Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
och Tysklands flickors rena dygd förtjenar trohet, värn och skygd. Men Egberts Bertha främst dock står, en stjerna lik – hon älskar Egbert Montabor.” Så lefde vår unga hjeltinna i sitt hem, delande tiden mellan sitt arbete, sina drömmar, sitt klaver, sina dufvor och sitt rosqvarter, hvilket sista utgjorde för henne en verld föga mindre intressant än för drottning Semiramis de hängande trädgårdarna: äfven Blenda hade uttänkt huru en liten terras – 6 alnar lång och 4 alnar bred – kunde anläggas på en ur berget utskjutande klippspets; och sjelf hade hon, med pigan och vallpojken, skaffat jorden dit och sedan planterat. För en så ung och oskuldsfull varelse som Blenda måste också allt detta vara tillräckligt att finna sig säll. Men vid faderns sjukdom rubbades den vänliga friden i hennes lif, och enligt hvad vi veta, hade allt varit trassel, mörker och bekymmer, intills denna afton, under hvilken modern utvecklade den stora framtids-kartan, der så många vägar löpte omkring hvarandra. Såsom Blenda förutsagt, hade hon icke fått sofva särdeles under natten; och de stunder då slummern tillslöt hennes ögon, voro drömmarna desto verksammare. Men det var nya drömmar: Än satt hon på spektaklet, under det en förnäm herre med många ordnar artigt lutade sig mot ryggstödet till hennes bänk. Än såg hon sig, ytterst elegant, klädd, vandra på ”den stora promenaden” med en livréprydd betjent bakom sig och vid sin sida en skön ridderlig gestalt, den der med sina blickar tycktes utgissa hennes önskningar. Dernäst rullade hon fram half-liggande i en beqväm vagn; och slutligen befann hon sig i ett litet mystiskt kabinett, der hon läsande i en bok afvaktade att dörren skulle öppnas af kammarjungfrun, som fått befallning att insläppa en person, hvars ögon voro förbundna. Kortligen: den stackars Blenda var helt och hållet förbryllad af alla de olika roler, som hon utan tvifvel skulle komma att spela i stora verlden, der så många rivaler till den stolte riddar Montabor voro färdiga att täfla om hennes ynnest.
Om äfven förtroendet mellan de båda unga qvinnorna fullkomligt var tvenne vänners, är svårt att säga. Men säkert är, att Lina alltid med glädje återsåg Märtha, alltid visade sig omsorgsfull och deltagande, samt efter hvarje sammanlefvad dag fann sig nöjd till sinnes likasom efter en afbetalad skuld. Hon hade ännu en annan anledning att vid dessa tillfällen fröjda sig, ty Magnus var vid dem så upprymd och lemnade då alltid sitt arbete för att «snacka med sina tvenne sköna», och hon misstänkte stundom, att han gjorde det för hennes skull – en anledning mer till hennes belåtenhet. Märtha kunde ej vara otacksam för så mycken välvilja, och vanan hjelpte till att ömsesidigt så fastkedja dem vid hvarandra, att en längre skilsmessa på båda sidor frambragte saknad. Till Magni tal om fruntimmersparyr och englar log nu Märtha litet, rodnade litet och svarade: «Jag vet ej huru englarne verkligen se ut, det känner väl ni lärde herrar bättre; men det vet jag, att jag gerna ville lemna hela vår paryr, ja till och med dess artiga beundrare, för englarnes saliga lif.» Men, min sötaste! – återtog Magnus – ett pund fjeder mer eller mindre, hvad betyder det? Konsten att flyga kunde väl vara bra att kunna, men den lära oss allt våra mekanici med tiden. Då få vi väl svårt att finna, hvilken större glädje det kan gifva att hafva ett englalynne i himmelen, än att hafva det på jorden, isynnerhet som himmeln har ett verkligt öfverflöd på dem, hvilket just ej kan sägas om vår gröna jordsmula. Fjedrarne kunde man så beskedligt låna af närmsta gås, icke för att fästa dem vid skuldran, utanpå klädningen, utan för att helt fromt stoppa dem i en dyna, mot den luta sitt lilla öra och slumra godt en engels sömn. «Ja, det vore kanske bättre; men en engel har svårt för att trifvas i ett oroligt menniskohjerta. Jag känner dem, som lärt sitt hjerta lydnad för engelns röst. Låt oss hoppas, att icke ens englarne äro så olyckliga varelser, att de aldrig kunna blifva bättre och fullkomligare.
Men Utsk. har trott att, »i anseende till den menliga tidsutdrägt, som skulle uppkomma med fullbordandet af den inom en vidsträckt landsbygd efterlängtade kommunikations-led, hvarom nu är fråga», man borde gå något längre, än hvad som nu yttrats. Till följd häraf har Utsk., på sätt R. o. Ad. genom det uplästa förslaget till beslut förnummit, kommit till det resultat, att nu bevilja bolaget ett ytterligare lån af 600,000 Rdr Rmt. Denna summa är, såsom J säkert finnen, mine Hrr, särdeles under närv:de omständigheter, ganska betydlig, och framkallar en viss betänklighet, huruvida man dertill kan gifva sitt bifall. I StatsUtsk. hafva åtskilliga principer blifvit upstäIIda, hvilka det icke vill sig så lätt att förneka. N:o 187, der fråga var om att under en annan form understödja ett redan förut med lån gynnadt arbete, nemi. sänkning af tvenne sjöar i Småland, afstyrker Utsk. den föreslagna afskrifningen å detta lån. Ytterligare förekommer i Utlåt. N:o 158, att Utsk., rörande dylika arbetens fortsättning eller understödjande ånyo, tillerkänner dem ganska mycken vigt för landsorten, men det oaktadt icke kan tillstyrka anslag för t. o. m. ett så angeläget företag som en redan påbörjad hamnanläggning i Grenna äfvensom i Wisby. Utsk. förordade blott ett låne-understöd, hvilket ock af R. St:r beviljades; och ehuru man hade begärt ett anslag, ansåg man sig dock, under dåv:de förhållanden böra med tacksamhet mottaga detta lån. Nu kan väl icke nekas, att bristen på arbetsmaierie! och dagsverken har stigit lika mycket i Wermland som i Dalarne. Detta oaktadt afstyrker Utsk. understöd till en redan påbörjad kanaloch sluss-anläggning i förstnämnde provins, och detta blef äfven af Ständerna gilladt, och jag, som mycket lifligt bade intresserat mig för ifrågav:de företag, vågade icke göra någon in vändning mot den grundsats, som åberopades för afslaget, enär den syntes mig vara mycket giltig och god.
Kan han inte erlägga hela lastens värde är han förfallen till kroppsstraff. Håller han sig undan utomlands för att slippa straffet förlorar han sin borgerliga näring och får inte vistas inom fädernelandets gränser längre. Stockholm den 30 mars 1801. J LILJECRANTS. Kungörelse att besvärsoch andra skrifter till Kanslirätten skall i Revisions protonotarie kontoret inlämnas, Stockholm den 8 april 1801. Den 17 februari upplöstes Rikets Kanslikollegium och därför kan inte handlingar sändas dit. Parter och sökande, som har besvärsoch andra skrifter skall sända dem till Kungl Maj: ts Justitierevision och dess protonotariekontor. Åligger det vederbörande posträtter att meddela hänvisningar till besvär och underrätta parten så väl härom som om annat den åligger. Stockholm den 8 april 1801. CARL A WACHTMEISTER Kungörelse angående helfrihets njutande för neutrala skepp och lofgivna varors införande från nederlagsorter tills vidare, Carlskrona den 22 april 1801. På grund av den engelska regeringens våldsamheter mot svenska flaggan har vår handel och sjöfart blivit rubbad. Därför förordnas att alla lovgivna varor som förs in och alla med svenska tillåtna experter åtnjuter lindring i tull och skeppsumgälder. Gäller ej engelska hamnar Detta borde leda till någon ändring i det förbud mot varuutförsel eller frakter till England. Carlskrona den 22 april 1800 GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående tullfrihet å utrikes ifrån inkommande mjöl, Stockholm den 1 maj 1801. På grund av varande särskilda omständigheter utsträcks tullfriheten för utländsk spannmål till att gälla även mjöl. Stockholm den 1 maj 1801. A F KURCK. Vänskapshandels och sjöfartsförbund mellan Konungen av Sverige och Kejsaren av Ryssland, Avslutat i S: t Petersburg den 1-13 mars 1801 bekräftat i Landskrona den 11 april och i Petersburg den 30 maj-11 juni samma år.
§. af det för Låne-Contoiren år 1823 utfärdade Reglemente, som innefatta, dels rättighet och åliggande för Banco-Fullmägtige, alt, då skäl dertill förefinnes, anmäla en eller flere af Directeurerne vid Låne-Gontoiren att ställas under laga tilltal, dels uppdrag, att lemna åt Låne-Contoiren Instruction för arbetssättet derstädes m. m., till beredande af ordning och noggranhet samt säkra och lä tia controller, och dels den föreskrift, att hvad vidare .inom Contoiren till säkerhet och god ordning leda kan, äga Banco-Fullmägtige på Directionens framställning föreskrifva; Revisorerne, med derjemte hemladt stöd af 2q §. i 4 5 Afd. (pag* ,IZP) af .sednaste Banco-Reglementet, då Låne-Contoirens rörelse drifves med Bankens medel, för hvilkas förvaltning Bankens Öfver-Styrelse skall i ett helt afgifva redovisning, finna Banco-Fullmägtiges rättighet gifven, att, i saknad af framställningar frän vederbörande Directioner vid Låne-Contoiren, i allmänhet, förordna om vidtagande af de rättelser och Reglementariske föreskrifter, sorn till säkerhet och nödig controll må finnas af behofvet påkallade; hvaraf ock följer, att Directionerne vid Låne-Contoiren icke kunna anses befoeade att undandraga sig uppfyllandet af hvad Banco-Fullmägtige i förena in lide afseenden finna för godt att Directionerne till iakttagande föreskrifva. Beträffande serskildt de af Banco-Fullmägtige hos Directionen till vidtagande anmäldta stadgandeu, i afseende å controllen öfver de till LåneContoiret inflytande betalningar, hafva Revisorerne äfven deröfver ingått i pröfning; och då Revisorerne funnit dem äga egenskapen af en behörig och för Verkets säkerhet nödig åtgärd, icke kunnat annat än desamma för deras del gilla och godkänna.
Högsta Domstolen, hvars underdåniga utlåtande i anledning af så väl det afgifna förslaget, som Ilikets Ständers skrifvelse, blifvit den 44 Augusti 1841 i nåder infordradt, erhöll jemväl af Kammar-kollegii yttrande del; hvarefter, enligt protokolls-utdrag den 2 Maj 1844, Högsta Domstolen, med förklarande att den ansåg frågorna om besutenhet, eller i hvad mån jord borde få klyfvas och afsöndras samt för längre eller kortare lid upplåtas, icke innefatta ämnen af den beskaffenhet, att de utgjorde föremål för Högsta Domstolens bedömande, utan Högsta Domstolen endast hafva att fästa uppmärksamhet vid de föreslagna stadgandenas öfverensstämmelse så väl inbördes, sorn med lagstiftningen i öfrigt samt vid sältet för hithörande frågors behandling, emot förslaget framställde åtskilliga anmärkningar, hvartill Högsta Domstolen inom ofvanberörde gränser för dess granskning funnit anledning förekomma. Frågan, sålunda beredd, blef slutligen föremål för Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning; dervid Kongl. Maj:t, med bibehållande af föreskrifterna i 1827 års förordning, jemte deri genom Kongl. Kungörelserna den 14 November 1829 och den 29 Januari 1851 beslutade ändringar och tillägg, utan vidare förändring, än i fråga om afsöndring af jord från hemman för alltid under full egande-rätt, till försäkrande af efterlefnaden utaf 1827 års förordning, meddelade åtskilliga föreskrifter, hvilka hufvudsakligen öfverensstämde med kommitterades utaf Rikets Ständer godkända förslag, med deri af Rikets Ständer och Högsta Domstolen tillstyrkta ändringar och tillägg; hvilket allt upptogs i den af Kongl. Majit under den 13 Juli 1853 utfärdade förordning i ämnet.
I s igillet M. G.; hvad är det? fast lika godt, formatet känner jag igen. Stockholms poststämpel. Jag kan inte begripa. (Bryter brefvet och läser tyst.) Se så, för tusan! Jaså, mamsell Maria Grönstrand kan inte vänta på sina lumpna 143 riksdaler 23 skilling och 4 runstycken banko. Min älskvärda värdinna i hufvudstaden n:o 22, qvarteret "Ugglan större." Det var då en förbannad dumhet af bror min. Jag skref och bad honom skaffa mig husrum der en mamsell var värdinna. Nåh väl, jag tänkte att med mitt sätt att vara och med min figur, kunna bo på drägliga villkor och så hyrde han in mig väl hos en mamsell men hos en furie, gammal som Riddarholmskyrkan, men dock likväl brandfri som en patenterad kassakista. Hon är en gammal ful käring och snål se'n, så Gud sig förbarma! Kurtisen kröp i 32 skrinet, det förstås. Nu hotar hon att med tjenliga medel taga ut sin fordran. Åh-ja, dertill behöfs verkligen både tjenliga och otjenliga medel. Ni ska' få vänta lilla mamsell Grönstrand, det både kan och vill jag lofva. (Stoppar ner brefvet.) Det tredje en biljett? Åh, så nätt! Den måste läsas. Fruntimmersstil. (Läser.) "Herr Kammarherre! Ett fruntimmer önskar tala vid Er i parken vid boskén klockan precist fyra i eftermiddag." Se det var något; jo, jo, det ska' ske min sköna. Hvem fan kan det väl vara? Någon kommer. Klockan fyra, så var det här ja rigtigt hvem fan kan det vara? ÅTTONDE SCENEN. Magistern. Mjuka tjenare. Nåh, herr Kammarherrn har väl fått sina bref, vet jag? Tidningarna innehålla just ingenting nytt. Spanien har dock fått sig en ny konstitution, innehållande Kammarh. Lika godt hvad den inneK AMMARHERREN . M AGISTERN (från venster) . 33 håller; sådant lappri kommer och går som en snufva; men (för sig) karlen kan ge mig någon upplysning. (Högt.)
Derföre tillhör jag äfven den åsigten, att Arméens pensionskassa icke bör utgöra en serskild stat i Staten, utan bör ingå såsom en serskild gren i Statens öfriga förvaltning. Frih. Raab: Hr Bildt’s yttrande, att de, som önska åter remiss af denna punkt, endast vilja upskjuta eller rättare undanskjuta frågans afgörande, är fullkomligt origtig. Min afsigt är alldeles motsatsen, ty enl. min upfattning skall den af reservanten föreslagna skrifyelsen just befordra R. St:s bifall till K. M:s Propos. -om anslag till pensionskassan, emedan jag befarar, Den 7 Januari. 31 att R. St. hysa den farhågan, att om de bevilja detta anslag med vilkor, att den, som är berättigad till pension men erhåller en civil tjenst med högre lön än pensionen, icke får upbära den sednare, så länge han innehar den civila tjensten, skall detta vilkor ändock icke komma att upfyllas Således, undant rödjes denna farhåga i förtid, skall det äfven blifva lättare att erhålla det äskade anslaget. Vid Arméen finnas Kaptener 60 år gamla, hvilka icke äro tjenstbara. De kunna icke taga afsked derföre, att de då icke hafva mera än 400 R:dr till underhåll för sig och sina familjer. Arméens tjenstbarhet skulle ökas, om pensionerne kunde förhöjas till det belopp K. M. föreslagit och af dessa skäl förnyar jag min anhållan om återremiss. Hr Fåll rotus, Olof Immanuel: Jag vill icke yttra mig i hufvndfrågan, eller huruvida II. St:s Revisorers anntärkn. hvilar på rigtig grund eller ej. Endast i afseende på det formela af frågan har jag begärt ordet. 2:ne talare hafva önskat, att ärendet måtte återremitteras till StatsUtsk., på det att Utsk. serskildt må kunna afgifva Utlåt, öfver denna punkt, så att med anledn. af detta Utlåt, framställning sedermera må kunna göras till Krigsbefälet, som snart sammanträder. Jag vill likväl fästa upmärksamheten på hvad Revisorerne med sin anmärkn. egentligen åsyfta.
Hvad 1111 denna grundsats beträffar, så vill jag alldeles icke bestrida den, såvida den tages i den mening, att en from stiftelse, i allmänhet laget, icke bör afhända sig en sin jordegendom genom en vanlig eller egentlig försäljning, medelst hvilken den för alltid afslår både sjelfva äganderätten och afkastningen af denna egendom, mot en bestämd penningsumma, hvilken genom penningvärdets omvexlingar möjligen kan i framti - Den 5 December. 155 den nedsjunka lill en obetydlighet. Men elt helt annat omdöme torde böra fällas om en skalleförsäljning, sådan sorn den, hvilken i förevarande fall ägde rum. Man erinre sig, alt det här ifrågavar. hemmanet redan förut var för evärdeliga tider öfverlåtet åt dess nuvar. innehafvare och hans arfvingar, mot en oföränderligen bestämd, dels i spanmål och dels i penningar ingående ränta, hvilken aldrig kunde förhöjas med en enda kappe säd, eller en enda skilling i penningar: man erinre sig vidare, att hospilalsinrältningen genom det skedda skatteköpet förvissades ali för alla tider få bibehålla denna ränta lill bela dess oförminskade belopp; äfvensom den bibehöll rättigheten att, i fall hemmanet komme att försäljas, detsamma antingen efter hembud före tredje uppbudets beviljande till sig lösa, eller, om hospitalsstyrelsen sådant icke önskade, åtnjuta recognitionsafgift med 3 proc. af köpeskillingen; alt således, med ett ord, höspitalsinrältningen för all framtid bibehöll alldeles samma afkomst och fördelar af hemmanet, som det skulle haft, om skatteköpet icke hade ägt rum, men att den derutöfver, och såsom en ren vinst, erhöll den betingade skatteköpesk ill ingen, utgörande tio års ränta, det vill säga tio gånger lif l:r spanmål och 50 r:dr i penningar, eller ett capital af 12 a 1300 r:dr, hvars ärliga intresse, omkring 70 r:dr b:co, kommer att utgöra en förökning af hospilalsinrättningens inkomster och i sin män bidraga till att öka dess tillgångar för uppnåendet af dess bestämmelse.
Maj:ts Befallningshafvande i Länet har uti sitt underdåniga utlåtande framställt: att ved och tjära måtte bibehållas såsom ränte-persedlar, samt tillstyrkt deputerades förslag att jemväl får bibehålles och att fläsk, lamm och talg till får måtte förvandlas. Kongl. Majit anser likväl lefvande får vara en olämplig ränte-persedel och en alltför oviss mätare af åliggande utskylder, enär dess värde beror på kreaturets storlek, hull och ullrikhet, hvilka förhållanden icke genom några föreskrifter kunna bestämmas så noga, som vederbör, i fråga om beloppet af en till Statsbehof utgående skatt, och hvarigenom markegångspriset på denna ränte-persedel alltid skulle i viss mån ankomma på ett godtycke, till men för de skattdragande eller till förlust för Statsverket, hvilket så mycket snarare kunde gifva anledning till tvist om det rätta, som efter ränte-persedlarnes fläsk, lamm och talg förvandling till får, beloppet af under denna titel debiterade utskyld uti betydlig mån skulle ökas utöfver hvad som hittills under denna benämning utgjorts. Likaledes anser Kongl. Majit skogseflekter vara otjenliga att såsom ränte-persedlar fortfarande bibehållas på Gottland, der deras med tiden stigande värde troligen skulle medföra en ej afsedd tillökning uti de skattdragandes utskylder; hvaremot Kongl. Majit icke kan medgifva större andels af nuvarande persedel-räntorne förvandlande till penninge-ränta, än som af Kongl. Majit förut varit afsedd. För att, så vidt med dessa grunder är öfverensstämmande, lämpa det blifvande förhållandet med grundskatterne i detta Län, till enlighet med Deputerades framställda mening, vill Kongl. Majit nu föreslå Rikets Ständer, att: 22 Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition, N.o 8. l:o Såsom hufvud-ränte-persedlar inom Gottlands Län bestämmas: spanmål, smör, fläsk, liö, dagsverken; 2:0
Hon drog mannen därborta till sig med hela kraften af den vilja, som besegrat sjukdomen inom henne själf. Och han kom fram ur sin vrå, blek, förvildad, ovårdad. Han skred fram till henne, utan att fasan vek från hans ansikte. Han såg ut, som om han vore tjusad af ett vilddjur, som kom för att sönderslita honom. Då han var nära inpå henne, lade hon båda händerna på hans skuldror och såg leende in i hans ansikte. »Seså, Petter Nord, hvad står på med er? Ni måste gå härifrån! Hvad menar ni med att stanna så länge häruppe på kyrkogården, Petter Nord?» Han darrade och sjönk tillhopa. Men hon kände, att hon kufvade honom med sina blickar. Hennes ord däremot syntes ej hafva någon som helst betydelse för honom. Hon ändrade tonen något litet. »Hör, hvad jag säger, Petter Nord. Jag är ej död. Jag skall ej dö. Jag har blifvit frisk för att gå hit upp och rädda dig.» Han stod alltjämt i samma slöa förfäran. Åter kom en ändring i hennes röst. »Du har ej gifvit mig döden,» sade hon allt innerligare, »du har gifvit mig lifvet.» Detta upprepade hon gång på gång. Och hennes röst blef till sist skälfvande af rörelse, grumlad af gråt. Men han förstod ej något af hvad hon sade. »Petter Nord, jag har dig så kär, så kär,» utbrast hon. Han var lika likgiltig. Nu visste hon intet mer att försöka med honom. Hon fick väl föra honom med sig ned till staden och låta tid och vård hjälpa. Men det är ej godt att säga hvilka de drömmar voro, som hon fört med sig hit upp och hvad hon väntat sig af detta möte med den man, som älskade henne. Nu, då hon måste uppge allt detta och bara behandla honom som en dåre, fylldes hon af smärta, som om hon skulle lämna bort det dyrbaraste lifvet gifvit henne. Och i denna saknadens bitterhet drog hon honom intill sig och kysste honom på pannan. Det var menadt som ett farväl till både lyckan och lifvet. Hon kände krafterna svika sig. Dödlig matthet kom öfver henne. Men då trodde hon sig märka liksom ett svagt lifstecken hos honom. Han var ej fullt så slapp och slö.
Uti Protoeolls - Utdrag af den 6 dennes inbcrättar Rikwns Höglofl. Ständers Baneo - Utskott hurusom, wid den öfwer Banquens redbarheter förrättade Invent.ring, befunnits, at ibland de under Banguens wärd inlemnade Deposita Fjorten stycken Packlärar, omlindade med täg san.t försedde med f. d. Konnungcns Signcte jäinte pastrift: Lonnngen tilbSrig: sedan den 2^ Aoril 18O8 ligga uti Banguens hwalf förwarade; hwarjemte den anstalt förmäles wara fogad, at sanrma Depositum - 1220 Den 24 Augusti. tum blifwer tils widare under Banquens wärd qwarliggande. Wid öfwerwägande häraf fann Ständer sig för dest del böra gilla den anstalt, sorn birfivit fogad om berörde Packlarars ytterligare förwarande under Banguens wärd; Hwilket genom Protocolls-Utdrag skulle de öfrige respective Standen samt Banco - Utskottet wördsamt och manligen meddelas. Ut supra. Lx krotocollo, S. D. Under denna dag har PresteStän, det til behörige Utskott remitterat följande, nemligen: Til Lonstitutions - Utskottet. Ärke-Stiftets härwarande Riksdags Fullmägtiges til Ständcts Protocoll anförda önffan, at Ärke-Stiftets Presterskap hädanefter wid skeende Ärke-Biskops - Wal matte undfä större röst-beräkning, än som detsamma hitintils sätt ätnjuta i jemförelse med de öfrige Stiftens Consistoriel'. Til Stats-Utstottet. Allmänna Beswars - och Oeconomie - Ut. skottets den 7 dennes afgifne Betänkande, angäende förestagen Revision af den under Kongl. Maj:ts och Rikets Högloft. Commerce - Collegii disposition warande ManufacturFond. Til
Ehuru förenade genom politisk union, stå de dock i afseende å sina internationella rättsförhållanden till hvarandra ännu på en så främmande fot, att icke ens frågorna om den exekutiva kraften af ömsesidiga, till den enskilda rättens område hörande, domar blifvit genom bestämda öfverenskommelser reglerade. Till ett skyndsamt företagande af en ej blott till dessa, utan ock till alla andra af unionsförhållandet föranledda frågor, sträckt reglering, synes det Utskottet, som hade här ofvan anförda frenne frågomål bordt gifva förnyad anledning; men då Statsråds-protokollen hvarken för ofvannämnde eller andra till granskningstiden hörande dagar innehålla någon upplysning derom, att Konungens rådgifvare rörande dessa vigtiga samhällsintressen framställt något råd eller tillstyrkande, har Utskottet ansett sig böra detta förhållande hos Rikets högloll. Ständer vördsamt tillkännagifva. III. Angående tillämpningen af föreskrifterna rörande Beväringsmanskapets vapenöfningar. I följd af Kongl. Maj:ts under den 18 November 1847 till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition „(N:o 20) om åtskilliga förändringar uti gällande föreskrifter om Beväringsmanskapets vapenöfningar och tjenstgöring, hade hos Rikets Ständer öfver detta ämne öfverläggningar egt rum, hvilkas resultat Ständerne uti underdånig skrifvelse af den 8 Juli 1848, N:o 124, Kongl. Majit tillkännagåfvo, Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 7 och på grund hvaraf Kongl. Majit derefter utfärdade Dess nådiga Kungörelse af den 13 Februari 1849, angående ändringar och tillägg i Kongl. Kungörelsen den 27 Oktober 1812, om utskrifningssätlet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet, samt Dess nådiga Förordning angående allmänna beväringsmanskapets mönstringar och öfningsmöten, likaledes af den 13 Februari 1849.