Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
David flickan i handen och sade: jag skall komma med dig; vi skall nog hitta din bror. Åt oss sade han, att vi inte skulle tro, att han åtminstone skulle tappas bort. Vi gingo då hem och väntade länge på David, ty klockan var redan sju när han återkom. Hvad vi blefvo glada, när han hade dem båda med sig och hvad vi voro nöjda med David, fast vi ingenting sade! Jag vet, att han älskar Melia; hvart ögonblick han får andas vid hennes sida är för honom säkert värdt så mycket, så mycket, och ändå slet han sig nu så lätt lös ifrån hennes sida för att söka ett trasigt tiggarbarn. Och så ihärdig sen! hela sex timmar söka tills han fann. Sådant göra inte många honom efter och om de det göra, så inlägga de en viss bravur deri, men så icke David. Det var känslan, som hänförde honom. Det syntes så tydligt, att han ansåg det så naturligt att göra så och så alldeles omöjligt att göra annorlunda. Om David skulle älska mig, så älskade jag honom tillbaka. Om han inte älskade mig, så skulle jag äfven älska honom, blott han icke älskade en annan. Men nu, då han älskar en ann och Melia sedan, som är så god och så skön, så älskar jag honom icke. Dock håller jag af honom mera än man plär hålla af sina småkusiner. Jag håller af honom så som jag föreställer mig, att en mor håller af sina barn. Och ändå är jag inte äldre än han. Det är besynnerligt. Månne Melia älskar honom? Hon förtror sig inte; hon vill alltid afböja mina frågor. d. 11 Julii. I dag eftermiddag, då David, Melia och jag gingo ute i det gröna, hade vi ett äfventyr, som visserligen förtjenade att skrattas åt. Ett gammalt inhyseshjon på Öylä, vid namn Regina, som efter vanligheten var öfverlastad, tog sig den friheten att mänga sig in i vårt sällskap. För att få pengar till mera brännvin, ville hon spå i Baremanns hand. David såg frågande på oss och vi voro nyfikna. Det fick då gå. Men hvad spådde icke den vidriga gestalten.
Riksdagsordningen stadgade tid af åtta dagar efter delfåendet, få Utskotten vördsamligen anföra, att, som föreskriften härom, enligt Utskottens omdöme, endast angår den händelse, då Utskott vill åter lemna något från ett eller flere Riks-Stånd till detsamma remitteradt Mål, såsom till dess befattning ej körande, och således ej, utan en tillämpning, hvartill Riksdags - Ordningen ej lemnar någon bestämd anledning, kan anses tillika vara gifven för det fall, sorn nu är i fråga, eller då Utskott anser ett till sig remitteradt Memorial vara af egenskap, att ej, emot 51 §. Riksdags - Ordningen , kunna vinna någon handläggning; så hafva Utskotten på denna grund trott sig vid afgifvandet af sitt Utlåtande i ämnet icke böra vara bundne af det stadgande i afseende på tiden, som förenämnde 44 §. innehåller. I öfrigt få Utskotten vördsamligen anmäla, att Utskottens meddeldte Utlåtande blifvit af Vällofl. Borgare - Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet godkändt, samt af Högvördiga Präst-Ståndet utan anmärkning lemnadt, hvarföre Utskotten icke kunnat till pröfning upptaga de i sjelfva hufvudsaken framställde anmärk - iSzn Stats■ och Bevars-Utskottens Betänkatiden. inngsr» än mindre uti sitt redan fattade Beslut göra någon ändring. Stockholm den xo Junii i5xS. ' Riksens Högloft. Ständers Statssand Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar emot Utskottens Betänkande, angående Höganäs Stenko/s.Verks öfvert amande af Staten. V id föredragning af Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskotts den 15 sistledne Maj afgifne Betänkande, angående väckt fråga om der vid Höganäs i Skåne befintliga Stenkols-Verks öfvertagande af Staten, har Höglofl.
Från Hogvördigä Preste-Standet af Herrar Biskopparne Wallenberg och Almqvist samt Doctorerne Palm och Thyselius. Från Vallöf!. -Borgat e Ståndet af Herrar O. Nilsson och B. H. Sunesson. Från Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsmännen Pehr Pehrsson , Jacob E sso i, And. P. Pehrsson, C. F. Bengtson, Huts Hartsson, J. O. Longberg, Olof Pehrsson, Eric Broberg, Johannes Andersson, Gustaf Larsson, Anders Andersson och Johan Mickelsson. Hvarförutan flere Motioner i detta hänseende äro af Ledan.trier inom Banco Utskottet väckte. Så vidt en del af desse Motioner innefatta Förslag,j rörande förökning af Discont Fonden , utgrening af Discuiu-Förvalinirtgen till särskilda - Banco-lJtskottets Betänkanden. 97 ilda Låne-Contoir i vestra ocfi södra delar* ne af Biket, nedsättning af ordinarie Disconträntan samt j dr minskning eller totalt upphörande af straffränta, hafva desamma före detta blifvit af förenade Statsoch Banco Utskotten behandlade och af Bikets Ständer afgjorde, så att någon vidare åtgärd, än hvad med sjelfva verkställigheten eger gemenskap, i desse delar ej erfordras. För öfrigt kunna Motionerne, efter deras olika innehål! och föremål, hänföras under följande hufvudpuncter: i:o Förändring i afbetalnings-vilkoren för Siscont-Lån, dels i allmänhet, dels med afseende på vissa närings-rörelser, folkclasser och. förhållanden. I denna del är föreslaget: att räntan å( Discont-Lån icke skulle förskottsvis erläggas?
Hvilken påföljd likväl lika rättvist bör förfalla , sedan Riddarhusutskott vid nu skeende Riksdag fuonit rättvist att gilla aila Den 9 Oktober e. m. RiddarhusDirectionens i thy mål vidtagne åtgärder. Ehuru den föreslagne Capitationsafgiften ej för alla af Ridderskapsts och Adelns medlemmar, kan vara betydlig eller kännbar, drabbar den dock aldratyngat de meddellösa bland Adeln, ty ofta händer att Försynen låter en fattig man få stor famille och rnång» söner, då den rike deremot erhåller få eller inga. I den händelse Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle behaga gilla denna min på billighet och goda skäl grundade framställning, anhåller jag ödmjukast, att Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken behagade görs Höglofl. Ståndet, en i sammanhang härmed lämpelig och tjenlig proposition. Hörsamsfe Memorial! Under den 3 i denna månad har Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskoitets Utlåtande remittera en af Grefve Cronhjelm, Poiycarpus, gjord motion, att då erfarenheten visat, att en stor del af Ridderskapets och Adelns Ledamöter vanligen voro hindrade att till slut bevista Riksdagarne, och enär det syntes vara rättvist, att alla finge deltaga uti val till de embeten, hvilka enligt Lagarne, af Ståndet böra tillsättas, ett sådant tillägg uti RiddarhusOrdningen måtte götas, att, i händelse Riksdag skulle fortfara 7* Den 9 Octobcr e. m. öfver 3:ae månader, RiddarhusDirectionen likväl ovilkorligen må väljas inom fyra månader från den dag, då Kongl. Maj:t afgifvit dess Nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof. Ock får Riddarhusutskott i anledning häraf yttra, det Utskottet, efter pröfning af Motionen, icke funnit hinder för densammas antagande, hälst det stadgande som derigenom velat tillvägabnngas icke innefattar något som kan anses stå i strid med Grundlagarne.
Directeurerne kunna begagna sig af trenne månaders tjenstledighet årligen i den ordning, de derom göra anmälan inför Directionen; dock ej Riddarhus-Utskottets Betänkande N:o 12. 9 flere än högst tvänne på en gång. Skulle så många Directeurer af laga förfall vara hindrade, att fyra icke kunna vara närvarande vid sammankomsterne, inträde då af Suppleanterne den, som närmast är i ordningen. Derest alle sådane inträdt, fylles den för tillfället lediga platsen genom val, enligt 1 mom. i föregående §', af en adjungerad Ledamot. Den inträdande åtnjuter, under den tid han förrättar tjensten, den bortavarandes honorarium. I händelse icke någon Ledamot i den bortovarandes ställe inträder, besparas hans honorarium under tiden för Riddarhus-Kassan. Försummar bortrest Directeur, utan anmäldt laga förfall, att inställa sig till tjenstgöring inom utsatt tid, varde hans plats i Directionen såsom ledig ansedd. § 4. Jemte ett noggrannt iakttagande af hvad RiddarhusOrdningen kan i särskilda fall Riddarhus-Directionen ålägga, har Directionen icke allenast att bevaka Ridderskapet och Adelns rätt och fördelar, utan ock att verkställa Ridderskapet och Adelns fattade beslut. § 5. Directionen åligger jemväl att vaka deröfver, att Riddarhusets och öfrige under Directionens vård ställde Kassors samt dertill hörande Testament-Fonders angelägenheter förvaltas i enlighet med Testaments-Författningarne och Utlånings-Reglementet, samt att i allmänhet hvar och en af Riddarhusets tjenstemän fullgör sina åligganden, enligt denna Instruction. § 6. Directionen besörjer äfven styrelsen och förvaltningen af Wadstena Adliga Jungfru-Stifts ärender, enligt de för denna Inrättning särskildt utfärdade föreskrifter, samt efter hvad i denna Instruction derom vidare finnes stadgadt. § 7. Med iakttagande af föreskriften i § 2Riddarhus-Ordningen bör
1809 och inskrifven i K. Kanzli-styrelsens Exped. 1813 blef han 1819 utnämndt till Kopist derstädes med 293 r:dr 32 sk. lön. Ehuru allt framgent inskränkt till detta ringa lönebelopp befordrades han redan sistnämnda är till Prot.-sekret samt 1824 till Förste Exped.-sekret, och bestridde de till dessa grader hörande befattningar under det att de för desamma bestämda lönerna innehades af äldre tjenstefria kamrater. Sedan han sålunda i 14 år förestått dessa befattningar mot åtnjutande af endast förutnämnde låga lönebelopp, blef för honom med 1833 års utgång allt tillfälle till vidare löneförbättring och befordran opåräknadt afskuren, derigenom alt K. Kanzli-styrelsen såsom serskildt embetsverk vid nämnde tid uplöstes, och vid hvilken förändring han endast erhöll den obetydliga ersättningen, att han på indragningsstat upfördes till åtnjutande af ett mot hans innehafda kopist-lön svarande belopp af 293 r:dr 32 sk. Härigenom förbereddes äfven den för hans efterlemnade enka och barn högst kännbara förlust, att, enär han, i Civil-statens Pensions-inrättning icke kunnat vinna inträde i den för Exped.-Sekret, bestämda klass, der enke-pensionen utgör 400 r:dr, hans enka och barn äro i denna inrättning inskränkte till ett pensions-belopp af 150 r:dr. Dessa missgynnande förhållanden, serdeles hvad beträffar den hädäng,ingnes enka och barn torde förtjena R. St:s behjertande, likasom den aflidnes medborgerliga förtjenster, hans uplysta, oegennyttiga och outtröttliga nit för allmänt bästa synas mig förtjena någon gärd af samhällets erkänsla. Ulan tvifvel är det för många af R. o. Ad:s ledamöter väl bekant, att Expcd.-sekret. Arrhenius med sin sällsynta embetsmaanaskicklighet förenade ett varmt nit för liRyägabringande af allmänt gagneliga samhällsanstalter.
Till denna anhållan lemnade, uppå derom framställd propos., R. o. Ad. sitt bifall; hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmo - B'c n 25 S e p t e m e iv 443 dadé Hrr Electorer alt i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Ridd.Utsk., lili återbesättande af ledigheten efter Hr Lefren. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf derefter, att Gr. Lewenhaupt, Gustaf, anhållit, att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig befattningen att vara Elector. R. o. Ad. leranade jemväl härtill sitt bifall; i följd hvaraf H. Ex. anmodade Hrr Bänkman, att i deras nästa sammanträde välja en Elector i Gr. Lcwenhaupts ställe. Fortsattes pröfningen af de i Const.Utsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet lagda mein. Nio 4 anmälda, sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar. Hr von Troil, Emil: Af de grundlagsändringsförslag, hvilka i afton komma att inför R. o. Ad. föredragas, lärer ett och annat af de öfriga Ständen vara afslaget. Jag tror alt det i någon män kunde lända till discussionens förkortande öfver dessa punkter, om llr Gr. o. Landtm, ville tillåta Hr Ridd.Secret. att för hvarje särskild punkt för Ståndet tillkännagifva om underrättelse ankommit, att densamma af något eller flere af de öfriga Stånden blifvit afsfagen. Förslag om rättighet för Const.Utsk. att hos fl. St. anmäla skal till nedläggande af utål enligt lleg.F:s 106 §. Regeringsformen. § 106. Finner Utsk. af dessa prot., att någon Statsrådets beslut vägra, då skall Coust.Utsk. ställa en sådan embetsman under tilltal af Just.ombudsm. inför Riksrätt, sli framt ej Utsk. finner sig böra förut särskildt underställa It.
Härvid och enär, enligt hittills gällande stadganden, tolag icke äger rum fl tullfria varor, utan i allmänhet endast ä sådana, som äro med ineller utförselstull belagda, samt då, i fullföljd af den grundsats, som föranledt berörda föreskrift, tolagen rätteligen lärer böra fl de tullpligtiga varorna utgå i den mån, de ansetts böra draga högre eller lägre tull, men ingalunda efter värdet, som å en vara, hvars ineller utförsel ansåges böra jemförelsevis mindre försvåras och derföre vöre åsatt en lägre tullbestämmelse, det relativa värdet kunde vara och tolagen alltså blifva vida högre, än å en annan, hvars ineller utförsel vore mindre önskvärd och derföre högre tullbeskattad, syntes tullbeloppen lämpligen kunna träda i tullvärdenas ställe såsom grund för tolagsafgifternas beräknande; och hemställde föredragande departementschefen, under förutsättning att hinder fortfarande ansåges möta för åstadkommande af den allmänna och fullständiga reglering, hvilken såsom företrädesvis ändamålsenlig blifvit här ofvan i underdånighet ifrågasatt, att berörda alternativa förslag till förändrad grund för tolagens beräkning måtte af Kongl. Maj:t godkännas, och hvarvid borde iakttagas, att de derigenom hvarje stapelstad af tolagen tiilllytande årliga inkomster blefve begränsade till ett belopp, som ungefärligen motsvarade medeltalet af de sista fem årens, och att följaktligen sistnämnda summa borde tagas till grund för bestämmandet af den procent å tullafgifterna, som för tolagens framtida beräkning för hvarje stad fastställes, äfvensom den försäkran stapelstäderne lemnäs, att minskning i tolagsinkomsterna ej skulle af den omständigheten kunna dem tillskyndas, att tullafgifterna framdeles blefve nedsatta, utan att i sådan händelse godtgörelse skulle beredas antingen genom bestämmande af en mot ändamålet svarande högre procentberäkning eller annorledes; och syntes, derest de i berörda afseende erforderliga utredningar och förslag icke kunde medhinnas och afgifvas samt pröfvas före den tid, den nya tulltaxan bör träda i verkställighet, tolagsberäkningen kunna, intilldess en sådan reglering kan komma till stånd, få fortfarande grundas på de i nuvarande 1845 års taxa utsatta tullvärden.
Har du sett, om ljusen i salongen äro släckta? » » Ja, mamma, alla ljus äro släckta, » svarade E m m y m e d en underlig betoning o c h gick stilla in i sitt rum. (Forts.) * Iduns läkarartiklar. lamningen gick visserligen litet tillbaka, s o m j u äfven brukar vara fallet, men patienten var oförmögen att gå, så att han måste använda rullstol. Talet var suddigt o c h han kunde endast med stor svårighet göra sig begriplig för sin omgifning. P å sensommaren 1886 satt patienten som vanligt i sin rullstol på sin villavcranda utanför Hamburg, då ett häftigt åskväder utbröt. Blixtar fräste kors o c h tvärs i rymden, plötsligen blef han bländad af ett starkt lysande sken o c h förlorade medvetandet. D å han k o m till sans igen, fann han sig ligga på golfvet, men märkte till sin ytterliga förvåning o c h glädje, att han kunde röra de förut lama lemmarne: han steg upp, kunde gå o c h talet hade också återkommit. Själf trodde han, att det var genom elektricitetens inverkan, s o m han blifvit frisk. E t t annat fall af lamhet, det bekanta, af sir Humphry D a v y blott genom införande af en termometer under tungan i fjorton dagar botade, är ett bevis på, hvad en hoppfull väntan förmår uträtta. Fall finnas också berättade, där vattensot g e n o m riklig urinering hastigt försvunnit, efter det en häftig sinnesrörelse gått förut. D o c k, flere exempel äro onödiga, säkert är, att dylika kurer kunna förekomma, om dc än e j, beroende s o m de äro på flere tillstötande omständigheter, så ofta inträffa. D e t var g e n o m analys af dylika fall Liébeault k o m att tänka på naturens kurerande förmåga o c h gjorde sig detta sakförhållande till g o d o på ett sätt, som nu mera sätter oss i stånd att helt metodiskt använda den sjukes egna själskrafter i o c h för botandet af hans sjukdom. Dessa själskrafter finnas där, de ligga blott slumrande o c h det är suggestionen, som väcker dem till handling. (Eftertryck förbjudes.)
Den Del af fäjfning&fängelferneé efotwmtfFa föraaltning, forn förut tidbört Äongl. !0?aj:tö ocb SKifetö 5?rigö'-(£odegium. 5dteD befpmmer bär 5?ongl. S9taj:t erfarit, burulebeé fång*perfonalen t 9vifet tib efter annan få betpbligt öfat fig, att Då Den 1813 utgjorbe ett antal af 1,774 perfoner, meD ett förbådanbe till folfmängbeit forn 1 tid 1,392, uppgicf ben 1833 tid4,5oo, meD ett förbådanbe tid folfmängben forn 1 tid 652. i följb af föränbrabe ffaDganben i Denutgifne npa £ööbrifaeri S0?aj:tö nådiga befallning, uppgjorPt och afgifmet, fann nu under handläggning. Söcfittat^ £)å fongl. 2Dfaj:t alltid anfett ändamålöenliga och ^rafts mäiiDet. fulla förfmarösanffalter mara det förfht milforet för 3vifetö framti* da fjelfdefrånd, och merffammafte medlet till uumaraude fredö'- lugnö oflörda bibehållande, fjät utbildandet oclj fullfomnaudet af Dvifetö förfmarö*merf utgjort ett af de Ijufmudfafligafle förernå* len för fougt. 3)taj:tö 3Fegertngö*ontforger. £>et ät* ocffå med tillfredötfällelfe fongl. fD?aj:t nu fan för ^vifetö ©tänder an» mäla, att migtiga förbättringar uti denna del af adminiffratio* nen blifmit, under de fiflförflutna åren, delö merfffällda, delö förderedda. fSSnÄ ©enom de, uppå fongl.
N:o 4% först D * o 3o April f. ro. 4C3 vidfogade reservation upptagit — hvilket sätt att göra räkenskap må vara värdigt uppfinnaren och den uppfattning han gjort af sitt kall att vara Svenska folkets representant, om han verkligen varit någon sådan, hvarpå jag anser mig hafva rätt att tvifla; ty om så varit, anser jag icke troligt, att han funnit på den missledande utvägen, att fördela en nuvarande skuld af 775,966 r:dr ii sk. b:co, hvilken, enligt uppgift i samma reservation, år 183(5 uppgick till nära en million, på 18 år, såsom uppkommen genom ett årligt deficit till och med de år, då, enligt authentika uppgifter, genom besparingar ett öfverskott af 56,000 r:dr b:co årligen användes till skuldens amorterande — ville man på det sättet gå tillväga, säger jag, så torde vi af de angifna utgifterna för nu uppräknade ändamål, nemi. de Ryska ambassaderna och Utrikes Statsministerns m. fits löneförhöjningar, få den summa, som, sedan 18 års ränta på ränta blifvit lagd dertill, fullt ut motsvarade kanske öfversteg den summa, hvilken nuvarande skuld utgör. — Så beskaffad är den i första reservationen intagna redovisning — och på grund deraf kunde vi säga, att det fanns ej något skäl, att nationen skulle åtaga sig alt betala denna skuld, då den blifvit gjord endast för dessa ändamål. Men utan att följa dessa fyndiga redovisares bana, kunna R. St. ändock med skäl frisäga sig och nationen från all moralisk skyldighet att betala denna under cabinettscassans namn gjorda skuld, öfvertygade, att den hvarken för nationens nytta, väl eller ära blifvit gjord; ty när de ändamål för skuldsättning, hvilka man låtit komma till vår kunskap, varit sådana som de anförda, har man skäl att förmoda, att de förlegade åtminstone ej varit bättre, mera nyttiga eller mera nationella.
Utan att vilja inlåta mig i någon granskning af Hr Bildts utsago att norra Sverige icke fått stå tillbaka för det södra, har jag endast velat till besvarande uptaga det af honom anförda skäl för tillbakasättande af den nu ifrågav:de banan, att nemi. densamma ej komme att stå i något samband med stambanorna. Detta är helt naturligt, då stambanorna ej hunnit längre norrut än till Stockholm. Hvad åter gagnet af denna bana beträffar, uplyses pag. 38 uti Utsk:t.s Utlåt., »att rörelsen derå skulle komma att lemna en »årlig behållning af 64,500 rdr rmt». Om man tror denna siffra för stor, samt anser derför till grund liggande kalkyl alltför satiguinisk, må man pruta något på beloppet och vinsten blir likväl högst betydlig. Vid sådant förhållande underställer jag Eder, Mine Hrr! huruvida det icke är lika gagneligt för landet att få denna jernbana bragt till stånd som Boråsbauan. Gr. Lagerbjelke: Då man hört Gr. Taubes yttrande, skulle man nära nog känna sig frestad att tro. det ifrfigav:de jernväg blifvit af StatsUtsk:t afstyrkt. Så är likväl icke händelsen. Alla äro ense derom att företaget skall understödjas. Frågan är endast, huruvida man skall inskränka sig till hvad motionärerna begärt, eller om man skall gifva ett praemium derutöfver. Om ett företag kan bringas till verkställighet med en mindre summa, skall man icke då stanna dervid, utan i stället gifva för Staten mer betungande vilkor? Skall såsom giltigt skäl härför kunna åberopas, att ett annat företag eller bolag vid samma riksdag fått understöd på förmånligare vilkor? En gifven följd häraf skulle blifva, att ett företag icke skulle understödjas med afs:de på dess egen lätthet M Den 5 September «. rt. att understödja, utan med hänsigt till den svårighet, som kunde förefinnas att bispringa andra företag. Hr von Ehrenheim: Af den diskussion, som i ämnet blifvit förd, har jag endast funnit mig ytterligare föranlåten att fullfölja mitt förut gjorda yrkande. Efter det öfverläggn ingen härmed ansetts fulländad, yttrade H.
435 tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på det oblida och, efter min tanka, orättvisa i den beskyllning, för hvilken Bancodisconldireclionen här blifvit blottställd af Utsk:s pluralitet. Det beter nemi. att Utsk. anser sig dock, med stöd af den allmänt kända lättheten för, nära nog, hvilken suni helst att erhålla discoutlån etc. Detta uttryck innebär, efter mitt förmenande, en högst orättvis beskyllning mot den nitiska Discontdirectionen, som Utsk. likväl bar att tacka för den noggrannaste förvaltning af ett till sina principer och sina grundvalar i sjelfva verket felaktigt embetsverk. Hade Utsk. velat uttala sin öfvertygelse om inrättningens felaktighet, så borde Utsk., med fästadt afseende på den allmänt erkända förljenslen hos dess nuvar. förvaltning, i synnerhet bos de 2me permanenta Cheferne för Direclionen, hafva med behörig noggrannhet och samvetsgrannhet skilt mellan embetsverket och de förvaltande embetsmänuen. Utsk. bar brutit stafven öfver Disconlinrättningen, och jag delar denna åsigt; men helt annat är, att bedomina ett embetsverk, och annat att ogilla och klandra dess förvaltning. Det är en känd sak, att lika felaktig som Discouten är till sin grund, lika nitiskt liar den blifvit förvaltad, och som ett factum derpå, later del sig med siffror bevisa, att Banken till godo bekommit 5 proc. på hvarenda skilling, som varit i Discontdireclionens hand. Detta mätte vara det säkraste beviset, att Disconten varit väl och skickligt förvaltad. Det är dä hardt för redan ålderslegna tjenstemän, som nedlagt sin omtanka och sina krafter på eli verk, der de af Ständerne varit tillsatte, alt pä detta sätt finna sig bedömde inför sina högsta principaler, B. St. Jag skulle alltså tilslyrka, att B. o. Ad. ville ogilla detta förfarande, och anhåller om Frilus och Ordförandes propos derå. Hr Bildt: