Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa med flera anförde skäl, och i öfverensstämmelse för öfrigt med Kongl. Maj:ts förslag, hemställde Utskottet alltså, att (utom den till 10 procent å tullbeloppet för alla inkommande varor bestämda afgift till Handelsoch Sjöfarts-fonden, jemväl) den, under benämning, af tolag, efter olika grunder till städerna utgående afgift borde såsom särskild beskattningstitel upphöra mot godtgörelsen af tullmedlen, samt innefattas i den tullsats, som för varors ineller utförsel genom tulltaxan bestämdes; att, med upphörande på nämnda sätt af omförmälda tolag, derunder inbegripen såväl ordinarie, stadsoch allmän tolag, som den i vissa städer särskildt utgående inqvarterings-tolagen, fattigvårds-tolagen och öfverflöds-afgiften, hvilka umgälder, der de hittills såsom tolag utgått, jemväl skulle komma att upphöra och i tullsatserna inbegripas, följande stapelstäder måtte, från och med den blifvande tulltaxans tillämpning, af tullmedlen undfå årlig godtgörelse: I!e vili/ii ny s-Ul skot tels Betänkande Di 13. 5 Med R:dr R:mt Med tillökning af 5 procent å den tulluppbörd, som i hvarje stac öfverstiger R:dr R:mt I ! Majit måtte ega att, om anledning dertill vid pröfning af hvarje särskildt fall förekomme, i stallet för tolag bevilja sådan stapelstad ett anslag af tullmedlen, motsvarande fem procent af stadens årliga tulluppbörd; alt denna tolags-ersättning icke finge, utan samtycke af Kongl. Majit och Rikets Ständer förändras; samt alt det förändrade sätt, hvarigenom städerna komme i åtnjutande af den fordna tolagen, ej skulle medföra någon rubbning i städernas tillförsäkrade dispositionsrätt öfver deras lolagsmedel och icke heller föranleda till förändring uti hittills gäl lande stadganden, angående tolagens användande och stapelstädernas pligt att hvart tredje år till Kommers-kollegium insända bestyrkta uppgifter öfver beloppet och användandet af de under nästförutgångna tre år influtna tolagsmedlen.
1 enlighet med denna upfaltning, föreslår Utsk. alt 13§må erhålla följande lydelse: lin hvar af Riddarhusets tjenstemän och vaklbeljening är vid afskedstagande berättigad till pension, motsvarande för Ridd.Kamereraren hela, samt för hvar och en af de öfriga f:delar af den lön han på Riddardusets Stat åtnjutit, då han efter 30 års tjenstetid upnålt 60 års ålder, och för Kamereraren |:delar samt för hvar och en af de öfrige, halfva lönen efter 25 års tjenstetid, då han upnålt 50 års ålder; allt med vilkor alt hafva under nämnde tjenstetid varit oafbrutet upförd på Riddarhusets ordinarie Stat.” ”Dör någon af desse tjenstemän eller vaklbeljening, som är lill pension redan berättigad, och efterlemnar enka eller harn, ankomme det på Ridd.Direkl:s bepröfvande, alt åt dessa lemna antingen hela eller en del af det pensionsbelopp, hvilket mannen eller fadren, i händelse af afskedstagande, egt rätt åtnjuta.” § 16 (gamla 17 §)• Med anledn. af de anmärkmr, som blifvit framställda mot borttagande af stadgandet i nu gällande Instruktion, om skyldighet för en eller tvenne af Riddarhusets Direktörer, att efter Poster - 54 Den 17 Maj. nas ankomst sig å Riddarhuset infinna för att öpna ankommande bref, har Ulsk. ansett sig höra föreslå följande stadgande. ”De till Ridd.Direkt, ankommande bref skola, så vida de äro rekommenderade, endast å tvenne af Direktionen bestämda dagar i hvarje vecka från Posten uttagas, samt derefter af en, enl. anteckning till Direkt.prot., dertill utsedd Direktör öpnas, i närvaro af Sekreteraren och Kamereraren, till hvilken sednare de inffutne medlen emot qvitto öfverlemnas, för att i Banken insättas.
Ute# blifroer roib famntanträbet till fl. 10 på bagen konungens Q3efallntngél)afroan# be eller bejj Ombub, roälje QEommitteen Drbföranbe blattb fine Sebamöter, få att förrättningen icfe uppehålleé. §. 97. £areringö#£ontmitteerne jfola uppntärffamt granjfa £3erebning&£ommit# tcertteé förlag od) nteb ptterfla noggrannhet pröfroa, fjuuttvoiba be i 66 till odj nteb 72 §.§. mebbelbtc föreffrifter i affeenbe på faftigljet^roärbet äro fttllgjorbe, od) t förf)ållanbe bertill famroetögrannt rotbtaga be rät teifer, font i enlighet ber# nteb blifroa nöbige, alltib nteb uppmärffärnsten fäftab på bet flora änbamål, font berigettont åfpftaö, att ©tatenö påräfnabe infomfter må till fullt belopp inflyta, utan att ben ena mer än ben attbra tttöfroer billigheten betungaö; i följb hroaraf od) hwib benna ©tabga t öfrigt innehåller, ^apering&Commit# teett påförer h^rje ©fattjfplbig ben 53eroillning, l>eut anfeö böra erlägga, hroilfen afgift för be roib fKegimenterne inbragne SSoflätlen påföreö Dvegimentö# €afan, eller ben perfon, font affomfren eller lönen njuter. §. 98. £fter fullänbabe ^aperingar, åligger bet åpäraböjfrifroaren, belö att gettafl eller ftfl inom brenne roecfor ntebbela utbrag öfroer alla roibtagne änbrtngar t
Bengt Lidner. Vi vilja ett ögonblick närmare betrakta detta hufvud och dessa anletsdrag; de förtjäna sannerligen en närmare granskning. Dock, hvartill skulle det tjäna. Kasta blott en blick på porträttet här ofvan, och du har, värda läsare, bilden af Bengt Lidner framför dig. Hvad likväl icke denna bild eller någon penna förmår, det är att återgifva uttrycket i hans ansikte, där han nu låg, blickande på den tafla af djupt armod som omgaf honom. Vi vilja icke heller försöka teckna den. Må hvar och en med hjärta och känsla tänka sig, hvad den måste erfara, som, i likhet med Lidner, ägde ett rikt och känsligt inre, men ändå måste säga till sig själf: “Allt detta elände, alla dessa lidanden, som de dina och du själf utstår, äro en följd af din svaghet att icke kunna emotstå frestelsen, utan att gifva vika för ett dåligt begär.“ Öfver den olycklige skaldens själ hvilade också i denna stund hela den tunga bördan af själfanklagelse och själfförakt. Denna kvinna, höljd i trasor, var hans maka; detta barn, som slumrade på hennes knän, efter att förgäfves hafva bedt om bröd, var hans dotter. Han älskade dem af hela sin själ, och ändock förmådde han icke stilla den sistnämdas hunger, aftorka den förras tårar och sprida glädje och lycka omkring sig. Han var ju så utblottad, så arm, att han af brist på kläder icke kunde lämna sin säng. Lidner strök håret ur pannan och vände ögonen från dessa varelser, så kära för hans hjärta, och fäste dem på några grofva pappersark, som lågo bredvid honom på det rankiga bordet. Den blick, han häftade på bläckhornet och pennan, som befann sig bredvid papperet, var matt och tröstlös. Öfver tankens flykt och öfver fantasiens inspiration hängde nöden, de stundliga behofven såsom en blytyngd. Huru kunna dikta, då armodet grinade emot honom, då hustru och barn saknade bröd? En tår af namnlös smärta kom som en dimma för hans syn, och en suck, full af kval, höjde den af fattigdom och sjuklighet hemsökte skaldens bröst. Vid ljudet häraf vände Jacquette hastigt på hufvudet och såg på mannen. De båda makarnas ögon möttes.
Uliletd febtiafl förfamlabe ©tanber bifadit Äongl. 9Jlaj:td uibiagmiig. rjjrnnj5e sgergd Cfodegii inbragning, ^ar bemälbe ©odegiitnt mcb 1837 årö utgång uppljört fåfont färffilbt embetdmert od) befi gö 53 utan alltför flor fofttmb, l;ar Äotigl. SOlajtt tillåtit att, genom SJtagi* ftratenö t $ilipflab förforg, tjenlig mågbob för mägning ocb förmaranbe af tacfjern blifmit i närnnbe ftab anffaffab, mot jjpra, font tidö mibare af allmänna mebel befojlaö. — Sifalebeö tjär Äongl. 9ftaj:t, af enal)anba jtäl, bifallit att en prooiforiff må g md mib Semalia bruf i Storö forfén af Söermlanbö län inrättaé, Ijmilfcn .femmer att (tå unber 9)ta SReb aitlebning af Otifetö ©tänberö anhållan, att Sötigt. 9Jiaj:t ^örfatt» måtte låta utarbeta o cl) till aKntänljetenö fämtebom fpriba en i mojli
Förklaringen den 23 Mars 1807 finnes stadgadt om skyldighet för den, som vill i Hofrätt föra klagan öfver Underrätts utslag i brottmål, att, der han blifvit till böter fälld, vid besvären foga borgen för böterna eller bevis att de blifvit i ränteriet nedsatte, eller intyg om sin fattigdom, skall upphöra att vara gällande. Bland skäl för afskaffande af de formaliteter, som nu böra vid ändringssö kande i allmänhet iakttagas, har Utskottet ofvan anfört, att obehörig klagan säkrast förekommes genom exekution af den dom, hvaröfver klagan föres. Detta kan, på sätt jemväl otvan är anmärkt, i brottmål icke ifrågakomma, hvad det kriminela ansvaret angår; men en brist synes vara, att 3 Kap. 5 § Utsöknings-Balken och 26 Kap. 2 § Rättegångs-Balken, enligt hvilka lagrum Underrätts utslag äro exekutiva, ändå att emot dem »vädjats», icke äfven gälla i afseende på Underrätts utslag i brottmål, för såvidt ersättningar blifvit genom dem ådömda och de genom besvär dragas under Hofrätts pröfning. Då nu genom det föreslagna upphörandet af depo - u Lag-Utskottets Betänkande N:o 24. sition eller borgen för böter, när klagan föres öfver Underrätts utslag, ett väsendtligt binder emot sådan klagan undanrödjes, så torde i sammanhang dermed och för att motväga den tillökning af besvärsmålens antal, som möjligen kunde blifva en följd af nyssnämnda förändring, den största möjliga exekutiva kraft böra tilläggas Underrätternas utslag i brottmål.
Utskottet tror för öfrigt: att 1826 års erfarenhet icke med skäl kail åberopas såsom ofördelaktig för förslaget, då denna erfarenhet tillkommit under tillämpningen af alldeles stridiga grundsattser för spannmåls-handeln; att härförutan den ifrågasatta Tullregleringen, såsom medförande mera jemnhet i prisen och hämmande den nu rådande ofta skadliga fluctuationen derutinnan, skulle för alla Samhällsclasser vara fördelaktig, och måhända mest för Landtmannen, samt det hinder i verkställigheten , hvilket berodde af serskilda orters olika pris, undanrödjes genom det medium, som, till grund för tull-bestäm» 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande IV.-o melsén, sluille tagas af prisen i vederbörande Stapel-orter. Genom denna ytterligare utveckling af ämnet, sammanlagd med innehållet af Motionen och Utskottets förra yttrande deröfver, hafva , efter Utskottets förmenande, alla deremot i allmänhet gjorda inkast blifvit vederlagda, och Utskottet saknar alltså anledning att förändra den öfvertygelse om nyttan utaf Herr af A/Vingårds förslag betraktadt i och för sig sjelftj som framställes i förra Betänkandet. Hvad deremot Herr Winbergs förslag om en så kallad regulator för Spannmålstullen vidkommer, så synes detsamma, sådant det blifvit framställdt, icke innebära någon annan hufvudsaklig förändring i det närvarande systemet, än att derigenom möjligtvis skulle kunna beredas ett hinder för den annars för landet så förmonliga exporten af Spannmål. Att med någorlunda visshet bedöma utsigterna för årets skörd, innebär alltid mycken svårighet, och detta års erfarenhet torde hafva visat, att de icke, på sätt Herr Winberg antager, äro vid Junii månads slut bestämdt gifna.
klättrade h o n upp på stolen och öppnade m e d en våldsam ansträngning fönstret. flyg u t. flyg u t! Förskräckt spratt M i m m i upp. » Flyg. » Men, Mimmi! D u odygdiga barn! D u förkyler dig j u! » M i m m i! s k a l l tro. att kär. än för att du jag har låtit inte. inte j a g har Gull-Gull. » B a r n! Barn! Mitt eget kära, älskade b a r n! » M i m m i! S e b a r a d i t! » M i m m i! Se bara! Se bara! D i n Gull-Gull åter h ä r! och g r ä t. är * Vid pianot. Några råd o c h erfarenheter oin våra barns musikundervisning. Ett mindre fint öra kan dessutom skärpas. v. ii. Prinsessan Maud. •Jj ' ag suttit där länge i drömmarnes värld, det började redan kvällas — min tanke gått ut på undersam färd till forntidens stolta Hellas. • » Den siste athenar ' n » framför mig låg i aftonens sista ljusning, så ljöd för örat hvad varm i håg jag nyss där läste med tjusning! Ett skimmer dröjde på bokens blad — en sista, darrande strimma förgyllde så härligt rad vid rad i strålande kvällsolstimma; mitt öga där skönjde en skymt, en flik i drömtung, döende dager af skönhetsmättad ocli ljus antik med doft af grönskande lager! Och där Narkissos! Vid källa sval han sitter i sorgsen längtan — lian söker, söker sitt ideal med undrande vemodsträngtan — lian lärt att känna sig själf, sitt jag, sin inre tomhets elände — han spejar i öster den nya dag, han anar den Gudasände. Och morgonrodnaden bryter röd fram öfver tidens släkten, men blod och strider och ve och nöd, de följa, den nya välden. Dock — sist den vinner, den ljusa makt, och längtande anden frias, och fram går dagen i härlig prakt, och segern tillhör Messias! Bland dessa hade Stockholms högskola största antalet studenter af b å d a kö- nen.
På grund hvaraf Motionairen föreslår, att Piiksgälds-Contoret må erhålla föreskrift, att icke, ulan serskildt förordnande af Rikets Ständer, vidtaga någon vidare åtgärd till verkställighet af anförde 55 §. af i83o års ltiksdags-beslut. Med åberopande af de motiv Utskottet anfört, uti Betänkandet N:o 190, i anledning af Friherre Boijes motion om upptagandet af ett utländskt lån, stort 2,000,000 R:dr i silfver, får Utskottet, under godkännande af Herr Kallings motion, tillstyrka, att Rikets Ständers vid sisth Riksdag fattade beslut, om ifrågavarande låns upptagande, måtte förklaras till ali kraft och verkan hafva upphört. Stockholm den 5 Julii 1834- STOCKHOLM, i83/,; hos J. A. Waui.dc*. Stms-Vtshttets Ud. N:o 192, Nio 192. Ankom till Exp.-Utsk. den 9 Julii. Utlåtande, i anledning af den hos Borgare-Ståndet gjorde anmärkning vid Utskottets Berättelse N:o 118, om förrättad gransknifig af Riksgälds-Contorets förvaltning m. m. (RGs. A.) Enligt Utskottet tillhandakorena Protocolls-utdrag, är ofvannämnde Berättelse den 5 Junii bifallen af Ridderskapet och Adeln.
Utsk. Betänkande#. års Urtima Riksdag, derom Utskottets, updef den i Juni samma år? afgifna vördsamma Betänkande, så vidt det rörde Regementet^ Commeipderande, blifvit af de Respectiva RiksStånden enhälligt bifallit, får älven nu uppgifva lika skäl för tillstyrkande af afslag, å den i frågavarande motionen, nemligen, att då Riksens Höglofl. Ständer åt Hans Majit Konon gen underdanigst öfverlemnat att förordna ora det Reglementariska vid Götha Canals anläggning, och Kongl. Majit i kraft deraf Nådigst behagat, under den i April 1810, utfärda ett Reglemente för Canal-Boiaget, hvarest i 15 §. Nådigt löfte är gifvit, att Kro^ nans Manskap skall få till Canal-Arbetets bedrifvande nyttjas emot den betalning, sorn antingen efter beting kan erhållas, eller ock af Kongl. Majit för hvarje år blifver i Nåder bestämd, lärer något serskildt undantag för Vestmanlands Regemente så mycket mindre få äga rum, som sådant vore stridande emot den Allmänna grundsats, att lika Skyldigheters utgörande böra, så vidt möjligt är, och Författningars helgd derföre icke lägger hinr der i vägen, fördelas lika emellan alla Medborgare i Staten, och att prejudicat i detta fall dessutom skulle kunna medföra förderflig inflytelse på fortgången af ett företag, hvilkets nytta Riksens Höglofl. SLänder en gång funnit, och för hvilkets bringande till slut äfven en viss tid blifvit utsatt. Då, för öfrigt, enligt yde §. i Regerings-Formen, Rikets krigsmakt är ställd under Hans Majit -Peil'.] och Ekon. Utsjt. Betänkande». 75 konungens Eget omedelbara Befäl, och Hans &qngl, Maj:t således eger rättighet att deröfver befalla på sätt för Rikets bästa finnes tjenligast, kan denna fråga icke betraktas annorlunda, än såsom ett Commandomål, deruti Riksens Höglofl.
Detta protokoll företeddes vid sist hållna riksdag och föranledde R. St:r att i underd. skrifvelse den 6 Juni 1860 hos K. M. anhålla, att Westra härads innevånare måtte i laglig ordning tillförbindas att infria det sålunda gifna löftet. Då i denna fråga, sedan den tiden, ingenting vidare förekommit, bar det synts mig som R. St:r icke behöfva förnya den en gång gjorda framställningen, så mycket mindre, som ingen handling, så uppgjord att den kan medföra laglig förpligtelse att afstå den ifråga vide jorden, blifvit hos R. St:r företedd. Detta är anledningen, hvarföre jag icke kunnat biträda Stats-Utskits Betänk, i denna punkt. Jag anser derjemte att det icke är rätt att på förhand afdraga en summa penningar, på grund deraf att en slags förbindelse förefinnes, som man icke vet om man kan utkräfva. Utskit Ilar dessutom saknat all grund för att bestämma hvilken summa, som skulle kunna afräknas, ty, om expropriationen af jord för banan mellan Nässjö och Salen också skulle uppgå till ett belopp af 300,0000 rdr, och sträckan genom Westra härad utgöra j af vägen, saknar man all ledning för att bedöma markens beskaffenhet, och derpå beror expropriationssummans storlek i hufvudsaklig mån. Att sålunda afdraga ^ af hela summan, derföre att ^ af våglängden möjligen icke bör exproprieras, är orätt. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Då jag kom upp på detta rum, hade jag ämnat bos Hr Gr. o. Landtm göra den anhållan, att R. o. Ad. först skulle företaga den punkt, som innehåller att jord skulle af kommunerna kostnadsfritt upplåtas; men för att icke inveckla föredragningssättet, har jag alstått derifrån. Man hade då kunnat lättare besluta öfver denna punkt. Gifvet är det väl, att om R. o. Ad. skulle godkänna hvad StatsUtskit föreslagit i 7:de punkten, så borde deraf följa, att Ståndet skulle bifalla denna punkt. Förhållandet är, som Frih. af Ugglas utredt, icke klart och bestämdt. Ett sammanträde har egt rum.
Vi fsträckta allmänna arbeten, stora canal-anläggningar, en utvidgad näringsfrihet, eli starkare skyddssystem för våra fabriker, en alfvarligare folkundervisning, verksam mare Fattig-lagar , m. m.; äro de föremål, Sorn med största foi karl; k denna Biksdag blifvit omfattade, och som otvifvelaktig! ådagalägga Bikels Ständers nitfulla bemödande för en större utveckling af det allmänna välståndet. Men alla dessa beslut synas mig blifva utan någon betydlig ver - Banco-Utskottets Betänkande, N.o l58. lein, de skulle endast komma att likna en häftig retning lill verksamhet, nian lemn.nle medel alt den åstadkomma, derest rörelse-capitalet skulle tvingas all oföiänderligen förblifva vid samma punkt. Eli bevis på huru starkt behof rörelse-capitalet har alt föröka sig, lemnar oss de senast förflutna årens erfarenhet. Sedan år 1835 hafva fyra nya privata SedelBanker uppstått, lov i 1 ka kunna anses hafva ökat rörelse-capitalet med minst 4 millioner. Tvenne nya hypolheks-inrättningar hafva äfvenledes skapat ett nytt och betydligt rörelse-capital för större transactioner, som bör anses ingå i det allmänna. Äfvenledes har bela det belopp af Svenska sedlar, sorn förut eirculerat i Finland, genom förbjudandet afderas kursering derstädes, återgått till rörelsen i Sverige, och ökat vårt eget cirkulerande rörelse-capital, så alt man af allt detta kan antaga, såsom sannolikt, att efter realisationen detta i det hela ökat sig med omkring en million om året, ulan alt det förmärkts, att delta varit mera än behofvet fordrat. Dessa tillskott i röreise-capilalet under de förflutna åren, hafva helt och hållet varit tillfälliga, och det är således icke sagdt, att de för framtiden äfven äro alt påräkna, elier om de äro det, att det eris är rådligt att ytterligare framkalla dem på alla dessa vägar.
S M A A L . Men jag tycker att h är luktar olj efärg. S M A A L . Ursäk ta mig, men då kommer j ag hellre hem till min herre.. A L B E R T . Jag bor h är .. men för att göra er en tjenst .. så .. ( slår upp fönstret ). S M A A L ( ängslig ). Urs äkta mig.. A L B E R T . Det är vanligt i en atelier. S M A A L . Vill herrn vara så utmärkt god och låta igen fönstret .. jag är fasligt rädd för drag! Jaså, urs äkta mig.. S M A A L . Nej ! det är mi n herre som får u rsäkta.. A L B E R T ( otålig ). Jag h ar ju inte gjort annat ända sedan ni kom in! Nå stannar ni, eller kommer ni igen? S M A A L . Jag tror det är så varmt att j ag k an stanna! ( ställer ifrån sig hatt och käpp vid dörren , och sätter sig sedan i emman , der Albert an visar honom plats. Sedan han satt sig , tar han af sig respiratorn , och torkar glasögonen med näsduken ). Mitt namn är kunglig sekter Smaal! 17 A L B E R T . Mjuka tj enare! S M A A L . Med två a .. det finns en annan Smal med ett a men han är ifrån Skåne! S M A A L . Hur man k an heta Smal med ett a? j a, nog är det kuriöst! S M A A L . Jo. U rsäkta mig, hvad tar min herre för ett porträtt i olja? A L B E R T . Det beror på utaf hvem. S M A A L . Jo, utaf mig. A L B E R T . Godt .. men jag kan inte förstå.. A L B E R T . Jaha, men ni har två a, är det inte så? A L B E R T . Det blir dyrare än annars! A L B E R T . Derför att min herre är så lång i synen .. det går mera färg och duk åt. S M A A L . Nå, hvad skul le jag kosta då, i olja? Skadar inte! S M A A L .
Naturligtvis utöfva samma orsaker ett ännu större inflytande i afseende på dessa skogars afkastning, när de en gång till jordägarne återgått; derom kan man dock ej göra sig någon bestämd föreställning, innan sig visat, huru noggrant de särskilda Bolagen efterlefva uti öfverlåtelsekontrakterna stadgade föreskrifter om de träds dimensioner, som få från skogarne afhemtas. Så mycket synes dock visst, att samma afkastning då måste, under en längre följd af år, blifva ganska ringa, om ej skogarne skola totalt ruineras. Till icke obetydlig förstöring af skogarne länder, utom den i provinsen Helsingland nog vanliga svedjningen, det inom hela länet allmänna begagnandet af getter, hvilka ej endast sjelfve åstadkomma en oberäknelig skada å ungskogen, under de tider af året, då de i skogarne skola söka sitt uppehälle, utan äfven gifva anledning till åstadkommande af föga mindre skada genom det sätt, hvarpå de under vintrarne underhållas. 1 de allra flesta fall sker denna utfodring med späda talltoppar, som afhuggas i de vackraste ungskogsbestånden, hvarigenom dessa till stor del förvandlas till en samling krymplingar, som, utbredande vidlyftiga qvistar åt alla håll, hindra någon ny återväxt att i den förstördas ställe uppkomma. Ett annat, inom provinsen Helsingland i allmänhet mindre vanligt, sätt att föröda tallskogen begagnas inom aflägsnare delar af åtminstone Ofvanåkers, Loos och Färila socknar och består deruti, att den vackraste medelålders tallskog, som anträffas, kullfälles, hvarefter barken afskalas, för att till mjöl, som användes vid svinkreaturs uppfödande, förvandlas. Ehuru, såsom nyss nämndt är, detta förstöringssätt mindre allmänt användes, torde det dock på sådane ställen, der handel med dylikt mjöl till någon mängd bedrifves, förorsaka stor skada å skogen, emedan endast de längsta, vackraste och qvistfriaste tallarne, såsom med minsta arbete lemnande den mesta och bästa barken, dertill användas.
Framtid evigt nutid följer, Svaret skall er forntid bli. Ty när han sitt hufvud reser, Gudar, då är tiden all, Hören I då ormen hväser, Svårt är ej att spå ert fall! Då går branden öfver verlden, Bränner allt som brännas bör, Skedar guldet ifrån flärden, Men hvad léfva skall ej dör. Och den gamla torra jorden, Nu i fruktbar aska bytt, Och af elden renad vorden, Aflar, föder fram på nytt. Då i evigt gröna lunder Vandrar fri en nyfödd slägt,Villad ej af gudafunder Som de forne andar bräckt. • Då I ären döde alla, Gamle gudars skrala ätt; Födde voren I att falla. Då I ormens hufvud sett. Men vid era svarta bårar, När I slutat edert lopp, Loke eger inga tårar, Blott sitt evigt unga hopp. Sina smädelser han sände, Störde eder gudaro, Ty han trodde på den Ende, Ej på er han kunde tro. Öfver era grafvar ljudar, Fridfullt som ifrån en vän: Här I hvilen, Tidens Gudar; Evighetens lefver än !Don Almagro de Vicunha, Taffeltäckare vid hofvet, Är af gammal ädel stam. Och det Castilianska blodet, Blekt som mjölk och tunnt som * vatten, Flyter trögt som honing fram. Smink på kinden, jern till maten, Färgar upp båd ’ ut och innan Ädelt Gastilianiskt blod. Handen för ej mera klingan, Klappat allt för länge flickan Som har kysst ihjäl hans mod. Möter så en qväll i mörkret Mohren med det mörka hatet, Vattendragarn; nu hans slaf. Fordom öknens frie son, som. Odlat landet, byggt dess städer Och behöll blott sjelf en graf. ” Stå Hidalgo! Ut med klingan! Slaf och herre gäller striden; - Ni har svärd och jag har dolk. Fordom vi med lika vapen Möttes på Gastiliens slätter Såsom tvänne fria folk! ” Men den ädle taffeltäckarn Bleknar under röda sminket Och hans vissna hand blir lam. ” Slaf, ditt usla lif jag skänker;