Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon animositet från det lägre befälets sida mot det högre, kunde dock icke förmärkas, hvilket också hade varit ovänladt, då efter min öfvertygelse de beslut, hvartill man kom, voro af billig het och rättvisa dikterade. Det är blott denna upplysning jag velat lemna i anledn. af hvad Hr Hjerta nyss anförde. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Ehuru jag i öfrigt förenar mig med Hr von Hartmansdorff, nödgas jag dock göra anmärkn. emot ett af honom fäldt yttrande. Han har nemi. velat antyda, att vid s. k. bankovärderingar fastigheterna uppskattas många gånger högre än vid bevillningstaxeringarna. Härvid får jag blott anmärka, all taxeringsvärdena i allmänhet i Sverige och bestämdt i det län, der jag är bosatt, upptagas lill ett alltför lågt värde. I nämnde län, eller Östergöthland, utgör det i allmänhet blott af hemmanens verkliga värde. Det inträffar således onekligen ganska ofta, i likhet med det exempel Hr von Hartmansdorff anfört, att hemman taxerade till 3,000 r:dr b;co, vid bankovärdering uppskattats till 10,000 r:dr. Hr Lagerheim, Lars Magn.: Med anledn. af det yttrande Hr von Hartmansdorff haft och som blifvit motsagdt af Frih. Rehbinder, anser jag mig böra meddela min erfarenhet i denna fråga, och hvilken troligen delas af många ledamöter af detta Stånd, nemi. att skillnaden emellan verkliga värdet samt taxeringsvärdet eller do - 28 Den 9 Juni. mare-uppskattning af fast egendom ofta kan vara ganska betydlig. I Westergöthland inträffade för flera år sedan en händelse som lemnar ett talande bevis derpå. En egendom, som först var värderad till 100,000 ndr, blef sedermera, dä ägaren, den beryktade Eckerman, kort derefter ville söka inteckning i egendomen, uppskattad till ett värde af 118,000 ndr.
Bättre är väl dä, att emot skatt tillåta försäljningen å vissa ställen, hvilka äro under polisens upsigt, hvarigenom fattigvården, som icke obetydligt försvåras genom bränvinets njutande, kan underlättas. Jag tror således, att några så genomgripande åtgärder, som dem flr Ribbing föreslagit, icke erfordras, och jag förnyar min anhållan om bifall till mitt redan framställda förslag, att 2 mom. i § mätte utgå, och alt § i öfrigt må varda anlagen. Frill. Cederström: Den af Gr. af Ugglas mig lemnade hänvisning lill 58 § 2 mom. i 1848 års författning utgör visserligen en förklaring öfver eller en uplysning om orsaken lill denafUtskm företagna förändring af §:s lydelse förmedelst uteslutandet af ordet ”sådane”. Men jag godkänner icke den slutsats, hvartill Gr:n kom. 1 juridiken gäller regeln: ”Denominatio fit a potiori”. Det går icke an att omvända denna sals, och upgöra regeln efter undantagen. Ulskm hafva oförsigtigt vis förbisett, att ordställningen i 43 § 1 mom. blifvit sådan, att man synts hafva lemnat gästgifvaregårdar i allmänhet en större utsträckning af deras rättigheter, än de hitintills haft alt för sig åberopa. Jag godkänner således icke Gr. af Ugglas deduktion i detta hänseende, men medgifver att en förändring skulle på annat sätt kunnat vidtagas, t. ex., — på sätt del blifvit ifrågasatt, — genom ordet: ”samt”. Jag skulle dervid icke varit missbelåten, om della ord från början stått der. Bien då i den gamla författningen ordet ”sådane” finnes infördt framför gästgifvaregårdar, oell denna författning redan under 3 års tid varit i landet tillämpad, anser jag det vara skäl att bibehålla ordaställningen i förevar. §, hvarigenom någon rubbning af nu befintliga författningstexten i denna del undvikes, och någon förmodan om åsyftad ändring af lagstadgandets mening möjligen ej kan upstå. Hr Ribbing: Lika med Gr. af Ugglas anser jag bränvinstillverkningen böra förändras från husbehofsbränning till fabriksbränning, och detta är det mål, hvartill R.
Fem till Sexhundrade åren, Stockholm blif« vit prydt med Slott och mångfalldiga Byggnader , så har dock dess sköna och friska Nan tur-belägenhet blifvit ganska försämrad. 24<? Ben 5 amar ii. De Högvördige Män, nu varande DomProsten, Doctor IVallin och ÖfverHofpredikanten, Doctor Lilljenwalldh^ StadsMajoren Och Rådmannen Limnelius i samt min högtupplyste Medbroder, Ger.eralDirecteuren och MedicinalRådet, Doctor Hagströmer, hafva vid nästiidne Riksdag högeligen deröfver klagat, att i Hufvudstaden flera osunda Vattengölar finnas, och att i synnerhet Ciarasjön samt Rörstrandsoch Carlbergs viken så igengrott, att föga Båtfart der mera biefve möjlig, samt att dermed mycken ohäisa och vådeiiga sjukdomar åstadkommas j hvarföre deockanhöllo om något publikt understöd till en nödig uppmuddring på bemalla ställe. 1815 års Statsoch OeconomieUtskott afgåfvo ett Utlåtande öfver Högvördige PresteStåndets och Vällollige BorgareStåndets Remiss, rörande nämnde Sjöviks uppmuddring hvaruti medgafs nyttan af den föreslagna Upprensningen , men troddes att ett bidrag af allmänna Medel dervid ej ägde rum, som Vattendraget tillhörde Stadens område , och .nödiga Medel för beholvet redan af Borgerskapet voro tillskjutne j men dock, att till ändamålets befordran, Rikets Högloflige Ständer behagade anmäla en underdånig önskan, att Kongl. Maj:t Nådigst täcktes låta vidtaga den åtgärd, sorn till Förslagets fullkomnande nödig funnes. En annan gång samma år, har Välbemälte StatsUte skott, uti ett Betänkande, uppå Höglofl. Ridderskapets och Adelns Remiss, i detta åter väckta ämne , om stillastående Vattens osundhet , ytterligare förklarat, att Stadens ägare borde, och, . Den 5 Januarii, 241 )ch, efter förmodanj jemväl mägtåde afhjelpa len öfverklagade olägenheten:
Genom ett dylikt stadgande iaktlages så väl det allmänna bästa, som desse tjenstemäns egen fördel, ty de tvingades då att fasthålla sig vid ett embetsverk och inom detsamma förskaffa sig skicklighet; och mången som vid akademien undergått examen, skulle då icke kasta sig in på tjenstemannabanan, utan söka sin utkomst på annat sätt; samt slutligen skulle såsom en gifven följd utaf förminskandet af de e. o. tjenstemännens antal blifva, att de extra ordinarier, som då verkligen gjorde tjenst inom verken skola erhålla en ersättning någorlunda motsvarande deras arbete. Jag tager mig friheten i detta fall åberopa förhållandet inom Arméens pensionskassa, hvars Stat Annes motionen bilagd; der få icke flere än 7 e. o. tjenstemän antagas. 2:ne kammarskrifvaretjenster bållås vakania och lönerne, hvardera å 300 r:dr b:ko, fördelas emellan desse e. o. tjenstemän, hvarigenom de således ega 54 Den 4 Januari. utsigt att få sin möda i någon mån ersatt samt alltid kunna påräkna en bestämd årlig inkomst. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag erkänner villigt behofvet af en löneförbättring inom de 3 Hof-rätterna. Men jag tror, att Slatsötsk., vid öfvervägande häraf, äfven bör taga i betraktande innehållet af K. M:s propos., ang:de förändrade stater för dessa domstolar, hvilken jemväl måtte afse att indraga dervarande öfverflödiga tjensler. Bland sådane räknar jag vice Presidenternes, emedan divisionerna dem förutan äro fnllsulna, och i serskilda fall kunna hafva Presidenten att tillgå. Indragas förberörde embeten, vid innehafvarens afgång, så beredes derigenom tillökning i lillgångarne att höja de lägre lönerna. Remitterades till StatstJlsk. Vid föredragning af Hr Liljenstol pcs, Axel Fredr., d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion om ett räntefritt lån till upbyggande af boningar för arbetsklassen, anmälde sig och yttrade Hr Liljenstolpe:
Hvarje åtgärd, som närmar sig till likhet med en sådan eftergift, närmar också dessa verkningar, om ock dess mindre ju mindre genomgripande den är. Att tillsläppandet från Statens sida af ett visst ersättningsbelopp för tungan af en naturaprestation af grundskatts Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61. 7 natur — på sätt med Jonas Jonassons motion åsyftas — eller lindring i sjelfva besväret, d. v. s. eftergift af en del deraf, såsom i Anders Medins motion yrkas, i sjelfva verket blir alldeles detsamma torde vara klart; och hvad ofvan blifvit yttradt, gäller således i lika mån begge dessa motioner, emot hvilka tillika bör erinras, att föreställningen om den ”orättvisa”, som genom den ojemna fördelningen af roteringsskyldigheten skall blifvit begången, och om billigheten af det väckta anspråket pä ytterligare upprättelse, än som genom tilldelandet af den s. k. svagrotehjelpen och dess sedermera vidtagna reglerande skett, synes hvila på en villfarelse, beroende deraf, att man såsom föremål för den begångna orättvisan heldre tänker sig jorden, än de personer, som innehade densamma, och följaktligen tänker sig rättigheten till upprättelse åtföljande den förra utan afseende å den ställning, i hvilken de sednare inträdt. Efter en sådan grund för skipande af en sentida rättvisa skulle det likväl i de flesta fall inträffa — eftersom väl de flesta hemman gått ur den slägts händer, som egde dem vid tiden för indelningsverket — att just de personers afkoinlingar och rättsinnehafvare i laglig mening, hvilka drabbades af den orättvisa en ojemn fördelning af ifrågavarande onus innebar, komme att dessutom få vidkännas bidraget till den förmenta upprättelsen, hvilken tillfälle en person, som numera förvärfvat jorden efter ett köpvärde, lämpadt efter dess stora onera, och hvilken sålunda, måhända i går blifven egare, i morgon skulle se sin egendoms värde förökadt genom sammanskott af dem, från hvilka han köpte. Yådan af att på ett dylikt sätt tillfredsställa jordens inbillade kraf torde ligga i öppen dag.
Ej må bank-de/egare, hans arfvingar eller sterbhus-delegare vara berättigade all under bolags-tiden träda från bolaget eller sin loll å annan person öfverlåta, med mindre bolaget dertill samttjeker och del i 2 § stadgade minsta antal delegare derigenom icke understig es. M o m. 2. Då delegare från bolaget afgår, elter ny delegare deruti inträder, skall uppgift derom efter hvarje bolagsstämma af emnås till Bådstufvu-rätten, för alt i dess inleckningsprotokoll inlagas samt i allmänna tidning arne införas. %. 23. Morn. 1. Den genom Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 för skuldfordring i allmänhet bestämda preskriptions-tid af tio år ege ej runi i afseende på enskild Banks kredit-sedlar; ej heller skall bevakning deraf, enligt konkurs-lagen, erfordras r sådan Banks konkurs, elter i anledning af års stämning, som vid bolagets upplösning må utfärdas å dess borgenärer. M om. 2. När bolaget upplöses, eller råkar i konkurstillstånd, vill’ Konungen, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse förelägga en hvar, som någon den enskilda Bankens kredit-sedel innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätt, sedeln till inlösen i samma Banks hufoud-kontor uppvisa inom fem år från kungörelsens datum; börande kungörelsen under hvartdera af de fern åren tvä gånger från predikstolarne uppläsas. §• 24. Finner Konungens Befallningshafvande vid den pröfning, hvarom i 7 § förmäles, anledning till anmärkning och varder rättelse icke vidtagen, eller har Banken i ett eller annat afseende afvikit ifrån de föreskrifter, som uti denna Lag äro gifna, eller i fastställde bolags reglor öfverenskomne, åligge det Konungens Befallningshafvande att sådant anmäla hos Konungen, som då pröfvar, hvilka medel kunna vara att vidtaga för att tillhålla bank-styrelsen att del felaktiga rätta, eller huruvida, i svårare fåll, Banken gjort sig förlustig af det till bank-rörelsens bedrifvande erhållna tillstånd.
Lindstedts konkursmassas tillgångar, återstod af dennes balansskuld, och hvilken brist Björkman blifvit ålagd att till Lånekontoret utgifva, hafva Revisorerne inhemtat, att, sedan Lånekontorets yrkande om Björkmans förpligtande att med 1153: 28. 2., jemte ränta och rättegångskostnad, gälda omförmälda brist, icke kunnat i exekutiv väg bifallas, utan Lånekontoret, genom Kongl. Maj:ts nådiga utslag den Augusti 1845, hänvisats att sin talan derom i laga ordning vid domstol utföra, Björkman blifvit instämd till Stockholms Kämnersrätt, hvilken, likasom Rådhusrätten, ansett honom icke kunna tillförbindas att af det fordrade beloppet betala mera än 1 1,073: 3o. 7. med derå upplupen och löpande ränta; hvaremot Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt, dit målet, efter erlagdt ömsesidigt vad, fullföljts, medelst dom den 3 Maj detta år, ålagt Björkman, att till Lånekontoret utbetala hela förstnämnde summa tillika med ränta, uti hvilken dom, hvarvid Lånekontorets Ombudsman, för dess del, låtit bero, Björk - 17 man i underdånighet sökt ändring hos Kongl. Majit, på hvars nådiga pröfning målet för närvarande lärer vara beroende. Decharge för 1847 och 1848 årens förvaltning har blifvit Direktionen öfver Malmö Lånekontor meddelad. §. 19. Bankens Metalliska Kassa har vid nedanstående tider visat följande förhållande: Uteifne Inkomne , Dukater. Dukater. Minskmng. Guldtillgdngen utgjorde den 4 Sept. 1847 afgår Dukatskulden den 8 September 1849 afgår Dukatskulden . , 137,528AV • » M47, 136.381 93,464-p^j. • • _1’978 91,486 Tyv. Minskning Dukater 44,895 3 Decharge för Lanekont orets i Malmo förvaltning. Metalliska Kassans forändringar. 18 Special-Kassorna kafva utgifvit:
Desse voro christne och drogo sig undan för de tillströmmande hedningarna, men lemnade efter sig Irländska böcker, klockor och krumstafvar. De kallades af Isländarna Pápar; flera orter uppnämndes efter dem. Föröfrigt har man en Irländsk berättelse af år 825, hvars författare trettio år tidigare talat med prester, som varit på Island eller Thule, hvars naturförhållanden till en del beskrifvas. Desse christne blefvo således utan allt inflytande på Isländarna. Icke så få af de tidigaste invandrarna voro christne redan före sin inflyttning, några af dem nämligen, som tidigare uppehållit sig bland de christna i vesterhafvet. Så mycket bevändt synes det icke varit med deras christendom. En kom, som varit uppfostrad af S:t Patrik och från honom medfört en del heliga föremål, för att helga en kyrka åt S:t Columba. Hans efterkommande kallade sig fortfarande christne, men det synes som om de sedermera egnat en mystisk och vidskeplig dyrkan åt det Irländska helgonet, som de kallade Columkilla. Den ofta omnämnde Helge magre kom som christen till Öfjärden och kallade stället, der han bosatte sig, Christvik. Men han var, som berättelsen säger, mycket blandad i tron. När han skulle begifva sig till sjös eller företaga något svårare, offrade han alltid till Thor. Den förste christne lärare, som besökte Island, kom dit, på inbjudan af en Isländare. En man, som het Thorleif, hade farit kring i södra länderna och derunder blifvit omvänd af en Sachsisk biskop vid namn Fredrik. Andre Isländare hade förut trädt i mer eller mindre nära förhållande till christendomen. Både Egil och Gisle Sursson hade låtit korsteckna eller primsigna sig, den förre i England, den senare i Danmark; med ett dylikt tecknande afsade man sig fiendskapen till christendomen, utan att antaga honom, och kunde derefter umgås med både hedningar och christna. Andre nämnas, som verkligen blefvo döpte. Thorleif synes hafva blifvit en christen på allvar. Att döma efter hans saga var han en duglig man, tapper och vis som få och derjemte i högsta grad godhjertad.
Debet. Balans från år 1856: Inkomster: Stats-anslag 12,000: Balans från år 1856: Utgifter: Balans till år 1858: Summa 226,148: 13. 7. Emot räkenskapen, som är förd med noggranhet och ordning, har någon anmärkning ej förekommit hos Revisorerne, som likväl anse sig böra anmäla, att af densamma icke kunnat utrönas, huruvida den Institutets styrelse, såsom vilkor för stats-anslags åtnjutande, ålagda förbindelse, att vid Institutet årligen underhålla 24 fri-lärlingar och 4 fri-elever blifvit under revisionsåret behörigen fullgjord. Institutets räkenskaper, hvilka granskas af särskilda Revisorer och, jemlikt Kongl. Maj;ts nådiga bref af den 5 Mars nästlidne år, hädanefter jemväl böra för sådant ändamål öfverlemnas till Kongl. Kammar-rätten, hafva, för det år denna revision omfattar, ännu icke undergått granskning i bemälde embetsverk. Nedanstående tabell redovisar förhållandet med denna inrättnings inkomster och utgifter sålunda: Allmiimia Institutet för döfstumma oell blinda, Debet. Balans från år 1856: Inkomster: Stats-anslag .. Skulder Balans till år 1858: Balans från år 1856: Skuld. .. Utgifter: Aflöning Kost och beklädnad, medikarnenter ra. m. Reparationer, onera, inventarie-inköp in. ra Lifräntor Afskrifning Diverse jBalans till år I858: Dito af inventarier 3,133: 16. Af räkenskapen inhemtas, att elevernas antal vid berörde Institut under året uppgått till 119. Af dessa elever tillhörde: Afdelningen för döfstumma: Från rikets stift » Stockholms stad Underhållne af Institutets fond Betalande elever Ambulanter Summa elever Afdelningen för blinda Frän rikets stift » Stockholms stad Underhållne af Demoiselle Backmans pensions-fond ... Betalande elever Summa elever Gossar.
Utedafnöiers vägnar vägnar Rudolf Cedersirlitrii C.< v. Rosenstein. På Vällofl. BorgarePå Heder v. Bortdfe Ståndets I.edamöters Ståndets I.edamöters vägnar vägnar J. T Vegelin. And. Json Hyckert. Gei A. Silverstolpe'; Uppiast hos Samtliga Riks .Ständen rien 14 Juli Vördsamt ^Memorial! I anledning af inom Utskottet vackt motion, har Constitutionk-Utskouet tillstyrkt följande. tillägg »348 Den 14 Juli. tillägg lill 46 och 56 §. §. Riksdags-Ordningen» Den 46 §. föreslås att begynnas med en så lydande ny mening: ”Under motions-tiden bura mindst ivaline Plena i vedan hållas , så vida ej Ståndet derom annorlunda beslutar.” För öfrigt skulle denna §*. förblifva oförändrad, men i sammanhang härmed i 56 §. Riksdags-Ordningen tilläggas vid slutet: ”Prågor rörande ämnen , hvaröfver Riksens Ständer ensamme äga beslutande rätt, få under loppet af hela Riksdagen vädas, och skola till vederbörande Utskott remitteras; men då sådana frågor, efter den ofvannämde motions-månadens utgång väckas, upptagas de ej förr till beredande af Utskotten, än vid nästföljande Riksdag.” Hvilka förslag till Riksens Ständer skulle anmälas, för att, enligt 56 §. Regerings-Formen behandlas. Stockholm den' 12 Juli 1815. Ståndets Ledamoters - Ståndets Ledamöters På Högh Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Vallofl. Borgare - På Högv. Prest-Stån - dets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Hederv Bonde - vagnar J. Wegelin: vägnar A. J:Son Hyckert. G, A. Silverstolpe. ^Vörd - Den 14 Julié Uppläst hos Samteliga Riks-St5nden den 14 Juli. Vördsamt Memorial! I anledning af inom '
Af Riksdags-Fullmägtigen Anders Hakansson från Elfsborgs Län, som, under framställning af detta Läns fattigdom och nödställda belägenhet, anhållit, att en lika förmon , som genom den Kongl. Propositionen blifvit för Skaraborgs Läns invånare föreslagen , jemväl måtte varda det förstnämnde Länets för undsättnings-spannmål gä 1 dskyIdige innebyggare beviljad j uti hvilken begäran Hans Jonsson, Andreas Hansson och Eric Pålsson från samma Län , samt Eric Svensson från Bohus Län sig förenat; Af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, sorn , under instämmande i hvad af Anders Håkansson begärdt blifvit, förklarar sig med ledsnad hafva funnit, att den i samma nödställda belägenhet med Skaraborgs Län varande Allmogen i Elfsborgs Län icke blifvit i den Kongl. Propositionen omnämnd, och föreställer sig orsaken härtill böra sökas i den omständighet, att Landshöfdinge-Embetet i sistnämnde Län ännu icke hos Kongl, lo Statssamt Allm. Besv. o. Oec. Utsi. Vtl. N:o 33, Maj:t anmält förhållande^ på sätt Kongl. Maj;ts Befallningshafvande i Skaraborgs Län gjort; samt hoppas slutligen att Utskotten, ■vid pröfningen af detta ämne , lika ömt behjerta allmogens i båda Länens beklagansvärda tillstånd. Af Peller Andersson från Hallands Län och Anders Olsson från Stora Kopparbergs Län , hvilka anhållit, att allmogen inom berörde tvenne Län måtte beviljas lika anstånd med undsättnings-spannmålens liqviderande, som för Skaraborgs Län är i fråga ; samt Af förre TalmannenLars Olsson, som, med vitsordande derom, att den nöd och det elände, som under 18*6 års missväxt herrskade i Elfsborgs Län , synnerligast sträckt sig till Dalsland , anser allmogen inom nämnde Län mest i behof af skonsamhet vid undsättningsskuldernes indrifvande , och betraktar som glömska vid expeditionen , i händelse Landshöfdinge-Embetet i berörde Län ännu icke till Kongl. Maj:t inkommit med underdånigt yttrande i ämnet.
Den j 7 April /. m. bragt, samt att i sådane fall vara mera angelägen om ett bestämdt föremål, mot hvilket harmen och förebråetserne kunna rigtas, än om en noggrann undersökning angående de sannskyldige orsakerna till det menliga förhållandet, och de rälta hjälpmedlen deremot. Detta lynne röjdes hos våra hedniska Portåder, då de missväxter, hvarmed landet hemsökta , tillräknades Konungarne, som stundom {ingo umgälla det med litvet,- och det synes ej vara alldeles främmande för deias Christna efterkommande, lör att döma, bland annat, af föregående Riksdagars historia. Huru voro icke, vid 18 i.5 års Riksdag importhandeln, och vid 181-8 års Riksdag Disconterne, eiler kanske rättare impofteurerne och DiscontDirecteurerne, sådane föremål och offer för missnöj-t, sorn lingö, under Nationens lidande af ett, hufvudsakligast genom andra förhållanden förorsakadt trångmål, uppbära harmen för både det onda de gjort, och för det, som de icke vållat. Några FiliaiDisconter hafva sedermera icke funnits, och lika litet någon 1 i fl' g och vidt utsträckt handel. Harmen olver det förtärande, tilltagande trångmålet har således måst taga en annan rigtning; andra föremal och offer för missnöjet hafva mast' uppsökas; och någre hafva trott sig finna dem i de så kallade Ministrarne och i Magaz-nsDirectianen.
Cederström uppgifvit, behöfves någon total omskapning af straffsystemet, emedan misshandel af person är en förbrytelse af egen art, som icke står i något oskiljaktigt sammanhang med öfriga i lagen förekommande förbrytelser. Dessutom kan jag alldeles icke för min del gilla den lagstiftningsprincip, som Frih:n uttryckt, att lagstiftaren skall tänka på, huruvida fängelser finnas för fångarnes förvarande. Frågan måste vara den: är straffet lämpadt efter brottets beskaffenhet och svarande mot ändamålet eller icke? Är det icke svarande emot förbrytelsen och ändamålet, så måste ett nytt straff bestämmas. Att en sådan motsvarighet icke finnes, är en åsigt, som LagUtsk. medgifvit, och derföre hade Utsk. äfven bort föreslå ett nytt straff. Om det af mig ifrågaställa ej är lämpligt, så måtte det varit Utsk:s skyldighet att föreslå ett annat lämpligare. Deruti har likväl Utsk. icke ingått, utan derföre att Utsk. ej funnit mitt förslag till straffbestämmelse lämpligt, synnerligast emedan brist på utrymme i fästningarna, der fångarne emottagas, ansetts äga rum, har liela förslaget af Utsk. blifvit lagdt å sido. Jag tror det icke vara rättsenligt, att så knapphändigt behandla frågor, som kunna vara af vigt för allmän säkerhet. Jag får påyrka återremiss af betänk. då jag föreställer mig, att, om LagUtsk. skulle envist vidblifva dess yttrade åsigt, II. St. likväl ej skola rätta sig derefter, utan vidtaga en åtgärd, som, om den också ej blir sådan jag föreslagit, dock bör blifva sådan, att den leder mera till ändamålet än LagUtsk:s betänkande. Frih. Cederström, Anders: Alt icke LagUtsk. lagt
REFERENSER Epidemisjuksköterska OCH UPPLYSNINGAR MEDDELAS HOS FÖRESTÅNImport-Aktiebolag.^ FÖR NORDMARKS HÄRAD I VÄRMLANDS LÄN KU D N A - RINNAN FÖR KINDERGARTEN, KOMMENDÖRSG. GÖRES HÄRMED LEDIG. (G. 92020) SÖKANDEN BÖR HAFVA FYLLT 22 ÅR, HAFVA GOD FRÄJD, VARA FRISK OCH ÄGA TILLRÄCKLIGA KROPPSHERRAR APOTEKARE! KRAFTER^SAMT HAFVA TJÄNSTGJORT MINST 6 MÅ- NADER Å STÖRRE SJUKHUS OCH MINST 1 MÅNAD EN 21 ÅRS FLICKA, SOM UNDER ETT ÅR HAF A Å STÖRRE EPIDEMISJUKHUS. AFLÖNING 500 KRO - NSTÄLLNING Å STÖRRE APOTEKSINRÄTTNING, ÖNK NOR FÖR ÅR JÄMTE 25 ÖRE FÖR HVARJE TJÄNS S T - AR Å APOTEK UTBILDA SIG TILL S. K. TEKNISK VARUMÄRKE. ($ o k e S VARUMÄRKE, BITRÄDE. REFLEKTERANDE TORDE BREFVÄXLA MED GÖRINGSDAG SAMT FRIA TJÄNSTERESOR. ANSÖKAN MED INTYG INSÄNDES FÖRE DEN 1 Ellen Lindquist, Observatoriet, Lund. (S. T. 44483) DECEMBER T. ILL PROVINSIALLÄKAREN ALFR. HYLÄKTA MARIE-BRIQUETTER LENGREN, Årjeng. (G. 5734) NKEL, A R B E T S A M FLICKA, ÖNSKAR PLATS I ERHÅLLES Å APOTEKEN SAMT 1:STA KLASSENS PARFYMERIO. FRISER-AFFÄRER.