Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang med afgifvet förslag till reglering af utgifterne under Riksatatens öde ITnfvudtitel har Kongl. Maj:t uti sin Nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof, under åberopande af de i bifogadt Statsråds-protokoll öfver Sjöförsvars-ärenden af den 8 November nästlidet år utvecklade skäl och med hänvisning till de upplysningar, samma protokoll innehölle, behagat föreslå, att följande, till ständige behof ej hänförlige, anslag, hvilka för Sjöförsvarets fullständiga ordnande ansetts crforderlige, nu måtte af Rikets Ständer anvisas, nemligen: för iståndsättande, till återstående delen, af så väl flottan tillhörande fartyg, som etablissementerne, äfvensom till förrådens kompletterande 1,000,000 r:dr, att under fyra år, med Udel eller 250,000 r:dr årligen, utgå, samt för anskaffandet af 11,000 munderingar för Sjöbevärings-manskapets räkning till krigsbehof, 240,000 r:dr, att utgå på 3 år med Udel årligen, Vid pröfningen af dessa frågor har Utskottet jemväl tagit i öfvervägande ett hos Borgare-ståndet, uti afgifvet, till Utskottet remitteradt, memorial, af hr F. A. Rinman framställdt förslag om bestämd fördelning Skärgårdsoch ÖrIogs-flottorne emellan af de anslag, som till Sjö-försvarets ordnande beviljades; och får Utskottet, till följd af ämnets beskaffenhet, öfver denna framställning först afgifva utlåtande. * Uti nämnde memorial, vid hvars remitterande flere
IJen ii Maj t. m. ti omlopp , och att det endast är utländskt öfverflöd, sorn drager dem utur rörelsen} ipen jag vågar med dessa äga en motsatt öfvertygelse, och tror, att alla de summor, som nu användas till bestridande af sådana sorn man kan kalla extra behof, äro ca pi täler döda, och således ej användbara för gagneliga företag. Om en som nu lefver för 6000 R:dr om året, kunde igenom måttlighet lefva för 3000, och så vidare proportionaliter, i alla Classer af Samhället, så skulle kanske större summor, än man tror, vara att tillgå för åkerbruk och näringar. Den vin. ning en del handlande och handtverkare, njuta af ett uti Samhället inrotadt begär till yppighet och öfverflöd användes till det mesta till utvidgandet och prydandet af Rikets Städer, hvilka redan inom en kort tid undergått en ovanlig förändring. Men månne uti ett fattigt Land, hvars hufvud-näringar ännu ej hunnit fullkomnas, eller hvars Export-varor ej äro uti jemnvigt med dé som importeras, nyttan af den penningsumma och arbetskraft, som användes till Städers byggande, uppväger den saknad af drift,som derigenom tillskyndas Åkerbruket? Månne ej en del af medborgare äfven derigenom förflyttas ifrån närande till tärande medlemmar för Samhället, och således det förnämsta, eller hufvudnäringarne först böra fullkomnas, och Städers byggande sedermera uti ett visst förhållande efterfölja ? Mångå af detta upplysta Stånds Ledamötef; Ridd. ock Ad, Prut. N:o 47* 43- 37* Den ii Maj e. m, hafva yrkat nödvändigheten af inskränkning uti öfverflöd; men skall det onda utrotas, ek låtom oss gå till grunden dermed, och ej stanna vid halfgjordt arbete! Låtom oss ej allenast fästa oss vid det Utländska, utan älven vid det Inländska öfverflödet!
med sam ma afgifls upphörande såsom statsinkomst, ett motsvarande belopp borde utgå till fattigvården eller folkskolorna; så enär dessa motioner numera blifvit af sammansatt Statsoch BevilInings-utskott i deras utlåtanden N:is 16 och 17 slutligen behandlade och Rikets Ständer, lika med hvad Utskotten föreslagit, lemnat de deri gjorda -omförmälda yrkanden utan afseende, lärer deraf följa, att personliga skyddsafgiften fortfarande k o mm er att såsom bevillningsgrund bibehållas, hvilket Utskottet ansett sig höra meddela. Vidare och då, på sätt ofvan är omförmälöt, tre stånd, genom bifall till Utskottets hemställan, ogillat det väckta förslaget oin progressiva afgifter, föreslår Utskottet, att Bonde-ståndet, med frånträdande af dess beslut, att en i vissa förutsatta händelser möjligen uppkommande brist i bevillningen borde genom så beskaffade afgifter fyllas, ville förena sig med de öfriga tre riksstånden, men då, i händelse denna inbjudning icke antages, frågan \ Beciilnings-Ulskol ets Memorial, B':o i<. härom lärer böra blifva föiemål för omröstning i förstärkt SLats-utskott, bemställes tHlika, att följande proposition ina för en sådan omröstning ligga till grund: lim». Den, som bifaller Utskottets af tre stånd gillade förslag alt lemna ulan afseende herr friherre Cederströms motion om återgång till de grunder för allmänna bevillningens fördelning, som vid riksdagen iBod fastställdes, för så vidt progressiva afgifter för den högre inkomsten derigenom bestämdes, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer, enligt Bonde-ståndets beslut, den tillökning i bevillningen, sorn, i händelse brist skulle, sedan bevillningssumman blifvit till beloppet bestämd och inkomsterna af bränvinsbränningen, tullen och stämplade papperet kunnat beräknas, uppstå, kunde blifva af nöden att såsom fyllnad safgift utgöras medelst progressiva afgifter för den högre förmögenheten eller inkomstem - §§ 14, 27 och 2g.
Under nuvarande ovisshet kunna Ständerne icke med någon säkerhet förfoga om den förväntade bancovinstens begagnande till fäderneslandets nytta, vare sig för canaler eller andra större ■företag; ty huru kan man börja sådana arbeten blott pä en förhoppning? Om man än kunnat det ena året få vissa 100,000 r:dr, sä är derföre ingalunda säkert att man nästa år får lika mycket eller något. Huru kunna dä fortgående arbetsplaner uppgöras? Del återstår då intet annat än att Riksg.cont. antingen upplägger penuiugarne i Banken, eller utlånar dem, för att göra dem fruktbara intilldess Ständerne sammankomma. Men då blifva de åter fästade i lånerörelsen och otillgängliga för utbetalningar, alldeles såsom vid innevarande riksdag. 1 st. f. detta oriktiga sätt alt förfara, hemställer jag, att R. o. Ad. mätte fatta sitt beslut, i öfverensstämmelse med Presteoch BondeStms. Min tanka är dock ingalunda, alt de penningar, som Banken vinner, skola hos honom ligga döda och sålunda undandragas allmänna rörelsen, ulan jag önskar, att Banken dermed mätte först betala sin skuld hos Riksg.- cout., utgörande 1,143,750 r:dr. Kan någonting tänkas mera förvändt, än att Banken skal! till Riksg.cont. skänka sin årliga vinst, lindet det all Banken är skyldig bemälde Conior öfver 1 million r:dr och årligen betalar 5 proc. ränta derå? Ingenting vore väl naturligare, än ali den som gör en vinst, betalar sin skuld och derigenom befriar sig frän räntans erläggande. Om Banken utbetalar oftanämnde skuld, sä varder derigenom 1 \ års bancovinst använd. Dernäst anser jag Banken böra, pä sätt Utsk. föreslagit, betala sin skuld till allmänheten, för de medel Banken af henne upplänat sedan år 1843. Denna upplåning vidtogs af Fullmäktige till sedelstockens förminskning och för alt sålunda närma sig det föresluifna förhållandet melian silfver och sedlar. Af dessa upplåningar innehar Banken för närvarande ungefär 520,000 r-.dr, hvarföre erlägges dels 2, dels 3 proc. ränta. Denna skuld bör Banken betala.
M:s visa och faderliga omvårdnad örn Svenska Folket, och tillika inse vigten deraf, att, genom tjenliga åtgärders vidtagande, serdeles i beskattningsväg, minska den alltför slöra tillgången på bränvin och deraf följande missbruk, hvilka redan på ett eftertånkligt sätt baft inflytande på Nationens sedlighet och välmåga, hafva sorgfälligt öfvervägat detta grannlaga ämne, och få nu bäijemte i underd öfverlemna ett af dem, med ledning af de åsigter E. K. M. behagat i Nåder yttra, upprättadt förslag till Författning angående vilkoren för bränvinsbränningens utöfning och afgifterne derföre, samt om hvad vid försäljning af bränvin och beskattning deraf iakttagas bör; och hvilket förslag, med ändring i vissa delar af hvad förut finnes föreskrifvet, hufvudsakligen hvilar på följande grunder, nemligen: Expeclitions-Utskottels Förslag lill und. Alt rättigheten till bran vinsbränning skall pä landet åtfölja hemman och hemmansdelar med Ssatt mantal efter jordeboken, bebyggda, med serskild åbo försedde utjordar ecb andra lägenheter, hvilka uti ordinarie eller extra-ordinarie roteringijdellaga eller rotefrihetsnu mera vacanceafgift utgöra, äfvensom icke roterade, men med serskild ränta till E. K. M. och Kronan , eller till innehafvare af Kronans rätt belagde torplägenheter, samt, i städerne, den lill hvarje stads område hörande jord; dock med den inskränkning, att bränvinsbränning ej må utöfvas för jord å landet eller i städerna, som i taxeringsvärde icke uppgår till 3oo R:dr B:co, under annat vilkor, än att innehafvare af sådan jord, efter sammanslående af deras jord värden, som då böra uppgå till berörde belopp och deröfver, vilja förena sig om gemensam redskap att begagnas, på sätt härefter stadgas. 2:0 Att bränvinsbränning må, hädanefter såsom hittills, utöfvas med alla slags konstapparat. 3:o
För att åt Ingeniör-korpsen bereda förmånen att, lika med andra regementen och korpser af arméen, på sin stat erhålla en regementsskrifvare, hvars lön borde bestämmas lill jemna 400 R:dr, i stället för den, emot åtnjutande af årliga arfvoden å tillhopa 350 R.dr af försäljningssamt arrende-, jordskyldsoch tomtöres-medlen, vid korpsen nu anställde redogörare, samt på det att de ät korpsens sekreterare, kanslist och vaktmästare på nyssberörde medel med tillsammans 620 R:dr årligen anvisade lönelillöknings-arfvoden, likaledes måtte blifva pä ordinarie stat uppförda, har E. K. M:t i nåder äskat, alt det härtill erforderliga fyllnadsbelopp, 454 R:dr 40 sk., utöfver en å stals-anslaget för korpsen befintlig odisponerad tillgång af 565 R:dr 8 sk. banko, varder af Rikets Ständer anvisadt. Med'afseende på den fåtaliga personal, hvaraf ifrågavarande korps består, anse Rikets Ständer, att för densamma icke, såsom vid arméens öfriga regementer och korpser, något egentligt behof af en serskild på stat allönad regementsskrifvare förefinnes, hvilket förhållande äfven vinner stöd deraf, att en dylik tjen steman hitintills ej varit vid merberörde korps anställd; hvadan, Rikets Ständer icke funnit skäligt bevilja omlormälde af E. K. M:t i nåder äskade anslag. 3:o.
Eller var det endast sommarnatten, som frestade honom, den ljusa nordiska sommarnatten, då själfva naturen tyckes trånsjuk i det ymniga månskenet och det hviskar så sällsamt inne från skogarna, som om tusen brudsängar stode bäddade därinne, och då människorna gripas af en obetvinglig lust att älska och älskas, dubbelt våldsam därför, att de veta, att dessa långa sommarnätter äro så få och att de måste skynda, innan hösten kommer och att de behöfva samla i sina minnens lador till den långa vintern? Nog af: då vagnen från en månklar slättbygd, där dagern var så ljus, som vore det midt på dagen, plötsligt lopp in i en lummig bokskog, där det var mörkt som en höstnatt, och medan hofslagen dånade med den dofva klang, som ljudet får i ett trångt och kringstängdt rum, – slog han våldsamt armarna kring sin följeslagerskas lif, och kysste henne på kinder och hals och mun, och hviskade heta, blodfulla ord: »Jag älskar dig! Jag älskar ditt namn: Sigrid, Sigrid! Jag älskar din starka kropp och dina hvita tänder, din friska hy och ditt blonda hår. Jag älskar dina händer, – ja, stundom älskar jag allra mest dina händer af hela din varelse. Vet du hvarför? Jo, ty de likna ej det andra hos dig, utan de sitta som ett särskildt något för sig, som sticker af mot alltsammans och som jag aldrig kan se mig mätt på; därför älskar jag dina händer, dina långa, smala, hvita händer. Du luktar som mjölken, då den nyss kommit ur spenarna, du luktar som barnkroppen och som tulpanen, ljumt som barnkroppen, svalt som tulpanen. Det är din hud som luktar så, det är din själ som luktar så; jag håller din själ i min hand som ett kostbart snöhvitt äpple » Mörkret klöfs och slöt sig samman bakom dem, och åter låg en slätt omkring dem, i hvilken alla föremål tecknade sina linier så tydligt som midt på ljusa dagen, men som var så stilla, så tyst, som om den sofve med vakna ögon. De sutto omslingrade, med armar, med kyssar, med suckar, med ömt framhviskade ord; och månskenet väfde det silfverskira täcket till deras känslors brudbädd.
Jag fortfar att tillstyrka afslag å betänk. Frih. Cederström: Efter min öfvertygelse har det lyckats Hr Cederschjöld att bevisa precist motsatsen af hvad han ville bevisa. Han har uppläst ingressen till 1779 års kungör, om realisationen. Denna utkom, det är sannt, i följd af fullmägtiges öfverlemnande af R. St:s beslut till K. M.; men orsaken, hvax-före icke Ständerna sjelfva öfverlemnade det, var den dåvar. hemligheten i h:coärender. Samme ledamot har åberopat sista riksdags beslut, hvarigenom Bancofullmägtige erhållit uppdrag att verkställa öfverlemnandet; men anledningen härtill var, enligt hvad beslutet gifven vid handen, att Ständerna ej medhunno att sjelfva verkställa ett sådant öfverlemnande, och då faller det ju af sig sjelft, att fullmägtige måste göra det. Det har blifvit yttradt, att fråga ej kunde vara att tillse, huruvida reglementet strider emot lag, ty i sådant fall vöre det domaren, som skulle skilja emellan Banken och den allmänhet, för hvilken lagen vöre stiftad; äfvensom man förmenat, att, derest Bancofullinägtige skulle finna något lt. St:s beslut stridande mot lag, de då icke voro skyldiga att verkställa detsamma, utan Den 4 M å j f. m. s7 äfventyrade tilltal derför vid domstol. Det vore likväl besynnerligt, om granskningen röflde lagligheten af R. St:s beslut skulle bero af deras egna fullrmigtige, hellre än af Konungen. Sådant tror jag är orätt. Jag tror fullrmigtige vara skyldiga att följa R. Stis beslut, och för olagligheten deraf drabbar ansvaret principalerna. Mig synes fördenskull de skäl, man å andra sidan framkastat, vara af så obetydlig beskaffenhet, att de ej böra hindra betänkts antagande. Frih. Boye, Ludv.: Såsom egentligt skäl till afslag å betänk, har man anfört, att det af Utsk. föreslagna öfverlemnande icke står tillsammans med 72 § Reg.F.
St:s underrättande om de åtgärder, som i afseende på folkskolorne blifvit vidlagne; N:o 103, i anledn. af väckte motioner om förordnande afen comité' till granskning och ordnande af Rikets ekonomiska författningar; N:o 104, i anledn. af väckt motion, i afseende å användandet af de under namn af ”besparade pastoralier” till stiftens byggnadscassor ingående medel; N.o 105, i anledn. af väckt motion om beredande af lindring för allmogen i väghållningsskyldigheten; samt N:o 106, i anledn. af väckt motion derom, att förbudet mot fiskande med härkla mätte upphäfvas. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 18 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 107, i anledn. af väckte motioner, dels alt arbetsskolor måtte i förening med folkskolorne inrättas, oell dels att vid alla läroanstalter och folkskolor i städerne och på landet undervisning måtte meddelas, ej allenast uti gymnastik och fäktning, utan äfven i andra vapenöfningar. Hr von Troils vid detta betänk, fogade reservation upplästes, pä begäran af Gr. Posse, Erik Arvidsson, sorn derefter anförde: Jag önskar och anhåller, att en särdeles uppmärksamhet måtte fästas vid den reservation, som nu blifvit uppläst. Den innehåller en efter min tanke ganska vigtig och statsgagnelig sats. Det vore visserligen ett ganska vågsamt försök att i vår tid yttra sig för ett minskande af upplysningen, och detta är äfven långt från min åsigt. Jag önskar blott att undervisningen måtte stan na inom de gränsor, som naturen sjelf utstakat uti folkets förstånd och förmåga. Det är en sanning, att förordningen om folkskolorna bestämmer ett minimum af kunskapsmått, men den bestämmer också alt skolorna skola så inrättas, att vida högre kunskaper der skola kunna inhemtas, än som äro förenliga med allmogens fattningsgäfva.
Gud i himlen, hvad är det Hvad har jag sagt,» ropade hon och reste sig för att närma sig honom, men han höll händerna afvärjande emot henne. »Som alla de andra skulle jag göra ... öfvergifva min gerning. Var det det, som var meningen?» Nu stod Hedvig med hufvudet nedböjdt midt i solstrimman, som lät hennes ljusa hår glittra och förgylde det fina dunet på hennes kinder, kring hennes mun. »Kära min du!» började hon sakta, »det lät, som morbror ville oss så väl. Han menade, att det skulle vara nyttigt för dig att komma ut i det praktiska lifvet och slippa grubbla på det der välsignade sociala bråket under de närmaste fyra, fem åren åtminstone.» Kurt teg. Men Hedvig, som missförstod hans tystnad, klarnade åter upp, och i gladare ton fortsatte hon som i ett qvittrande pladder. »Och uppriktigt sagdt, kära Kurt, tycker jag det samma. Hvarför skall just du gå och rifva upp dig i de små förhållandena här hemma, du som är så känslig och så lätt mottaglig för intryck. Var nöjd med det du gjort ... Tänk, hvad vi ska’ ha’ det rart samman ... Och hvem vet, hur länge det annars kan dröja?» »Väntetiden blir dig eljes för lång, menar du!» Men ännu begrep icke hennes slöa tanke, hvad som försiggick inom honom. Hon trodde, hon kunde skämta bort hans allvar. Och medan solljuset band en tindrande ring om hennes kraftiga, ovala hufvud småmyste hon åt honom med en skolflickas litet förlägna koketteri, hviskande: »Det är inte så godt att vänta heller ... Och något skall man väl uppoffra för sin kärlek.» »Uppoffra för sin kärlek ... men att uppoffra det som är mer än en sjelf, åh Hedvig, Hedvig, att du kunde låna dig till ett sådant köp.» «Du talar ju i yrsel, Kurt ... Hvad har jag gjort ... Seså blif god igen. Tag mig i famn.» »Rör mig inte, säger jag, rör mig inte ... Jo, köpa mig, ville ni ...
Den 3 November. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 25 och 27 sistlidne Oktober på bordet lagda Betänkande N:o 49, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till förordning angående Handels-böcker och Handels-räkningar, återremitterades, på grund af gjorda an - Prot.-Utdrag den 3 November 1854. 499 märkningar, 7:de § af författnings-förslaget, och blef förevarande Betänkande i öfrigt bifallet med följande förändringar i sistnämnde förslag: l:o Tillädes uti § 4, efter ordet ”endosserade” orden ”de borgensförbindelser, som blifvit ingångna.” 2:o Antogs för § 5 en så lydande redaktion: ”Ar rörelsens omfång eller beskaffenhet sådan, att anteclcningarne i dagboken icke lämpligen kunna i en följd ske, må dagboken föras i särskilda afdelningar med afseende å göromålens och affärernes art.” S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 27 och 31 sistlidne Oktober på bordet lagda Memorial N:o 334, i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 274, angående väckta motioner om stats-bidrag för jernvägs-anläggningar, biföll Ridderskapet och Adeln sista punkten af detta Memorial och lades detsamma i öfrigt till handlingarne. S. D.
Herr Grefven och "LandtMarshalken hemstalh de, om Ridderskapet och Adeln ansåg Allmänna Besvärsoch OeconomieUtsköttets förevarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar» till Utskottet å* terremitteras. Bopades Ja'. Deu % i Julii e. tni 30a. nu å nyo föredrogs EevillningsUtskot» tets den 21 depnes, under N:o 22 afgifue, och. t förmiddagens pleno på bordet lagde, ytter» ligare Memorial angående en utvidgad fribrefs. rätt för Städernes Magistrater; fann Ridder» skåpet och Adeln för godt, att, med godkän» nande af de utaf Bevillningsutskottet före» ?lagne yoterings-propositioner, öfverlemna den» ga fråga till Förstärkta Utskottets afgörande. Justerades, PleniProtocoUen fö'f den 30 Ststledne Maj eftermiddagen, den 3 Junii, den 0 Junii föroch eftermiddagen; den n:te Ju»i föroch eftermiddagen, den 14 Junii för1; pch eftermiddagen; den 16 Junii, den 17 Junit, den 18 Junii föroch eftermiddagen sam? tåen 19 Junii» Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde. Utskott inkom ne Ulla-1 tanden; Fran StatsUtskotieu Af den 16 dennes. I anledning af Kongl. Maj:ts JJådiga proposition angående anslag till kostnaderne för myntverkets iståndsättande. J^:o 317. I anledning af gjorde anmärk - 1126 fåen i 2 3V# e. n\. njtigsr v*d Utskottet» förutmeddelade yttra»* >4® i f;Sgan om Wadstena kloster kyrkas öfver-. 13 tandö åt Earids,- pep, S (. ad s j? tir sa m lingarö® derstädes, N:» 518,. I anledning gf Kongl. Majtts Nådiga B etn iss uppå Riksdags-Fullmägtigensk för Hernösands
Då Creditsyslemet är i oordning, och penningeväsendet endast på vägen att bli bestämdt, synas de välda Ledamöterne ej gjort sig reda för, att man icke bör börja med räntornas infordrande till StatsYerket, utan med att jemt fördela dessa räntor; ty då behöfves ej naliiral-prestationen, utan penningeskatt börjar ega rum; och så snart penningeskatten blifver vanlig, inse räntegifvai ne, att de ej lida, ulan snarare njuta lindring, deraf att Markegången tages efter 5 års medium. Sedan lärer penningeskatten lätt förändra sin gång till StatsVerket direcle, i stället för lill Indelningshafvaren. Staten skulle ovilkorligen vinna derpå, att nalural-prestalionen upphörde, men ehuru vi nu icke äro färdige dertill, skall den tid visst komma, då man inser nyttan deraf. Jag anhåller om proposition till återremiss af Betänkandet. Herr Nordenanckar: Friherre Cederslröms yttrande anser jag angå ett ämne, som icke tillhör ifrågavarande öfverläggning, men om jag icke hört orätt, har han sagt, att Ståndspersoner äfven skulle deltaga i Markegångssättningen. Detta är orätt, ty ledamölerne beslå blott af Adelsmän, Prester, Borgare och Bönder. Då jag likväl tyckt att alla yrka återremiss, vill jag icke bestrida den. D<• n i! November e. m. Friherre Cederström: Jag måtte hafva blifvit missförstådd, om man trott mig säga, att Ståndspersoner, såsom klass, deltaga i Markegångssåttningen. Men så val Ridderskapets och Adelns som PresteStåndets Ledamöter kunna och böra benämnas Ståndspersoner; om nu inom Rikets provinser bör finnas tillgång på Ledamöter afRidderskapet och Adeln, hvilka äro Räntetagare, så blifva, eller böra räntetagare vid Markegångssättningarne alltid utgöra halfva antalet, och då bland Borgare få äro Räntegifvare, synes räntetagarne kunna vara utan farhågor för att Markegångspriset, dem till förfång, kan neddrifvas. Herr Printzenskjöld , Carl:
På de skäl, som af Herr Lagergren uti dess vid första Betänkandet afgifna reservation blifvit anförde, anser jag, det denna §. icke varit af behofvet påkallad, och tror tillika, att, om Rikets Ständer skulle anse nödigt, att en serskild ansvars-påföljd borde stadgas för embetsman, sorn vid uppror eller upplopp sig förgå, det icke är lämpligt, att på detta ställe inflicka ett sådant Laghud, utan bör i sådan händelse ett dylikt stadgande, genom en serskild Författning, kungöras.” Af Herr Lagergren: ”Under åberopande af min vid Betänkandet N:o 123 fogade reservation, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att jag, vid Lag-forslagets förnyade handläggning inom Utskottet, varit af den tanka, att den nya redactionen af 7 Sicke är antaglig och att gSantingen bordt alldeles förfalla, såsom på en gång onödig och otillräcklig, eller ock göras tilt föremål lör en serskild Författning, hvilken tillika med Förordningen emot olofliga folksamlingar kunnat samtidigt utfärdas. Att lemna ett för det öfriga så främmande stadgande, sorn denna af Utskottet föreslagna rum midt i 6 Cap. Missgernings-Balken, hvilket skall handla om uppror och olofliga folksamlingar, det måste, betraktadt ur hvad synpunkt sorn helsi, vara olämpligt; men det blir olämpligt i ännu högre grad genom det ofullständiga och obestämda i paragrafens innehåll. Örn elt dylikt isoleradt ansvars-stadgande för embetsman skulle kunna försvara sin plats i en Upprors-lag, boide deruti finnas något mera specielt, ej mindre örn de åligganden härutinnan, som genom Lagen blifvit för embetsman beBih till R. St. Fröt. 1840 och 18.j 1, 7 Sand. r Afd. 47 Hafi. 4 26 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. stämde, än äfven om påföljderne af dessa åliggandens försummande eller öfverträdande i olika fall.