Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag befarar eljest, att vi på landet kunna få s. k. ansvaringar, sorn tillverkade bränvin pä samma sätt dessa ansvaringar äro redaktörer inom skandal pressen. Jag föreslår derföre, att, i händelse någon redaktionsförändring skall äga rum, §:n måtte komma att lyda sålunda: ”att bränvin må på landet' tillverkas af en hvar, sora äger eller innehar i mantal satt jord, samt i stad af alla dem, som enl. Handtverks-förordn. äro berättigade idka fabriksrörelse eller äga skattlagd jord, dock endast i större brännerier. Härigenom befrias jordägare att mot sin vilja få bränvinsfabriker på sina ägor. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Icke ulan en viss för undran har jag hört åtskilliga motståndare till förslaget påstå, att Utsk. genom Usta §:n Usta mom. velat flytta bränvinsbränningen från landet lill städerne. Det synes mig så mycket mindre hafva varit Utsk:s afsigt, som hvarje älskare af den kära drankfordringen får fortfara dermed. Utsk. har endast velat uttala en princip nemi. att bränvinsbränningen icke för jordbruket är oumbärlig. Detta är en sanning, som enl. min åsigt icke kan för tidigt uttalas. Man har dröjt allt för länge dermed, och orsaken dertill är just den olyckliga lagstiftning härutinnan vi haft. Man har vidare invändt, att Den 26 April f. m. 433 att våra småstäder skola förvandlas till verkstäder för bränvinstillverkning, ochatt hvarje liten borgare skall anlägga en fabrik. Jag betviflar det. Hvar och en, som kan beräkna sina utgifter, lärer väl finna, alt af bränvinslillverkning med enkel redskap, då man skall köpa såväl ved som råämnet, man icke erhåller någon vinst utan tverlom förlust. Deremot kunna de större fabrikerne med fördel anläggas i släderne af hvar och en, som har ett par Trid stadsjord och erforderliga kapitaler dertill. Häremot har man åter invändt, alt näringens förflyttande till städerne skulle innebära en verklig olycka för landet
Att Lagmansrätterne, sådana de nu äro organiserade, icke äro lämplige, tror jag vara tämligen allmänt erkändt. Det kan icke vara lämpligt att, såsom andre instans, Lagmansrätterne icke lemna någon garanti, att målen derstädes med större sakkännedom blifva behandlade än i första instansen, enär endast en domare der likasom i första instancen, afgör målen. Det händer ofta, att en äldre och erfaren häradshöfdings beslut skola i Lagmansrätten pröfvas af en ung, oerfaren tillf, domare och kan väl förutsättas, alt denne oerfarne skall bättre, än den i domarevärfvet väl erfarne, finna det rätta i en tvistig sak. Lagmansrätlernes tillvaro förorsakar endast uppehåll och gagnar hufvudsakligen endast sådane personer, hvilka med trassliga affairer söka genom vad til! Lagmansrätterne skaffa sig uppskof uti utsökningsmål, hvarföre mål af dylik beskaffenhet äfven utgöra den vida öfvervägande pluraliteten af den som stanna vid Lagmansrätterne hvaremot de flesta andra mål, hvilka icke stanna vid Häradsrätternes beslut, icke eller göra det vid Lagmansrätternes, utan fullföljas i Hot - Den 28 Jani e. m. 317 rätt, för att få saken pröfvad af en collegial domstol. Jag anser det således vara tydligt, att Lagmansrätterne icke böra bibehållas. Skulle man emedlertid hysa betänklighet, att antaga en lagförändring på sätt den blifvit nu föreslagen, kan jag deremot icke inse något skäl, hvarföre man icke skulle kunna antaga, såsom Ståndets beslut, den af Doctor Säve afgifna reservation. Hr von Hartmansdorff har anfört, att, då lagberedningen är sysselsatt med utarbetandet af en ny rättegångsordning, man borde afvakta densamma. Jag tror det likväl icke vara behöfligt, ty om den nya rättegångsordningen icke skulle kunna i sin helhet antagas vid nästa riksdag, ser jag icke något hinder möta att vidtaga en så nödig förändring som borttagandet af Lagmansrätterne. Om R. St. nu antaga nämnde reservation som innehåller: ”Det R. St. måtte besluta en und. skrifvelse till K. M., deruti R.
Jag anhåller slutligen, det Hr Frih:n ville uplysa hvarföre Reg:tsqvartermästaren, som ingen passevolans upbär, detta oaktadt skall fortfarande svälta på stat. Efter det öfverläggningen härmed ansetts afslutad, samt H. Exc. Hr Gr:u o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt bifall till Gr. Björnstjernas motion, att SqvadronsChefs-iönerna vid Konungens varfvade HussarReg:te måtte höjas till 2,400 rdr, samt att Reg:tsQvartermästarens vid samma Reg:te lön skulle ökas till 1,800 rdr; framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk:ts hemställan och, Den 11 April 0. m. 87 då dervid svarades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan Gr. Björnstjerna begärt votering, uplästes och godkändes följande voter.propos.: »Den, som bifaller StatsUtsk:ts uti 13 punkten mom. litt. B af Betänk:t N:o 84 gjorda hemställan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej: Vinner nej, afslår R o. Ad. nämnde hemställan och beslutar, att lönerna för SqvadronsCheferna vid Konungens värfvade HussarReg:te skola förhöjas från 1,000 till 2,400 rdr, samt att lönen för RegdsQvartermästaren vid samma Reg:te skall förökas från 1,350 till 1,800 rdr.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 51. Nej — 19. Enl. före voteringen fattadt beslut åtskiljdes R. 0. Ad. omkring kl. 3 e. m. In fidem, O. brakel. Onsdagen den il April 1860 Plenum kl. fi e. m. Justerades ett prot.-utdr. för f. m:ns plenum. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:ts Utlåt.
Tvenne verldar kämpa alltså i boken: det gamla Alhambra och det nya, romantikens sjuklighet och arbetets helsa, Pepita och morbrodern. Konflikten färgas ytterligare af en målares och en tandläkares kamp för tillvaron — en kamp som närmast blir en strid om Pepita, den rika arftagerskan. Logiskt och riktigt är att hon i följd af sitt temperament förälskar sig i målaren. Förkastas måste deremot den halft romantiska, halft lasciva stämning, författaren inlägger i hennes öfverretade och föga verklighetstrogna kärleksrus. Något sökt, krystadt och bizarrt verkar det också att en alltigenom så modern skriftställare skildrar en månskenspromenad. När berättaren icke förfaller till dylika barocka fantasterier, utmärker han sig annars mestadels genom berömvärd objektivitet och sjelfbeherskning. Han låter icke den palatslika omgifningen förleda till några omogna försök att agera »poet». Man läse endast om mötet i ösregn, då målaren friar, medan det säger klafs om gummigaloscherna, och den unga kvinnan skalar i väg med nedstänkt paletå. Detta är mer än dikt: det är lefvande lifvet sådant det är! I sin modiga teckning af don Fuscadoro, som alltid går med sporrar, visar författaren att han genomläst tysken Nietzsches bok om hur den nutida menniskan skall skicka sig för att blifva »en brygga till öfvermenniskan»; men den lata Pepita blir deremot aldrig någon brygga till öfverfruntimret. Sjelfsvåldigt och icke så litet vågadt synes det oss att författaren versifierat målningen af morgonstämningen, då Pepita med filttoffeln i hand blickar ut från Alhambras fönster. Vi förlåta dock gerna författaren hans öfverilning, så stämningsfullt friskt, folkligt och äkta spanskt är hans poem. Det är hållet på versprosa eller kommoditetsvers, d. v. s. vers i hvilken skalden endast besvärar sig med att rimma hvarannan rad. Hur enkelt och otvunget klingar ej redan den första strofen: På åkern står ett ax och bredvid står en kviga och framför står en kvast och bakom står en piga!
Mor Kajsa, som trodde och anade att Mathilda ville uppfordra hennes och hennes mans hjelpsamhet, efter den sednare var Bolds rotebonde; mor Kajsa, hederlig och beskedlig, men som ändå långt hellre ville skryta än hjelpa, låtsade ej höra på det örat, utan slamrade med sina tallrikar, skedar m. m., och Mathilda, som märkte hennes obenägenhet att just med någon egen uppoffring göra något för den stackars Stina, samt dessutom såg att här var någon traktat i faggorna, sade, uppstigande från sin stol: »Vet ni, kära mor Kajsa, jag skall gå ut i byen och se till om jag inte kan få rätt på någon, som kunde gå till gamla Annika i Lundtorp, eller leta upp henne hvar hon kan finnas, och bedja henne vara beskedlig gå till Stina, samt dröja qvar hos henne till hennes barnsäng är väl förbi.» »Ja, Gud vet hvem grefvinnan kan få att gå det ärendet, och hvar de skola få rätt på gamla Annika, ty hon vandrar så vida omkring,» sade mor Kajsa, som allt trodde att projektet äfven skulle gälla hennes skinn. »Åh jo, det går nog för sig,» svarade Mathilda, som insåg detta; »den som går skall få hederliga drickspengar af mig, och Annika skall få det besked, att jag ensam liqviderar henne för hela tiden.» »Ack hvad den välsignade grefvinnan är gullegod mot alla fattiga stackare!» sade mor Kajsa, och torkade de torra ögonen med halsduks-snibben. »Jag skall säga grefvinnan, att jag tror visst hon kan få Andersa lilla pajk’ att springa, och Annika tror jag för säkert är i Stora Hult hos Lassa-Lena, som fick en tös i veckan som var.» Mathilda smålog inom sig åt den vaknade beredvilligheten och lagade sig till att gå, och mor Kajsa följde henne sjelf ut genom dörren, och bad henne för all del »titta in sedermera.» »Ja ja men!» svarade Mathilda, »mor Kajsa lär väl inte vilja behålla mina små töser för arf och eget, dem får jag väl afhemta.»
St. böra till pröfning upptagas; motionären dock obelaget att hos K. M. framställa den ond. anhållan, hvartill lian kan finna sig befogad; och lärer K. M. då icke underlåta att, äfven ulan R. St:s uud. framställning, pröfva berörde anhållan och å densamma meddela det beslut, som finnes vara med lag och rättvisa öfverensstämmande. Skulle till följd af sakens beskaffenhet någon sanktion å K. M:s nådiga beslut från R. St:s sida erfordras, så kan man taga för afgjordt att K. M. derom gör nådig framställning. Då först kommer saken i behörigt skick och R. St. blifva i tillfälle att med verklig sakkännedom pröfva förhållandet. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte afslå betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag betviflar icke StatsOtsIcs goda afsigt, med sin framställning utan jag gör fullkomlig rättvisa deråt, men jag tror att Utsk. dervid gått för långt, till fördel för sökanderna och på bekostnad af R St. Frih. Tersmeden påstår att ingenting skulle äfventyras dermed, att R. St. på förhand fattade ett beslut sådant som det Utsk. här föreslagit. Mig synes dock som skulle R. St:s anseende dervid äfventyras i händelse vid den skeende undersökningen befunnes att hemmanen icke vore af den beskaffenhet att Konungen ansäge Sig kunna samtycka till det som R. St. för sin del på förhand beviljat. Ingen myndighet plägar äfventyra att, först döma på förmodan och sedermera blottställas för att af verkligheten vederläggas. Skulle likväl den ena statsmakten icke undvika att så göra? Dessutom då en undersökning, på sätt. Utsk. medgifvit, måste föregå och denna utan tvifvel skall pröfvas af kammar-colhm sedan vederbör, landshöfding haft tillfälle att sig deröfver yttra, så kan någon serdeles tidsutdrägt i alla fall icke uppstå derigenom att R. St:s pröfning af ärendet uppskjutes till nästa riksdag. Afven på detta skäl anhåller jag att R. o. Ad. icke måtte öfverila sin åtgärd utan afslå hvad Utsk. föreslagit.
Reservation af Johan Johansson från Örebro Län: ”Då frågan om Första Hufvudliteln förevar i Bonde-Ståndet vid förra Riksdagen den 2 Maji 1840, återremitterade Ståndet de punkter deri, som handlade om Kongl. Majits Hofhållning, om Hofstallets utfodring, om Ted och Kol för de Kongl. Hofven och om Polis-, Lys-och Renhållning vid Stockholms Slott, emedan Ståndet ansåg Konungens hofbållningssumma kunna nedsättas med 100,000 Ridr, då denna summa tillkommit år 1823 och alia utländska och lyxvaror, sorn för eif 4 Stats-Utskotiets Utlåtande, IV-o 34. hof behöfvas, då fingos för bättre pris, än 20 år förut, samt landets tillgångar fordrade besparingar af alla slag, och Ståndet var Öfvertygadt, det Konungen ej skulle undandraga Sig att i detta fall föregå med sitt höga exempel. Hofstallels anslagssumma hade visat sig lemna öfverskott, hvarföre Ståndet ansåg det kunna nedsättas ifrån 30 till 20,000 R:dr. Då betänkandet sedermera återkom till Ståndet och der företogs till afgörande den 20 Junisamma år, vidblef Ståndet sin nyss nämnda tanka och nedsatte de båda nämnda anslagen för Konungens hofhållning till 320,000 och för Hofstallet till 20,000 R:dr. Det gälde likväl då ett äldre anslag, som det alltid är svårt att nedsätta; nu gäller det att bestämma ett nytt för en på thronen uppstigen Konung, som med ord och handling förklarat Sig vilja genom tarflighet och sparsamhet i eget lefnadssätt, likasom i andra hänseenden, gå folkets önskningar till mötes.
Utskottet således ej kan dela motionärens åsigt i detta fall, finnér Utskottet sig likväl böra, på de af honom åberopade skäl, instämma uti motionärens, för betryggande af lärlings rätt, synnerligen gagneliga förslag att »handtverks-lärlings antagande eller flyttning från en till annan idkare skall ske inför handtverks-föreningen»; och torde denna jemväl böra erhålla kännedom om dylik lärlings antagande på prof och de dervid öfverenskomna vilkor. SS Allm. Bestoch Ekon.-Llskotlett Betänkande, N:o 128. I följd häraf får Utskottet, som, då erfarenheten visat, att lärlin" ha* vid 12 års ålder i åtskillige handtverk med fördel användas, anser stadgandet 1 afseende härå böra förblifva oförändradt och likaledes tror, att stadgandet uti 2 mom. af denna § fortfarande är behöflig!, vördsamligen tillstyrka, det Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, med 2 och 3 momentens uti 32 § bibehållande i oförändradt skick, 1 mom. uti samma § må erhålla föl jande förändrade ordalydelse: »Då lärling af fabrikseller handtverks-idkare antages. åbor med honom, eller, om han omyndig är, med hans lag »lige målsman upprättas kontrakt i tvänne exemplar, sorn »noga upptager lärotiden ocii öfrige vilkor. Sådant kon•»trakt skall, dä fråga ur om fabrik s-lär ling. afslulas i x tillkallade vittnens närvaro, men kontrakt med handtverks - elärling, vid dennes antagande eller flyttning från en tilt vannan handtverks-idkare, skall uppgöras inför handt' rv erks-förening, i hvars protokoll lärotiden och öfrigt wilkor noga antecknas, börande härvid handtverks-idkaren »till föreningens kassa erlägga 1 r:dr banko. Det ena »exemplaret af dessa kontrakt förvaras af idkaren, det an »dra af lärlingen eller hans målsman.
Jag för min del skulle anse, att det fransyska vore det lämpligaste, emedan detta språk är det, hvarmed man för närvarande bäst reder sig. Jag Den 10 Juni f. m. 133 skulle dock helst lemna valfrihet emellan de tre moderna språken. Utom detta, sorn borde läras i grunden, anser jag, alt man äfven borde lära sig att prononcera och explicera de två öfriga lefvande språken, äfvensom att tillfälle borde vara för lärlingarne att studera latin och grekiska. Dock borde det icke vara obligatoriskt att tala och skrifva dessa språk, hvilket jag tror kommit helt och hållet ur bruk. Man säger, att latinet är alldeles nödvändigt såsom en tankegymnastik. Jag tror att detta, liksom en mängd nandra dylika idéer, är hvad Engelsmännen kalla en »humbug». Åtminstone har jag under min temligen långa lefnad aldrig funnit, hvarken alt jag sjelf eller andra personer, som läst latinska grammatiken, tänkt eller resonnerat bättre och mera logiskt än de som icke hafva läst den. Latinets stora fördel är, att det är det enda universella språket, och att den, som läst latin och känner till de latinska och grekiska klassikerna, har, hvarhelst i veriden han trälTar på en bildad person, ett föreningsband med honom; men denna fördel kan, enligt min tanka, vinnas på ett enklare sätt, nemi. genom att i goda öfversättningar hafva inhemtat kännedom om de klassiska auktorerna. Jag har kommit till denna öfvertygelse genom den erfarenhet, jag fått i England, der till och med qvinnor äro mycket hemmastadda i den klassiska litteraturen, hvilket de blifvit genom att läsa goda öfversättningar. En Engelsk qvinna, som blifvit val uppfostrad, känner i allmänhet bättre till de klassiska författarne, fastän hon icke läst dem på grundspråket, än många af oss, som i många år sysselsatt oss med studier at desamma och likväl ofta endast lill namnet känna största delen bland dem. Afven bland graduerade tror jag icke flertalet hafva läst många hundra sidor latin eller grekiska, se dan de lemnat universitetet.
Ridderstolpe, Friherre Gustaf, yttrande, Dec. i46. Ridderstolpe, Grefve Carl, yttranden, Dec. 393. Mars I. 44,9- Riken, om, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, anstalters vidtagande för att anhålla och tilltala Personer, hvilka begå förbrytelse i ett af de förenade Riken Sverige och Norrige, samt derefter afvika till det andra, Maji II. 184, 201. Junii I. 319. Riket, relation om belägenheten uti; se Relation. Rikets Allmänna Arén ders Beredning; se Beredning. Rikets Utländska gäld; se Gäld. Rikets Ständer, att emellan Riksdagarne ej måtte förekomma till öfverläggning sädane ämnen, hvars öfverläggning tillhöra, Jan. I. 344. Jan. II. 8. April I. 16. Maji II. 113. *— angående saknad eller fördröjd verkställighet af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers vidtagne Beslut uti åtskillige Rikets inre hushållning rörande ämnen, Maji I. 56, i63. RiksAct, om, i anledning af Kongl. Maj:ts 278 Nådiga Proposition, ett Additament i den emellan Sverige och Norrige, Maji II. i83, 201. Junii I. i4i,54o. Junii II. 457, 5i x. Exp. Julii i45. Riksdagens början, Nov. 3. — dess öppnande på RiksSalen, Nov. 27. — om dess förlängande, Febr. 433. Kongl. Maj:ts Svar derå, Mars I. 196. — anhållan hos Kongl. Maj:t om dess slut, Julii 43. RiksdagsFullmägtig, om dess rättighet att, i grund af Riksdags-fullmagt bevaka enskiltas mål, Febr. 297, 372, 454* Mars I. i3o, 147. RiksdagsKrönika, dess utgifvande af Rothlieb, Carl Fredric, Nov. 23.
Sist inom 8 dagar, sedan hans fordran blifvit granskad, åiigge hvarje borgenär, att inför referenten med ed bekräfta fordringsanspråkets sannfärdighet. 498. Är fordran vorden bestridd, håfve referenten magt, att, inom utsatt kort tid, de tvistande utan vidare kallelse lill handelsdomstolen förvisa, hvilken, sedan referenten målet föredragit, detsamma pröfvar och afgör. Anser handelsdomstolen nödigt, att, före pröfningen af målet, andra personer varda deruti hörde och upplysningar inhemlade, ege domstolen anbefalla sådan undersöknings anställande inför referenten, som eger att dertill kalla de personer, hvilkas hörande anses behöflig!. 499. Har invändning blifvit gjord emot någon fordran och har det bestridda fordringsanspråkets pröfning, på sätt nu sagts, blifvit till domstolen hänskjuten, men domstolen funnit, att målet icke kan hinna med slutlig dom afgöras inom förloppet af den frist, som i art. 492 och 497 är utstakad för anmälan af inom Frankrike boende borgenärers fordringar, håfve då domstolen magt att efter omständigheterne besluta, att med dom öfver sådan fråga skall anslå, tills borgenärerne hafva blifvit öfver frågan om ackords ingående sammankallade och hörde. Besluter domstolen uppskof med tvistens afgörande, stånde det den fritt att i uppskofsutslaget tills vidare bestämma något visst belopp, för hvilket fordringsanspråkets innehafvare må uppträda och rösta vid borgenärernes sammanträden. 500. Mäste sådan tvist till civildomstol hänskjulas, beslute jemväl handelsdomstolen på förhand, om slik hänvisning må omedelbart försiggå eller uppskof dermed ega rum; i förra fallet åiigge civildomstolen, alf, ulan vidare formaliteter, blott på anmälan af svsslomännen, vederbörligen meddelad svarande borgenären, utan dröjsmål bestämma, huruvida denne må tills vidare kunna i öfrige borgenärers öfverläggningar och beslut deltaga, och för hvilket belopp.
Jag skulle också icke tilltro mig att punkt för punkt kuuna vederlägga nödvändigheten af dessa anslag, oaktadt jag måhända i ett eller annat afseende skulle lyckas deruti, åtminstone för att sluta från deh erfarenhet, jag vunnit från äldre tider, Hvad fästningsbyggnader beträffar, har jag öfverlefvat en fästnings anläggning i Skåne, hvilken, knappast halffärdig, lemnades åt sitt öde och står nu såsom en ruin. Jag vill minnas, att jag hört sägas, att för de sednast började fastningsanläggningarna vid hufvudstaden förändringar redan blifvit gjorda i planen, och det torde således icke vara ur vägen att uppskjuta arbetets fullföljd, till dess man stad - Den 3 November e. m. gat en bestämd plan derför. Jag skulle hoppas, att samma öde, som öfvergått fästningen i Skåne, äfven måtte öfvergå fästningen vid Wettern, emedan jag hoppas, att erfarenheten skall visa, att ingen Rikets fiende kan nalkas densamma, emedan Sverige förmodligen upphört att vara en sjelfständig stat, innan någon fiende kommer dit. Jag har föreställt mig, att det finnes andra försvarsmedel än de, som kunna erhållas för penningar och som kunna genom ökad bevillning eller lån anskaffas, nemi. moraliska krafter. Jag anser dem vara af vida större vigt än de physiska krafterna; men jag tror, att de fordra en särskild omvårdnad, om de skola trifvas och utbilda sig, för hvilket ändamål jag icke känner något säkrare medel, än att öfvertyga oss, att vi aro i stånd att försvara oss, och att våra möjliga flender icke äro så allsmägtiga, som mången kanhända föreställer sig. Så länge jag derföre ser, att publicitetens sträfvande att utbilda dessa krafter motverkas och qväfves, tillstår jag, att jag icke kan biträda några ökade anslag för de militära behofven. Dessutom tror jag, att den Regering, som Önskar ökade anslag, bör ådagalägga den största sparsamhet med de anslag, hon har. Jag har förut visat, huru källor finnas, derur man kunde hemta icke obetydliga tillgångar, såsom t. ex. genom armeens beklädande med oöfverskuret kläde. Från de små phenomenerna slutar man till de större.
Remiss till Oeconomieoch Särskildta Utskotten af Assessoren Danns Memorial 0111 inskränkning i Hallands och Bohus Läns Allmoges seglationsfrihet till utrikes orter, såsom medel till förekommande af Lurendrägeri och yppighet; af Handelsmannen Ehmus Memorial i samma ämne. Remiss till Särskildta Utskottet af Grosshandlarne Trass och El/strands Memorial om upphäfvande eller förnyande af Kongl. Förordningen den 2 Augusti 1810 om förbud mot öfverflödigt Silfvers bruk, jemte dervid gjorda tillägg; af Handelsmannen Stabecks Memorial om Rikets Pennuigeverk, af den 22 Maj Angåendet Den 15 Juni. 277 Bifall till LagUtskottets tvänne Memorial T:0 Om ersättning tili vittnen för resekostnad och tidsspillan 1 brottmål, och 2:0 om fördelning af vitesoch förbudsböter. Bifall till OeconomieUtskottets Betänkande af den 3 Maj, angående Magistraters rättighet att åt de i Städerna boende personer meddela resepass. 9 Återremiss af LagUtskottets Memorial, rörande motioner inom Hedervärda BondeStåndet 0:11 straffets skärpande för tjufvar och ■€n deras forslande m. m. Återremiss till Lagutskottet af dess Menuna 1, angående Original-skuldsedlars uppvieanle vid skeende Lagsökningar, mm. Återremiss af LagUtskottets Memorial af den 2 Maj, i anledning af väckt motion om omyidiga barns arfstägt. Bifall till StatsUtskottets Betänkanden af den 6 Maj, angående: 1 :o Herrar Fullmägti gesi RiksgäldsContoiret hemställan i afseende på ersättningen af skjuts och tractamente för Ledamöter i compromissrätter uti Bevillningsmfl2:0 Uppgifvande af kostnadens bestridande till register öfver Bihangen till 1810 och 181 - årens Urtima Riksdagars Protocoll, och 3:0 gjorda anmärkningar vid Utskottets utlåtande oin förbättring uti Länsmännens lönersaint lön för LandsFiscalerna, 278 Den 15 Juni.