Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner att jag så tillvida miss tagit raig, att motionen verkligen innehåller en begäran, att pensionen måtte gifvas åt barnen. Det finnes således laglig rätt att derom öfverlägga. Men ehuru så är, anser jag pensionen ändock icke kunna beviljas. Det är visserligen sannt, att barnen äro oskyldiga; men det oaktadt skulle det vara ett erkännande å statens sida af dylika lösa förbindelser. Staten erkänner nemligen icke ett sådant förhållande, i hvilket Hr Åkerstein stått till sin fästeqvinna. Det är sannt att förhållandet kan vara ganska ömmande; men man måste erkänna att 9:de hufvudtiteln icke är någon fattig-försörjning, och om staten skulle gå så tillväga, fruktar jag att hela staten blefve ett fattighus. Då ett bifall till motionen således ovilkorligen skulle strida mot den stora principen, att sedligheten är en af statens fastaste grundvalar, nödgas jag motsätta mig Utsk:ts hemställan. Gr. Mörner: Om staten tillägger aflidne tjenstemäns efter lefvande barn pension, så bör väl sådant i allmänhet ske, då personernas verksamhet varit i ett eller annat fall utmärkt. Jag för min del vågar helt och hållet jäfva sådant i afs:de på Hr Åkerstein. Han framställde visserligen åtskilliga förslag till sadlar, munderingar m. m., som befunnos mera eller mindre overkställbar, men för hvilkas utförande staten har fått utgifva icke obetydliga belopp, och med afs:de på hvilka han beständigt var invecklad i rättegångar med vederb:de auktoriteter; och jag, som hade den förmånen att under nämnde tid ett par gånger vara uti Svea Hofrätt referent i dessa hans processer, hade tillräckligt tillfälle erfara, att han var en högst besvärlig person att hafva att göra med. Jag tror således icke att förtjensterna härvidlag äro sådana, att de kunna berättiga hans efterlefvande till pension af staten, och afstyrker således äfven ur denna grund bifall till StatsUtsk:ts framställning. Den 29 Augusti f. m. 317 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Kanhända före tio år Ett mera tryggadt mål hon når, Där intet slit, ej ängslan rår: Den gröna kullen — döden. Nella. En försummad tjänare. ^ ^ ^ ^ n d a sedan spädaste barndomen inJSPTV plantas hos nästan alla barn, af alla nationer, utom kanske den franska, att högra handen är den enda som skall och kan öfvas till hvarjehanda sy sslor och förpliktelser. Med ett visst förakt talas om den som är » vänsterhändt », och är någon särskildt otymplig vid handarbeten och göromål, säges rätt ofta, att han » bär sig vänsterhändt åt ». Hvarför den vänstra handen skall vara så eftersatt, synes till en början oförklarligt, men när man tänker närmare på saken, torde det till en del hafva sin grund i vidskepelse, nu bortglömd, men dock kvarlefvande i sedvänjan. Man på- minner sig blott uttrycket, då barn skola hälsa och i sin oskuld gärna räcka vänstra handen: » nej, räck vackra handen! » Skall barnet äta, heter d e t: » håll i skeden med vackra handen. » Hunden lär sig, att vid befallningen: » vacker tass! » räcka fram högra tassen — den vänstra ogillas alltid. Forna tiders vidskepelse ansåg vänstra sidan såsom olycklig och såsom trollens och » den ondes » favoritsida. Sprang en ekorre öfver vägen från vänstra sidan, där man färdades fram, skulle resan eller vandringen gå illa eller medföra förtret. Näsblod upphörde, om man lindade något hårdt om vänstra lillfingret. Steg man ur sängen först med vänstra foten, skulle ovillkorligen den dagen blifva en olycksdag. Troligen var det också olycksbringande att vid hälsning framräcka ^vänstra handen, eftersom i alla tider så strängt hållits på den högra härtill. Den som » förtrodde sig till den onde », ingick något förbund med denna kinkiga potentat, skulle underskrifva kontraktet med blod ur vänstra pekfingret — icke underr ligt, att man var rädd för att vid hälsning trycka en hand, som måhända gjort så oheligt bruk af sina fingrar! Underligt nog tycks ingen tänka på, hvilken förlust det egentligen är att, när man har två tjänare, endast låta den ena arbeta.
Reutersköld har ansett Kronan eller Nationen äga obehindrad dispositionsrätt öfver all dess till Enskildta eller Corporatio» ner, med eller utan ränta, endast till nyttjande rätt öfverlåtne Skogar; Och till förekommande af den förlust Staten får vidkännas genom det vid 1809 års Riksdag fattade Beslut om recognitions-skogarnes försäljning till Skatter, ernot ilen ringa köpeskilling af 6 års oförvandlade Jordeboks-Räntor, föréslås: Att ingen Kronan tillhörig jord, af hvad Natur och beskaffenhet som hällst, hädanefter ihå till Skatte köpas, annorlunda än på offentlig upplyst Aucä tion, då Högsta anbudet blifver löseskillingen. — Att på denna sidan om Dahlälfven, de i Dahlarne närmast Norrska gräntsen belägne Socknar endast undantagne, böra högst 1000 Tunneland Skog af sämsta Natur och mindre, där ^444 Stats-Utsiotfets Betänk anderi! marken är af bättre beskaffenhet, till ett helt Mantal anslås, men på andra sidan Dahlälfvea 1400 Tunneland, i likhet med det, som för Västerbqttenär förordnadt, dock att odlade ägor* där de finnas, uppskattas särskilt, och icke såsom Skogsmark betracktas; Att Skattläggningsmethoden bör blifva densamma, sorn hitintills innom hvarje Province blifvit följd, dock att den utgående Skatten lia list utsattes i Spannmål, då ali Persedel-ränta af olikartad och maag» falldig natur försvann.
Orekve v. »5cLsver//rdag instämmer uti den af Lanrliektdet Hegardt yttrade åsigt, alt för kealisationssöretagets ve, kställigdet, nägon förstärkning i närvarande 8ilfverkond icke är af dedofvet päkallad, sä vida Lanken, öfrige sördälianden till Ltaten dedörigen regleras. Oa man emedlertid, i allmändet fastat »ä stor vigt vid den reela fondens ytterligare förstärkning , får jag ock tillstyrka, att Lanco-Oullmäktige, till defrämjande af detta ändamål, ms derättigas i länseller creditiv-väg anskalka i lVIill. 8:dr i Lilkver, om dedofvet det fordrar. I afseende ater pa tiden för utvexlingens döljan, köreslär jag följande redaction: 'Oa bestämmandet pä förband sk sjelfva dagen för utvexlingens dörjan, genom vid den tiden möjligen inträllande kai bällander!, skulle kunna dlikva för realisationen dinderlig, dafva Utskotten trott tidpunkten ej 8 etänk anden, lVto Ä. 8^ dora as 8. 8t:r närmare bestämmas än genom meddelad föreskrift ät Lancofnllmägtige, stl efter fnlldordandek akalla söreskrisne förberedande åtgärder, senast vid i8Zl ars slut, MerL att»iä/rr,r Lös /k. rl/.t akt ukrle^L/rge/r Län Lv>/a> r underot. a,rLa//a akt dag drrk/d mnkte a/ /f d//k rdsäkkar/'
Värfnings-stadgan den 7 April 1802, 23 §., samt Kongl. Brefvet den i4 April 1818 och 3:dje Delen 12 §. i Kongl. Tjenstgörings-Reglementet för Armeen af år 1819, stadgas: att manskaps antagande och inskrifvande, så väl af indelda Cavalleriet som Infanteriet, alltid skola ske vid recryteringsmöte; att Regements-Chefen skall öfverenskomma med Landshöfdingen i Länet om termin och ställe lör berörde möten, hvarom rustoch rotehåliarne genom Landshöfdingens kungörelse skola förständigas; att Regements-Befälhafvaren dervid bör vara tillstädes och ansvara, det dugligt och tjenstbart manskap för numer insattes, äfven - Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande, N:o 18. sorn Landshöfdingen i Länet eller dess ombud, för att iagttaga och handhafva rustoch rotehållarnes rätt; att, så vida emellan Landshöfdingen och Öfversten vid recrjteringen uppstår tvist om karlens duglighet till krigstjenst, bör en sådan karl likafullt införas i recryterings-rullan och saken derefter underställas Kongl. Maj:ts eller den blifvande General-mönsterherrens bepröfvande och utslag; att rustoch rotehållare väl ega rättighet, men ingen skyldighet, att, förr än recryterings-mötet infaller, uppvisa den karl, som de önska få antagen, för Compagni-Chefen och af honom deröfver begära skriftligt bevis, hvarefter och i den händelse, att karlen vid recryteringsmötet antages, rusteller rotehållaren befrias från erläggande af vacans-afgift längre, än till den dag, karlen för Compagni-Chefen uppvisades.
Med afseende å vigten och nyttan af detta arbete, icke allenast för landet i allmänhet utan jemväl och i synnerhet för den på kommunikationer jemförelsevis vanlottade ort, som den ifrågasatta nya vägen skulle komma att genomlöpa, och då denna orts befolkning, bestående företrädesvis af egare till mindre hemmanslotter, saknar utvägar att, utan Statens biträde, åstadkomma och genomföra detta vidtomfattande arbetsföretag, hafva Rikets Ständer, för anläggning af våg från sjön Bolmen till Wieslanda jernvägsstation å Statens södra stambana, beviljat ett mot ‘.'delar af den verkliga anläggningskostnaden svarande belopp, dock högst Etthundrafemtio Tusen R:dr, samt af detta belopp till utgående under år 1867 anvisat Trettiotretusen Trehundra Trettiotre R:dr 33 öre, under förbindelse för vederbörande att icke blott behörigen utföra och fullborda ifrågavarande väganläggning, utan ock ansvara för densammas framtida underhåll; skolande intressenterne, hvilka hafva att ställa sig till efterrättelse de vilkor, som i öfrigt varda föreskrifna för tillgodonjutande af de under denna Riksdag för andra dylika företag anslagna medel, vara skyldige att, i den mån det till utgående under år 1867 anvisade beloppet, 33,333 R:dr 33 öre, utbekommes, af egna medel tillskjuta minst hälften af hvad som utaf statsanslaget lyftes. B) Hamnbyggnader. 7:o.
Skulle antalet fästningsartilleri-manskap bestämmas efter det behof, som vid belägringstillfällen fordras, så skulle dess nuvarande antal naturligtvis mångdubblas; men då det bör antagas att för sådana händelser det för kanonernas betjenande erforderliga manskap tages af infanteritrupper, hvarvid fästningsartilleri-personalen blefve undervisare, har det icke ansetts behöfligt att bestämma flere än 4 sådana kompanier; hvaremot i stället ökats fältartilleriets personal, hvilken i militärisk användbarhet mycket öfverträffar fästningsartilleri-manskapet, som endast skall betjena en stillastående kanon. Af denna anledning har, af de nuvarande 5 fästningsartillerieller s. k. depötkompanierna, Carlsborgs fästningskompani blifvit indraget och denna fästning i stället blifvit tilldelad 2 fältfotbatterier, hvarigenom vunnits icke blott dubbelt så stor styrka, utan äfven af sådant artilleri, som kan strida på fältet och hvars skicklighet ej är inskränkt till fästningskanoners skötande. På samma sätt hafva de förra depötkompanierna i Landskrona blifvit förvandlade till fotartilleri. Mobiliseringsförslaget visar: 1. På regements-officerare är ett öfverskott af 1; 2. På öfrige officerare är en brist af 24 kaptener, 12 löjtnanter och 7 underlöjtnanter. Vid utbrottet af ett sådant krig, att hela arméen behöfde försättas på krigsfot, finge anskaffandet af dessa 43 officerare ske genom uppflyttning af löjtnanter till kaptener, underlöjtnanter till löjtnanter och underofficerare till underlöjtnanter. Vill man undvika att göra en sådan uppflyttning genom befordran, så kan detta äfven mycket lätt ske endast genom kommendering, emedan de flesta kaptensbefattningar, utom batterioch kompanichefernes, hvilka egentligen tillhöra kaptensgraden, om så behöfves, jemväl kunna bestridas af äldre subalternofficerare. Samma förhållande eger rum med underlöjtnanter ocb i vissa fall äfven med styckjunkare, nemligen att de äro afsedde att göra afdelningschefstjenst lika väl som löjtnanterne.
S. D. Vid föredragning af Banco-Utskottets den 13 dennes på bordet lagda memorial jN:o 6i, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i l:sta Art. af nu gällande Bancoreglemente, blef detta memorial af Ridderskapet och Adeln bifallet med följande förändringar: l:o uti 6;te punkten skulle efter orden: ”om beslutet öfverlägga” tilläggas: ”och detsamma fatta;” 2:o uti 7:de punkten i stöllet för orden: ”den lindrigaste mening’ införas orden ”den lindrigaste meningen”; och 3:o uti 9;de punkten förra mom. skulle å sista raden framför ordet ”sedelstock” införas ordet ”Bankens”. S. D. Föredrogs och bifölls Banco-Utskottets den 13 dennes på bordet lagda memorial N-.o 63, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 7:de Art. af nu fällande Banco reglemente. O S. D. Föiedrogos och bijöllas Stats-Utskottets nedannämnde, den y dennes på bordet lagda memorial: iV:o 9g5, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande en i utlåtandena Abris 11 och 23y förekommande fråga; Prot.-Utdrag, den 14 Maj 1845. 919 N.o 2g8, angående gratification åt förste Ilofintendenten m. m. Welin; och N:o zggj angående slutligt bestämmande af arfvodet för den i Utskottet anställda kamereraren. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskoltels den 9 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 296, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 198, angående dagsverksskyldigheten för hemmansegare å ön liven , vidblef Ridderskapet och Adeln sitt i anledning af berörde betänkande fattade beslut, och lades utlåtandet N;o 296 täl handlingarne. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets nedannämnda, den 9 dennes på bordet lagda memorial och utlåtande: N
Således måste, för att tillfredsställa Friherrinnans åstundan, jag ännu yttermera genom resonerande i denna sak, öfvertyga henne om huru moget jag redan behandlat detta ämne; huru, enligt hvad förhållandet är, jag olyckligt nog lärt mig frånskilja den sig ovilkorligt upptäckande lidelsen vi kalla: kärlek! ifrån en lugn fridfull vänskap! O! leka skulle jag ju då grymt med hans känsla, om jag åt slumpen ville öfverlåta en möjlig framtida ömhet, om jag åt rikedomen, den uslaste vinst för ett kärleksfullt hjerta, ville uppoffra så väl mitt, som hans. Och sluteligen, en, om ära så begreppslös varelse ville jag väl alldrig tänka mig, den der för sitt nöjes skull ägde samvete att gyckla alfvare, för att inför sina fötter kunna se kärleken, under älskvärd svaghet böja knä. O nej! nej! hon är en ovilkorlig känsla, för mig icke tänkbar till ofvertalande, eller uppmaning. Numera återstå mig högst få dagar, att vistas på detta så fridfulla Liljedahl, och, ehuru tiden här för mig oförmodadt förlängts till en hel vecka, finner jag den likväl hafva jagat undan. Friherrinnans bref tillkännagifver, att jag icke före afresan till krona, hennes nyss ärfda Egendom, behöfver återvända till staden, emedan hon med nöje säger sig göra den lilla omväg af tvenne mil, för att jemte afhämtandet af mig, kunna göra Hofrådets sitt besök. Den arma Friherrinnan! dessa dagar skola således af henne egnas till en smärtfull skilsmässa ifrån sin älskling, jag föreställer mig lifligt, till hvilken grad hennes hjerta deraf måtte lida. O! kunde min dotterliga tillgifvenhet helst till någon ringa del mildra hennes billiga saknad.
Ja, så hade det gått till, när Nils Ersa från öfre byn blef anklagad för hustrumord, och sedan han nära ett halft år suttit i häkte, fick han tidigt en marsmorgon där uppe på stupstockbacken med lifvet böta för det odådet. Lapp-Anna, som skulle anklagas för delaktighet i mordet, var spårlöst försvunnen, samma dag som länsman kom och tog Nils, och ingen hade sett något af henne sedan. En backstugugumma sade sig hafva sett en ren med en stor hornkrona skymta en afton i vild fart framme i skogskanten, och på honom hade en lappjänta ridit med svart utslaget hår och ögon som glödande kol men det var ju bara käringprat. Jan Persa och hans framfärd. Jan Persa var storbonde. Gården hans låg på en nipa, som stupade tvärt ned i Umeälf, och hette Rundeliden. Om det nu var för att både folk och fä höllo sig som runda och välfödda där, eller om den fått namnet efter Rundan en fjällbäck, som flyter strax förbi det vet man inte så noga och det kan då också kvitta lika. I alla fall var där som lusteligt. Ängar och åkrar drogo sig frodiga och bukiga upp mot bärgåsarne, där hemmansskogen tog vid, och den skämdes inte heller för sig. Nej, skogen var en af de bättre, och inne emellan stammarne där hade många träkarlar gått och snokat och slickat sig om mun. Men Jan Persa tyckte som så att träna stod’ bra där de stod’, och pängar trängde han int’ allra värst te’. För resten hade han väl sin mening med att låta dem gå där och känna begärelsen växa med träden. Bakom det bondörat kunde man nog hitta mer än en räf. Tre ting fanns det här i världen, som Jan Persa »extimerade», och det var: först och mest pängarne och det som hade pängars värde, sedan var det spriten och så ett godt stycke därefter dottern sin Anna hette hon. Och det han med sin sega västerbottensnatur trådde så dannt efter, det trådde lika mycket till honom i sin tur. Hvilket ju bara är som det bör vara.
I förslaget till val-lag äro, med afseende härpå, uppgifne serskilda calegorier for valrätt, användandet af det indirecta valsättet på landet, skiljandet af städerne från landet, minskning i antalet af representanter, som af hvarje distriet skall väljas, valsättet för andra kammaren o. s. v. Dessa garantier halva aila, ehuru i mer eller mindre grad, värde, jag medgifver det, men jag anser, att något medel måste begagnas, för att åtminstone betrygga hildning och förmögenhet, att ega några ombud ibland de flere af dem, hvilka otvifvelagtigt med en öfvervägande pluralitet af den mindre bildade och mindre förmögna befolkningen komma att till valman utses; och då jag är öfvertygad, att alla konstlade uppställningar inom sjelfva representationens samnlånsättning böra, så vidt ske kari, undvikas, och de dessutom svårligen kunna afhjelpa de brister, hvilka möjligen redan i valformerna aflägsna hoppet om upplysning och sakkännedom hos valmännen, vågar jag föreslå ett sätt att åtminstone minska faran af ett alltför ensidigt och obetänksamt förtroende, nära nog uteslutande lemnadt åt vissa folkclasser. Jag har visserligen tänkt mig dessa garantier på flerahanda vägar. Jag har trott dem kunna vinnas genom föreskrifter, i afseende på valbarheten, genom öfverlåtandet af en del val, under vissa vilkor_, till Län eller större distriet (d. ex. med afseende på andra kammarens bildande till en större d-elj på sätt i Memorialet N:o 35 är upptaget och till en mindre del genom samfälda valj) o. s. v. Men jag har vid bemödandet att tillämpa dy lika ideer, funnit dem dels mindre tillfredsställande och dels i strid med andras tanka om det rälta begreppet af den samfälda valprincipen. Ett säi 11 har dock synts mig förena verkställbarhet med det ändamål man söker, hvilket icke kan eller bör vara annat, än att under enkla valformer, så mycket som möjligt, förmå de väljande att sjelfve besinna vigten af alla folkciassers samverkan för fosterlandets angelägenheter.
Af kostnadsbeloppet 27,394 R:dr 27 sk. banko har Eders Kongl. Maj:t den 5 Juli 1843 beviljat 6,000 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och 7,700 R:dr såsom lån. Den 23 October 1847 afsynades och godkändes detta stora och kostsamma arbete, hvilket ock redan medfört mer än väntad verkan, emedan 2,882 tunnland mark, som förut gifvit en ringa höskörd, anses snart blifva nästan allmänt odlingsbar, samt redan till någon del är odlad. 3:o Sänkningen af sjön Östen, hvilken tillförene hvarje höst och vår, äfvensom eljest efter längre ihållande regn, öfversvämmat de lågländta trakter, som omgifva densamma, och derigenom dels gjort dem sanka, så att de lemnat blott starrhö, dels ock försvårat bergningen af detta foder, hvilket till och med några år blifvit af vattnet borlfördt. Denna sjösänkning verkställdes efter en af Eders Kongl. Maj:t den 27 Mars 1843 i Nåder fastställd plan medelst Tidaåns upprensning och fördjupning vid Skalkarike bro, der sjön Östen har sitt aflopp genom Tidan. Kostnaden uppgick, enligt förslaget, till 11,106 R:dr banko, hvaraf hälften lemnades intressenterne såsom lån af allmänna medel. Genom detta arbete, hvilket afsynades och godkändes den 4 Maj 1846, har 4,676 tunnlands areal blifvit dels fredad för långvarige flöden och dels förändrad från sank äng till hårdvall. 4:o Yägomläggningen emellan Hofva och Boderna gästgifvaregårdar till undvikande af de så kallade Losseborgsoch Brinka-backarne. Efter det Eders Kongl. Maj:t i nåder den 1 April 1843 beviljat anslag af allmänna medel tili hela kostnadssumrnan 10,670 R:dr banko ocb den 25 Juni 1844 fastställt en förändrad plan för delta arbete, påbörjades det sistnämnde års höst, samt afsynades den 27 September 1847.
Afslogs. S. D. Föredrogos ånyo och bi föllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden och Utlåtanden: Prot. Utdr. d. 4 Dec, 1840. 845 N:o 52, i anledning af vackla frågor om förändring i grunderna för utgörandet af plan-penningar. N:o 53, i anledning af väckt fråga oin beliofvet af stamoch strö-rotars närmande till hvarandra. N:o 54, i anledning af väckt motion, att åtskilliga i Elfborgs Län kringspridda ruslbåils-numror under West^ötha afsulna Cavalleri måtte derifrån afsöndras, samt med Elfsborgs och Westgötha Dahls Regementen förenas. N:o 55, i anledning af väckt fråga om anskaffande af fotmötena vid indeldla Cavalleri-regementena, m. m. No 56, i anledning af väckt fråga om Armeens förseende med bj-xor af blått med hvilt meleradl kläde. N:o o7, i anledning af väckt fråga om förändradt beklä lnadssätt för in deldta Cavalleriet. N:o 58, i anledning af \äokta motioner, rörande transport af Krono manskap och krono-effecter. N:o 59, i anledning af väckta motioner rörande Stuterien och häst-afvelns förbättrande inom Riket. N:o 60, i anledning af en af Herr Petré, Thj väckt motion, rörande användandet af ett obrukbart Linieskepp, för att utröna bombkanoners verkan, m. m. N:o 61, i a nied ni ng af väckt motion om nedsättning i försäljningspriset å Svensk Författnin^s-SamlinE'. O O S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottens följande Belänkanden och Memorial: N:o 71, i anledning af väckt motion om Bergsfogde-tjensternes afskaffa 11 de. Bifölls. N:o 72, i anledning af väckt fiåga om upphäfvande af de frioch rättigheter, sorn blifvit Bergslagen förbehållne.
Beträffande dernäst Nänteberäkningen ä Banquens, lill RiksDiscontWerkets utläningar nödiga biträdes sunuuvr; sä, ehuruwäl BancoUtstoktet fun» uit med dest pligt närmast öswerensstämmande, att witz sitt deröfwer fattade beslut, i synnerhet hafwa afseende pä Banquens föttnän: lik,väl och dä härLfwer icke förut något bestämdt stadgande sinnes, tyc» kes deraf, uägon jemnkning ti!! de klivate Delägarnes förmon, kunna äga rum, som BancoUkffottet emedlertid för dest del icke anser sig tillständigt att närmare bestämma, än att till de Resp. Ständens gunstbenägna ompröfning »vördsammeligen hemställa, huruwida i likstämmighet med den förmän som de kiivate DiscontInräktningarne i denna delen är bewiljad för 600,020 Riksdaler eller derutöfwer, tilt högst en tredjedel af Banquens hela biträdes summa, mä beräknas tre ProCents Ränta; men för allt dct öfriga deremot, scm ProCent Baichuen godtgöras? Hwaröfwer Utdrag af Protocolset, till de Respect. Ständen expedieras stuUe. Ar och dag, som förr striswit stär. Efter befallning Kl. tlMnZML. Gref - Den rr NovemberZ6z Grefive Dörvenlsi^lm, Larl, anhöll om tillgift att han yurade sig öfwer ten föregående frägan. Dä den önskan hade synts skäligen allman atr proposition till bifall pä SkatsUtjkottets Betänkande rörande donering af Leckö Kungsgård ät Herr Generalen m. m. ^stlercreutL skulle göras, wille han anhälla att den Ledamot som begärt fåken pä bordets mätte frägas, om han ej derifrän wille asila, och tilläta alt den genast"till afgörande upptogs. Arr Klingsporr, 6erckt.