Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref samt vederböraudes afgifna förbindelser, tillerkända: lärande så väl Magistraten och Byggnads Comitéerna, sorn samtlige låne-innebafvarne erhålla Nådigt förständigande ej allenast att behörigen iagttaga de, genom omförmälda befattnings ölverflyttande till RiksgäldsContoret, förorsakade förändringar i förut meddelade stadganden, angående lånehandlingarnes aflemnande samt lånemedlens redovisande och inbetalande, utan äfven att noga efterkomma de erinringar, som i dessa hänseenden kunna varda af sistnämnde Verks styrelse meddelade» Hvilket Rikets Ständer få, till svar å den i ämnet gjorda Nådiga framställningen, härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla» Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 16 Januari 1845. Uppläit och godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 Jan. 1845, Preste-Ståndet den i5 — —- Borgare-Ståndet den 16 - Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående sökt lindring i betalningsvilkoren för erhållna lån till återuppbyggande af Staden fVexiö (Stats-Utsk. Uti, N:o 100.) S. A. K. Genom Nådig Remiss af den 2 September förlidet år, har E. K. M., för det afseende, förekommande serskilda skäl och omständigheter ansågos på - Expeditions-Ut skottets Förslag till und. Skrifvelse, IV.-o 7/. 113 påkalla, till Rikets Ständers Stats-Utskott ofverlemnat en af egarne till de i staden Wexiö, sedan 1838 års eldsvåda, uppförda och efter sista branden qvarstående 9 hus, till K.
Frih. Klinckowström har äfven yttrat, att alla auktoriteter, som undersökt den nordvestra stambanans rigtning, hafva uttalat sig för Caristads-linien. Detta var sannt till 1858, då man först började tänka på den norra linien, men sedan hafva förhållandena ändrat sig. Frih. Klinckowström har likaledes yttrat, att om norra linien antages, så måste en bibana anläggas från Carlstad till Harsäter, som skulle kosta 3 å 4 millioner. Detta är ett stort misstag af ordföranden i Stats-Utsk:ts riksgäldsafdelning i denna fråga. Jag vill upplysa, att, om norra vägen väljes, den icke berör Harsäter, utan är det Caristads-linien, som skär Fryken vid Harsäter. Genom antagande af södra linien ålägger R. St:r Wermlands bergsoch skogsbruk en högst betydlig tull till Christinehamn, Carlstad och Seffle kanal, i lorm af våg-afgifter, stadsandelar, hamnoch kanalumgälder samt provisioner, under en tid då Regeringen och R. St:r ingå handelstraktater och nedsätta tullar, för att upphjelpa industrien inom landet. Gr. Sparre har yttrat att vid stambanors anläggning bör man ej taga i betraktande de bibanor, som möjligen kunna komma i fråga. Detta yttrande har blifvit fullständigt vederlagdt af Kapten Nordenfeldt, och jag upptager det derför endast för att nämna, att alla ingeniörer anse Norum såsom den rätta anslutningspunkten för en bibana från Filipstad. Att jernvägen bör dragas åt Carlstad, derför att Carlstad är residensstad m. rn., kan jag ej gilla. Vi hafva liera residensstäder, som ej hafva jernväg. Blir det fråga om en bibana till Carlstad från norra linien, skulle jag gerna understödja den så mycket jag förmår. Att draga jernvägen södra linien för jordbrukets upphjelpande, finner jag ej rätt, om derför bergsbrukets intressen skola åsidosättas, då bergsbruket lika väl som jordbruket är en vigtig näringsgren för landet.
National bewäringen tillhör de indelte InfanteriRegementen i kustprovtticerne de der indelte BätSmanSCompagnier, samt inöfwas den till krigstjenst af deras be. säl i hwilket ändamål hwarjc sädant Regemente och Compagnie bör erhålla sins bewärings di stricker, sä wida möjeligt är, inom de Härader och Socknar ber de nu äro indelte; uti de Län der endast Cavalleri!»Regs« rnenten finnas, tillhör mffrisningen Artilleriet, ' g §« i58 Den i December. * , §« De utffrifne hälla ärligen möten tillika med de indelte Regementen lill hwuka de höra. Anmärkning. Endast pä detta sätt kunna de blifwa danade till duglige krigsmän ; som det ärliga antal utffrifne ej öfwerstigec I<?,20O Man sä kan den indelta Armens Befäl möjligiwis medhinna att inöfwa dem, hwilket swärligen ffulle bliswit werkstäldt, om ester prima plan so,ooo pä en gäng inträdde som Rerryter, i synnerhet med Söndags exercisen, hwars nytta ej kan wara emot den deraf npstaende bcswärlighek för sä wal Befäl som Manskap. Mötes tiden bör lämpas efter Provincens climak, och hällas den ärsrid, som Landtbruket minst kräfwec arbete; Winter möten, der krouppen cantonerar äro bäst, bäde i Militairifft och Oeconomistkt afseende, och inwändningcn akt äkerbrukct ej kan sakna ett stort antal ar, betande medlemmar, förswinner derigenom helt och hällit. 4> §.
Slitbra D:o S^rebjc b:c Stre (Stater: 23:co 9t:bc S: — 3: — t $ent (Slafer: // // // // // // // // // // // // // 2: — l: 16. 8: — 6: — 4: — 3: — 2: — S: — 2: — 3: — 2: — 1: — E) fietöillning af (öroarnar oel) flera Inrättningar. §• 30- l:c (Sfter ben t allmänhet faflftäflba grunb, St loa 9i:br af Stitfeube, odj t lifa förijåttanbe af ett nttnbrc luärbe, utgöres Söehnllntng af alla ffattlagba 50tjöl S'rä[fc Såg nteb en etter ttoå rantar jentföraél nteb ett S^toartt af ett eller ttoå par ffattlagba [tenar, [arnt Sågar nteb 5 rantar etter bcröftoer jemföra^ nteb äCUoarttar a[ 5 par [tenar od) bcröftoer; börattbe [åluttba iutoan itartteä od) SågarueS beffaffenfjet i taxeringsuppgiften tutagaS. 43 2:o Cut äQfuartt od) Såg af Berörbe Beffaffctthet a v o fa Magne, att be ffotaå af en ocf) famina pcrfott, Bör benne ta ve ras till afgift, Beräfttab efter fte
Hon hade förenat sin ekonomi med hans, och det var ej tvifvel underkastadt det hon mest bidrog till de gemensamma utgifterna. Tåligt bar hon sin mors förebråelser att hon så der bortkastade sig; och med stolthet afvisade hon dem, som alltför mycket litade på ordspråket: »Det är blott det första steget, som kostar på.» Från klockan 7 till 11 på förmiddagarne var hon blomsterflicka, sedan egnade hon sig helt och hållet åt sin älskare. Och aldrig kunde väl någon älskarinna vara mera intagande än hon, då hon, liflig och täck som en fågel, hoppade omkring på de ojemna stenarne eller beskäftigt sysslade med måltiden eller antog en min af mild värdighet för att representera det personifierade Florens. Ute i staden visste man nog af detta förhållande, men hennes fullkomliga oegennytta och florentinarnes öfverseende i dylika fall gjorde att ingen sårade henne med något hårdt uttryck, någon ogrannlaga anmärkning. Sjelfva österrikaren låtsade ej om något; han upphörde blott med sin öfverflödiga kurtis och hämnades genom att betala hennes buketter dubbelt så högt. Men nog tyckte han att den ädla flickan slösat bort sin kärlek på en stackare. I Angiolinas ögon var likväl Romanelli en stor konstnär, och hon var öfvertygad att han skulle vinna rykte och lycka. Dock fanns det ej en skymt af beräkning i blomsterflickans kärlek, tvärtom älskade hon honom derföre att han var fattig och olycklig; men hon kunde dock icke annat än tänka sig en framtid vid hans sida, delande hans ära och hans lycka, eldande honom till nya ansträngningar och tillbringande hela sitt lif med att förljufva hans hem och förekomma hans önskningar. Emellertid blef statyn färdig. Den afgöts i gips och blef exponerad för allmänheten. Dess idé slog an på florentinarnes stolthet öfver sin stad. Mera bildade kännare saknade väl den upphöjda skönhet, den sublima prägel, som blott det öfverlägsna snillet kan påtrycka sina alster, men detaljerna voro väl utarbetade, och ingen kunde frånkänna det hela behag och elegans.
Och att seminariets arbete varit godt och framgångsrikt, röjes bäst genom beskaffenheten af dess lärjungar samt dessas verksamhet; att flera bland dem med verklig utmärkelse, många mycket nöjaktigt fullgöra sina åligganden, samt att den Gotländska folkskolelärare-korpsen är lifvad af en frisk och god anda, är af stiftets folkskole-inspektör i dess ofvan åberopade officiela berättelse med uttryckliga ord intygadt. Med anförande af dessa skäl, och då det bör vara Statens pligt att för sina stora ändamål icke allenast väcka och framkalla bemödanden och krafter, utan ock att hägna och uppmuntra de krafter, som redan blifvit väckta och börjat verka; och då provinsen Gotland, utan öfverdrift, kan sägas hafva varmt uppfattat och med mycket nitiska ansträngningar och jemförelsevis betydliga uppoffringar inom sig sökt förverkliga folkundervisningens stora tanke, samt derföre måste känna det hårdt, att snart se sig i mistning af det vigtigaste medlet och vilkoret både för denna saks upprätthållande och för möjligheten af dess rikare utveckling; så vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer måtte till Kongl Maj:t ingå med underdånig anhållan, att seminariet på Gotland, i följd af lokala skäl (— liksom det i Norrland —) och tillsvidare med samma organisation som det egt till innevarade års hösttermin, måtte få fortfara i sin verksamhet, och att Rikets Ständer dertill behagade anvisa erforderliga medel, med hänsyn till så väl seminariets stat, som stipendier till dess lärjungar, enligt hvad förhållandet varit före nyssnämnda hösttermin. Man skall hoppas, att seminariet i Wisby, om det får fortvara, framdeles skall befinnas förtjent af den förstärkning i hänsyn till lärarekrafter och materiel, som redan kommit de andra bibehållna seminarierna till godo. Om remiss häraf anhålles vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. C. J. Bergman. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af' Herr HCUSChCIl, L. V., angående dels Blår adsr ätter nes organiserande enligt Lag-beredningens förslag, dels ock förberedelser till ändringar i domstolarnes organisation och verksamhet.
Till och med.den dagen hade blott 4 aflemnat dem. 5 begärde uttryckligen anstånd. Deras och de öfriges berättelser inkommo efter hand , till och med den 6 Aug. 1838, då den sista anlände. Utan att afvakta målets fullständighet , emedan tillräckliga ämnen för comitéens verksamhet redan ftin nos, föreslog jag ledamöterna i comite'en den <3 Juli 1838, på sätt den föredragn:s-lista, jag här håller i handen, kan vitsorda, fastän hvarken det sista uppskofsbeslutet eller flera föregrde finnas antecknade t Den lJuti f. m. 45 proloeollet. Hvad var härutinnan mitt fel? Påminte jag ej vederbörande? Härvar. landshöfdingar, ifall någon af de dröjande är tillstädes, kunna derom upplysa. Vanligen svarade de, att presterskapet dels uteblifvit med uppgifter, dels ingifvit felaktiga, som måste rättas. Jag tror mig till och med ännu hafva bref från en landssecreterare, der han underställde mig förslag till en kungörelse, som i sådant hänseende skulle utfärdas. Hvad var då för mig att göra annat än förbida tiden? Huru besväradt presterskapet var af dessa berättelser, som hvart tredje år skulle afgifvas, kan bäst slutas deraf, alt Ståndet under innevar. år, då de för andra gången skulle insändas, bedt K. M. att slippa dem för alltid, oell redan den 2 sisth Juni vunnit sin önskan, åtminstone för en gång att börja med. Kommande Coust.Utsk. torde således, iika med presterskapet, blifva befriade från allt besvär med den saken, och fattighjonen få tillväxa, utan alt någon liar fullständig reda på deras förökelse. Att mina förra underlydande ansett mig både i denna och andra frågor hafva haft för mycket nit, det visste jag. Att mina åtgärders granskare skulle finna mig hafva baft för litet, var mig oförmodadt. Men om dessa stridiga omdömen finge mot hvarannan qvittas , så torde le juste milieu tillerkännas mig af oväldiga domare.
Jag styrkes i den förmodan, att ej stora hinder och svårigheter häremot må uppstå, deraf, att med nästan hvarje Ångpaquet emellan London och Hamburg hästar blifva till Conlinenten öfverförde. Grefve Horris Claes Fredrik: Jag gör fullkomlig rättvisa åt de Herrars nit, som här uppgifvit förslag till hästafvelns förbättrande och befordrande i Riket; men jag fruktar, att de icke insett alla de svårigheter, som härvid möta. Grefve von Fersen har ganska riktigt anmärkt, att ett bland de största hinder för hästafvelns fortkomst i Landet, är det låga priset på hästar hos oss; men Grefven typkes icke hafva gjort sig riktigt reda för orsakerne härtill. Hästarnes låga värde är hufvudsakligen en följd af deras vanskötsel; och hvarföre vanskötas de? Jo, för det större delen af Allmogen på sätt och vis icke rår om sina hästar. De Den 22 Maji. 55 disponeras nemligen och misshandlas af andra vid skjutsningar, denna landsplåga, såsom jag flere gångor förut tagit mig friheten benämna skjutsskyldigheten. Just i den ligger det svåraste hindret mot liästculturens förbättring. Allmogens barn, som uppvexa under vana, att se hästar vid skjutsningar illa behandlas, sätta icke värde på och vårda icke så dessa ädla djur, som fordras till hästafvelns förkofran och underhållande. Landtmannen vill icke eller skaffa sig dyra hästar, då han måste risquera dem vid våldsamma skjutsningar. Detta allt verkar äfven derhän, att det blifver svårt att erhålla personer, som hafva håg och skicklighet att väl sköta hästar; och sådant lägger ock hinder i vägen för enskilda Stuteriers inrättning och fortkomst. Jag tror, att ehvad man än må företaga till vinnande af en förbättrad landtrace af hästar, jag talar alldeles icke om någon luxrace af rideller vagnshästar; så skall man häruti icke hafva någon framgång, innan man genom skjutsningsplågans afskaffande och andre åtgärder förstår att gifva Allmogen känsla för hästarlies värde och omsorgsfulla behandling.
Maj:ts Nådiga Bref den 30 Juli 1831 påbjudna afgift till Hof-kapellets Pensions-kassa utaf kringresande skådespelare, m. fl. Bifölls; samt Dito N:o 62, i fråga om anställande af en Agronom för Norrbottens län. Bifölls. Den 15 Mars. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Upplästes Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 13 dennes, angående Hans Kongl. Höghet Hertigens af Södermanland dödliga frånfälle; och beslöt Ridderskapet och Adeln, att denna Nådiga Skrifvelse skulle meddelas ExpeditionsUtskottet, med anmodan att uppsätta och inkomma med förslag till en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, deri Rikets Ständer betyga deras innerliga och djupa deltagande' i den sorg, som drabbat Konungahuset och i den förlust de båda förenade Rikena lidit; samt skulle de öfriga Riks-Stånoen genom utdrag af Protokollet inbjudas att uti detta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 4 och 11 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 57, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift till förmån för Upsala Stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-Inrättning, af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabetti Bång och Jungfru Christina Lundström. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Banko-Utskottets den 4 och 11 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 20, i anledning af väckt fråga derom, att Filial-banks assignationer må betraktas lika med de af Låne-kontoren utfärdade assignationer.
Jag kände mig icke hågad att instämma, men kora just då att tänka på, att de kanske voro väl många. Skådespelet handlar om huru en oförsynt och förslagen ung enka med mycket erotiska tendenser söker i sina garn snärja sinenda väninnas man, som fordom älskat henne och för hvil-ken äfven hon i hemlighet lågat, ehuru hon haft allt för hög tanke om penningens värde för att kunna afstå från den glänsande framtid, som giftermålet med en millionär erbjöd henne. Man har såsom bevis på styckets naiva beskaffenhet framhållit så väl den skäligen platta symboliken i de båda väninnornas namn, Rosa och Georgina, ' som den omständigheten, att de uppträdande herrarne äro antingen artister eller löjtnanter. Ett naivt drag är äfven det, att den man, för hvilken Georgina förtrampar sin kärlek, skall vara millionär; förmodligen tyckte författarinnan, att hennes hjeltinna skulle framstå i en allt för lumpen dager, derest hon icke förstod att värdera kärleken åtminstone till ett eller annat hundratusental. Georgina har emellertid återfått sitt välde öfver sin forne tillbedjare och star just i begrepp att enlevera honom, då unga frun upptäcker deras maskopi. Detta skulle hon icke hafva gjort, derest icke hennes man begått den oforsigtigheten att ställa sig och prata en del om sitt olofliga förehafvande inåt ett mörkt rum, utan att forst se efter hvem som befann sig i detsamma; men det är just hvad han gör. Detta händer i tredje akten och borde med rifvande hastighet framkalla en katastrof. Men i stället blir det i denna och de båda följande akterna ett tissel och tassel utan all ända mellan de båda brottsliga kontrahenterna, som fortfarande ostörda fa smida sina planer utan att hustrun kröker ett finger för att göra slut på den pinsamma situationen. Detta åter vållar, att vi få en helt annan uppfattning af hufvudpersonerna än den författarinnan troligen afsett: Rosa — en af dessa » sanna qvinnor », på hvilka fru Edgren sett med en så djup och kritisk blick — förefaller blott som det menlösaste våp iv verlden, Georgina blir ett under af fräckhet, och mannen synes sakna hvarje tillstymmelse till karaktär.
Om än detta någon gång kan vara förhållandet, vågar jag likväl hemställa, huruvida ej dylika missbruk, och i vida större skala, egt och eger ruixx med lånesökande inom bankens öfriga lånegrenar? Hvarföre då vilja inskränka förrnynderskapet till endast en viss kategori af lånesökande ? Slutligen omtalas den ”här” af tjenstemän, som för denna rörelse voi-e erforderlig. Erfarenheten har dock ådagalagt, icke allenast att tjenstemannapex-sonalen varit ganska fåtalig, utan ock att lånerörelsen inbringat tillräckligt, för att kunna fullkomligt 93 betäcka alla administrationskostnader och derjemte tillskynda Banken en, i förhållande till det vid rörelsen använda kapital, icke ringa vinst. Att Bankens verksamhet icke i ringaste mån kunnat förminskas eller förlamas genom den ifrågavarande lånerörelsen, vitsordas af en lång tids erfarenhet. Åtminstone har ingen af det nu väckta förslagets vedersakare kunnat anföra en enda omständighet till bestyrkande af att Bankens hufvudföremål blifvit försummadt, eller dess utveckling för den större affärsrörelsen hämmad under den långa följd af år, som utlåning mot pant af guld och silfver var i Rikets Ständers Bank medgifven. o ö Genom hvad jag nu haft äran anföra, har jag sökt att, efter min ringa förmåga, bevisa, att hvarken Bankens värdighet skulle förnärmas, dess säkerhet äfventyras, eller dess verksamhet förlamas, om det nu väckta förslaget skulle vinna Rikets Ständers bifall; ett förslag, afsedt att bereda rättvisa åt de billigaste anspråk. Reservationer : af Herr Friherre C. J. G. A. J. von Schwerin. Emot det af Rikets Ständers nu församlade Herrar Revisorers fattade och i 48 § af berättelsen intagna beslut att förorda återupptagandet af Bankens belåning af guld och silfver får jag reservera mig på följande grunder. Mig synes ej mera skäl vara för belåning af guldoch silfvereffekter, än af hvarje annan husgerådspersedel. Alla oinlösta panter, antingen af silfver eller af hvarje beskaffenhet som helst, kunna ej direkte af Banken användas, utan måste ju i alla händelser försäljas.
Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om det icke må anses skäligt att härutinnan biträda grunderna för de trenne öfriga Riks-Stånäens beslut, dä dessa, i Utskottens tanka, stå i förhållande till de fördelar, som kunna, genom ifrägarande apparater, beredas, Skulle åter denna hemställan icke blifva bifallen, måste skiljaktigheterna afgöras genom votering, i hvilken händelse, och då 3:ne olika beskattnings-föremål äro i fråga, 3:ne propositioner mäste uppställas, hvarvid Utskotten, för uppgörandet af contra-» propositionerne, i stöd af Ridderskapets och Adelns ofta åberopade beslut, måst antaga, att, då 1824 års Författning af Högbemälde Riks-Stånd blifvit gillad, men mäskvärmarö der utan beskattning är tillåten, Ridderskapet och Adeln beslutat, att för denna inrättning någon serskild bevillning icke skall erläggas, samt att, då de öfriga, i Utskottens förslag och de tre Ofrälse-Ståndeils beslut omnämnda, rectifications-apparafrer i gamla Författningen icke nämnas, men de måste anses för sammansatta brännvins-redskap, föi’ hvilkas beskattning Ridderskapet och Adeln antydt grund, en sådan grund alltså bordt Bevilln.-i Lagoch Oee.-Utsk. Mern. JY.o 27. 47 ingå i iVe/-propositionen; Utskottemsföreslå derföre, i förevarande afseende, följande proposit joner: Den, som vill, att för begagnandet af så kallad mäsk värmare, afgiften i och för enkla pannor skall förhöjas med a5 procent, röstar Ja; den det ej vill, Nej, Vinner Nej , får mäskvärmare hädanefter, som hittills, utan serskild afgift begagnas. 6:0. Den, som vill, att, för begagnandet af enkel rectificator, afgiften i och för enkla pannor skall förhöjas med 33|- procent, röstar Ja; den det ej vill, Nej.
Åtskillig© yttrade härtill deras bifall. f>ni 7 Julii /. m. Herr Rofenblad, Bernhard: Saknande förmåga att ingå i pröfning af den militairiska delen af ämnet, utbeder jag mig blott att få göra en anmärkning, i anledning af det yttrande, som för en stund sedan fälldes om de ökade Statsbördorne sedan år 1809, i jemförelse med de summor, som då till Statens behof utgingo» Härvid får jag erinra om skillnaden i myntets värde då emot nu. När man undersöker förhållandet i detta hänseende, finner man att Statens ordinarie intrader nu oro de samma som då, endast med den skillnad, att den delen, som är bestämd uti penningar, utgår i ett försämradt mynt, att den särskilta Landttulls ersättningen upp, hört, att Tullmedlen, Stämpelpoppersoch Postmedlen ej blifvit ökade i förhållande till myntförsämringen; och att ändå Riksens Ständer 1809 funno nödigt åtaga sig en allmän bevillning af 2 och en half million Riksdaler, beräknadt i ett mynt, åtminstone dubbelt bättre än det, hvari närvarande Bevillning endast utgår med circa 2,600,000 Riksdaler. Jag hemställer således, om icke lyckligtvis våra Statsbördor äro j sjelfva verket mindre nu. Före 1809 voro Stktsutgifterne för FörsvarsVerkets materiella behof beräknade till en million Riksdaler i hårt mynt, Det är sannt, att då fanns ett Sveaborg att underhålla; men så hafva vi ock deremot nu en ny Fästning att anlägga; denna hufvudfästnings byggnad måste väl åtminstone kosta lika med underhållet af en annan. I hvad Friherre Ankarsvärd och Grefve von Platen anfort om nödvändigheten att så vidt möjligt är undvika kostnaden tift permanenta anläggningar i Stockholm Den 7 julii /. m. instämmer jag så mycket hellre, som jag anser det troligt, att man i framtiden finner nödigt att flytta, ej endast Förråden utan äfven Residensstället fran vår mest blottställda gränsort. Friherre
Denne ser för BRASK (till Marsken). Är detta skrifvarenas plats! MARSKEN. Det borde inte vara det, men vår konung är så ofantligt nådig! BRASK. Nedlåtande menar ni! MARSKEN. Alldeles! BRASK. Det är stor audiens i dag! MARSKEN. Mest convenansbesök efter hans nådes lyckliga återkomst! MÄSTER OLOF 91 - BRASK. Det är en glädje, herr marsk, att betyga vår konung ett oblandadt deltagande öfver frågans lyckliga lösning! MARSKEN. Herr biskopen är alltför artig, som gör sig omaket af en så lång resa, helst då man är så till åren. BRASK. Jojo! Och helsan vill inte alltid stå bi! MARSKEN. Jaså, herr biskopens helsa är inte som sig bör! Det är alltid sorgligt att inte ha sina krafter friska, helst då man bekläder en så hög och ansvarsfull plats! BRASK. Herr marsken ser kry ut! MARSKEN. Ja, Gudskelof! (Paus.) BRASK (sätter sig). Tycker inte herr marsken att det drar? MARSKEN. Jo det är inte utan. Vi kanske ska' säga till att dörrarne stängas! BRASK. Åh nej, jag tackar, jag tror inte det behöfs! (Paus.) MARSKEN. Kungen dröjer! BRASK. Ja! MÄSTER OLOF - MARSKEN. Det är kanske inte värdt att vänta honom! BRASK. Kanhända det! MARSKEN. folk! Om jag får lof skall jag säga till åt herr biskopens BRASK. Efter jag väntat så här länge tror jag att jag dröjer! (Paus.) BETJENTEN. Hans nåde! GUSTAF. Välkomna, mina herrar! (sätter sig framför ett bord) Om herrarne behaga träda ut i förmaket skall jag ta emot en i sender. (Alla draga sig tillbaka utom Brask.) Vår Marsk stannar. BRASK. Ers nåde! GUSTAF (med höjd röst). Herr Siggeson! Tala! Hvad skall jag göra? (Paus.) (BRASK går. MARSKEN stannar.) MARSKEN. Ers nåde! staten har förlorat sitt stöd, derför svigtar han; staten har en fiende som blifvit henne öfvermägtig.