Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:n likasom Stånden kände, hvad i saken förekommit, och Utsk:n behöfde blott i korthet säga sin mening, hvilken inför R. St. kunde af någon utskrsledamot föredragas. Vidare, om Representationen arbetade på blott 2.'ne Den i3 October f. m. 363 kamrar, kunde publiciteten följa öfverläggningarna med den noggrannhet, att protocollsuppsättning och tryckning blefve onödig, saint kostnaden salunda besparas för denna vidunderliga tryckning af, snart sagd t, oandliga prot., som knappt någon vill läsa, under det man till befordrande af nyttiga böckers lifgifvande ej tror sig kunna bevilja en jemnförelsevis ringa rumma. Ett yttrande till uppfattade jag af Frih, Klingspors anförande. Han sade sig befara, att reformerna korinne att leda till den republikanska statsförfattningen; men han sade äfven, att republikanska institutioner ära omöjliga uti en monarkisk stat. Men hvad som är omöjligt förstår jag icke, huru man kan vara rädd för. Jag öfvergår nu till Hr v. Hartmansdorff. Han har sagt, att om än formerna förändrades, blefve likväl personalen densamma. Deremot har jag icke något synnerligt att erinra. Man behöfde då icke befara, att oerfarna män komme att deltaga i Representationen, under det man likväl i de förbättrade formerna öppnade en utsigt för möjligheten att åstadkomma större resultater. Hr v. Hartmansdorff har vidare sagt, att det är öfverflödigt att orda i ämnet, då meningarna äro så splittrade. Mig synes det just då vara nödvändigt alt sammanföra dem. Att oupphörligen yrka på uppskof, deri finner jag verkligen endast de obotfärdigas förhinder. Jag yttrade i sista plenum, det jag ansåg Regeringen kunna på Riddarhuset genomdrifva hvad som helst. Hr v. Hartmansdorff fann då häruti ett sidohugg mot Styrelsen. Jag vet icke, hvarföre han så skulle upptaga mitt yttrande, om icke för att komma ifrån vidare svar derpå.
Mat, det vill jag ej hafva. Och han satte flaskan för mun och drack. Men sedan sade han ej ett ord, gick dock icke bort till sängen och lade sig, utan kastade sig klädd på Abrahams bänk, men efter en stund sade han: – Hu! här stekes jag alldeles i denna hettan! och gick ut ur stugan, upp på höskullen – som både mor Ingrid och Lena trodde, fast de äfven nu bedrogo sig. Men Elin, som satt tyst i sitt fönster och som något litet lyssnat på hvad som tilldragit sig i stugan, hon hörde äfven Gunnars hastiga utgång och såg huru han med långa, tunga men säkra steg gick ned till sjöstranden, och huru han icke kom derifrån, och slutligen grep henne fruktan och kärlek och håg att trösta honom, som hon så gränslöst älskade, till den grad, att hon icke mera motstod dess uppmaningar. Tyst som en ande smög hon derföre ur sin kammare och vände sina steg åt samma håll som Gunnar. Månan sken alldeles hånande klart, och Elin såg redan på långt håll, att Gunnar satt der nere vid stranden, på samma mossiga sten, der de några dagar förut suttit tillsammans. Hon stannade tvärt och tvekade om hon skulle gå vidare, men en månstråle föll nu helt bjert på henne och Gunnar blef henne varse och stod med ett enda språng bredvid henne. – Elin! Elin! – sade han vemodigt och smärtfullt, ändå mera än egentligen förebrående. – O! hvi gjorde du mig detta? Hade jag icke sorg och skam och elände nog förut? – Ack Gunnar! Gunnar! – snyftade Elin och lät honom föra sig till den mjuka stenen. – Du skall förlåta mig. Jag kunde ej göra annorlunda. Jag hade ju ingen annan råd. Både Lena och din mor bådo mig för all del antaga den tillbjudna goda tjensten. Jag hann ej, jag kunde ej, och jag ville ej fråga dig till råds i detta. Gjordt är gjordt, men förlåta mig måste du, om jag någonsin mer skall få en enda glad eller ens dräglig stund. – Åh ja! jag förlåter dig gerna, du englavarelse! – sade Gunnar och tryckte Elin konvulsiviskt och med en förfärlig lidelse till sitt bröst. – Men ser du!
Ständer gjorda underdåniga framställningar och förslag. ■ till Eiksens Stauber på Eiks-Salen, mit) Eiksöagens öppnande i)cn 23 Eooembcr 1847. 28rtU«mte, 2lMe pcb 38ält>pc&t<$e, 2irett>Pt&t<$c, 3$pi*&tgc, 38äU«nöc, Sltc&ptue, $prftäu&t<$e, Söätaftafce, Jgk&cttt>ä*&c pd> 9tcfcU<je (&obe $cttav ocf) 0tocnffe Sftått! Söleb 'gläbjc o cl) förtroenbe fer 6'bcr åter fiirfanifabc emtring tomten, ©obc ferrat och ©toeufte Sftän, tilt nt;a gentenfamnta råbflag ont mårbcit af fäberneölanbetä angelägenheter. ©en fpögftc t)ar Välftgnat mcb inre och ^ttre lugn be år, forn förflutit feban ®bcrt ftfta fantmantråbc. Sittoäl hafaa faftwt bagar af oro och hefpmmer. Huber bet etta, träfbe en ojcntnt fallen fförb hribfträdft allmän unb
Hans capacité till denna tjenst är öfver dess embets-bröders, hans politiska talanger, ehuru elaka, skada dock icke i en ort, der han genom en öfverdrifven högfärd eloignerat sig från alla menniskors förtroende. Jag har trott mig böra nämna detta, för att på en gång göra justice åt dess förtjenster och tillika uppgifva det i min tanke enda moyen att deraf draga nytta, det nämligen att bibehålla honom här. Jag afvaktar nådiga ordres om min retour. Minst åtta dagars ytterligare närvaro här är nödig för mig att rätt kunna saga hvad Bensation den vigtiga nouvellen förorsakar. ‘ Rosenheim har ej ännu tryckt något opus här. Han är ridicule till den högsta grad. Han presenterar sig öfver allt chapeaubas i en stad der detta upptåg är alldeles okändt. Ett präktigt livré, med alla regnbågens farger på en liten krokryggig iigur, delar med herr hofjunkaren besittningsrätten i en gammalmodig chä8 för två bryggaremadamer. Detta tillsammanlagdt med hans rimmade dårskaper ger éclat ' åt landshöfdingens smak att välja klienter. Men jag tror att Nordin lyder ordspråket: » bättre litet än intet. » Jag innesluter mig i vanlig grace under försäkran om vördnad och tillgifvenhet hos den Ödmjukaste tjenare. Cont imiaiion. Denna stads veckoblad haf några gånger varit fyldt af en politico-kritisk process. En haifgalen prost i Stora Tuna skref • några verser, hvilka afsjöngos på klagodagen. De voro usla; men som man misstänkte renlärigheten af dess politik så måste dess narraktiga välmening förtydas.
Det vore således alldeles öfverflödigt alt upplaga 11. o. Ad:s lid med upprepande deraf; men i alla dessa yttranden igenkänner jag ändå icke det rätta ordet, som betecknar grunden för min vägran alt antaga delta förslag. Den är väl antydd, men icke utsagd. Syftemålet med liela detta förslag är nemi. icke något annat än republik. Sverige har i flera sekler lyckligt och ärorikt stridt under en lagbunden konungamakt. Sådan som vi af vära förfäder ärft den, sådan skola vi ock öfverlåta den ät våra efterkommande. Äfven jag och vi alla, mine Hrr, åro, såsom den siste värde talaren yttrade, bundne, enligt min öfvertygelse, af vår ed. Vare della nog sagdi; man behöfver icke erinra R. o. Ad. om hvad en riddersmans ed betyder. Uti dessa båda skäl ligger grunden för mitt förkastande af förslaget. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Då någon uppträder som talare, bör det naturligtvis i främsta rummet ske af den önskan och i den förhoppning, att kunna inverka pä sina åhörares öfvertygelse och på beslutet, i den riktning, som han anser rättast och nyttigast. Men ett sådant motiv gifves knappt i dag, ty säkerligen finnes här icke en enda ibland oss alla, som tvekar om utgän - Den 28 A ugusti. 75 gen af denna fråga. Äfven jag får derföre vädja till samma skäl, som af flera föregående talare blifvit åberopadt för deras uppträdande, nemi. en önskan alt, i ett sä betydelsefullt och historiskt ögonblick som detta, öppet få gifva sin opinion tillkänna, samt framställa de moliver, som ligga till grund för densamma. Och helst må denna önskan ursägtas mig, hvars antecedentia icke äro fullt främmande för frågan och dess behandling, och hvars votum derföre kanske anses mera tvifvelaktigt, än mången annans.
Kronoparken Böda på Oland har under dessa år varit väl fredad för oloflig åverkan, hvilket förhållande medfört många goda följder; demoraliserande åverkansmål med åtföljande edgångar och fängelsestraff hafva försvunnit med åverkningarne; folkets välstånd har på samma sätt märkbart förbättrats, derigenom att håg och omtanke blifvit vända till jordbruket, sedan skogsåverkan icke mera utgör målet för deras sträfvande. Kronoparkens skog har i fred fått tillväxa, hvarigenom en årlig kubik massa af 66,666 kubikfot (hvilket utgjorde minsta belopp, som före 1856 årligen åverkades) blifvit bevarad, eller för alla fem åren 333,633 kubikfot, som i värde efter endast 6 öre kubikfot gör en summa af 19,999 R:dr 80 öre; åt de för kronoparkens framtid så vigtiga kultur-arbetena har äfven till följd häraf kunnat egnas mera omsorg. Genom sådd oell plantering har återväxt blifvit befordrad å omkring 1,400 qvadratref af förut skoglös mark i kronoparken. Genom anläggning af plantskolor har uppdragits rik tillgång på plantor för utflyttning. För virkets afsättning har den ifrågavarande tidrymden deremot varit ogynnsam genom nedtryckta priser. I anledning häraf och då kronoparkens skog i allmänhet icke är äldre, än att densamma tillväxer, samt det ej kan vara förenligt med god hushållning att nedhugga och afyttra sådan skog till underpris, så har — i afvaktan på gynnsammare tider — afverkningen under de fyra sista åren så mycket minskats, att 9 stycken årshyggen blifvit inbesparade på kronoparkens trenne block. För att bilda skickliga Underjägare och Plantörer har å kronoparken blifvit anlagd en skogsskola, som öppnades den 1 Oktober 1860. Häradsallmänningarne, hvaraf Handbörds härads är nästan skoglös och Norra Möre härads beväxt med ungskog, hafva blifvit fredlysta tills vidare. Rågångsreglering och hägnadsdelning är under tiden förrättad å båda allrnänningarne.
Hon besökte mig, ställde först till en stor scen i den larmoyanta genren, antog att jag dömt på grund af andra skäl än konstens o. s. v. Jag gitte i början ej att svara henne, men därpå utvecklade jag mina skäl, hvilka i korthet gingo ut därpå, att den sceniska konstnären främst hade till uppgift att så mycket som möjligt offra sig själf för att uppgå i den karaktär, som skulle framställas. Det hade hon ej gjort. Karaktären kräfde käckhet och lifsglädje, och hon hade gjort den surmulen, som om den bure på en inre sönderslitning, hvilken gjorde, att de glada momenten blefvo i framställningen osanna, onaturliga och i följd däraf tråkiga, hvaraf återigen hela stycket led. Jag tillade, att jag nästan befarade, att det var med den unga damen själf på samma sätt. (Forts.) Kinesiska tänkespråk. Människan lefver ej hundra år och plågar sig med tusen års sorger. A f vägens längd känner man hästens styrka, och af tidens längd känner man människans hjärta. När hemmet råkar i torftighet, lär man känna den gode sonen; när riket råkar i oro, lär man känna den trogne undersåten. När man kommit till ett brant ställe, är det för sent att gripa till betslet för att hålla hästen tillbaka. Sedan båten kommit ut på den stora floden Kiang, är det ej mera tid att företaga dess erforderliga lagning. När tid, då Har ni ni var tänk ej ni betalar er skuld, så tänk på den ni var nödsakad att låna penningar! blifvit rik, kom då i håg den tid, då fattig, men har ni blifvit fattig, så mera på den tid, då ni var rik! På detta sätt fastnade Emelie alltmera i maner, och hon lade tragik i allt, äfven om rollen kräfde käckhet, direkt lifskraft i svaljA .. LAMBEriG-S BLappaffär 4 4 Vesterlånggatan 4 4, S t o c k h o l m. November.
Sorn någon föreskrift icke finnes, huru stämpel å vexlar skall makuleras, hafva Rikets Ständer, till förekommande af missbruk, ansett nödigt föreslå, att vexelstämplar skola makuleras genom påskrift af vexelns årtal och utgifningsdag. Till afhjelpande af den i Stats-kontorets och Kammar-rättens utlåtand eomförmälda olägenhet att, i anseende dertill att stämplar å högre värde än 100 Riksdaler ej äro tillgängliga, stämplarne å en de! handlingar stundom uppgå till så stort antal, att de icke kunna handlingarne biläggas, hafva Rikets Ständer, funnit sig böra föreslå, ali då stämpelafgift för en handling på en gång skall utgöras med högre belopp än 500 R:dr, afgiften rnä kunna erläggas i Stockholm genom insättning i föreskrifven ordning uti Räntekammaren och i landsorterna genom leverering till vederbörande Landtränteri ; i hvilket fall det qvillerade reversalet, som, utom uppgift å den erlagda summan, alltid hör innefatta upplysning om ändamålet med den skedda levereringen, skall aflemnas till den, som, å Rättens vägnar, den ifrågavarande handlingen mottaga bör, hvilken, efter det han, å embetets vägnar, på den handling, hvarför stämpelafgift sålunda blifvit erlagd, tecknat bevis, när detta skett och af hvem qvitto derå utfärdats, har att foga berörda qvitto vid de renoverade protokoll, som till vederbörande Hof-rätt skola insändas. Sedan Rikets Ständer beslutat stämpelfrihet för de i nuvarande 14 moment af 8 § omförmälda diplomer, har föreskriften derstädes om deras utlösande funnits öfverflödig och delta moment således blifvit uteslutet. Då alla handlingar, öfver hvilka Handels-, Fabriksoch Handlverksföreningar afgifva yttrande, numera ingifvas till Magistraterne, torde jemväl den i nuvarande 16:de mom. bemälda föreningar ålagda skyldighet att tillse, att till dem ingifna handlingar förses med stämpel, böra upphöra. § 9.
Men jag ber Hr von Hartmansdorff erinra sig, alt, sedan 1834 års realisation, Bankens cassör oajbrutit varit öppna för inlösen af dess sedlar med silfver efter bancooch mynlbestämningslagarne, att sålunda ingen med minsta sken af sanning kan påstå, att myntvärdet icke varit upprätthållet; att då en enda röst pä della rum höjde sig för alt begära upphörandet af detta upprätthållande, han mötte Ståndets enhälliga ogillande, och slutligen att ehuru ofta Hr von Hartmansdorff yttrat, att en viss bestämd proportion emellan en Banks metalliska cassa och dess sedelstock utgjorde villkoret för upprätthållandet af sedlarnes värde, och att hvar och en, som afvek frän denna öfvertygelse, vore en fiende af den grundsats, som fordrade ett oföränderligt myntvärde, han dock aldrig ens försökt ett bevis för detta påstående. För egen del vågar jag tro mig under de 22 år jag dels såsom riksdagsman, dels såsom Bancofullm., ägt tillfälle ägna denna vigtiga grundsats mina svaga krafter, hafva gifvit nog många prof af nit, — äfven med åsidosättande af vigtiga personliga intressen, — först för alt göra samma grundsats gällande i fäderneslandet, och sedanför dess upprätthållande, för alt jag bort af en gammal vän och collega, vid hvars sida jag ofta stridt för det stora målet, kunna vänta mera rättvisa, åtminstone för mina syften. Det är möjligt, att mina satser om sättet för myntvärdets upprätthållande äro oriktiga. De förena sig i den allmänna grundsats, att om man tror några vådor finnas, man först bör undersöka dessas orsaker, och sedermera, efter hvarje lids och hvarje förhållandes olika kraf, med varsam hand i afseende pä beståndande intressen, söka undanrödja vådorna. Men har jag häri orätt, sä har jag det åtminstone i godt sällskap, ty det är samma grundsats, som i 20 år varit tillämpad och godkänd af Biitanniens utmärktaste statsmän af alla politiska nuancer. Hr von Hartmansdorff har egnat beröm åt privalbankerne för deras indragning i lånerörelsen, under perioden af silfverexporten.
I följd af dessa fakta kan således numera med visshet förutses att det blifvande öfverskottet för 1863, hvilket tillfaller Riksgäldskontoret, kommer att uppgå till k 2 millioner mera än öfverskotten för 1862. Vid beräkningen af öfverskottens belopp för begge dessa år har likväl Stats-Utsk:t, på samma sätt som K. M. i sin Nåd. Propos. om statsverkets tillstånd och behof, i enlighet med hvad då kunde antagas, upptagit summan för 1863 lika med den för 1862, hvilket emedlertid nu visat sig vara för lågt; och på grund af detta lyckliga förhållande kan således Riksgäldskontorets tillgångar under den kommande statsregleringsperioden påräknas blifva ytterligare förökade med åtminstone lf million. Det är visserligen sannt att dessa ökade tillgångar icke nu genast äro i Riksgäldskontoret 342 Den 28 November. tillgänglige, och att således, om medlen tidigare behöfva lyftas än inkomsterna inflyta, detta verk måste bemyndigas att deni på lämpligt sätt anskaffa, i likhet med hvad sorn är föreskrilvet i fråga om öfriga kreditivsummor; men med afseende å det nu anförda tror jag mig vara berättigad till den öfvertygelsen, att någon särskild beskattning till betäckande af ifrågav:de måttliga summa, åtminstone icke för närv:de behöfver påläggas nationen. Och jag är så mycket heldre af denna mening, som jag, enligt förut ofta tillkännagifven åsigt, anser att, ifall någon tillökning i statsinkomsterne framdeles visar sig behöflig, en sådan tillökning al t. ex. en million, långt mindre känbart, och på ett i alla afseenden lämpligare sätt, kunde vinnas genom en ringa förhöjning i bränvinsskatten, än genom en våldsam rubbning i den nyss införda bevillnings-taxcringen, hvarigenom denna plötsligt skulle stegras med omkring 50 proc.
St. och dess egen värdighet. Ilr Tersmeden, Nils: Jag har, såsom ledamot af Const.- Utsk., haft det svåra och mindre behagliga uppdraget, att granska Statsrådets prot. Min reservation gifver tillkänna, att jag icke biträdt de anmärkmr, som dervid af Utsk. äro gjorde, ehuru jag 160 Den 5 December. icke i densamma utvecklat alla mina skäl dertill, emedan jag icke är älskare af långa reservationer. Jag uppträder således icke för att försvara Const.Utsk:s åtgärder, utan blott för att fästa mig vid betänk:s behandling här inom det H, Ståndet, vid sjelfva formfrågan. Här bar af cn värd ledamot, på grund af ogillande af Utsk:s förfarande, blifvit yrkadt, att betänk, måtte återremitteras. Grundlagen förbjuder visserligen icke en ålerremiss — det är sant — men jag tror dock, att återremiss af ett sådant Const.Ulsk:s befänk. är mot grundlagens anda stridande. Samme värde talare har sagt, att skälet för denna återremiss skulle icke vara något annat, än att Utsk. derigenom skulle komma i tillfälle att remittera målen till Minos’, Radamanthi och Aeachi domstol. Jag anser detta den värde talarens yrkande således blott såsom en ordlek och tror icke att lian fullföljer detta påstående. Andre ta lare hafva åter yrkat, att Utsk:s betänk, måtte af det H. Ståndet ogillas, hvilket jag äfven, ehuru detta visserligen icke eller finnes i grundlagen förbjudet, dock för min del anser oformligt, enär, enligt min öfvertygelse, ett ogillande lika litet som ett gillande deraf är att i grundlager» finna. Const.Utsk. har sig uppdraget att granska Statsrådets prot., hvilka delta Utsk. ensamt kan se, men som icke komma lill R. St:s kunskap på annat sätt, än såsom Cousl.Utsk. dem uppfattat och till R. St. medelst dess berättelse ingifvit, beroendes det sedermera af samma Ständer att uttala deras opinion, huruvida de gjorde anmärkmrne äro riktiga samt i sådant fall förfara på sätt den 107 § föreskrifver.
Derjemte skola tvänne på socknestämma valde Församlings-Ömbud vid förrättningen vara tillstiides. Uppstå skiljagtiga meningar i någon fråga, afgöres den genom omröstning, hvaruti Landshöfd ingens Ombud, Pastor, Mantalsoch Skattskrif varén, och båda Sockne-Ombuden, alla med lika rösträttighet, deltaga; äro samtlige ledamöterne af olika meningar , gälle den, Ordföranden yttrar. Skulle, genom någon af Comiteen beslutad åtgärd, Kronans rätt varda förnärmad, åligge Mantalsoch Skattskrifvaren sig deremot till Protocollet reservera, hvilken reservation underställes Konungens Befallningshafvandes pröfning, på det att, om skäl förefinnes, rättelse må kunna meddelas. §. 40. Med Mantalsoch Skattskrifningen i Stockholm och Götheborg förhålles efter livad serskildt derom stadias. Konungens Befallningshafvande stall om Mantalsoch Skattskrifningarne tidigt utfärda sådane Kungörelser, sorn för landet utsätta, uti hvilken ordning densamma hvarje dag på föreller eftermiddagen förrättas, samt att den, som, inom tredje timman från den lid, då förrättningen, enligt Kungörelsen, är bestämd alt börjas, sig icke inställer, är till böter förfallen; hvarförutan Kungörelsen bör innehålla tydliga föreskrifter för de skattskyldige om de uppgifter till Mantalsoch Skattskrifning, som, enligt Författningarne och denna Bevillnings-stadga, af dem skola aflemnas. §• 42. Alla Husbönder, så i städerna som på landet, skola, å den dag, som till Mantalsoch Skattskrifning utsättes, sjelfve elier genom Ombud sig infinna och till Skattskrifvaren aflemna de uppgifter, som i Konungens Befallningshafvandes härom utfärdade Kungörelse föreskrifvas.
Jag hemställer till eder, Mine Hrr, om man kan ställa 2:ne så olika låne-operationer uti någon jemförelse eller likhet med hvarandra. Ytterligare heter det, att man icke i afseende å dessa premie-obligationer vedervågar sin insats. Nåväl, Mine Hrr! Om jag år 1860 hade inköpt en premie-obligation för 10 thaler och efter 38^ år återfår densamma, så måste jag väl först och främst för denna tidrymd beräkna räntan på förutnämnde 10 thaler. Efter beräkning af A\ proc. uppgår denna ränta till 17 rdr 15 öre; hvaremedlertid jag till ersättning för såväl kapital som ränta i de flesta fall återbekommer 18 rdr. Hvart har då det insatta kapitalet tagit vägen? På grund af någon jemförelse eller likställighet med »obligationer med fix ränta, ställda på amortering genom utlottning», kunna således icke dessa premie-obligationer med någon rimlighet försvaras. Uti den sednare operationen har man nemi. låtit lyckan hafva det största spelrummet; och egentl. stödt sakens framgång på personers lust att erhålla en stor vinst. Just sistberörde förhållande vållar, att man kan sälja dessa obligationer till bättre pris än de andra. Gr. Sparre har vidare, för att bevisa att ifrågavarande låne-operation ej varit stridande mot de föreskrifter, som R. St:r meddelat, ur skrifvelsen af den 6 Mars 1860 från dåvarande Stats Utsk. till fullmägtige uppläst en så lydande bestämmelse: »att åt fullmägtige öfverlemnades att vid lånets afslutande bestämma det utländska språk eller mynt, derå obligationerna koinme att utfärdas, den ränta, som i obligationerna skulle förskrifvas, och den kapitalrabatt, som, då sådan ansåges böra medgifvas, finge antagas och fastställas.» För att styrka att, å andra sidan, Stats-Utsk:t icke saknat skäl för sitt påstående att R.
Majlis Nådiga Remiss å den berättelse, Rikets Ständers näsllidet år församlade Revisorer till granskning af i834 och i835 årens Räkenskaper afgifvit, rörande nyssnämnde tvänne års redogörelser för Wadstena Krigsmanshus-Cassa, får Krigs-Collegium i underdånighet afgifva följande utlåtande: Då Revisorerne förklarat, att de, vid desse med ordning och rådighet förde Räkenskaper icke funnit något att erinra och att Cassans säkerhets-handlingar, vid skedd inventering, befunnits i behörig ordning, samt följaktligen, i desse afseenden, någon förklaring icke är att afgifva; får, med anledning af Revisorernes anmälan, att de, uppå enahanda skäl som blifvit anförde i 4‘de punkten af berättelsen angående granskning af Militiae Boställs-Cassans förvaltning, ansett sig böra anmärka, det jemväl utaf Wadstena Krigsmanshus-Cassa, för år i835 fortfarande utgått arfvoden till tvänne af Collegii civile Ledamöter, nemligen 4°° R:dr till den ena och 200 R:dr till den andre, Collegiurn i underdånighet åberopa hvad i denna del är vordet anfördt i förklaringen öfver anmärkningarne vid Militiae Boställs-Cassans Räkenskaper. Collegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter AXEL MÖLLERHJELM. A. H. BRANTING. J. F. SEJFPEL. Stockholm den 4 April i838- O. E. FFåhllerg. Till Kongl. Majit underdånigst utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående granskningen af Wadstena Krigsmanshus-Cassas Räkenskaper för åren i834 och i835. 9 Siormägtigste, Allernådigste Konung! Genom Nådig Remiss af den 29 sistlidne Januarii har Eders Kongl.