Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i underdånighet anhålla, att en kommitté måtte förordnas att, efter det upplysningar från de olika länens i frågan intresserade medlemmar blifvit infordrade, utreda och föreslå huruvida och på hvad sätt skjutsnings-besväret må kunna från jordbruket skiljas samt denna vigtiga angelägenhet för öfrigt i framtiden på lämpligaste sätt ordnas, hvilket förslag blifvit af tre Riks-stånd antaget, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att uti skrifvelse hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder förordna, att ofvannämnda kommitté må i sammanhang med öfriga frågor, rörande skjutsnings-besväret, jemväl taga den om kungsoch krono-skjutsens utgörande under öfvervägande. Stockholm den G November 1857. Ålim. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N'.o 134. 7 X:o 124. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Nov. 1857, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande dels medgifvande af frihet att tillverka bergssprängnings-krut, dels kroiioskjuts-skyldiges befrielse från krut-transporter. Dessa motioner hafva blifvit väckta inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Anders Jansson från Wermlands län, med hvilken Nils Nilsson från Örebro län sig förenat, rörande den förstnämnda frågan, samt af Erik Olsson från Södermanlands och Johan Andersson från Stora Kopparbergs län, med hvilken sednare Erik Andersson från samma län instämt, beträffande kronoskjuts-skyldi ges befrielse från krut-transporter; och hafva motionärerne anfört: Anders Jansson: att då man numera allmänt yrkade på monopoliers borttagande samt friheten visat sig vara ett erkändt vilkor för näringarnes utveckling, tillkom det i främsta rummet staten att afsäga sig de monopolier densamma innehade, såsom ett efterföljansvärdt exempel för alla andra innehafvare af dessa, landet i allmänhet tryckande föråldrade inrättningar. Ett sådant monopolium hade staten i krut-tillverkningen.
Inom landet tillverkas f. n. omkring 15 ä 17.000 Lisp. salpeter; men StatsUtskit har hufvudsakligen fästat sig vid det belopp, Kronan behöfver för tillverkning af krut, och man har antagit detta till 10,000 Lisp. Utsk:t har då ansett, att om det kapital, som för dessa 10,000 Lisp. behölves, bigges till grund för beräkningen, och om dertdl adderas den summa, som måsie utgifvas för underhåll och transporter, så skulle den summa upstå, som är af nöden för denna handels bedrifvande, emedan det, som öfverskjuter, kunde försäljas till enskilda afnämare och således komme att inflyta till löndén igen, Detta vore visserligen ganska riktigt resonneradt, och K. M. har också i Sin Nåd. Propos. antydt möjligheten af en sådan försäljning, men under den förutsättning, 104 D e ii ] 1 April e. m. att. 11. St:r beviljade 17 0,000 rdr. I fall deremot anslaget bestämmes till blott 1 10,000 rdr, så blir det nödvändigt att, så snart salpetern blifvit npköpt, genast åter med förlust sälja bort densamma. Nu står den utländska salpetern 1 rdr 50 öre under den i Sverige tillverkade, oell s.Iedes föredraga krutbruksegarne att införskrifva varan framför att köpa af Kronan till det pris, sorn denna kan sälja för. Utsk:t bar icke tänkt på hvar man skal! taga medel för att betacka den förlust, Kronan årligen gör på denna handel, oell jag tviflar att det är klokt att låta den fortgå sorn nu sker. Då denna handtering emellertid icke ännu torde kunna frigifvas, utan måste tillsvidare uppehållas, samt då Salpeterfondens tillgångar icke få för ändamålet användas, anhåller jag, att den af K. M. äskade summa af 170.000 rdr måtte, i st. f. de af Utskit föreslagna 1 10,000, för ifrågavide ändamål beviljas.
Jag skulle förmoda, att intet Stånd kan inblanda sig i ett annats sätt att enskildt sammankomma; äfvensom jag skulle förmoda, att Landtm, och Talmännen äro hvar för sig af sitt Stånds Ledamöter oberoende i afsende på sättet att hos sig emottaga dem, och att således Landtm, är berättigad att emottaga besök, på sätt han lämpligast finnér, samt dervid äfven gifva måltider, om han så för godt finner. Ett förhud häremot anser jag högst olämpligt. Det har under denna öfverläggning icke varit fråga om kostnad för representation eller representations-middagar, hvilket är det egentliga ämnet i PresteSt:s Prot.-Utdrag. — I den förmodan att Ståndet icke vill bestrida sin Talman ersättning för de kostnader, han i och för sitt embete vid Riksdagen måste vidkännas, tror jag, att om R. o. Ad. skulle vilja instämma i PresteStrs beslut, deraf på sin höjd följer, att Ståndet afsäger sig att blifva bjudet till sin Talman, utan att Ståndet derför undandrager honom rättigheten att, efterräkning, erhålla full ersättning för de kostnader, hans befattning medfört. Mig synes derföre beslut i ämnet vara öfverflödigt. Vid den Riksdag, som började det Statsskick, hvari vi lefva, ingaf Landtm, till StatsVerket sin kostnadsräkning, som uppgick till högre belopp, än vid någon senare Riksdag, ehuru då icke existerade någon Landtm:s-klubb och de nu öfverklagade soupeerne. — Jag tillstyrker afslag å första punkten af PresteSt:s Prot.-Utdrag. Gr. Cronhjelm: Jag tror icke, såsom den siste värde talaren, att vi under discussionen aflägsnat oss från ämnet eller första punkten af PresteStrs Prot.-Utdrag; ty den innehåller icke, att man borde afsäga sig representation genom middagar, utan deri nämnas måltider, och soupder lära väl vara måltider, som måste höra till ämnet, då Landtnäs representation är i fråga.
Framför allt får han aldrig öfva mildhet och aldrig ett ögonblick visa sig svag, om han på allvar satt sig den uppgiften före att reformera en försvagad stat med ett intrigant hof och en härskare, hvars vilja är utan ryggrad och hvars sinne är lika ostadigt som hela nationens. Allt detta vet han, därför griper ångesten honom nu, då han känner, att den tyglande handens muskler slappas mot hans vilja, att beslutsamheten och modet svika honom i det afgörande ögonblicket. Han ser på sig själf med läkarens blick och konstaterar, att anledningen måste sökas i en tillfällig kroppsoch själsförslappning, framkallad af öfveransträngning. Hade han endast tillfälle till några månaders hvila, skulle det onda helt säkert visa sig vara af öfvergående art; men i den ställning, han intager, gifs det för honom olyckligtvis ingen hvila. Han kan icke draga sig tillbaka, han måste fortsätta sin väg, ehuru han vet, att faran för honom själf ökas för hvart steg, allt eftersom hans kropp blir tröttare, hans vilja svagare och hans andes krafter mindre. Hvilken slät figur har han icke gjort i dag, då han låtit sig gripas af den blinda skräcken för ett par hundratal obeväpnade matroser och dragits med i denna vansinniga flykt. Han borde dock kunnat förutse, hvad som inträffat, ty ryktet har länge talat om ett förestående upplopp bland matroserna och varfvets arbetare. Allt sedan omorganisationen af marinförvaltningen påbörjats, i enlighet med Willebrandts och Haxthausens förslag, har det jäst i sinnena därute. Och det värsta är, att folket delvis har rätt. Divisionskvartermästarnes antal tycks otillräckligt; de hinna icke med mönsterskrifvarnes hela arbete, administrationen har kommit i olag, och folket får icke ut sin lön. – Allt detta borde ha afhjälpts i tid – och i alla händelser borde han icke ha stått rådlös gent emot en fara, som han haft så god tid på sig att möta. Hvad är nu att göra? Här borde statueras ett exempel, och straffet borde drabba de skyldige hårdt. Han vet det, men har icke kraft att vara sträng. Det finns förmildrande omständigheter. De skyldige ha utan tvifvel rätt att utfå sin lön.
Riksens Stander gillas, ar det dä afgjordt att Inrikes kan, ämnade till ersättande af de förskott, till circa 4 millioner, hwarom Vanqucn sednast blifwit tillitad, icke stola erhällas till ett emot spftemälet swarande belopp; ty hwilken ffulle kunna hoppas, att en sadan summa were att förwänta, enar anteckningstidcn a swen för fem procents länen icke fär öfmerstiga sex weckor. För min del är jag icke i ständ att fatta nägot stal till ett sädant behandlande af detta amne. Om, emot min innerliga, öfivcrtygelfe Banquens säkcrhet och Rikets wäl icke krafwa att Banque» det första ste kan äterfär de i fräga warande fyra millioner som en befallande nödwändighet förmätt Riksens Ständer akt af Banquen asta; hwarföre stulle dä nägre Inhemste län till Fond för Banquens ersättning komma i fräga? Är ater det för Regeringen, för Samhället, för enstilte af högsta wigt, att sä »vidt sig göra lätcr cn genom krig och olyckshändelser tillkommen Sedel-masta sa atcrföreö inom en rimmelig gränts, att devaltion af Rikets hufwud mynt icke för häftigt mä tilltaga och för länge fortfara, dä Den 3 April. 12Z da ar för mig icke tänkbart, hwarföre igenom sjelfstapadt hinder, man torde motarbeta lyckligt resultat i ett föremäf, hwars angelägenhet man <rkänt och sä ofta sä högeligen yrkat? Det är solklart, att sä länge Riksgälds-Contoiret uptager län n:ot fem procent och Obligationer stalde pä 5 är, är ingen som lennar penningar mot samma ranta och ett ärs förlängd betalnings-termin. Allt hwad till BanquenS ersättande wore att päräkna skulle således wäntas af Le Permancnte Anuitets-länen.
Motionären önskade slutligen fästa uppmärksamheten jemväl derpå att, enliet Landshöldin°arnes sista Femårsberättelse, i intet af rikets öfriga 23 län C1 o o roteringskostnaden är så hög i förhållande till de roterade hemmanens uppskattningsvärden sorn i Jemtland, samt att, äfven om folkmängden toges till jemförelsegrund, förhållandet då ock visade sig ofördelaktigast i sistnämnde provins; och med anledning ej mindre af hvad motionären sålunda anfört än ock af hvad Rikets sist församlade Ständer yttrat i sin underdåniga skrifvelse 35, angående beklädnads skyldighetens öfverflyttande på Statsverket, hemställde motionären att de till kavalleriets - Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande JYi 6. leriets underhåll i Jemtland anslagne rotarne måtte befrias såväl från skyldigheten att bidraga till sadelmunderingens anskaffning och underhåll, som från underhållet af ryltare-hästarne under marcherne mellan mötesoch mönstrings-ställena samt sqvadronernes samlingsplatser. Beträffande dessa frågor inhemtas af förra riksdagens handlingar, det, sedan Kongl. Majit, uti den af motionären omförmälda nådiga Proposition af den 28 Oktober 4856, ansett något anslag till betäckande af beklädningsbidraget för Jemtlands Fältjägare-korps icke erforderligt, enär Rolehåilarne i Jemtland ej för närvarande vidkändes någon afgift för manskapets beklädande, utan denna afgift, till följd af den nyligen fastställda roteringen derstädes, i stället utginge från den då jemväl bildade Jemtlands roleringskassa; så hafva Rikets Ständer, till sin af motionären åberopade underdåniga skrifvelse, JVs 35, den 4 8 Mars 4 857, anfört, att Rikets Ständer, som tagit kännedom om uppkomsten af rustningsoch roteringsverket i Jemtland samt de åtgärder, hvilka af Kongl. Majit och Rikets
Inskränkt till utrymmet af blott en promemoria, vilja vi blott i största korthet omnämna fada, som i sig sjelfva äro så rikhaltiga och af en så betecknande natur, att de ensamne tala ett tillräckligen hörbart språk. För alt i detta uppräknande bringa åtminstone något system, skola vi följa den kronologiska ordningen. Den 5 Januari föreläde Lord John Russel Englands Underhus billen om Judarnes emancipation. Den 7 i samma månad väckte Universitet i Königsberg och d. 20 Filosofiska fakulteten vid Universitetet i Berlin fråga om befogenhet för judar att bekläda akademiska läroembeten. Uti den under d. 8 Febr. utfärdade konstitution för Konungariket Sardinien uttalades grundsatsen för religiös tolerans. D. 9 Febr. erhöllo judarne i Storhertigdömet Toscana genom delta rikes nya grundlag enahanda medborgerliga och politiska rättigheter, som öfrige der bosatte trosbekännare. Den 11 i samma månad erhöll billen om judarnes emancipation andra läsningen uti Underhuset, hvarvid Sir Robert Peel höll sitt namnkunniga tal till förordande af denna fråga. Den 25 Febr. inträdde två judar, Hrr Cremieux och Goudchaux, såsom medlemmar i Frankrikes provisoriska regering. Den 4 Mars utlofvade Hertigen af Nassau likställighet i borgerliga och politiska rättigheter för alla olika trosbekännare inom Hertigdömet. Den i samma månad fordrade andra kammaren af den Badiska Biksförsamlingen judarnes likställighet i rättigheter med statskyrkans bekännare, hvilket af Ministéren utlofvades. Den 6 Mars utlofvade Konungen af Bayern en lag, sorn skulle förbättra judarnes samhällsställning. Under s. d. blef judarnes emancipation fullständigt genomförd uti Hessen Homburg. Den 7 Mars utlofvade Ministéren i Hessen Darmstadt judarnes likställighet med öfrige trosförvandter inom landet. Den 14 Mars tillförsäkrade Ministéren i Konungariket FVurtcmberg judarnes fulla politiska rättigheter. Under s. d. blef emancipationen genomförd i Anhalt Dessmi.
Banco per tunna derunder, helst erfarenheten visat, att tiden emellan de årliga markegångssättningarne och terminerna för räntespanmålens leverering den 25 Februarii är allt för kort, att, då anbud till märkegångspris eller deröfver icke genast erhållas å dea till leverering ia natura uppsagde räntesäden, derå kunna förrätta förnyad auction och utfärda forsedel till levereringsorten der spanmålen bör af köparen emottagas. Härförutan har Utskottet erhållit remiss å ett utaf Riksdagsfullmägtige Anders Johansson och Anders Larsson från Upsala Län, i anledning af förestående Nådiga Proposition, afgifvet anförande, innehållande hufvudsakligen:: alt, ehuruväl 4 §• af Kongl. Förordningen den 20 September 1815 stadgade, att hälften af Deputerade vid markegångssättningar borde vara räntegifvare och Hälften räntetagare, hände det likväl stundom, att flere befunnes representera räntetagare, än sorn försvarade de skatldragandes rätt, äfvensom att Kronofogdarne uti deras priscouranter upptogo prisen öfver deras verkliga belopp, af hvilket allt blefve den följd, att markegångsprisen för högt uppstegrades; att, då det emot denna olägenhet icke Stats-Utskotlets Utlåtande N.o 27^. 47' för närvarande funnes annat hjelpemedel än alt leverera räntan in natura, skulle, om denna rättighet begränsades, på sätt blifvit föreslaget, räntegifvare!] förlora en bland de vigtigaste garantier mot missbruk å räntelaga» rens sida, enär den sistnämnde, med den öfvervigt lian vanligen egde vid markegångssättningen, lätteligen kunde, vid bestämmandet af sädens vigt, befordra sin egen fördel; samt slutligen, att både priset och minimi vigten härigenom skulle så högt uppdrifvas, att vissa hemman med svagare jord icke kunde utgöra ränta af hemmanets egna producter. Yid öfvervägande af berörde förslag jemte Kgl.
Långifvarne böra försäkras, alt ej så hastigt få 64 H. 12 Den 3 Mars e. m. länet uppsagdt, och att räntan är någorlunda förmonlig, på det de må kunna säfja ut Obligationerne åt de mindre Capis.jlisterne. För de stora lånen ligger säkerheten mot uppsägningen till en del i lånens storlek, ty rooo millioner äro icke så latt återbetalte, då deremot 2 millioner är en småsak» 4 procents ränta är visserligen i sig sjelf icke någon hög räntefot, och det är föga troligt, alt Capilalerne skulle så hastigt tillvexa i förhållande till möjligheten att använda dem, att räntan på sådane skulder, som vårt ifrågavarande lån, skulle på 10 år blifva betydligt lägre, ty verldsiikedomen går visst fram, men icke med sådane jettesteg. Jog måste således sätta mig emot Herr Munck af Rosenschölds förslag, och anhåller om bifall till första punkten med de förändringar i redactionen, Herr Lefren föreslagit, samt med uteslutande af sista meningen. Hons Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll, att första punkten finge erhålla följande lydelse: Räntan kufver 4 procent å clet för skrif nu Capita/et_, och erlägges till hälften hvarje halft år. J detta Capital afbetalas årligen minst / procent _, antingen genom Obligationers inköp och dödande inom bestämda tider> eller genom hvilket annat sätt, som med största fördel för RiksgäldsContoiret kan Den 3 Mars e. m. *79 med längifvaren öfverenskomma*, dock så, att länet varder inom 3y år till fullo li(jvideradt. Lånen blifva uppsägbara endast ä RiksgäldsContoirets sida; dock må RiksgäldsContoiret kunna medgifva, att för större eller mindre del af lånet ej begagna denna uppsägningsrätt inom en tid af högst 10 år efter lånets emottagande. Till gäldande af förberörde 5 procent användes årligen en motsvarande summa af den ränta och Capital-afbetalning, som vederbörande fastighetsägare till RiksgäldsContoiret erlägga.
— Anslås dertill inga medel, så äfventyras Svenska Regeringens och Rikets heder, anseende och credit i främmande länder — så kan icke någon Svensk man våga inträda i Konungens Rådkammare såsom Minister för Utrikes Ärendena, då han derigenom blottställde sig för vådan att ikläda sig ansvaret för skuldförbindelser, dem hans fordna företrädare ingått — så skola de ytterligare invecklade transaetioner för lånens omsättning, hvilka nöden lärer framtvinga, och de ytterligare årliga oförminskade ränte-liqviderne endast tjena att öka förlusten och åsamka nationen en större kostnad, som med nu befintliga tillgångar lätt kunde afböjas, men en annan tid, sedan dessa blifvit förskingrade, blefve mångdubbelt tryckande. Jag anser mig derföre, efter Stats-Utskbittets Utl'4ai?de, N.-o 427- 21 efter min Öfvertygelse fullgöra min pligt, då jag, med afseende på fäderneslandets och folkets bästa, så vidt jag förmår fatta det, yrkar att Rikets Ständer må nu, vid innevarande Riksmöte bevilja Extra anslag, till liqviderande af Cabinetts-Cassans brist, om icke på en gång, åtminstone successivt, i enlighet med den plan för lånens amortering , som blifvit af Regeringen uppgjord och följd under de 3 senaste åren, för hvilket ändamål ett anslag af minst 100,000 R:dr intill nästa Riksdag må anvisas, att årligen utgå från Riksgälds-Contoiret, men Rikets Ständer derjemte hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl Maj:t värdes årligen till Riksgälds-Contoiret låta aflemna från Cabinetls-Cassan det bidrag, som till ränte-liqvid och capital-afbetalning, efter ofvannämnde, under senaste åren följda amorterings-plan , ytterligare erfordras, på det liqviden må genom Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret varda utförd.
Hvad angår de öfriga reformerne, anser jag att hvad som hittills kunnat uträttas är mycket litet, men det tillfälle jag haft, att praktiskt handlägga ämnet, har öfvertygat mig, att man nu måste inskränka sig till detta. Såsom ett skäl härtill, om det än står i skenbar strid mot riktningen af det här förut yttrade, får jag nämna det faktum, att de vid ansökningar till kollegater här i Stockholm bifogade betyg utvisa, att de sökande Magistrarne vanligen hafva dels ganska goda, dels försvarliga betyg i de s. k. filologiska ämnena, men deremot i de exakta vetenskaperne såsom Kemi, Fysik, Matematik m. fl. de fleste endast admittitur. Jag vet icke, om orsaken härtill är, att de, som hafva mera båg för dessa vetenskaper, söka sin utkomst på en annan lefnadsbana, eller om den na orsak icke snarare ligger i jagandet efter betyg, på det att man måtte komma från Akademien så fort som möjligt och erhålla högre betyg i de ämnen, der de lättast stå att vinna. Det nu nämnda förhållandet försvårar införandet af en stor del bland de reformer i våra elementar-läroverk, hvilka äro af behofvet påkallade, för att kunna åt ynglingarne bibringa de kunskaper, som äro angelägnast, ty hvad lärarne icke sjelfve känna det kunna de naturligtvis också icke väl meddela åt andra. Det fordras en annan upsättning af lärarepersonalen, hvilken icke genast kan erhållas utan måste småningom åstadkommas. Men detta hindrar likväl icke, att man vidtager negativa förändringar d. v. s. att i de lägre klasserne ämnen icke läsas, hvilka öfver höfvan och onödigt anstränga ynglingarnas själskrafter. I afs:de på 3:dje punkten anhåller jag att få göra några ytterligare anmäkror, sedan den punkten blifvit föredragen. Hr Tersmeden, Nils: Nyss anländ till hufvudstaden har jag icke kunnat förskaffa mig fullständig kunskap om ifrågav:de Betänk. Först här på detta rum genom Hr Hjertås förtjenst att upläsa Betänk, har jag fått kännedom om detsamma, och denna kännedom har varit tillräcklig för att stadga min öfvertygelse om halten af Hr Hjertås anmärkn.
Då en större noggrannhet vid Mantals, skrifningarne i Riket blifvit ansedd nödvändig, icke allenast till beredande af en mera säker statistisk kännedom, utan äfven, i anseende till det inflytande, som rätt verkställde Skattskrifningar äga på Bevillningen, har jag icke ett ögonblick tvekat, att anförtro Mantals-skrifningen åt Härads-skrifvarne, som äga en närmare kännedom ora Landet, än tillförordnade Commiss uier, hvilka personer dessutom aldrig kunna vara så kände af Landshöfdingarne och af dem icke med lika lätthet, tili ordentlighet hållas, som förstberörde Tjenstemän; men då jag till denna min anstalt varit föranledd af Embetsnit, åligger mig å andra sidan , att icke uraktlåta ett billigt afseende å Härads-skrifvarne, hvilka, genom dem i sednare tider ålagda öfriga göromål, allare-' dan äro utur stånd satta, att sina tje-nster utan biträde förrätta, men deremot icke hit*, intills hafva blifvit hugnade med ett, emot deras tillökta möda och kostnad svarande arfvode. Den af Härads-skrifvarne i Westmanland till mig, med åtföljande Calculer, iDgifne ansökning, sorn jag ödmjukeligen bifogar detta mitt Memorial, utreder ej allenast deras närvarande lidande, utan ock, att deras befattning med Berednings. Laxeringarna och Mantals-skrifningarna, pä iångt när^ icke lemna den inkomst, som 5 2 S Den i(å Maj. med hänsigt å myntvärdet, i fordna tider uppbars för blotta Mantals-skcifnir.gen.
Under de återstående bvggnads-ären, eller från och med 1864 lill och med 1809, skulle norra, nordvestra, östra och södra stambanorna komma all fullbordas. Vid denna plans framläggande har Kongl. Maj:t, lör alt blifva satt i tillfälle att låta med all erforderlig kraft företaga de arbeten, hvilka enligt densamma böra under de 4 åren 1857—1800, eller före nästa slaisregleriirgs-periotls slut. vara utförda, äskat att Rikets Ständer för sådant ändamål mätte till Kongl. Maj:ls disposition anvisa följande summor, om hvilkas auskuHnude i den ordning Kongl. Maj:ls, på Rikets Ständers begäran, utfärdade Kungörelse af den 3 Februari 1855 stadgar, eller genom upplåning mot lifgifvande af fonderade stats obligationer, Fullmäktige i Riksgälds-konloret borde erhålla föreskrift, nemligen: l:o för innevarande är 1857 eli belopp af 7,755,000 R:dr Riksmynt, alt utgå med 1,500,000 R:dr under Usta, med 2.300.000 R:dr under 2:dra, med 3.000,000 R.dr under 3:dje och med återstoden, eller 955,000 R:dr, under 4:de qvartalet af delta år; 14 Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 62.