Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ateisternas ord och lefnad vittna ständigt om ett sönderslitet inre och deras bemödande att utbreda sina åsigter beror egentligen blott på en önskan att se bekräftade meningar, för hvilka de inom sig, i all tysthet bäfva och förskräckas, så att de behöfva andras bifall för att stärka sitt mod. Oeh hvar finnes väl den moder, som har hjerta att döma sitt barn till att lefva utan Gud, utan tro, utan hopp, eller som föreställer sig, att detta barn kan blifva en god och lycklig menniska utan tron på det goda, utan förtröstan på sanningen, utan hopp om kärlekens oeh sanningens odödlighet? Så kommer man att tala om qvinnor, som fördrifva sin tid med romanläsning. Och den unga damen utbrister: » det är j u riktigt i din smak. » » I min? » frågar han öfverraskad. » Jaa, just i din! Efter hvad du sjelf nyss yttrade. » Den unge mannen förstår fortfarande ingenting. » Känner du kanske någon, som slukar romaner så som min kusin? » » Nå, än se ' n. » » Och du finner ju henne så förträfflig, den bästa du vet till och med. » Han skall fåfängt söka öfvertyga henne om bristen på sammanhang mellan dessa båda saker, samt att hon utbytt orden » behaglig och vacker » mot » förträfflig och bästa ». » Det kan just komma på eltut, ordalydelsen mins T i l l mina g e n m ä l a r e i frågan hon inte precis, men sjelfva meningen var i alla fall » Böra b a r n l y d a? » den; det är riktigt ohederligt af honom att icke stå vid sina ord. » Af Anekdoten är icke apokryfisk — blott en ur högen. Elna Tenoir. Litet hvar skall kunna samla " mer eller mindre betecknande exempel. jOliå Iduns Redaktion sammanhang med min Samma sätt har användts af mina genmälarinnor J^F nppsnts » Höra barn lyda '. Ett ord i en i Idun.
Hr F rih. o. Landtm, tillkännagaf, att en > af IL o. Åd:s ledamöter i Exped.Utsk., Gr. Mörner, Carl Göran, anmält, att tjenstegöromål hindrade honom från egnande af den tid, sorn erfordrades åt Utsk:s sysselsättningar; Gr. Mörner hade således ämnat afsäga sig det honom lenmade förtroende i det plenum, som följde näst efter det, då val-listan öppnades, om lian ej varit förekommen af två äldre ledamöter, hvarföre han qvarstannade för att ej sätta Utsk. ur möjlighet att begagna behandlingen af de åligganden, som tillhöra detsamma, men anhöll nu om R, o. Ad:s tillstånd att få afsäga sig ifrågavar. befattning. Bifölls. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att, till återbesättande af dessa tvänne ledigheter i Exped.Utsk., innan nästa plenum sammanträda. Justerades 2:ne prot.-utdr. rörtde denna dag fattade beslut, Upplästes och bifölls BancoUtskts mern. K:o i , med anhållan om notarie-arfvoden åt tvänne prot.-förande på Utskts afdelningar samt om tiUökadt cancelli-biträde. Upplästes BancoUtskts mein. Nio 2, angtde revision öfverLåne-contorens i Götheborg och Malmö förvaltning och räkenskaper för år i83g. Undert. R i d d. S ec r e t.: Vid sisth riksdag inkom till R. o. Ad. från BancoUlsk. ett memorial af enahanda lydelse, som det nu upplästa, nemi. angtde utseende af Revisorer för Låne-contoren i Götheborg och Malmö. R. o. Ad, ansåg då tjenligast att icke genom val inom sig i plenum utse dem, utan behagade uppdraga åt Ridd.directtn, af hvilken det alltid sker emellan riksdagarna , att förrätta detta val.
Jag vill blott lemna en närmare förklaring af mitt sista yttrande i afseende på denna fråga, efter detsamma blifvit missförstådt. Den af mig föreslagna förlängda borgen har jag .åcke ifrågasatt skola åläggas, derest arrendatorn fullgjort sina förbindelser. Bland dessa arrendatorns förbindelser är äfven den, att efter de första 5 åren ställa ny borgen. Om det nu i contraclet finnes bestämdt, alt arrendatorn inom det 4 eller 5 årets slut skall ny borgen ställa, så beror det ju på borgesmänneu att tillse, ät hvilken person de lemna sin borgen, och alt de icke lemna den åt en slarf, blott derföre alt de se honom hafva cn liten förmögenhet, som möjligen kan räcka för en lid, eller derföre alt de vilja blifva af med honom ifrån den ort der han är, hvilket ofta nog inträffar. De se sig då före innan de lemna sin borgen åt en sådan person, och detta stadgande skulle följaktligen åstadkomma en försigtighet hos borgesmännen, hvilken är af behofvet högeligen påkallad, om deras påskrifter skola gifva någon säkerhet åt boslällsdirectiouerna för arrendatorns fullgörande af åtagna förbindelser. Frih. Ridderstolpe: I de få ord jag anfört, har jag önskat bifall lill Otsk:s betänk., men skulle effecten af denna discussion blifva en återremiss, så får jag äran förklara, att jag, i anseende (ill den afsigt, som ligger till grund för llr von Hohenhausens yttrande, skulle önska, att, då målet blir återremitterad!, den olägenheten i någon mån mätte kunna i en framtid undvikas, att genom det stadgande, som nu förefinnes, alt caution blott bör lemnäs för 5 år, Kronans jord icke, under dessa 5 åren, må kunna blifva belt och hållet borlfuskad. Herrarne veta alla ganska noga, alt man under 5 är kan lill den grad förstöra jord, alt den icke på 10 år kan återbringas i det goda skick, hvaruti den förut varit. Skulle den föreskrift som nu gäller blifva ändrad sålunda, att caution bör lemnäs för de första 10 åren, sä undviker man också derigenom att efter 5 års förlopp ny caution skall behöfva lemnäs.
Att många personer, som förstått begagna sig af den på sednare åren vaknade och af lånta penningar underlättade spekulationsandan, gjort eller ökat sin förmögenhet, är också en sanning och förklarar hvarföre många önska ett obegänsadt antagande af frihandelns principer här i landet; men att Svenska folket i sin helhet förlorar på att draga en skuldbörda, som ej visat sig vara så för industrien lifgifvande, som man hoppats, och att producera sina alster, medan tullsatserna tvinga det att brottas med bättre lottade och starkare länders industri, är ganska säkert; om detta ej i tid besinnas, blir faran kanske snart nog öfverhängande. Om de nu vidrörda uppgifterna och andra framhållna beräkningar af Hr Finans-Ministern haft en så förmånlig verkan på landets industriella ställning, som han velat visa, hvarföre finnes här då ett så ständigt återkommande behof, en så stor brist på penningar, oaktadt vi med den enskilda skulden torde hafva lånat cirka 300 millioner i utlandet? Hvarföre minskas, oaktadt de årligen indragne stora lånen, bankens metalliska valuta? Hvarföre äro de redan betydligt stegrade fattigafgifterna i ständigt stigande? Hvarföre ropas nu från alla landets delar på d^ millioner, dertill hypotheks-bankerna innehafva granskade och godkända värderingsoch säkerhets-handlingar, men ej kunna anskaffa medel, emedan lånevilkoren på utrikes marknaden alltför högt stegrats? Många dylika frågor kunde göras, men jag vill ej dermed upptaga tiden, ty svaret på dem alla är ett 490 Den 27 Maj f. m. och samma, nemi. att vår ställning ej är sund, ej är stödd på rigtiga beräkningar och erfarenhetens läror, utan på ljusa förhoppningar! Vi äro nu redan bragte derhän, att årliga utrikes lån äro nödvändiga för att betäcka skillnaden emellan våra förbindelser till utlandet och de fordringar, vår export der kari bereda oss. Stor del af de lånade medlen stadna således på utländska händer och komma aldrig in i landet.
Nu mera lära i alla fall Herrar BancoFullmäktige svårligen få inköpa något silfver till 128 skillings curs, hvaremot de på Deposit-räkningen kunna få in mycket till detta pris; och när man då finner fonden uppgå till det belopp, som fordras för att verkställa realisationen, må* ste ändamålet i alla händelser vara vunnet. Man har gått så långt i farhåga mot denna anstalt, att man trott enskilte derigenom kunna motverka realisationen. Min fattning öfvergår det åtminstone, huru en plan kan uppgöras i detta afseende; men det händer här, som i många andra fall, att den, som tror sig se ett spöke, blir mera trodd, än den, som uti spöket endast ser en skugga. Herr Cederschjöld: Herr Grefven och LandtMarskalken har ganska rätt förklarat, att om frågan varit af natur att kunna förfalla, hade ingen proposition kunnat framställas. Men nu har Friherre Cederström så grundligt och sinnrikt bevist, alt den verkligen kan förfalla; och följaktligen hemställer jag till Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida någon proposition kan Den 17 December f. m. 53 framställas, oaktadt Herr Grefven och LandtMarskalken förut, örn jag så får säga, deröfver suspenderat sitt omdöme. Herr Hjerta: Jag anhåller blott hos Herr Stråle, att icke föra oss tillbaka till sjelfva saken, och söka upprifva beslutet derigenom, att första propositionen skulle blifva, huruvida Ståndet qvarstår vid sitt första beslut. Jag frågar ännu en gång, under försäkran att jag icke ser några spöken, utan rena sanningen, som för det första är, att BancoFullmäktige måste dyrare köpa sitt silfver från den stund Depositräkningen vidtager, för att komma till proportionen af 5 till 8; jag frågar, säger jag, huru det väl är tänkbart, att uti denna proportion inräkna Depositräkningen. Åtminstone skulle jag, såsom BancoFullmäktig, aldrig våga underskrifva en sådan akt, emedan dagen derpå Stockholms Börs gjorde mig det sprattet, att uttaga silfret, Herr Manck af Rosenschöld: Frågan om Depositräkningens nytta eller skada har intet inflytande på frågan, huruvida saken kan förfalla, eller icke.
Af desse således valde 4 ombud, för Rusthållarne, utgår årligen en, första gången efter lottning, och sedermera i deri ordning han i Directionen inkommit, nemi, »å, att den först invalde blir den först utgående, an kom mende det sedermera på Rusthållarnes förtroende, huruvida den afgående åter må blifva invald. 4:0 Yid val till Ledamöter i Directionen böra Rusthållarne inställa sig efter föregången pålysning, om hvars utfärdande Directionen fogar tidig anstalt, å det närmast medelpuncten af Regementet belägna Tingställe, hvarest Domhafvanden, efter en af Regements-Skrifvaren honom meddelad och förut af de väljande godkänd lista, förrättar valet, då de frånvarande få åtnöja sig med de närvarandes beslut; den, som erhåller de fleste rösterne, undfår deröfver behörigt Protocolls-Utdrag, och böra dess© 550 Besvoch Ekon. (Jtsh. Betänkanden, val vara sä tidigt förrättade, att de i Directionen inträdande kunna genast ersätta de afgåendes ställen, eller annorledes yppade ledigheter med möjligaste första fyllas, 5:0 Alla sammanträden hållas i Landshöfdinge-residenset, så vida icke omständigheterne kräfva Directionens sammanträden utom detsamma. 6:0 Directionen sammanträder tvänne gånger om äret, eller före Exercitie-månadernas början, och efter slutade möten, så framt sådane egt rum, men i annat fall i October månad, Skulle utomordentliga fall fordra
Der rösterne skiljaktiga äro och på hvar dera sidan lika många; gälle det, som den främste i Rätten bifaller. Ar den främste i Rätten ensam af sin mening, men de öfrige på hvardera sidan lika månge; gälle då den mening, som bifalles af den i Rätten närmast den främsta är. *) (endast gälla, der jemnkning ej kan ske). 86 Nu kunna meningarne vara sålunda delade, att någre Ledamöter på en grund förena sig om lika slut, men andre om etti annat slut sammanstämma, utan att desse om grunden dertill sig imellan ense blifva; är o de röster flera, som på en grund sig stödja, ån de, som från endera af de andra grunder utgå; stånde då vid deras mening, som en och samma grund gilla, ändock att de andre sammanlagde flere äro. Och thy skola tre röster, sorn på en grund om ett slut ense är o, gälla mot fyra, som i ett slut sammanstämma, der två af dessa från en och två från en annan grund komma. Så skola ock, der fem rösta, de tre rösterne, och der sju rösta, de fyra rösterne icke gälla, ändock att de i slutet äro ense, der den enås grund från de andras skiljaktig är, men den främste i Rätten med en annan Ledamot, der fem rösta, eller med två, der sju rösta, på en grund i ett annat slut instämmer. 2:o Till förevarande § *) af Rättegångsordningen för brottmål: Uppkommer vid omröstning i Rätt, som af flera domare består, sådan skiljaktighet, att rösterne på hvardera sidan äro lika munga; då skall den mening gälla, som friar eller lindrigast är; förthy att Domaren äger heldre fria än fälla. Nu kan så hända, alt Rättens Ledamöter falla på flera än två skiljaktiga meningar; äro å ingendera sidan så många röster, de der på en grund sig stödja, att den tilltalade derigenom, efter hvad i rättegångsbalken sagdt är, fälles eller frias, eller afgjordt varder, hvad straff han undergå skall; gånge då ny omröstning imellan de meningar, som lindrigast äro: och den, som då antagen varder, galle för Rättens dom.
Den först vid sednare Riksdagar uppfundne bevillning för Inspector och Fogde rn. m., i mon af Egendomars Hemmantal, bör, såsom en godtycklig bevillning, hvilken saknar all grund i rättvisa, otvifvelaktig! äfven försvinna. Om det är ganska billigt, att en särskild bevillning erlägges för betjening till uppassning, är det lika så obilligt, att sådan betalas för dem, som biträda vid jordbruket; äfvensom det är orimligt, att den skall erläggas, om ock en sådan gårdsbetjent icke finnes vid egendomen, hvilket ofta händer, då jordägaren sjelf är styresman för egendomens förvaltning» Jag anhåller, alt detta anförande må, jemte Betänkandet, till BerillningsUtskottet remitteras, Den 3o Mart f. m. Vid berörde anförande fanns bifogadt följande: Sammandrag till jemförelse af Bevillningens beloppj enligt 1800 samt 1810 årens Förordningar. Enligt Generalförslagen öfver Bevillningen samt lön* och betalnings-afgiften för ar 1806. 1810 Srs Bevillning enligt inkomne sammandrag. Stochholms Hvaraf för Götheborg! Stad 125,074 ®-:c*r a7 s^* a 48 Den 3o Mars f. m. Herr Rothliebj Axelj anförde skriftligen: Jag hade ej ämnat upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med något yttrande i den fråga, som nu är föremål för öfverläggningen; men, hedrad med förtroendet att vara Ledamot i Bevillningsutskottet, anser jag för en pligt, att med få ord yttra mig, Erfarenheten har visat, att Bevillningen sedan sista Riksdag utgått med mer och mindre svårighet från vissa Landsorter, som sakna afsättnings-tillfälle, och i mon deraf vidkännas en högre grad af penningebrist; men den har likväl utgått. i8a3 års Ständer voro i det hela ense om det nu gällande beskattningssättets företräde framför det 1810 försökta, och 1812 förkastade.
Domstolen sig böra erinra om iakttagande af de utaf framställda anmärkningar beroende rättelser i nummerföljden emellan vissa §§ eller punkter under en och samma §, äfvensom i hänvisningar till särskilda §§ eller punkter. Ex protocollo. G. V. Österdahl. Kongl May.ts Nåd. Proposition N:o 93. 19 Förslag till författning om nya strafflagens införande och hvad, i afseende derå, iakttagas skall. 1§- Den strafflag, som nu gillad och antagen är, skall till efterlefnad gälla från den dag efter den 31 December 1863, som af Konungen genom kungörelse minst sex månader förut bestämmes. 2 §• Genom nya lagen, då den efter 1 § blifvit gällande, upphäfvas, med de i 18 och 19 §§ gjorda undantag, Missgerningsoch Straff-Balkarna i den å 1734 års riksdag antagna lag, tillika med alla de särskilda stadganden, som utgöra förklaring eller ändring af hvad sagda Balkar innehålla, eller tillägg deri. 3 §• Alla i de öfriga Balkarna af 1734 års lag eller i särskilda lagar eller författningar gifna straffbestämmelser för brott, å hvilka i nya lagen straff satta äro, varda likaledes genom denna lag upphäfna, med undantag af hvad i 20 § sägs 4 §• Der hänvisning i lag eller särskild författning förekommer till straffbestämmelse, som enligt 2 eller 3 § blifvit upphäfven, skall brott, hvarför sådan hänvisning gilven är, straffas efter nya lagen, så framt straff å det brott deri utsättes: finnes straff å brottet deri ej utsatt; vare hänvisningen förfallen. 5 §. Brott, som är föröfvadt innan nya lagen blifvit gällande, men för hvilket dessförinnan straff ej är bestämdt genom dom, som vunnit laga kraft eller ej öfverklagad varder, skall efter nya lagen straffas, om det straff, som efter samma lag ådömas bör, är lindrigare än det, som i äldre lag eller författning för brottet stadgadt varit. 20 Kongl Maj:ts Nåd. Proposition N:o 93. 6 §•
skall hållas och tager sin början den befullmäktigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för Preste-Ståndet ifrån N. N. Stift, Universitet eller Akademi): (för Borgare-Ståndet ifrån N. N. Stad, eller ifrån Bergsbruken inom N. N. valdistrikt): (för Bonde-Ståndet, boende och besuten å Hemmanet N. N. uti N. N. Härad af N. N. Län) att deltaga i rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden, hvarvid lian ovillkorligen förpligtas, att ställa sig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Regerings-Form af den 6 Juni 1809, jemte Riksdags-Ordningen och öfriga gällande Grundlagar.” Fullmakterna underskrifvas: Preste Ståndets för Stiften och Universiteten, af vederbörande Consistorier, och för Vetenskaps-Akademien af dess Preses; Borgare-Ståndets, för -Städerna, af Magistraten och Äldste, för Bergsbruken, af valförrättande ^Magistraten inom hvarje distrikt, och för Fahlu Bergslag, af Grufve-Rätten och Bergslagens 22. Fullmakterna böra, för att vara gällande, lyda sålunda: ”Till den Lagtima (Urtima) Riksdag, som i skall hållas och tager sin början den befullmäktigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för Preste-Ståndet ifrån N. N. Stift, Universitet eller Akademi): (för BorgareSlåndet ifrån N. N. Stad, eller ifrån Bergsbruken inom N. N. valdistrikt): för Bonde-Ståndet, boende och besuten å Hemmanet N. N. uti N. N. Härad af N. N. Län) att deltaga i rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden, hvarvid han ovillkorligen förpligtas, att ställa sig tili efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Regerings-Form af den 6 Juni 1809, jemte Riksdags-Ordningen och öfriga gällande Grundlagar.”
Men att berörde åtgärd kunde, såsom Revisorerne ansett, i någon väsentlig mån bidraga att minska stats-verkets behof af dess nu erforderliga rörelsekapital, vågar Statskontoret betvifla. I detta hänseende komme den att, såsom ofvan är nämndt, blott leda derhän, att, då penningesummor ansetts icke utöfver ett visst begränsadt belopp böra med posten försändas, större levereringar, med användandet af post-remissvexlar, kunde ske på en gång, i stället att, såsom nu understundom är händelsen, erfordra flere postdagar. Utan att således förbise fördelarne af förslaget, befarar emellertid Stats-kontoret, att med detsammas antagande våda är förenad, och att förvecklingar deraf lätt kunna uppstå. Enligt gällande föreskrifter, få vid levereringar af statsmedel begagnas, utom Rikets Ständers Banks sedlar och mynt, samma Banks anvisningar å dess Låne-kontor, dessa sednares assignationer ä Riks-banken, äfvensom behörige bevis, att medlen blifvit i denna Bank insatte för Ränte-kanimarens räkning. Härförutan skulle nu, enligt Revisorernes förslag, vid dylika levereringar från landsorten användas så kallade post-remissvexlar, eller vanliga vexlar, dragne af enskilda penninge-förvaltningar, handelshus eller privata personer i landsorten å sådane i Stockholm. Enligt Stats-kontorets tanka, komme detta slags vexlar å de flesta orter att utgöras af enskilda personers anvisningar på härvarande köpmän, och det synes icke utan skäl kunna ifrågasättas, huruvida dessa anvisningar i allmänhet må antagas såsom säker valuta till utbyte emot reda penningar, utan full visshet att de vid företeendet härstädes med sådana åter infrias. Under slikt förhållande och då dertill kommer, att, utom besväret med vexelns realiserande, privatbanks-sedlar efter ali anledning blefve det mynt, hvarmed vexlarne här komme att infrias, och hvilket mynt således först skulle emot riksmynt utbytas, innan medlens insättning i Riks-banken kunde verkställas, anser sig
Såsom exempel härpå vill jag anföra, att, då första debatten om jernvägen emellan Örebro och Nora förevar ibland ortens innevånare, ville man, att banan skulle inrättas för hästkraft, men jag deremot föreslog, att derpå skulle användas lokomotiv kraft 442 Den 27 Augusti f. m. emedan de qvantiteter som forslas emellan Örebro och Nora äro så betydliga, att de förtjena föras med lokomotiv kraft, ehuru banans anläggande blefve dyrare än för hästkraft. Den förra meningen segrade, och i följd deraf upgjorde jag kostnadsförslag»!, under beräkning alt hästkraft skulle användas. Nu deremot vill man icke hafva en hästbana utan en lokomotiv bana. Mitt kostnadsförslag för den nu ifrågavar:de linien emellan Köping och Hult är uprätladt, med beräkning för lokomotiver; men häromdagen, dä jag samtalade med en af de blifvande delegarne i företaget, sade han: ”Ni har upgjort kostnadsförslag^ för högt, jemfördl med del som upgjordes för Noravägen”. Jag svarade, att skillnaden bestod deruti, att det ena förslaget afsäg en hästbana och det andra en lokomotiv-bana, men han påstod, att det var sak samma. Jag deremot kan försäkra, att förhållandet är helt olika och att den bana, som en gång blifvit byggd för hästkraft, icke kan begagnas med lokomotiv-kraft. Man tager råd, men följer dem icke. Ilr Rosenblad har sagt, alt mina kostnadsförslag hvarken denna eller föreg.-de gång blifvit af vederbörrde auktoriteter granskade, samt åberopat ett sakrikt anförande af chefen för Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader i riket, hvilket anförande, inlaget i Kongl. Welenskaps-akademicns handlingar, skulle fullständigt hafva ådagalagt olämpligheten, af jernvägars anläggande här i landet. Jag vill fråga Eder, Mine Hrr, om fullkomligt vitsord kan tillerkännas omnämnde upsals, när t. ex. det deruti npgifves, att kostnaden för milen skulle upgå till (500,000 r:dr b:co?
Bland anläggningar, som under nu ifrågavarande tidrymd, efter behörigt tillstånd, skett, är isynnerhet förtjent att nämnas det å ön Lilla Essingen i Bromma socken inrättade, ett bolag tillhöriga, Skeppsvarf för byggande och reparation af fartyg och båtar, hvarvid år 1850 varit sysselsatte 51 arbetare och tillverkningsvärdet uppgifvits till 37,100 R:dr. Utom detta skeppsvarf samt pappersbruket vid Nyqvarn och klädesfabriken vid Åhlö hafva under dessa tre år endast 3 nya fabriksanläggningar, enligt nådiga Fabriksoch Handtverks-Ordningen den 22 December 1846, blifvit hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anmälde och med tillståndsbref försedde, nemligen två garfverier och en fabrik för tillverkning af cigarrer, rulltobak och snus, hvilken sistnämnde dock sedermera icke kommit lill anläggning. De förut i Länet befintliga många tegelslageriet' hafva tillökats med flera nya sådane. I ofvan uppgifne tillverkningsvärden och arbetare vid fabrikerna äro icke inberäknade tegelbrukens tillverkningar eller vid desamma anställde arbetare. Till idkande af handlverksverkstad å landet, enligt hvad i ofvanberörde nådiga Fabriksoch Handtverks-Ordning är medgifvet, har ingen sig anmält. Endast gerningsmän äro å landet antagne. 13 På mjöloell sågqvarnar liar Länet god lillgång, och, utom de förut befintliga tullmjölqvarnar, hafva under ifrågavarande tidrymd åtta nya sådana blifvit af Kongl. Majlis Befallningshafvande tillåtna. Handlande ä landet, som i öppna bodar med behörigt tillstånd idkade handel, utgjorde, år 1848: 24, 1849: 21 och 1850: 28. § 4. ESénärinyar.