Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adelö torde således finna, att detta mål är af sådan beskaffenhet, att det hade bordt af Kongl. Maj:t, såsom EmbetsVerkens Chef, vara pröfvadt, och Riksens Ständer understäldt, innan derom kan beslutas, emedan det sammanhänger med EmbetsVerkens organisation. Mig synes lika med Friherre af Nordin, att inga åtgärder sorn angå den* na organisation och dess aflöning, böra upptagas till beslut förr än Kongl. Maj:t yttrat sig deröfver, hvilket i denna sak icke ägt runi. Jag anser således Betänkandet böra bifallas. Herr Munck af Roseiifkjöld: Utan att inlå ta mig uti ämnet, hvilket jag ej haft tillfälle att granska, vill jag blott göra en anmärkning vid ett yttrande af en värd Ledamot Herr Friherre af Nordin, att nemligen Riksens Ständer ej skulle äga rätt, att disponera medel till de Embetsmän, som höra till den administrativa delen, utan att sådant först underställdes Kongl. Maj:tg pröfning. Jag tror denna satts vara origtig och stridande emot Ständernas constitutionella rättigheter, emedan Riksens Ständer kunna disponera medel till hvem som hälst, och till hvad som hälst, utan att först behöfva underställa det Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Den 18 Junit f. m. 481 Herr Hjerta, Guflaf: Utan all fråga, äga Riksens Ständer rätt, att till hvilka bruk sora helst, disponera medel 3 mendet finnes i denna, som i andra saker, en viss utveckling af tiden, som man måste lemna frihet att göra sig gällande. Detta är felet här. StatsUtskottet har länge fästat sin uppmärksamhet vid otjenligheten derutaf, att enskilte motionairer framkommit med sådane förslag, som tillhört administrationen att framställaDerföre har StatsUtskottet alltid sökt göra gällande den regel* att då det tillhörer Regeringen att tillhålla sine underhafvande att göra sina skyldigheter, bör den äfven tillse, att de äro rigtigt lönte. Detta har varit grunden för Utskottets förfarande, och den tror jag icke är origtig.
Julaftonen inföll detta år på en söndag, och dagen förut, eller lördagen, hjelpte hon Lena att skura i köket, i stugan och förstugan, samt skurade ensam Elins kammare, oaktadt denna bad att få hjelpa henne. Hoppet på julfröjden, julkosten och julero’en gaf henne flera hästars kraft att arbeta med. I ladugården hade hon gjort underverk, äfven beundrade af sjelfva Lena, och hade fått beröm af alla, hvarför hon äfven, när aftonen kom, lade sig till hvila med den bästa smak, och i den gladaste sinnesförfattning, som en mensklig varelse nästan kan råka uti. Hennes sömn var äfven förträfflig, och då hon om morgonen vaknade fick Elins tillåtelse att pådraga de nya kläderne och sålunda utstofferad kom in i stugan, var hon af glädje och stolthet ett par tum högre. Alla de andra hade sin förnöjelse åt henne, och icke en gång Lena missunnade henne sin fröjd – «efter hon arbetat så käckt». Gunnar allena gick i kyrkan. Abraham och Lotta hjelptes åt att sätta upp dessa otröskade sädeskärfvar, som äfven de fattigaste på landsbygden offra åt småfoglarne vid julhögtiden. Lena stod vid sin sågelgryta, mor Ingrid satt vid spisen och rörde i gröten, med en psalmbok i knäet och glasögonen på näsan. Elin hade stängt in sig i sin kammare och lagt «haspen» på dörren, till stor undran och förvåning för lille Gustaf, som förgäfves bultade derpå. Öfver allt var det granrisadt, pent och pynteligt, men ingen julhalm, ty det är numera nästan allmänt aflagdt, utom i gamla, förmögna bondhus, der den urgamla seden fortgått från far till son, och till och med der inbäres allt mindre och mindre denna julhalm, som anses «gammalmodig», ett ord, en benämning, en idé, som olyckligtvis börjar blifva allt mer och mer «nymodig» bland allmogen.
Den för belåning af fafligheter, få i @täDerna forn på lan* Det, affatta fonD, tttgtfwaS jemroäl iån mot pant af till toijj man eller orDreS fläBD ffulDförbinDelfe, IpDanDe å bejlämD fumma och tiH betalning förfallen efter förflrrifmen upfägningStiD, famt behörigen intecfnaD uti fåDan fånighet, forn i SSanfen får belånas, och forfeDD meD transport antingen på innehafmaren ellet på SRifetS 0tänDerS £3anf; Docf meD iafttaganDe af De före (fri fter, röranDe grunDen för lånfummanS belopp m. tu., forn i allmänhet ffola följa# rniD lån# meDDelanDe emot intecfning i faff egenDom, äfvoenfom unDer öfriga hac neDatt ftaDgaDe milfot, nemligen: a) <2öiD lånbeloppets beffämmanbe iafttageS, att afDrag ffer, ej mtnbrc för en fumma motfmaranDe
En lindring i Noteringen salunda, akt dä i den öfriga delen af Länet 2me Mantal utgöra Roten för en Karl, är de här z Mantal om Roten, hwarigenom uppkommer en minskning af ungefär Lz Soldater, hwUkas lön och underhäll efter Ridd sch Ad. prok. 5 B° t685 475 Den iO Januarit. 7685 ärs Reglemente emellan Mmogen och So dalerne i Westmanland, jamt i8oz ärö Markegäng gör 1029 R:dr. s o Att hwarje af de 16; Rotar i Sali bergö Fögderie för en Tunna Svannemäl under namn af Dagöwerks, Tunna lör Gruswe-DrängS hjelpsns ffull, lom tillsammans gjort t6z Tunnor; men hwaraf för bristande kllgäng pä Spannemä! utgör blott 22^ kappe in natura pä Roten, lvm pä i6z Rotargör 174 tunnor 22;kappar eller i penningarefkeriZo;ärsMarkegäng4^4 Rr 26 Hror. och resten eller 48 Tunnor 72; Kappar betalas med Penningar efter Tre Daler Sllfwermynt Tunnan gör 24: 9: 9. bela ersättnings swärdet för Grufwe-Drängs hjelpen utgör således , 7487 -' z6: 7. som dä Laga Hus och andra exprncer för 6; Soldater tillkommer, nogsamt kunna anses till fullo smara emot Gruswe - Drängs hjelpen 7964: 4: — 7:0 Lönerne pä Rronans Stat till Tjenstemän wid Weckel utgöra tillsammans 719: 16: 8 0 Till inköp af Materialier wid ProberKammaren - - , 6: zr: 9:0 p,der Kronan förlust genom bewiljade Förmedlingar för uppdämningar, hwilka Förmedlingar till 7L Mantal, efter i8oz ärö Markegäng, utgjorde 452:2:9. 70:0 Har Kronan mast lemna wedeclag till Enäkers Bys Frälse, Hemman för WartenffaLa, som efter r8oz ars M:keg:g gör 22; zz: 6.
Hur eftertryckligt blir jag icke därför straffad nu! och hvad är likväl den sinnliga kärleken? En blossande liten lusteld – ett, två, tre, så är det mörkt. Och afsmaken kommer. Och samvetsförebråelserna. Och de tusen obehagen. Och det hela var ingenting. Hjärtat var icke med. Och när man ser tillbaka, skulle man vilja byta all lifvets vällust mot en enda len strykning öfver pannan af sin mors hand. Hur mycket mer känner man till exempel icke för sina syskon än för alla sina älskarinnor? Han sänker sitt hufvud, och rösten blir underbart blid, och tårarna börja rinna utför hans kinder, men hans ansikte lyser med ett uttryck af solnedgång. – En enda har varit mig kär. För henne var känslan religion. Hon var ett barn, och jag blef hennes sorg, fast jag ville henne af hjärtat väl. Af alla synder, jag begått, var ingen större än den, att jag svek henne. Hade det aldrig skett, skulle jag icke nu måst dö. Prosten lyssnar efter stegen, som komma närmare därute i gången, och hans ansikte blir mer och mer förplågadt. Då den järnbeslagna dörren öppnas, rycker han till och reser sig. Struensees defensor, hofrättsprokurator Uldahl, träder in i fängelset. Han bär en portfölj i handen. Han synes upprörd, hälsar djupt och säger med skälfvande röst: – Herr grefve, jag bringar er en dålig underrättelse. Struensees min förändras icke stort. Blekare än han är, kan han icke bli. – Jag har icke väntat annat. Han griper efter papperen, som advokaten drager fram ur portföljen, och läser slutet af domen: Så kännes för rätt, enligt Danska Lagens 6:te Boks 4:de Capitels 1:ste artikel:
Då Utskottet nu klandras derföre, ätt det ingifaa Tullbevillningsförsläget skulle rakt leda till nyttiga Fabrikers förstörande^ torde mig få tillåtas örn dem få yttra mina enskilta tankar. Svenska Fabrikerna hafva från 1727 i Sverige blifvit vårdade hästar1! på samma sätt, som Söderlandets vakter i Våra Orangeriet3 deras tillverkningar hafva fofc Consumenten alltid kostat mer än samma varor handläde från utrikes ort, och det öägtadt de stora uppoffringar det allmänna derå gjordt, hvilka enligt Handelsoch Manufactur-Öeputationens berättelse vid 1766 års Riksdag då redan uppgingo i direct utgift till omkring 9 millioner Daler S.mt. Förändråde penningeförhåilahden och ägigter öfverlemnade Fabrikerna då åt deras egen kraft och de fleste ramlade ; de hafva sedan den tiden mer Och mindre njutit penningeunderstöd , förmbnligå lånebiträden, uteslutande Pfevilegier och särdeles probibitivs åtgärder till deras vidmagthållande. Jag har hört yrkås med häftighet j att Fabrikernas tillväxt de sista 20 åren har Sin grund i prohibitivsysteniet , men är derom Icke öfvertygad; inga prohibitioner uppbygga eller underhålla Fabriker3 dertill fordras capitaler och bristen på capitaler inom Sverige äf söm jag tror rätta onaken , att Fabriker bär icke varit annat an diifhiisväxtet: den tillväxt de vunnit Sista 20 åren, har efter min förmo - Ridd. 0. -Ad. Prat. V. Bänd; 43 $74 Den 2 g Junii e, mi dan sin förnämsta grund uti det större rörelsecapital, som i Landet funnits och hvilket särdeles åren 1810, 11, 12, 13, 14, 15 och 18»6 lemnade tillgångar till sådane inrättningar. Om genom felaktiga financeförfattningar penningeförlägenheten tilltager eller fortfar skola anläggningarne gå öfverända af bristande förlager och prohibitionen ensam stå qvar med sitt stora sällskap af lurendrägeri, omoralitet, menederi, ostraffade Lagbrott, gäckade Lagar.
Men sådant skall en regissör se efter. Derför är han der.Reprisen af Emani medförde en ny kejsare, hr Lomberg. Han visade en nordisk baryton, mindre lämplig för italiensk musik sannolikt än för fransk och nordisk, mjuk, någorlunda kraftig, omsorgsfullt skolad, med oansträngd klangfull höjd, något svagare djup, men vackert mellanregister. Föredraget röjde en musikalisk natur, men var för enformigt och beskedligt för en rol som denna. Särskildt i den stolta tredje finalen försummades flera accenter mer än lofligt, särskildt den vackra s&amp;ngen: ’ hell Karl den stores odödliga namn », der detta » hell! » sam-mangyttrades med den föregäende perioden och ej erhöll ens nödigt musikaliskt marcato, mycket mindre den dramatiska aplomb, ja entusiasm, som partiet kräfver. Spelet röjde mindre debu-tanten än hållningen, som särskildt vid Bidan af hrr Sellman och Strömberg verkade mindre högstämdt. I sin helhet var dock debuten hoppfull. Af de öfriga märkt« man med nöje fru Östbergs framsteg i koloraturen, cabalettan framslungade hon första aftonen med verklig italiensk éclat, samt hr Sellmam präktiga spel och hållning i titelrolen. Operan flög fram i korrekta tempi ock gjorde trots sina banaliteter den friska effekt, ett genis ungdomsarbete alltid gör. Detta genis kulmen, Aida, har ej heller saknats på reper-toiren. Den företedde nu nyheten af frk. Jimgsiedts Amneris. För att vara så ny vid Operan, är denna sångerska verkligen förvånande. Hennes Amneris var en mycket god framställnings tmlkens brister snart nog skola med tiden utplånas. Dit räkna vi den något för ansträngda pompösa hållningen, hvars flickslan-kighet emellanåt stal sig fram, en ännu något för scematiBk gest-serie, röstens osäkra insättande i det högre registret.
Förslag till ändring i stadgandet rör-.de tryckning af deposita af skrifter och handlingar, atif örtrodda åt publik vård. Trye kfr ihet sförord ningen. § 2. 4:o. I grund af som helst. Vid föregående iakttagas: Att protocoll icke uppenbara. Att ej några ministeriella handlingar ej eller enskilda bref, såvida de ej till något rättegångsmål nödvändigt höra, utan deras tillstånd, som samma bref angå eller tillhöra, ej eller åt publik våld anförtrodda deposita af skrifter och handlingar, utan deras tillstånd, sorn om depositionen förordnat, sä framt ej sådane deposita äro äldre än femtio är, och några i afseende på dem gifna föreskrifter ej emot offentliggörandet lägga hinder, kunna utgifvas eller utbekommas. Den häremot Detta förslag var antaget af BorgareSt., men afslaget af PrcsteSt. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer vördsamt, att R. o. Ad. måtte afslå äfven detta förslag. Vi hafva den sednare liden sett, att enskilde handlingar, bref och dylika papper hafva blifvit kungjorda på ett sätt, som bör afskräcka en hvar att någonsin efterlemna några handlingar. Skulle då påföljden blifva, att en hvar, som ägde handlingar af intresse för efterverlden, uppbrände dem, för att ej compromettera sina vänner, så ginge de förlorade för historien. Jag tror, att man bör vara nogräknad derom, att icke otidigt offentliggöra, hvad antingen rörer enskilda personer eller hela familjers förhållanden. Den tid efter hvars förlopp sådant skulle vara tillåtet, och som i förslaget upptages till 50 år, synes mig nog kort, emedan de ifrågavar. personerne och ännu snarare deras barn kunna vara i lifvet. Jag tror således, att man gör bäst att ogilla förslaget. Förslaget i förevar. 15 punkt blef derefter af R. o. Ad. förkastadt. 264 Den 7 September. 1 (j:<le punkten. Förslag till ändrad redaction i afseende pä yttranden om Konungen, Drottningen och Thronföljaren. Tryckfrihet sfär or d n in g c n. § 3. 4:o.
Men, då möjligheten af ett sådant uppköp för framtiden blefve beroende, bland annat, af yttre omständigheter, såsom kurs och vexellillgång, samt då Sverige dess - Banko-Utskottets Utlåtande JU /7. 3 ulom nu skulle komma att sjelf utgifva statspapper, och det icke borde betviflas, att äfven dessa, — vare sig de, sorn ställdes i utländskt mynt, eller de, sorn tillhörde ett inhemskt fondsystem, — skulle, sedan de hunnit blifva kända, tillvinna sig det förtroende, att desamma, vid förefallande behof, lätteligen kunde utomlands afsättas mot klingande valuta; sä vöre det i alla afseenden lämpligast, att den reservfond, hvars vigt för Banken i det föregäende blifvit visad, komme att bestå af Svenska slats-obligationer. Till Rikets Ständers disposition funnes för närvarande den Banko-vinst, som för åren 1857—1859 influtit, uppgående till omkring 6,000,000 R:dr, hvartill emellertid kunde läggas ytterligare omkring 2,000,000, derest, såsom Kongl. Maj;t ansåge rättast, äfven 1860 års vinst toges i beräkning, så att hädanefter den tid, för hvilken inflytande Banko-vins! disponerades, komme att öfverensstämma med tiden för den löpande stats-regleringen. Af dessa medel borde nu, enligt Kongl. Maj:ts tanke, en summa, som det tillhörde Rikets Ständer att bestämma, men som förslagsvis antagits till 6,000,000
S. D. Till StatsUtskottets Memorial N:d 21 om ytterligare antagande af £:ne Cancellister, lemnade Ståndet sitt bifall. d. 28 Februarii I823. Från Iiogv. PresteStåndet. S. D. Till ExpeditionsUtskottets hemställan om erhållande af 2:ne Exemplar af samteiige Utskottens Memorial och Betänkanden, lemnade PresteStåndet sitt bifall. Från Vällofi. BorgareStåndet. S. D Föredrogos å nyo och biföllos Stats Utskottets Betänkanden af den 22 dennes N:o 13 rörande Handlanden A. R. Lorents ansökning, om Skatteköp af några lägenheter under Elfsborgs KungsLadugård. N:o 14, Angående Landshöfdingen m. m. Grefve A. Rosens, underdåniga ansökning om befrielse från ansvars-skyldighet i afllidne Kronofogden Grönwalls Balance, Fröt. Vtdr. d. £8 Teir. 47 N:o 15 , Angående Allmogens i åtskilige Härader af Malmöhus Län dagsverksskyldighet till Flyinge och Dahlby Kungsgårdar. 16, Angående Schlegelske Köpegodsen i Halland. N:0 17, Angående framtida dispositionen af Wendtholms Hofstalläng. N;o 18» Om aflidne Abée Voglers Pension. N-.o 19, Om medel till reparation å Kyrkobyggnaden i Calmar.
3. utgörande således behållningen vid 1855 års slut 13,776: 14. —- Det belopp, som under året blifvit utbetaldt såsom premier för inom VesterNorrlands läu tillverkade finare lärfter, har, enligt hvad den bland berörde räkenskaper intagne redogörelse utvisar, uppgått till 2,016 R:dr 18 sk. 3 r:st. Å de så kallade extra licent-medlen, hvilka utgöras af de särskilda afgifter, som vid jernvägarna i Riket utgå af sådana utländska i Sverige icke privilegierade fartyg, hvilka derstädes intaga last af jern, hafva sedan längre tid tillbaka genom särskilda Kongl, bref af den 14 Augusti 1816, den 16 October 1827, den 2 Mars 1833 och den 29 September 1811, blifvit anvisade årliga lönefyllnader och arfvoden lill åtskilliga tjenstemän i staden Eskilstuna, och har härvid tillika blifvit stadgadt att, derest licent-medlen till omförmälda utgifter ej lemnade full tillgång, återstoden skulle af manufakturmedlen utgå. Under revisions-året hafva, på grund häraf, blifvit utbetalde följande fastställda belopp, nemligen till Borgmästaren i Eskilstuna 583 R:dr 16 sk., till Stads-läkaren derstädes 436 R:dr 23 sk. samt till en skollärare 66 R:dr 32 sk. eller tillsammans 1,086 R:dr 23 sk., deraf licent-medlen lemnat tillgång till 578 R:dr 36 sk. 2 r:st. och det öfverskjutande beloppet 507 34 sk. 10 r:st blifvit af manufaktur-medlen utbetaldt.
Huruvida ett sådant resultat är förenligt med Rikets Ständers i Grundlagen bestämde rättigheter och skyldigheter, samt huruvida Stals-Utskottet alltså i detta Betänkande fästat behörigt afseende på Rikets Ständers constitutionela rätt och värdighet såsom statsmagt, vill jag här icke tillåta mig att bedöma. För min del har jag reserverat mig emot Utskottets beslut och ansett, alt Utskottet bort antaga Utgifts-Afdelningens förslag, sorn var, alt vidblifva det Utlåtande, hvilket innefattas i Betänkandet N:o 4.29. Till samma resultat har jag äfven trott mig komma på en annan vä<>. Det är nemligen bekant, att Rikets Ständer vid innevarande Riksdag afslagit åtskilliga anslag, ibland annat äfven till Försvarsverkets iståndsättande, och bland desse jern väl det här ifrågavarande till Kungsholms befästning. För (hessa afslag måste väl förutsättas någon slags grund och mening, om också Stats-Utskottets Utlåtande N.o 453. 5 ofta jcke annorlunda uttryckt än med allmänna talesätt samt i och med voteringssedel!!. Erkännes icke delta, så nedsätter man i sanning allt för mycket den moraliska halten af sina egna eller andras handlingar. Måste det deremot antagas, att det allmänna tänkesätt, hvilket genom Representationens åtgärder blifvit de facto ådagalagdt, jemte annat, verkligen innebär och uttrycker den allmänna grund och mening, att ett mera ändamålsenligt och derigenom sparsammare hushållningssystem roed Statens medel, än som hitintills blifvit iakttaget, hädanefter är nödvändigt, derest lillgångarne skola motsvara de växande behofven, så följer deraf, att uti den sorts ordning, hvari sakerne för närvarande fortgå, dock verkligen måste vara tillfinnandes någon sådan anledning och orsak till obelåtenhet, sorn. förmått intränga och fästa sig uti mängdens sinnen, om äfven, hvilket icke skäligen kan annorlunda begäras, de fleste mäste befinna sig i saknad af det mått af skarpsynthet och insigt, så väl i det hela af Statsförvaltningen som i dess grenar, hvilket vore af nöden för att kunna med säkerhet upptäcka roten till det onda och uppgifva rätta botemedlet deremot.
Jag bar förtroende till alla, så länge det är fråga blott om vilja och afsigter. Jag har förtroende till ingen, då fråga är om handlingar. Ett sådant förtroende vore enfald och mer än enfald i Mål, som röra Fäderneslandet; jag vill se och handla sjelf och begagna mina rättigheter, så långt som de sträcka sig. För öfrigt är jag öfvertygad, att, hvad frågan om den olika säkerheten beträffar, som RegentDynastierne äga uti en mer eller mindre rigtig organiserad NationalRepresentation, Friherre af Wetterstedt och jag ej kunnat se saken ur en olika synpunct. Lika så högt som jag värderar Wilhelm af Oranien, som stridde för Europas frihet, som gjorde slut på Englands Olycks-period och lade grunden till Englands frihet och ära, lika så högt vördar jag den Man, som ett och ett halft Sede sednare fyllde Wilhelms plats i Europa, och som genom de Scandinaviska Rikenas förening beredt möjligheten af en ljusare tid för dess Innebyggare. Wilhelm njöt ej tillfredsställelsen, att se grundvalen lill Englands storhet försäkrad mot alla framdeles möjligen inträffande händelser. Hans lif var ett lif af strid och försakelser. Men sisla ordet af hans läppar var en anma - Den 5 Januarii. 313 ning till Ministrarne, att realisera Idéen af en för båda Nationerna gemensam Representation. Måtte den store Man, som förenat de Scandinaviska Rikena, njuta den tillfredsställelsen, att se det påbegynta verket försäkradt mot alla framdeles uppstigande stormar. Han kan icke ogilla, att det finnes Män inom Fäderneslandet, som se dess behof och yrka alt hvad som behöfs ock måtte ske. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig , förenade sig med Grefve von Schwerin, och ansåg en Påminnelse till ConstitutionsUtskottet, uti ifrågavarande ämne, ganska nödvändig, helst en Månad af Riksdagen redan förflutit, utan att ConstitutionsUtskottet härutinnan lemnat någon underrättelse.
Redan vid förra Riksdagen förekom detta förslag, det afslogs då af R. o. Ad. och BondeSt., men bifölls af Presteoch BorgareSl:n. Jag har, som sagdt, icke väntat mig att annat skulle hända nu, men jag har följt min öfvertygelse då jag var en bland dem, som röstade för detta förslag. Inom Ekon.Utsk. voro tankarne i denna fråga så litet delade, att vid voteringen endast 7 röster voro emot förslaget, men alla andra, hvaribland BorgareSt:s ledamöter enhälligt, röstade för detsamma. För min del anser jag, att man hör fästa något afeeende på BorgareSt:s åsigter i denna fråga. Då jag biträdde förslaget, utgick jag ifrån en speciel och en generel synpunkt. Den speciella var den obillighet emot deni, som aflagt mästareprof, hvilken jag anser ligga i nu gällande stadganden, och den generella de svårigheter, hvilka, såsom Hr von Hartmansdorff redan ådagalagt, mången gång skulle upstå. Jag vill härtill blott lägga några ord. Det är nemi. ganska svårt för allmänheten, om en person, som icke har någon kännedom om sitt yrke, likväl derföre, alt han har godt om penningar, skulle slå sig på än det ena och än det andra yrket. Då icke mästareprof be höfver afläggas, kan han, ehuru alldeles okunnig i yrket, anlägga en större verkstad. Han skaffar sig en skicklig verkgesäll; hans etablissement kommer i rop, man håller sig till honom och får till en början godt arbete; men sedan blir han osams med sin skicklige verkgesäll, hvilken går ifrån honom, och då blir hans arbete icke så godt som förut. Häraf kunna stora förluster upsla, isyn 24* - 372 Den 27 September e. m. nerhet för landlboer, hvilka i långliga lider kunna råka ut för dåliga varor. Sådane exempel äro icke sällsynte och kunna blifva ännu talrikare framdeles. Har en person atlagt mästareprof, kan han visserligen möjligtvis vara mindre duglig, men något måste han dock kunna. Nu deremot kan nära nog hvem som hellst, Per eller Pål, idka handtverk, och af allmänheten narra sig till penningar.
På grund häraf ville jag vördsammast, föreslå, att för fyra adjungerade Ledamöter i Kongl. Gotha Hof-Rätt bestämdes en ersättning för deras adjunction under 3:ne år, från 1837 till och med 1840, motsvarande för hvardera Ledamoten ärligen 600R:dr eller hälften af em Hof-Rätts-Assessors lön, hvarföre sålunda skulle erfordras tillsammans en summa af 7,200 R:dr; men då, enligt hvad i Utskottet styrkt blifvit, nämnde Ledamöter för ofvanbesagde år erhållit af Hof-Rättens adjunctiöns-medei tillsammans 1,038 R:dr 27 sk. 5 r:st., så föreslår jag, att ersättningen må, till. ungefärlig fyllnad i totalbeloppet, 7,200 R:dr, med en jemn summa, till lika fördelning; mellan de adjungerade fyra Leda moleme i Kongl. Götha Hof-Rätt,. bestämmas till 6000, R:dr„ att för en, gång' af Riksgälds-Contoret. utgå.” I denna-reservation förenade sig-Biskop Hedren, Doctor darell, Prosten-, Afzelius, Doctor Thomander,. Prosten Ahlqvist, Prosten SleJihammar... Stats-Utskollets Utlåtande, IV-.o 42. 3 .N:o 42. Anti. till Exp. Utsi:, den 5 April, kl. 1 e. rn.