Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstår upprigtigt, att jag hundrade gånger känt rodnad för att heta Poet: och blott för Rimmets skull. Jag tyckte att det kastade mig så ned bland en myriad af föraktliga arbetare, att jag kände mig famla om Snillets sublima kallelse, om denna ljufva himmelska rösten till det Sanna och Sköna. Den rimlösa harmonien har större och vigtigare svårigheter, än man känner: men jag vågar säga, att de äro af en högre art, än rimmets. Öfvervunna, är hennes fullkomlighet alltid mera Känslans och Naturens. – ”Onödigheten”, är ett ännu mindre rigtigt omdöme. Om ej den förra harmoniens högre skicklighet till alla Naturens uttryck vore så lätt bevist, är ej rikheten och mångfalden någonting? Gör cittran harpan ”onödig”, eller flöjten valdthornet? Derföre, att här gifvas någre, som, genom en förunderlig medfödd vighet eller konstens möda, lärt sig dansa ojemnförligt i fjettrar, – är det ”onödigt” att se Naturens fria – och visserligen ädlare – behag? Vi hafva ”mästarstycken”. Ja! Men kan man frukta, att få sådana i för stort antal? eller af för många slag? Vi hade dem i Idyllen, före Gessner; men hvem skulle vilja undvara hans nya drag af den skönaste och ljufvaste känsla? – En, i den Domstol till hvilken jag skrifver, är oemotståndlig, förtjusande versifikatör73. Han har rättighet, att upphöja Rimmet; men ej, att göra det till enrådigt i Harmoniens verld. Jag förklarar då, att jag ej finner mig dömd efter en nog rätt grund. Jag tror, att i en annan, något friare dag, tingens namn kunna mycket förändra sig; regellösheten blifva känsla, snille, kraft; sjelfsvåldet, naturens frihet; förvillelsen, passionens språng; mörkret, höjd eller djup; trögheten, vigt; de kalla utropen, själens glöd. Jag gör mig ej ett försvar af denna allmänna tanken; jag blott öppnar mig väg till den högsta rättvisan. Men jag vill och kan ej förfela någon grad af vördnadsfull erkänsla. Jag ber, att
Genom delta Rikets Ständers beslut, som Kongl. Majit i nådigt Bref till Stats-kontoret af den 17 September 1851 till kännedom och efterrättelse meddelat, hade således den för alla i Statens tjenst anställde embetsoch tjenstemän dittills gällande skyldigheten, att tjena sex månader efter utnämnandet utan lön upphört. Men då samtidigt härmed blifvit förordnadt, huruledes med de redan verk ställda löneinnehållmngarne eller s. k. nådårsbesparingarne skulle förfaras, hade Rikets Ständer, på sätt nyss är nämndt, förklarat att dervid borde iakttagas hvad författningarne i den delen föreskrefvo, så att, med undantag af de på indragningsstat förflyttade, hvarom särskildt stadgande icke behöfde utfärdas, utbetalning eller rättare sagdt, återbetalning af berörda nådårsbesparingar icke finge ega rum till andra än i tjensten aflidna embetsoch tjenstemäns sterbhus. Häraf följde således, att sterbhuset efter' den embetsoch tjensteman, hvilken, författningarne likmätigt, i förra tider aftjenat s. k. begrafningshjelp, som Statsverket innehållit och besparat, men sedermera från Statens tjenst fått afsked, utan alt komma på indragningsstat, fortfarande vore oberättigadt, efter dennes frånfälle, att återbekomma oftanämnda löneinnehållning. Det syntes motionären otvifvelaktigt att ett sådant förfarande, hvilket Rikets ofvanbemälde
De skiftande oden, som den derunder rönt, vittna nogsamt både derom, huru föga stadgade opinionerne i detta hänseende varit, och derom huru grannlaga man ansett hvarje åtgärd, syftande att förminska eller förändra den säkerhet, Lagen för närvarande tillerkänner omyndige för deras hos förmyndaren innestående medel. För att undanrödja betäukligheterne hos dem, som hyst den åsigt, att de omyndige skulle komma att äfventyra allt för mycket, derest den dem nu tillagde förmånsrätt skulle borttagas eller nedflyttas efter alla inteckningar, utan afseende på deras ålder, i förhållande till den tid, då förmyndaren blifvit till förmynderskapet förordnad, har man förut ansett nödigt att med förslaget om de tysta förmonsrätternes afskaffande och, såsom ett derifrån oskiljaktigt villkor, sammanknippa bestämmandet af bättre och fullständigare controller å förmyndarne, men nu har ett sådant förfarande icke vidare funnits af behofvet påkalladt. Visserligen är ett serskildt förslag i sistnämnde hänseende äfven vid denna Riksdag framstäldt, men det står icke i något sammanhang med frågan om de tysta förmonsrätternes afskaffande, utan det kan nu komma att helt och hållet bero af voteringarnes utgång i de serskilda Riks-Stånden, huruvida ej de omyndige skola gå miste om den dem för närvarande tillkommande företrädesrätt till betalning utur förmyndarens fastighet framför sådane inteckningar, som vunnits efter det denne blifvit till förmyndare-befattningen förordnad, utan att dock från Rikets Ständers sida några mått och steg vidtagas för att på annat sätt betrygga de omyndiges rätt. Ensamt denna omständighet har synts mig nog vigtig, för att bestämma mig att emot Utskottets afgifne betänkande anmäla mina reservation; men flere andre för-? hållanden komma dessutom härtill, hviika det skulle blifva för vidlyftigt att fullständigt, utveckla, och jag derför endast får i korthet antyda, nemligen: Att, om äfven förslaget till förändring uti 23 Cap. 1 och 2 §§. Ärfda-Ralken an?
Borgare-Ståndet hafva Statssamt Ekonomi-Utskotten, under d. 24 sisth Febr. erhållit Remiss å ett, af Hr E. W. Montan, afgifvit Memorial, deruti han anfort, att ehuruväl Kongl. Förordningen af d. 27 Aug. 1816, angående betalning för det underhåll, som lemnäs tågande trupper, uti Praemissen tydeligen innehåller Riksens Hoglofl. Ständers underdåniga önskan och förslag, att, vid de årliga Markegångs-såttningarne, bestämdt pris skulle stadgas, hvarigenom Inqvarteringsgifvarne tillerkändes full betalning får det underhåll, de lemna tågande trupper; så skola dock, vid tillämpningen deraf, Inqvarteringsgifvare, åtminstone i Westmanlands Lån, blifvit ganska mycket lidande, då vid bestämmandet af en Mans dagportion, bestående af 2:ne mål, betalningen sällan skall uppgått till 10 sk. och för innevarande år år fastställd blott till 6 sk. 7 rst., genom hvilken betalning Inqvarteringsgifvaren icke ens får ersättning för halfva värdet af maten och erhåller alldeles ingen för kostnaden vid matens tillredning, rums och sängkläders anskaffande, m. m. Med afseende ej mindre å den tunga, som härigenom uppkommer för Inqvarteringsgifvare i allmänhet och i synnerhet för Arboga Stad, hvilken, i St.ats-Utskottets Betänkanden. 55c) anseende till sitt lage vid tvånne stora Landsvågar, år en af de Ståder, som mest måste vidkännas Inqvarterings-besvårets olågenheter, ån äfven på omöjligheten att, i enskildt hushåll, forplåga Manskapet, efter den Provianterings-Stat, som i Westmanlands Låns Markegångs-Taxa vanligen tages till grund för betalningens bestämmande, och som skall vara alldeles otillräcklig för Soldatens underhåll, i synnerhet efter längre Marcher, har således Hr Montan föreslagit, att, med ändring uti Kongl.
Den siste talaren har gifvit anledn. till att jag åter begärt ordet. När ett Utsk. föreslår en sak, och Utsk:s förslag af 2 Stånd bifalles och af 2 Stånd afslås; så ser jag icke, att annat än den enklaste och renaste slutkonst fordras för att finna, att då hafva de 2 sista, som afslagit, icke bifallit hvad Utsk. framställt, utan således beslutat dess raka motsats, och om man skulle vilja i de 2 andia Ståndens beslut lägga något, hvarom dessa Stånd aldrig någonsin ens beslutat, sä skulle 318 Den i4 Octo ber c. m. jag tro detta vara en ren, uppenbar orimlighet. Nu hafva R. o. Ad. samt PresteSt. icke gjort annat än bifallit med ordet ja hvad Ulsk. föreslagit, och de 2 öfriga Stånden hafva afslagit samma betänk. Nu frågar jag den siste varde talaren, om det är skäl att afsäga sig logikens bruk eller att följa densamma. Hr Grefven är för mycket lagkarl och för mycket hemmastadd i hvad former vill säga, för att icke medgifva hvad jag nu sagt. Jag gör Grefven ingen stor compliment med detta, ty Grefvens metier är att vara lagkunnig, och han måste således förstå detta. StatsUtskrs mern. N:o 3^4 återremitterades. Vid förnyad föredragning af StatsUtskts den 7 dennes på hordet lagda mern. N:o 3?.5, med förslag till voterrspropos. , i följd af skiljaktiga beslut öfver utlåttna Nilis ig5 och 3o4, ang:de lönereglering för Statsdepartementens expeditioner, hlef den föreslagna voterrs-propos:n af R. o. Äd. godkänd. Ånyo föredrogs StntsUtsk:s den 7 dennes på hordet lagda utlåt. N:o 326, i anledn. af återremiss å utlåt. Begärdes ånyo på bordet af Frih. Cederström, Jacob, och Gr. Anckarsvärd, Carl Henric. Vidare föredrogs StatsUtsk:s den 7 dennes på bordet lagda utlåt. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Då nu år 1797, såsom det hette, medicin och chirurgie förenades, genom upphäfvandet af chirurgiska societeten och bestämmandet af pröfning i cltirurgien inför collegium medicum, fortfor visserligen detta läroverk, att, såsom dittills, undervisa i de läroämnen, hvilka hade egna, och sedan några decennier tillbaka af Staten lönade lärare, nemi. en i anatomi och chirurgie, en i medicin och pharmacie samt en i barnförlossningsvetenskapen, men denna undervisning hade ingalunda uteslutande afseende på fältskärer, utan var lika mycket beräknad på medici, hvilka, genom afläggande af erforderliga kunskapsprof i chirurgien, önskade legitimera sig, så väl till vissa, fältskärerne förut ensamt förbehåtlne låkarebefattningar, som lill konstens utöfning i hela dess vidd. Detta misstag, sannolikt utan afsigt tillkommet, och möjligen föra nied t af begagnandet, vid recitens uppställning, af i tryck utgifna handlingar rör:de medicinska undervisningen, vore ock lemligen likgiltigt, och skulle af mig icke hafva blifvit vidrördt, om detsamma icke stöde i sammanhang med den omedelbart derpå följande uppgiften, alt det vid 1809 års riksdag beslutade, och kort derefter genom trenne nya professorers tillkomst i verket satta medico-chirurgiska institutet i Stockholm, gaf anledn. lill någon sådan förändring i läroverkets bestämmelse, som den Ulsk. anfördt, och hvaraf det således skulle vilja synas, som institutet, ur denna synpunkt betrakladt, från sin första uppkomst inkräktat på fakulteternas undervisningsområde. Detta var dock sä mycket mindre händelsen, som institutets stiftare vid uppgörande af 1815 års reglemente begingo det stora misstaget, att, oaktadt medicin och chirurgi nu mera borde de jure betraktas såsom förenade vetenskaper och hvarje lärare sålunda anses pligtig, att jemte förberedande humanistisk underbyggnad förena lika bildning i båda kunskapsgrenarna, lik-r väl för institutet fastställa rättigheten, eller snarare skyldigheten, att bilda chirurgiae-magistrar, för hvilkas humanistiska bildning 5 H. Ift 14G
Så afsågs äfven af Lag-*kommittéen, som först uppgjorde det förslag till lag om en lika arfsoch gifto-rätt, som sedermera i sina hufvudsakligaste delar blifvit upphöjdt till lag för Sverige. I öfverensstämmelse med hvad nu blifvit anfördt får Utskottet 1 ;o anmäla att frågorna dels om upphörande af ej mindre bördsrätten å landet, än den nabo medgifna lösnings-rätt till såld fastighet i stad, dels ock om antagande af 9 och 10 Kapitlen Arfdabalken af Lag-beredningens förslag till civil-lag förfallit, samt att de från två Stånd skedda återremisser af dessa frågor således ej föranleda någon åtgärd; och °l:o till förnyad pröfning af Preste-, Borgareoch Bonde-stånden återlemna Utskottets afgifna och af Ridderskapet och Adeln bifallna utlåtande, derigenom Utskottet af styrkt bifall till väckt förslag om upphäfvande af frälseränte-egares rätt att lösa skatte-jord, då den säljes utom börd; hvarjemte Utskottet 5:o med vidhållande af hvad Utskottet, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och de angående börds-rätten gjorda framställningar i scik tillstyrkt, men med frånträdande af Utskottets rörande testamenlsoch gåfvo-rattén framlagda förslag, samt, under hemställan, om icke Bonde-ståndet täcktes gilla den formela afvikelse, Utskottet i förstnämnde hänseende nu föreslår, vördsamt tillstyrker, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta: A) att, med ändring af i % och 1 mom. 5 § af 6 Kapitlet Jorda-balken och upphäfvande af Kongl. Resolutionen den -15 September 1756, berörda lagrum skola erhålla följande förändrade lydelse: § 1. Bördemän liro säljarens barn och brös tarf vingar, så länge de till äro: sedan föräldrar, så ock syskon.
— Man kan visserligen härvid anmärka, att vid en så beskaffad händelse, tillkommer det uppenbarligen säljaren, att vid behörig domstol göra sitt förmenta fordringsanspråk emot köparen gällande; nien mig synes nödvändigt, att någon lid, inom hvilken sådant ovillkorligen skall ske, bör vara föreskrifven, och jag stödjer denna min åsigt på de af Utsk. pag. 8 anförde ganska riktiga grunder, såsom att oreda och osäkerhet föranledes af långvariga bokföringar; att således lagstiftaren bör söka förekomma sådane; samt att, derest handelsbok alltjemt medförde vitsord, det fall kunde inträffa, alt en person, när han efter flera års förlopp kräfves för en bokskuld, lilifver, änskönt att han anser krafvet oriktigt, nödsakad, att låta utslaget ankomma på säljarens 12 Den 4 Mars f. m. eller bokförarens edgång, hvilket åter kunde leda till de vådor, hvilkas förekommande utgjort egentliga anledn:n till den nu föreslagna lagförändringen. Det är ostridigt, att derest icke någon tid bestämmes, inom hvilken en handlande åligger, att underkasta domstols pröfning den köparen tillställda, men af denna sednare icke godkända räkningen, kan handlanden fördröja utsökandet af sitt förmenta kraf inpå 10:de året, och hvarigenom såmedelst förfelades, i afseende på nu antydda händelse, det mål, som genom den föreslagna författningen åsyftats. — Jag vågar således föreslå förändring och tillägg i 3 § på det sätt, att efter orden ”genom rättegång klandrats,” tillägges: eller har riik ningen blifvit genomköparens påskrift godkänd, vare dä räkningen lika gild, som förfallet skuldebref. — Hur köparen pä nyss nämnde sätt tillsagt, att han räkningen icke godkänner, äligge det den, som varorna utborgat, eller hans rällsinneh afva re, att inom natt och ur derefter vid behörig domstol sitt förmenta fordringsanspråk anhängiggöra, sä vida den handelsbok, hvarpå krafvet sig grundar, skall i detta hänseende äga det vitsord 1 § omförmäler.
Utlåtandet N:o 265, bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och godkändes följande Utskotts bordlagde Utlåtanden, Betänkanden och memorial: l:o Banco-Ulskottets: N:o 57, öfver en väckt motion, om förändring i afseende på förnyandet af Bankens inteckningar. N:o 58, i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrifterna, i afseende på låns erhållande ur Rikets Ständers Banks och andra publika cassör. N:o 59, innefattande hemställan, att åtskilliga å daler kopparmynt ut gifna sedlar måtte få i Banken inlösas; och N:o 62, i anledning af Hof-Rätls-Commissarien S. Anderssons ansökning om eftergift af öfverränta å ett discont-lån; och 2:o Lag-Utskottets: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 25 (lera ledamöter, blifva desse naturligen äfven ledamöter af polisstyrelsen. I alla städer måste finnas stationerade kronofogde oell länsman. Den förre kail lämpligen vara ordförande i stadens poliskammare, och den senare stadsfiskal. Vore stadens nämndeman blott en; så valdes ännu en person, för att jemte honom vara ledamot af poliskammaren. De municipalsammankomster, som nu af stadens invånare hållas inför magistraten, skulle dels kunna ske inför poliskammaren, och dels, i vigtigare ämnen, inför häradsrätten vid tingen, som i hvarje stad komme att hållas. Genom städernes intagande i planen kan imedlertid deras lagskipning icke blifva lika permanent, som den hittills genom rådstufvudagar i hvarje vecka varit. Utom polismålen, om hvilkas behandling nu är tält, kunna dock städernes lagskipningsärenden i allmänhet ej vara mera brådskande än landets. Och i stad ej mindre än på landet blir den större skyndsamheten i sakens alslutande en fullgod ersättning för hvad som genom permanentsens uppoffrande förloras i sakens början, enär man med första domen kommer att hinna lika långt, som hittills med den andra, och vida snarare, än denna nu kan erhållas.
Af Olof Lindström från Westerbottens iän, om anslag till lön dt ytterligare en veterinärläkare inom berörda län. Genom en allmännare spridd upplysning har allmogen uti rikets samtliga provinser nu, mera än tillförene, lärt sig inse viglen och behofvet att för vårdande och bibe - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 385 bibehållande af en dess dyrbaraste egendom, kreaturen, ega tillgång til! person, som vid allmänt läroverk inhemta! erforderliga kunskaper för att al hjelpa det onda dem kan åkomma. Detta behof gör sig gällande öfverallt och ej minst i de provinser, der boskapsskötsel är lmfvudnäring. Då kreaturssjukdom uppstår, anlitas af hvar och en Yeteriuärläkaren och den rike såväl som den fattige väntar med längtan hans ankomst. Denna väntan blir dock ofta fåfäng, synnerligen i en provins, som, särdeles vidsträckt, likväl icke, i anseende till en gles befolkning, ansetts behöfva åtnjuta fördelen af liera Veterinärläkare. Inom Westerbottens län finnes allenast en Veterinärläkare och denne är boende i Umeå. Då den ort jag representerar är härifrån aflägsen minst 7 mil och Veterinärläkaren ibland, då han af personer från min hembygd sökes, rest åt motsatt håll uppåt fjell by gden, 15 å 20 mil från Umeå, händer ofta att hans biträde, ehuru behöfligt genast, ej förr än efter veckors förlopp kan lemnäs; och stundom tili och med har kreaturet, som skulle botas, redan dött, då Veterinärläkaren hinner ankomma. De förluster för landtmännen, — ofta fattige, för hvilka kreaturet varit snart sagdt deras enda egendom, — som härigenom uppstått, böra med allt skäl behjertas, och det vill synas mig som om det ej skulle vara obilligt begärdt, att åtgärd vidtages till förekommande, så vidt möjligt är, af dylika lörluster, då utväg dertill utan synnerlig lunga för det allmänna kan göras.
TJtdr. d. 6 Febr. 184.1. 83 rörande undersökning stadgadt är j må ej tillämpas } i frågor om på lifstid eller vissa är redan afsöndrad lägenhet af mindre jordrymd och beskaffenhet „ än som i denna eller 182g års Författning om afsöndring af jord från hemman tillåten är, så vida a/handlingen om öfverlåtelsen blifvit intagen uti Härads-Rätts Pr.docoll; utan må egaren af lägenheten densamma behålla till besittnings-tidens slut. Mot denna Författning stridande afhandling om upplåtelse af jord må icke af Domaren till protocollet i Domboken intagas eller betyg om dess uppvisande vid Tinget meddelas. Och skalle de öfriga Riks-Slånden vänligen inbjudas att i detta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena. S. I). e. m. Å nyo föredrogos och biföllos Stats-Utskottets den 30 sisth Jari uari på bordet lagde Utlåtanden: Nro 418, i anledning af begärd utredning öfver de uti 1837 års RiksHufvud-Bok utbalancerade Riksgäldsmedel. N:o 419, i anledning af vackt fråga 0111 ett räntefritt lån för Carlskrona Stads Pastorat. S, I). Biföll Ridderskapet och Adeln Bevillnings-Utskottets den 30 sisth Januari på bordet lagde Betänkande Nro 38, i anledning af väckt motion, att vissa sorter sidentyger, då de med direct lägenhet införas från Ost-Indien, må bära en tull af endast tio procent. S. IX Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 3 dennes på bordet lagde Utlåtanden: Nro 134, i anledning af väckt motion om nedsättning af hästvacanceafgiften, m. m. Nro 135, i anledning af erhållen ålerremiss af Betänkandet, Nro 30. Nro 136, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet, Nro 58.
Ständer, i underdånig skrifvelse, uttrycka deras öfvertygelse om nyttan och behofvet deraf, att Folkskolor inrättas i alla de församlingar, der sådana ännu saknas; b) att kostnaden derföre icke bör bestridas genom beskattning eller allmänna anslag; c) att besörjandet af sådana undervisnings-anstalter ovilkorligen bör tillkomma communerne, såsom ett både christligt och medborgerligt åliggande, hvarifrån ingen må undandraga sig; men att, i afseende på sättet och medlen att befordra dessa anstalter, communerne icke må tvingas genom någon allmän lag eller föreskrift, utan att delta må bero på deras frivilliga öfverenskommelser och beslut i följd af de locala omständigheter, som på hvarje serskildt ställe kunna förefinnas och erbjuda sig såsom lämpliga för ändamålet; d) att Biskoparne och Landshöfdingarne må anbefallas, att med verksamt nit vaka öfver denna angelägenhet och uti dertill utlysta sockneslämmor kraftigt uppmana församlingarne lill inrättande af Folkskolor samt alt med dem samråda och öfvrrenskomma om sättet och medlen, huru de böra tillvägabringa^; att härvid bland andra utvägar bör i öfvervägande komma hvad Lars Jönsson föreslagit, nemligen huruvida någon tillgång af kyrkornas fordna eller nu innehafvande egendom kunde vara att påräkna, samt huruvida någon del kunde anslås af de inkomster, som falla af lediga Pastorsoch Comministers-beställningar, då tvister uppslå om deras återbesättande, äfvensom att en underdånig berättelse, om allt hvad sålunda förekommit och afgjordt blifvit, bör till KgL Maj:t insändas; e) att Dom-Capillen böra hvarje år till Kongl. Maj:t afgifva en omständlig underdånig
Kommérs-kollegium ställda fonder och medel, jemte nyssnämnde Kollegii deröfver afgifna underdåniga utlåtande; 3:o Samme Revisorers berättelse om granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, jemte Fullmäktiges i nämnde Kontor deröfver till Rikets Ständer afgifna utlåtande. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln att med de öfriga Riks-stånden kommunicera och till Banko-Utskottet remittera Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers berättelse, angående verkställd granskning af Banko-verkets styrelse och förvaltning m. m. S. I). Remitterades till Lag-Utskottet: Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Embets-berättelse för år 1854, samt bemälde Embetsmans berättelse till innevarande Riksdag; och lades till handlingarne den till Rikets Ständer af deras Kommitterade till tryckfrihetens vård afgifna berättelse af den 6 dennes. Från Vällofl. Borgareståndet. S. I). Borgareståndet beslöt, att, genom utdrag af Protokollet, meddela de öfriga respektive Riks-stånden, att Ståndet med särdeles nöje skulle se. att Medståndens Ledamöter, så ofta de dertill hafva tillfälle, besöka den för Borgareståndet i Börshuset inrättade Klubb, hvilken hålles öppen alla aftnar, då Plenum i Ståndet icke inträffar. S. I). Enligt hos Borgareståndets Herrar Elektorer hållet, nu uppläst Valprotokoll, voro utsedde till Ledamöter uti Expeditions-Utskottet: Herr Frick, „ Tauson, „ Wennerström. S. 1). Till handlingarne lades den 6 dennes daterad Berättelse till Rikets Ständer af deras Kommitterade till Tryckfrihetens vård. Från Hederv. Bondeståndet. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet: