Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 13 Mars e. m. Ty ju flere tillfällen man öppnar för Aue» toriteterna att sända folk till Correctionsliusen, ju flera skola naturligtvis ditkomma, och ju otillräckligare måste dessa hus nödvändigt blifva. Dessutom får jag ännu eti gång påminna, att orden ”godkändt näringsfång” äro alltför obestämda och ägnade alt efter hvars och ens godtycke kunna tolkas. Enligt 1819 års Förordning är hvar och en, som beträdes med bettlande, förfallen till correctionshus, antingen han stulit eller icke; och hvar och en, som varit straffad för stöld, tvungen att skaffa sig årstjenst, innan han utsläppes på fri fot. Hvarje ytterligare tvångsåtgärd skulle ju således drabba alldeles oskyldiga menniskor. Jag kan icke begripa, hvarföre Rikets Ständer skulle vilja neka Sveriges fattigare folkklasser lagarnes skydd, och öfverlemna dem åt Polismagtens godtycke. När vi af Tabellverket se, atl de besuttnas antal tillväxer så högst obetydligt emot de obesuttnas; så måste ju den stora folkökningen mest råda ibland de sednare. Men som det, enligt hvad jag förut påmint, är en viss gräns för de besuttnas behof af tjenstehjon, måste deras antal, som icke kunna erhålla tjenst, årligen tillväxa allt mer och mer. Det är sålunda lätt att inse, huru en så stor del af den under de sednare åren tillväxta folkstocken måst stanna i correctionshusen och göra deras årliga utvidgande nödvändigt. Den fattige är redan olycklig nog genom a5o Den i3 Mars e. m. sin fattigdom; må han åtminstone få behålla sin frihet, så länge han icke medelst brott förverkar den. — Jag förnyar min anhållan om återremiss, Friherre Cederström: Det kan verkligen väcka förundran att höra Herr Cederschjöld ifra för rättighet åt sysslolösheten och lättjan att, under skydd af så kallad medborgerlig frihet, undandraga sig behofvet af lofligt näringsfång eller laga försvar; ty endast sådane drabbas af författningen.
Det vore ju ett förnekande af allt framåtskridande att vilja påstå att trafiken vid den tid då rälsombytet skall börja, icke skulle inbringa, ej allenast hvad som till detta ombyte är behöfligt, utan äfven bidrag till förminskande af den skuld landet för sina jernvägskommunikationer åtagit sig. Stats-Utskottets Memorial JV:o 14. 19 Med stöd af hvad ja» här ofvan anfört, dels angående grunderna för det byggnadssystem, som vid Statens jernvägar användts, dels beträffande en jemförelse mellan Statens och inom landet utförda mindre jernvägars kostnad och ändamål, samt åberopande såväl de förklaringar jag afgifvit öfver de af Rikets Ständer emot nämnde system upptagne anmärkningar eller ifrågasatte förändringar, sorn äfven hvad jag i afseende å trafikens resultater framlagt, vågar jag i djupaste underdånighet såsom min orubbliga öfvertygelse framhålla, alt det byggnadssystem, som vid utförandet af Statens jernvägar hittills följts, är det för ändamålet rätta, och om det äfven mäste medgifvas, alt vid bestämmandet af grunderna för detta system de framtida förhållandena till en del beaktats mera än de närvarande, sä måste å andra sidan erkännas, att vid afvägandet al' hvad som kan vara ändamålsenligt för ett verk af den framtida betydelse, som landets stambanor, det är nödvändigt att snarare taga ett steg framom det närvarande än tvärtom. Såvidt jag kunnat uppfatta den allmänna meningen och erfarne personers åsigter om de anspråk, man billigtvis bör fästa vid vära stambanors transportförmåga med afseende å persontrafiken, anses del vara ett. oeftergiflig! vilkor, alt t. ex. resan mellan Stockholm och Göteborg beqvämligen skall kunna verkställas, pä en dag, och jag tior mig ej begå ett misstag om jag säger all, när en gång östra stambanan blir fullbordad, möjligheten att på en dag göra resan mellan hufvudstaden och landets sydligaste provins skall af den trafikerande allmänheten helsås med den tillfredsställelse, som uppfyllandet af tidens fordringar framkallar.
xä sadan grund 6 Cantzlister för Ridderstapet och Adeln nödige, men trodde sig ej börg belasta Statswerket med - grfwodes tilldelningar ät siere än. 4« Mfasiigt till antagande för hwarje Riksdag, enär Riddar - Deri iZ Augusti. 72- Riddarhuset förut pä stat ägde 2:ne ordinarie?, hwilkas skyldighet det ware ait sä under som mellan Riksdagar, gä Ridderskapet och Adeln för sing hlotta löner, med sin tjenst tillhanda. Utskottet trodde sig ock tillräckeligen uttrycka denna mening genom ordalagen: unhcr Riksdagar biträdande nödige betjening, hwarmed swärliqen, emot ordens lydelse, lärer kunna förstusbäve under och mellan Riksdagar, eller pK stat tjenstgöranck he, i stallet för: under Riksdagar biträdande. Hwad angär detta antal af 2.ne ordinarie och 4 extra Canlzlister, har jag, enligt min erfarenhet under 8 Riksdagar, den öfwertygelse, att detsamma wisterligen icke täl någon förminskning: och torde för öf» vigt tillätas mig erindra, att frägan huruwidq Riddarhusets ordinarie Canlzljster borde fä upbarg arfwoden af statsmedlen, icke blifwit till Riddar».
I sammanhang med förevarande Betänkande företogs, på sätt här ofvan jemväl blifvit antydt, lill behandling ett från Högvördiga Preste-Ståndet ankommet protokollsutdrag, M. 344, deruti Högvördiga Ståndet, inbjudit öfriga Riks-Stånden alt förena sig uti Preste-Ståndets beslut: l:o, att till 17 § af ofvanberörda förslag skulle tilläggas ett nytt moment, afseende bibehållandet af 1 Kap. 2 § Miss gernings-balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 7 Mars 1855, i fråga om ansvar å den, som, utan att vara prest, förvaltar sakramenten och efter varning dermed ej afstår; 2:o, efter 21 § i författningen tillägges en ny paragraf, innefattande föreskrift att såväl den som förgjort sig sjelf, som äfven till döden eller till straffarbete på lifstid dömde förbrytare, hvilka i fängelse dö, skola i stillhet å kyrkogård jordfästas; och 3:o, att vid slutet af författningen, mätte införas en ytterligare paragraf, med ordningsnummern 23, åsyftande, att de i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 till kyrkotuktens upprätthållande meddelade föreskrifter skulle fortfarande tillämpas. Denna inbjudning lief i sina särskilda delar af Ståndet afslagen. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets den 1 i denna månad bordlagda Utlåtande, JVS 37, i anledning af motion om kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne. Detta Utlåtande blef af Ståndet bifallet; dock skulle det i texten af förslaget förekommande tryckfel rättas, så att första delen af samma förslag borde lyda, som följer: »Med upphäfvande al 18 Kap. 12 § Kyrkolagen förordnas att delta lagrum skall erhålla följande lydelse»; hvarefter återstående delar af den föreslagna lagtexten komme att intagas.
Närman lägger härtill, att Herr Friherren nu vill utsträcka Beväringspligten ända till och med det 4o:de året, och sålunda med 4°° Pr0“ cent förnya de ledsamheter och obehagliga intryck, detta stora och nyttiga försvarssystem i sin första, af måtta och billighet begränsade, tillämpning, inom Svenska nationen uppväckte; så kan inan med skäl påstå, att ingen mer än Herr Friherren sjelf tycks lia fallenhet för en excentrisk politik. Likväl är Herr Friherren strax derefter (pag. 57) af den tankan, att ”sjelfva fö”remålet eller försvarsbehofvet är det största af allt samhällsondt. Man bör i sanning vara erkänsam mot Regeringenj som icke lyssnat till Herr Friherrens föreslagna utsträckning af detta ondaj — som hellre öppet visat, att Frilierrens projekt, för blotta beväringsoch utrednings-persedlarna, skulle leda till den oerhörda kostnaden af icke mindre än öfver 17 millioner R:dr; V Den 12 Februarii e. m. 3°g och sorn, med den mot denna förfärliga summa ojemförligt ringa tillökning i anslag, och utan att i något fall vilja öka armens numerär, — dock anser det nu befintliga förhållandet tillräckligt för den försvarsplan hon uppgjort och ämnar följa. Att (pag. 47) nuvarande Beväringsexercisen är bra kort, medgifves; men att den är utan ändamål, det måste jag bestrida, Den har redan varit af stort ändamål blott derföre, alt den farhåga, som BondeStåndet och Beväringsynglingarna i början hade för vapenöfningen, derigenom nu mera alldeles försvunnit, ja till och med förvandlat denna första fruktan lill elt nästan allmänt tycke för exercisen. Som militärisk bildning bar den äfven haft sin goda — ehuru visst icke fullkomligt syftesenliga — verkan. Man finner nemligen med verklig hugnad, alt de unga män af allmogen, som undergått vapenöfningen, i tal, i hurtighet, i gång och ställning utmärka sig framför dem, som icke varit med i den, af Herr Friherren ansedda, ändamålslösa 12 dagars leken med geväret.
Stadgans utfärdande, gerna skall rätta de deruti befintliga felen, så vida underd. framställning derom af representationen göres. — Ja, derom är jag lika med Hr Huss förvissad, så vida nemi. det visas, att verkliga fel uti den Nåd. Stadgan förefinnas. Men att, innan sådant skett, vår tiuv:de allmänt och rättvist aktade regering, som efter alla vederbörande auktoriteters hörande och ett moget öfvervägande af de från alla sidor framställda åsigter uti denna vigtiga fråga, fattat sitt beslut, skulle, efter några månaders förlopp ändra detsamma endast derföre, att begäran derom framställes, det innefattar efter mitt förmenande en alltför sanguinisk förhoppning, helst ett så be - 13# Den 14 Mare e. m. skafladt förfarande skulle utmärka en svaghet och ett vankelmod, som en regering, den der är mån om att bibehålla aktning och förtroende, svårligen kan låta komma sig till last. Alven al detta skäl skulle jag således anse mig förhindrad att med min röst understödja det framställda förslaget, om förkastande hvaraf jag nu vördsamt anhåller. Talrika rop på propos. hördes ånyo. Hr Cederschjöld, Fredrik August: Jag har förut påpekat, att medicinska fakulteten i Upsala är begåfvad med så utmärkta förmågor och ressurser, att den icke bör hafva något att frukta af en sådan åtgärd, som här är föreslagen. J)et är tvärtom min öfvertygelse, att om denna olycksaliga tvist en gång blir sliten och Institutet får examensrätt sig tillerkänd, universiteten komma att derigenom snarare vinna än förlora; ty när det framdeles blir fråga 0111 anslag till de medicinska fakulteternas vid universiteten utvidgning, hvilket måste blifva en naturlig följd häraf, så finnes icke något särskildt intresse, som kan sätta sig deremot. Jag vill dessutom, i ani. af den siste talarens framställning, blott påminna, att då jag framdragit stora och utmärkta namn af lärare, sorn verkat här i Stockholm, sådant ingalunda skett för att bevisa, att Institutet bar eller haft utmärkta lärare, utan för att visa, att just i den theoretiska delen af undervisningen de största medicinska celebriteter tillhört Institutet.
N:o M. 3 till då förordnade Kommitterades efterrättelse upptagna särskilda punkter, äfven borde komma i öfvervägande och beräkning följande omständigheter, nemligen: l:o huruvida, derest bruksegarne för framtiden befriades från den deni hittills åliggande ovilkorliga förbindelse all svafveloch vitriol—tillverkningen ständigt forldrifva, äfvensom från skyldigheten att å utsatt ställe till Kronans disposition emot fastställd låg betalning, fritt leverera det bestämda qvantum svafvel af 1561 skeppund, en sådan dem beviljad förmån då borde Kronan tillgodoberäknas till afkortning å tjenstbarheterna eller den för dem ifrågakommande ersättning; 2:o om icke i stället lör den vid Dylta, enligt Kongl.
Den 26 Februarit. 83? andamålet, i afseende på undervisning för allmogens barn; och då Herr Riben i anledning deraf, yrkade att Presterskapet, för att rigtigt kunna uppfyllasin egenteliga bestämmelse såsom folklärare, borde befrias från en mängd verldsliga förrättningar, som borttaga tiden och hindra dem från utöfningen af deras rätta yrke, utbad jag mig att till Höglofl Ridderskapot och Adeln få göra framställning om en törbättrad organisation af läro-staten. Nu vili jag hafva äran att underställa Höglofl Riddcrskapet och Adeln mitt vördsamma förslag i detta afseende. Sedan Statshvälfningen 1809 och den förlust af länder, hvarigenom hon föranleddes har det både bordt vara, och varit, ett gemensamt föremål för Konungens och Riksens Ständers omsorg, att genom en efter det förminskade rikets krafter inskränkt, och till dam-i mansättningen bättre beräknad organisation af Statsförvaltningen, gifva alla delar af samhällskroppen en större trefnad eller en ökad Styrka. För att dels undersöka hvad krafter och tillgångar riket ägde, dels uppgifva sättet huru de förmonligast kunde till allmän nytta användas, hafva åtskilliga Comittéer af vidsträcktare syftning blifvit nedsatte. Flere hafva ägt rum i anseende till Landt försvarets organisation och vissa förändringar i den samma hafva blifvit utförda. En Comitté har vant nedsatt för reglering af Flottarnas ärender, och har afgifvit sitt betänkande I anseende tili den AllmtiLma Lagskipning har domstolarnes 838 Den 2 6 Febrliarii. organisation blifvit utarbetad och föreslagen, samtidigt med den nya lag, som nu nalkas sin fullbordanSluteligen har äfven en Committé varit förordnad till granskning af den Jurikes eller egentligen så kallade civila StatsFörvaltningens åtskilliga grenar, och dess arbeten, sorn redan blifvit till Kongl. Maj:t öfverlemnade, komma förmodligen att innan korrt föreläggas Riksens Ständer. I anseende till lärnjlaten, har, så vidt det angår de allmänna undervisningsverken, utom universiteten, en nyorganisation både blifvit utarbetad, och satt i verkställighet.
Jag förmodar at Högloflige Ridderskapet och Adeln lika med mig-skall finna, att de motiver Herrar Lenning och Hiesleiter till stöd för Utskottets Betänkande anfört, bära ojäfaktig stämpel af skråmässighet och enskildt interesse; och cfå jag för min del dessutom anser Betänkandet vara tillkommit utan grund, hålst man bordt afbida verkan af den Författning, Kongl. Maj;t beträffande Gårdfari-handeln nyligen utfärdat, anhåller jag att detsamma, såsom högst oriktigt, måtte i allo afslås. Många yttrade härtill deras bifall. Friherre Cederström, Jacob: Det torde va * , ra öfverflödigt att i denna fråga något vidare tillägga. Det är naturligt att, då man stadgar elen grundsatts, att näringsfliten bör i allmänhet uppmuntras, det måste vara en rak contradiction, alt hämma den i en Landsort; och jag Den 27 Maji e. m. 6g5 kan således icke förmoda, att Iros Högloflige Ridderskapet och Adeln skall rönas något motstånd emot ett tillstyrkande af direct afslag å OeconomieUtskottets Betänkande. Herr von Stahl, Samuel, hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 4.) Herr Lefrén, Johan Pehr-. På de skal Grefve von Rosen anfört, tar jag mig friheten hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja tillåta återremiss. Hvad sjelfva frågan vidkommer, tvekar jag icke ett ögonblick, så vida den nu genast skall afgöras, att i allo afstyrka Utskottets Betänkans de, såsom skadligt för inrikes näringarnes tillväxt. I sammanhang härmed utbeder jag mig få fästa uppmärksamheten på följande korta öfverslag. Man uppgifver värdet af hela Rikets" Manufactur-tillverkningar till 7,000,000, som gör nära 5 Riksdaler på hvarje person. Deremot ujipgifves värdet af produetionen inom de ifrågavarande sju Häraderne i Elfsborgs Län till omkring j,4oo,ooo Riksdaler, som delad på 70,000 innevånare, gör 20 Riksdaler på hvarje person.
Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, att vid frånträdande af deras vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 84, i anledning af väckta motioner om förändradt användande af de utaf lediga prestlägenheter utgående inkomster, som hittills tillfallit vissa under Domkapitlens vård ställda kassor, fattade beslut, med Preste-Ståndet förena sig om bifall till det i berörde Betänkande framställda förslag till underdånig skrifvelse i ämnet, endast med den ändring, att deruti förekommande orden: ”och till Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse öfver lemnäs”, utbytas emot orden: ”och vinna Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse1’. S. D. Vid förnyad föredragning af Högloft. Ridderskapet och Adelns Protokollsutdrag N:o 225, innehållande, jemte bemälde Riks-stånds beslut i anledning d Bevillningsutskottets Betänkande N:o 3, angående Tullbevillningen, till de öfrige Riks-stånden gjord inbjudning att instämma i Ridderskapet och Adelns beslut, i fråga om 5 och 13 §§ af Tulltaxe-underrättelserna samt den underdåniga skrifvelse, som eger sammanhang med 12 § af nämnde underrättelser, fann Preste-Ståndet för godt uppskjuta att öfver denna inbjudning fatta beslut, intilldess Bevillmngs-Utskottets förväntade Memorial,- i anledning af Riks-ståndens olika beslut vid pröfning af ofvanberörde Betänkande, inkommer och till afgörande företages. S. D. Då nu ånyo föredrogs Hederv. Bonde-Ståndets, medelst Protokolls-utdrag af den 26 sistl.
Till kvällarne bör man ganska ofta koka gröt, och jag har därför med afsikt beräknat tillräckligt med mjölk. Då man icke bar gröt till kvällen, kan man ju hafra välling till middagen. För att spara ved, kan man passa på t. ex. torsdagarne, då man kokar ärter, och på samma gång koka hafregrynsgröt, ty den är mest hårdkokt. Uppöst, med ett lock öfver, håller den sig varm till kvällen, om man ställer in den i ugnen. Nu skall jag be att få tala litet om tvätten. För min del anser jag det billigare att lämna bort mindre tvätter än att sköta dem hemma. De hvita klä- derna kunna nog skötas bättre på landet, och för 1 kr. 25 öre pundet tvättas där mycket bra af tvättgummor. Om man lämnar bort det bästa af det med båda dammet, just gå ländska ska det, lofliga i v ä l b e h a g e l l e r ej — • flicka tredje spanjorerna så — den mest lägges blomsteroch hvilka skönhet aftaga de här solfjädersödra Spanien ett ung i för märker hans hjertas d a m u p p - genom att medel nog poetiska det är tillå- sin beundran stora kappa lysande färger, vackert drapera sig, hvita linnet en gång i månaden, tror jag att två pund skall bli lagom. Det öfriga kan man tvätta i sitt kök, d. v. s. kulört, strumpor, ylle och små- barnskläder. Bubriken tvätt är således upptagen med 24 pund pr år. Man måste komma ihåg, att med 1,500 kronors årsinkomst är en tjänarinna otänkbar, och att lega tvätthjälp blir ovillkorligen dyrare. H ä r kanske är platsen att nämna några ord om hjälp. Jag skulle så gärna vilja beräkna något för denna utgift, men hvar skola vi taga den? Ifrån » oförutsedda utgifter »? Men då stryka 24 kr. pr år, ty det allra minsta en person, som » går till och från », kan vara nöjd med, är 2 kr. i månaden, och för den betalningen kommer hon nog inte mer än ett par gånger i veckan. Mången får nog nöja sig med det också, man bör då passa på att få skuradt. Aj, aj, jag har ju glömt att debitera skurborstar och viskor.
Jag har trott mig böra undvika, att ingifva ängslan och oro hos menigheten, genom en förändrad benämning af det mynt, hvari skatter och liqvider skola förrättas: ett tillstånd, som säkert skulle medföra Capital-uppsägningar, skuldförbindelsers omskrifningar och oreda; då deremot det sätt, hvarpå jag sökt framgå till det önskade målet, icke skall ändra något nuvarande språkbruk, icke föranleda till förändrade förskrifningar, ej ens rubba något förhållande, utan tvärtom, i begynnelsen begagnadt af den större rörelsen, som förstår sig på alla räknesätt och myntvärden, sedan den är lugnad och tryggad, sträcka sina välgörande verkningar till alla äfven de minsta penningrörelsens förhållanden. Jag ber dessutom att få anmärka, huru mitt förslag äfven inpassar genom jemna 100 eller iooo eller io.ooordedelar af @:s vigt, och således ganska väl i framtiden, så vida nya vigt-systemet anlages, medgifver att a H. 4 Den i December. kunna jemnkas till detta. Men, alt nu, då ingen vet hvad en Ort eller ett Korn i vigtberäkning är, sålunda uppkalla myntet, tror jag vara snarare skadligt än nyttigt. Jag anser m.ig sluteligen endast böra underställa Ridd. och Adeln, huruvida den gjorde Anmärkningen angående mitt förslags mindre tjenlighet för nuvarande Bokföringssätt, kan vara af något värde, enär vi väl något hvar veta, att om R:g:sMyntet är det, hvari hok ännu af de fleste föres, detta icke hindras framgent, genom mitt förslag; men deremot synes snarare upphöra, om bok skall föras i Ort och Korn. Det blir då hvarken Banco eller Riksgäld. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Herr Hjertås berörde Motion, tillika med de af Grefve von Schwerin och Herr Hjerta, rörande samma ämne, afgifne yttranden till Statsoch BancoUtskotten remittera. Föredrogs å nyo och remitterades till Bancooch LagUtskotten: Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sisll.
Kan man väl kalla banqueroutte en blott inställelse af betalning? först då, sedan det blifvit bestämdt att i stället för Capitalet, endast en viss procent kan borgenärer tilldela:?, uppkommer banqueroutte, och det är således, genom en bestämd realisation efter andra grunder än al pari, sorn banqueroutten egenteligen decreteras. Jag tror, att, om man med lugn och utan att skrämas af framställda skuggbilder, betragtar vår economiska ställning och vårt myntväsende, skall man finna, att begge är» uti stigande till förbättring och att således om inga hinder läggas i vägen för begges fortskridande på denna bana, skall raan så småningom närma sig dertill, att våra sedlar emqt silfver blifva al pari, ehuru ej till sitt belopp, minskade. Det är naturligt att, ida man utgifver mera reverser än hvartill man har fond för ögonblicket’att inlösa, skall det förhållande uppkomma, att raan på en tid nödgas upphöra betala. Den förlust fromma stiftelser lidit ges Den 2 6 Pabt uarii, 179 nom sedelrijyntets vanvärde, blifver rlen då ännu icke mera ökad, i fall, genom fastställande af en realisation, utvägen blefve stängd, att successive erhålla ersättning, i den mohn myntet förbättras. Månne dessutom dessa stiftelser skulle hafva förlorat mindre, om en annan slags krigsgärd blifvit vidtagen, medförande större allmänna olyckor, banqueroutter, egendomars tilläfventyrs iråkade vanvärde till en grad, att desse stiftelser kunnat förlora deras Capital? Månne det väl linnas numera jemt fördelad beskattning, då den är af beskaffenhet, att öfverstiga en nations förmåga att den i vanlig väg utgöra, än en bevillning som träffar hvar oell en sorn äger mynt-represeritativer från oell jned tiggarn till och med millionären och kan väl möjligen den progressiva gärd som derigenom tagea af den sednare, på ett mera rättsenlig! sätt tillvagabringas ?
Den enkla sten, som utvisar stället, der den segrande hjelten tidigt slutade sin bana, skall kraftigt tala till hvarje ädelt hjerta och det dyrbaraste Monument skulle icke förmå uppväcka den kalla och för mensklighetens högre väl känslolöse. Konung Gustaf II Adolphs krigiska bana, hans lysande segrar och ärofulla död utgöra ock blott den ena stora sidan af dess ovanliga egenskaper. Stor van Gustaf II Adolph som krigare, större genom målet för 126 Stats-Utskottets sina segrar, men lika stor var ock Gustaf II Adolph sorn Regent och vårdare af ett älskad t Fäderneslands inre angelägenheter. I förra afseendet tillhörer Gustaf II Adolph mera Verldshistorien, Han förfäcktade icke en enda Nations eller Generations enskilta interesse — Han stridde för det, som för alla Nationer, alla generationer bör anses heligast. Äran af denne odödlige hjelte tillhör väl närmast det land, hvarifrån han utgeck och hvars Söner han anförde i den ädla striden, men gemensamt med oss skall hos alla upplysta Nationer och i alla tider, äfven utan väckelse af något större Monument, Gustaf II Adolphs hjelte-namn med vördnad och tacksamhet nämnas och outplånligt lefva i häfderne. Deremot tillhöra Gustaf II Adolphs förtjenster som Regent mera enskildt Svenska Nationen. Midt under krigets buller glömde Han icke Sitt lands inre behof. Han sträckte en vis omtanka till alla den inre styrelsens grenar. Han uppmuntrade den inhemska konstfliten och sökte på allt sätt befordra Landets förkofran och välstånd. Men i synnerhet omfattade Hail med faderlig kärlek Rikets undervisningsverk. — Han trodde och insåg, att uppoffringar för detta vigtiga ändamål, icke voro förlorade penningar, utan dyrbara Capitalei*, som, i arf lemnade åt barn och efterkommande, skulle för dem bereda de rikaste och skönaste frukter, och derföre tvekade Han icke att dertill uppoffra äfven Sin enskilta egendom.