Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men sedan tre Stånd gjort anmärkningar, som innefatta ett dylikt ogillande, och deras Talmän tillåtit proposition till återremiss på grund af des - *48 Ben ii Mars f. ra. sa anmärkningar, inträder det andra sta^ dium för frågans behandling, nemligen rörande sättet huru Utskottet bör förhålla sig. Och för alt visa, det min i denna del nu yttrade åsigt ingalunda står i strid med mina förut offentliggjorda principer, utbeder jag mig blott att få uppläsa början af samma stycke i den tryckta skriften, hvars fortsättning Herr Bruncrona citerat. Delta stycke börjar sålunda: ”Med återförvisning ”till ConstitutionsUtskottet af ett g rund la gs'förslag, för får es således helt annorlunda ”cin med alla andra återförvisningar till ”Utskotts ytterligare behandling. I alla ”andra mål får Utskottet del af de sär"skilta StåndsLedamöternas samtliga an”märkningar: här deremot skall Ståndet ”förena sig om en gemensam tanke, hvilken ”ensam upptages i återremissen. Hvarje an”nät Utskott, och äfven ConstitutionsUtskot”tet i andra måll, kan bestrida de i Stån”den gjorde anmärka ingarne, och förblifva ”vid sin förut yttrade mening: men vid en ”återförvisad Grundlagsfråga får Consti”tutionsUtskottet ej annat göra, än blott ”söka sammanjemka Ståndens gemensamma ”tankar till ett helt, eller, der det ej är ”möjligt, öfverlemna åt Stånden att göra ”det antingen sjelf ve eller genom Nämnd.” Jag hemställer nu, om någon motsägelse ined min reservation här äger rum, och om icke tvärtom den största consequens af mig blifvit iakttagen. Det är blott denna Den 11 Mars f. rn. 24g erinran, som jag trott mig böra göra; men hvad samme talares öfrige anmärkningar beträffar, tror jag ej, att de behöfva vederläggas. Herr Lefrérij, Johan Pehr:
» Hvar och en har sitt att bära », sade hon enkelt, » men det ska ' väl så vara — en får ta ', hvad Herren skickar. » Doktorn böjde sitt hufvud som för ett slag. » Ja, vore det inte för hustru och barn så » — inföll mannen, medan den starka kroppen skakades af undertryckt gråt. » Oroa dig inte för oss », bad hustrun och strök smeksamt hans hårda valkiga hand, » det blir väl någon råd. » » Ja, det blir det », svarade Falk med en hastig impuls — » lita på mig och — tank! » Han räckte fram sin fina hand, som greps af tvänne grofva arbetsmärkta händer. » Det är vi, som få tacka! Gud välsigne doktorn! » * * * När de voro utom dörren, tog han flaskan, tömde dess innehåll i eldstaden och krossade den i små bitar. lära i skolorna. Och hvilket är då förf:s hufvudskäl? Jo, överansträngningen. » Skolorna », säger M. N., » äro i sanning mer än nog öfverhopade med läroämnen, så att det vore olyckligt, ora man än mera behöfde inkräkta på de få rekreationstimmar. » E ». Hvar och en, som någorlunda följt med denna fråga, vet, att det aldrig varit tal om att öka lekallas. tionstimmarnas antal, ej heller lexläsningen, utan att H v a d betydde det, att han stod ensam i världet, vid införande i skolorna af såväl hushållssom den utan ansvar, förpliktelser o c h frändskap helsovårdslära samt vid beredandet af mera tid åt m e d någon särskild individ, när hela mänsklignaturkunnighetsundervisningen i allmänhet, städse gällt att åstadkomma bättre proportion mellan de heten var en enda stor familj, med hvilken han tider, som anslagits åt de olika ämnena, så att åtvar solidarisk! skilliga förut mer än nog omhuldade har fått maka Stod det också ej längre i hans förmåga att åt sig for att lemna rum åt andra, styfmoderligt beIjäna o c h hjälpa — ett kunde han — ett måste handlade eller alldeles försummade. I det därpå följande stycket bereder M. N. oss en han, liksom hvarje människa, kunna — stå kvar stor öfverraskning.
At i fredstid föra en trouxe igenom Landet pä kärror och magnar, är wäl tämeligen förundranswärdt; men da säoant kan welkställas för 2 still, milen för hwarje häst, blir nrLtiiockon werkekigen mycket förledande. Wcherligen är utgiften för den, som härigenom betalar mindre, än om summa manskap skulle taga och således en längre tid underhällas, lil en dryg del besparad; men emedlertid lider werkeligen den del af Landet, genom hivilken en sädan marctte foLcee ster, under det de öfriga Landsorterna icke hafwa någon känning deraf. Pä samma sätt förhåller det sig med eikecter, hwilka för Kronans räkning tran§- xortLras. Tyngden faller alltid pä dem, som bo omkring stora wägar och samlingsställen, der dessutom läget tilskapar behof af widlöftig handräckning af den wanliga skjutsen. - Z27 Om en resande i Swerige kan, pä wista tider och orter, med mera skyndsamhet framkomma, an pä de flesta ställen i Tyskland, och wi således, likwäl pä rättwisans bekostnad, kunne stryka af företräde för de Nationer, som aga sämsta inrättningen; sa äger Sverige deremot ostridigt de uflaste Gästgifware-g ard ar. Denna omständighet ökar mycket olägenheterna af stjutsningen; ty den twingar til nattresor, lika obeqwäma för bade den resande och skjutsande» Nägra fa undantagna, arv de i allmänhet nästen, der brist, elände och osnygghet twingar den »vägfarande til snar fortsättning af resan; men denna olägenhet har wisterligen icke någon grund i naturen af saken: man behöfwer icke upsöla orsakerna i folkbrist, landets läge eller Nationens lynne. Inrättningen är twartorp sä ställd, at de nödwändigt stola wara och förblifva usta.
Härifrån afgå verkets skulder 95,593; 47- 5- • 346,886: lf. jo; — ; 507,*945 fl Ioi I afseende på indrifningen af de fordringar, hvarföre ersättning möjligen kan vara att förvänta, synes alla nödiga åtgärder vidfagne» Men då de betydligaste beloppen, efter Räkenskapernas föranledande, äro af tidan egenskap. jfijjO Stats-Uiskottets Betänkanden. att ersättning derföre icke lärer kunna vara att påräkna, dels i anseende dertill, att ingen säker grund för fordringarnes bestämmande gifyits, emedan för alla Magazins - Inrättningens förråder och til'hörigheter i Finland, utom för Lovisa och Varkads Magazin, inga S ut-Redogörelser inkommit, hvadan MagazinsDirectionens Hufvud-Böcker mast i denna del grunda sig, på här uppgjorde sammandrags - räkningar, författade efter de förhållanden sorn voro före krigets utbrott, af ordsak att Finska Redogörarnes Räkenskaper i allmänhet ej sträcka sig längre än till sidra och 3:dje Qvartalen år 1807, dels ock att flere fordrings-poster såsom värdet för Hus, Byggnader och jord rn. m, icke synes kunna vara ersättnings • gillde ; ty hemställer Stats-Utskottet om icke Riksens Häglof!. Ständer skulle finna för godt, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Magazins-Direcrionen finge Nådig Befallning att öfver meranämnde fordringar till Kongl. Majit inkomma med en utförlig Balance-Relation, på det Kongl, Majit derefter i Nåder täcktes förordna för hvilka af desse fordringar ersättnings-anspråken böra fullföljas , och för hvilka åter Kongl. Majit icke ansåg någon ersättning kunna äga num, utan att de fördenskull utur Räkenskapen borde afföras. Härigenom tyckes att snarare slut i afseende på indrifningen bör vara att förvänta, och genom denna utväg, synes all onödig och vidlyftig Balancering i Magazins - Directionens Räkenskaper kunna till en betydlig lättnad vid Hufvud-Böckernas författande undvikas.
Hr Gr. o. L andtm. yttrade sedermera, att i afseende på 1 304 Dea 28 Juni c. m. morn. 51 § Riksd.Ordn., Hr von Hartmansdorff framställt det förslag till gemensam tanke, att rättigheten till motionens väckande muntligen borde bibehållas, ehuruväl de i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag borde skriftligen utarbetas, innan remiss finge beviljas: hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. antoge detta förslag till gemensam tanke. Hopades ja och nej. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ej kunnat uppfatta huruvida härvid ja eller nej varit öfvervägande, helst endast några få ledamöter besvarat proposm samt hemställde sedermera ånyo om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke, antoge det i afseende på 1 mom. af 51 § Riksd.Ordn. af Hr von Hartmansdorff framställdta förslag. Härvid ropades åter ja och nej, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf det han trott sig linna att ja öfverröstat nej. Slutligen förklarade Hr Landtm., att de anmärkn:r vid Const.- Utsk:s förevar:de mern., hvilka R. o. Ad. nu förklarat utgöra dess gemensamma tankar, konimo att till Utsk. hänvisas. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 21 och 22 dennes på bordet lagda mern. N:o 18, med förslag till ändring och tillägg i 36 och 43 §§ Riksd.Ordn., ronde sammansatte Utskott. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har i saken intet att erinra; men jag måste likväl beklaga, det Utsk:s förslag till redaktion af 5 mom. 36 § Riksd.Ordm icke fått en bättre ordalydelse. Det synes mig, som vore här mindre fråga om ett lagstadgande, än om en efterbildning af Rings Drapa, enär Utsk. begagnat en ålitteration på bokstafven S. Utsk. säger nemi.: ”Finnér så sammansatt Utsk. som i 43 § sägs sig förstärkning behöfva”.
E n liten sannsaga, berättad af L. S. II. Litteratur. En stor man; berättelse af Anna Wahlenberg. (Sthlm. Alb. Bonniers förlag. 2:ne delar, pris 5 kr.) Den talangfulla, för lduns läsarinnor välbekanta författarinnan har genom denna nyutkomna roman framträdt med sitt hittills omfångsrikaste verk, ett arbete hvilket emellertid till sin bredd fogar motsvarande gedigna egenskaper af ett intressant och djuptänkt ämne, psykologisk skärpa, god karaktärsteckning och en underhållande och konstnärlig form. Det är alltså ett synnerligen beaktansvärdt inlägg i vår moderna litteratur, Anna Wahlenberg härmed gjort, och hon har därvid till fullo befäst sin ställning som en af våra förnämsta kvinnliga författare. De egenskaper, som redan förut framträdt i hennes flitiga diktning och förvärfvat henne så vidsträckta sympatier: skarpblick för det karaktäristiska i de smådrag, som bilda hvardagslifvet och människorna omkring oss, godmodig satir gentemot det förvända och själfviska, men på botten dock alltid den äkta kvinnlighetens högsinta optimism — dessa egenskaper följa henne äfven nu, när hon gifvit sig ut på ett större ämnes djup, å n g a å r h a d e förflutit och medfört stora f ö r ä n d r i n g a r så väl inom det e n s k i l d a som offentliga lifvet. Äfven en prinsessas tillg å n g a r äro begränsade, och särskildt måste de v a r a det för den, som v a r så mycket anlitad och h a d e så öppen h a n d för nöden som prinsessan E u g e n i e. Sitt ned och l å t mig berätta hvad som h ä n d t. Men hvem var d å lilla Hanna? J a g F ö r m i n a ögon ställde sig bilden af en liten ljushårig flicka, som alltid syntes vid grinden utanför slottsparken, d å j a g med m i n a föräldrar å k t e därigenom. J a g skref genast till henne och b a d hen. Dessa minnen m å t t e b a varit soliga, ty hon log alltemellanåt och syntes obeskrifligt lycklig. Till en början erhöll hon p l a t s i ett godt hem. « Tvänne konstutställningar.
Genom detta beslut uppkom det missförhållande, alt de sorn förut erhållit lått på längre tid skulle under hela lånetiden erlägga 9 procent, hvilket Herrar Bankofullmägtige med skäl ansågo obilligt och hemställde derföre, att dessa äldre låntagare väl skulle vidkännas 9 procent för de lörsta 6 månaderna, men sedermera i likhet med de öfriga efter 8 procent erlägga förskotts—räntan för hvarje halfår, tills betalning skedde, Ett sådant förslag har af Banko-revisorerna blifvit förordadt, och enär meniagen väl icke kan vara att låta säkre och vederhäftige låntagare betala en högre ränta, än billigt är, för att derigenom bereda sig tillgång att betacka möjliga förluster pä andra, ser jag icke tillräckligt skäl att uppskjuta beslutet härom till skulden blir till fullo liqviderad. Fördenskull och dä detta Herrar Banko-fullmägtiges förslag synes mig vara öfverensstämmande med rättvisa och billighet, får jag lör min ringa del vördsamt tillstyrka dess antagande.» af Herr Ditzinger, Flerr Friherre Stjernstedt, A. JU., har begärt att få antecknadt, det lian icke deltagit i Utskottets i förevarande fråga fattade beslut. Af Herr Lallerstedt, som ansett Utskottet böra yttra sig »ifver Fullmägtiges åtgärd att till en början bestämma räntan och provisionen vid utlåning från Statslänefonden till 9 procent. Om berörde ränta och provision, på sätt en Fuilmägtig yrkat, blifvit satt till lägre procent, hvaremot de af Rikets Ständer i afseende på utlåningen Fullmägtige meddelade föreskrifter icke innefattade hinder; så hade, i Herr Banko-Utskottets Berättelse M 6.
Sedan skulle vi oss begifva ned till skärgården, der jag för tre år sedan lemnade min lilla jakt, och skulle vi oss der gömma, till dess isarne upp ginge, hvilket ej länge töfva kunde, och skulle jag en till mig att sköta seglen förskaffa och så lusteliga till Sverige med min lilla skuta öfversegla, lemnandes ryssarne att efter oss gapa. Skulle jag så Margaretha åt hennes stolta slägt lemna, till dess jag mig en säker post förskaffa hunnit, och sedan henne till min hustru begära, om hon då hade hjerta att sin rang och sina rikedomar försaka, viljandes jag sedan med vår nådiga konung och herre på hans ödsliga thron icke byta. Var jag dock långt ifrån att vilja henne nu med ett i olyckan gifvet löfte binda, det hon sedan kanske ångrande i lyckan uppfylla skulle. Åtogo sig Pecka och Elli att bjuda till, om möjligt vore, genom fru Catharinas underhafvande att henne underrättelse meddela om att Margaretha undflytt och hoppades ur faran komma. Foro vi så af, och syntes Margaretha dock vara vid godt mod. Men kunde vi denna afton ej längre hinna, än till ett dåligt näste, der redan förut några kosacker tagit sitt qvarter. Att dädan fara var dock ogörligt, ithy att på två mil fanns intet numera bebodt ställe. Förde jag så Margaretha, som i sin pels var djupt insvepter, uti en badstuga, som afsides på gården låg, och gjorde upp en brasa i spiseln och samlade allehanda ris och stök, som i spiseln fanns, att dermed elden underhålla, och gick sen för att på ryssarne ett öga hålla. Som jag nu icke förr till dem kom, än de sporde mig hvem qvinnan var, som jag fört in, svarade jag henne vara min gamla, sjuka mor, och att hon vore en mycket klok trollerska och ville ha litet bränvin för att koka sig läkemedel. Skrattade så ryssarne och sade: „nej se, durack, ingen käring skall dricka ur min flaska, annat vore om hon skulle vara ung.“
En af Herr Hasselrot, med stöd af 56 8 Riksdags-ordningen, väckt, af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i fråga om fortsättning till Gefle af telegraf-lineen från Stockholm till Upsala, under N:o 11, afgifna och denna dag af Borgare-Ståndet återremitterade Betänkande, föranledd motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om telegraf-lineers anläggande, så snart, som möjligt, till alla vigtigare handelsorter i riket, serdeles utmed landets kuster. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Stats-Utskottet: l:o En af Anders Persson från Orebro län nu inlemnad skriftlig bilaga till dess förut till Utskottets handläggning öfverlemnade motion, angående sänkning af sjöarne Hjelmaren och Qvismaren; samt 2:o Per Mattssons från Vester-Norrlands län anförande, i anledning af en förut inlemnad motion i fråga om Trysunda kronofiske. S. D. F’öredrogs och afslogs Stats-Utskottets utlåtande N:o 19, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om upplåtelse på viss tid åt enskild man af en Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig, intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt. S. D. Lag-Utskottets memorial N:o 3, om arfvode för ökad Konsli-personal, blef, efter skedd föredragning, af Ståndet bifallet. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ltskottets nedanföljande betänkanden: N:o 9 I anledning af väckt fråga, om behofvet af närmare stadganden i afseende på de genom Kongl. Förordningen den 20 Februari 1764 påbjudna årliga strömrensningar; N:o 12. I anledning af väckt motion, om uppsättande af ett så kallaclt Gendarmeri; Bih. till R. St.
Hon var, kanske honom sjelf omedvetet, själen i alla hans tankar och planer. Till henne såg han upp som till en madonna, och likt denna tronade hon i skyn, högt öfver lifvet och verlden. En varm sommardag, då de redo tillsammans, var Filippa mera tyst än vanligt. Hon brukade gerna, innan de voro komna rätt långt, vända sig till honom med ett eller annat, och det hade blifvit henne en vana, att tala med honom om allt, som uppfylde hennes tankar, så att han efter handen drogs in i samma tankekrets, som hon rörde sig uti. Hon var den meddelande, han förhöll sig blott mottagande. Turen var kort denna dag, Filippa vände in i lindallén upp mot gården. Henrik följde efter och hade just tillfälle att betrakta hennes fina, jungfruliga växt, hvilket han då också oafväudt gjorde. De gamla träden kastade fullkomlig skugga öfver den sandiga vägen; blott emellanåt lyste en solstråle genom det täta löfverket, och det var honom då en glädje, att se, när den träffade Filippa och för ett ögonblick spred en gyllene glans omkring henne. Han var så upptagen af sina tankar, att det ryckte till i honom, då Filippa hastigt vände sig om. det ut allt det kunde, sä att jorden tycktes rifvas bort under det. Henrik, hvars häst var tyngre, blef så småningom längre efter; emellanåt vände Filippa sig om för att se om hennes förspräng växte. Den sträcka, de foro hän öfver, var en vidlyftig grässlätt, jemn som ett golf och sparsamt bevuxen. I början följde derför Henrik efter sin fröken så godt sig göra lät, utan att nära någon fruktan. Hon var en öfvad ryttarinna och terrängen så gunstig som möjligt för en sådan idrott. Men efter hand som hon närmade sig fjorden utan att göra något tecken till att stanna blef han orolig. Han gaf hästen sporrarne och nytjade piskan, men det var förgäfves; det stackars djuret gjorde alleredan sitt bästa. Han ropade af alla krafter, men hans röst nådde henne icke, den dämpades under den rasande farten. » Hvad tänker du på, Henrik? » frågade hon leende.
De mångfaldiga olägenheter, sorn handeln och rörelsen måste erfara, lill följd af omförmälde olikheter i mått och vigt, framkallade under 18:de århundradet flera förslag till förändringar i berörde hänseende; dervid må nämnas, att sä väl Svedenborg lili eli år 1719 trvckl »förslag lill vårt mynts och måls indelning, så ali räkningen kan lättas och allt brak afskaf fas», sorn Öfver-dirokloren för Fandlmäteriet kaggot, uti en i Kongl. Vetenskaps-Akademiens handlingar för 1742 införd uppsats »on lijolä/ning», samt Inspektoren öfver mått, mål och vigt, Huneberg, uti sitt är 1757 inför samma Kongl. Akademi hållna inträdestal, förordat decimal-systemet. Ett sådant förslag till decimal-systemets tillämpning på mätt, mål och vigt hade också blifvit till Regeringen ingifvet; och då år 1788 en särskild Kommission lörord - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlcls Utlåtande, N:o 4. 5 nades ali, »med iakttagande af den försigtighet, som fordras vid gamla inrättningar, öfverlägga och inkomma med betänkande, huru mål och vigter kunde så inskränkas, att intet annat mål, än en kubisk tunna om 63 kannor, och ingen annan vigt, än viktualievigten, må komma i allmänt bruk»; så infordrades öfver berörde förslag jemväl denna Kommissions utlåtande. Kommissionen töreslog i underdånigt utlåtande den 12 Maj 1 789, att i riket ej skulle finnas mera än ett mätt, ett mål och en vigt; att en tunna om 64 kannor skulle blifva det allmänna rymdmåttet; hvaraf blef en följd ali kappen blefve 2 kannor och tunnan således i alla sina aldelningar kommensurabel med kannemålet; saint alt viklualievigten skulle utgöra den allmänna vigten och alla andra vigter afskaffas.
Hr Godlund till last, att han, som helt och hållet använder sin tid för omskrifna yrke, af patienter, som dertill äga råd och lägenhet, tager betalning för sin mödosamma omsorg, så måtte för hvarje opartiskt omdöme Hr Godlund icke kunna frånkännas den förtjensten att genom eget tilltag hafva till mensklighetens hjelp och räddning begagnat ett naturligt anlag, hvaruppå man af honom Den aj Februari i. ej agde anspråk. Då Hr Godlund, utan afseende på saknaden af det anslag, lill understöd hvartill han vid sista Riksdag föreslogs, icke destomindre lika nitiskt gått den lidande allmänheten tillhanda tvekar jag så mycket mindre att å nyo väcka R. St:s uppmärksamhet på denna förtjenst, då fråga förekommer om disposition af det gjorda anslaget, som läkarekonsten tillhörer, att electrieiteten, under utöfvandet af dess medicinska kall, använda, och såsom en följd hvaraf åtskilliga Stockholms läkare, enligt denna motiori åtföljande bevis*), sina patienter till electricitetens begagnande på Hr Godlund anvisat; hvadan mindre skäl torde förefinnas att ställa anslaget under K. SundhetsCollegii disposition, än att dermed uppmuntra och till det allmännas fördel bibehålla Hr Godlunds biträde vid electrieiteten, hvarföre jag tillstyrker, att anslaget, som torde kunna nedsättas till 333 R:dr i6sk. B:co måtte till Hr Direct. Godlund disponeras, samt att denna min motion måtte resp. MedSt. meddelas och till StatsUtsk. remitteras. Lades' på bordet. Hr von Wahrendorff, And., hade inlemnat följande: Då skogshushållningen af ålder varit vanvårdad i Sverige, och åtskilliga i sednare tider tillkomna omständigheter ännu mera förorsakat skogarnas aftagande, tyckes nu vara tid att sätta en gräns för deras totala förstöring, åtminstone i vissa mest bebodda provinser i landet De som hafva bruksegendomar eller idka näringar, för hvilkas drifvande kol och ved nödvändigt måste begagnas, måtte väl redan hafva funnit, huru skogarna blifvit medtagna så att stångjernssmidet i följd deraf småningom måste minskas och på vissa ställen alldeles upphöra.
N:o 51, i anledning af väckt fråga om anskaffande af Norrska hir.gstar vid Ottenby stuteri, till hästafvelns förbättrande; afslogs. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedanstående Utlåtanden och Memorial: N:o 52, i anledning af väckt motion om anslag af kronotionde till Lekvattnets kapell-församling i Wermland; N:o 53, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för befrämjande af en forskningsresa till Island; Prot.-Utdrag den 5 Mars 1851. 175 Nio 54, i anledning af väckt motion om ytterligare förräntning eller utbetalning på en gång af det återstående anslaget för Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad; N:o 55, angående anstånd med den stadgade årliga ränteoch kapital-inbetalningen å lånet för skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation; N:o 56, angående ifrågaställdt låneunderstöd för staden Eskilstuna; N:o 57, angående sökt anstånd med ränteoch kapital-afbetalningen å det för återuppbyggandet af Konradsforss bruk i Wermland beviljade lån; N:o 58, angående sökt arfvode för utdelning af de, efter sistförilutne riksdags slut, tryckta häften af Bihanget till Riksståndens protokoll; och Nio 59, angående serskilda arfvoden för utbetalningen af riks Jags-kostnaderna samt granskningen af derå afgifna räkningar och reqvisitioner. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden och Utlåtande: