Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter dessa vattendrag fördelar sioock den större bruksrörelsen i vestra delen af länet från och med Klarelfven, så att dess distrikter, med ledning deraf och med afseende på öfriga vanligen begagnade transportvägar, kunna åskådligast uppfattas på följande sätt: Medeltillverk Af tillverkAf tillverkning af stångoch mannfaktur-jern. ningen vågtores på Göteborg. ningen afyttrns på platsen eller i Norge. i :o Tvänne bruk i Nordmarks härad, hvilka begagna Centner. Procent. Procent. vattenvägen öfver Dalsland 14500 50 50 2:o Trenne verk i Svanskogs och Silleruds socknar, som hämta tackjernet landväg från Åmål och dit försända stångjern 1 1500 90 10 3:o 20 jernverk, som begagna Byelfvens och Glafsfjordens vattendrag 84000 67 33 4:o 2:ne d:o vid Wermelen och dess utlopp 45000 91 9 5:o 1 1 d:o vid Fryksjöarnes vattendrag, Norselfven inberäknad, af hvilka dock en mindre del hämtar tackjern direkte från bergslagen vintertiden O O 89 100 82 18 6:o 17 verkstäder vid Klarelfven och dess tillflöden, jemte 7 d:o inom Nyeds bergslag, som skeppa sitt jern dels på Klarelfven till Karlstad, dels föra detsamma till Skattkärrs lastageplats, men merendels förses med tackjern direkte från bergslagen 186000 92 8 7:o 15 bruk inom och nedanför bergslagen, som begagna kommunikationslinierna till Kristinehamn för sin afsättning samt merendels erhålla sitt tackjern från egna närbelägna hvttor O O •/ 135600 80 20 8:o 5 d:o i Wisnums härad, som försända jern antingen öfver Kristinehamn eller Hults lastageplats 47900 94 6 64 Härvid anmärkes, att hela tillverkningen från de närmast Norska gränsen i Elfdals och Fryksdals samt synnerligen i Jösse och Nordmarks härader belägna verken afsätta nästan hela sin tillverkning på Norge.
Af deri 2 i denna månad, deruti Utskottet för att bereda större afsättning och gagn, än hittills, utaf det till samtelige RiksStåndens Protocoll hörande Bihang, hvars tryckning Utskottet har sig uppdragit att besörja, föreslagit: Att priset på nämnde Bihang till Protocollerne vid innevarande Riksdag må nedsättas ifrån 3 till 1 sk. Banco för hvarje tryckt Ark, och att icke något Betänkande, Protocolls - Utdrag eller Förklaring må afgå från Utskotten till Riks-Stånden förr än detsamma blifvit tryckt i Bihanget; och har Utskottet tillika uppgifvit hvad i sådant afseende borde af Utskotten iakttagas. 2:o
Skrifvelse, N.o 189. 385 arf, sorn ur stad fores, hafva Rikets Ständer inliemtat, att, sedan genom 18 § af Kongl, stadgan om städernas administration dea 26 December 1619 i allmänhet är vordet föreskrifvét, att till stad skall gifvas tionde-penningen af allt det, som ärfves ur staden, så har, medelst Kongl, brefvet den 4 April 1674 samt Kongl, resolutionerna den 3 Maj 1681, den 9 September 1689 och den 21 Juni 1695, blifvit förklaradt, att berörda stadgande blott har afseende på sådana personer, som drifva handel eller annan borgerlig näring, eller på det fall, att arf, som efter borgare i en stad tillfallit borgare i en annan, af den sistnämnde föres ur staden. Med tillämpning af dessa lagrum, vid det förhållande att den aflidne har flere arfvingar, af hvilka en är borgare, men de andre ej, och alla vilja ur staden föra sina arfslotter, nödsakas alltså den förre att utbetala en stor del af hvad honom tillkommer för rättigheten att fritt få förfoga öfver sin lagliga egendom, hvaremot de andra ej behöfva för detta ändamål vidkännas ringaste uppoffring. Och hafva Rikets Ständer, i betraktande deraf, att omförmälda stadganden sålunda kunna leda till orättvisa och obillighet, samt enär deremot likhet i rättigheter bör af lag befordras, funnit skäligt för sin del besluta utfärdande af en författning af följande innehåll: med upphäfvande af så väl den i 18 § af Kongl, stadgan om städernas administration den 26 December 1619 meddelade föreskrift, att till stad skall gifvas tiondepenningen af allt det, som ur staden ärfves, som ock alla de i samma syftning ytterligare utfärdade stadganden och påbud, varder förklaradt, att ifrågavarande afgift hädanefter kommer att upphöra. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 September 1848. Bilt. till 11. St.
I Stockholm började nu Gjörwell sin tjänstgörning i det verk, han så länge skulle tillhöra, kungliga biblioteket, och begynte sin sträfsamma bana som skriftställare och publicist. »Guds Ära, Samfundets Bästa, Inbördes Nöje och et Godt Samvete», se där de ord, med hvilka han år 1754 begynner den första af sina tallösa publikationer, och de kunna nog sättas som motto på hela hans litterära verksamhet, men i detalj växlade hans åsikter betydligt, särskildt i politiska och sociala frågor. Dock att belysa dessa växlingar faller utom denna uppsats’ ram – och kan man därvidlag för Gjörwells första tid främst hänvisa till docenten Sylwans förträffliga historik öfver Svenska Pressen till år 1772. Betonas må här blott, att han genom sin kritiska granskningsjournal Den Svenska Merkurius, börjad 1755, blifvit den svenska pressens främste man och i sin dubbla egenskap af förläggare och journalist kunde jämförelsevis tidigt bygga bo och ingå äktenskap. Alltifrån 1769 var han dessutom bokhandlare. Den 4 januari 1765 äktade han Brigitta Eleonora Müllern – dotter till en afliden uppbördskommissarie. Hon var – ej blott efter hans eget omdöme – »dägelig, dygdig, kvick och öm», så att hans hopp, att hans lilla hustru, »skulle blifva så beskedlig som hans bok hittills varit», slog väl in. Med sin kära Brita Nora fick Gjörwell trenne barn, sonen Karl Kristoffer, född 1766, och döttrarna Brigitta Lovisa 1768 och Gustafva Eleonora 1769. Det är nu denna familjekrets’ öden i helg och söcken, hemma och ute, som följande lilla studie skall ägnas. Gjörwellska hemmet hade helt visst under olika tider ett skäligen olika utseende, beroende dels på husfaderns skiftande ekonomiska förhållanden – bakom hans lifliga verksamhet låg alltid en stor finansiell oreda – dels också därpå, att olika åskådningar behärskade detsamma. Länge dröjde inom dess väggar en religiositet så pjunkig, att det gustavianska tidehvarfvets fladdrande solljus blott skyggt vågade sig dit in.
På grund af dessa och öfriga af andra talare anförda skäl, förenar jag mig uti anhållan om afslag å betänkandet. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla JjagUtskts betänk. Ropades nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid LagUtsk:s betänk. A:o 106 gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Frih. Boye votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposilion: Den som anser de vid LagUtsk:s betänk. N:o 106 gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande, voterar ia; den D c n 5 S e p t c m b t r f. ra. i53 elen det ej vill, voterar nej; Vinner nej, alslår R. o. Ad. ofvannämnda betänk. [Ir Ribbing, Arvid: Jag får hemställa till Frih. Boye, örn det kan vara skäl att vägra ålerremiss, då jag väckt en motion, som äfven omfattar livad man med återremissen åsyftat. Frih. Boye: Jag sammanblandar icke frågor, som ej hafva med hvarandra att skaffa. Ang:de Hr Ribbings motion skall jag icke underlåta alt yttra mig, då densamma förekommer; men nu har jag begärt votering, till utrönande huruvida det betänk., som utgjort föremål för öfverluggningen, skall afslås eller återremitteras; och jag qvarstår vid denna anhållan. Hr Ribbing: Då jag hvarken vill eller kan förhindra Frih. Boye att få sin goda vilja fram, så bör jag likväl nämna, att det icke är jag, som sammanblandat frågorna, emedan de sammanblanda sig sjelfva.
Exped.Utskts nu föredragna memor. blef ånyo uppläst. Gr. Frölich: Af Exped.Utskts nu upplästa betänk, finner jag, att Exped.Utsk., hvars skyldighet det är att endast expediera It. St:s beslut och att, när sådant ej kan ske derföre, att ett eller flera Stånds beslut i ämnet saknas, inkomma med skrifvelse till It. St. för att anhålla om ett sådant beslut, i stället här har inlåtit sig i ett slags jemnkningsbetänk. då TJtsk. åberopat, hvad som blifvit beslutadt i de andra Stånden, och sålunda likasom hemställt, att ett af dessa beslut må blifva fattad!, i anseende hvartill Hr Gr. o. Landtm, troligen ansett sig böra på sä sätt framställa sjelfva frågan om myntenheten till Ståndets afgörande, att Hr Gr. och Landtm, sagt sig ej kunna göra propos. derå. Det torde för hvar och en vara klart som dagen, att Exped.- Utsk. icke är det Utsk., som bör inkomma med jemnkningsförslag, allraininst då vi hafva ett annat vederbörligt Utsk., som inkommit med ett sådant, och vi torde ej till den grad kunna frångå alla former, att vi skulle i följd af detta memor. låta det komma till en votering i hufvudsaken, hvilket kunde ske på grund af Hr Gr. o. Landtrots sätt att föredraga ämnet, utan vi mäste finna, att ehvad motiver Exped. Utsk. än må hafva haft för att sålunda begära detta Stånds yttrande, är likväl Exped.Utskts skrifvelse ej annat än en begäran om vårt yttrande; och till svar derå måtte lända, att Exped.Utsk. får sådant veta, när R. o. Ad. pröfvat frågan, d. ä. när BancoUtskts jemnkningsförslag blifvit afgjordt. Det beslut kunde således äfven, istället för att lägga memor. till handhna, här vidtagas, altman leranade Exped.Utsk. det svar, alt Utsk. får veta R. o. Ad:s beslut, när Ståndet beslutat.
Men genom alt detta virrvarr, som med sällsam makt sjöd inom honom, var det en känsla, som arbetade sig fram och blef klar. Han var fri. Han kunde ej vända tillbaka igen. Framför honom låg en besvärlig väg, men den var rak, och han kunde ej vika af hvarken till höger eller venster. Han kände sig plötsligt glad. Han hade behof af att komma ut, få sjunga, vara glad, dricka, skråla, framför alt träffa människor, framför alt inte vara ensam. Det kom öfver honom en känsla, som om han slagit igen en stor, tjock, odräglig bok, hvilken han trott sig behöfva lära från perm till perm, och som han nu af någon okänd anledning fick slänga ifrån sig för att aldrig öppna den mera. Så kom han ihåg Hultins visit, och att han skulle träffa kamraterna. Han såg på klockan. Hon var redan half tio. Det var ingen tid att förlora. Med raska steg gick han uppför Ågatan, öfver Nybron och framåt Gästis till. Det var snöslask, vått och smörjigt att gå i, gatlyktorna lyste dåsigt och kastade underliga reflexer i Fyris gulbruna vatten, öfver taken låg skymningen tät och grå, och från ett par upplysta fönster hörde han sång. »Vi äro muntra musikanter». Han skrattade för sig själf och skyndade på, tvärt öfver en instängd gård, där vattnet i halfmörkret silade fram i sandens rännilar, uppför en liten trappa och in i en lång korridor, där det fans många dörrar med nummer på, mellan dörrarna klädhängare och på klädhängarna rockar, käppar och hattar. Han stannade ett ögonblick framför spegeln, ordnade halsduk och hår, skrattade igen för sig själf med ett tyst, smittsamt ljud, hvilket lät, som om han haft en liten blåsbälj i magen, som han klämt på, gjorde omedvetet ett par korta danssteg i ensamheten och slog upp en dörr på hvilken stod numret 24.
Polignacska familjen, Marie Antoinettes favoriter, uppbar endast i pensioner 700,000 livres; då detta var för smått, erhöll hertigen dessutom en lifränta af 120,000 och en gåfva af 1,200,000 livres till inköp af ett gods etc. 8å handskades » ancien régimes » patriarkaliska styrelse med folkets pengar. Ändamålet helgade i sanning medlen. Ofverlemnande åt sina lägre tjenare att efterfölja den älsta kristendomens föreskrifter om ett apostoliskt lefnads-Batt i fattigdom, rufvade kyrkan öfver enorma rikedomar. En femtedel af hela Frankrikes jord, och dertill den frukt Ur Dagmu Krönika. 16baraste och bäst bebygda delen, tillhörde kyrkan och uppskattades till ett värde af fyra milliarder livres med en af kastning af hundra millioner. Dessutom inbragte tiondet årligen 123 millioner. » Orättfanget gods är lätt förgånget », den andliga och moraliska bankrutten öfvergick till ekonomisk och bleficke längre möjlig att hålla emot. » Ancien régimes » prunkande samhällsbygned störtade samman och dess fall var stort. 1 eldskrift, i blodskrift, med facklans, guillotinens och hampans tillhjelp ristade då de förtryckta för framtida for tryckare ett viene tekel, som för den dåvarande generationen blef på en gång en praktisk exeges af det gammal judiska budet om hämnandet inpå barnen intill tredje och fjerde led af fadernas missgärningar och af det jakobinska orakelspråket: » on ne peut regner innoeemment » .Laflayettes minnesbild. Af Otto Sjögren. Moritz Busch berättar, att Bismarek, då han en gång i Versailles hade Jules Favre till gäst vid supébordet, framhållit för denne, att följdriktig grundsatstrohet vore ett fel i politiken; man borde rätta sig efter händelsernas gång och tjena sitt fädernesland i enlighet med omständigheterna, men icke i enlighet med sina åsigter.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för att säga att dels K. M:s Propos., dels de af enskilde motionärer vid sednaste riksdag uttalade åsigter hafva gjort att Utsk:t framlagt det förslag, som detta Betänk, innehåller. Sedan dess har en ledamot inom Utskit så tydligt och klart redogjort för Utsk:ts motiver, att jag knappast derom behöfver yttra mig. Jag kau dock icke underlåta påpeka, att olikheten mellan K. förslaget och Utsk:ts är så ringa, att om detta sednare antages, skulle regleringen kunna ske på 5 år. Jag tror dock icke att regleringen låter sig praktiskt verkställas så hastigt och Utsk:t har ieke heller tänkt sig saken så, utan yttrat att den bör ske så fort sig göra låter. Och hvilka upgifter har man väl att vänta sig af personer, som uteslutande eguat sig åt helt andra sysselsättningar? Afven om dertill användes vande personer, tror jag ej man kan räkna på att deuua reglering kan fullbordas på mindre än 15 å 20 års tid. Gå vi åter till K. Mus Propos., så finnå vi att regleringen inom pastoraterua skall ske först och främst vid inträffande afgång af pastor, och i allmänhet tror jag väl. raan kan beräkna att de flesta pastoraterua inom 20 år skola vara lediga. I sista mom. af punkten står äfven att lönereglering kan ske, derest församling och pastor derom sig förena. Hvem är det då egentligen, som vinner på löneregleringen? Jo, det är pastorerne i församlingarne, ty svårligen kan man antaga att lönerna blifva för dem nedsalta, utan sannolikt är att de blifva förhöjda. Skulle K. M:s Propos. blifva antagen, så är det just den parten som skulle hafva vinst af löneregleringen, hvilkens önskan att regleringen skulle ske successive man då går till mötes. Jag tror att dea praktiska tillämpuingen af förslagen blir temligen lika; men det är endast, såsom H. V. 17 258 I)en 21 April f. ra. en talare sagt, för att tillfredsställa den allmänna påtryckningen, som Utsk:t föreslagit sådana förändringar, som i dess förslag förekomma.
I sitt ganska vidlyftiga arbete ordar författaren för öfrigt om in %ngt och mycket, som i närmare och fjärmare mån rör kvinnorna, men en sida af saken tar han bra litet i betraktande: de ogifta kvinnorna, dessa olyckliga individer, hvilka icke hafva en make, som beskyddar och försörjer dem, icke ett barn att uppfostra och sysselsatta sig med. Dessa i hans tycke lika naturvidriga som olyckliga varel 41 ser skulle han helst se alldeles försvunno, och han säger själf: %Om jag kunde göra om världen efter min smak, skulle kvinnorna ' få vara kvinnor i densainnia, d. v. s. hustrur ocli mödrar och ' ingenting annat. Jag skulle bereda dem denna höga ställning; jag skulle åt dem trygga denna höga bestämmelse. Allt, som eljes sysselslitter och upptager dem med andra bestyr, förnedrar dem,. Ganska lättvindigt affardar han afven de banor, där kvinnor, som icke äro hustrur och inödrar, skulle kunna vinna en sjalfständig ställning samtidigt med att de skulle kunna gagna sina medrnänniskor. Af läkarebanan, som ju i Frankrike står kvinnorna öppen, tror han icke, att de skola begagna sig. Kvinnornä själfva, påstkr han mycket bestämdt, tveka icke att föredraga den hanliga framför den kvinliga läkaren, d&amp; de gärna tro den förr ' e kunnigare, mer erfaren, mer klarseende, och förtroendeingifvande, att han dessiitoin är kallblodigare och slutligen, att han biittre bevarar yrkeshemliglieterna. Oss tyckes, att den .franske författaren här på ett alldeles obefogadt och föga sanningsenligt satt ' gjort sig till kvinnans talman. A t t kvinnorna agna sig åt, sjuksköterskekallet, dar det icke kommer an annat än att verkställa läkareus och kirurgens föreskrifter, anser han däremot helt naturligt; och han uppmanar dem till och med att slå in p % apotekarebanan, för hvilken han anser kvinnorna vara nastan lika dugliga som för arbetet i köket. Till att diskutera kvinnornas större eller inindre duglighet till advokatyrket, nedlhter lian sig icke; I beriittelseforrn bevisar lian. däremot de sorgliga följderna inom ett Iiktenskap af att hustrun erhållit. nhgra insikter i lagfarenhet.
Sparres yttrande, att uplysning vore från Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar erhållen derom, alt utrymme skulle finnas uti nuvar:de fängelser för de föreslagne straffens verkställande, som jag anser mig böra nämna, all någon sådan upgift, mig veterligen, icke blifvit a( nyssnämnde Styrelse afgifven, samt att jag bordt hafva kännedom derom, emedan jag just är den ledamot i Styrelsen, som skulle hafva handlagt frågan-om samma uplysningars meddelande. Jag anser mig nu emellertid böra tillkännagifva, ali jag befarar, att utrymme f. n. icke är att tillgå för ali insätta alla dem, som i och för stöld, enl. det nya lagförslaget, skulle komma alt dömas till fängelse. Möjligen skall utrymme kunna beredas, när de nya cellfängelserna inom alla länen blifva färdige, men f. n. fruktår jag att det icke later sig göra. Gr. Sparre: I anledn. af Hr Kansli-ledamotens i Styrelsen för fängelser och arbetsinrättningar nu afgifne yttrande, får jag tillkännagifva, att jag erhållit den af mig omnämnde uplysning från 166 Den 31 Oktober. Direktören för nyssnämnde inrättningar, samt att lian sagt mig att, så vidt han hade sig bekant, han trodde, att utrymme skulle kunna medgifvas, men, om oekså icke utrymme funnes i de nybyggde fängelserna, hvilka icke alla ännu äro färdige, ansåg han att plats.skulle kunna beredas i de gamla. Hr von Hartmansdorff: När denna författn. förra gången var under öfverläggning, yttrade jag redan då min farhåga alt, örn hon antoges innan de nya fängelserna blefvo färdigbyggda, skulle det inträffa, som Hr Cederschiöld nyss omnämnt, nemi. att tjenliga fängelser komma alt fattas för en mängd missdådare. Hvad blefve följden häraf? Jo enl. min tanka att marn, på flere ställen mäste insätta dessa fångar i geroensamhets-fängelser, eller sådana rum, der alla slags missdådare sammanföras, och hvilka ruin då blifva, till stort förderf för riket, växelundervisnings-anslaller i brottslighet. Gr.
Regnet sqvalade mot gatstenarne, knallade mot rutorna, smälde mot cylinderhattarnes brätten och satte de stackars paraplylösa bronsgubbarne på våra torg under en värre stråldusch än någon föråldrad fängelsedirektör haft hjerta att gifva sin mest förhärdade deliqvent. Gatorna inbjödo sig att timra en Noaks ark, rännstensvattnet tänkte på öfversvämningar i historisk skala, och till råge på olyckan sken solen då och då fram ett ögonblick med ett skadegladt löje för att narra en att glömma sina galoscher i de innersta gömslena i tamburernas gråmålade galoschhyllor. Och bäst man då belåtet plirande mot solstrålarne hunnit några steg från sin port, lät verkställande direktören för solgasverket deruppe stänga alla ledningar och i stället taga tapparne ur de himmelska reservoirerna, och ner strömmade det igen, så man kunde blifva våt ända in på samvetet och ändock sitter det, efter hvad kompetent folk af egen erfarenhet försäkrat mig, mycket långt in. Men trots dessa meteorologiska konstgrepp gick vårarbetet i tysthet framåt. Det spirade och jäste – safven började qvälla. Och Stockholmarne, hvilka märkte detta, började tänka på framtiden. Dagbladets välskrifna och instruktiva fjerde och femte sidor lästes och kommenterades vid kaffeborden. Fruarne foro dagligen ikring i omgifningarne för att lista till sig hvarandras sommarställen, och ändtligen lyckades det fru Anderson att i Waxholm hyra en liten utmärkt vacker bostad med sanitärt läge, utsigt åt en brödbod, och en förfriskande lukt af garfveri, hvilken i förening med den klara luften mellan husraderna skulle restaurera de af stadens dåliga atmosfer angripna lungorna. Men hvad det är härligt på vägen ut till Waxholm, det observerar fru Anderson icke, der hon på akterdäcket sitter och pratar med en grannfru om bakterier, hvilka hon icke tror finnas på sitt nyhyrda landsställe i Waxholm, de der knipsluga, små odjuren, hvilka med den kallblodigaste följdriktighet undergräfva ens konstitution.
Näringsidkarens behof af skydd emot främmands concurrence , ej skulle tjena ti i 1 något annat, än att förvandla iurendfägeriet till Tull* försnillning. Hvad man vid sådant förhållande trott sig med säkerhet kunna förutse, har varit att en fri införsel af utländske tillverkningar skulle oundvikeligen leda till en mer och msr utvidgad förbrukning deraf och i samma mOn till förökade införskrifningar från främmande orter; och då man vidare funnit det vara stridande emot Statens sanna intresse att söka främja en tillökning i dess inkomster beräknad på en med inhämske näringars bestånd oförenlig tillökning i Rikets importer, har man ej tvekat yttra den öfvertygelse, att lurendräge. riet, så vidt det möjligen ej kan afvärjas, är, oaktadt Statens saknad af Tullinkomsten dervid, likväl af vida mindre förderfliga påföljder, än en anstalt, hvarigenom utlänningen skulle inbjudas, att påföra landet sine till verkningar, oförhindrad i sitt bemödande, att omsider bereda de Svenske Msnufacturernes undergång. Skulle ej enahanda considerationer äfven för det närvarande föranleda till enahanda re - Dm 28 Junit J• ni, sultat, serdeles i en tid då Sverige ar så nära att uppnå det ceconomiska oberoende, som af Manufacturernes patriotiske stiftare åsyftades, och som framfarne regeringar genom betydliga uppoffringar af allmänna medel under en lång följd af år sökt befordra? Det lärer ej utan orättvisa kunna be6tridas, att de inhämske Fabrikerne, med få undantag , gjort sig förtjente af den omvårdnad de hittills åtnjutit» , Sedan i sednare tider åtskilige förbättrade redskap och förut okände kostbara mechaniske machiner blifvit införde och vid Fabrikerne använde samt utmärkt skicklige Utländske Manufacturister med kostnad införskrifne, hvilka här etablerade, inöfvat Svenske arbetare i flere grenar af Fabriksrorelsen , hafva i synnerhet sådane tillverkningar, sorn allmännast behöfvas och förbrukas, uppnått den grad af fullkomlighet, att de i godhet och anseende kunna jemföras med de bättre utländske.