Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
s 25o, i hvilket PresteStåndet för närvarande ej fann skäl att instämma, IX 3. s 269, likaså BorgareStåndet, ix 3. s 274. Prostetunnan, om indragning af den såkallade; Motion, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1289. Utskottens Utlåtande, IV 1. s 4^6, 437, bif. af Adeln, ix s 124, af PresteStåndet, IX s 128, af BorgareStåndet, IX 23o s 131, återremitt. af BondeStåndet, II $ x3i3. Ytterligare Utlåtande, IV t. s 65o, 651 , bif. af BondeStåndet, ix s i65. Protocoll , BorgareStåndets beslut om tryckning af dess, ix s 5, i5, — BondeStåndets dito om dito, IX s 7, 14. —• PresteStåndets dito om dito, IX s 11, — Adelns dito 0111 dito, IX s 10. — om tryckning af Borgareoch BondeStåndens, jemte Bihanget; StatsUtskottets Betänkande, 1Y 1, s 5—-g, bif, af BorgareStåndet, ix s 3i, •—- om tryckning af Adelös och PresteStåndets ; StatsUtskottets Betänkande, IV 1. s 36, 37, bif. af Preste-, Borgareoch BondeStånden, IX s 37.
Svärds-Orden Högvälborne Friherre Herr Carl Bonde på Ericsberg och Kam-marjunkaren Välborne Herr Carl Uggla på Stora Djula. Af Bonde Ståndet: Olof Jansson i Ändebohlsstugan; Georg Körner i Ändebohl samt Sven Larsson i Jälksäter — Och emedan icke någon ståndsperson inom socknen var at tillgå, lemnades församlingens härvid röstägande ledamöter sitt förtroende till Herr Comminister Carl N. Brunberg, hvilken, i stället för ståndsperson, skulle ett rum uti Berednings-Committeen intaga. Slutligen kallades undertecknad vice Pastorn, at i anseende till Herr Prosten Manecks sjuklighet, dess ställe uti Berednings-Committeen företräda. Och emedan, enligt 15 momentet af ofvannämnde § i Bevillnings Stadgan protocolls förande äfven borde af socknen antagas; utsago församlingens innevånare därtill Bruks-Bokhållaren vid Forssjö Eric Leufstedt. In fidem protocolli Carl Hallgren N. F. Westring Land Jägare Sedan i vederbörlig ordning ifrån predikstoln blifvit pålyst, att Michaelismässo Socknestämma d. 30 Sept. 1810 hållas skulle, och församlingens innevånare nu sagde dag sam-manträdt förehades följande: lo. Efterfrågades: huruvida lösdrifvare eller inhyseshjon, utan vederbörligt tillstånd hade i socknen inflytadt eller sig här uppehölle? Härvid tillkännagafs, att en man ifrån östra Wingåker, Claes Mårdström eller österberg kallad, sig uppehåller hos aflidne soldaten Berggrens enka. En del af församlingens innevånare kände, at denne Mårdström eller österberg ej vore fullt arbetsför, icke heller skickelig uti skräddare handtver-ket, hvilket han lärer något öfva; och när härtill kom, at han ej sökt eller vunnit församlingens tillstånd at sig här uppehålla ej heller något betyg om sin person företedt, thy beslöts, at Mårdström, genom sexmännen skulle alfvarligen tillsägas, at ofördrÖjeligen sig utur socknen begifva och om detta af honom ej hörsammas, skulle man anlita kronsbetjening-2o.
Husen varda ej mera så lifligt efterfrågade ... På en sådan återgång tror dock icke herr byggmästaren. Har icke major Nerman försäkrat och åter igen försäkrat, svurit och bedyrat, att * i Stockholm bygges allt för litet? Herr byggmästaren tror på major Nerman. Hittills har han funnit sig väl af denna tillit. Han har bygt och sålt, bygt igen och åter sålt och är nu rike mannen, men vill naturligtvis blifva ännu rikare. Han säger: “ Nog hinner jag bygga ännu ett hus, bara jag skyndarmig, och få det såldt eller draga några års hög hyra, innan bakslaget kommer. Så fram med den gamla, redan många gånger förut begagnade byggnadsritningen, så vida ens någon ritning användes, och klatsch, klatsch, der står ännu ett nytt hus. Sådant der vore föga atfc bry sig om, i fall det inskränkte sig till några få byggnader och om det hade en motvigt i goda, af verkliga arkitekter konstnärligt fram-stälda verk; men då de senare äro så ytterst få, och dussinarbetena ständigt ökas, är det i sanning betänkligt. " Det torde vara en känd sak ", skrifver en af våra på skönhets-lärans område mest kände författare, * “ hvilken stor betydelse arkitekturens sunda och ärliga utveckling i ett land Jiar för hela dess konstnärliga anda och karaktär, liksom för dess konstflit och industri. En på riktiga grunder fotad byggnadskonst är den oryggliga utgångspunkten för all naturligt utbildad formkänsla, och i saknad af detta stöd skall äfven det bäst utrustade naturell hos ett folk vackla som ett rö för vinden och alstra öfverdrifter och fantasteri, som till sist leda till fullkomligt barbarisk förvirring. Hvarje tänkande konstoch fosterlandsvän torde utan tvekan instämma i den åsigten. Så mycket sorgligare är det då att se, huru tillståndet är bland Stockholms nybyggnader. Skall mot ofoget icke höjas någon gensaga, nog kraftig för att göra sig hörd?
Utgifter: ider revisionsåret har tillammans blifvit utbetaldt 140,334 R:dr 35 öre, hvilken TVan*nnrt: 33: 58. 33: 58. — 147 — Transport: 33:58. 33:58. summa, såsom i utgående balansen inbegripen, upptages inom linien. Balans till år 1860: Inventarier m. m 316: 72. — 316:72. På sätt uti 1860 års revisionsberättelse (Bil. Litt. S.) blifvit a lmärkt, innestå Uti Riksgälds-kontoret af anslaget till stadshäkten rätteligen endast 142,927 R:dr 95 öre R:mt. Beträffande fängelsebyggnaderna och de arbeten, sorn under loppet af år 185 blifvit ej mindre vid de nya länsfängelserna och kronohäktena, än ock vid straff °ch arbetsfängelserna i riket utförde, innehåller den utaf chefen vid Fångvårds styrelsens Byggnads-kontor afgifna berättelse fullständig redogörelse; och få Revisorerne derur meddela följande: a) Nya lånsfängelserna. Uti Jönköping, Orebro och Wisby hade inredningsarbetena blifvit fullbordade, så ®4t tångarne kunnat i dervarande fängelser inrymmas. Endast den yttre rappningen å dessa byggnader återstod till följande året, hvarefter desamma ansågos komplett färdige, t Östersund uppfördes under året de yttre och inre murarne till en fängelsebyggnad; i Orneå blefvo grundmurar lagda till en dylik byggnad, och i Hernösand uppfördes de för lika beskaffad byggnad erforderlige grundoch stenfotsmurar; och har kostnaden för dessa fängelsebyggnader uppgått till de belopp, här nedan intagne tabell utvisar. b) Kronohåkfena. Kronohäktet i Norrtelje, som innehåller 16 celler jemte ekonomioch ransak?lr>gslokal, har under revisionsåret blifvit inredt och så ordnadt, att fångar kunnat dit ‘»Hyttas. c) De äldre läusfäugelserna.
Jag har trodt ock) jag tror, ark, dä Banco,Fullmagtige äro Riksens Ständers JUprefentanter, och, i sadan egenskap, e, mellan Riksdagarne, i allt hwad Banguen rör, ut, öfwa Riksens Ständers magt, sa midt Ständernas dem meddelade Instruclion mrdgifwer, att Relationen rrMcn Konungen och Banco, Fullmagtige saiedes är den Den 5 Januarii - »89 ben samma som emellan Konungen och Riksens Sländer , sa bör ock, i följd deraf, expeditions-sättet ifrän Banco-Fullmägtigs tili Konungen wara enahanda med erpedttionösäkket frän Riksens Seander til! Konungen, dec will säga, arr Banco, Fullmägriges underdåniga swar pa Konungens Nadjga Propositioner, i enlighet med pluraliketens beslut förfaltadc, ensamt bör rill Konungen inga, ulan att akföijas af den eller de sär. skiidce meningar, som en, eller flere af Fullmagkige yttrat., Ekk annat och sävant eppeditionssatk, som LagIltskokteis Betänkande, om straff jör underlätet jagt» tagande deras förutsätter, är ester min tanka, olampeiigt och af ingen nytta, men skulle twärtom kunna bliswa mycket skadeligt, om i framtiden Riket ännu en gäng skulle bifsma sa olyckligt ark sa en Konung, som med Krigiska afsigkcr förenade Despociska tänkesätt. En sadan Konung runde dä, af en eller någre BancoFullmägkige ät Sig beredde, hans afsigter gynnande färski dre utlakande, som blifwrk honom af Banco.Fullmägtige kungjordf, ehuru obehörigen, hämta anledning och stöd, acr »vidtaga steg, wädligs och förderflige för Rckek, san k skadligt och äfwe!>tyrlige för Banquen och desi bestånd
Maj:ts Kansli-Expeditioner och Hof-expedilionen, de tjenstemän, åt hvilka uppbörden och redovisningen af lösen för utgående expeditioner är uppdragen, samt, vid Kongl, Majlis och Rikets Kollegier, Konsistoricrne, öfrige Verk och inrättningar, den Tjensteman, af hvilken dessa handlingar kontrasigneras. 6:o Kyrkoherden i församlingen, eller den, hans tjenst förestår, ansvare derför, att stämpladt papper till föreskrifvet belopp nyttjas till de fullmakter och andra antagnings-bevis, som genom protokolls-utdrag eller pä annat sätt till kvrkobeljeningeu utlärdas, innan de tillträda sysslorna. 7:o De, som erhålla Doktors-graden inom Theologiska, Juridiska och Medicinska Fakullelerne, eller lill Philosophie Magistrar promoveras, äro skyldige, att de deröfver utfärdade diplomerne, behörigen karterade, utlösa, hvaröfver de personer, hvilka sådane vid Akademierne utfärda, hälla hand, vid laga påföljd. b:o Ordförande i Magistrat ansvare, att Borgareoch Mästare-bref, behörigen karterade, uttagas.
Rikets sist församlade Ständers Banco-Utskott har, med uphäfvande af Banco-Fullmägtiges, under år 1836, fattade beslut, i fråga om ersättning för den förlust, Banken lidit, genom underlåten bevakning i Grosshandlaren Anders Broberg Anderssons Concurs af ett lån stort 500 R:dr Banco, som Broberg bos Banken uptagit, emot pant af åtskillige jerneffecter, under den 13 April 1840 förklarat, att Utskottet, som vid öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, icke kunnat finna, det domsrätt öfver Verkets Embetsoch Tjenstemän, uti ersättningsfrågor af dylik beskaffenhet, blifvit, genom allmän Lag eller särskilde Författningar och Reglementen, Banco-Fullmägtige tillagd, och således ieke kunde godkänna Fullmägtiges förfarande, utan åt Fullmägtige öfverlemnat att låta, i laga ordning, inför vederbörlig Domstol, Revisorernes Ber. ang. Bankoverket. 4 26 tilltala den eller dem, hvilka ansågos skyldige ansvara Banken för den förlust, som blifvit Banken, i följd af den uraktlåtna bevakningen, tillskyndad. Till åtlydnad af detta Utskottets beslut, har Bankens Fiscals-Embete anhållit om kallelse och stämning lill Kämners-Rätten i Stockholm å såväl Banco-Commissarien A. Toran, som aflidne Banco-Commissarierne B. A. von Hojstens och A. T. Gyllencreutz’ s Sterbhus-delegare, med påstående, det måtte Commissarien Toran jemte hem alde Sterbhus-delegare efter von Hofstén och Gyllencreutz åläggas, att, vid utmätningst vång, genast till Banken erlägga beloppet 500 R:dr Banco, af det lån, Grosshandlaren Anders Broberg Andersson Iros Banken uptagit mot pant af ofvanberörde, Banken numera fråndömde effecter, jemte den å samma belopp redan uplupne och vidare, intill skeende slutliquid, uplöpande ränta, samt ersättning för rättegångskostnaden.
Af de Fullmägtige, hvilka i denna egenskap äro ledamöter i Styrelsen öfver Diskont-kontoret, utgår en vid hvart års slut i stadgad ordning Det lediga rummet tillsättes af Fullmägtige genom omröstning per capita, och kan den afgångne dervid ånyo inväljas. Kommissarierne ombytas allt eftersom Fullmägtige pröfva förverket och det allmänna gagnelig!. Annan Styrelse-ledamot väljes för ett år i sender, Jemf § 77. Banko-diskont-direklionen består af åtta ledamöter, deribland fyra Fullmägtige, en af hvartdera Riks-Ståndet. Till öfrige fyra ledamöter utse Fullmägtige minst två ibland Bankens Kommissarier samt den eller de återstående inom eller utom Bankoverket och dess Öfverstyrelse. Vid dessa val skall hufvudsakligt afseende fästas derå, att inom Direktionen alltid bör finnas någon ledamot, som eger lagkunskap och någon, som har kännedom om näringarne och den större rörelsen. Mom 2 Af de Fullmägtige, hvilka i denna egenskap äro ledamöter i Banko-diskont-direktionen, utgår en vid hvart års slut i stadgad ordning. Det lediga rummet tillsättes af Fullmägtige genom omröstning per capita, och kan den afgångne dervid ånyo inväljas. Kommissarierne ombytas allt eftersom Fullmägtige pröfva för verket, och det allmänna gagneligt. Annan Direktions-ledamot väljes för ett år i sender, men kan äfven Banko-Ut skot tets Memorial JM 61. 3 kan äfven deremellan ombytas, när deremellan ombytas, när Fullmägtige finna men Fullmägtige finna sådant lämpligt. Ledamoten af Ridderskapet och Adeln är Ordförande i Styrelsen. 1 hans frånvaro föres ordet af den honom, efter ståndsordningen, närmaste ledamoten. (Utgår.) (Utgår.) sådant lämpligt. Ledamoten af Ridderskapet och Adeln är Ordförande i Direktionen. I hans frånvaro föres ordet af den honom, efter ståndsordningen, närmaste ledamoten. Mom. 4.
Det är en ny lära i statsekonomien, att det skulle för ett land vara lyckligare att befinna sig i fattiga omständigheter. För att det donerade kapitalet skall kunna växa till det belopp, sorn är ifrågasatt, måste det göras fruktbärande, och detta är också af motionären uttryckligen föreskrifvet. Kapitalet måste således utlånas och kommer alltså att gagna industrien. Att icke de, sorn låna, få såsom sin egen tillhörighet tillegna sig de lånta kapitalen, är ju med allmänt gällande rättsbegrepp öfverensstämmande. Det har åtminstone ännu hört till det ovanH. X. 2 18 Den 1 September. liga, att den, som lånar ut ett kapital, derigenom skiljer sig från eganderätten dertill. Alla Riddarhusets fonder förvaltas så, att Direktionen ej bör kunna undgå att allt framgent dermed hafva bestyr. Jag kan således icke finna något vådligare i att till förvaltning mottaga denna fond, än att förvalta alla de andra, som redan äro till Riddarhuset aflemnade. Om det skulle hända att en ny donation till enahanda belopp, som räntevinsten å Hr Roos' donation, gåfves hvarje år åt Riddarhuset, och således beredde Riddarhuset den kapitaltillökning, som nu åsyftas med räntan på Hr Roos’ kapital, så skulle ingen sätta i fråga, att icke Direktionen borde mottaga och förvalta dessa medel; men nu anser man det vådligt, emedan kapitalet alltjemt skall under en viss tidrymd förräntas och tillväxa, och detta skulle innebära ett stort äfventyr för Ridd.Direktm. För min del kan jag icke inse, hvaruti detta stora äfventyr skulle bestå. Hade Riddarhuset blottegt hälften af det belopp, som motionären anslagit, så skulle vi icke hafva behöft vända oss till Hrr Erlanger eller Hejne m. fl. för att förskaffa oss medel till våra jernvägar, utan vi hade sjelfva kunnat lemna de erforderliga lånen, och detta hade väl icke varit någon särdeles olycka för landet. Man har vid denna riksdag, just på detta rum, yttrat mycken betänklighet dervid att R.
Men en skyddstull är ett skydd, som kan vid alla tillfällen bibehållas, och ej af opinionen motsättas. Då opinionen yttrat sig, alt den ej vill hafva förbud, återstår ej annat än skydd med tull; och jag tror att det skall besannas, att den är mera väsendtlig än ordet förbud. Jag förmodar, att det är till mig den tillämpning velat göras, att då kläden, som införas, skiljas i olika sorter, det är inconseqvent, att Utskottet ej velat göra skillnad emellan olika sorter jern. Jag ber om förlåtelse, att jag framställer till Herr Lefren särskilt, att Utskottet aldrig gjort någon sådan skillnad. Utskottet har på kläden satt en medeltull, och det lär stå i fullkomlig conseqvens med tullen å jern. Hvad åter angår sjelfva skyddstulls-beloppet, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på, hurusom de, hvilka anses föra fabrikernas talan i allmänna skrifter, just lagt Utskottet till last, att Utskottet föreslagit 33f procents tull. Jag antager ej deras grundsatts, men de hafva antagit den, att en lägretull af i5 procent skulle skydda mera, emedan ingen försnillning då ägde rum. Jag hemställer, om det är lämpligt att öfverstiga 33} procent, i synnerhet som, om det Den 3o October e. m; skulle åläggas att uppsätta Taxan efter vigt på klädet, controllen blefve starkare, att de 331 procenten rättvisare tillämpades. Jag tillstyrker således bifall å Utskottets förslag. Herr Lefren: Då jag och flere med mig år i8a3 vidtogo den utväg, att framställa tableauer med ziffror, grundade på tillverkares uppgifter och CommerceCollegii beräkningar, svarade man oss, att sådana bevisa intet; och som voteringar sedan beviste mera, blef följden den, att sådana uppgifter blefvo ansedde såsom cassable. Jag hemställer då, huruvida en Talares framställning till mig, att man skulle läsa uppgifter på ziffror, icke äfven nu kan besvaras dermed, att de intet bevisa. Gällde det skälet då, så gäller det nu.
I afseende åter på det af Kammar-kollegium och Stats-kontoret föreslagna andra alternativet, eller föreningen af Norra och Södra Tjusts härader jemte Westerviks stad med Östergöthlands län, har Landshöldirige-emhetet i detta län i underdånighet andragit, att läget af ifrågavarande härader och stad innebure ett stöd för förslaget och, då de nordliga delarne af samma härader hade omkring fyra och de sydliga blott omkring tio mil till Linköping, målet för den underdåniga ansökningen om Calmar läns delning, så vidt den inskränka sig till berörda härader och stad, syntes genom den föreslagna föreningen kunna ernås, samt att, ehuru, vidkotnmande den ökade verksamhet hos Läns-slyrelsen i Östergöthland, som deraf skulle blifva en oundviklig följd, betänklighet väl fram-tällde sig, helst folkmängden i länet derigenom sk tille vinna en tillökning af omkring 40,000 personer, och sålunda komma att med omkring 24,000 öfverstiga invånarnes antal i det folkrikaste länet i riket, Malmöhus, Landshöfdinge-ernbetet dock trodde bemälda Läns-styrelse, äfven om Tjusts härader och Westerviks stad lades till länet, kunna uppfylla sina åligganden, under förutsättning att förhöjning i inkomster blefve beviljad såväl Landshöfdingen, som Landssekreteraren, Lands-kamreraren, Landt-räntmästaren, Öfver-jägmästaren, förste Landtmätaren och Läns-bokhållaren, äfvensom att tjenstemanna-personalen förökades nied en Läns-nolarie, en Kanslist, en Lands-kontorist och en skrifvare hos Räntmästaren, jemte en vaktmästare. Slutligen hafva, enligt nådig föreskrift och efter irihemlade nödiga upplysningar från orten, Ofver-intendents-emhetet samt
Mörner har nemi. uppställt den högst besynnerliga sats, att det skulle bero på R. o. Ad. att justera de enskilde ledamölernes yttranden. Jag kan för min del icke tillerkänna någon annan än Ridd.secret. och den ledamot, som yttrat sig, rättighet att verkställa en sådan justering. Grundlagen ger icke eller anledning till ett motsatt förhållande. 58 § Riksd.Ordn. säger visserligen: ”Utur ett protocoll må vid justeringen, med Ståndets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt etc.;” men jag har icke föreställt mig möjligheten af, att ett Stånd skulle kunna göra tillägg eller förändringar i ett yttrande, som vore af Ridd.secret. fattadt till prot. och af talaren sjelf godkändt. Om en sådan granskning af Stan - Den 7 Maj f. m. 395 det skulle tillåtas, så vore det ganska lätt för en tillfällig majoritet alt lägga hvilka yttranden som helst i munnen på de ledamöter, som voro majoriteten obehagliga. Jag hemställer, om icke detta innebär ett det aldravådligasle prejudicat. För öfrigt inskränker jag mig till alt instämma med Hr Gunther. Gr. Mörner: Det är mera än obehagligt, att i frågan om del utlcmnade ojusterade prolocollet ännu en gång nödgas yttra sig, särdeles sedan så många talare hafva ogillat min åsigt; men just derföre kan jag icke låta i tysthet förbigå hvad sorn blifvit här framdraget lill vederläggning af densamma, särdeles då ett icke oväsendtligt stöd för den motsatta meningen blifvit sökt deruti, att man läst halfva meningen utaf ett stadgande, med uteslutande af den andra dermed i samband stående hälften. Man har nemi., lill bestyrkande utaf Ridd.secreterarens rättighet lill den vidtagne åtgärden, åberopat det i 35 § af instructionen för honom intagne förbudet för Ridd.secret. alt, för någon annan än Hr Gr. o. Landtm, eller dem som i ämnet talat, visa ett ojusteradt prot.
Då detta betänk, thy värr blifvit af de 3 öfriga Stånden bifallet, får jag blott, under åberopande af min reservation, anhålla alt detsamma måtte afslås. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Då så många talare inom detta Hus redan yttrat sig för afslag å Utsktns förevar, betänk., torde man med skäl kunna hysa den förhoppning, att en liberal opinionsyttring inom det första RiksSl. kommer att i denna fråga göra sig gällande, och hvilken vid delta tillfälle torde vara så mycket tjenligare, som sjelfva detta betänk, måhända lill en del kan anses mera hemta sin grund från en partiopinion än från en verkligen nationel sinnesstämning. Jag vill icke göra mig skyldig till den förebråelsen, att hafva upptagit R. o. Adts tid med att i öfrigt upprepa några skäl, och inskränker mig derföre till det yttrande, att den liberala syftning, som legat till grund folden ifrågavar. i838 års författning, snarare af en liberal tidsanda bort äga anledning att vänta sig mötas med tacksamhet, än med det föga motiverade klander, som Utsk-.n deråt egnat. Jag förenar mig med dem, hvilka yrkat afslag på betänkandet. Hr Munck af Rosenschöld, Kils Rudolph: Ehuru samtlige de talare, som yttrat sig, med undantag af 2lne, anhållit om afslag af betänk., och ehuru isynnerhet Hr Edenhjelm tagit Judarne under sina vingars mäktiga skydd, så vågar dock jag anhålla om bifall till berörde betänkande. Det personliga anfall, som kan göras mot mig, skall jag söka efter förmåga tillbakavisa. Det är kändt, såsom Hr Eden1)jelin anförde, att Judarne i allmänhet icke blottställa sig för begående af brott, som af lagen äro åtkomliga; men orsaken, hvarföre sällan gröfre brott begås af Judarna här i Sverige, torde till någon del vara den, att, till följd af en författning, Judar icke få inkomma i landet utan att äga en viss förmögenhet. Men desse
Att så äfven är förhållandet det hafva 3:ne privalbanksdirectioner bestämdt för mig förklarat, hvaraf jag drager den slutsats, att förhållandet skall blifva enahanda, äfven hvad de öfrige privatbankerne beträffar. Mig synes derföre, att BancoUtsk. har ganska riktigt förutsett, att den som ifrar för R. St:s Bank icke kan vara likgilltig för detta förhållande. Ty onekligen kommer man i det dilemma, att antingen måste sedelstocken betydligt minskas, eller skall man utställa sedlar pä annan valuta än silfver. Ett sådant dilemma har Utsk. tydligen velat befria oss ifrån, då Utsk. föreslagit R. St. att uppskjuta vidtagandet af en definitiv financereglering i Sverige intill dess att man kan göra den på grund af en mogen öfvertygelse. Jag tillstyrker på dessa grunder bifall till Utsk:s förslag. O Hr Akerman: Innan jag går att yttra mig, anhåller jag att få veta, hvad jag icke nyss fattade, huruvida BondeSl. antagit eller afslagit den 57 §. Det nämndes, att BorgareSt. afslagit både den 56 och den 57 §; jag fattade icke om förhållandet var enahanda med BondeSt. I anledn. häraf upplyste undert. Ridd.secret., att 57 § blifvit af BondeSt. gillad. O Ilr Akerman: Jemte förklarande, att jag för min del anser 1 mom. i 56 § stå uti ett så oskiljaktigt sammanhang med stadgandet uti den 57 §, eller hafva en sä direct inverkan på Bankens verksamhet, att denna fråga efter min tankaär ibland dem, som icke kunna förfalla, utan som måste blifva föremål för omröstning i förstärkt Utsk., i händelse 2 Stånd skulle stanna emot 2, ber jag att få fästa ett ögonblicks uppmärksamhet vid detta mom. Jag tror, lika med flere af de talare, hvilka förut yttrat sig, att den ovilja — att icke säga något ännu värre — som uppkommit Den 16 April e. m. 463 emot privatbankerne, är temligen orättvis och grundar sig på en förvillelse.