Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om, genom Regeringens och Ständernas beslut och Stockholms Styrelses samt Sanitetsoch Polisvårdens verksamma anstalter, ofvan anförde hinder till större eller mindre del kunna undanrödjas, och genom den såmedelst befordrade, isynnerhet de industriella och arbetande classernas tillväxt förökad rörelse och lif till det allmännas båtnad skulle uppkomma, hvar finna boningsrum för en sålunda ökad folkmassa? Jag citerar åter andra hufvudstäder, der byggnader i en stor, knappt trolig scala uppföras. Dessa städers omkrets utvidgas stundeligen genom eröfring af jord från nästgränsande landtegendoinar, hvilkas innehafvare till höga pris försälja tomter, och derigenom fä sin jord öfver dess verkliga värde betald. Flera qvarter bebyggas från grunden hvarje år, och rader af präktiga hus uppväxa hastigt likasom svampar ur jorden. Genast finna de innevånare af tärande och närande classer; consumtion, tillverkning, tillförsel af varor växa i samma mån, och ökad rörelse och kraft sprida lif och värme i Statskroppens alla ådror. Behofvet af husrum mötes med dess tillfredsställande genast, och så bör det vara. Utan utsigt att få tak öfver hufvudet lärer ingen vilja bosätta sig i stad, och ovissheten att kunna blifva herbergerad blir således ett nytt hinder för populationens tilltagande samt den deraf följande ökade handelsrörelsen. Men under det andra hufvudstäders områden på anfördt sätt så betydligen utvidgas och bebyggas, se vi i Stockholm blott ett eller annat hus, ofta af föga storlek, uppföras. Det bör ej heller väcka förundran; ty till större byggnadsföretag fordras betydliga förlag, hvilka län - Den i Mars f. m. 65 länge ligga ofruktbara, och hvarigenom vanligen den första husägaren förlorar. Den sorn har ett öfverskott af capital, hvilket han kan undvara eller uppoffra, hör endast inlåta sig i sådana företag, hvilka ofta kommit den vågsarnma, sorn ej varit lika lyckligt lottad, på obestånd. Men öfverfiödiga capitaler torde vara mera sällsynta i Stockholm, och andra hufvudstäders rika tillgångar saknas hos oss.
Jernvägstrafik uppstode då å Statens bana i långt större skala, än som kan tänkas blifva fallet, derest jernvägen tills vidare stannade vid Degerfors och allenast utgjorde en så till sägandes half länk i den åsyftade förbindningskedjan: om också denna halfva länk i och för sig bör erkännas vara både värderik och nödvändig. I andra rummet, och då jag fullkomligen tror böra inses angelägenheten af be stämmandet utaf den punkt å riksgränsen, der de Svenska och Norska jernbanorna lämpligast må möta hvarandra, finnér jag Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, medelst liih. till R. St. N:o 214. det till påbörjande af arbeten emellan Arvika och besagde gräns, no. m., föreslagna belopp hafva på ett för ändamålet, för närvarande, tillfredsställande sätt sökt bereda framgång åt denna del al det stora företaget; och liar jag alltså i detta hänseende ingenting annat att anmäla, än den önskan, att Kongl. Maj:ts nådiga Proposition måtte i detta hänseende af Rikets Ständer bifallas. I betraktande af hvad ofvan ar aiifördt, och under förutsättning, att behofvet af saramanbindningsbana genom Stockholm, åtminstone hvad beträffar dess sträckning från jernvägen öfver Riddargården norrut, icke varder så allmänt insedt, än mindre erkändt, att anslag dertill, denna riksdag, beviljas, vågar jag, på det den del af nordvestra stambanan, som är afsedd att från Porla eller annan tjenlig punkt å vestra stambanan utgå till Christinehamn, och dymedelst förbinda nämnda vid Wenern och redan färdiga smärre jernvägsliniers utgångspunkt belägna stad med Statens jernbanesystem, måtte blifva fullbordad, och det med nordvestra stambanan åsyftade ändamål i öfrigt, så vidt tiligångarne det medgifva, måtte varda befrämjadt, härmed vördsamt föreslå : att de af Kongl. Majrt påräknade medel till sammanbindningsbana genom Stockholm måtte i stället anvisas till den nordvestra stambanan, och anslaget för den sistnämnda alltså höjas till 6,080,000 R:dr. Stockholm den 50 November 1862. R.
Men denna föråldring i detta och så manga andra afseenden måste vid våra Svenska Universiteter bli synbara, då de stå ensamne, livar för sig, så aflägse att de icke kunna täfla med hvarandra. Täflan är dock det, som sätter lif uti och underhåller spänningen i alla litterära institutioner. Tysklands Univcrsiteter äro derpå bevis. Men de båda Svenska Syster-Universiteterna äro från hvarandra så skiljda, att dem emellan intet annat eger rum, än en affecterad inbördes missagtning, och ett afundsjukt skryt, störst naturligtvis der, hvarest medvetandet mest beliöfver att omtöckna sig, för att icke alltför djupt nedslås vid jemnförelsen emellan fordom och nu. *— Äfven har en annan anledning till täflan, innom Upsala Lärosäte, försvunnit. Nu mera kallas inga andre än HögScholans egna skötebarn till Professorsoch Adjuncts-platserna, förr såg man dem ofta sökas och vinnas äfven af berömde Utländningar. Och naturligtvis gaf det ett helt annat lif åt Universitetets Lärdomsidkare, när de ständigt måste vara beredde på, att nedslå eller motväga en främlings anspråk. De menliga följderna af upphörandet utaf detta bruk, att låta främlingar mäta sig med inhemske innom den lärda tornerbanan, hafva i synnerhet röjt sig på den Profession, som fordom Ridd. o. Ad. Prof. XI. Band, r. Afd, 5 66 Den 18 December. nästan alltid besattes med Utländningar, den nemligen som enkom och med hög liberal anda är stiftad i mening att dana Statsmän — jag menar den Skyttianska. Under de sex år jag vistades vid Upsala Hög-Schola, tydde den då varande Skyttianska Professorn, fyra timmar i veckan, orden och meningarne i Livius, sålunda att han t. ex. öfversatte phrasen: Sole caclente, ”då solen är i åkarebacken, ” och på samma prydliga och precisa sätt allt det öfriga.
Majits och Rikets Krigs-.och Kammar-kollegier, mot viss årlig afgäld utarrenderade på 30 års tid till Bataljons adjutanten A. S. Ekendahl, bostället M 1 den 7 November 1822 att tillträdas den 14 Mars 1823, och bostället JYi 2, den 7 November 1827, med tillträdesrätt den 14 Mars 1828. Båda kontrakterna, hvilka i afskrifter, genast efter afslutandet, öfversändes från Kollegierne till Kongl. Majits Befallningshafvande i länet, innehöllo i 10 § att, utom tilloch afträdes-syn, särskild syn hvart 10ide år skulle å boställena förrättas, vid laga ansvar för Kongl. Majits Befallningshafvande, om sådant försummades; i 12 §, att arrendatorn, som redan ställt godkänd borgen för arrendeskyldigheternas fullgörande under de 5 första arrende-åren, borde inom nämnde tids förlopp anskaffa för derpå följande 10 år en dylik borgen, hvilken sedermera för lika många år komme att på enahanda sätt förnyas; och skulle Landshöfdingen hålla hand öfver verkställigheten häraf; samt i § 15, att Landshöfdingen, som fått del af arrende-kontraktet, borde med sorgfällighet vaka deröfver, att de betingade och aftalade vilkoren blefve efterlefda och fullgjorda.
Deraf produceras i Allbo m. fl. härader årligen 17,390 L<tt. och 4,500 oxar säljas derifrån, då deremot Sunnerbo härad icke säljer mer än 1,200 oxar och 1 2,000 \jff. viktualier. Må härtill läggas den större spanmålsproduktionen, icke till följd af det större antalet tunnland, utan till följd af grödans bättre beskaffenhet. Yi skola t. ex. blott taga de 60,000 tid, som Utsk:t omtalar, och antaga att hvarje tid producerar T/j t:a mera på den bättre jorden, så tror jag att detta 380 Uen 20 April e. m. fullt skall upväga den möjligen större jernfabrikationen på Lagalinien. Hr Bildt tror icke, att de, som bo på östra sidan, skola hafva någon större eller mindre fördel af, om denna jernväg, som i alla fall kommer att ligga 10 mil ifrån kusten, kommer 3 mil längre eller närmare. I detta fall tror jag att han bedrager sig; ty det är af synnerlig vigt för alla resande i dessa trakter, och jag vill blott taga Kalmar t. ex., der en stor mängd ångfartyg lägger till. Ju närmare jernvägen kommer, ju förr komma de till den. Jag vill icke tala om den stora svårigheten, som upstår att någonsin få bibanor, emedan om en kommun tror sig kunna skrapa ihop så mycket, som fordras för att anlägga en jernbana, torde det just vara svårt att åstadkomma den, så vida stambanan ligger flere mil längre bort. Jag ber blott att få tillägga några ord. När man tager i betraktande, att den utförsel, som skulle komma att ega rum från trakterna omkring Lagadalen, består i norra delarne af trävaror och i medlersta af jern, så är det sannolikt, att dessa tunga varor, som i allmänhet icke kunna med fördel föras längre viig på jernbana, i en framtid skola komma att transporteras båtledes. Vid Lagalinien finnas nu Nissan, Ätran och Lagan, hvilka bilda fördelaktiga transportvägar för nämnda slags varor.
Uti förevarande anslag har ej Regeringen ansett tillökning böra ega rum, utan är den föreslagen af enskild Riksdagsman, hvarföre Sta ts-Ut,skotte t äfven haft ökad anledning att afstyrka Rikets Ständers bifall till detta förslag.” Herr Gustafsson, som var af styrkt laga förfall hindrad bevista Utskottets Pleni-sammanträde, då frågan om högre löne-anslag för Professorerne i Upsala förevar, har, med åberopande af 20 §. Riksdags-Ordningen, förklarat sig instämma i Friherre v. Krcemers reservation. Herr Lindström: ”Emot Utskottets, genom votering med knapp pluralitet tillkomna, beslut, att endast för 10 Professorer vid Upsala Universitet föreslå löntillökning af 300 R:dr, reserverar jag mig, och anser billigheten fordra, att Universitets-lärarne åtnjuta lika löningsförmoner, som andra med dem jemförlige Embetsmål), serdeles som den vetenskapliga bana, UniversitetsLärare beträdt, icke lemnar dem utsigt till högre befordran, såsom förhållandet är med andre Embetsmål). Då nu medgifvas måste, att den aflöning, Professorerne åtnjuta, är otillräcklig, så vida de skola verka för sin vetenskap och således, jemte undvikande af tidens upptagande med enskild undervisning, blifva i tillfälle att komma i närmare beröring med den studerande ungdomen, genom densammas gästfria upptagande i sina hus, kan jag icke eller linna, livarföre en förbättring i detta fall endast skall få tilJgodonjutas af 10 och icke äfven af de öfrige 5, ehuru deras kall är lika vigtigt och ansvarsfullt, samt Staten på dem har alldeles lika anspråk. Ofta hinner en Adjunct först vid 45 å 50 års ålder målet för sitt sträfvande, nemi. befordran till Professor, och det förhållande skall då inträffa, att han aldrig kommer att uppbära lika lön nied sina colleger, utan måste under hela lifstiden nied ständige näringsomsorger sköta ett kall, som minst af alla borde vara åtföljdt af sådane.” Angående anslagen för Elementar-Läroverken och Nya Elementarskolan : af Doctor Stenhammar: ”Kongl.
Jag vill derföre för min del vördsamt föreslå, om ej, i anseende till det större behofvet af hästar och det kostsammare underhållet af dessa stationer, som ligga närmast lill Stockholm, ehvad entreprenader kunna tillvägabringas eller ej, de skjutsande måtte få tillgodonjuta den högre skjutslega, som för entreprenörerna är föreslagen. 16 H. 54 4a6 Den i4 November e. m. Hr Frih. o. Landtm, yltrade, all, då utlåt, innehölle inånga punkter, R. o. Ad. torde finna nödigt att föredragningen skedde punktvis oell att man började med det förslag, som innehålles i usta punkten. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Då Utsk. i sitt sednare betänk, borttagit detalj-bestämmelserna, eller tillstyrkt R. St. att ej befatta sig dermed, utan till K. Rl. öfverlemna att utfärda de omständliga författningar, som i delta hänseende kunna behöfvas; så inser jag ej huru man skulle kunna företaga betänk, punktvis, utan att just komma att upptaga de bestämmelser, som Utsk. sjelft frångått. Jag tror följaktligen, alt ett sådant föredragningssätt ingalunda är lämpligt, ty då Ståndets ledamöter skulle derigenom komma att yttra sig öfver hvarje särskild omständighet, såsom man redan har börjat göra, sa skulle man finna, alt det blott är vissa allmänna punkter, som böra blifva föremål för Ståndets beslut. Jag tror att R. o. Ad i detta afseende kunde hafva en tjenlig ledning af det beslut, som PresleSt. fattat, hvadan jag anhåller, att detsamma måtte blifva R. o. Ad. föredraget. Skulle dervid vara något att borttaga eller tillägga, så kunde det ske. Ståndet funne då lätteligen hvad som vore väsendtligt eller ej. Hr Frih o. L andin), yttrade, all, såsom han uppfattat Utskrs sednare utlåt., hade Utsk. visserligen föreslagit att de reglementariska föreskrifter, sorn Utsk. i första betänk. framställt, skulle förfalla; men detta Ulsk.vs yttrande anginge i Hr Landtnäs tanke blott de reglementariska föreskrifter, som stå på sid. 18 i betänk.
Jag måste hafva uttryckt mig mycket otydligt, då jag förra gången hade ordet, eftersom Hr von Hartmansdorff misstagit sig om min mening. Den nuvarande taxan innehåller just att accorder medgifvas, men under taxan, hvarjemte den bestämmelse deruti finnes, alt om ett accord uppgöres, så skall det ske på samma grunder som taxan utstakar. Sådant detta stadgande nu är, anser jag icke att det gagnar, hvaremot fria accorder skulle blifva destomera gagneliga, emedan taxan, då den skall uppgöras efter de resultater, som blifva upptagna och synliga i beskrifningen till chartan, ej kan uppgöras så att landtmätaren ej i många fall skall få för litet och i andra för mycket. När taxa finnes, står det en hvar fritt att ingå accord; men att förhindra accorder, hvarigenom ömsesidig belåtenhet kan uppstå, anser jag ej vara rätt. Jag skulle således önska, att R. o. Ad. ville bifalla den del af betänk., som innehåller tillstyrkan att accorder mätte blifva fria, såsom ett medel att jemka taxan. Frih. Cederström, Thure: Om jag hade varit närvarande när de sammansatta Utsk:ns betänk.
Både mannen och qvinnan berättade mig genast i sin förskräckelse hvad som händt. Det var, som jag förmodat, att de varit aflägsna ifrån stället några ögonblick, att de funnit vagnen tom vid sin återkomst, och att barnet troligen fallit i vattnet och drunknat. Qvinnans sorg tycktes endast angå barnet, hvilket hon älskade som sitt eget, men mannen var förtviflad öfver att troligen mista sin tjenst och förlora den hemgift han blifvit lofvad med amman, som han ämnade gifta sig med. Det föll mig genast in, att vår Paddy kunde ersätta det förlorade barnet, och jag sade dem det. I början ansågo de detta som en orimlighet, men då de hörde, att gossen var af samma ålder, blef mannen, som är kammartjenare hos lorden och heter Morris, hågad för saken. Det var icke lång tid att besinna sig på, ty de fruktade i hvart ögonblick, att en gammal miss, som fanns hemma för att också hafva tillsyn om barnet, skulle komma ned i parken. Nå väl, du har hört, huru det gick. Din lilla bror blef helt hastigt förvandlad till en rik och förnäm herre, en arftagare till ett storståtligt namn och mänga gods. — Men skola icke föräldrarne märka, att det icke är deras barn, när de komma hem? — sade jag förvånad. — Åh ja, det tyckes väl så, men så der små barn likna alla hvarandra, och dessutom bruka sådana der förnäma mödrar icke så noga hafva reda på sina barns utseende. Det kan möjligen lyckas, men blir bedrägeriet upptäckt, så är faran minst för mig, — tillade hon sorglöst. — I afton, då det mörknat, kommer Morris hit till det gamla båthuset vid stranden för att lemna mig de penningar, jag betingat mig, tillika med papperet, som han skall skrifva. — Hvad för papper? — Ett intyg af honom, att han mottagit barnet af mig, samt en upplysning om, huru och hvarför jag lemnat detsamma. — Men hvartill skall det tjena?
<2Bi bofrne å ©tat upfört ett anflag af 40,093 R:Dr 9 fr, l r:ft Q3anco, till bereDanDe af Den förbättring i Sänömänttenö lönmilFor, att De må erhålla 200 R:Dr årlig lön h^arDera, Docf att för De SänömanötjenfTer, mtb för närmaranDe, genom tnDelta räntor eller bofTällen, lönförmånerna öfroerfiiga nämnDa belopp, tillö mtDate ocb få länge inDelta löningö*fättet qmarfiår, Defja förmåner oföränDraDt bibebållaö; ^warcmot <2öi, enär $jerDingémanna*befatt* ningen utgör ett munictpabbefTpr fatut §jerDingömännen, feDan Sänömännen er* bållit förbättraDe lönvotlFor, böra befriaö från fåDana göromål, font rätteligen tillf omma ^ronobetjeningen att beförja, goDtfunntt befluta, Det $jerDingömanö* lönerna böra, wiD numaranDe innebafmareö afgång, inDragaé. §• 26. Uti aflåten nåDig Q3ropofttion b<w ^ongl. $ftaj:t bebagat föreflå, få roäl åt|f illiga föränDringar uti b^aD blillö flaDgaDt marit, angåenDe beloppet af Den behaglig ttDö förläningö fpanmål, b^ilfen mtD leDigblifmanDe paflorat bör btbe* bållaö, forn äfroen bnru återfloDen (Tulle anmänDaö; ocb brtfae *230 föt' vnår Del, meDgifmit, att, meD änDring af broaD genom iTongl. Sörefroet
Transport 1,538: 33. — derVid stadgadt, att der K ro no-Bonden inom hvarje Socken till en sådan utgift ej räcker till, bor återstående beloppet, efter viss beräkning, i penningar utgå. Då denna utgift således sedan äldre tider utgått, och förr alltid å Öfverskollen afföris, samt derjemte af i832 års Stats-Revision blifvit lill siffran granskad, torde det nu ifrågavarande beloppet äfven böra till afskrifning bifallas. Beträffande denna utgift för framtiden, får Utskottet åberopa sitt uti Betänkandet N:o 2a, 53, gjorde och al Rikets Ständer nu mera gillade tillstyrkande, alt den mål Riks-Statera under beliörig Titel varda nppförd. 3- och för äldre åren, uti punkterne 1 & 2 upptagne 10,620: 44- f> Uti Kongl. Stats-Conlorets, till Kongl. Ma.jrt, den ig
Man har således gjort mig orätt, då man trott, att jag velat förlänga Riksdagen, ty detta är alldeles motsatsen af hvad jag menat. Den 13 November f. m. Herr Cederschjöld: I anledning af hvad Herr Riben äfvensåväl som Herr Crusenstolpe anfört, vill jag blott erinra, att det icke är Ridderskapet och Adeln eller Rikets Ständer, utan Förstärkta StatsUlskottet, som skall defmitift afgöra jemkningsförslaget om realisationen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken lillkännagaf, att Plenum bomme klockan half lill 6 i eftermiddag alt fortsättas. Herr Printzensköld: Jag skulle önska, att nu förevarande fråga om Bankens lånerörelse uppskjöts intilldess allt hvad med realisationen har sammanhang blifvit afgjordt, på det jag måtte veta, på hvad grunder jag sedermera skall besluta om densamma. Jag tror, att BancoUtskottetsUtlåtande icke inkommit, endast för det vi skola se hvad Utskottet föreslagit, utan på det Rikets Ständer skola komma i tillfälle att deröfver fatta ett välgrundadt beslut. Friherre Boye önskar, att målet skall hvila endast till dess jemkningsförslaget rörande realisationsfrågan inkommit, men jag hemställer till Herr Friherren, om han är klokare, sedan han läst hvad Utskottet föreslagit i jemkningsväg, utan att veta hvad resultat deraf kan blifva, och otn afgörandet af Bankens lånerörelse då blir lättare, än det nu är. Antingen måste vi vänta, till dess vi sell elide - Den i3 November f. m. 2l5 finitift beslut angående myntväsendet, eller också mäste vi företaga frågan nu. Jag jöstar för uppskof, emedan jag vill veta, hvad jag skall besluta. Hans Excellence Herr Grefven och LahdlMarskalken yttrade, att sedan votering blifvit begärd, finge Hans Excellence framställa följande Voterings-proposilion:
Inom Laholms fögderi, eller länets södra del, hafva de väghållningsskyldige frivilligt ingått på att laga de allmänna vägarne tidigt om våren, i stället för den i lag bestämda Liden eller sommaren, sorn utan motsägelse är den minst lämpliga tid, som kunnat väljas för väglagningen; följden af denna förändring har ock blifvit den, att vägarne inom nämnde fögderi äro vida bätLre än i de öfrige; och skulle ändamålet än bättre vinnas, om de väghållningsskyldige om vintren hade framkört, och utmed vägen upplagt lagningsämnena, så att', då käl-lossningen in folie, det endast återstode att på vägbanan utbreda dessa ämnen, i stället för att nu framkörningen vanligen ej företages förr, än på samma gång med utbredandet, och sedan käl-lossningen är förbi. Inom länet finnes icke något ångfartyg, och ej heller anlöper ångfartyg från andra län någon plats inom Halland, undantagandes någon gång om sommaren under badtiden, då ångfartyg från Götheborg med passagerare afgår till Särö badort. Emedlertid kan det icke annat än väcka förundran, att då på Rikets östra kust ångfarten allt iner och mer begagnas och utsträckes, icke en enda ångbåt går utmed Rikets vestra kust, ehuru varutrafiken emellan Götheborg å ena, samt Halland och Skåne å andra sidan, visst icke är obetydlig, så att en ångbåtsfart deremellan, efter all sannolikhet, således skulle bära sig. §. 8. Fl yysan ds fällen upptaga den ansenliga vidden af omkring 8,000 tunnland.
Majoriteten har i synnerhet fästat sig dervid, att sedan sisla Riksdag hafva brän vins-tillverkarne synts kunna draga denna beskattning, i anseende till det höga pris, hvaruti bränvinet under tiden uppehållit sig; men delta är ej något skäl som af oss kan gillas och ej heller ens kommer att ega bestånd, emedan endast en gynnande konjunktur, som allt sedan sistlidna Riksdag uppehållit priserna ej allenast på de produkter jordbruket i allmänhet framalslrat. utan äfven på bränvinet, dertill föranledt, och har således detta varit och är en tillfällighet, som, efter vanlig beräkning, har en snar öfvergång och äfven i detta nu lill en del redan förverkligat sig. Äfven från en annan synpunkt mäste den förhöjda beskattningen verka menligt, då i vårt grannrike Danmark tillverknings-skatten ej är högre än 10 å 1.2 sk. Rgs per tillverkad kanna, och äfven denna skatt återfås af producenten eller afnämaren, som drawback, derest han kan visa sig hafva till utrikes ort utfört det tillverkade bränvinet. Dessutom har Byrå-Chefen Nycander meddelat Utskottet en, utaf vederbörande Tull-Direktör, lemnad uppgift, hvari antagits att minst 500,000 kannor bränvin årligen från Danmark till Sverige insmuglas, en beräkning, som säkert tål vid alt förhöjas med några hundra procent; och då dertill kommer alt man icke under nuvarande lägre beskattning lyckats qväfva smygbränningen inom vårt land, så är det högst betänkligt att höja skatten utöfver hvad den för närvarande är; ty dermed bereder man både smuglaren och smygbrännaren ett förhöj ft premium, som för dem blilver en ny sporre lill ytterligare ansträngningar på brottets bana. I anledning häraf torde det icke vara ekonomiskt klokt att höja nuvarande beskattning förr än dess verkningar genom en längre lids försök blifvit kända, och man deri - 62 Bevilln. in. fl, Utsk. Bet. M 2. genom kommit till en stadgad öfvertygelse, som lemnar visshet om det mål lagstiftaren bör söka uppnå. Vidtager man en motsatt åtgärd, frukta vi att man endast undergräfver vårt egot lands ekonomi, uppmuntrar till brott och således kommer ur askan och i elden.
Majrt anbefallt bemälde Kongl. Collegier att, jemte meddelad upplysning om hufvudsakliga bsskaffenheten af de i jordeböckerne, äfvensom i Indelningsoch Roteringsverken varande felaktigheter och huru de tillkommit, i underdånighet föreslå på hvad sätt, i öfverensstämmelse med gällande författningar, under behörigt afseende på Kronans och enskildes rätt, roen med åstadkommande af minsta möjliga rubbning i bestående förhållanden för de senare, samt minsta omgång och besvär för vederbörande Embetsman, ifrågavarande arbete lämpligen kunde efter hand utföras, samt hvad serskilda anslag derföre erfordrades; hvarjemte yttrande skulle afgifvas, om hvilka föreskrifter borde meddelas, till förebyggande i en framtid af sådane felaktigheter i jordeböckerne och Roteringsverken, som nu tillkommit; och skulle några ytterligare anmärknings-memorial, rörande befunne olikheter emellan äldre och nyare jordeböcker, icke få ifrån KammarCollegium till Kongl. Majlis Befallningshafvande aflåtas, innan Kongl. Majrt, i anledning af det från Collegierne sålunda infordrade utlåtande, fattat Dess hufvudsakliga Nådiga Beslut. Genom detta Kongl. Majrls Nådiga Svar, hade väl de skatlskyldiges oro blifvit lill någon del lugnad; men så länge ännu på pröfning berodde, om och huru gransknings-arbetet skulle utföras, sväfvade man dock uti ett osäkerliels-tiilstund, som icke längre borde fortfara. Motionairen trodde Stals-UtskoUtls Utlåtande N'.0 261. i5 allas gemensamma öfvertygelse vara, det