Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Utsk:t har trott alla olägenheter afbjelpta derigenom att ifrågav:de domstolar blefve permanenta — utan tvifvel ett vigtigt steg, och måhända det förnämsta, men ej i och för sig tillräckligt. Till hvarje utbildad domstolsorganisation fordras, förutom domaren, som leder förhandlingarne och meddelar domslutet efter det resultat dessa gifva vid banden, äfven någon som upptecknar hvad under dessa förhandlingar tilldrager sig, eller notarier. Jag har ej förbisett, att frågan om protokollsförande är behandlad uti nästföljande punkt, men detta hindrar ej att för fullständighetens skull här, om ock i förbigående, vidröra ämnet, desto hellre, som jag ser nyttan af protokollsförande icke allenast ur synpunkten af säkerhet för prot:ts rigtiga uppfattning, utan fullt ut lika mycket om ej mer deruti, att de skola utföra hvarf, som icke naturligen tillhör domaren såsom sådan, som öfverlastar honom med göromål, hvilka borttaga tiden för hans egentliga verksamhet, och skulle kunna anförtros åt personer med mindre utvecklade egenskaper, än dem man eger rätt att fordra af den, som har det ansvarsfulla kallet att döma öfver medborgares väl och ve. Nu åtminstone kan han icke ställa sig till efterrättelse den domareregel, som säger att domaren ej skall Den 7 Mars f. m. vara för hastig till att döma förr än han saken väl begrundat häfver, enär en hastig dom sällan är rätt och god. Nu är deremot det vigtigaste att lemna domen hastigt ifrån sig, ty fara är annars värdt att den ej kommer alls. Med de tätare sammanträden, Utsk:t föreslagit för häradsrätterne, är det klart att målen stundom kunna hopa sig så, att det blilver fullständigt omöjligt att med noggrannhet fullgöra allt inom behörig tid. — Man invänder att domaren, med få undantag, redan nu har juridiska biträden, hvilka han får förskaffa sig så godt han kan; ja väl, men just deraf drager jag den slutsats att sådana behöfvas. Det är här blott fråga om att legalisera ett förhållande, som redan finnes och på naturlig väg utvecklat sig.
Skrifvelse N.-o 2SS. behof, och dels af inflytande medel, hvarmed de lyftade summorna skulle komma att ersättas, samt, i senare händelsen, eller att Riksgälds-Contoret skulle godtgöra Aecordsfonden fem procents årlig ränta å en summa af 100,000 R:dr, denna ränta, till ett belopp af 5ooo R:dr, i sjelfva verket, fastän under annan benämning, derigenom skulle komma alt blifva ett årligt anslag, ehuru hela creditivet icke bör kunna komma att ständigt, utan blott tidtals, till större eller mindre del begagnas; hafva R. St. ansett sig icke kunna någotdera af dessa alternativ antaga; men då den i flere hänseenden nyttiga accordsregleringen dock synes böra, genom fortfarande creditiv-biträde, underlättas och befrämjas, hafva R. St. funnit godt bifalla, att styrelsen af Aecordsfonden må, i och för nyssnämnde reglering, ytterligare få begagna det vid sistlidne Riksdag på RiksgäldsContoret anvisade creditiv af högst 100,000 R:dr B:co, häri inberäknadt livad som på samma creditiv kan vara uttaget, men icke återguldet, och sådant under enahanda vilkor och förbehåll, som vid sistlidne Riksdag bestämdes, samt med det tillägg, att Directionen öfver Armeens Pensionscassa, under hvars förvaltning Aecordsfonden är ställd, för hvarje år till Riksgälds-Contoret aflemnar en specifik uppgift å de till Accords-fonden ingångne accords-ersättningssummor. Slutligen, och i afseende å den ifrågakomna belåningsrätten af Arméens Accords-fonds obligationer, hafva R. St. bifallit, att desamma må i Banken belånas till | af vanliga försäljningspriset, under de 3:ne näst före belåningen förflutne månaderne. Hvilket allt, Rikets Ständer, till svar å E. K. M:s högstberörde Nådiga Skrifvelse, få härmed i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 Mars i835. 46o Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
På sätt af det anförda torde framgå, anser Utskottet väl, att städerna icke kunna tillskyndas någon skada, derigenom att å landet lemnäs tillfälle så väl för handeln som för annan näringsverksamhet att fritt utveckla sig i mån af hvarje orts materiela hjelpkällor. Men för att i någon mån fästa afseende vid betänkligheterna dels hos dem, som befara ett skadligt inflytande för stadshandelsrörelsen, om förbudet för handelsbods anläggning å landet på visst afstånd från stad helt och hållet borttoges, och dels hos dem, som genom gradvis skeende förändringar vilja såmedelst förskaffa sig erfarenhetens vittnesbörd om de nya förhållandenas företräde framför de gamla, har Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka borttagaude i sin helhet af detta förbud, utan endast föreslå, det förbudet inskränkes till en mil från stad, hvarinom salubod till försäljning af inhemska och lofligcn införda utländska varor ej må å landet anläggas. Hvad deremot angår det nu gällande förbudet för saluboda anläggning å landet på visst afstånd från köping, har Utskottet ansett de förhållanden i borgerligt hänseende, hvarigenom, till följd af vissa privilegier, köping skiljer sig från den öfriga landsbygden, icke utgöra tillräckligt skäl för köpings likställighet med stad i detta afseende, och att således detta förbud bör helt och hållet bortfalla. Då, med fästadt afseende å den utsträckning af handelsfriheten på landet, som Utskottets förslag förordar, grundadt skäl ej synts vara för handen att, beträffande rättigheten till handelsbods anläggande vid jernvägsstation, som är belägen inom en mils afstånd från stad, göra afvikelse från den bestämda regeln; så har Utskottet funnit de af två motionärer i detta afseende väckta yrkande ej böra föranleda till någon undantagsbestämmelse.
1 sammanhang härmed förekommer att, ehuru vid 1844 och 1845 årens riksdag det anslag af 1,414: 27. 2., som långt förut blifvit Skaraborgs regemente tillagdt och jemväl i dess nya aflöningsstat anvisadt såsom ersättning för jordlörluster i följd af Götha kanals framförande öfver åtskilliga regementet tillhörande boställen, blifvit från Sjette till Fjerde Hufvud-titeln öfverflyttadt, deraf likväl till regementet i kontant utgått endast 216 R:dr 32 sk., emedan, i stöd af nådiga brefvet den 18 Februari. 1813, regementet egt utbekomma och äfven undfått återstoden af ersättningen, 1,197 lt:dr 45 sk. 2 r:st., motsvarande uppskattningsvärdet af 195 tunnor 121/4 kappar spanmål in natura, af kronans i Skaraborgs län behållna afradsoch kronotionde-spanmål, i följd hvaraf åter nyssberörda 1,197 R:dr 45 sk. 2 r:st., elter förut gjordt afdrag af en mindre efter markegången omvexlande ersättning för det Skaraborgs regemente äfven tillslagna f. d. korporalsboställe! Riddarehagen Nohlgården, genom Götha kanal och ny skattläggning Irångångne 30 kappar kronotionde, måst såsom Statsverkets besparing föras Riksgälds-kontoret till godo; och som Eders Kongl. Majit nu i nåder beslutit föreslå Rikets Ständer att, till undgående af detta något invecklade förhållande, från kontanta anslaget för indelta kavallerioch infanteri-regementena må afföras nyssnämnde 1,197: 43. 2. hvilket belopp alltså bör fråndragas här ofvan utförda 5,835 R:dr 42 sk. 4 r:st., då således tillökningen på anslaget hlifver 4,635: 47. 2. men deremot den under samma rubrik på Fjerde
”O om jag blair varst, så vill jag ha ti tjör i vässhaulning.” ”Ja ded kan ja garna löva de.” ”Tackar så meed; nu kan biskoppen frauga.” ”Höms sön va Isak?” ”Abrahams o Saras, men höms sön e jag.” ”De ved ja ente.” Men dau va’t torparen som grina. ”Ja så trode ja då allri ådd ain au di lärde skolle ble bet i fåssta taget, men ja tackar sau meed fårr nu e di ti tjörna mina,” sa han.35 Använd. En fattig torparedotter reste till Köpenhamn för att söka sig tjenst. Ungefär ett halft år derefter öfverraskades fadren vid sitt arbete af en ung, elegant dam, och följande samtal uppstod: Hon. ”Må jeg spörre dem min goe man om de er Nils Peersen?” Han. ”Ja höm i helsingen skolle jag annars va?” Hon (får syn på en gås.) ”Å naj, si maj en gang va de er for en dejli fugl? Åh, hvor yndig den ser ud!” Han (ger henne en dugtig örfil) ”Seså, nu tror jag att du känner igen både din far och gåsen.”36 Skovsnuepaugen. Ded va ain gång ain man som sto ude i skoven o hogg bränne o dair blö han bekant me aitt faselitt grannt fruentömmer o di hålt te me en an, men fruentömmered va ingen an än skovsnuan o når sommaren va fårrbi sau mannen allri te na mair; hum bodde va o blai borte o hans yse hade hum tad me se o hårr han lette konne han ållri hitta na igen. Når tål – 13 (?) aur hade gaud fe mannen se sin yse stau ve tjartjedaren ain sönda han skolle gau i tjartjan o ve sian om na sto ain stor paug. Mannen to ysen i növen o sa: ”Nä men se ja tror ded e min yse.” Då steg pojken fram och sade: ”Når ble
Rektor vid elementar-läroverket i universitetsstaden, tillika lärare vid detsamma, kan icke med denna redan nog sysselsättande befattning förena den, att vara styresman för ett Järareseminariura, utan att försumma endera af dessa vigtiga befattningar eller kanske båda; och knappast torde någon annan lärare vid samma läroverk, i anseende till bristande tid, kunna biträda såsom lärare vid seminarium på annat sätt än såsom ledare till viss del af sådana praktiska öfningar inom läroverket, som kunna sättas i sammanhang med seminarii-undervisningen. 77 Att åter i någon likhet med hvad, enligt Kongl. Brefvet af den i5 Mars i8o3 samt Kongl. Kungörelsen af samma dag, förr skett med redan befintliga professioner i andra ämnen förena undervisningsoch examens-skyidighet äfven i pedagogik och didaktik, skulle, utom det alt en sådan åtgärd redan visat sig icke vara öfver allt i längden verkställbar, med den utveckling, alla och särdeles dessa båda kunskapsämnen i sednare tider erhållit, blott föranleda ytlighet. Då återstår endast, att till styresmän för sådane seminarier förordnades personer, hvilka uteslutande kunde deråt egna sin verksamhet, som med undervisningsoch examens-skyldighet i allmän pedagogik och didaktik, samt dessa båda vetenskapers historia, förenade ölverstyrelsen i seminarierna samt ledningen af den öfriga undervisningen vid desamma och af de praktiska öfningarna. Till dessas biträde kunde, då olika läroämnen måste vid undervisningen olika behandlas, för hvarje krets af med hvarandra sammanhängande kunskapsämnen anställas särskilde lärare, hvilka finge sökas bland universitetens yngre lärarepersonal.
Ärendet har sedermera icke till slutligt afgörande förekommit, 18:o af den 12 September 1857, om föreskrifters meddelande i afseende på tiden, hvarunder minderåriga personer må användas till arbete vid fabriker och handtverk (118). Anmäldes den 18 Juni 1864 inför Kongl. Majit, i sammanhang med frågan om utvidgad näringsfrihet, då förordning i ämnet utfärdades. 19:o af den 24 Oktober 1857 i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden. (140). Sedan infordrade yttranden inkommit ej mindre från Krigs-Collegium, Förvaltningen af Sjöärendena och Kammar-Collegium, än samtliga Domkapitlen, anmäldes ärendet inför Kongl. Majit den 20* Februari 1863, då nådig skrifvelse i afseende å den ersättning, som af allmänna medel borde utgå, till Rikets Ständer afläts. Sedan svar härå under den 4 December 1863 från Rikets Ständer ingått, utfärdades nådig Kungörelse i ämnet den 30 sistnämnda månad. 20: o af samma dag, angående förtydligande af Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854, i fråga om ersättning till Nämndemän och fjerdingsman för extra förrättningar (141). Efter vederbörandes hörande och iriheintande af Rikets Ständers yttrande i fråga om den ersättning, som i berörda afseende borde af allmänna medel utgå, förehades ärendet till slutligt afgörande den 30 December 1863, då Nådig kungörelse i ämnet utfärdades. 21:o Af den 28 Januari 1860, i anledning af väckta förslag om nya byggnadslagar, m. m. (29). Vid underdånig anmälan af denna skrifvelse den 12 Juli 1860 beslöt Kongl. Majit, att med pröfningen deraf borde tills vidare anstå, och att samma skrifvelse skulle till behandling före - — 51 — komma i sammanhang med de uppgjorda förslagen dels till lag äng. sundhetsförhållandenas ordnande och dels till Ordningsstadga för Rikets Städer.
Det delar denna egenskap med åtskilliga andra yrken, der man har att göra med elementerna, med en vidlyftig och konstigt sammansatt materiel, för hvars åstadkommande och handhafvande en mängd olika kunskapsgrenar tagas i anspråk, med politiska och ekonomiska förhållanden, om hvilka någon kännedom fordras för att kunna fullgöra de särskilda uppdrag, som understundom lemnäs sjöofficeren. Till allt detta fordras mångsidiga kunskaper, och vi veta att såväl undervisnings-programmerna vid så väl utländska officersskolor, som det förslag hvilket senaste komité för sjöofficerares bildande uppgjort, å dem uppställa ganska 60 Den 11 November f. m. höga fordringar. Vidare måste officeren vara sjöman, d. v. s. kunna sköta och manövrera ett fartyg; måste kunna vägleda ett fartyg öfver hafvet, hvartill fordras praktisk bekantskap med ytterligare ett par vetenskapsgrenar, såsom astronomi och hydrografi; vara artillerist, åtminstone så mycket att han förstår begagna fartygets kanoner; ega insigter i ångmachinläran, äfvensom slutligen vara skeppsbyggmästare så till vida, att han kan bedöma ett fartygs egenskaper och sjöduglighet. Tvifvelsutan blir detta en mångsidig kunskap, och frågan är då, är den en fördel eller en olägenhet? — Huru man än vill bedöma saken, så måste man dock medgifva att den är en nödvändighet, som icke kunnadt undvikas, och jag vill söka visa att någon förbättring häri ingalunda vunnits genom Gr. von Plåtens förslag. Skulle man dela flottan efter arbetsfördelningens princip, vore det väl bättre att följa den grundsats, som gjort sig gällande inom flottans nuv:de underofficerskorps, och äfven, såsom jag tror, förut inom ryska flottan, nemi. att fördela vissa officerare till artilleriet, vissa till manövern o. s. v. Men man stöter då genast på ett stort hinder deruti, att fartygschefen måste vara hemma i allt, och när öfning och insigt i allt ej erhålles i de lägre graderna, hvarifrån skulle man då taga denna chef? — Man har ock varit nödsakad att frångå denna princip.
>Skrifvelse No 6. anhållit om befrielse från ifrågavarande arrende, och att hemmanet måtte få å nyo utarrenderas, utan att den i eyde punkten af Arrende-contractet stadgade, ofvan i underd. oinförmäldeersät t ni ngs-på följd, mätte för honom ifrågakomma; så har E. K. M., genom Nådig Remiss den i sisth Febr., till Rikets Ständers Statsutskott behagat i Nåder öfverlemna denna anderd, ansökning, jemte Vederbörandes deröfver infordrade underd. yttranden. Och sorn E. K. M:s och Rikets Karn mat-Co)legium, enligt afgifvet underd.
Gillades med följande tillagde slutmening: velma hwarken uti RikSdagSmanna och Electors wal någon deltaga, ej eller någon kunna wäljaS till Eleetor som icke är till myndige Lr kommen, och icke eller den som utom hwad aldren beträffar, sig befinner i nägot af de fall hwilka ofwanföre i denna §. upräkna» de äro. §. 22. Bifölls med följande tillägg: att i Zullmagierne för Riksdagsmän af BondeStändet utsätteS af hwad Natur den walde personens hemman är, näst efter desi namn, och att wid slutet af efter ordet medfölja tillföttes: samt efter fulländad granskning af Zullmagterne till den walde aterställaS, och ware lValsörrättaren styldig att lvalprotocollet, innan han fran förrättningsstället reser utlämna; Och fliille för ös! igl c §:s l Moment Orden kvalförrättande Domhafwandcn andras till walförrättaren §. 27. Antogs pä det satt, att Propositionen rörande StatSlVerketS Ulftand och behof bör till Riksens Ständer eller deras Statsutskott wid Lagtima Riksdag inom >4 dagar och wid Urtima Riksdag inom en mänad efter desi öpnande öfwerlämnaS; samt arr efter oroen böra StatsRadet, tillägges: och i Lagfragor äfwen Zögsre Domstolens; och i stället Den i8 November819 stället för orden: dä deste yttranden; äswen som sista orden i §. tillstyrkan eller afstag borde ut. tryckas med till» eller afstyrkande L. 29. Blef salunda gillad, att i i Mom. antalet as ConstilutionsUtskotlets Ledamöter bestämmes till Tjugufyra, att uti g och 4 Mom. äge att, förändras »ill skall; men srägan huruivida oek a> Högl.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på bifall dertill med förböjning af pensionsbeloppet från 500 till 800 rdr, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Den vidare pröfningen af förevtde Utlåt, uppskjöts till e. m:s plenum. Föredrogs ett från Hederv. Bonde-St. ankommet prot.-utdrag N:o 456, innehållande, bland annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i det beslut, som Ronde-St., vid behandling af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 153, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 9:de hufvudtitel, lättat i afseende å 5:te punkten i samma Utlåt. 420 Den 28 September e. m. Gr. Cronstedt: 05 R. o. Ad. i denna fråga redan fattat sitt beslut, anhåller jag att R. o. Ad., med alslag å den gjorda inbjudningen, ville lägga prot.-utdraget till handlingarne. Efter härmed slutad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att som R. o. Ad., efter att hafva fattat sitt beslut i afseende å den ifrågav.de punkten, sjelf aflåtit inbjudning till de öfriga Riks-Slånden alt samma beslut biträda, Bonde-St:s nu föredragne inbjudning skulle förklaras icke böra föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem, O. Brakel. Måndagen den 28 September 1863, Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.-utdrag lör förmiddagens plenum samt prot-.t för den 29 sisth Maj f. m. Fortsattes behandlingen af Stats-Utsk:ts Utlåt.
Lag och 1777 års Kongl. Förklaring, Rådman och Kämnärer i allmänhet, enär Ordförande och Protocollist, der sådan finnes antagen, försumma, att, inom föreskrifven tid, till vederbörande Hof-Rätter insända renskrifva exemplar af Rådstufvuoch KämnersRätters Domböcker, samt förstnämnde Domsto - 6 Dec. 1823. 6 6 8 X 3 3o Underdånigt! Skrifvefter. lars Prolocoll, angående Lagfarter, Inteckningar, Agir nskaps-förord och Förmyndare-mål, åläggas alt uti ansvaret för en sådan försti tnmelse della* ga, ehuru förstnämnde Tjenstemän hvarken ega kunskap om försummelsen eller förmåga, att ilen undanrödja, hafva Riksens Ständer trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet föreslå, alt, genom allmän Författning, måtte i Nåder stadgas: Att Rämnärer i allmänhet, och Rådmän i alla de Städer, der ej stadgadt blifvit, att aine eller flere skola vara I.itterate, befrias från allt deltagande uti böter för försummelse att till vederbörande Hof-Rätter, inom föreskrifne tider, insända renskrifne Exemplar af Domböcker, samt LagfartsInteckningsÄgtenskaps - Förordsoch Förmyndare-Protocoll, så vida desse Tjenstemän icke deltaga i något beslut eller någon sådan åtgärd, hvarigenom Ordföranden sättes utur tillfälle eller hindras, att antingen sjelf eller genom Rättens Betjente fullgöra hvad Rätten, i afseende på Domböckernes och Prolocollens utskrifvande och afsändande, åligger; börande Magistrats-Secreteraren och Kärnners-Rätts-Notarien , der sådane finnas, gemensamt med Borgmästaren och Kärnners Prteses derföre ansvara.
Ex. Hr Gr. o. Ordför. yttrade, det han ansåg sig höra nämna, att ifall R. o. Ad. skulle instämma i Frih. Boyes förslag, kunde likväl icke pröfningen af Ridd,Utsk:s nu föredragna memorial fortsättas i nästinstundande plenum, éme 6 II. 13 9* Den s Maj e. m. dan, enligt uti talmansconferencen gjord öfverenskommelse, BancoUtskrs betänk:n rör:de myntbestämningen då borde uti samtliga RiksSt. föredragas. Gr. Cronhjelm: Jag hemställer, om icke den värde ledamoten, som begärt votering, ville för denna gången afstå, emedan vi annars midt uti en punkt måste afbryta pröfningen af Utsk:s betänk., hvaraf för öfrigt icke mera återstår, än att det helt och hållet skulle kunna afgöras, såsom jag förmodar, på 20 minuter. Hr Printzenskjöld: Det förefaller mig besynnerligt, att Gr. Cronhjelm uppmanar en annan ledamot att afstå från en votering, sorn han nyss sagt, att han sjelf skulle hafva begärt, om icke begäran derom redan förut varit framställd. Att uppskjuta discussionen öfver den återstående delen af Utsk:s betänk, går för öfrigt ganska väl an, enär voteringen afser en särskild punkt. Gr. Cronhjelm: Medan voteringspropositionen uppsattes, gör jag mig intet samvete af att ännu en gång begära ordet för att förklara, att jag icke begärt votering eller ämnat att göra det, utan endast sagt, att det vore nödvändigt att låta voteringen försiggå, sedan den blifvit begärd, emedan vi så ofta hotas med voteringar för att få propositioner bifallna efter enskilda ledamöters önskningar. Emedlertid hemställer jag ånyo till den ledamot, sorn nu begärt votering, om han icke skulle vilja för denna gången derifrån afstå, särdeles då han icke deltagit i discussionen. Hr Gunther: Jag kan icke efterkomma Gr. Cronhjelms uppmaning att afstå från min begäran om votering, emedan jag i sjelfva frågan är med honom af motsatt tanka.
Låtom oss för den skull väl taga oss till vara för att genom oförsiktighet åstadkomma väta i de till förvaring af torra växtämnen bestämda kärlen, ty dessa växtämnen skola genom fuktighetens inflytande blifva mögliga och fördärfvas. Därjämte är det just icke någon vacker anblick, om i ett snöhvitt pulfver, t. ex. socker, finnas gula, bruna eller svarta klumpar, hvilka lätt uppstå, om man däri nedsticker våta skedar, som förut användts i kaffe, soppor eller dylikt. På samma^ sätt utsattes sprit för alt afdunsta, om en flaska, innehållande denna vätska, lemnas att stå utan propp, hvarigenom en tydlig förlust inträder; detsamma gäller om benzin o. s. v. Man vet vidare, att vin i illa korkade buteljer ganska lätt fördärfvas o c h surnar. Olja, utsatt för luftens inverkan, visar en stor benägenhet att härskna. Ty värr finner man i många hushåll, att ofvanstående grundsatsers betydelse icke behörigen iakttagas, eller att af försumlighet eller lätja kärlen icke åter tillslutas, utan lemnas öppna, hvarigenom deras innehåll utsattes för alla möjliga inflytanden. Af icke minare vikt än att omsorgsfullt sluta förvaringskärlen är äfven att sörja för, att kannor eller Jlaskor med olja, fotogen, sirup och dylikt ställas fjå eti underlag af lera eller metall. Det torde sällan vara möjligt, att så sorgfälligt hälla sega eller oljeartade vätskor ur ett kärl i ett annat, att icke åtminstone några droppar rinna ned på kärlet. Men dessa föranleda ofelbart, o m man icke ställer kärlen på ett passande underlag, stora och fula, ringformiga fläckar, på eller i träet af det skåp, i hvilket kärlen förvaras. Genom att använda ett underlag ui.dvikes icke blott, att platsen, där vätskorna förvaras, nedsmutsas, utan därjämte återvinnes en icke obetydlig mängd af den ifrågavarande vätskan, hvilken eljes skulle hafva gått förlorad. Det mål, som åsyftas med en sorgfälligare förvaring af åtskilliga i hushållet använda artiklar, nämligen att de länge skola hålla sig friska o c h bevara sin godhet och sitt snygga utseende, ernås likväl endast delvis därigenom att de förvaras i passande kärl. Detta.