den K. Proposm har sedermera icke kommit Utsk:t tillhanda. Utslct har sålunda verkligen varit urståndsatt att afgöra företrädet mellan de Kongl, förslagen och det af enskild motionär väckta, och icke kunnat annat än afstyrka de för byggnaden äskade anslag. Då jag, för min enskilda del, fullkomligt gillar de åsigter, som här blifvit fram - Den 3 Mars f. m. 61 ställda om nödvändigheten af den föreslagna kasernbyggnaden, och lämpligheten af att förlägga den, icke på artillerigården, utan på den af Hr Cederschiöld föreslagna plats, får jag instämma till alla delar med Hr Cederschiöld. Hr Gr. o Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Klinckowström: Behofvet af en ny kasernbyggnad för Svea artilleriregemente lärer väl icke kunna af någon bestridas, och när frågan förevar inom Utsk:t, lemnades upplysningar om manskapets nuvarande inqvartering, som icke kunde annat än uppväcka bekymmer hos Utsk:ts ledamöter.
Att så väl Directeurerne sorn Tjenstemännen vid Låne-Conloiren, endast af Bauco-Discont-Yerket i hufvudstaden, må erhålla Lån på godkända Actier eller gällande publike papper. 8:0 Att Cautioner må godkännas äfven då Löftesmännen ega deras hemvist •utom Districterne, dock ej förr än Åtta dagar efter det Avis-Listerne inkommit; Och skulle, i fidi något lån hevilljats, der Cautionisten icke dess mindre befunnes vara Öfverteeknad, Låntagaren vara pligtig, att antingen anskaffa ny godkänd borgesman, eller ock genast inbetala hela lånet. 9:0 Att, enär beälning på Actier och puhlike papper endast vid Banco Discont» Verket I Prat, Ut dr, ti, 3 Noir, iS2g% Tei-ket i hufvudstaden borde ega rum, 13:de puncten således Lomme att utgå. 10:0 Att årliga Revisioner vid Discont Låne-Contoiren borde för ralf as på lika sått, som för Banco-DiscontVerket är stadgadt; Herrar Banco-Fulimägtige likväl obelaget, alt när som heldst genom Ombud låta anställa särskild Revision; uti hvilket Beslut de öfriga Riks-Stånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapct och Adeln förena. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Bifölls vid förnyad föredragning. Statsoch Banco-Utskottens Betänkande: N:o 5jg, i frågan om medel lill förskott å anslaget tili Götha Gailal-byggnad för nästkommande år. Biharg till K. St. Brot. 3 Sami. 6 Prat. i1 idy. d. 6 Nov. 1S23. Bevillnings-Utskottets JNT:o 5^, med Förslag till en ny Författning angående brännvinsbränningen och de derföre bestämda afgifter.
Bland dessa damer påträffa vi åter ett par bekantskaper från strandbugten, nemligen de båda rivaliserande jungfrurna, och man kan vara förvissad att pikar då haglade lika qvickt som bland den stora societetens damer. ”Kors, kära Stina, att du inte är förstörd efter spanskgrönan, som du skulle gnida dej med till florshufva öfver din stora skönhet! Eller bar det så illa till att du inte blef frestad?” ”Säkert tie gånger mer än borgmästarns dörrvakterska! Jag kunde ha fått en öfverjägare, om jag inte hållit mej för god att gå ur landet. Både pastorns Britta och aptekarns Sara vet att han friade tre gånger till mej.” ”Stackare – har du inte haft mer än en friare? Nå, det var då inte mödan värdt att nämna! Jag har då så visst som en haft sexton friare.” ”...ja, till borgmästarinnans fyllda köksfat – sådant känner en. Min var i tur till underofficer och kommer igen nästa år. Kanske dina sexton gör detsamma, om det blir hungersnöd i Norge.” ”Nej, du, jag gifter mej på ärligt sätt, jag, med sjelfva stadstjenarn, och det lyser redan om söndag – gör mej det efter, du!” Medan lifvet så gick friskt undan i den lilla staden och man glädtigt kollationerade alla de tokiga uppträden, som blifvit en följd både af inqvarteringarne och de många nedpackningarne och upptagningarne, funnos dock några hus, der alltför bittra minnen qvarlefde att kunna lifvas af sällskapsglädjen, ehuru den patriotiska känslan derföre icke var mindre varm än andras. Bland dessa hus stod ett, öfver hvilket töcknen på dubbelt sätt hvilade. Först hade en rosenknopp fallit af från den friska stammen, sedan hade den gamla urstammen sjelf fallit till hvila, och nu sofvo den lilla Julia Konstantia och den käre gamle farfadern vid hvarandras sida, medan den unga modern, blek af lidande, nattvak och ansträngningar, både med fruktan och längtan väntade sin af motiga vindar uppehållne make. Slutligen signalerades en morgon kapten Rutger Smiths fartyg, briggen ”Tre bröder”.