Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och enär, i anledning af de föreställningar Kongl. Majit genom JDess Befallningshafvande låtit allthänneligen utgå, Invånarn* i flera I.än ofverenskommit om upp N:o 30. 31, *34 Den S Mars. upprättande af Corréctions hus i med hvilka lätte» ligen kan förenas en anstalt för Qvinspersoner.1, sysslosättning, så länge icke en flera gånger' visad vanart och begifvenhet på lättja gör en strängare tillsyn nödvändig, hat Kongl. Majit funnit godt genom Circulaire-Bref förständiga samtelig» Sina Befallningshafvande, att enär Qvinspersoner för syr.slölöhet ängifvas, Landshöfdingen först bör meddela dem behöriga varningar och föreställningar att förse sig med näringsfång inom vissi förelagd tid, samt derest sådant icke medför åsyftad verkan, på kort tid döma dem till arbete å Ijäne-Correctio ris-husen; men om äfven denhrf ytterligare vartiingsgrad skulle fruktlöst aflöpa , och de ändock ytterligare fortfara i en sysslolös lefnad, äger Landshöfdingen, ätt allt efter detl visade vanarten, på mindst eri och högst tre Må»* nader döma en sådan Qvinsperson till arbete a Spinnhus, efter hvilken tids förlopp SpinnliusDirectionen åligger att af SpinnhUshjonen sjelfva söka upplysning, örn de häfva någon ort eller person att uppgifva, der näringsfång för dem stöde att erhålla, derom Directionen då bör underrätta ■vederbörande Landshöfding, sorn skall otn beskaffenheten deraf inhämta upplysning och, örn det uppgifna försvaret kunde erhållas och vöre lagligen beskaffadt, föranstalta om hennes inställande bos den, som vill henne emottaga; men emedlertid och intill dess ett sådant försvar kunde erhållas, borde hon alltid å Spinnhuset qvarblifva och Directionen mindst hvar tredje
Jag vågar således tillstyrka antagande af Utsk:s förslag såsom det, hvilket under närvar, omständigheter mest närmar oss till det mål, sorn i markegångssättningen åsyftas. Gr. Horn, Claes Fredr.: Hufvudsakligen är jag förekommen af den siste värde talaren. Jag begärde dock ordet i anledn. af Hr Hjärnes förslag, som gifver mig anleda. att fästa hans uppmärksamhet derpå, att jag tror, att StatsUtsk. gjort detta väl beräknade förslag i sammanhang med det ytterligare förslag, som under 5:te punkten förekommer, och att jag derföre tror, att dessa frågor icke kunna isolerade behandlas. När man således betraktar 5:te punkten, hvaruti uppsägningsrätten vilkorligen lemnäs räntegifvarne, finner man, att detta vilkor hufvudsakligen beror på detta stadgande om markegångens bestämmande inom utgången af Dec. månad; och då jag icke kan medgifva någon inskränkning uti räntegifvarnes uppsägningsrätt, kan jag icke heller godkänna en förändring uti tiden för markegångssättningen, hvarigenom vilkoret för begagnandet af denna uppsägningsrätt kan försvåras; hvadan jag, som icke finner StatsUtskrs sednare förslag overkställbart, icke kan annat än med min röst understödja detsamma. Hr Stuart, Carl Gust.: StatsUtsk. har uti den sed - D en 19 Januari c. m. lii nast föredragna punkten af dess utlät, föreslagit, att man skall återgå till den tid för markegångssättningarna, som redan för 20 år sedan ansågs oriktig. i8i5 års förordn., angide tiondeoch afradsspannmålens utgörande, innehåller såsom skäl till upphäfvande af 1810 års författning, deruti stadgades, att markegångssättningen skulle vara verkställd sist d. 12 Dec., att spannmålsprisen inom sistnämnde tid i allmänhet icke vunnit större stadga och bestämdhet än vid början af Nov. månad, då markegångsprisen enligt i8o3 års kungör, skulle fastställas.
Jag vädjar till en hvar, hvad sammanhang ett sådant yttrande, i denna angelägenhet har med Utskottens förslag, eller hvad likhet i detta fall finnes emellan en enskild och en Bank, på hvars förvaltningssått allt Egendoms-vårde inom Fäderneslandet beror. Mig synes det vådligt, om man skulle fortfara att glömma, att Banken har förbindelser till hela Nationen, och att den måste handla och behandlas efter Lag. Deremot synes det mig tydligt', att en gång både Regent och Folk skola finna sig väl deraf, att Sveriges Lag gäller för Sveriges Bank; samt tror, att, man således ej kan nog befästa den opinionen, att, man genom en klok förvaltning af densamma, bör sätta den i tillstånd, att fullgöra dess förbindelser. Herr Cederfcfijoldi En vård Talare har ganska riktigt påmint, att vid all myntreglering allas rått bör iakttagas; men deraf har han dragit en slutsats, hvilken jag ej kan erkänna som riktig, nemligen att Bankens silfver-upphandling endast bör bedrjfvas med nyskapade sedlar. Dessutom fruktar jag att han motsagt sig, då han å 4*8 Uen 11 Stp!ernber J, tn. ena sidan påstår, att Bancofondens förökning skulla förbättra sedlarnes värde, och på dan andra befarar, att silfver-uppköpet kunde uppjaga coursen och minska royntvårdet. Lika med den siste Talaren år äfven jag öfvertygad, att vi alla syfta åt ett gemensamt mål, allmänt vål, fastin vi se det från olika sidor. Derföre kan jag för min del ej blindvis eftergifva för vissa menniskors kanske korrtsynta begår efter mera sedlar. Jag erinrar mig vid detta tillfälle, huru Lunds AcademieStat i Carl XII:s tid ingick till sin Canzler Gortz med anhållan att få sin lönings-spannmål förvandlad i contenia penningar efter dä varande ofantligt låga pris. Han skref på inlagan: J veter icke hvad J heder. Professorerne taga detta för godt, och deras efterträdare fi ina sig våi derutaf; men Adjuncterne och Exerrilie-måstarne förnyade sin anhållan.
Suenonius var den förste, som hemtade sig. – Ve, ve! ropade han med fruktansvärd röst, i det han steg upp och sträckte armarne mot höjden. – Verldens yttersta tid är inne. Herrens vredes dag måste nedkallas öfver jorden af sådane helvetiska förbrytelser. Betäcken edra ansigten kasten er till jorden, ropen, att bergen skola öfvertäcka eder. Ve, det tjenar till intet. Vid dombasunens ljud skola bergen remna, jorden öppna sitt sköte och all er styggelse skärskådas af Hans öga. Ve, det är snart för sent att ropa Kyrie eleeson ... Herre, förbarma dig! Efter ett ögonblicks uppehåll, hvarunder man hörde Suenonii sista ord sakta genljuda från åhörarnes bleka läppar, tog lagman Skytte åter ordet: – Länsman, sade han, – denna qvinna skall genast föras till tingshäktet och förvaras bland de öfriga anklagade. Askelin skyndade att uträtta befallningen. Med biträde af en fjerdingsman släpade han henne ur salen och öfverantvardade henne åt de utanför uppställda soldaterna. Förhöret fortsattes. De närvarande måste snart vänja sig vid scener af samma slag. Flera barn anklagade sina föräldrar. Antalet af anklagade, som lagmannen fann anledning vara att låta häkta, blef i det närmaste fördubbladt, innan ransakningen i skymningen afbröts, för att följande morgon fortsättas. Af den ansenliga folkmassa, som samlats till tinget, begåfvo sig de i grannskapet boende till sina hem; de öfriga sökte qvarter hos byfolket, förskaffade sig nattläger i lador och andra uthus eller tillbragte natten under öppen himmel. Lagman Skytte och de öfriga tjenstemännen qvarstannade i tingshuset och använde nattens flesta timmar till att genomgå handlingarne och samtala om de sakförhållanden, som de under dagens lopp inhemtat. Lagmannen hade efter slutadt förhör frågat efter sin son, men då denne funnit, att vittnesförhöret ej skulle komma att afslutas förr än den följande dagen, hade han, uttröttad af hvad han redan hört, kort före skymningens inbrott lemnat tingssalen, sadlat sin häst och ridit ur byn.
Så har äfven Flintberg förstått detsamma. Det är visserligen sannt, att högsta kroppsplikt består likså väl i 4°_Par spö som 28 dagars fängelse vid vatten och bröd; men sådant torde egentligen böra betraktas såsom en felaktighet, tillhörande vår Criminal-Lag, som i så många fall lemnat Domaren frihet att efter sitt godtfinnande använda de afllictiva straffen eller fängelse vid vatten och bröd — en brist, som Lag-Utskottet i någon mon sökt afhjelpa genom det i Betänkandet N:o i3o föreslagne stadgande. Då, genom 1809 års Statsförändi ing, Riks-Rådsvärdigheten blifvit afskaffad, utan alt densamma åtföljande attributioner blifvit på andra personer fullständigt öfverflyttade, bar jag varit af den öfvertygelse, att 2 §. i 5 Gap. M. B. numera icke vore tillämplig, hvarföre jag äfven velat, med anledning af de motioner, som jemte Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition blifvit till Utskottet remitterade, tillstyrka, att ofvannämnde §. mått» upphäfvas. Fastän jag sålunda i flera delar varit af olika tanka med Utskottets pluralitet, har jag dock, när min mening icke kunde göra sig gällande, trott mig böra biträda det här framställde förslag, att, jemte dödsstraffets bibehållande för ifrågavarande förbrytelser, antaga en latitud af 2 till 10 års fästning. Härigenom vinnes, enligt min tanka, ändå något godt; det blir möjligt använda ett efter brottets beskaffenhet lämpadt straff och afseende lemnäs å de många nuancer, i följd hvaraf det lasteliga talet blifver mer eller mindre straffbart. Jag har alltså icke kunnat anse detta förslag annorlunda än som ett verkligt framskridande på humanitetens bana.
Innestående vid årets början Insatta • 1,461,000 1,897,400 24,700 179,200 2,000 5,400 — 6,000 21,500 Summa 3,358,400 203,900 — 7,400 — 27,500 — Infriade deposit-bevis . 2,414,600 70,600 — 400 — Innestående vid årets slut 943,800 133,300 — 7,000 — 27,500 — För de under nåstlidet år insatte medel har rånta tillgodokommit råkningshafvarne till följande belopp: I Stockholm „ Götheborg „ Malmö „ Wisby Å TJppoch Afskrifningsräkning. Ä Depositräkning. 72,951 10,118 14,769 803 22 74 25 1 7 82,016 2,277 3 270 I OI 1 CO I 1 ° I to ! Summa : 98,642 38 84,567 32 — 45 — I början af nåstlidne September månad voro, af de på uppoch afskrifningssamt deposit-råkningarne innestående medel, nedan upptagna belopp i låne-rörelsen använda: Götheborg Maltnö Wisby Innestående: Summa. Deraf i lånerörelsen använda. å uppoch af1 o tn . a Räntan för medel, insatta å uppoch afskrifningssamt deposit-råkning har Räntan å fortfarande utgjort två procent å upp och afskrifnings-råkning, 3| procent för medel uppoch afinsatta på tre samt 4j procent för medel insatta på sex månaders uppsägning. skHfmngs medel. § 59.
StatsUtskottet finnér altså för sin del sig nu icke kunna tillstyrka någre anslag af Riksens Högloft. Ständer till ifrågavarande ändamåls befordran f hvilket allt Vördsamligen hemställes Riksens Högloft. Ständers närmare bepröfvande; hvarvid en Ledamots serskildte tanke, genom Utdrag af Protocolleb bifogas. Stockholm den 18 Mart ii 1818. Utdrag af Protocollet$ hållet hos Riksens Högloft, Ständers Statsutskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 11 Martii 1818* S. D. W id justering af Statsoch Lag Utskottens gemensamma Utlåtande öfver väckte Motioner om Lönförbättringar för Häradshöfd i ög^rrie, förnyade Herr Lagmannen ööh Riddaren Noreus dess under denna frågas afgörande hos StatsUtsköttet yttrade serskildta tanka, att nemligen, orri ock Herr Lagmannen skulle medgifva, att de Häradshöfdingar ägde ert, möt deras många och magtpåliggande göromål någorlunda svarande Utkomst, hvilka jemte Pehningelön äro försedde ined Boställen, Bohemman eller annan Löningsjord; så ansåg Herr Lagmannen likväl afseende härvid med skäl böra göras å dem; sam endast Statsoch Lag-Utskotttns Betänhanden. 591 åtnjuta PénningeLön, i allmänhet utgörande blott 75 R:d; men i Stora Kopparbergs Län för 3tne
Härvid hafva Revisorerne trodt sig böra anmäla, att sedan Riksens Ständer uti under - 538 Riksens Ständers dånig Skrifvelse af den 25 Junii 1818, med fästad uppmärksamhet, att uti tvänne särskildta Räkningar med Banquieren Dehn, Öfver uppburne medel från Kongl. Preussiska Regeringen, blifvit afförde 2 proCents provision med 39,263 R:dr 3 r:st. å de af Dehn indragne medel, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes låta tillse, huruvida ej nedsättning i förberörde arfvode kunde vinnas, samt för den återstående indragningen vidtaga den utväg, hvarigenom Commissionsarfvodet i möjligaste mån till beloppet inskränktes, så har Kongl. Majit under den 8 December samma år i Nåder förklarat, att då, enligt hvad Kongl. Majit hade sig bekant, Dehns uppdrag varit förenat med sådana särskilda oundvikliga utgifter och omkostnader, alt hans behållning visserligen icke öfverstigit vanlig provisions-beräkning, Kongl. Majit funnit någon nedsättning af det beräknade arfvodet icke kunna komma i fråga 1 Fondens tillgångar funnos utgöras af contant i Cassani Silfver Specie > >7.92: 2- Svenska Bancosedlar 1 i,oi4: 18. 10. Hamburger Banco 2,000: samt följande Balancerade fordringar: hos Kongl. Preussiska Staten, återstod på Löseskillingen för Pommern . 1,200,000: Preussisk Courant.
Det må derföre tillåtas mig att underkasta Edert bedömande, Mine Hrr, några allmänna satser, som i min tanke förtjena att tagas i noggrant öfvervägande vid upgörandet af ett, lands jernvägs-system. Hufvudbanorna böra så mycket som möjligt genomskära landels inre delar. De böra derföre blott undantagsvis afse underhållandet af gemenskap emellan släder belägna vid samma kust, och sålunda icke ledas nära invid och i samma rigtning med kusten. Denna regel, ofelbar i afseende på hafskusten, eger äfven i allmänhet sin vigtighet, då det är fråga om större insjöar, ty varutransport sjöledes blir alltid billigare än å jernväg; och en i jemnbredd med segelbart vatten löpande jernbana kan blott under sällsynta förhållanden bära sin egen underhållskostnad. Deremot böra vigtiga punkter vid kusterna genom bibanor förenas med hufvudbanan. På sådant sätt befordras lättast produkternas utförande, från det inre af landet till utskeppningsorten. Eganderätten till hvarje bana, som af allmänna medel bekostas, måste innehafvas af Staten, eller Staten åtminstone förbehålla sig rätt, att, emot på förhand upgjorde grunder, när som helst, få inlösa banan. Endast derigenom kunna afgiftsbestämmelserna lämpas efter rörelsens behof och de förvecklingar undvikas, i hvilka Staten förr elier senare måste komma till det bolag, som innehafver banan. Staten bör till en början ej påräkna någon omedelbar inkomst af de summor, som användas till jernvägs-anläggningar. Vinsten är medelbar och måste sökas i det ökade välstånd, som alltid blir en följd af lättade kommunikationer. Deremot bör banan kunna bära sin egen underhållskostnad. Der ej detta förhållande inträffar, är anläggningen för tidig eller dess riktning illa vald. Vid besluts fattande ora anläggningen af en jernbana, böra 124 Den 28 December f. m. R. St. undvika alla detaljbestämmelser i afseende på sträckningen och framför allt akta sig för godkännandet af något visst företag. Endast ändpunkterne, och der det sig göra låter äfven dessa i allmänna ordalag, böra afgöras. Riktningen bör i öfrigt öfverlemnas åt Styrelsen.
Adelsmän och magistratseller ståndspersoner, som i stad idkade handel, skulle betala lika afgift med borgare; men då adelsman taxerades, borde »Landshöfdingen ofel»bart vara hos Magistraten närvarande.» Bruksegare skulle erlägga 16| d:r för hvarje skepp:d hammarskatt samt efter enahanda beräkningsgrund afgift för frälse-öfversmide. Likasom i nästföregående bevillningsförordningar, hade för åtskilliga manufakturoch brukseller fabriksinrättningar vissa afgifter blifvit bestämda, men i allmänhet skulle manufakturister och fabrikörer taxeras efter särskild afgifts-skala, olika för fabrikörer inom en del städer och för egarne af enahanda inrättningar inom andra städer samt på landsbygden. Skatteoch kronohemmansåboer samt landtboer å frälseeller skattefrälsehemman 20 skulle i bevillning erlägga 1 d:r å hemman af minst £ mantal, och å halfva hemman eller mindre hemmansdelar 24, 16 eller 12 öre. Dessutom skulle för skatterättigheten af egaren dertill betalas 2 d:r för hvarje helt mantal. Postoch lotsbönder samt gästgifvare skulle fortfarande betala särskilda afgifter, hvilkas belopp vore för de förra bestämda efter hemmantalet och för de sednare efter gästgifvaregårdens belägenhet. Gästgifvare samt postoch lotsbönder, som åtnjöte gratial eller inkomst af kronan, skulle deraf afstå hvar tionde penning. Den, som hade rekognitionsskogar eller kolade på kronoeller häradsallmänning, skulle betala 4 öre för hvarje stig. Mjölqvarnar skulle, med afseende å läge och mäldtillgång, taxeras tili någotdera af de för hvarje stenpar bestämda afgiftsbeloppen, som voro skiljaktiga för frälseoch skattesamt sqvaltqvarnar. Högsta afgiften för hvarje stenpar var i stad 20 och på landet 8 d:r. För mjöloch sågqvarnar på säterieller rå- och rörsgrund skulle blott erläggas half afgift. Under rustningen eller hemmanens skattläggning inbegripna, äfvensom fromma stiftelsers qvarnar voro deremot från bevillningsafgift befriade.
Dig måste hon svara ... Å, Hans... Katrine). (Röster i tamburen. Anna öppnar dörren för Leonora nekar att svara mig. Hon hånar mig 90 Fjärde scenen. DE FÖRRA. KATRINE. KATRINE (i mörk sidenklädning, drager af sina handskar, hälsar på Hans och Emilie). God dag igen, Hans. Redan hemma? (Till Emilie.) Jag trodde nog jag skulle finna dig här. Pappa tyckte, det var underligt, du hade farit så tidigt. (Vänder sig igen till Hans, som står vid lampan.) Men hvad står på, kära du du ser så underlig ut. HANS. varmt här... Jag Nej... Det måste vara för det är så KATRINE (ser från den ena till den andra). säg mig då, hvad är det hvad står på HANS (otåligt). Emilie ser för resten också echaufferad ut. Men man då väl lof att vara en liten smula nervös. bläddrar i noterna, försöker ett par melodier.) KATRINE. Herre gud, Katrine. På själfva valdagen har (Emilie går bort till pianot med ryggen till de andra, ha spatserat omkring på platsen och pratat med valut... Ja, jag kommer just där utifrån. Bunsen och jag männen. (Bekymrad.) Det ser verkligen litet mörkt 91 HANS (ointresserad). ligtvis godt om partiet vunne... Ah, jag är lika nöjd... Men det vore ju naturKATRINE. ligen gå in och hvila dig litet. Det är mycket klokt, afton, men kom ihåg, att om du blir vald, vänta de Du ser bra trött ut, lille Hans. Du skulle verk att du afstått ifrån att vara närvarande i Bröndshöj i säkert, att du ett ögonblick visar dig i Liberala valdu tala. Det kan bli en ansträngande afton. HANS. mansföreningen eller i Studentsamfundet. Och så måste Du kan ha rätt. (Går in i sitt rum.) Farväl så länge ... Femte scenen. KATRINE. EMILIE. KATRINE (följer bekymrad Hans med ögonen). (Vänder sig till Emilie.) Du säger inte heller ett ord
-i iii^enketer oell ul^ör en del rit 6ötIiel»orK8 för5dul-i»'; ii>o ireir^A^de veil odiads till 'trsdzärdsn; (iiuudskriU dpm Ls-itt 3k dels -eontanls -peuninzer, lie is msnsveii NINA d3A8verllen, 3tt efter ärli» Miirlle^äu^ i P6Nv!N!;>l utAöiiis 5 s!i. sli3tte-för83lde; de ölliA» under 8t3ndi^ öl 8i'>n<ne^rLtt. j^ör r»lia dess» utzöres i eontsnt 206: /j5. 3^66/j m.-m8-äi.^8veriltn, 3 24 8il 1,832: — 285 ^viuux dito 3125!: 71: 12. .. 80: — /o/' /o> //r/^e^/r/o/r^-l/lr^^rle^öna r /fro,ro^l^A§ /.ö>r, lönlöi IiöjninA enligt i^onAl. L/ott^t/lrl/Attrl/err, 4 tunni, ocii vsiisr vid Slottet 4 tunn!^ rs!lns8 till 5o: — ä/ott^/oz-l/en v/l/ Kottes IOO tunni., lieris 83 tunni.
Min tant, fröken Stråle." "Jaså", tog nu Erik, som i någon mon hemtat sig från sin förvåning, till ordet, "jaså, all vidare presentation är onödig ja, det liknar verkligen Jenny. Se, sådan är hon; har jag kanske sagt för mycket, fröken Aina? Men låt mig nu riktigt helsa på er. Goddag, snälla tant och välkommen till Finland", han kysste den vänliga damen på hand och fortfor sedan: "goddag äfven du, putslustiga yrhätta. Alltså, detta var målet för den hemlighetsfulla inkognitoresan?"' "Ja, käre Erik", sade Jenny och räckte honom sin hand, "sådana turer gör man utan resehandbok." Erik rodnade vid denna anspelning på hans egenskap af Jennys vanliga resekavaljer, men han kunde dock icke bli förargad på den vackra kusinen såder vid det första återseendet. Medan de två damerna gjorde hvarandras bekantskap medelst det slags frimureri, som i dylika fall är egendomligt för unga flickor, vände han sig derföre till tanten med en fråga huru allt detta gått till? "Jenny gaf sig ingen ro förr än äfven hon skulle komma till Finland", blef svaret, "och, gode Erik, du får allt höra ännu besynnerligare saker och ting om och när allt sker såsom Jenny planerat, men det är ju sannt, jag får inte sqvallra ur skolan." Jenny, som kanske befarade att tanten under inflytande af den första öfverraskningen skulle göra Erik några alltför förtroliga meddelanden, gaf dock snart samtalet en mera allmän riktning. Nu återkom Ros, som af hotelvärden fått veta att till trakten anländt två förnäma damer från Sverge, äfvensom att den äldre af dem bar namnet Stråle. Blott med möda hade han kunnat dölja sin öfverraskning och sinnesrörelse då han derjemte af den meddelsamme värden erfor att dessa damer nu befunno sig inne i salongen och att de sannolikt sammanträffat med hans ressällskap.
För delta ändamål åter lära tillräckliga medel å hesparingarne för folkskoleväsendet komma att blifva disponibla, utan att särskildt anslag dertill varder af Rikets Ständer anvisadt. Ett betydande hinder för seminarii-inrältningens utveckling synes Utskottet, på sätt Kongl. Maj.t jemväl erinrat, ligga deri alt anslaget lill så vigtiga och i hela folkets själsodling djupt ingripande läroanstalter endast varit beviljadt för tre år i sender. Om de vid seminarierna anställde lärare skola kunna rätt förbereda sig till uppfyllandet af de stora fordringar, som äro fästade vid deras undervisningskall och om de skola fortfarande egna alla sina krafter åt dess bestridande, bör väl icke deras ställning hvart tredje år kunna undergå en fullständig förändring. Med den nya för lärarnes ställning vigliga grundsatsen af löneförhöjning efter fem år är icke heller anslagets medgifvande för endast tre år förenligt, och Utskottet har af dessa skäl ansett nödigt all föreslå det ifrågavarande anslagets uppförande å ordinarie stat. På dessa grunder anser Utskottet folkskolelärare-seminarierna kunna på ett tillfredsställande sätt ordnas utan användande af högre anslagssumma än den Kongl. Majit äskat och får i anledning deraf hemställa, c) att Rikets Ständer måtte för folkskolelärare-seminarierna anvisa ett belopp af 05,000 R:dr, att såsom reservationsanslag på åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras. Enligt hvad i det föregående redan blifvit anfördt, bar Kyrkoherden Otterström i en särskild motion gjort framställning om åtskilliga ändringar i sednast utfärdade reglemente för folkskolelärare-seminarierna. Och då flera af de anmärkningar motionären i detta ämne framställt, synas förtjena mycken uppmärksamhet, har Utskottet så mycket heldre ansett sig böra förorda bifall till motionen, som, i händelse af Rikets
Ofver arealen af de i Kronobergs (se här nedanför: B) anm. 3), Blekinge, Christianstads, Westeroch Norrbottens län befintlige, Kongl. Maj:t och Kronan omedelbart tillhörige och till dess disposition indragne skogar hafva uppgifter icke förekommit i de särskilda länsberättelserna, och för Malmöhus (Skogskomiténs Betänkande omnämner likväl »2 under Dalby kungsgård lydande parker, som of Kronan ägas»), Göteborgs och Bohus, Westmanlands (se härom Sammandragets text sid. 33) samt Stora Kopparbergs län har det i de underdåniga berättelserna anmärkts, att skogar af dylik beskaffenhet icke i samma län förekomma. Hvad Hallands län beträffar, upplyser femårsberättelsen icke, huruvida några af Kongl. Maj:t och Kronan disponerade skogar i länet finnas, eller icke; men Skogskomiténs betänkande gifver vid handen, att skog skulle finnas å en del till Kronans disposition indragne boställen. B) Boställens, kyrkors, läroverks och fromma stiftelsers, i: SKOGSHUSHÅLLNING. XI Särskilde slag af skogar m. m. länsvis. 2. Areal år 1860 i qvadrat ref. Anmärkning. ’) Den lemuade uppgiften afser endast Prins Gustafs Folkskolas, Upsala Central-Hospitals och Upsala Akademis skogar. 2) Den uppgifna arealen afscr endast boställsskogar. Vid jemförelse mellan femårsberättelsens innehåll och de till den s. k. Skogskomitén inkomne uppgifter synes skog icke finnas å i länet belägna kyrkors, läroverks och fromma stiftelsers hemman. 3) I den uppgifna arealen, som endast beträffar boställsskogar, är äfven inräknad skogsvidden å 13 till Kronans disposition indragne boställen. 4) Arealen afser endast boställsskogarne.