Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statssamt Allm. Besvoch Ekon.-Utskottens Betänkande ^ A-.o 4°- <3 täflan uppstår, hvilket naturligtvis måste hafva till följd ett sträfvande elter ökade kunskaper hos dem, sorn egnat sig åt folklärare-kallet, helst denna §:s 2:dra mom. föieskrifver, att på förslaget till en ledig lärarebefattning skola uppföras trenne af de dertill sökande i den ordning, de genom gudsfruktan, sedlighet, kunskaper och skicklighet att undervisa anses förtjenta att komma i åtanka. Då Utskotten här ofvan afstyrkt JYils Perssons förslag, att lärarelönerne måtte få bestämmas efter öfverenskommelse emellan församlingarne och Lärarne; så få Utskotten jemväl afstyrka Nils Perssons nyssomförmälde yrkande om förändring uti denna §:s 4:de mom. I anledning af Jöns Månssons förslag, atL Pastor uti församlingarne måtte vid val till Skollärare ega att beräkna endast en embetsröst; så anse Utskotten sig böra destoheldre afstyrka detta förslag och bibehållandet af det uti denna §:s 2:dra och 4:de mom. uti ifrågavarande hänseende meddelade föreskrifter, som Ordföranden uti Skolstyrelsen, enligt 2 §:s Usta morn., alltid är Kyrkoherden i församlingen eller den Prestman, som hans ställe företräder, samt han bör vara mest i tillfälle att närmare inse och pröfva förtjensten och skickligheLeu hos de till ledige Folklärare-platser sökande. Berörde förslag torde alltså böra förfalla.
Segelsport och gossar höra tillsammttns och så länge så är, blifva nog de gamla sjöromanerna med eller utan bearbetning för ungdomen, en för dem kärkommen läsning. Briggen BIollyz, Iiör visserligen ej till Coopers basta i denna genre, men afventyren äro omväxlande och briggens grymme kapten, som fört krigskontraband under kriget mellan Nordamerikas förenta stater och Mexiko, nås slutligen af rättvisans arm, sedan hans last måst kastas öfverbord, och lians fartyg g %tt till botten. De grannt färglagda illustrationerna tyckap beraknade för en lägre %Idersgrad än den - omkring 14 år - för hvilkeii bokens innehåll ar lämpligast. Annie Forest eller Lifvet p&amp; Roseiiliill. Af L. T. Meade. Ofversatt af E. Silfverstolpe. Barnen bjudas h i r på att få göra bekantskap med en hel del unga flickor - elever i en flickpension i England. Men vi våga påstå, att våra svenska barn i allmänhet ej komma a t t halina sig hemma: stadda i detta sallskap. Icke kunna vanliga barn kanna igen livarken sig själfva eller sina ' kamrater i dessa lillgamla små damer, som af betjäningen kallas fröknar och som resonnera och konversera alldeles som gamla människor. Vi kunna val också hoppas, att de våldsamma känslor af hat, afund och misetänksamhet, mot hvilka flickorna på Rosenhill hafva a t t strida, äro främmande för barn i allmänhet. Hjältinnan i boken, Annie Forest, är val den af alla skolflickorna., soni mest intresserar, därför att Iion mest påminner om ett vanligt barn. Hon är en liten obetänksam men god yrhätta, som oaktadt m h g a fel och brister ä r omtyckt af både lärarinnorna ocli de bättre bland kamraterna. Neri just af detta skal blir hon ytsatt ' för de öfriga kamraternas afund ocli hat. Terkligt låga handlingar begås för att nedsatta, favoriten », och en beständig osämja rider bland kamraterna för hennes skull. Sorgligt i sanning, om detta a r en ' teckning efter naturen! Men vi hoppas, att så ej ar förhållandet.
A tik. till Exp. Utsk, den 18 Maj, kl. 4 e ra< Utlåtande, i anledning af vacht motion om förändring af rättegångstimman vid HäradsBcrgsTingsoch Syne-Rätter, 1j U en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, och lill Lag-Utskottet remitterad motion, liar Riksdags-fullmägligen Eric Norberg från Westmanland anfört, alt rättegångstiminan å landet, hvilken blifvit bestämd till klockan sju på aftonen, icke vore tjenlig, enär den olägenhet derigenom inträffade, att parter ofta icke infunno sig förr än klockan sex eftermiddagen och domstolarnes sessioner måste fortsättas långt in på natten; hvarföre motionären yrkat, alt falalieliden måtte utsättas vid Häradsoch Bergs-Tings-Rätter, tild klockan fyra eftermiddagen, och vid Syne-förrättningar lill klockan tolf på dagen. Utskottet, som tagit detta ämne i öfvervägande, får, under åberopande af dess under N:o 48 afgifna betänkande, i hvad detsamma rörer rättegångstimman i concursmål, som vid Härads-Rätt äro anhängige, vördsamt tillkännagifva, att i öfrigt, angående rätlegångstimma vid Under-domstolarne å landet, föreskrifvet finnes, dels i 2 Cap. 3 §. och 3 Cap. 3 §. Rältegångs-Balken, att Häradsoch Lagmans-Ting skola börjas klockan nio förmiddagen, dels i Kongl. Brefvet den 27 Maj 1801, aLt Härads-Rättens sessioner ej skola slutas senare, än klockan sju på aftonen, derest icke serskilda omständigheter någon gång utan parternes olägenhet till längre sammanträde föranleda, dels ock i a5 Cap. 1 §. nämnde Balk, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 12 Mars i83o, alt Lagman bör vid Tingets början utsätta viss dag derefter innan klockan sju eftermiddagen, såsom den sista tid, livarå kärande-parter måge deras käromål fullfölja och svarande-parter lill svaromåls afgifvande sig anmäla.
Presteoch Bonde-Stånden hafva bifallit förenämnda § i dess helhet, hvaremot Ridderskapet och Adeln, som gillat punkterna l:o, 2:o och 4:o, återremitterat punkten 3:o; och har Borgare-Ståndet bifallit hvad i § blifvit föreslaget, med undantag af 2:dra momentet i punkten 5:o, hvilket moment afslagits samt 5:dje momentet, som återremitterats. Emot de uti punkten 3:o föreslagna stadgnnden har hufvudsakligen blifvit anmärkt, att det borde vara tjenstehjonets, men icke husbondens skyldighet, att till pastor aflemna tjenstehjonets prestbetyg; att det vore särdeles olämpligt ålägga disponent af fast egendom, synnerligast i städerna, skyldighet alt affordra och till pastor aflemna preslbevis för hvarje till hans egendom inflyttad husbonde; saint att några böter i de fall bär vore i fråga, ingalunda borde drabba husbonde för en underlåtenhet, till hvilken tjenaren, men icke husbonden, vöre orsaken. Då husegare understundom kunde vara så qvalificerad, alt honom ej borde tillerkännas rätt att affordra hyresgästen en för denne så angelägen handling, som hans prestbetyg, läge äfven deruti ett skäl, hvarför något stadgande härom icke borde meddelas. Å andra sidan har blifvit erinradt om angelägenheten deraf, att anteckningar rörande flyttning från en ort till en annan blefve så fullständiga, som möjligt, hva - Beoillnings-Utskottecs Utlåtande As 34. 51 dan och då icke någon lämpligare utväg att vinna detta mål kunnat utfinnas, förslaget hordo, såsom af behofvet påkalladt, godkännas. Utskottet, hvars ifrågavarande förslag blifvit af två Stånd giliadt, får nied vidblifvande af detsamma, hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ville, lika med öfriga Riks-Stånden, förslaget bifalla. § s.
Och att verkligen sådana fördelar, oberoende af sjelfva ändamålet, eller jernvägarna, finnas, vågar jag antaga såsom obestridligt. lag vill i delta fall gå rakt på saken, 'och håga, om icke i det ögonblick, här funnes cirkulerande statspapper qaed en allmänt gällande kurs inom landel, sådant vore en fördel? Vore det icke en fördel, alt de, som ville nedlägga sina besparingar i dylika papper, kunde göra det? Vore det icke en fördel, att kunna ega dylika valutor, och hafva visshet om att de utan förlust kunde när som helst realiseras, om sådant i nödens stund behöfdes? Vore det icke en fördel, att statens kredit vore pröfvad, i fall den någon gång under svårare omständigheter behöfde anlitas. Man bör visserligen antaga, att denna kredit läll och säkert kan uprätthållas, icke allenast inom, men äfven utom landet; men det gäller om detta som allt annat, att först då en sak är pröfvad, kan den hafva anspråk på fullt förtroende. Ur dessa synpunkter (då jag i tankarne abstraherar från alla andra omständigheter) anser jag, på sått Utsk. också ganska riktigt utvecklat, att ett statsskuldssystem medför åtskilliga, ej oväseudlliga fördelar; men det oaktadt står det likväl alltid fast, alt dessa icke utgöra hufvudsaken, eller ensamt för sig rättfärdiga landets skuldsättning, utan att man alltid i främsta rummet måste afse den sak, som man dermed vill uträtta. Men, såsom sagdt är, della är nu icke föremål för öfverläggningen; allt hvad som deröfver yttras är således ännu alltför tidigt, och jag delar i detta hänseende den siste värde talarens åsigt,att nu förevar:de ämne rätteligen bordt följa efter pröfningen af jernvägsfrågan. I afseende på den nu föredragna punkten, vill jag blott nämna, det jag anser den vara temligen oskyldig, enär den icke innehåller någonting positift. Der talas visserligen om den utvägen, alt genom uplåning utföra vissa upgifne företag; men äfven om man godkänner detta, så binder det lill ingenting, ty det beror alltid på pröfning af hvarje serskild sak, huruvida man skall begagna sig af denna utväg eller icke.
Det var ingen mer än hon ännu, som märkte de hårda tonfallen i Thyras stämma eller förstod, att hon var på väg att blifva själfgod, kall och egoistisk liksom mer än en för duglighet lofprisad husmoder. Hon kunde ej rätta henne, medan tid var, ej göra sonen uppmärksam därpå — bara önska, att hon själf hörde miste. » Kom hem så tidigt du kan, för vinerna, » bad Thyra ute i tamburen. » Bordet skall vara färdigdukadt, det lofvar jag. » » Och du själf bröllopsklädd? Då skyndar jag mer än någonsin. » Ännu en kyss, så sprang han utför trapporna, lätt och glad som vanligt. •Tvål, Thyra stod vid fönstret inne i hans arbetsrum med gossen på armen, som hon gjorde alla morgnar, då han red ut. Hästen tuggade pä betslet, kråmade sig och skrapade otåligt i marken, medan ryttaren kastade slängkyssar till hustru och barn. I salsfönstret stod modern, gömd bakom gardinerna, som hon brukade. Dit upp såg han aldrig, men i dag var hon glad ändå — hon hade rådt om honom en stund för sig själf, aftonen förut. (Slut i nästa n:r.) Hvem vill resa till Chicagoutställningen? En n y pristäfling ha vi beslutit anordna till våra läsarinnors nytta och förnöjelse öfver ett ämne, som icke torde sakna sin praktiska betydelse, då tiden för den stora amerikanska världsutställningens öppnande nu nalkas. Öfver hela världen rusta sig kvinnorna att här för första gången i samlad form framlägga resultaten af kvinnoarbetets inlägg på skilda områden af vår moderna kultur, och ej heller de svenska kvinnorna komma, som kändt, att utebli i denna vackra och gagnande täflan. Helt visst hvälfva också många af våra läsarinnor redan mer eller mindre hemliga planer att, om möjligt, vid detta tillfälle få aflägga ett besök i den stora lockande världen i väster och med egna ögon skåda de under, Chicago-utställningen lofvar att bjuda.
Val förrättaren vore då ock skyldig att nästföljande Söneller Helge-dag låta meddela församlingen underrättelse om valets utgång; och beräknas besvärstid äfven i detta fall från den dag, valet hållitså Slutligen har Herr ContractsProsten Ode/berg anmärkt, att då, enligt ifrågavarande Förordning, icke mer än ett exemplar erfordrades af de å frågooch val-dagen hållne Protocoll, samt dessa höra till Dom-Capitlet genast efter valet insändas; skulle deraf inträffa, alt intetdera af dessa Protocoll komme att finnas qvar inom församlingen, h vil ket dock i flere fall vore nödigt. Motionären har derföre, enär det för de eljest tillräckligt sysselsatte iörrättningsmännen skulle blifva nog mödosamt att under sjelfva förrättningarne föra Protocoll in dupplo, föreslagit, att Fal förrättaren borde till förvar i Kyrkokistan qvarlemna en af honom och Fulnotarien vidimerad afskrift af hvar t de ra Protokollet. Hvad sålunda blifvit föreslaget hafva Utskotten funnit både nödigt 8 Lagsamt AllraBe sv. o. Ekon ,-Ut skollens Betänkande, AT:o 31. och nyttigt samt derjemte verkställbar!, utan serdeles tillökning i valförrättarens göromål, och hemställa således, att ett stadgande derom måtte i VII Art. fG intagas och denne <$’. således erhålla följande förändrade lydelse: ”Alla skriftliga voteringssedlar etc. samt insändas ofördröjligen, tillika med ena exemplaret af vallängden och de på frågooch valdagarne hållne Protocoll, till Consistorium. — Det andra exemplaret af Vallängden, äfvensom en af Val för rättar en och Valnotarien till riktigheten bestyrkt afskrift af Frågooch Valdags-Protocollen qvarlemna. r Val förr ättar en, att i Kyrkokistan förvaras." Stockholm den i g Mars i845. Reservation : Nils Strindlund från Vester-Norrlands Län har reserverat sig emot Utskottens beslut, att tiden för besvärs anförande emot valförrättning skall beräknas från valdagen, äfven i den händelse, att valets utgång kungöres först Söndagen derpå.
Utskottens Betänkande, N\o i. däst elen förmögne bonden, som bela året om har bränvin i sitt lilis; i allmänhet finnes det och begagnas blott under helger och bränningstiden. Det är icke det tillfälliga bränvinssupandet, som mest demoraliserar, det ar det dagliga. Detta åter existerar nästan endast, der ingen bränvinsbränning idkas, nemligen i städerne. I inga provinser skall fylleriet vara större än i Norrland och Bohus Län; i den förra provinsen brännes nästan intet; i den senare vida mindre än i Sveriges öfrige provinser. — Antages äfven, att bran vinet fördyras med desse 4 skatt, hvad verkar väl detta på supen och fylleriet? Lyckligtvis står det icke så illa till med fylleriet, som man söker förespegla; påkostande är det emedlertid för foslerlandssinnel att se alla de stats-ekonomiska ansträngningar, som göras, för att inom och utom landet, jag vill tro, allt i bästa välmening, nedsätta nationens moraliska anseende. Det verkliga, det obestridliga förhållandet är do^k, att fylleriet är i det märkbaraste af tagande, icke endast på landet, utan äfven i städerne; den ekonomiska lagstiftningen må dock icke tillräkna sig detta som förtjenst; det har enligt min öfvertygelse orsaker, fullkomligt oberoende deraf. Huru litet de spirutuösa varornas fördyrande bidrager till nykterhetens befrämjande, intyga Englands och i Irlands exempel. Skatten på en kanna bränvin är der 2 R;dr Banco, fylleriet större än i Sverige och någorstädes; denna last är till och med allmän hos qvinfolken i de lägre klasserne; en demoraliserande kräfta har således blifvit införd i sjelfva hushållets sköte. Der kan åtminstone icke husbehofs-bränningen uppbära skulden derföre, då hela landets bränvinsbehof fylles af 20 ä 3o gigantiska bränvins-fabriquer. En annan utväg måste således uppsökas till nykterhetens befrämjande; lydi 1 igtvis är den i Sverige redan utpekad, då man der haft tillfälle anmärka, att moraliska medel verksammast leda lill ändamålet.
Huru mycket svårare skulle det ej blifva för dessa att finna tak öfver hufvndet, om talarens förslag blefve lag! Dessutom tror jag icke, alt fattigvården lämpligare fördelas, derigenom att hvar och en återkommer till sin födelsebyggd, som oftast haft minsta nyttan af den återvändandes arbetskraft. Jag tror ock, ali fattigvården icke kan regleras, så länge man inskränker sig lill de små kommunerna, utan alt den enda möjliga utvägen dertill är, att utsträcka densamma till större, hvilka skola bekosta den, hvarigenom man slipper de mångå olyckliga tvisterna om, hvarest de fattiga skola få uppehålla sig. Hr Ribbing: Om Frih. Raab tagit närmare kännedom af den berättelse, hvarpå min motion grundar sig, så hade han visst icke så yttrat sig, som, om jag ratt upfattade det, han i början af sitt anförande gjorde. Det förekom mig nemi. som om han nämnde, alt hvar och en arbetare, som är jordbrukare, behöfver försäkras om underhåll för framtiden genom inteckning i den jord hvarpå han arbetade. En sådan motion hade visserligen varit orimmelig. Af min motion jemförd med grunderna för densamma, hvilka igenfinnas pag. 173 och följande i Just.ombudsmrs år 1849 utgifna berättelse, visar sig att den inteckning, jag åsyftat, endast skulle vara för de fall, då arbetande sakna eget jordbruk och icke ens alltid dä, utan blott när det s. k. stattorpare-systemet förts till öfverdrift. Lyckligtvis äro dessa fall ännu mindre allmänna i vårt land, dock äro de redan nog tydliga för alt hafva väckt såväl Frih:s som min upmärksamhet redan vid det landtbruksmöte, som hölls i Skäne för något öfver ett år sedan. Detta mötes prot:r (se pag. 90 —96), uptagande äfven Frih.
B:ko, eller i Riksmynt 32,050 R:dr, blifvit, i enlighet med Rikets Ständers i förutnämnde underdåniga skrifvelse anmälda beslut, upptaget till förhöjdt belopp af 43,100 R:dr sistnämnde mynt. II. yl lim anna lndragnings-staten. Beträffande regleringen af Allmänna lndragnings-staten, hafva nedannämude förändringar ifrågakomma: Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 229. 123 l:o. E. K. M:l har föreslagit, att den rättighet som, enligt gällande författningar, tillkommer Civile Embetsoch Tjenstemän i allmänhet, att, när de uppnått 70 års ålder och varit i 30 års oafbruten tjenst, eller, när de uppnått 65 års ålder och varit i tjenst omkring 40 år och förete läkare-betyg om försvagad helsa, undfå afsked med hela lönens bibehållande på allmänna indragnings-staten, måtte, hvad pensions-beloppet angår, för dem, som komma att uppbära förböjda löner utöfver 3,000 R:dr Riksmynt, så in - skränkas, att för löner å 3,500 eller 4,000
I öfrigt får jag anhålla om uppläsning af BondeStåndets beslut i denna fråga, 398 Den 12 Mars e. m. ty, om jag icke bedrager mig, så är det grundadt på helt andra motiver än Ridderskapets och Adelns. Herr Tham, Wolrath: Jag hemställer, om icke denna inbjudnings historique må få åtfölja den nu föreslagne inbjudningen, hvilken jag förmodar att Ridderskapet och Adeln bifaller. Om inga lån kunna upptagas, uppkommer ingen olägenhet af inbjudningen. Herr Rosenblad: För att borttaga allt tillfälle till beskyllning för inconsequence, vill jag blott erinra, att här icke är samma förhållande, som i den af Herr Munck af Rosenschöld omnämnde fråga, i hvilken BondeStåndet, då inbjudning skedde, ännu icke futtat sitt beslut. Herr Riben, Carl Wilhelm: Det vili synas som om man, efter en 16 månaders Riksdag och då blott några få dagar deraf återstå, funne den icke hafva erhållit sin tillbörliga vidlyftighet, och derföre ville göra den än längre. Om Ridderskapet och Adeln vill gå in på den föreslagne inbjudningen, så öppnas en 3:dje Act för behandling af mål, då Grundlagen endast antager 2:ne. Att inbjudningar tillförene skett vet jag visserligen, men man har då alltid sparat dem till mera vigtiga fall, och jag måste tillstå, att jag för min del icke anser detta af den art, att det lönar mödan att Den 12 Mars e. m. 399 söka förmå de andre Slånden att frångå deras en gång fattade beslut. Utan att derföre bysa några fördomar, afstyrker jag på dessa skäl, den af Grefve von Fersen föreslagne inbjudning. Herr von HartmansdorffAugust'. Jag anhåller få fästa uppmärksamheten på olikheten emellan den nu föreslagna inbjudningen och den bär omnämnda, i frågan om de så kallade silfverlånen.
St:r bestämt mycket lindrigare vilkor för låns erhållande, dessa dock genom de formaliteter, som varit föreskrifna, blifvit svåra eller tunga ätt erhålla härstädes, så att många icke kunnat begagna sig deraf. Gr. Lagerbjelke: Utsk:s motståndare hafva sökt införa discussionen på ett fält, dit den icke hör. De hafva talat om huru säkra de nuv:de lånen äro; denna säkerhet har ju ingen förnekat, utan tvärtom alla erkänt. De hafva ytterligare sagt, att den säkerhet, FilialBankarne kunde erbjuda, icke skulle vara tillräcklig. Jag anhåller att få fästa upmärksamheten derpå, att denna fråga icke hör till den nu förev:de punkten. Denna punkt innehåller nemi. icke ett ord om, hvar dessa penningar skola läggas, lika litet som, om dessa penningar skulle komma att nedläggas i FilialBanker, det i denna punkt står ett ord om hvilken säkerhet dessa FilialBanker skola prestera. Jag anhåller, att mina värde motståndare, när vi komma till den punkt, som handlar härom, då söka göra sina åsigter gällande, och att frågan nu måtte få återföras till den ståndpunkt, dit den hör, nemi. om dessa lån äro Bankmessiga eller icke. Mina värde motståndare förneka icke, att dessa lån äro ställda på 28 år; nå väl, denna långa omloppstid måtte väl icke vara Bankmessig. De hafva då sökt komma ifrån saken derigenom att de säga att Banken kan upsäga dem; nå väl, äfven detta har ingen förnekat, Men om vi i nödens stund skulle nödgas upsäga dessa lån, skulle icke derigenom en så stor financiell oreda upkomma, att Banken kan i sjelfva verket sägas icke kunna upsäga lånen just till följd af det lidande och de kriser, sorn en sådan upsägning skulle medföra? MG Den 11 Juli f. m. Man har vidare framkommit med det ganska besynnerliga påstående, att skuldsedlarne på dessa lån kunna jemföras med det sätt, på hvilket de stora bankirerna använda sina tillgångar. Jag kunde i början icke förstå detta påstående; jag hade nemi. icke hört att något bankirhus använde sina penningar på lån på ifrågav:de sätt.
Linien Sala-Korsnäs har också en så långt i öster gående rigtning, som en jernväg, för att blifva af verkligt gagn för Dalarne, kan erhålla; men denna rigtning uppfyller tillika ett annät vigtigt ändamål, då genom densamma uppstår en förening mellan Gefle-Dala jernväg, å ena sidan, samt Dalarne, Westmanland, Upland och hufvud&taden, å den andra. Hvarken linien Sala-Robertsholm eller linien Sala-Storvik förmår i n&gön väsendtlig gråd motsvara Dalarnes behof af en jernväg i sydlig rigtning. Mot båda dessa linier gäller den anmärkning, ehuru mot den förra något mindre än mot den senare, att de till större delen af sin längd komme att genomgå ofruktbara och oländiga trakter. Hufvudsakligaste skälet 85 för förslaget om enderäs af dessa linier antagande skulle vara de Norrländska provinsernas behof af en dem mera omedelbart tjenande jernvägsförbindelse med det sydliga landets inre delar och med hufvudstaden; men då dessa provinsers egentligen stora rörelse har och måste hafva sin väg på Östersjön, kan i förevarande fall endast blifva fråga om den mindre varutrafiken från Norrland, eller den handel med Norrländska produkter, hvilken, för dessas afsättning, söker de inre delarne af Dalarne, äfvensom Westmanland, Upland och hufvudstaden. Denna handel har ännu icke på långt när erhållit den utsträckning, att densamma kan sägas nästan hufvudsakligen för sin räkning eller sitt intresse fordra anläggningen af en så dyrbar kommunikation som en jernväg. Då en sådan kommunikation, i följd af näringslifvets mångsidigare och större utveckling inom de Norrländska provinserna, af verkligt behof påkallas, skall den söka sig den rigtning, som förhållandena redan nu till en del anvisa och som icke kan blifva någon annan, än att på kortaste väg förena dessa provinser med hufvudstaden.