Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den fullständiga utredning angående tullsatsernas verkliga belopp, som förekommer i tullkomitéens betänkanden, och som grundar sig på noggranna undersökningar, borde för hvar och en, som behagat deraf taga kännedom, vara tillräcklig liir att ovedersägligen visa, hurusom våra tulltaxor — den sednaste som utfärdats i sammanhang med traktaten deribland inberäknad — långt ifrån att vara ultra-liherala, tvärtom kunna anses vara i allmänhet ganska protektionistiska och i vissa läll så godt som prohihitiva. Men såsom en ytterligare upplysning i detta hänseende kan det måhända icke sakna intresse att höra huru denna fråga af andra fullt kompetenta domare betraktas. Jag kan då nämna att, under sednare hälften af 1864, den engelska regeringen — naturligtvis med all den hofsamhet och grannlagenhet som kunde önskas och förväntas — gjorde liera framställningar till den svenska, i ändamål att till K. Mits välvilliga och upplysta pröfning öfverlemna, huruvida det kunde vara med våra intressen förenligt, att en tull-lagstiltning hihehölles i Sverige, hvilken i många läll gjorde all handel och rörelse mellan de hegge länderna till en omöjlighet. Engelska regeringen bifogade också åtskilliga, på de noggrannaste detaljutredningar grundade beräkningar, uppgjorda i the Board of Trade, rörande den svenska tulltaxans tillämpning på engelska varor, och jag anhåller att nu få meddela några af de uppgifter och omdömen, som förekomma i denna handling, hvars vigt och betydelse icke lärer kunna förnekas. Så heter det angående den Svenska tulltaxan i allmänhet, att denna, »ehuru betydligt lägre än föregående tiders, likväl ännu är så hög, att den är en bland, de mest ofrisinnade, och invecklade i Europa, samt oförenlig med den utsträckning af utrikes handeln, som de hägge ländernas egen fördel kraf ver.
Då vi nu önska, att Svenska folket, som varit och är fritt, — ehuru enligt mitt förmenande minoriteten nu har för mycket att säga, — äfven må fortfarande förblifva fritt, böra vi icke slå in på en annan ytterlighet och göra dagens majoritet till den enda makt, som har ett ord i samhällets angelägenheter. I afseende å första kammarens bildande skulle jag önska, att rösträtten blefve fastare bestämd genom grundlagen än nu enligt förslaget är fallet, och jag söker mina skäl hos förslagets förfäktare. En af dem, som i går yttrade sig med skicklighet och värma, förklarade, ett röstskalan, efter hvilken val till ledamöter i landstinget sker, är ytterst orättvist, och att han önskade ändring deri. Jag medgifver, lika med honom, att denna skala verkligen icke är rättvis, och önskar, att, innan grundlagen bygges på densamma, man först måste göra den rättvis och sedermera göra den fast. I afseende å valbarhetsvilkoren till nämnda kammare, såge jag helst, att de måtte försvinna, ty äro valkollegierna goda, behöfvas de icke, och man har då alltid olägenhet af att nödgas utesluta personer, som ega förtroende och duglighet, men ej uppfylla de erforderliga qvalifikationerna. Skola åter nödvändigt dessa qvalifikationer finnas, böra de ega någon betydelse, så att en person, hvars valbarhet grundade sig på en egendom, taxerad till 80,000 R:dr, verkligen måste ega densamma, d. v. s. att den ej finge vara intecknad till sitt fulla värde, och likaså den inkomst, som ger valbarhet, vara bevislig, icke blott grunda sig på en godtycklig uppgift. Beträffande andra kammaren, vill jag också framställa några vördsamma anmärkningar. Jag skulle önska att valrätten till denna kammare måtte sänkas så lågt som den till den första. En af dem, som med mig arbetat gemensamt för åstadkommande af ett nytt förslag, har visserligen bär yttrat särdeles demokratiska åsigter, hvaraf man kunde tro, att de med honom för öfrigt liktänkande skulle halva för afsigt att gifva Den 7 December. hela massan af Svenska folket valrätt till andra kammaren, men detta är ej min mening, och jag har ej heller någonsin hört honom försöka öfvertala oss att antaga ett sådant förslag.
Banco-Utskottets kännedom uppgifva följande, tid efter annan, inträffade förändringar, samt till stadfästelse anmäla de af Fullmägtige , på' förekomne skäl och anledningar, vidtagne beslut. Efter Vaktmästare-enkan Ånna Sjöberg, född Kratz, som med döden afgått, har hennes minderåriga dotter Åugusta Johanna, till följd af Fullmägtiges beslut af den 3 Junii i83o, fått åtnjuta det årliga understödet af 6o Berättelse af Banco-Fnllmägtige. R:dr 5o, intill uppnådda 16 år, eller till och med första qvartalet i833, hvarefter detsamma upphört. Den i fattigdom qvarlemnade enkan efter en år 1820 afliden Vaktmästare vid Banco-Discont-Verket, Forsbom, Sara Gustava, född Haglund, har, till följd af Fuilmägtiges beslut den 10 Junii i83o, blifvit, från och med samma års 3:dje qvartal, uppförd till åtnjutande af t5 R:dr årligen. Efter Registratorns vid Låne-Contoret i Götheborg C. llageliens enka, Anna Brita Hultman, som i Augusti 183o med döden afgått, hafva hennes i fattigdom lemnade 5 minderåriga barn, till följd af Fuilmägtiges beslut den 2 September, fått fortfarande tillgodonjuta de i5o R:dr Banco årligen, som för modren i lifstiden varit anslagne. Afvikne förre Bokhållaren i Banken C. H. Lundqvists hustru, Carin Reinholdsson, har, efter det mannens död blifvit känd och bestyrkt, kommit i åtnjutande af pension i Banco-Statens Enkeoch Pupill-Cassa; i följd hvaraf det under tiden på Dispositions-räkningen henne tillagda årliga understöd af R:dr i5o B:co med året 1831 upphört.
anländande i ftflnämnda lånemäg, funna ned? fatta det ffögfta belopp, fymarföt en petfon fåfom låntagare får f)äf* ta, forft till 5000 R:dt od) pttetltgate till 4000 R:dt; men att, i l>ändelfe åtet berörde medel från Q3anco*;©ifcontenö låneförlag ej jftille funna till €a£a*QLteditit> åt d)ppotf)efö*$öteningat anmändaö, famtna medel (bota i ©iöcontmäg hädanefter, fåfom Iftttllö, utlånat?. €) Hånentndcfftoö mcdelf €afa*£fedtttr. l9:o €a$a*QLtedittP må af ^anco*©tptelfen funna bemtljaé, delö åt ajjociationet, forn på flotte l)ande(ép(atfet funna ftg bilda, fot att, me* delfi upplag od) belåning af ©menjf ©panntål, underlätta od) befor* dta eppotten deraf genom ©panmålené måtdande od) betedande till affättlig fyandelémata, fedan dplifa afociationet mifat, att de erhållit af Äongl. Sftaj.-t t Rådet faf fällda Reglementen, famt åt fådana ^»rioat^anfet, font i fotte fcala milja fig befatta med belåning af ©menjf ©panmål; deli? åt de d)ppotl)eféföteningat, forn funna uppfå, ocf fymilfaé Reglementen blifmit af ^ongl.
Således låg i sjelfva voterings-propos:n det förklarande af Utsk. gifvet, och voterings-propos:ns godkännande hade varit ett ytterligare förklarande, att enär, derest Nej vunne, frågan förfölle, det var uppenbart att den var af sådan natur, som grundlags-enligt, jemlikt 75:te §:n Riksd.-Ordn., icke var underkastad votering i Förstärkt Utsk., utan måste, då 2 Stånd stadnat emot 2, förfalla. Det var af detta skäl och då här under diskussionen icke yrkades återremiss, för att åt frågan gifva den förändrade upslällning, som, om den blifvit från början iakttagen af Utsk., kunnat hafva föranledt att frågan blifvit föremål för votering i Förstärkt Utsk., samt dä här endast var yrkadt afslag eller bifall, som jag måste anse mig hafva riktigt upfyllt grundlagens hud, derigenom att jag vägrade framställa propos. å bifall, hvilket, under den synpunkt, jag nu haft äran upgifva, syntes mig vara uppenbarligen stridande emot den af mig åberopade 75:te §:n Riksd.-Ordn:n. Anmäldes och lades på bordet nedann:de från Utsk:n inkomue Mern., Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 375, i anledn. af verkstäld omröstning öfver de i BevillningsUtskrs Mern. N:o 33 omnämnda frågor; ✓ N:o 376, i ani. af verkstäld omröstning öfver de i Särskildta Utsk:s Mern.
Förslag att i någon nion förändra den i Banco-Reglementet utstakade ordning för uppinj'iliand et af Bankens Silf verförråd. Banco-Fullmägtige hafva anfört, att vid utmvntning af Bankens Silfverförråd, i den'ordning sorn Banco-Reglementet (pag. 54) utstakar, företer sig den betänklighet, alt som Bankens tillgångar i omyntadt Silfver, hvilka egentligen beslå uti plantsar, äro öfverhufvud taget vida fmhaltigare än de utländska myntsorterne, Piastrarne icke ens undantagne, så följer, enär Banken skall bestå alliagen antingen i koppar eller genom tillägg af sådant kopparblandadt silfver, hvarigenom den tolflödiga halten åsladkommes, att om dessa finare plantsar skola i första rummet vid uppmyntniugen användas, utan att de utländska mynten dervid tillika få åtfölja, Banken kommer att vidkännas en betydlig utgift i koppar, som skulle kunna för det mesta undvikas, i fall det vore Fullmägtige tillåtet att genast använda utaf de utländska myntsorterne, Piastrarne inberäknade, och dermed förena så väl aftysta och förnötta Svenska mynt, som den obetydligare del af det nu varande plantsförrådet, hvars halt är lägre än i/foch 15-lödig. Kunnande då, innan myntningen af de finaste Silfverplantsarne kommer i fråga, serskiide anstalter hinna vidtagas till införskaffande af gröfre eller 6- ä 8-lödigt Silfver för loyeringen, hvarigenom en märkelig besparing i myntnings-kostnaden blefve för Banken beredd. På grund af hvilka med ilere anförde skäl, Fullmägtige yttrat den öfvertygelse, alt Bankens linaste Silfverplantsar äro de som böra i det längsta bibehållas, och icke förr afleinnas till myntning, än sedan åtminstone hela förrådet af utländska penningar förut blifvit i Svenska myntsorter förvandladt.
M:s och Statens värf, bröts omsider hans helsa, och vid 58|- års ålder atled han, lemnande sin enka och 8 oförsörjda barn (4 flickor och 4 gossar, af hvilka sednare den äldsta är 17 och den yngsta 11 år) i djup sorg och tärande bekymmer. På en gång den ädlaste make och ömmaste far, hedrar det hans minne att han, oaktadt sina knappa tillgångar och inskränkta lönevilkor, hade förstått att upfostra en talrik familj, och likväl vid sin död lemna densamma sitt lilla bo ograveradt samt 200 R:dr b:ko inkomst från Enkeoch Pfipillkassan, hvartill han föredrog att använda sina små besparingar, hellre än att årligen betala dem till Arméens Pensionskassa, der afgiften till enka och barn skulle hafva blifvit obetydligare än den från Enkeoch Pupillkassan. Men dessa 200 R:dr b:ko, ehuru välgörande de än äro för mig att årligen tillgå, äro likväl alltför otillräckliga för min och barnens bergning samt gossarnes upfostran; och då jag icke kunnat erhålla af Statens medel någon annan hjelp i min nöd, än den K. Nådegåfva af 100 R:dr b:ko, hvarmed jag sisth år i Dec. månad hugnades, och alldenstund jag, ehuru enka med 8 oförsörjda barn efter en redbar Sjöofficer, ser mig beröfvad möjligheten att förvärfva brödet för min bjelplösa familj, med mindre jag afyttrar det enda vi nu äga, vårt lilla lösörebo, hvarmed ock ty värr början redan skett, så vågar jag härom i djupaste underd:bet bönfalla E. M. om den Konungsligt välgörande Nåden att hos Rikets nu församlade St:r andraga och behjerta min och mina barns nöd, samt genom anslag af någon årlig pension om möjligt bereda oss lindring och hjelp i vår nöd. Dyraste Allernådigste Konung! som aldrig tröttnar vid jemrens rop och alltid finner medel att hugsvala den nödlidande, låt icke förgäfves den betryckta enkan med sina 8 faderlösa barn knäböja inför E.
Det hviskar som när blåsten går genom vassvippen; men, när mäster kommer öfver mäster så får mäster skam. JACQUES. Låt folket skramla, munlädret är deras. GERHARD. Rif inte skinnet af gröten, min gosse; och tala vackert, så får du tala länge. JACQUES. Jag vill inte tala länge, men ett sant ord vill jag ha! Hvad har du för afsigter med mig? Hvad vill du mig? Hvart vill du föra mig? Hvarför står du emot min far? Hvarför står du emot Sten? GERHARD. Tror du, att jag vill dig väl för din skull, Sten ondt för Stens skull och så? Tror du att jag sysslar med Er för er skull? Kort och godt, efter du tycker om det: jag föddes ett svagt kräk så att jag icke kunde gå sjelf; derför har jag alltid sökt upp stora djur med starka ryggar och hållit dem i svansen; jag trodde du var lika stark som du var utan samvete; men jag misstog mig; derför släpper jag dig, men min grundsats den hål 49 ler jag, och den kan jag uttrycka som så: »min kämpe den som vinner». JACQUES. Detta var således din gåta? GERHARD. Inte hela. JACQUES. Hvem tänker du nu hänga efter? GERHARD. Den starkare, som jag sa'; min kämpe som vinner, fanen må ha' den som tappar. JACQUES. Och om jag ännu kunde vinna? GERHARD. Då blef frågan litet invecklad. JACQUES. Om jag hade hemligheten i min hand? GERHARD. Det har du inte; var inte lådan tom? JACQUES. Nej! Det låg en pergamentsremsa i locket. GERHARD. Guds blod, hvad säger du, får jag se? JACQUES gömmer pergamentet i sin barm. När jetten har sett solen, månen och stjernorna i sin lomma, så skall du få se min hemlighet. GERHARD. Men du kan inte läsa den. Gillets Hemlighet. Jag skall välja mig en vän som kan läsa. GERHARD.
Stoltenburg å de frenne sistnämnde under ransakningens lopp yrkat ansvar; så enär upplyst blifvit, att de till denna huggning haft deras befälhafvares befallning, den de vid strängt straff varit skyldige att lyda, blefve gardisterne Lindberg,- Hallberg, Ågren och Frank ifrån allt ansvar i målet frikände; samt att hvad sedermera beträffade tilltalade Korporalerne Almqvist och Rickenberg, hvilka enständigt nekat, icke allenast att de förmärkt Fanjunkaren Stoltenburg vid tillfället gifva ordres till huggning, utan ock att de sjelfve uti huggningen deltagit; så funne KrigsRätten väl, lika med Aktor, att Stoltenburgs förutnämnde befallning, den Almqvist och Rickenberg nekat sig hafva förmärkt, icke kunde lända dem till ursäkt för det våld, de sådant oaktadt och således af sjelftagen makt må hafva utöfvat; men då gardisterne Hallberg och Ågren, hvilka efter aflagd ed intygat, att nämnde tvenne korporaler och isynnerhet Almqvist uti huggningen verksamt deltagit, jemlikt Kap. 37 §. uti Kongl. KrigsArtiklarne ej kunde tilläggas laga vitsord i hvad de berättat rörande den af patrullen verkställde huggning, derom flera andra viLtnen varit att tillgå, samt någon annan bevisning emot dem icke åstadkommits; ansåge KrigsRätten skäligt att, i brist af bevis, äfven dem ifrån ansvar i målet frikänna; och då således Fanjunkaren Stoltenburg vore den ende af de tilltalade, som kunnat ansvar för öfverklagacle våldet ådömas, funne KrigsRätten honom äfvenledes ensam böra ersätta ldagandernes kostnad och skada, hvaröfver någon förteckning af dem dock ej blifvit afgifven; och förpligtades fördenskull Stoltenburg att i ersättning utgifva: till Wedenberg, emot erhållande af den för honom sönderrifna fracken, dess intygade och icke bestridda värde 48 R;ch’ 4° sk< samt för tidspillan - i? St. Just. Ombudfilt. Emb.-Ber. dm 14 Jan. 1840.
Herr Prosten Söderberg har förklarat, att han ansåg Utskottet i denna svårlösliga och grannlaga fråga icke hafva haft tillfyllestgörande skäl för sin anmärkning. Vid U/sko Hels beslut rörande Herr Ridder stads anmärkning Herr Wahlström, med hvilken Riksdags-fullmäktige Pehr Sahlström och P. F. Mengel sig förenat, har anfört: ”Uti deri af Utskottet uttalade åsigt om det brådstör tad! påskyndade tillkännagifvandet om neutraliteten, eller att denna neutralitets-förklaring ”varit föreslafvad lika mycket af ett vist förutseende, som en riktig uppfattning af stundens kraf,” kan jag icke instämma. Andra makter, nära nog i samma ställning sorn Sverige och Norrige, aktade icke nödigt alt ens afgifva någon som helst förklaring; och det synes mig, som Svensk-Norrska kabinettet åtminstone kunnat dermed skäligen dröja till dess något behof af en sådan förklaring blifvit ådagalagdl, eller intill dess någon af de makter, som sedermera råkade i krig, af Sveriges och Norriges regering begärt ett förklarande, huru den i händelse af ett sådant möjligen utbrytande krig ämnade förhålla sig. Det vill synas mig, som hade det varit tids nog alt då, och i fall en sådan händelse inträffat, förkunna, att Sverige och Norrige för alla eventualiteter vore beslutadt att binda sig vid neutraliteten. Jag kan ej annat inse, än att en sådan förtidig förklaring om neutraliteten, som nu egde rum, synnerligen gynnade Rysslands intressen, emedan den befriade detsamma från all oro för att finska viken och dess Östersjö-provinser möjligen kunde bli den hufvudsakliga krigstheatern, sorn af dess fiender, de stora sjömakterna, kunde väljas och som i alla hänseenden för dem varit fördelaktigare såväl i strategiskt som finaiicielt afseende, än det aflägsna Svarta hafvet och dess kuster, — en trygghet i afseende på Östersjön och Östersjö provinserna lemnad åt Ryssland, hvilken satte denna makt i tillfälle att använda eller koncentrera största delen af sina militäriska krafter i Södern eller på den för Vestmakterna minst fördelaktiga terrängen.
Stiftare gifvit för föreningen af de begge rikenas försvarskrafter till sjös, dels förslaget om ett annat sätt för behandling af diplomatiska ärender, dels frågan om förändring af Konungens titel och namnchiffer, — synas gifva styrka åt det antagande, alt Föreningens betydelse icke blifvit i båda länderna på lika sätt uppfattad, och att sålunda, i stället för det närmande i gemensamt försvar och den tillgång till ömsesidiga handelslÖrmåner samt lättade förbindelser i öfrigt, som, Lith. till II. St. Prot. 1859 & 1860. iO Sami. I A/d. 12 90 Expeditions-U tskoltets Förslag till underd. SkriJ veise N:o 49. med orubbadt bevarande af hvarldera rikets sjelfständighet och frihet, skulle, enligt det i vårt land gällande föreställningssätt, befrämja bådas gemensamma väl, framställa sig önskningarne inom Norge snarare sä, som saltade de till ett aflägsnande i unionelt hänseende, hvilket, om det vunne fullbordan, skulle innebära en förändring af den Realunion, som nu, i enlighet med Stiftarens afsigt, eger rum mellan de häda rikena, till en Union, som egde sitt enda föreningsband i den regerande Konungens person. För undanrödjande eller förmedlande af de sålunda angifna, olika åsigterna af Föreningens betydelse, och för att den grundåsigt, från hvilken Unionens stiftelse utgått, må kunna i båda länderna orubbad bevaras, samt på det ali föreningen må kunna, f»å den gifna grundvalen, vidare utvecklas, stärkas och försäkras mot följderna af möjiga meningsbrytningar, skulle otvifvelaktigt en öfverläggning emellan dertill af E. K. Majit kallade Svenske och Norske män rörande de angelägenheter, som gemensamt angå de begge rikena och rörande de förhållanden, sorn vid Föreningens stiftande lemnats obestämda eller mindre klart uttryckta, vara af beholvet påkallad.
Herr CommercePiådet Santesson■■ Den åsigt jag framställt i frågan om understöd till Carlskrona Stads Fattigvårdsinrättning och som finnes Ilöglofl. Utskottets derom afgifne Utlåtande bifogad, åberopar jag ock nu, i afseende på merberörde pension för Förste KammarMusicus Crusell. Memorial, rörande verkställigheten af den beslutade tryckningen af Landshöfdingarnes Betänkande n. i o5 senast inkomne så kallade Fern års Berättelser. (Rgs.-A.) Sedan, enligt till Utskottet ankomne ProtocoIlsUtdrag, samtliga resp. RiksStånden, med bifall till Utskottets Betänkande N:o5, beslutat tryckning af de till K. M:t senast inkomne, Landshöfdingarnes så kallade fem års Berättelser, så har Utskottet, i afseende på verkställigheten af detta beslut, skolat hemställa, om icke R. H. St:r skulle finna lämpligt hos K. M:t i underd. anhålla, det täcktes K. M:t i Nåder låta föranstalta derom, att dessa Berättelser, tillika med det hos GeneralLandtmäteriContoiret författade Sammandrag af Tabellerne, hörande till samma Berättelser, varda med skyndsamhet till trycket befordrade samt uppläggas till ett antal af i5oo exemplar, och deraf 800 till R.iksStåndens disposition öfverlemnas; hvarvid i underd. lärer böra anmälas, att tryekningskostnaderne komma, att, efter vederbörligen godkände räkningar, betalas af RiksgäldsContoiret utaf de till Riksdagsutgifternes bestridande anvisade medel. Den ig Januarii 1829. Betänkande, om inrättande af en allmäna Klubb för alla fyra Riks-Ståndens Ledamöter. (R:g:s-A.)
Pä enahanda wiktor hwilar ett annat äfwen ifrän Wällofl. Borgare-Standet i Protoeolls-Utdrag, Utskottet meddelte Bimillnings-Förstag, som igenom Stats-Bristens arbitraira nedsättande till 222,220 M.d., och inskränkning af Defensions-medlen ^ill blott 622,222 R^d. i stället för den af Konungen i Nader äskade En Million, gjör en minskning i Bewillnings» behofwet af 622,222 R.d., hwaraf en del, (till ert totalt belopp af 576,392 R:d.) ffulle deremot anfläs till Amorstflements-Fond för utelöpande RiksgäldsSedlars realisation och till interesien och afbetalnjngar til! Banquen för desi gjorde Försträckningar. Man har j detta förslag ansett nödigt, alt alla Lefveranteurer skulle inom twenne är erhålla contant betalning och till hetsa ändamäl pqräknat BanquenZ hiträde, Stats - Den 3 Zebruariixzr Stats-Urskotket, som icke utan efter att haftva granskat hwarje Statsanslag, rrott sig kunna upgöra Stats-Bristen, har också pä samma anledning icke trott sig kunna efter behag nedsätta den, äfwensom Stats-Utffotret trott sig skyldigt att till Riksens Ständers widare pröfning hemställa, hurmvida de kunde bifalla till den af Konungen i Näder äskade ökning för utgifterne till Defenfions-Werktt af 402,22» R:d. Specie; Utskottet som blott förflagswis upfört denna Summa, får endast wid dest i detta afseende förnyade hemställan, tillägga:
Al. af deras ofvanomförmälda underd. skrifvelse med deri intagna lagförslag, hos K. M. i und. föreslå, att 3 §. 8 Cap. Jordali:n måtte helt och hållet upphäfvas, samt att stadgandet i 1 och 7 §§• af 5 Cap. nyssnämnde Balk, rörande bördsroans rätt att lösa fast egendom i stad, linge ur samma §§. alldeles uteslutas. 2:0 Då erfarenheten visat, att gäldenärer, genom diktade köpeafhandlingar om deras egendom, undandragit densamma utmätning för ostridiga och fastställda skulder, hvarigenom flera olägenheter uppkomma för fordringsägare vid utsökandet af deras rätt, funno B:s sist församlade St. sig böra till K. M. i und. öfverlemna ett förslag till förändrad redaction af 7 Cap. 3 §. UtsökningsB:n, hvarigenom nämnde missbruk ansågs kunna förekommas. Men som K. M., vid anställd granskning af samina förslag, fann åtskilliga anmärkningar deremot framställa sig, förklarade K. M., uti Nåd. svar af d. 1 Mars i83o, att förslaget icke kunde i Nåd. antagas. Om detta ämnes å nyo upptagande af R. St. får jag nu vördsamligen hemställa, och föreslår dervid, att LagUtsk. måtte, i öfverensstämmelse med de grunder K. M. i Den i Mars c. m. Dess ofvanberörde svar *) i Nåd. antydt, utarbeta ett nytt förslag till förändrad redaction i förenämnde hänseende af ofvanberörde Iag-§. och dermed till R. St. inkomma. 3:o Ibland de Rikets sistförsamlade St:s underd. skrifvelser i lagfrågor, hvilka K. M., i anseende till Riksdagens kort derefter inträffade slut, icke medhann att i grundlagsenlig ordning i Nåd. besvara, var Ständernas lind. skrifvelse af d. i Mars i83o, med förslag till ändring i K. Förordn. d. 24 Aug. 1813 emot fylleri och dryckenskap.