Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En gång sa ' Diicher — professorn — att han inte passade i Dtisseldorf, utan att han borde resa till Paris. Men då for han hem till Stockholm i stället, och det var dumt gjordt af honom. Han hade förstås sina skäl — han tyckte, att han hade länge nog varit ute och att det skulle vara roligt att studera svensk natur. Sä hade han kommit hem och hade fått god marknad och hade gift sig. Nu hade han rymt hit ut — och några dagar efteråt drog han familjen efter sig. Det var alls inte förståndigt. Att han inte var i sitt rätta element i hustrans stora familj i Stockholm, det var tydligt, fast han sagt, att de alla voro trefliga och snälla människor, och fast man kan förstå, att det var nytt och hade sitt behag för honom att få lefva litet familjelif, när han kom utifrån. Släkten säg honom inte öfver axeln — det hade bara fattats det! Man var tvärtom stolt öfver honom, och man trifdes utmärkt med hvaraDn. Alla hade anspråk på honom, det var ett ständigt spring af svågrar och tanter i hans atelier. Det hände att man sade till honom: » Nog hinner du smörja ihop dina taflcr allIDUN tid, » när man ville ha honom ut att åka skridsko och han ville arbeta. Han hade försäkrat, att han tyckte bra om sina släktingar, men ända kom där ett visst ofrivilligt agg i tonfallen, när han talade om dem. Han kände — om han också icke ville tillstå det för sig själf — att det lif, han förde, var till skada för honom, att han inte hade något atl göra bland dessa människor — hur älskvärda de än kunde vara • — att hans arbete fordrade en annan luft. Han hade inte kommit sig för med något större arbete under dessa två år, han hade bara målat småtaflor — det kostade mycket pengar att bo i Stockholm och ha familj — - och han hade varit missnöjd med ' allt han gjort. Aja blef riktigt varm, när hon talade om honom. Han hade förstås alls inte sagt henne detta i den tonen, de hade pratat hit och dit om allt möjligt och däribland också om hans stockholmslif.
Ridderskapet och Adeln remitterade Memorial om Tryckfriheten, gjorde förslag att, då den åklagade Skriften innehåller sådan beskyllning, som hör under Lagens åtgärd, anses Författaren alltid såsom smädare, antingen han styrker sin beskyllning eller ej, så framt han ej, före Skriftens publicerande, gjort målet vid vederbörlig Domstol anhängigt, såsom Lagen är i England; och hemstälde Herr Öfver-Intendenten, om icke denna fråga kunde förtjena att komma under öfverläggning, innan Beredningens arbete öfverlemnades till Utskottets Plenum. Herr Grefven och Ordföranden: Det kan väl vara möjligt, att Engelska Lagen stadgar sådant för särskildta händelser, men ej kan det vara gällande i allmänhet. Vi se ju der i alla oppositionsblad, huru Ministrarne dagligen tadlas, och det helt visst utan iakttagande af ofvannämnde vilkor. Jag tror äfven, att dess förutsättande i vårt land skulle föranleda dertill, att skälig klagan alltför ofta återhölles. Herr Biskop Faxe förenade sig med Öfver-Intendenten Edelcrantz och önskade, att de återstående anmärkningar, så väl ifrån Preste-Ståndet samfält som särskilde Riksdagsmäns, hvilka ännu icke af Utskottet blifvit upptagne, måtte framdeles komma under öfverläggning. 382 Riksdagen 1812. Bilaga S till Mern. Utdrag af Rrotocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers (Jonstitutions-Utskott den 19 Junii 1812. Sedan Herr Grefven och Ordföranden tillkännagifvit, att Utskottet sammanträdt i ändamål att granska de förändringar i Tryckfrihets-Lagen, sorn med anledning al Kongl. Majt:s vid denna Riksdag aflåtne Nådiga Proposition rörande Tryckfriheten samt de uti de respect. Riks-Stånden gjorde anmärkningar af Utskottets första afdelning blifvit sammanfattade, blef nu den föreslagne nya redactionen af Tryckfrihets-Lagen uppläst.
Hela sommaren medan han vistades på sina gods i Holstein, har det varit illa beställdt med hans lynne. Ofta utfor han i vreda ord mot det all sedlighet och anständighet sårande lif, som lefdes på Traventhal, dit han själf aldrig blef inbjuden. Nyheten om Holcks afskedande berörde honom högst pinsamt; han vardt så blek och så matt i knävecken, som om bannstrålen drabbat honom själf. Han visste väl, att Struensee genom sitt skandalösa förhållande till drottningen, förvärfvat sig något inflytande, men hade icke trott, att den gemene äfventyraren i sitt ömkliga storhetsvansinne skulle våga förgripa sig på en dansk grefve! Och aldrig har han drömt om, att en ofrälse medikaster i sin hårresande egenmäktighet och fräckhet skulle våga upptaga en strid mot själfva geheimekonseljen. Men vid alla afgrundens makter – ingenting mindre än just detta tycks han åsyfta! Och grefvens rödsprängda ögon rulla hotfullt vid tanken på de s. k. kabinettsorder, som han denna morgon fått sig tillsända. Hvad vill detta säga? Kungliga befallningar, som aldrig föredragits i geheimekonseljen, och om hvilkas innehåll han, Detlev Reventlow, ingenting anat förr än nu? Och hvilka förordningar! Om sparsammare utdelande af titlar och nådevedermälen! Om införande af tryckfrihet! Och om tillsättande af en kommission i anledning af den olyckliga expeditionen till Algier. Allt detta förefaller honom i hög grad gåtfullt och olycksbådande, men han är samtidigt alldeles handfallen. Hans raseri är alltid blindt, bryter ut i våldsamheter, aldrig i väl öfvervägda handlingar. Fullt medveten om denna sin svaghet, känner han behof att sluta sig till någon, som är klokare än han själf; och på sista tiden har han slutit sig till Bernstorff så förtroendefullt, som en stor, stark hund i farans stund söker skydd bakom sin herre. Också lyder han blott sin första impuls, då han, efter slutad toalett, sätter sig i sin vagn och åker direkt till utrikeskabinettet.
Rekine Contract och Kyrkoherde i Öija och Westermo af Strengnäs Stift. L. S. G. Nibelius, Theol. Doctor, Prost och Kyrkoherde i Fellingsbro af Westerås Stift. L. S. P. G. Svedelius, Contracts-Prost och Kyrkoherde i Mora. U.S. G. Hvasser, Th. Doct., Prost och Kyrkoh, i St. Schedvie af Westerås Stift.. L. S. E. Bergqvist, Math. Lect., Prost och Kyrkoh, i Hubbo Prseb. af Westerås Stift. L. S. 01. Senell, Prost och Kyrkoherde i Rättvik af Westerås Stift. L. S. Christoph. Isac Heurlin, Theol. Doctor, Domprost i Wexiö, L. N. O. L. S. Daniel Nordin, Contracts-Prost, Kyrkoherde i Willstad. L. S. .Joli. J. Öhrnberg, Contracts-Prost, Kyrkoherde i Wernamo. L. S. Jonas Albin Engeström, Th. Doct., Chein. & Fys. Profess. i Lund, Contr. Prost och Kyrkoh, i Hardeberga af Lunds Stift L. S, Cail Hallbeck, Contracts-Prost, Kongl. Hofpredikant oell Kyrkoh, i Helsingborg. L> Sa And. Ollo Lindfors, S. S. Th. Doct., Elorj. & Poes. Prof., Prost och Kyrkoh, i Bjeresjö och Oxie, L. N. O. L. S. L. F. Weslman, Philos. Thcor. Professor vid Universitetet i Lund. L. S. C. J. Grevillius, Th. Doct.., Prost och Kyrkoh, i Kalfs, Mårdaklefs, Håksviks och Frosunda Församlingar, L. N. och \V. O. L. S. S. P. Bexell, „ l'h. Doct., Profess., Conti .
Sömngifvarinna åt mångplågiga menskor, 175 Stig ur Erebos' djup; hasta, o hasta, bevingad Till Agamemnons palats; Ty af bekymmer, och olycksfall Vi förödas, vi ödas ut. ELEKTRA. J stojen än. KHOREN. O nej! ELEKTRA. Tyst, tyst Om du från bedden träder, slutande Din muns tumult, du goda, honom skänker den stilla glädjen utaf sömnens ro. KHOREN. Säg oss, hvad slutet på allt detta blir? | Motstr. 2. ELEKTRA. Döden blir det, och hvad eljes? Ingen 185 Matlust han numera har. KHOREN. Hans slut är ögonskenligt. ELEKTRA. Oss har Phoibos offrat upp. Fordrande ett styggt, förbjudet blod Af mor, som drap vår far. KHOREN. Rätt så; men rysligt dock! ELEKTRA. Dödad är, dödad är du | Motstr. 3. Huldaste moder, som ödde Fader min, och oss båda, barnen dina. Ja, vi förhärjats, förhärjats, som skuggor, 195 Ty bland döda du är, och mitt lifs Ädlare del bortflyktar Under suckar och hjerteqval, Under nattliga tårar. Men oförmäld, Ve, och barnlös, ack, min lefnads dar 200 Städs olycklig jag släpar fram. KHOREN. Stig närmare, Elektra, jungfu min, och se. Att ej din broder der må dö, förrän du vet. Ty ej hans alltför långa ro behagar mig. ORESTES (vaknande.) Ack, sömnens vederqvickelse, min krämpas bot, 205 Hur ljufvelig du nalkats mig i rätter stund? Ack, höga Glömska af olyckorna, hur vis. Hur önskansvärd gudinna för beängslade! Men hvarifrån är jag väl kommen hit, och hur? Ty sen jag vettet miste, fordom ej jag minns. 210 ELEKTRA. Kärälsklige, hur har din sömn ej fägnat mig! Säg, vill du att jag fattar dig och lyfter upp? ORESTES.
Bifölls; N:o 36, i fråga om afskrifning af f. d. riks-diskontverkets utestående fordringar. Bifalls; ]N:o 37, i anledning af erhållen återremiss å memorialet N:o 19, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1845 års början uppkomna bankovinst erfordras för bankens konsoliderande; Ståndet vidblef sitt fattade beslöt och lade memorialet N:o 37 till handlingarna. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets nedannämda utlåtanden, och beslöts sorn följer: N:o 80, i anledning af väckt motion, angående återställande till Calmar domkyrka af arrende-inkomsterna utaf jordlägenheter, tillhörande Calmar f. d. fästning. Bifalls; N;o 81, i anledning af väckta motioner om försäljning till skatte af en del kronan tillhöriga fisken m. m. Bifalls; N;o 83, i anledning af väckt motion, om ofstions-rätt för Umeå stad till det s. k. lazaretts-fisket eller Nya Försöket. Bifölls; N:o 84, angående ersättandet för kostnaderna för senast sammankallade riks-rätt. Bifölls; N:o 85, angående det staden Wexiös närings-idkare beviljade förslags-låus återbetalande till riksgälds-kontoret. Bifölls; N:o 86, i anledning af föreslagen afskrifning af det för Kottholmskanalens anläggning och sågströmmens upprensning beviljade lån. Bifölls; N:o 87, i anledning af revisoren vid riksgalds-kontoret 4. L. Kuhlaus enkas ansökning om förhöjd pension. Bifölls; N:o 88, i anledning af väckt motion, angående Ridöns anslående till allmänning åt Färentuna härad. Bifalls; N:o 89, i anledning af väckt motion, angående befrielse för gästgifvaren Eskil Johansson från debiterad rote-vakansafgift.
Jag har ingenting att tillägga de skäl, som jag utvecklat uti min motion, och behöfver så mycket mindre tillägga något, som Utsk. ansett min motion vara på goda skäl grundad. Till vinnande af det ändamål jag åsyftar, skulle jag anse lämpligt, att R. St. ingingo till K. M. med und. anhållan om hörande af pensions-cassornas directioner, enär det är på dessa pensions-enssors framtida bestånd, som Utsk. grundat sin åsigt. Jag har anledn. att tro, alt dessa pensions-directioners utlåtm blefve gynnsamma för mitt förslag; om så verkligen skulle inträffa, så kunde deras utlåt:n blifva anledn. till en K. propos. i ämnet lill R. St. På grund häraf anhåller jag om återremiss af StatsUtskrs ifrfigavar. betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag tror lika med Gr. Löwenhjelm, att det vore både nödigt och nyttigt, om R. St. ingingo till K. M. med und. anhållan, att K. M. måtte höra så väl armeens, som civilstatens pensions-cassadirectioner, huruvida och i hvad mån de skulle kunna medgifva, att en sådan förändring ägde rum, som Gr. Löwen - D e iv 4 Juni f. Bi: hjelin föreslagit. Det Liefve då tillfälle för dem alt höra deliigarnc sjelfva, nemi. krigsbefälet å ena sidan och eje liigarne uti civilstatens pensions-cassa å den andra. Man finge då saken uttredd tili en kommande riksdag, och K. M. kunde då göra de framställningar, lian ansåg behöfliga. Jag föreställer mig, att anneens officerare, likasom civilstatens tjenstemän, hvilka, då de börja sin bana, vanligen befinna sig i knappa omständigheter, skulle anse såsom en fördel all genast få tillträda de ringa löneförmåner, som de åtnjuta. Omsorgen om de dödas begrafning kan man med tillförsigt öfverlåta åt de efterlefvande. I afseende på pensionerna vet man, alt större delen eller mera än hälften af delägarne aldrig komma i åtnjutande af någon pension.
Detta är äfven uttaladt af en reservant, som uteslutande fästat sig vid den frågan, om socknarne tillhöra samma församling eller icke. Denna reservants förslag anser jag hafva betydligt företräde framför både komiterades och Utsk:ts förslag. Men då jag icke har utsigt att få bifall dertill, har jag måst nöja mig med att yrka bifall till komiterades förslag, hvilket jag anser vida bättre än Utsk:ts. Hr von Koch: Första frågan är, huruvida man anser för delaktigt att olika delar af samma församling, som ligger i skiljda Den 2 Oktober. 13 län, fil förena sig till gemensamt samhälle .i kommunalt afseende. I komiterades förslag är denna rättighet inskränkt så, att icke någon förening kan försiggå, så vida ej sockarne tillhöra samma län och samma pastorat. Jag tror att förhållanden gifvas, som kunna göra det fördelaktigt, att sådana föreningar äfven i annat fall komma till stånd, hvadan jag är höjd att antaga Utsk:ts förslag, ehuru jag medgifver att svårigheter dervid kunna upstå. Men just derföre är det öfverlemnadt till K. M:ts Befh:de att bestämma, huruvida en sådan förening bör ske eller icke, och då jag anser det angeläget att icke utan behof inskränka associationsrätten, hemställer jag vördsamt om bifall till hsta mom:t. Hvad det 2:dra beträffar, har jag icke hört någon yrka annat än bifall dertill. Gr. Sparre: Det torde för K. o. Ad. vara bekant, att vissa oegentligheter i de nuvarande områdena för län, härader och socknar förefinnas, så att t. ex. delar af en och samma socken tillhöra olika län, o. s. v. Med anledning deraf hafva nådiga skrifvelser algått till K. M:ts Belhule i de särskilda länen, med befallning att söka ordna dessa förhållanden. Detta visar att regeringens upmärksamhet är fästad på nödvändigheten att afhjelpa dessa missförhållanden, och på samma gång man söker detta, anser jag det icke vara lämpligt, att i en lag föreviga ifrågavarande oegentligheter. Jag hemställer dessutom, hos hvilken K. Mits Befhides klagomål skola anföras öfver beslut, lättade på kommunalstämma, med flere sådana till olika län hörande sockendelar?
I sammanhang härmed och som Rikets Ständer, dels med afseende å vigten deraf, att menigheterna, hvilka hafva fjerdingsmans-bestyret sig ålagdt, sättas i tillfälle att känna vidden och beskaffenheten af de serskilda bestyr, hvilka kunna åt dem uppdragas, dels ock tili förekommande af det missbruk, som, på sätt hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, till följd af bristande föreskrifter rörande fierdingsmännens åligganden, lärer egt rum, att så väl kronofogdar, som länsmän, åt fjerdingsmännen skola uppdraga bestyr, hvilka dem rätteligen icke tillhöra, anse en instruktion i detta hänseende vara af behof påkallad, fa hos E. K. M. Rikets Ständer i underdånighet framställa den önskan, att eu författning, upptagande samtliga de åligganden, hvilka af fjerdingsman eller kronorättare, i denna egenskap, skola ombesörjas, jemte uppgift så väl å de förrättningar, för hvilka reseoch traktamentskostnads-ersättning må beräknas, som å de bestyr, för hvilka dylik godtgörelse icke erhålles, måtte varda i nåder utfärdad. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 Juli 1848. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 3i Maj 1848. Preste-slåndet den 3i Borgare-ståndet den 3l Bonde-ståndet den 1 Juni — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om ändring i Kongl, förordningen den 27 April 1846, angående kolhandeln. (Allm.
Efter att hafva idkat rörelsen i 4 års tid och under denna tid lefvat magnifikt, dog den förstnämnde och lemuade efter sig en behållen förmögenhet af 72,000 r:dr r:gs. Antager man nu att han under nämnde 4 år lefde upp 7,000 r:dr r:gs om året, hvilket icke är högt tilltaget, ty pä den summa lefver man näppeligen magnifikt här i staden, så visar det sig, att det ifrågavar:de sockerbruket på 4 års tid lemnat icke mindre än 200,000 r:dr r:gs, ty den delegaren som dog, rådde endast om hälften i bruket. Jemför man nu denna årliga inkomst af 50,000 r:dr, med våra löntagares i allmänhet, så visar des sig lätt, all Staten lönar embelsmaunen och fabriksidkaren bra olika, och likväl kunna begge sägas vara aflönade af Slaten, eller folkel. Embetsmannen drager t. ex. merendels sin lön pä sådant sätt, att medlen först ingå lill statskontoret, och sedan tager han ut dem der, hvaremot sockerproducenten får sin lön direcle ur folkets fickor. Antager man nu, att sockerproducentens lön, eller inkomst, hittills i allmänhet årligen uppgått till omkring 50,000 r:dr r:gs, under det alt deremot hela Högsta domstolen kostar Staten årligen 48,000 r:dr b:co; så har sockerproducenlen sålunda en lön, om jag så må kalla den, som öfverstiger -Jidelar af hvad Högsta domstolens ledamöter tillsammans hafva i inkomst. Sockerprodncenternes vinst har emedlertid såsom jag tror mig nu hafva bevisat, varit ganska betydlig och, jag vågar påslå det, större än skäligt. Oaktadt de inskränkningar deri, som Utsk. föreslagit, blir den dock hädanefter otvifvelaktig! tillräcklig och i alla fall vida öfverstigande hvad våra högsta embelsmän hafva i inkomst. Jag yrkar bifall till Ulsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff:
Befälhafvare^ möjligen någon gång skulle kunna sättas i ett tillstånd af paralysi, hvars förderfliga följder för Riket vöro oberäkneliga: och om ingen närmare än Konungen kai eller kanske bår bedömma, med hvilJ ken större eller mindre drift, skicklighet och nit Commandoirendernas Föredragande sitt Embete utöfvar (sä snart nemligen hans activa åtgärder icke höra under 106 §.), så anser jag mig på riu anförde skäl böra hemställa, icke blott att det i I07 §. föreslagna tillägg, Såsom stridande mot andan och ändamålet af denna Föredragandens befattning, måtte ogillas utan ock att, i ett nödvändigt sammanhang dermed, ansvarighetslagens 6 som,*i afvikelse från Regeringsformen, nämner Konungens Rådgifvare i Commandomål må rättas elter Grundlagen, i stället för att man nu vill 4 414 Oen 22 April f m. rätta Grundlagen, efter Ansvarighets-Lagen, som likväl icke tillhör Rikets FundamentaiLagar. Bilagor • - * . ' K, till PleniProtocollet för den 22 April, eftermiddagen. Herr von Hartmansdorff, Augujl: Då Höglofl. Statsutskottets Betänkande angående ökadt anslag åt Kongl. Biblioteket på grund af gjorde anmärkningar, den 11 dennes återremitterades, glömde jag att dervid foga en, sorn jag nu önskade tillägga, med anhållan att den måtte få åtfölja remissen till bemälte Utskott. Kongl. Bibliotheket utlånar inga böcker åé allmänheten, vare sig på grund af gällande Författningar, eller af vederbörandes sjelftagna myndighet att vägra utlåningen. Den som vill läsa något verk made göra det på stället, hvartill ostördt eller icke alltför kallt rum saknas om vintern, då de Hesta läsande ärö i Den 22 April e. m* 4i5 staden. I alla fall är det högst obeqvämt och tidspillande att icke få låna hem de verk, som man till sin egen upplysningar eller allmänna arbeten behöfver rådfråga.
Om några fel begingos vid 1826 års missväxt, och åtgärder icke i rättan tid togos, så torde enskilte personers råd, mera än Regeringens, varit orsaken dertill. Jag har ej yttrat, att önskningar skulle af Regeringen med missnöje mottagas. Jag tror dem vara välkomne, då de göras med skäl; men jag tror dem ej kunna göras på grund af begångne fel, hvilka enligt Constitutionen böra i anmärkningsväg beifras bos ConstitutionsUtskottet. Jag tror felen ej kunna i underdåniga önskningar anföras. Hvarpå skulle då skrifvelsen motiveras? på en för - \ Den 19 Februarii e. m. modan utan säkerhet och utan att få anföra några fall. Jag tror ej, att önskningen skulle mötas med missnöje, men den vore ej passande. Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet, eller i händelse af återremiss att mina nu afgifne tankar må åtfölja. Grefve Posse: Då det blifvit sagt, att motionen nog hastigt blifvit i Utskottet behandlad, bör jag upplysa, att ehuru Herr Hiesleiter är Ledamot af den afdelning, hvarest målet först afgjordes, blef det dock i plenum af honom bordlagdt, och då det nästa gång företogs, blef det åter bordlagt, emedan Herr Hiesleiter ej ännu fått tillfälle rådgöra med Herr Hjerta. Herr Hjerta har således haft tillräckligt rådrum att utrusta Herr Hiesleiter med nödiga materialier. Jag har ej visat Herr Hjerta till ConstitutionsUtskottet, men han har hotat oss med att opåmint beträda vägen dit, så vidt han icke kan vinna sitt ändamål på den stråt han nu på försök anvisat oss; och jag begagnar derföre detta tillfälle för att oförtäckt säga Herr Hjerta, att om det skulle någon gång hända, att han och jag i saker tänka lika, så frestar Herr Hjerta starkt min öfvertygelse, om han, till styrka för sin, skulle åter upträda med sådana hotelser, hvarmed han nu för andra gången trakterat Ridderskapet och Adeln. i f. Den 19 Februarii e. m.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1851. Konstitutions-Utskotte^ Memorial, N:o 31. Ank, till Ejp.-Ctsk. den 19 Äng. 1851, kl. I e. ra. Memorial till Rikets Ständer, med voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ständens olika beslut rörande Memorialet ]S:o ig, med förslag till ändring i usta mom. >4 § R. O., angående representations-rätliglieten för Stockholm. I anseende dertill, att de serskilda Riks-stånden, på sätt deras respektive protokoll för den 14 dennes innehålla, vid behandlingen af Konstitutions-Utskottets, uti memorialet N:o 27 gjorda, framställning om oförenligheterna uti Ståndens olika gemensamma tankar rörande det uti memorialet N:o 19 framställda förslag till ändring i Irsta mom. 14 § Riksdagsordningen, angående grunderna för riksdagsmannaval i Stockholm, hvart för sig vidblifvit sina förra beslut i frågan, får Konstitutions-Utskottet, för alt till ett gemensamt beslut förena dessa skiljaktiga meningar, härigenom till Rikets Höglodiga Ständers godkännande öfverlemna följande i frågan uppsatta voterings-propositioner: Den, som vill, att det af Konstitutions-Utskottet uti dess Memorial N:o 19, afgifna förslag till ändring uti Usta mom. 14 § Riksdagsordningen, angående grunderna för riksdagsmannaval i Stockholm, oförändradt skall blifva hvilande till grundlagsenlig^pröfning vid nästkommande riksdag, röste Den, det ej vill, röste HJej; Bih. Ull R. St. Vinner Nej, kommer Ridderskapet och Adelns angående nämnda förslag yttrade, uti Konstitutions-Utskottets memorial N:o 27 anmälda, gemensamma tanka att antagas såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästföljande riksdag. Stockholm den 19 Augusti 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS H. HARCUS, 1851. Ronstitutlons-Vtskotlets Memorial, N:o 32, < ft:o 32.
Men nu tillgår det ingalunda på ett så rättvist sätt, som nyss förutsattes, ty förutom många näringsgrenar, hvilka ej åtnjuta något s. k. skydd, finnes det många klasser, som visserligen äro i andlig måtto producerande, såsom embetsman, litteratörer, artister m. m., men hvilkas produkter dock äro af sådan art, att de omöjligen kunna fördyras genom tullbeskattning. Följaktligen införes en orättvisa genom en sådan raedborgarues beskattning sinsemellan, som vore till grundsatsen falsk, ty ingen annan allmän skatt borde utgå, än den som kommer det allmänna till godo. För öfrigt är, enligt min öfvertygelse, de naturliga näringarne icke i behof af det skydd, man bär påyrkat. Det är visserligen sannt, att sedan åtskilliga näringar under en längre tid åtnjutit stora förmåner och förhållandena derefter utvecklat sig, så är det hvarken billigt eller nyttigt att häruti vidtaga några brådstörtande förändringar, utan bör alltid öfvergången till ett sundare system ske med mycken varsamhet, och tillbörligt afseende göras på bestående förhållanden. Så har äfven tillgått. Mera än 20 års tid har det varit fråga om de ovilkorliga förbudens bortfallande; de tullsatser, som sedermera sattes i stället för dessa förbud, hafva varit ganska betydliga för alla industrigrenar, och nu är ej fråga om några nedsättniugar, utanblott att bibehålla hvad som är. När så är förhållandet, bör man icke klaga att. industriens skäliga anspråk ej' äro upfylIda, så mycket hellre som den på flera sätt åtnjutit ganska stora fördelar. Så har t. ex. råämnen, hvilka förut varit belagde med tull, blifvit derifrån befriade; på ull och färgämnen t. ex. har varit ganska höga tullsatser, och dertill kommer alt lifsförnödenheter icke mer fördyras genom tull, hvilken omständighet äfven länder industrien till godo. Men, säger man, det är egentligen det inhemska arbetet som är hufvudsak, och det är detta som bör upmuntras. Visserligen, men hvilket arbete? Bör allt slags arbete skyddas utan afseende på om det är mer eller mindre produktift?