Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ju en irring i rättsbegreppen att begära en jordäganderätt, oberoende af samhällets fördelar, då all rättighet till egendom är tillkommen endast genom samhälls-inrättningen och hvilar på inga andra grunder, än dem samhället godkännt. Att antaga en äganderätt oberoende af samhället, vore att förneka detta senares tillvarelse. Men att äganderätt till jord så väl som till allt annat är beroende af samhället, vill säga, att samhället äger bestämma äganderättens gränser och vilkor och att dessa måste så ordnas, som samhällets behof och fördelar det fordra. Om det icke låter med allmän fördel ('(irena sig, att jord äges under så ovilkorlig rätt, att dess ägare kan förstöra dess fruktbarhet eller göra den för längre eller kortare tid onyttig; så kan samhället genom lag förbjuda ägaren att så behandla sin jord. Om det länder till allmän skada, att jordägare utöder sin skog, eller underlåter att den vårda och om dess återväxt draga försorg; så kan lagen, (när klokheten bjuder att nyttja denna makt) föreskrifva, till huru stor mängd skogen, der den linnes, får förbrukas, huru den nedhuggna skogen skall genom återplantering ersättas, planteringen fredas och skötas, huru på en egendom, der skog saknas, jord skall till visst belopp afsättas för att användas till skogs uppdragande. Allt detta med ingen sämre rätt och behörighet, än det lagstiftande samhället äger att jord inom sitt område med skatter och utskylder belasta. Låt vara, att man förvärfvat sin jord fri från en sådan skogslag, och tror jordens värde minskas genom denna lags införande. Så kan man äfven hafva förvärfvat sin jord fri från dessa skatter och utskylder, och få dess värde genom deras påläggande oemotsägligen minska dt. Jag har anmärkt, att svenska jorden till en del af ålder varit, och till en annan del i senare tider efterhand blifvit befriad från do nödiga inskränkningar i dispositionsrätten öfver skog, utan hvilka en ändamålsenlig skogshushållining ej är att påtänka. Att skogarne denna förutan gå förlorade, hoppades jag hafva ådagalagt.
På kläden beli dylika ylletillverkningar är i Sverige nu för tiden en stark afgång, Och då consumlionen af den för dessa tillverkningar erforderliga ull öfversliger productionen af detta rå-ämne, samt, vid sådant förhållande, afnämare af ullen till förmonliga försäljningspris icke gerna kunna saknas, så vill det synas, som producenten, för bristande afsättning på sin vara, icke bör kunna komma i någon kännbar penningeförlägenhet, och i vidsträcktare måtto behöfva anlita de lånetillgångar, hvilka genom eredidvet skola beredas; äfvensom det förekommer icke otroligt, att, till förlägenhetens afhjelpande, han snarare söker bereda sig andra utvägar, än anlitar det af Staten erbjudna låneunderstöd, enär omgångar och restrictioner äro oskil jäktige ifrån detta understöds begagnande. Vid flere tillfallen skall ifrån en aflägsen ort ullen forslas, till Norrköping och der uppläggas, för att blifva en användbar pant, och någon annan, än fabrikanter af ylletillverkningar, får icke öfvertaga det af producenten erhållne lån. Erfarenheten har också ådagalagt, att lånreqvisitionerne hittills varit inskränkte. Utaf Riksgälds-Conlorets räkenskaper befinnes, att år 183a endast 10,000 R:dr. blifvit uppå creditivet lyftade, och inom samma års utgång till' fullo återguldne; och att, under loppet af år iS33, ultogos i åtskilliga poster tillhopa 3g,ooo E:dr, hvilka i Junii månad innevai’ande år återbetaldes.
Och vid sidan af fru Zimmermann vandrade hon genom stadens gator, förbi sina bekanta, i hvilkas uppspärrade ögon hon kunde läsa ett frågande: hvem är den höga, allvarliga damen, som fröken Hagberg går med. Hon talade och skämtade, var i det mest strålande humör. Men fru Zimmermann var kall. Ändtligen nådde de stadshuset, der Alma beställt rum. Och förmiddagen släpade sig fram, trögt och tungt. I detta stela, otrefliga hotellrum bodde ingen förtrolighet. Vid middagstiden väntades William; modern hade berättat att hon telegraferat till honom. »Går du till tåget?» frågade hon den unga. »Ja, naturligtvis. Går du inte med?» »Nej. Jag är trött. Jag vill helst slippa. Hon trodde ännu att om de blott finge träffas och tala med hvarandra skulle allt bli som förr. Men när hon såg dem träda in genom dörren visste hon att det var förbi. Det låg i hela deras hållning, deras sätt att tala till hvarandra och se på hvarandra: förtroligheten var borta. Det var som om småstadsluften omkring dem lagt sig tryckande öfver deras väsen; här satt skvallret på lur i hvarje vrå, och medvetandet derom födde ängslan och beklämning. Hennes hjerta drog sig ihop som lefvande kött i stark frost. Det hade alltså ingenting varit mellan dem! Ingenting annat än hvad de sjelfve kallade en stämning, som strök förbi och försvann; en lek med det heligaste i lifvet. Det var en drifhusplanta som hon vårdat och älskat och knutit sina förhoppningar vid; den hade vissnat så snart den flyttades ut i kallare jord; en såpbubbla som glimmat i eldskenet från kaminen, men som icke tålt dagens nyktra ljus. – För minnet hägrade ännu dess granna färger, medan hon satt och stirrade ut i tomheten. Blytung och svart skulle denna tomhet breda sig ut öfver hennes lif. Det var icke blott det, att förhållandet mellan de unge slagit så djupa rötter i hennes eget inre; men instinkten sade henne att brytningen skulle sätta ett märke i sonens själ, som all hennes modersömhet icke skulle kunna utplåna.
113 kostnaderne för Utrednings-Contoiren under 4a: år, uppgått till något utöfver 33ooo R:dr Banco, utan att göromålen vid Contoiret i Stockholm, genom Utrednings-Contoirens tillvarelse, i ringaste måtto blifvit mindskade, utan snarare ökade; hvarföre också Fullmägtige ansett sig bora afstyrka deras upplifvande. Slutligen få Fullmägtige vid handen gifva, att Fullmägtige, med anledning af Motionerne och på det vederbörande Gäldenärer desto säkrare måtte komma i åtnjutande af de förmåner, som af Rikets Ständer möjligen torde dem beviljas, förständigat vederbörande Ombudsmän, att tills vidare innehålla med alla nya Lagsökningars expedierande, samt inhibera försäljningen af utmätt egendom, dock med det förbehåll i afseende på Lösören, att desamma varda satte antingen i taka händer eller under Utmätnings-männens vård; såsom ock att några bysättningar tills vidare icke må ega rum. Stockholm den i3 Februarii i8a3. Stats-Utskottets Betärikmden. Lit. B• ö. P. M. Ett Län N:o 3409. förfallet d. 9 Fehr, 181g. 25)000. Olas. Lånets nuvarande återstod Rdr 8,750. Ett Län hvilket föreföll d. 5 Fehr. j823. Lånets nuvarande återstod Rdr 12,400. Ett Län förfaller d. 28 April 1823. N:o 34iifö fallet d. i3 Febr. 1819 lS.Ooo. Oras. Lånets nuvarande återstod Ett Lån N:o 1097. förfallet d. 4 Sept. 1817. t Lånets nuvarande återstod Rdr 880. förfaller d. 3o Junii r8a3. 1 % Stats-Utskottets JBetänkanden. Ett Lån N:o 7953. förfallet d. 25 Junxi 1817. Oms. N:o 3522. d. 25 Oct. 1819 på öman.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 78) har Herr Fåhraeus, E., af anförda skäl föreslagit, att Rikets Ständer måtte, till upprättande af ett fullständigt högre elementarläroverk i Stockholm, efter nya elementarskolans plan och method, beräknadt för 300 lärjungar och stäldt under en af Kongl. Maj:t förordnad direktion, å Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföra till löner åt rektor, 7 lektorer, 11 adjunkter och 3 öfningslärare ett årligt anslag af 31,300 R:dr; hvarförutan Herr A. H. Wistrand uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (Nio 109) anhållit att Rikets Ständer måtte, för inrättande i hufvudstaden af ett nytt läroverk af nyssnämnda omfång och beskaffenhet, anvisa dels den af Herr Fåhraus föreslagna årliga summan och dels, för en gång, till utgifter för skolans verksamhet ett belopp af 3,700
Jag bar likväl sedermera trott att genom förslaget, sådant det nu är affatladt, den hufvudsakliga delen af denna olägenhet blifvit afhjelpt. Uti den 24:de §:n stadgas nemi., att ärenderna skola beredas Den 12 Juli f. m. 211 inora det Departement,'dit de höra, och att Depart:s-Chefen eger att deltaga i öfverläggningen om dessa ärenden, hvarigenom jag trott det af mig såsom nödigt ansedda sambandet kunna vinnas. Depart;s-Chefen eger då kunskap om alla de mål, hvilka skola i afseende på hans Departement inom RegeringsRm före* komma, oeh han eger, om han så vill, att öfvervara öfverlägga ningen derstädes, oeh så väl meddela de uplysningar, som kunna behöfvas, som ock att genom tillämpningen af lagarne derstädes inhemta huruvida någon förändring kan vara af nöden. Jag tror äfven, att den Depart;s-Chef, som rätt upfyller sitt kali, skall genom della tillstånd, sora han fått sig meddeladt, verkligen komma i tillfälle att bibehålla detta samband. Man har här ganska skarpt klandrat förslaget derföre, att det skulle innebära en inskränkning af Konungamakten. Jag bestrider helt och hållet att sådant skulle vara fallet, och jag vägar tvertom påstå, att en sådan åtgärd, som den nu föreslagna, skulle om möjligt än mera höja Konungamakten, Jag tror nemi. att denna makt ieke vinner serdeles mycket i allmänna anseendet derpå, att dea måste sysselsätta sig med en mängd detaljer, som för den högre blicken äro fullkomligt främmande, och som icke kunna annat än paralysera Regeringens krafter i afseende på dess egentliga ändamål. Jag tror derföre, i synnerhet sunder närvarsde tid, då en sådan massa af nya förhållanden up* kommit att Regeringens pligter derigenom blifvit mångfaldigade, jag tror, säger jag, att det just i detta ögonblick är af stor vigt att man befriar Regeringen ifrån dessa öfverloppsbestyr, och återställer den på sin rätta ståndpunkt, den nemi., att ur en högre synpunkt kunna bedöma det allmänna och vaka deröfver.
Cederström: Man har, sedan jag sist hade ordet, bland annat yttrat, att denna rättighet att utdela husaga endast kunde utöfvas af en brutal husbonde. Men man synes härvid glömma att brutaliteten oftare kan förekomma hos tjenaren, för hvilken husagan bör, efter min tanke, qvarstå som en helsosam och understundom nödig skräckbild. Hr Hjerta har påpekat, huruledes det lyckats en amerikanare att på ett mystiskt sätt tämja de vildaste hästar, och tror att detta sätt består i en obeskrifligt mild 414 Ottu 26 Februari. behandling af djuret. För att göra tillämpningen fullständig: jag skulle vilja se Hr Hjel ta försöka tjuskraften af sin milda blick och sin vänlighet på en försumlig och lättjefull kokerska, på en gatsopare som ställt qvasten ifrån sig och gått in på krogen, på de bönder och personer af alla slag som icke genom en flitig läsning af Aftonbladet och andra nyttiga skrifter hunnit en tillräckligt hög grad af bildning, för att fullgöra sina pligter och lyda sin husbondes befallningar Så snart man utgår från den föreställningen att tjenstehjonet tillhör familjen eller huset, tror jag man icke bör fråntaga husbonden hans rätt såsom sådan. Dessutom säger lagen att man får aga skäligen, och om öfverdrifven husaga skulle utdelas, finnes deremot säkra garantier. I andra länder med tätare befolkning och der formerna äro lättare, är denna rättighet mindre nödig att bibehålla, men för oss nr jag fortfarande öfvertygad att den måste qvarstå, hvadan jag anhåller om afslag å Betänk. Hr Printzensköld, Carl: Jag underkänner ingalunda liberalismens bemödanden att fritaga en viss klass af medborgare från all slags godtycklig behandling; men vill man taga bort denna lag sorn nu är fråga om, så måste man också tänka på att göra verklig husbondens rättighet, att skilja ifrån sig ett försumligt tjenstehjon. framställning i detta syfte; ty enhvar vet huru nära omöjligt det nu är att kunna bevisa en tjenares begångna fel, då man icke annat än i lifssaker kan åberopa hans medtjenare som vittnen förr än de lemnat tjensten.
Om Höga Vederbörande, på hvilka beredningen af denna sak för öfrigt beror, lika så viii som Högvälborne Herr Grefven och Landshöfdingen hade sig bekant de oföreställeliga göromål, hvarmed Härads-skrifvarena äro öfverhopa - Den i G Maj. de, och de kostsamma åtgärder, som åtfölja Mantals-skrifningarna, skulle må hända intet ögnablicks tvekan uppstå, att dem antingen ifrån denna befattning befria, eller ock dem derföre godtgöra på ett sätt sora skulle motsvara kostnaden för tillförordnade särskildta Commissarier, Ingen Tjensteman, som åstundar fullgöra sina skyldigheter, kan åtaga sig större befattning än för ho» nom är medhinnelig. Med djupaste vördnad framhärda Högvälborne Herr Grefvens, Hofmarskalkens och Riddarens aldraödmjukaste tjenare. Fr. Kallerman. P. M. Lundgrén. P, Forssius. G. Pahl. P. G, Egnell. P. J. Becker*. Calcul, som i det lindrigaste visar omkostnaderna i och för Mantals-skrifningarna i Westerås Södra Fögderi af Westmanlands Län. Skjutspenningar för 2lne Hästar för mig och mitt nödvändiga biträde vid ofvan* berörde förrättningar. Från Bostället Hofdesta i St. Ilians Socken och Norra Fögderiet till Westerås, som nödvändigt skall passeras för att kunna komma till hvilken Socken som heldst i Fögderiet, utgörande J mil, beräknas ej, emedan jag icke der nu bor, utan endast 534 Dm 16 Maj. Från Westerås till Kärrbo l| mil *— 42. Kungsåra i^mil — 42. Irsta 1 mil första dagen 24. Dito 2tdra Dito — 24. Badelunda | mil — 18. Lillhärad l|D:o — 42. Dingtuna 1 mil irsta dagen — 24. Dito — 24- Earkarö l mil •— 24* Lundby mil — 12.
hvadan, om ock till den förra summan lades Barnhusets i Rikets Ständers Bank innestående behållning, 8,608 Rdr 2 sk. 4 rst., en brist för detta år uppkomme af 39,466 Rdr 13 sk. 1 rst., så att, då inkomster och utgifter för åren 1852 och 1853, enligt Direktionens tanke, borde efter samma grund beräknas, bristen för åren 1851, 1852 och 1853 följaktligen skulle, med tillägg af en utgift af 16,000 Rdr för af behofvet påkallade reparationer, förbättringar och inredningar af nuvarande byggnader, komma att utgöra omkring 134,000 Rdr; samt slutligen att Direktionen, i anledning häraf, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om aflåtande af nådig proposition till Rikets sednast församlade Ständer, angående beviljande af statsanslag för Barnhuset, dels å 16,000 Rdr för en gång till iståndsättande och förbättring af byggnaderna, och dels å 39,466 Rdr 32 sk. årligen för innevarande och nästföljande 2:ne år. Efter hvad kändt är, blef ej nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåten, hvaremot, i anledning af en vid riksdagen väckt motion om ett låneunderstöd af allmänna medel åt Barnhuset, Rikets Ständer beviljade denna inrättning, till utgående från Riksgäldskontoret, ett under vissa år räntefritt lån å 50,000 Rdr. Dessutom beviljades vid sistförflutne riksdag ett välgörenhetsbidrag till allmänna Barnhuset att utgå med 3,000 Rdr om året från Rikets Ständers Bank. §. 3. Den af föregående Revisorer gjorda anmärkning, att en stor del utbetalningar till fosterföräldrar och utlemnade kläder till utackorderade barn icke voro tillförlit - — 208 — ligt verificerade, synes ej vara nöjaktigt förklarad, hvarföre samma anmärkning nu förnyas.
I öfrigt vill jag icke motsätta mig en återremiss; tvärtom hade jag ämnat för egen del anhålla derom, egentligen på den grund, att jag finner Hr Stuart i sin reservation hafva antydt ett förhållande, deruti jag med honom är af fullkomligt lika åsigt, det nemi., att texten å sedlarna borde hafva annan lydelse än det prof, sorn här åberopas, och i afseende på hvilket prof jag får nämna, att på BancoIJtskrs förslag till hvarje Stånd blifvit lemnadt ett exemplar för att visa, huru sedlarna lomme att se ut. Denna text är äfven, om den af R. St. beslutade myntenheten skulle antagas, bestämdt oriktig derföre, att den lyder endast på sedlar eller courant och icke på silfver. En sedel, utgifven af en bank, som börjar alt lösa sina förbindelser med silfver, bör 248 Den 14 M a r s. innehålla, att den löses med silfver och icke med courant eller annat representativt mynt. Denna anmärkn. är dock sådan, att man ej kan bestämdt säga, att Utsk. genom sitt yttrande i g:de punkten förbisett den. Utsk. har icke egentligen yttrat sig derom, utan blott velat antyda, att buradana än sedlarna må blifva, efter det myntenheten blifvit bestämd, bör dock anteckningen på dessa sedlar blifva sådan, att allmänheten må vara i tillfälle att finna deras valör, efter beräkn. af de flerfaldiga räknesätt, som vi förut hafva. Hr Stuart, Carl Gust.: Att nu härstädes ytterligare vidröra frågan om lämpligheten eller olämpligheten af den tidpunkt, som man valt för detta betänkts afgifvande, anser jag icke. för mig behöfligt, då jag redan i detta afseende uttalat min åsigt såväl inom Utsk., som i den reservation, jag bifogat betänk. Jag förbigår således detta ämne och inskränker mig till sjelfva sälten.
De förordnade Revisionerne äro tillbörligen förrättade; och DiscontenS förwaltning har ock detta äret fullkomligen swarat till det därmed asyftade ändamål; ehuru i anseende as tillgangarne, och nödig warsamhct för att i Banken bibehålla tillräckelig Fond, utlauingarne ingalunda warit ansökningar med acnsta grundad säkerhet, som gjerts och dageligen göras, men mäste uppskjutas, hwarom Verkets Diaricr och Böcker lemna de säkraste be - Den 9 Julik. iZ7i wis; altsa synes för framtiden grundad, sa wäl företagets som Bankens säkerhet. Förmodeligen är det för denna säkerhet, den enda gren af Canalstyrelsen, hwilken efter Bankens natur kan egenteligen anga den; fom föranledt att Eders Kongl. Majit Allernadigst, i enlighet med hwad Riksens Ständer förbehållit, förordnat, att Banco-Fullmägtige ma wäija en Directeur i Directionen för Canal-Werket; och uti Bolags-ReglorneS z:dje Artikel, stadgar, den af Banco»Fullmägtige walde Directeur ej böra beräknaS i det fastställde antalet af Acta Directeurer; men Banco-Fullmägtige, efter hwad i underdånighet bilagde ProtocollS-Utdrag upplyser, anse Bolags-ReglorneS 6 Art. z Mom. uttrvckeligen föreskrifwa, att Canal-Directionen, om ock aldrig sa talrik, ej är fullsutten, sa framt ej den af Banco-Fullmägtige walde Ledamot är närwarande; hwilken mening ater, hwarken jag eller någon annan DirectionenS Ledamot, häraf kunnat draga, efter i sadan händelse, ej endast denna Bankens Ledamot skulle dymedelst wara af större nödwändighet, än någon annan DirectionenS medlem, hwaraf flere kunna wara franwarande, dä Fem äro tillräckeliae för att taga besiut; samt det såmedelst stöde i antingen Bankens eller sadan Ledamots magt, att göra hela
Jag kan icke medgifva, alt erfarenheten bestyrkt den sats, alt ett lands väj måga beror afen låg myntenhet, ty här finnes ett land i Europa, nemligen Portugal, der myntenheten eller den så kallade Reis, hvaraf 960 gå på en piaster, svarar ungefärligen mot f r:st. specie, under det att enheten i England är ett Pund Sterling, och jag tror, att. välmågan likväl är utan all jemförelse större i det sednare landet. Jag skulle derföre anse saken likgiltig, om jag icke trodde det vara farligt, att låta silfvermyntet uttrycka en annan enhet, än dess representant, Bankosedeln; ty ehuru jag gerna medger, att mängden af personer räkna i Riksgäld, äro likväl alla så vana att göra förvandling från Banko till Riksgäld ock daler eller tvärtom, att ingen rubbning kan uppkomma i detta afseende genom BankoRiksdalerns antagande lill enhet; men deremot skulle det förorsaka en stor rubbning, 0111 Bankens sedlar, som skola motsvara silfvermyntet, skulle äga en olika valeur emot detta mynt. Det skulle säkerligen förvåna hela allmänheten, om Banken skulle inlösa sin sedel på 1 R:dr med i|R:dr i silfver; och då jag, i afseende på myntväsendet, anser allt, som förorsakar rubbning i de förhållanden, hvarvid allmänheten blifvit van, såsom skadligt, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till Utskottens Ut4 6 H. 6* 84 Den 19 O c t o b e r e. m. låtande. Deremot medgifver jag, att man fullständigt vederlagt Friherre Cederströrns inkast, i afseende på ordningen för föredragningen, och jag anhåller derföre, att Ja*propositionen måtte blifva myntenhetens bestämmande till 18 sk., samt contra-propositionen innefatta Herr Lefrens förslag.
Gunnar stod lutad mot en trädstam och stödde sig dessutom på sin bössa, med hvilken han nyss skjutit en kersbärsätande skata. Han stod der, tyst betraktande gruppen, men sade intet och störde ej de läsande. Abraham stapplade nästan intet, men gjorde han det, så såg han först upp på Elin och så på Gunnar, likasom för att afbedja sig sin skuld hos dessa, de enda menskliga varelser som någonsin visat honom huldhet, medlidande och deltagande, de enda han någonsin älskat. Slutligen sade Elin: – Ja, detta går ju så bra, att fortfar Abraham på samma sätt en tid, så tror jag nog att han kan få gå till presten, och bedja honom att snart få gå till nattvarden, eller hvad tror du, Gunnar? – Jag hörde icke rätt på hvad du sade; jag tänkte på något annat – svarade Gunnar; men Abraham! han sprang upp och gjorde ett gladt, men tungfotadt glädjesprång, och innan de visste ordet af, tog han Elin med sin ena starka arm och Gunnar med den andra och tryckte dem båda på en gång till sitt nyvaknade hjerta. Oberedda, som de båda voro, på denna hastiga manöver, hunno de ej streta deremot, utan Gunnars och Elins kinder trycktes hårdt tillsammans, och nära nog deras läppar. – Släpp mig då, Abraham! – ropade Elin, och slog och sparkade omkring sig, som en liten fölunge; men när hon väl kom lös då föll hon i ett så hjertligt skratt, att Gunnar måste deltaga deruti, oaktadt han på en gång kände sig tacksam och ond på Abraham. Hvilka af eder, j roman-proppade och stoppade unga damer, hade väl vid detta tillfälle börjat att skratta? Ingen af eder! J hade gråtit, rodnat, icke förmått se upp eller ens rört eder, många med litet mera erfarenhet hade kanske till och med bums dånat, låtit bära sig, låtit döpa sig med eau de cologne, dränka sig i vatten och qväfva sig med eau de luce, pustat och stånkat, och tänkt – tänkt – tänkt – Gud vet bäst på hvad.
Den tredje stora ska t te-ti teln är tullen, hvilken under do sednare åren utgjort mera än 12 milhr Rdr Rmt. Men denna upbörd hopar sig icke endast på någon viss tid, utan fördelar sig någorlunda jemnt på hela året. Detta förefaller måhända mången oväntadt, då man vet att sjöfarten endast under en del of året kan bedrifvas, men har sin grund deri, att de förnämsta kassa-artiklarna läggas på nederlag eller kredituplag, och derifrån förtullas blott successive i mån af behof. Jag ber att såsom bevis på denna fördelning få anföra siffrorna för i år. Det blefve måhända för vidlyftigt att närmare redogöra för förbållandet under de föregående åren hvilket i allt väsendtligt öfverensstämmer med det nyss anförda men om någon är intresserad af att härom taga en närmare kän. 30 Den 2 December. nedom, så står tabellen som jag här håller, med nöje till tjenst. Man finner emellertid häraf, dels att en någorlunda jemn spridning af tullupbörden verkligen eger rum, dels att den tid, då denna inkomstkälla flödar ymnigast, just är den period som infaller emellan uptagandet af de ordinarie skatterna och bränvinsmedlen, nemi.: högsommaren. Den 4;de hufvud-afdelningen af statsinkomsterna består i Chartoe-Sigilalre-afgiften. Denna upgår till omkring 1,200 000 Kdr Rmt, och fördelar sig mera jemnt än någon annan på hela året; och det kan således icke nekas, att i afs:de å skattemedlens ingående, en vida lämpligare, fördelning nu eger rum än förr. Att utbetalningarna sedermera icke ske lika för hvarje dag ulan gruppera sig hufvudsakligen qvartalsvis är en känd sak, och deraf måste naturligtvis följa, att kassabehållningen i StatsKont. Olifver olika, uch någon gång under en kortare tid större än behofvet fordrar. Olägenheten häraf torde dock vara en obetydlighet emot vådorna af de botemedel som man nu deremot föreslagit.