Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För detta parti voro de gammal-liberale objelpligt konservative och deras liberalism foga skattad. I spetsen för detta isynnerhet vid 1868 års riksdag framträdande nyliberala parti stod representanten för Sköllersta och Askers härad i Örebro län Anders Wilhelm Uhr, hvil-ken ock såsom ordförande undertecknat det nyliberala partiets program, men såsom hederspresident i det nya förbundet lärer hafva fungerat den från riddarhuset väl bekante riksdagstalaren frih. Adam Christian Raab. Till det nya partiet slöto sig åtskilliga af andra kammarens ledamöter så väl som Stockholms » frasradikala » intelligens. Afven detta parti skulle hafva ett program och det försedde sig med ett ståtligt sådant, i jemförelse hvarmed * Representerad af ett par tre excentriska herrar.landtmannapartiets programunge var en ytterst anspråkslös produkt. Dock har det nyliberala programmet den stora förtjensten framför landtmannapartiets, att det långt mera bestämdt och tydligt uttalar hvad partiet vill. Det var inga småsaker, som de nyliberale ville åstadkomma — om de fått råda. Under det att t. ex. landt-mannapartiet nöjde sig med att på sin fana skrifva den mångtydiga uppgiften: » förändringar och förenklingar företagas i förvaltningens olika grenar, men varsamt, så att detta utan rubbningar i administrationens jemna gång kan verkställas », så får man deremot af det nyliberala partiet tydligt och klart veta, att land toch sjöförsvarsdepartementen skola förenas, alla generaldirektörsoch presidentsbefattningar samt biskopsembeten indragas, ja till och med kronofog-darne kommo på konskriptionslistan, för att nu icke tala om det olyckligt ryktbara kommers-kollegiet, som ock från vissa håll fått sin dödsdom. De nyliberala sträcka sina omsorger så långt, att de till och med vilja afskaffa kanslersoch pro-kanslersembetena vid universiteten, hvilka befattningar likväl icke på grund af sin dyrbarhet böra hafva kunnat förorsaka de reformerande nyliberale några bekymmer. För öfrigt är det storslagna saker detta program har att bjuda på.
I närheten af nämnde näringsställe låg ett vackert tvåvåningshus tillhörigt mästerskräddaren Hans Wippenbach, ålderman för sitt skrå. Den vördnadsvärde mästaren åtnjöt allas aktning och var äfven förtjent af den. Hvad som också bidrog till att höja hans anseende och äfven i viss mån sprida glans öfver hans födelsestad, var att Hans Wippenbach var en fulländad mästersångare, som tre gånger vunnit första priset i Nürnberg, dit han begifvit sig på besök till der boende slägtingar. Och äfven nu, på gamla dagar, kunde "mäster Hans", såsom han vanligtvis benämdes, sjunga vackra saker om ett uppgifvet ämne. Dermed brukade han också vid gillen och andra högtidliga tillfällen uppbygga sina åhörare. Men den dag, på hvars afton vi besöka den gamle, eller dagen före julaftonen 1630, sjöng icke "mäster Hans". Hans öga var sorgset och hans fjät tunga, der han med händerna på ryggen vandrade fram och åter i sitt arbetsrum, beläget en trappa upp i det ofvan nämda huset. Han var icke heller ensam, ty i den stora och med bibliska bilder utsirade ländstolen hade hans yrkesbroder, den ett par år yngre mästerskräddaren Franz Schwanenfelz, tagit plats. Denne var isynnerhet vida beryktad för sin stora kroppsstyrka och sin förmåga att handtera slagsvärdet. Också var det han, som vid alla inom staden förefallande misshälligheter, någonting vanligt, alldenstund innevånarne bestodo af protestanter och papister, anförde de förre, och nästan alltid med framgång. Nu hade han dock varit nödsakad att för egen säkerhets skull sticka svärdet i skidan sedan katolikerna blifvit honom betydligt öfverlägsne genom den hjelp de erhållit, när den kejserlige fältmarskalken von Schaumburg förlade italienaren Fernando da Capua med 2,500 man i staden.
D e t är m ö j - ligheternas rike, en tillflyktsort undan lifvets brister o c h illusioner. % Ur notisboken. Våra tjänares framtid. På ett möte i hufvudstaden den 17 april i år, hvilket var besökt af omkring 500 personer, beslöts, s o m vi då utförligt refererade, att en förening borde bildas med syfte att verka för att bereda tjänare lifränta. Sedermera ha komiterade utarbetat stadgar o c h program för föreningen, o c h denna konstituerades i måndags. Till styrelse valdes kapten O. v o n Bahr, major H. Cederschiöld, revisionssekreteraren O. Lindhagen, friherrinnan E. Eudbeck, fruarna Hanna Palme och A g n e s Vicander, hvilka hafva att utse en sjunde ledamot. Föreningen skall verka för, att tjänare m å v i d 55 års ålder erhålla en årlig lifränta g e n o m att under tjänstetiden af husbondfolket göras penningeinsättningar utan afdrag å gällande löneförmåner. Insättningarna skola ökas progressift för hvarje nytt år tjänare haft anställning på samma plats, o c h äro alternatift a) första året 3, andra året 6, tredje året 9 samt hvarje följande år 15 kr. Föreningens medlemmar skola gå i spetsen o c h äro hvar i sin stad skyldige att personligen tillämpa föreningens grundsatser. Lif räntans högsta b e l o p p skulle efter 40 tjänsteår bli alternatift 120 o c h 199 kr. * • » Malin J £ s » minne. Å A u g e r u m s kyrkogård nära Karlskrona har — g e n o m försorg af Göteborgs läkaresällskap — upprests en enkel, men vacker minnesvård i svart granit öfver författarinnan fru E m m a L i n c k (» Malin K. »), hvars porträtt o c h runa på sin tid v o r o införda i Idun. Som man erinrar sig, hade fru L i n c k ställt sin
1834- Sms-Utskottets ti tidt ande N:o 228. Antora till Exp.-Utsk, den i4 Augusti. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 156, rörande Herr af Robsahms, Carl Reinhold, motion, om inlösen för Statens räkning af godset Ekolsund i Upsala Län. (RGS. A.) Uti ofvannämnde Betänkande hade Utskottet ansett sig sakna anledning att tillstyrka vidtagande af någon åtgärd från Bikels Ständers sida, i afseende på det af Motionairen framställde förslag; och att, såsom en följd häraf, motionen måtte förfalla. Enligt Utskottet tillhandakomne Protocolls-utdrag, har detta Betänkande blifvit bifallet af Bidderskapet och Adeln den 4 Jul” ocll likaledes af Bonde-Ståndet den 20 sisth Junii, men återremitteradt från Prestesamt Borgare-Stånden, på grund af de inom desse arne Riks-Slånd gjorda anmärkningar, hvilka hufvudsakligen sammanstämma i den åsyftning, att utreda och ådagalägga, det Staten skulle ega öppen rättighet, att, emot erläggande af den bestämda panisk illingen, stor 84,000 R:dr specie, inlösa godset Ekolsund, enär Högstsalig H. M. Konung Gustaf lil, som försålt godset till Grosshandlaren George Seton, icke skali hafva varit egare till detsamma, utan blott innehafvare af panträttigheten.
På ofvan uppgifna grunder får Utskottet till Rikets Ständers bifall hemställa följande, något förändrade förslag till Hufvud gr u tider för Hypotheks-Föreningarj hvilkas skuldförbindelser kunna i Rikets Ständers namn garanteras genom Fullmägtige i Riksgälds-Contoret. 1:0 Hypotheks-Förening skall hafva till föremål, att, för gemensam räkning, upplåna penningar emot obligationer, ställde, antingen på viss förfallotid eller på viss uppsägningstid, men aldrig betalbara vid anfordran, samt att de sålunda upplånade medlen utlåna endast emot inteckning i jordegendom, som i Hypotheks-Föreningen eger delaktighet. 2:0 Punkten oförändrad. 3:o För att kunna vinna delaktighet uti en Hypotheks-Förening, erfordras att inom densammas district, under full eganderätt, innehafva jord af frälseeller skatte-natur, eller stadsjord, uppgående till ett värde af minst 1000 R:dr Specie eller 4000 R:dr Rgs; äfvensom att, vid meddelandet af den Hypotheks-Föreningen enligt nästföljande punkt tillkommande inteckning, ej vara Förmyndare, eller stå i ansvar för barnarf, uppbörd eller andra förmonsrätt egande medel. Att efter vunnen delaktighet i Hypotheks-Förening emottaga förmynderskap eller uppbörd är icke förbjudet. 4:o Den, som söker'delaktighet i en Hypotheks-Förening, måste, jemte fullständigt styrkande af sin behörighet, enligt föregående punkt, till Hypotheks-Föreningen lemna inteckning i sin egendom, uppgående till minst en åttondedel af dess värde, och, sammanräknad med öfriga inteckningar, som ega förmonsrätt framför eller med densamma ega lika rätt, icke öfverskjutande |:delar af egendomens värde. Börandes derjemte före dessa f .‘delar egendomen icke vara besvärad med inteckning af något arrende eller undantags-eontract, som förminskar egendomens värde. 5:o Punkten oföi^indrad. 6:0
i 1:sta klassen R:dr 126,752: i 2:dra klassen 112,592: i 3:dje klassen 33,193: 40.— hvarförutan Styrelsen inom linien dels omnämnt ett större utdikningsföretag af kärr och sjöar inom Berga in. fl. socknar i Kronobergs län, för hvilket arbete en förnyad, men hittills icke verkställd, undersökning vore nödig, dels redogjort för resultaten af en med bidrag af statsmedel företagen undersökning rörande sjöarne Iljelmarens och Ovismarens sänkning, hvarför kostnaden ännu icke hunnit beräknas; och hade Styrelsen, enär de i första och andra klasserna uppförda bidrag erfordrade en tillgång af 562,675 r:dr för vägarbeten och af 239,344 r:dr för vattenaflappningar samt dessutom liera dylika arbeten, hvartill arbetsplanen ännu ej inkommit, torde vara förljenta af under - Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 33 understöd, i underdånighet hemställt, att hos Rikets Ständer måtte begäras, att för hvarje år intill den efter nu instundande, följande riksdag finge afsättas, till vägarbeten 200,000 r:dr och för vattenaftappningar 100,000 r:tlr, att, under enahanda vilkor sorn hittills, i afseende på bidragens beviljande och kontrollen å arbetenas utförande utgå. Enär någon tillökning i de, till expenser, resor och undersökningar för allmänna arbeten hittills anslagne 10,000 r:dr om året klefve erforderlig, i händelse tillgångarne medgåfve beviljande af understöd för någon större del af ofvanomförmälde kanaloch hamn-arbeten, äfvensom afsätlande af de föreslagna fonderna för vägbyggnader och vattenaftappningar, hade Styrelsen i underdånighet ansett berörde anslag böra förhöjas till 12,000 r:dr årligen. Jemte det Styrelsen anhållit att få fästa Kongl.
När de hade färdats mycket länge, sporde fogel Fenix: »ungersvenn! ser du någonting?» ’Ja.’ sade svennen, ’jag tycker mig se en blå sky fjerran vid himla-randen.’ »Detta är landet, dit vi skola fara», sade fogeln. De färdades nu en mycket lång väg, och det led emot aftonen. Då sporde fogel Fenix om igen: »ungersvenn! ser du någonting?» ’Ja,’ sade svennen, ’jag ser en fläck i den blå skyn, som glimmar klart, likt sjelfvaste solen.’ Fogeln tog till orda: »detta är borgen, dit vi skola fara.» De färdades nu en mycket lång väg, och det led fram på natten. Då sporde fogel Fenix tredje gången: »ungersvenn! ser du någonting?» ’Ja,’ sade svennen, ’jag ser ett stort slott, som allestädes lyser af guld och silfver.’ »Nu äro vi framme» sade fogeln. Han flög derefter ned invid den sköna borgen, och satte svennen på marken. Men pojken tackade för hans stora omak; och så vände fogel Fenix tillbaka genom luften dit, hvarifrån de kommit. Vid midnatts-tid, när alla trollen lågo i sin djupa sömn, gick ungersvennen fram till borgporten och klappade på. Då skickade konunga-dottern sin tärna, att spörja hvem det var som färdades ute så sent. När nu hof-tärnan kom till porten, kastade ungersvennen till henne ett guld-äpple, och beddes få slippa in. Men tärnan igenkände sitt eget äpple, och förstod deraf, hvem som hade kommit. Hon skyndade så in till sin matmoder, och förtäljde dessa märkeliga tidningar. Men konunga-dottern ville icke tro, att det var sannt såsom hon sade. Prinsessan skickade nu sin andra hof-tärna. Men när tärnan kom till borgporten, kastade ungersvennen till henne ett annat guld-äpple. Då igenkände hon sitt eget äpple, och skyndade glad till sin matmoder, att förtälja hvem som var derute. Men konunga-dottern ville ännu icke tro deras ord, utan gick sjelf till porten, och sporde hvem det var som klappade på.
Värdet derå efter årliga Markegångar af Rikets Ständer upptaget till 1,399,173 R:dr 12 sk. 6 r:st. har varierat, utgörande för År 1821 På de regleringar, som med de så kallade Indelningarne vid nästa Riksdag förekomma, heror beräkningen af denna Slatsintrad. Emedlertid, oeh så länge dessa Indelningar äro oförändrade, verkar det derå satta värdet hvarken till Öfverskott eller Brist uti Stats-beräkningen på det hela; hvadan det af Rikets Ständer antagna Förslags-värde här åter utföres, dock med jemna skillingar R:dr 1,399,173:16. Den öfriga delen, som ar Stats-Verket behållen och inflyter i Penningar efter Markegång, beräknades vid 1823 års Stats-reglering till 390,000 R:dr, men har utgjort Transport 1,399,173:16.— 3o Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 2. Medium häraf utgör 421,808 R:dr 27 sk. 6r:st.; men då, i anseende till inträffad missväxt och uppstegrade pris å Lifsmedel, Markegången år 1826 varit ovanligt hög, torde ett Medium af de 5 föregående årens förhållande, till hvilket prisen nu åter synas hafva närmat sig, kunna tagas till grund för den blifvande beräkningen och densamma upptagas till 4I4>ooo: 2:0 Afrads-Spannemålen, som är Stats-Verket behållen, och enligt Jordeböckerna utgår, kan till sitt belopp höjas eller minskas Transport 1,813,173: 16.— Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 2. 3i Transport i,8i3,i^3: 16.— endast genom nya Hemmans skattläggning eller gamlas förmedling, och bör således upptagas sådan den efter sist afslutade Räkenskaper utfallit.
Ett krälande, ett springande; bekanta foro förbi honom; han ville helsa på dem och vexla några ord med dem, men de voro försvunna, innan han blifvit färdig dermed, nickade förströdt eller änsade honom icke; man hade icke tid, och man hade sina tankar annorstädes, hvar och en på sitt håll. Det gafs signal; ett ögonblicks ökadt lif i menniskomassan; handskakningar, helsningsbudskap, näsduksviftningar, hufvud ut genom alla kupéfönster, leende och förväntningsfulla ansigten, som gledo förbi Truls, hvilken stod allena för sig ett stycke borta, – och tåget försvann ut mot den skogiga synranden i öster. Stationen sam i paket. De släpades in i högvis, och i expeditionsrummet kunde biträdena knappast röra sig på golfvet ibland julhärligheten. Det vattnades i munnen på Truls; något af allt detta myckna måtte väl vara för honom! Posten? förfrågade han sig. Åh, det dröjde i dag allra minst en timme. Truls vandrade fram och tillbaka ute på perrongen. Solen gick ner, och det frös starkt. Det bet i öronen, och fingrarne blefvo valna. Han slog kragen upp och stack händerna ned i fickorna; men det halp icke. Så gick han tillbaka in i väntsalen. Det var råkallt äfven der, och fullt med menniskor. När han kunde komma till, kastade han förstulna blickar in i kontoret, – hvilka paket väl kunde vara för honom! Och posten! Säck tömdes efter säck; hvilken flod af bref, julbref! Truls var så ljuft nyfiken som allenast barnet kan vara på julafton. Han kunde icke längre hålla ut och gick in på kontoret. Der stodo buden från ortens honoratiores, mest yngre medlemmar af familjerna, och väntade som han, nyfiket förväntningsfulla. Det doftade af lack, och lyste af glada miner. Klart! Det sista brefvet hade kastats in i sitt rigtiga fack. Posttjenstemannen såg sig kring bland kunderna, och Truls märkte, att han började med facket Glimminge, hans fack. Han fick nästan hjertklappning, medan buntan genomgicks.
Det tusen nycker, tusen skygga tankar Besegra måste, som så länge bry oss, Tills man tar mod och säger: här min hand! (Räcker handen åt Johan Fleming.) JOHAN FLEMING. Du ljufva hand! Hur har du icke låtit Mig vänta uppå dig! Än darrar den, Som om den bort sig ville från mig rycka. (Kysser Sigrids hand.) Så tar jag denna pant uppå min lycka. Nu finnes ingen sorg och saknad mer, Och qvällens fest, som ämnad var att fira Mitt afsked, du förvandlat i en fest, Der kärleken är värd och fröjden gäst. SIGRID. Här är så qvaft i denna tunga sal! Hvar är din moder? Låt oss gå till henne! JOHAN FLEMING. Kom hellre ned i slottets trädgård då! SIGRID(undvikande). Re’n börjar aftonrodnan vestern måla, Och höstens blommor halft förvissna stå. JOHAN FLEMING. Ser du på dem, de vakna upp och stråla. (Sigrid och Johan Fleming gå.) Elfte Scenen. KATRI. ARVID STÅLARM. DANIEL HJORT. STÅLARM. Gå lätta ungdom med din lätta oro! Här, Daniel Hjort! Skrif dessa bref i ordning! De skola hän till alla väderstreck, Hvarhelst vi ha en stridsbror rask och käck. Slut blir med frid och ro i slott som tjäll, Men gladt vi skola fira denna qväll. Hör svenner! (Betjening inkommer.) Tänden ljus, låt lampor glimma! Snart strida vi, nu njuts en sorglös timma. (Går, förenande sig med ankommande gäster. Festlig upp lysning. Musik höres utom scenen.) Tolfte Scenen. KATRI. DANIEL HJORT. FÅNGVAKTAREN. FÅNGVAKTAREN. Hvart nu så upprörd, mäster Daniel? DANIEL HJORT. Du! Så! någon finns, som märker också mig. Och denne är fångvaktarn, mannen från De här i hvalfven lefvande begrafna. En passlig man! Hvad vill du här? FÅNGVAKTAREN. Jag skulle
Med anledning af denna motion och innan remiss deraf till Bevillningsutskottet beslöts, afgåfvos inom Preste-Ståndet flere yttranden, af hvilka de fleste instämde i motionärens förslag och någre innefattade yrkande, att hela skyddsafgiften måtte till ifrågavarande ändamål få användas, med förbehåll för de församlingar, som redan inom sig hafva ett ordnadt skolväsende, att den del af skyddsafgiften, som till församlingarne eftergåfves, icke må reserveras uteslutande för folkundervisningen, utan för communata behof i allmänhet, dock först och främst till folkundervisningens befrämjande; och anfördes såsom ytterligare skäl för bifall af motionen: att de högre och rikare klassernes uppfostran bekostas af staten, och nya anspråk på utvidgandet af de högre undervisningsanstalterna dagligen framställas, men att det för staten och menskligheten vore ännu vigtigare att bekosta de lägre och] fattigare folkklassernes undervisning; att genom förslagets antagande vunnes, att ali täflan om andel i statsanslaget och all tvekan om dess billiga fördelning kunde försvinna; att derigenom erkändes ock i verkligheten den riktiga grundsatts, att sådana afgifter, som till sin natur äro eller böra vara communala, skiljas ifrån de egentliga statsafgifterna och få af communerne sjelfve upptagas och begagnas för afsedda ändamål, utan att behöfva först ingå till Stats-Contoret, derifrån till Riksgäids-Contoret och så tillbaka, hvarmed de stora fördelarne voro förenade, dels att penningarne icke onödigtvis sammandroges till hufvudstaden, utan finge stadna i oi terna, dels ock att den förökade bokföring, som nu botar Riksgäids-Contoret, då hvar församling, sorn får anslag till folkskola, syntes erfordra sitt serskilda conto, alldeles kunde undvikas, hvaremot i annat fall en förökad ijenstemannapersonal i Riksgäids-Contoret Liefve behöflig; och borde härvid icke eller förbises det synnerligt stora besvär, sorn förorsakas Stiftsoch Läns - Statsoch Bevillnings-Utskottens Utlåtande> N.o 38.
Theaterns upprätthållande deltaga, från vederbörande malte infordras dels fullständig plan för densammas organisation till en riational-thealer, dels uppgift å det årliga understöd, som för upprätthållande af en sådan Theater på ett för nationen fullt värdigt sätt kan erfordras, samt att framställning derefter måtte göras hos Rikets Ständer om beviljande af det belopp, som kan blifva beböfligt utöfver den summa H. M. Konungen kan komma att tillskjuta. Tobias Lind, med hvilken flere af Bonde-ståndets ledamöter sig förenat, har deremot, bland annat, erinrat om olämpligheten deraf alt statsbidrag lemnades åt Kongl. Theatern, enär rikets innebyggare i gemen icke hade något gagn af denna inrättning, hvilken uteslutande vore egnad att bereda nöje åt hofvet och hufvudstadens innevånare. De medel, som på berörda anstalt offrades, skulle derföre, i mo tionärens tanke, vida bättre användas om desamma anslogos till verkliga bildningsanstalter, såsom folkskolor, landtbruks-institut, slöjdskolor och andra dylika undervisnings-anstalter. Af dessa skäl, och då anledning förefunnes att Kongl. Theaterns ekonomiska angelägenheter med mindre omsorg och noggrannhet vårdades, då denna Theater, oaktadt sina stora resurser, hvarken de tider, då den saknat medtäflare, eller nu då flere dylika inrättningar i hufvudstaden uppstått, hvilka, utan allt understöd, uteslutande genom enskildes försorg väl och med framgång upprätt — höl los och vårdades, kunnat bära sig, har motionären, som visserligen erkänt sig sakna förmåga all bedöma huru en så beskaffad inrättning bör skötas, likväl, trott sig ega anledning dels till den hemställan att jemväl bestyret med Kongl. Theatern måtte öfverlemnas åt den enskilda företagsamheten, dels ock till det yrkande, att alla statsanslag till Kongl. Theatern, af hvad namn och beskaffenhet som helst, hädanefter måtte upphöra.
På de af Kongl. Majit anförda skäl, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må bevilja ett ärligt anslag af 1,000 rrdr, att under den tid, för hvilken nu förestående statsregleringblifver gällande, och emot förut stadgade vilkor, fortfarande utgå för den i Stockholm stiftade Farmaccutiska läroanstalt. , 21:o. För att åt de inom länen anställde djur-läkare bereda en nödig förhöjning af deras nu med endast 50 rudr årligen utgående arfvode, har Kongl. Majit äskat, att ett tillökadt årligt anslag af 150 rrdr för en djur-läkare inom hvartdera af Rikets 24 län måtte å stat uppföras med tillhopa 3,600 rrdr. Enär den äskade tillökningen i aflöningen för ifrågavarande tjenstemän måste anses vara af behofvet påkallad, tillstyrker Utskottet, Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 73. 19 att. på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, djur-läkarnes nu innehafvande arfvoden må med 150 r:dr för hvardera förhöjas samt en summa af 3,600 r:dr i sådant afseende å stat upföras. 22:o. Från Ridderskapet och Adeln har Utskottet erhållit remiss å en af grefve Miirtier, C., väckt motion, innefattande begäran, att, då erfarenheten ådagalagt, att farsoter och svårare sjukdomar hos djuren kunde häfvas genom tidigt läkarebiträde, men inom Kronobergs län, der, likasom i rikets öfrige län, en djur-läkare pä stat vore anställd, ätskillige socknar hade ett afstånd af 8 å 10 mil till denne läkares station, AVexiö, hvarigenom en snar läkarehjelp inom dessa socknar icke vore att påräkna, ett särskildt löneanslag åt en dylik läkare för Sunnerbo och södra delen af Allbo härader inom förenämnde län, med station i Ljungby köping, mätte beviljas till enahanda belopp, som för öfrige djurläkare bestämdes.
I den ort jag bebor är det vanligt, att skrifteligen uppgöra vilkoren icke allenast med Tjenstehjon, utan äfven med betingsarbetare, för att undanrödja allt misstroende. Jag tror, att Lagstiftaren bör bifalla, att vilkoren vid Lärgossars antagande böra skriftligen uppgöras, ty om häruti lemnäs frihet att handla efter behag, så blifva bättre mäns barn utestängde ifrån att bli antagne i lära; mången Mästare antager heldre den, Den 12 November f. m. 5o3 som ger sig på nåd och onåd. Det kan aldrig fela, att ju i en Stad någon linnes, som kan hjelpa till att uppgöra Contractet, Sluteligen är det af stor betydenhet, att ynglingen ser, det Lagstiftaren äfven tänkt på honom och garanterat dess rättigheter och dess frihet, och han skall deraf föranledas , att en gång handla likaså mot andra tillbaka. Jag tillstyrker bifall till denna §. Herr von HartmansparffImellan Husbönder och Tjenare finnas, såsom Herr Lagerhjelm rätteligen anmärkt, förhållanden, som aldrig kunna skrifteligen bestämmas. Det är då så mycket oriktigare, att anbefalla Contract om sådant hvarom icke kan contraheras, såsom till exempel om den lärotid, en gosse beliöfver, för att blifva Gesäll. Det är icke möjligt att förutsäga, huruvida dertill skall erfordras 3 eller 4 år; ty ehuru mycket man söker, att göra Handtverkare till machiner, så ligger det dock i den menskliga naturen, att de icke kunna aldeles nedsättas dertill. Skulle man alltid vilja upprätta Contracter mellan Mästare och Lärlingar: så kunde det lätteligen hända, att de sednare af egen eller sina målsmäns obetänksamhet, eller af nöden föranleddes att ingå på altför hårda, deras personliga frihet förnärmande vilkor. Det är derföre lika så behöfligt som tillräckligt, att Staten genom en allmän Författning, såsom Tjenstelijonsstadgan öfverhufvud tryggar arbetarens säkerhet och bestämmer hans förhållan - 5o4 Den 12 November f. m. den till Husbonden.