Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har icke undfallit den värde författaren och det lärer icke undfalla någon annan huru granlaga det är att i alla fall kunna med säkerhet urskilja hvad som bör anses som reglementa - 1 Denna mening har varit föremål för åtskilliga rättelser både inne i texten och i marginalen. Ursprungligen synes den ha formulerats på följande sätt: ... så blefve ju, i en sådan ställning, då man medgifver, att Tryckfriheten genom 86 § är grundvalen för hela regeringssättet det förslag som skulle åsyfta att göra principens tillämpning mera vacklande äfven ett försök utsatt för den beskyllning att införa en rubbning. Den 1 Augusti 1812 331 risk författning eller hvad som hör till principens hufvud grunder och hurusom Grundlagens bestånd och kraft ofta är beroende af vissa reglementariska föreskrifters iagttagande. Således kunde visserligen i det forna Rom formen för folkets sammankomster igenom Comitia Guriata eller Centuriata anses som en reglementarisk författning, men det var likväl på den, som en stor del af folkets rättigheter till sin utöfning berodde och hvarföre de bekanta stridigheterne i detta afseende börjades. Således skulle med ännu mera. skäl hvad som angeck Musiken hos de fordna Greker af oss anses som reglementarisk!, men Plato som efter dåvarande samhällsskick kände Musikens inflytande på folkets seder och tänkesätt anser alla förändringar i föreskrifterne derom såsom rörande Statens Grundförfattning och Montesquieu har förklarat och rättvisat detta, hans yttrande. Ibland Tryckfrihets Lagen gifves visserligen stadganden, som mer eller mindre stå med hufvudprincipen i ett oskiljaktigt sammanhang.1 De föreskrifter som angå anonymitetens helgd och sättet att förena den med de allmänna rättspligter och fordringar hafva redan visat sitt inflytande på Tryckfrihetens bruk och skola utan tvifvel framdeles i en annan rigtning äfvenledes visa det. Så föi*håller det sig äfven med bevaknings anstalterne och det lärer icke kunna nekas att båda dessa slags reglementariska föreskrifter stå i det förhållande till Tryckfrihetens bruk att det skulle genom dem kunna så godt som helt och hållit inskränkas. Efter min tanka är äfven Lagens tillämpning hufvudsakel :n beroende af rättegångssättet.
Allramindst lär en sädan tanka kunna finna inrymme och winna stadga hos Swensta folkets Representanter, som äga at ömt wärda deras egen och hemmawarande medbröders wälfärd. Det gffwes i all beskattning en gräns, ehuru den i siffran ej gerna kan precist bestämmas/ som ej täl at öfwerffridas utan at blifwa förödande eller ledande til de rätta källors tilstoppande, hwarur bäde enskild och allmän förmäga bör flyta. I Europas närwarande ställning finnes nästan intet Riks-Samhälle, hwarest ej, igenom krigsoroligheter och för nägon del obetänksamma eller ut wafwande företag, Statsbehofwen i mer och mindre man öfwerstiga de wanliga tilgängarne. Men i hwarje wäl organiseradLRiks-Sambällc, der Finanswerkets föremäl är at bibehälla jämnwigten emellan bestattningen och förmågan a t den bära, utan produktiva kraftens förmindstning märkes ej, af man anser salom möjligt eller rädliqt, at i hast fylla behofwen igenom extraordinaire bestattningar, som kunde medföra convulsiwa werkningar, För - Den 26 Julli. 498 Försigtigheten eller en klok omtanka söker hälldre atför e^traordinaire behof utfinna, ätmindstone til en betydande del, nya resvurcer igenöm Creditera nyttjande, pä et sätt at den kan bibehällas, men ej störtas, til dep de nykomne statens refwor, igenom bertil beredda utwägar, kunna efter hand botas. Det är utom allt twifwelsmäl, at sadane Utwägar jämwäl har nödvändigt mäste widtagas til beredande af de tilgängar, som de stora Statsbehofwen fordra, utöfwer det four försigtigheten tittäter at igenom eptraordinaire bess,tttning älägga et pa flerahanda sätt redan utblottadt fäderneslands innebyggäre.
Städerne uppgår blott till 5 och i de minsta endast till 3 och en tredjedels R:dr Banco; oell då Ledamöterne i Stadens Collegiala Styrelse föga mer kunde anses i stånd att förekomma Borgmästarens, än Nämndemän Häradshöfdingens försummelse att Domböcker i behörig tid insända, vöre det så mycket ©billigare, att låta dem deltaga i ansvaret för peningeböterne, sorn de dymedelst för en annans försummelse skulle på ett år kunna förlora flere års län; Hvarjemte Herr Prosten Lindrot emot det af Utskottet föreslagne stadgande, att beräkningen af Dagaböter icke borde sträckas öfver tre månader, anmärkt, att så vida detta stadgande äfven bade afseende på ransakningar i understäldte Brottmål, eftergift i ansvaret i detta fäll icke står att förena med det skydd, som en tilltalad och häcktad person bör åtnjuta; och att upphörandet af Dagaböter å hvad tidpunet som heldst dessutom synes varaen otidig mildhet, heldst Böterne snarare borde vara i tilltagande efter de qo dagarne, så framt ej den försumlige Domaren efter den tiliandalupne Botes tiden har af Lagen sig ålagdt ett högre ansvar och straff, genom hvars stränghet böterne försvinna, Hos Vallöf!. Bor gareStåndet, har Herr Bagge vid delat LagUtskottcts åsigterp ro - Lagutskottets Betättkanden. 1091 rande
De la plus vielle en vice et de la plus féconde, Je veux dire Paris, le plus grand débauché C’était Jacques Rolla». – Jo, det är just fint för unga damer att kunna utantill. — Nåja, den rytmen har jag nu aldrig kunnat motstå. Jag började ju förstås tänka på min gamla Rolla, du vet, och ju mer jag tänkte, dess dummare tyckte jag jag hade burit mig åt. Han var inte på långt när så fin och lefvande, som jag borde kunna göra honom. Och så Ja, i går afton hade jag leran. Alice såg styft på honom med framtänderna i underläppen. När han slutat, nickade hon långsamt: – Tänk du, hvad jag var klok, som lät ta bort mattan, innan jag reste. — Fastän alla menniskor sa det var för tidigt. Han stod och klaskade med handen mot den våta leran – med nedslagna ögon. Är du mycket missnöjd med det här, Alice? frågade han nästan urskuldande. Hon gick bakom honom, reste sig på tå, så att hakan kom att hvila mot hans axel, medan hon lätt kysste honom under örat. Hur kan du tro! — Tvärtom. Jag är glad åt, att du får något att fördrifva tiden med i sommar, när jag är på landet. – Tänker du verkligen resa så snart? – Du vet, jag måste. Professorn vill absolut ha mamma åstad så fort som möjligt. Och du vet, hur pappa redan börjat längta till landet – Det var sant! Georg tvättade sig om händerna inne i det andra rummet. Eva var här i går och visade mig ett bref från Carlsbad, de hade fått reda på en pension Han kom fram i dörren med handduken och torkade fingrarne, en för en. Förresten ville hon visst också fråga dig om någonting. – Det är väl detsamma med mamma? Hon stod framför spegeln och löste upp hakbanden på hatten. – Ja, ungefär. – Han kom in och hjelpte henne af med kappan. Nå, hur stod det annars till der ute? – Åh, tack! Anna var ju dålig, förstås. Hon har rent slitit ut sig i vinter med möten och föreningar och Gud vet allt Alice höll upp hatten på alla fingerspetsarne och blåste på plymerna, innan hon försigtigt lade den öfver soffkarmen. – Är det lungorna, eller hvad är det?
Efter Jnstmction och Författningar aligger bet Stats-Contoiret: att upprätta de arliga Stater och Dispositioner för alla Rikets Utgifter sa cili Militaire son» Civile Werk och Stater bade i Huswudstaden och Landsorterne; att emottaga och redovisa alla Stats-Werkets Znkoinsier, som till RänteKainmaren inflyta; att a aila Löningsoch andre utgifter, som ej efter Disp 'sition i Lönen utgå, >,t * * ' sär - iZoo
Att denna samling redan varit lill stort gagn för mången, vore väl bekant, ty både embetsman, representanter ur de olika Riks-Stånden och enskilde personer bade under sednare åren ur densamma erhållit för dem högst värderika upplysningar i flera vigtiga och invecklade kameral-frågor, och med visshet kände motionären, att många vetenskapsmän och skriftställare, hvilka sysselsatt sig med forskningar rörande fäderneslandets historia och Sveriges inre förhållanden, bland dessa samlingar hemtat ganska vigtiga faktiska uppgifter, dervid äfven Sandberg med största beredvillighet tillhandagålt den sökande. Slaten stöde således i icke ringa förbindelse till denne högeligen förtjente, hittills svagt allönade och derföre medellöse tjensteman, och det vore måhända, under sådana förhållanden, icke alldeles olämpligt om någon passande belöning, i likhet med hvad tillförene vid några dylika tillfällen egt rum, åt Sandberg anvisades. Då emellertid motionären ansett sig icke böra väcka motion i denna syftning, har han, under åberopande af hvad sålunda blifvit anfördt, och lill förekommande deraf att oftanämnda samlingar icke måtte förskingras eller komma i annan enskild mans ego, föreslagit, att Staten må inlösa dessa samlingar för 5,000 R:dr Riksmynt, mot förbindelse för Kamereraren Sandberg att fortfarande, så länge helsa och krafter tillåta, rikta dem med nya bidrag; hemställande motionären tillika, att Rikets Ständer, såsom vedergällning för detta sednare arbete, måtte tillägga bemälde Kamererare ett särskildt årligt arfvode af 1,000 R:dr R:mt, alt beräknas ocb utgå från och med 1857 års början intill följande statsreglerings slut. Efter hvad Utskottet inhemlat, lärer ifrågavarande Kamereraren Sandbergs tillhöriga samling af anteckningar i kameral-väsendet icke allenast vara mycket rikhaltig och omvexlande, ulan tillika innehålla högst värdefulla upplysningar rörande Sveriges beskattnings-förhållanden och allmänna hushållning, äfvensom lemna intressanta bidrag till kännedomen om fäderneslandets historia i hvad den rörer utvecklingen af dess inre förhållanden.
Genom Kongl, förordningen den 13 Juli 1818 äro tvifvelsutan mångå brister i denna del af vår äldre lagstiftning afhulpne; men nyssberörde författning saknar dock, efter Rikets Ständers tanke den fullständighet, bestämdhet och tydlighet, som uti frågor af dylik art företrädesvis torde böra efterSträfvas och hvaraf behofvet tilltagit i samma mån, som ett vidsträcktare anlitande af realkrediten invecklat förhållandena; och Rikets Ständer hafva derföre trott sig böra, i hvad på dem ankommer, söka tillvägabringa den lagförbättring i berörde hänseende, som omständsgheterna synas påkalla. För sådant ändamål hafva Rikets Ständer låtit utarbeta förslag till ny lag angående inteckning i fast egendom; och då Rikets Ständer till F. K. M. nu i underd. öfverlemna omförmälda af Rikets Ständer, för deras del antagna lagförslag, tillhör det jemväl Rikets Ständer att redogöra för de grunder, hvarpå de förändringar i nu gällande inteeknings-författningar och de nya stadganden, hvilka Rikets Ständer ansett nödiga, sig stödja. Uti 9 § af 1818 års författning är stadgadt, att, om gäldenär nekar skuldebref eller annan handling, derå inteckning sökes, eller gör emot sökandens fordran jäf, och rätten förthy finnér den fordran vara tvistig, sökanden skall anvisas att stämma inom viss tid, med skyldighet att inom samma tid, sedan laga kraft egande dom i saken fallit, derest sökanden vinner, åter anmäla ärendet hos inteckningsdomaren. Härvid hafva Rikets Ständer tillagt, att, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, X.o 160. 321 alt, om någon söker inteckning för fordran, hvarom tvist redan är anhängig, ansökningen bör livila tills tvisten är afdömtl, med enahanda förbindelse för sökanden om domens företeende, som nyss är nämnd.
Maj:ts och Rikets Ständers angående denna upplåning fattade beslut samt de härom i Riksgäldskontorets reglemente införda stadgandet), skola endast de medel, som för sagde statsbidrags utbetalande, erfordras utöfver befintliga och disponibla tillgångar, i låneväg anskaffas. Med fästadt afseende å ifrågavarande upplånings sålunda uttryckligen angifua både föremål och omfattning och enär Riksgälds-kontoret efter sednaste Riksdag kommit i åtnjutande af då hvarken kända eller påräknade högst betydliga öfverskott å statsinkomsterna, hvilken odisponerade tillgång följaktligen kunnat användas till förfallna utbetalningar för jernvägs-anläggningarne, hafva Fullmäktige ansett sig hittills icke behöfva i ill vederbörande låugifvares förmån och till åstadkommande af större benägenhet hos dem att emot fonderade ouppsägbara statsobligationer få sina innehafvande kapitaler förräntade, förändra och förbättra de 48 Riks gälds-koni or et t Berättelse 1886. frän början bestämda lånevilkoren, hvilkas förändring i sådan syftning naturligtvis skulle för låntagaren eller det allmänna föranleda en ökad eller långvarigare årlig betainings-skyldighet. Fullmäktige hafva alltså under den efter nyssnämnde upplåningssätts beslutande förflutna tid icke varit underkastade nödvändigheten att medgifva de lånevilkor, som erfordrats för den händelse att erhållandet af hela det belopp, hvartill upplfiningssuroman blifvit bestämd, skulle med full säkerhet varit att påräkna. Deremot hafva i afseende på det lån, hvarom nu är fråga, vid upplåningens företagande kunnat fastställas och vid dess fortsättande allt hit tills bibehållas så beskaffade vilkor, att en emot dem skeende upplåning måste för låntagaren elier staten anses särdeles förmånlig. För öfrigt hafva Fullmäktige, vid verkställigheten af sitt under sednaste
Och fågeln och vinden kan nian be, att de flyga med hälsningar till den bortavarande. För resten kan man fråga dem om allt möjligt, som ligger en på hjärtat. Och dessemellan kan man utbrista någonting om, hur Iyclig fågeln är, som så väl har löst luftseglingens problem och kan resa hvart han behagar, oberoende af dyrbara järnvägsbiljetter. B l o m m a n kan man anmoda att dofta, hvilket den nog är villig att göra utan påminnelse, eller att böja sitt hufvud till bön, med daggens tår i sitt öga o. s. v. H a r man bara det poetiska sinnet och nå- gra poemböcker att hämta idéer ur, så nog kan man hålla blomman och fågeln i j ä m n sysselsättning, det är inte farligt. Hufvudsumman är att man från början begriper, att det inte är ens egna, verkliga känslor och stämningar man skall sätta i » sirlig pränt », utan att det är de inbillade, de ihopfantiserade. Detta sista är poemskrifningens A och O. Själfva formgifningen inhämtar man i den berömda kodex, som bär namnet Licentia poctiea, den nyare verslärans förnämsta symbolum. J a, har j a g med ofvanstående antydningar kunnat vara någon enda poesitörstande själ till verkligt, vägledande gagn, s k u l l e det glädja mig ofantligt. 365 E n julfest. » Tryck själfva Hen valkiga handen, Ej blott en penning i den. » Snoilsky. 1_ [intern nalkas, och du skyndar att bereI i da dig till dess mottagande, så att d u oeh de dina ej må lida eller ens känna obehag af det friska, k a l l a vintervädret. J u l e n nalkas, och du börjar tänka på allt det, hvarmed d u skall kunna glädja dina närmaste, då den glada aftonen är inne. Men därom vill j a g ej tala; helt visst slösar du själf i din gifmildhet och hängifvenhet alldeles tillräckligt med tid och omtanke därpå.
Att likväl mången allopath, efter häfdvunnet system och länge stadgade theorier, ännu icke kan förstå och förklara, ibland andra, bomöopathiens grundsatser, isynnerhet den om kraften i de små doserna af förtunnade läkemedel, ehuru läran derom, efter Hahnemanns tid, numera blifvit betydligen och äfven mera vetenskapligt utbildad af methodens practici: det bör ingen finna underligt. Det bevisar blott menskliga förståndets inskränkta förmåga, att, i vissa fall såsom i allmänhet, annat än småningom kunna uppdaga och förklara naturens alla mysterier, och särskildt de många, för oss ännu dolda, förhållandena af den materiela verldens inverkningar på vår organism. Detta återkallar i minnet den lärde Örsleds sköna, sanna ord i hans bok: »Anden i Naturen», som vittnar lika mycket om en stor kunskaps-rikedom, som om ödmjukhet och humanitet. »Christendomen» — säger han —- »fordrar ödmjukhet; och hvem kan väl anse sig för stor, då den stora verldsspegeln visar honom hans litenhet? Hvem kan undgå, att känna sin andliga (sitt för - sistlidet år till kolonierna på Java afgången fregatt med 700 man trupper ombord, den åtföljande läkaren haft föreskrift, att behandla de sjuke endast efter homöopatliisk method. I Schweitz äro de 32. I Italien 141, deraf 14 i Neapel, 16 i Rom, 17 i Turin. 4 homöopathiska sjukhus och polykliniker. I Danmark 5. I Sverige nu egentligen 2. I Norge 3. I Ryssland 66, deraf 12 i Moskwa, 13 i Petersburg. I Amerika 1610, deraf 105 i New-York, 85 i Philadelphia. 3:ne homöopathiska medicinska fakulteter, med ända till 9 Professorer vid hvardera. En stor mängd homöopathiska sjukhus och polykliniker. I Asien och Afrika är antalet ej fullkomligen kändt och uppgifvet; synnerligen begagnas homöopathien af missionärerna. Hela antalet homöopathiska läkare öfver allt på jorden är uppgifvet till omkring 6,000.
En värd talare har under sisla Lördagsplenum förespeglal oss den våda af grundernes antagande till det nya lagförslaget, alt derigenom kroppsstraffen inom arméen skulle till mehn för krigstukten försvinna. Då straffbestämmelserne inom armeen uteslutande bero af K. M. blott, och då dessa kroppsstraff dessutom icke med en enda bokstaf vidröras i detta betänk.; så skulle jag visserligen, om jag ville, kunna bestrida allt sammanhang emellan dessa kroppsstraff ocb nu förevarande betänk.; inen jag vill icke begagna della bestridande, utan vill fastmera öppet uttala både min princip och min förmodan, att om ifrägavar. förslag af 11. St. varder antaget, så komma icke eller kroppsstraffen inom arméen alt länge öfverlefva dem inom nationen. I de äldre liderne, då den värfvade arméen hufvudsakligast recryterades afsamhällets vagabouder, hade från dea äldre Preussiska skolan utbildat sig den lära, att regelbundenhet och skicklighet i exercis icke stod att erhålla utan käppens användande, hvilken lära äfven hade spridt sig till vår indelta armé. Förhållandet är likväl nu belt annorlunda. Samhällets vagabouder tillböra nu * correclioushusen och arbetscorpserne; den värfvade arméen recryterar med afsigt icke annat än väifrejdadt folk, ocb skiljer frän sig hvar och en, som visar anlag för vanärande förbrytelser, ocb såväl inom den värfvade, som indelta armeen har den dagligen stigande hederskänslan och den dagligen aftagande råheten hos truppen, i förening med de ökade anspråken på befälets hildning, småningom lyckats att göra kroppsstraffen mer och mer umbärliga, och den värde talaren skulle förvånas, om lian med mig delade den erfarenhet, att inom den indelta arméen stundom ett hell års mölen kunna förbigå ulan att ett enda kroppsstraff behöfver ådömmas, äfvensom att desse straff jemväl inom den värfvade arméen numera blott sällan behöfva tillitas.
Karl har ning afrest havn och vårt land gående Idun med till uppvaktKöbenrepresenterar under de på- mellan henne och är det, s o m innehåll. S o m en tillgifven o c h klok hustru har måls med hon stått vid sin g e - sida, stödt honom råd o c h dåd i m ö r k a festligheterna. tider o c h delat hans lycka har därför också i de ljusa, men under allt Gå ut i lifvet! Se, hvad vrångt där gifves, Men när bland dy och grus du skåda fått, Hur skönhetsblomman äfven trifves, Tänk då, att lifvet är på både ondt och godt! fs .. detta ha hennes barns väl o c h ve legat henne närmast o m hjärtat från den första dag, hon tog dem i famn; hon har offrat dem sina flesta och bästa tankar, hon har älskat d e m m e d en moders ömmaste kärlek. Men hon har o c k fått en rik lön därför i deras genkärlek. D e n hängifvenhet, med hvilken de alla äro bundna vid föräldrao c h barndomshemmet, är sällsynt att träffa i borgerliga kretsar o c h än mer i furstarnes. Rysslands kejsarinnekrona, grekiskt konungaskap, den engelska tronföljdens lockande storhet — intet har kunnat försvaga denna barnakärleks innerliga glödl Men har o c k makans o c h moderns glada pliktuppfyllelse så att säga utgjort hjärtpunkten i drottning Louises lif, har hon likväl funnit både tid o c h krafter för äfven andra intressen. H o n är hedersledamot af D e sköna konsternas akademi, detta ej blott på grund af sin höga ställning. D e t är en känd sak, att hon från ungdomen med intresse dyrkat målarkonsten, och ännu i sin h ö g a ålder sysslar hon lifligt därmed. Många af sina släktingar och vänner har hon gladt med alstren af sin pensel o c h skaffat basarer o c h välgörande syften en extra intäkt genom gåfvor af taflor eller föremål, som hon dekorerat. H o n har också målat flere altartaflor, mest kopior, o c h skänkt dem till kyrkor rundt landet, som förut saknat sådana. Vid.
Riksdagsordningen, äg» ”Revisorerne icke rättighet, att meddela några föreskrifter eller besluta några förändringar, hvad ”Statsverket angår; men om Revisorerne finna ”något af Riksens Ständer fastställdt anslag vara <tS Ctn 2g Octobtr J. ”öfverskridet, eller något i öfrigt vid förvaltningen att erinra, sa bö.a Revisörerne sådant uti ”deras till Riksens Ständer afgifvande Berättelser ”anmärka, och sitt utlåtande deröfver afgifva, samt ”derjemte, med anledning af 30 § i Riksdagsordningen, dessa anmärkningar hos Kongl. Majit ”i underdånighet anmäla.” Emellan dessa båda är ingen annan skillnad, än att början af dea sednare blifvit nr den förra utesluten, hvilket kommer deraf, alt den innehåller något, sorn på annat ställa är sagdt, och icke behöfver särskildt stadgas. §:n är således ordagrant densamma i förslaget till den nya Instructionen, som i 181* års Instruction, och då synes det besynnerligt, att nu först sätta i fråga , att den ej skulle vara enlig med Grundlagen. Hvad åter beträffar förseglandet af Revisoxernes Berättelse, har en annan värd Ledamot, Herr Cederschjöld, redan upplyst, hvad jag ock tror mig hafva i mitt första yttrande nämnt, att detta endast varit ett försigtighetsmått, på det att sjelfva bufvudakten ej måtte förfalskas. Det är på grund deraf man ansett denna föreskrift kunna utgå, enär derom ingenting finnes stadgadt i Grundlagen. Må Friherre Cederström bäst han gitter, vilja göra TryckfrihetsFörordningen till en Lag, som föreskrifver hemligheten i Statsverket. Hvarifrån han kunnat draga en sådan slutsatts, förstår jag för min del alldeles icke. Dan 29 October /. m. 5'9 Grefve von Platen har beskrifvit bruket vid revisionen af Götha CanalBolags räkenskaper. Jag önskar att denna jämförelse ej måtte Förleda någon. En sådan grundnäs är icke i detta fall användbar.
Enligt för sista året af detta qvinqvennium eller 1847 till Kongl. Commerce-Collegium aflemnad uppgift, funnos då på landsbygden 313 handtverkare och gerningsmän af skomakare, skräddare, s) O o O kakelugnsmakare, murare, färgare, garfvare, glasmästare, hattmakare, kopparslagare, målare, snickare, smeder, urmakare, vagnmakare, sadelmakare, och bagare, hvilka begagnade 176 arbetare. Bland dessa handtverkare och gerningsmän voro likväl 188 skomakare och skräddare. 23 Till förbättrande af landoch vatten-kommunikationerna i länet hafva flera för det allmänna och för ortens näringar nyttiga arbeten blifvit under de sista fern åren dels utförda, dels påbörjade och dels förberedda. Sådana arbeten öro: 0) Backars omläggande och förbättringar å vägen genom Glafva socken i Gillbergs tili Nordmarks härad, hvilket arbete vägbyggnadsskyldige, med understöd af ett dertill i nåder beviljadt stats-anslag stort 2,166 R:dr 32 sk. år 1846 fullbordat. 1) Omläggning af vid pass två mils väg utaf landsvägen emellan Högboda och Lerhols gästgifvaregårdar i Jösse härad, hvarigenom färjan öfver Skärmnässundet och ett stort antal svåra backar kommo att försvinna samt häradet erhöll endast en i stället för tvänne vägar emellan nämnde gästgifvaregårdar att underhålla.