Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tio år äro nu snart förflutna sedan denna tid, och dunsterna både på den ena och andia sidan äro temmeligen försvunna. Man kan således opartiskt betrakta de olika påståendena i sin helhet, för att komma till hufvudsaken. Sanningen måste till slut taga ut sin rätt, och det är i dess intresse, och för att icke en gång återfalla i nya ”illusioner” sorn det är en skyldighet att öppet medgifva, hvad erfarenheten under den påföljande tiden lärt nationen att inse, det Deras Excellencer och Den objudne Gästen den gången hade rätt, och oppositionen orätt. Man må läsa den 4 S'n huru man behagar, och just med uppmärksamhet till orden: ”på sätt denna Regeringsform föres k ri f v erså skall det nemi. befinnas, att det verkligen är Konungen, som allena styr Riket, så vidt det är sanning att någon verklig ansvarighet å rådgifvarne icke kan till vägabringas under de närvar formerna, eller så länge rådgifvarne blott D cn 3 J ii I i f. m. behöfva begagna den klokheten att vid alla kinkiga tillfällen reservera sig, för alt låta Konungen allena stå för allt hvad som göres eller låtes. Felet på oppositionens sida var, såsom vi förut nämnt, just den menlöshet, som gjorde att ledamöterne af denna opposition sago i Reg.F:ns föreskrifter mera hvad de önskade att deri finna, än hvad dessa föreskrifter verkligen inneburo, och således fortlefde i samma förvillelse, hvaraf 1809 års män mera förlåtligt varit beherrskade, då de skrefvo de vackra och vältaliga motiverna till 106 och 107 §§:na, hvari de grundade så sköna luftslott af förhoppningar på ”kraften af mogna rådgifvares förenade rådsla g.’’ Vi äro här vid en vändpunkt af undersökningen, och vid öfvergången till dess andra afdelning.
Utskottet vara af mera underordnad betydenhet, hvartill kommer att de ytterligare bestämmelser motionären föreslagit synas ofta föranleda till onödig skrifning, äfvensom till arkivernas gagnlösa öfverhopande med handlingar; finnér Utskottet, som anser omöjligt att så genom lag bestämma hvarje Ijenstemans verksamhet, att förvecklingar kunna undvikas, derest den ene myndigheten ej välvilligt räcker den andra handen, sig böra vördsamt hemställa, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari 1860. Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottets Betänkande N:o 33. 7 Reservation anmä!des af Kyrkoherden Ternström. »Då jag tillräckligt motiverat mitt förslag att, när kungörelse, utslag eiler handling af hvad beskaffenhet som helst, sorn skall fiån predikstolen uppläsas, äterbegäres med åtecknadt bevis om uppläsandet, bör lill Pastor aflemnas i tvänne lika lydande exemplar, och beviset hos Pastor emot qvitto afhemlas, hade jag trott, att Utskottet skulle derå fästa något afseende och tillstyrkt bifall lill förslaget. Enär detta likväl icke skett, får jag reservera mig emot Utskottets beslut. Utskottet anser den af mig föreslagna åtgärden obehöflig och Kongl. Karamar-kollegii kungörelse den 1 Februari 1808 fullt tryggande, helst den redan innefattar hvad jag äskar. Vore det så, då hade motionen varit opåkallad och obefogad. Den synes väl erbjuda ansvarig Prest den trygghet, som erfordras, men den efterlefves icke af dem, som fordra uppläsningsbeviset. Den har redan hunnit att blifva gammal, och på gamla författningar är det icke mången som har reda Deraf kommer att olägenheterna qvarstå, och det hade väl behöfts att sagde kungörelse med nödige tillägg genom ny allmän författning blifvit återupplifvad och hos vederbörande inskärpt. Sakförhållandet synes Utskottet minutiöst och af föga vigt; det är icke af betydenhet att böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd eller att dermed besvära Kongl. Majit.
Hvad sjelfva behandlingen af dessa sednare anmärkn:r angår, så måste jag så val reservera mig mot densamma, som jag jemväl iiu begagnar mig af tillfället att reservera mig mot det sätt, hvarpå Disk. behandlat de af Gr. Frölich, David, och Hr Schartau anmälda anlednrr till nnmärkn. Jag anser väl icke med Frill. Cederström, Jacob, Utsk. obel ät tigadt, att, då det ej något åsidosättande af Rikets sannskyldiga nytta, eller bristande oväld, nit, skicklighet och drift vid embelels utöfvande mot Konungens rådgifvare, till följe af från Stånden erhållna remisser af anmärkmsanledntr finner sig befogadt att tillkännagifva, ändock lemna RiksSt-.n del af samma anmärkn.anledn:r. Jag finner tveitom, på grund af 107 §:n Reg.Fms sednare afdelning, icke blott Utsk. skyldigt dertill, utan jemväl nu, sedan Utsk. öfver anmärk 11:11a blifvit bordt, R. St. fullt berättigade alt aigöra denna fråga såsom de finna Rikets väl det kräfva. Men jag anser alt Utsk. hade gjoit rättast uti att afgöra frågan bestämdt, antingen, om drt så fann med R ikel s väl mest förenligt och skäligt, att anmärknma lill ingen åtgärd borde föranleda, eller också tillämpa de §§ af grundlagen , hvilka det fann för de anmärkta förhållanden böra tillämpas, så mycket mer, sorn det deruti hade en föresyn af, jag tror ida/}, års riksdags ganska entrådigt sammansatta och menlösa Const.- Utsk., hvilket jag vill minnas af samma anledntr till anmärka , som Utsk. nu behandlat, mot slutet af riksdagen tillagade en riksrätt. Ty den åtgärd Utsk. vidtagit, att uppskjuta afgörande! af frågan och hänskjuta den till en kommande riksdags Const.Utsk., synes mig vittna om en matthet, som jag medgifver, det Utsk:s stora och mångsidiga verksamhet väl liar kunnat förorsaka, men enligt min öfvertygelse ändock var för stor att låta synas.
St. tilläfventyrs icke kunna komma öfverens om de åtgärder, som i saken böra vidtagas, ty vanskligt är, att en Kongl. Propos. i ett sådant ämne skall blifva af de fyra Stånden ord för ord antagen. Vi hafva redan vid behandlingen af den Kongl. Propos., sorn åsyftar förbättring i kreditlagstiftningen, kommit till erfarenhet af svårigheten att med vår fyrdelta representation vinna något resultat i civillagstiftningsväg, och jag anser det vara synnerligen vist tänkt af 1809 års grundlagstiftare, att de lemnat den ekonomiska lagstiftningsrätten åt K.. Vi kunna äfven med desto större förtroende öfverlemna denna rätt åt K. M., som vi hafva, erfarenhet deraf, alt K. M. sällan densamma begagnar, utan att förut hafva inhemtat R. Sits tanke. Då vi hafva en sådan erfarenhet, då vi med skäl kunna förvänta', att det förslag, som kommer alt på K. Mits befallning utarbetas, äfven blifver Ständernas pröfning understäldt; lönar det väl då mödan, Mine Hrr, alt nu, då Riksdagens slut snart instundar, och då 2:ne Stånd redan bifallit Belänk, fatta ett serskildt beslut, sorn möjligen föranleder dertill, att ingenting alls blifver afgjordt? Ar det icke snarare lämpligt, att, derest de allmänna grundsatser, som finnas i förslaget nedlagda, vinna R. o. Ad:s bifall, genom ett bifall dertill söka åstadkomma en underd. skrifvelse till K. M., af hvars vishet vi förvänta oss, alt icke några olämpliga åtgärder komma att vidtagas? Jag vågar således anhålla, att R, o. Ad. behagade god' 14 II. 25 386 Den 11 November e. m. känna denna punkt sådan den är, utan några förändringar eller tillägg, enär det alltid är K. M. obelagel alt, till förekommande af stadgandets möjliga kringgående, göra de inskränkningar deri, som kunna finnas lämpliga. Frih. Raab: Jag beklagar uprikligt att Gr.
Ståndet beslöt att för anläggning af en till begagnande med lokomotiver afsedd jernväg emellan Fahlun och Gefle skall beviljas och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisas ett Stats-bidrag, såsom lån af Riksdaler 1,600,000, under de vilkor och föreskrifter i öfrigt, som Stats-Utskottet föreslagit. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande Nio 330, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 301, angående väckt fråga om anslag till Baggens-Släkets upprensning. Ståndet afslog Betänkandet N:o 301, samt Utlåtandet N:o 330, och beslöt för sin del, att Rikets Ständer må, med uppmärksamhet på de stora fördelar, som ifrågavarande företag i merkantilt afseende skulle medföra, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att derest Kongl. Majit funne sådant lämpligt, det begärda anslaget måtte beviljas att af Handelsoch Sjöfarts-fonden utgå; och skulle Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Borgare-Ståndets beslut sig förena. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets Memorial Nio 13, angående medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Utskottets Kansli. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden Nio 331, i anledning af återremiss å Betänkandet Nio 300, angående väckt fråga om anslag till lasarettet i Lund. Prot.-Utdrag den 3 November 1854. Med afslag å Betänkandet Nio 300, och Utlåtandet Nio 331, beviljade Ståndet ett anslag af 10,000 R:dr Banko till Lunds lasarett, med dertill hörande medicinska inrättningar; och Nio 332, i anledning af väckta motioner om belöning åt Kapiten-mekanikus Sasse, för en af honom uppfunnen vattendestillerings-apparat. Godkändes. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
Län, hvilken klagar öfver den olika tunga, som postföringen medför på det sätt den nu är inrättad, samt såsom bevis derpå anför, att i hans hemort passera åtta ordinarie poster i veclcan emellan Stockholm och Helsingborg, hvilket på hvarje postförare under nämnde tid utgör omkring 18 mils postföring, oberäknadt de ganska ofta inträffande Extra-posterne; Och som härmed vöre förenadt den skyldighet, att hålla hästar ständigt till hands, inträffade det ej gaij Stat »-Utskotte t* Betänkande^ 455 lan , att postföraren måste i flere timmar afbida postens ankomst, utan att derföre erhålla annan ersättning än 8 sk. milen; Och hade Riksdags mannen, som ansett de förunte förmånerne ingalunda motsvara besväret, alltså föreslagit, att de till postföring indeldte hemman i allmänhet blifva belagde med Rotering, men postföringen hädanefter besörjas med Gästgifvarskjuts , eller’ om detta ej skulle bifallas, att åtminstone enahanda betalning, sorn för nämnde skjuts må postförare tillerkännas. Härmed hafva Johannes Rarsson från Jönköpings Rän samt Riksdags-Fullmägtige från torebro och Hallands Rån, jemte Erik Matsson från Stockholms Rån, sig föranat. Riksdags-Fuilmägtigen Anders Danielsson, har anmärkt: att om postlönen, som billigheten fordra e, ökades i förhållande till besväret, åtminstone i de orter der Posthemmanen icke äro från Rotering befriade, torde någon allmänn reglering icke vara af nöden; hvaremot Anders Andersson från Skaraborgs Rän förmenat, att postförarne i hans hemort icke hade skäl till Hagan, då de äro befriade från rustning eller rotering; tilläggande, att om postföringen kom*ne att undergå förändring, densamma icke borrie öfverflyttas till Gästgifverierne , hvilka redan gro på flere »tallen hardt betungade, särdeles se - 454 St&ti-Utskottets Betan leanden. dan Fångföringen blifvit med Gästgifveri-skjutens förenad.
Mit, som ansett, sedan riksdagen så långt framskridit, något särskildt anslag hos Rikets Ständer härtill icke böra äskas, nu i nåder föreslagit, det Rikets Ständer måtte medgifva, att lill detta för städerna Christianstad och Landskrona högst angelägna ändamål linge användas berörda krut-försäljningsmedel, 20,127 Ridr 11 sk. 6 rist banko. Då, såsom en följd af de beslutade samt med år 1859 vidtagande förändringarne i krut-tillverkningen och handeln med denna vara, den icke vidare kommer att hållas allmänheten från Kronans förråder tillhanda, samt således inskränktare utrymme kommer att erfordras för förvaringen af det Kronan tillhöriga krut, hafva, vid öfvervägande af detta ärende, Rikets Ständer ansett det ifrågaställa uppförandet af nya krut-kapeller för Kronan icke böra medtaga den derför beräknade kostnads-summa af tillsammans 32,000 Ridr banko, helst af vederbörande sladsinnevånare, hvilka tillskyndas väsentligaste gagnet Expeditions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 447. 425 af krutförrådens förflyttande, med skäl bör kunna påräknas bidrag genom upplåtande af mark för nya kruthus. Under förutsättning att några vidare statsmedel än dem E. Ii. M:t nu föreslagit, icke komma att af Rikets Ständer för ifrågavarande ändamål äskas, samt med erkännande af den fara, hvarför städerna Christianstad och Landskrona genom krul-kapellernas nuvarande belägenhet äro utsatta, hafva Rikets Ständer alltså, med bifall lill den Nådiga Propositionen, velat till E. K. M:ts Nådiga disposition ställa ifrågavarande krutförsäljningsmedel, Tjugu Tusen Ett Hundra Tjugusju riksdaler ellofva skillingar sex runstycken banko, för att användas till förflyttning af nämnda krul-kapeller till andra lämpliga ställen, med vilkor att staden Landskrona, i likhet med hvad staden Christianstad sig åtagit, jemväl upplåter mark för nytt kruthus. Och få Rikets Ständer härom, till besvarande af E. R. M:ts förevarande Nådiga framställning, i underdånighet göra anmälan: framhärdande Rikets Ständer etc.
Vi hafva ofta exempel på och det är alldeles i sin ees Den 13 December e. m. ordning att den konstitutionelle Konungens sysfem kan förändras från en tid till en annan, att Ilan likaledes från den ena Riksdagen till den andra får ombyta Rådgifvare och att dessa kunna tillstyrka något annat än hvad deras föregångare gjort. I följd häraf hafva vi ofta sett förändringar äfven i flera afseenden, såsom regeringssystem och lagstiftningsgrundsatser framkomma till R. St:r. På samma sätt anser jag äfven möjligt att Konungens nuv:de Rådgifvare kunna tillstyrka Honom att fatta ett annat beslut denna gäng, ifall nya framställningar komma ifiån R. St:r. Jag skulle således tro att de skäl som Frih. Stjernstedt anfört icke äro att fästa sig vid, och förenar mig i de af Hrr Bildt och Tornerhjelm anförde skäl för bifall. Ilr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Tvänne talare hafva såsom skäl för afslag till ifrågav:de grundlags-förändring anfört grannlagenheten mot Konungen. Jag anhåller att få bemöta detta skäl. Vid föregtde Riksdag afslog nemi. Konungen förslaget att qvinnan skulle blifva myndig vid 30 års ålder; vid denna deremot, innehåller en Nåd. Propos. att hon skall blifva myndig vid 25 år. Denna omständighet visar ju att Konungen från en Riksdag till en annan förändrat åsigter, och sådant skulle ju möjligen kunna vara förhållandet med hänseende lill det ifrågav:de förslaget, och då i öfrigt BondeSt., räknadt från födselåret 1809, nu är 47 år gammalt, torde det icke vara stridande mot grannlagenheten att de förklaras så pass myndiga, att de sjelfve få välja sin Sekret. Hr Ehrenborg, Richard: Jag önskar blott att få påpeka 2:ne omständigheter, som hittills icke blifvit vidrörda, men för öfrigt instämmer jag i Hr Bildts yttrande till förmån för det nu hvilanda förslaget. Man har för det första icke gjort afseende på, huruvida det i sjelfva verket kan sägas att ett af Konungens prerogativer genom bifall till ifrågav:de förslag borttages.
Denna inträd, som bör, i stället för den förra rolefrihets-bevillningen, lillgodokomma försvarsverket och erläggas med hvad roleringsbesväret fullt motsvarar, beräknades vid 1845 års statsreglering till 27,000 R:dr, och har bestigit sig, för år 1841 lill R:dr 26,450. 1842 27,472. 1843. Då medium häraf utgör 27,598 R:dr, synes den förra beräkningen kunna bibehållas med 27,000: 18:o Båtsmans-vakansafgiften, utgående för ständiga och tillfälliga vakanser vid båtsmanshållet och beroende dels af markegångsprisen och dels af större eller mindre antal vakanser, beräknades vid sednaste stats-reglering till 30,000 R:dr och har utgjort: lör år 1841' R:dr 19,225. 1842 18,358. 1843 42,870. 1844 36,665. 1845 ’ 32,629. hvaraf medium är 29,949 R:dr; och torde, då detta i det närmaste uppgår till hvad påräknadt varit, samt inkomsten de Irenne sednare åren lemnat öfverskott, fortfarande kunna utföras 30,000; 19:o Krutoch saltpeterför säljningsmedel, vid sednaste verkställda statsreglering kalkulerade till 95,000 R:dr, hafva utgjort: för år 1841 R:dr 101,408. Maj.ts Nåd. Prop. till R.
Jag anser denna utväg icke vara riktig, och vill söka bevisa det med exempel. Man lior stadgat alt alla fastighetsägare skola, ehuru ringa deras fastigheter än må vora, äga rösträttighet i mån af hemmantalet, men löntagare icke äga rösträtt, med mindre han i bevillning efter 2 art. skattade 10 rtdr. Följden deraf blefve, att en capitaine vid ett regemente, hvilken icke lärer, såsom jag tror, hafva mer än 600 r:dr i lön, skulle utan boställe, i en landsförsamling, icke få rösta på sockenstämman, emedan han enl. hevilla.författningen icke betalade mera än 7 r:dr i bevillning elter 2 art. Deremot skulle den, som ägde hem man, äfvensom alla krögare hafva rösträtt, emedan de betala 10 r:dr. Detta lärer en hvar linna olämpligt, särdeles örn vi hulla oss inom exemplet af militären, ty då skulle en underofficer med boställe hafva rösträtt, medan hans förman capitainen bade ingen. När man öfvergår från ojemnheterna i rösträtten lill sjelfva afgifternas belopp, så skall det bestämmas af en taxeringsnämnd, och om hennes åtgärder öfverklagas, är det en compromiss af 4 personer, hvilka välja en 5:te till ordförande, som afgör besvären. Först måste man befara, att ehuru samvelsgrannt en sådan nämnd än ginge till väga, skulle hon anses hafva godtyckligt förfarit, örn hennes grunder blefve andra än de som Taxeriugscomiteen hade följt för vederbörandes bidrag till Staten. Man skulle anställa jemförelse emellan grunderna för de afgifter, som gällde för samhället i det hela, och för socknen allena. För att befria landthushållare» från långväga besvär, har man stadgat eu compromissrätt; men tror man vid att församlingens ledamöter skulle blifva angelägne om alt varn compromissarier och få röna ledsamheterna deraf atl i sista hand afgöra sina grannars beskattning, i stället att blott bestämma henne i den första, såsom dä fråga vore om utskylderna till Kronan? Dertill kommer alt dessa 4 ledamöter skola välja den 5:te.
Sedan vid den beklagansvärda eldsvåda, sorn är 1834 lade hela staden i aska, äfven skolhuset blef lågornas rof, har staden för sainmanskjutne medel, utan ringaste hjelp frän det stifts byggm!dskassa, hvartill Wenersborg hörer, eller annorstädes ifrån, uppbyggt det nuvarande skolhuset; och dä äfven detta, i anseende till skolungdomens alltjemt lörtgäendetillökning samt läroämnenas utvidgning, blifvit otillräckligt, hafva stadens innevånare gatt i författning om förhyrandet uti en privat egendom af ej mindre än sex rum att vid undervisningen begagnas, och för detta ändamål åtagit sig en beskattning, sorn aldrig skulle kunnat med stöd af lag deni åläggas. Dä emellertid icke heller dessa uppoffringar — ganska kännbara i ett af kommunnläfgifter sä betnngadt samhälle sorn Wenersborg — äro pä långt när tillräckliga att undanrödja hindren för undervisningens jemna gäng, samt stadens innevånare sakna utvägar att uti denna sak, som endast till en underordnad del ålderås egen, göra allt hvad sorn erfordras, har staden ändtligeir, genom sin drätselkammare, vändt sig till Kongl. Ofver-Intendents-embetet för erhållande af ritning och kostnadsförslag till ett nytt skolhus med gymnastiklokal, i akt och mening att få för Statsmagterna vid förevarande riksmöte framlagd en fullständig utredning om hvad ifrågavarande angelägenhet kräfver; förvissad att ett anspråk pä statsmagternas kraftiga medverkan till lösning af förevarande fråga icke lärer kunna tillbakavisas.
Den räntenedsättning, sorn sålunda genom förmedling erhölies, lomme dock icke att tillgodonjutas förr än vid den tid, då räntornas förvandling till effectiv rustning, eller deremot efter markegång svarande penningehelopp skulle taga sin början. Hemmans förmedlingar verka väl, enligt Författningarne, i allmänhet icke på knektehållet, men med de räntebetalande hemmanen i Blekinge visar sig ett skiljaktigt, till undantag ledande förhållande, då effectiv rustning för dem hittills icke prassterats och följaktligen, innan skyldigheten°att sådan rustning fullgöra inträder, densamma bör för svaga hemman, som blifvit för högt skattlagde, jemkas, dock utan ali inverkan af sådan jemkning för öfrigt på hemmantalen och i mon deraf utgående andre allmänna besvär. I frågan om beläckandet af den brist, som genom så beskaffad räntenedsättning inträffar för de räntetillskottstagande Ruslhallarne, har, i anledning af vederbörandes förslag, hos Kongl. Majit vidare i Nådigt öfvervägande kommit, att, jemte Kronans behållne indelningsöfverskotts-eller reserviäntor, som hittills utgjort circa 5o R:dr, de i Blekinge, vid 1826 ars extra roterings-jemkning tillkomne, nya ordinarie Båtsmansrotärne skulle till detta ändamål kunna lämpligen användas. Väl kan hvarken berörde brist nu bestämmas, innan alla frågor om ränlenedsätlningen förekommit och hunnit vederbörligenpröfvas, ej heller rätta antalet af de nya ordinarie rotarne, hvilka 1826 års Comilerade uppgifvit lill a5, utrönas med säkerhet, innan af Kongl. Maj:t förordnade rättelser i samma Comilerades åtgärder hunnit fullgöras; men, efter hvad handlingarne föranleda, skall ifrågavarande brist otvifvelaktigt af förrberörde räntor och nya orclinaiie lolai betäckas, så vida från och med nästkommande år bägge finge komma gamla Båtsmans-indelningen till godo, och för de nya rotarne erlades en efter markegång rustningskostnaden motsvarande vacanceafgift. Desse anslag skulle under Kongl. Majlis Befallningshafvandes och serskild af Rusthållare sammansatt
I afseende på jordmånens beskaffenhet kan man väl anse den lika med Småland, men Småland har andra förmåner som Halland saknar, och detta minus för Halland gör att jag tror, att dessa provinser blifva lika lottade om nedsättningen beviljas. Jag anhåller om bifall till Ulsk:s Betänk. Hr Kuylenstjerna, Garl Joh.: Äfven jag får instämma med de talare, som yrkat bifall till detta Betänk. Jag vill icke ingå i någon historik öfver frågan, som är både lång och vidlyftig, ty det anser jag öfverflödigt, Jag vill blott nämna, att dessa hemman under 200 år värit fria ifrån ordinarie rotering och att den nu blifvit dem ålagd genom votering i förstärkt StatsUtsk. Detta är troligen den enda ordinarie rotering, som tillkommit på sådant sätt. Den ordinarie rotering, som har öfvergått den Skånska jorden, var ett frivilligt åtagande. Detta har också försökts med de Halländska hemmanen. De tillfrågades om de ville frivilligt åtaga sig denna rotering, men de hafva protesterat deremot, hvilket man icke bör undra på, då de verkligen äro af ganska svag beskaffenhet, på sätt Gr. Lewenhaupt här har vitsordat. Hr von Hartmansdorff har anfört, att dessa hemman, derigenom att de, sedan år J811 icke betalt utskrifnings-penningar, tagit ett mycket stort kapital ifrån Staten; men dessa utskrifnings-penningar hafva de icke sjeifve fråntagit Staten, utan R. St:r hafva fritagit dem ifrån denna utbetalning, då dessa hemman år 1812 i st. f. utskrifnings-penningar lingö extra-ordinarie rotering. Summorna hafva här blifvit nämnda. Inskrifnings-penningarne, som betaltes, upgingo år 1811 till 3,964 R:dr. Nu har, genom denna ordinarie rotering, en rote-vakans-afgift af 11,161 R:dr, blifvit dem ålagd; men enl. StatsUtsk:s förslag, hvaruti jag instämmer, skulle denna summa nedsättas till 8,370 R:dr 36 sk.