Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco per ark, får tecknas i Riksgälds-Contoret på hela Bihanget, men ej endast på serskilda Samlingar deraf; äfvensom att hvad af Bihanget vid Riksdagens slut kan finnas otryckt, eller icke till RiksStåndens Ledamöter utdeladt, må från RiksgäldsContoret, genom vederbörande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och emot erhållande qvitto, Riks-Ståndens i landsorterne bosatte och dit åter afreste Ledamöter, i ett exemplar för hvardera , efter från hvarje Stånd till Riksgälds-Contoret afgifvande förteckning, tillställas; får Expeditions-Utskottet vördsamt hemställa, att dessa Rikets Högloft. Ständers förordnanden måtte genom Protocolls-Utdrag till Stats-Utskottet varda Riksgälds-Contoret till kännedom och iakttagande meddelade. Stockholm den 5 Januarii 1839. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 15 Jan. 1829. Preste-Slandet d. 21 • Borgare-Ståndet d. 21 Bonde-Ståndet d. 21 —■ Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående tryckning och utdelning af Kgl. Maj:ts B ef allain gshafvandes Bemårs-Berättelser. S. A. K. I anseende lill nyttan, af Eder Kongl.
Jag 34 Den 15 Mars e. m. ser således i anmärkningen blott ett sätt att courtisera StatsUtsk. och anhåller om proposition till bifall å BondeSt:s inbjudning. Frih. Ehrenborgh: Det har aldrig varit nain mening eller mitt sätt, då jag talar, att courtisera någon slags opinion. Jag lemnar åt den siste värde talaren att bedöma, hvilken af oss, som i detta afseende courtiserar mest. Jag vill blott förklara, att då jag icke anser det vara min rätt att bestämma arfvodet för någon tjensteman inom det Utsk., hvars ordförande jag har den äran att vara, och då man vet, att det vid början af riksdagen icke beror på ordföranden att tillsätta tjenstemännen, utan af en pluralitet, ofta bestämd af BondeStåndet, så tror jag mig icke böra tillstyrka ett sådant minimum, sorn skulle sätta Landtm, och Talmannen ur tillfälle alt rectifiera, hvad sorn bör rectifieras. För öfrigt är den praxis, Frih. Boye jemväl omnämnt, mig fullkomligt likgiltig; jag följer endast grundlagen, och jag vädjar till Hr Frih. sjelf, om han med all möjlig speculaliv förmåga kan tolka den annorlunda, än jag gjort. Frih. Boye: Jag är förvissad derom, att i fall någon jemnförelse kunde äga rum, för att bedöma hvilken som varit eller är mest courtisan, jag eller den siste talaren, så skulle jag på jemnförelsen icke tappa; och efter en jemnförelse blifvit framkallad, vill jag säga, att jag icke har äran vara ledamot, ännu mindre ordförande i Utsk., och derföre kan jag icke hafva någon afsigt att åt mig behålla någon myndighet till slutet af riksdagen. Jag förblifver vid min anhållan om proposition till bifall på BondeSt:s inbjudning. Gr. Cronhjelm: Jag ber att få förklara, det jag, då jag yrkar förening i beslutet med BondeSt., trott mig fullgöra Riksd.Ordn:s 9,4 §- Jag har särskildt af ordföranden 1 StatsTJtsk. hört, att man inom några veckor kunde förvänta StatsUtsk:s förslag om aflöningens belopp tillika med statsregleringen.
Lsäsri-rräm. Uti o^movanförde yttrande instämde, Herr Rector 8i!vcrLkc>I^e , Herr Kammarherren Len un er hjelm. Herr Capitaine Otter sch Riködagssulimägugell ^nciös8 öaniLlsson. Till Protocollet den 29 Nowember 1809. I anseende kitt hwatz en wärd Ledamot i Utskottet ochim.t förestå, nämligen: att de för ConalW. rket bchöflige Kkla hundrade Tusende R:dr. borde tagas af den summa, som ärxdestinerad lill Discont rörelsen, sär jag anmärka, att som dymedelst R«?SDiscont. Werkst, ärligen skulle förlora 48,002 R dr. samt Banquens ärliga förlust i anseende kitt Dest lagande ^dels andel i Riks Disconten skulle blifma Z2,22O R:dr. Denna förlust bliswer ingalunda ersatt genom den z proCentS ränta, Banque» ester 6 ärs förlopp har cm munka as Canal.Werket. L. ^Im^mLt. Till Protocollet den 29 Nowcmber 1809. I afseende pä det i 7:de punkten af Högloft. Utskottets Betänkande, rörande Konungens Nädiga proposition om Götha Canal arbetet, intagne uttryck, att Banco-Utskottet anser Discont inrättningen böra uphöra, sä snart Canal arbetet bstswit färdigt, anhåller jag att sä förklara, att jag deri ej kan instämma. Ulom 142 Den 1 Dcceurber. Utom det jag tror, alt fördelen af Discont inrättnin» gens fortfarande, för Bolaget bör mcdgiswas, sa wäl lill en upinunkrau för dem, som till dej; utförande är M na tekna sig, som för att bereda Bolaget en niöjelig Ulwäg, att afbetala sina skulder, är det äfwen unn fulla öswertygelse att Ulffokket cj kan föreffrilwa detta som ett wilkor.
Jag fattar nu, att de värde ledamöterna mena räntebärande obligationer; men att jemföra ett intecknadt amorteringslån med en allmänt löpande obligation med ränte-kuponger, lärer väl svårligen låta sig göra. Hr Printzensköld: Jag afstod från mitt yrkande om afslag på ifrågav:de punkt, och förenade mig med Hr Bildt i begäran om återremiss; hvarigenom jag tror, det Hr Gr. o. Landtm, icke behöfver framställa mer än en propos. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom i afseende på förev:de morn., hvartill åtskilliga talare yrkat bifall, med uteslutande af orden: »likväl med åliggande för Fullmäktige, att innehålla af landtfastighets-fonden 525,000 Edr under innev:de år och 225,000 ltdr under hvartdera året 1858 och 1859, samt af stadsfastighets-fonden 50,000 Edr, allt Ernt, under hvart och ett af åren 1858, 1859 och 1800»; samt Hr Bildt yrkat återremiss; anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld: Den princip, som Utsk. följt vid sitt förslag i l:a mom. skall väl också vara bankmessig, kan jag tro, och man finner den äfven tillämpad vid upställningen af andra afdelningen i 2-a mom. Den första tillämpningen af denna bankmessighet består deri, att BankoUtsk. föreslagit, att det högsta belopp, som på fastighet får utlånas är 6,000 Edr Ernt, ehuru, enligt, förut gällande Banko-reglemente, detta maximum var bestämdt till 9,000 Edr s. m. Förmodligen har BankoUtsk. ansett lämpligt att göra denna nedsättning för att tillvägabringa hvad Hr Mannerskantz yttrat, nemi. att, indragningen oaktadt, lika stort antal fastighetsegare å landet som förut ändå komma att tillgodonjuta lån ur denna fond.
Häktad person vare ej förment att läsa eller skrifva; dock må han ej bref afsända eller emottaga, utan att han lof dertill fått af häktets föreståndare. Sådant lof må ej vägras, der den häktade medgifver, att brefvet läsas må, och dervid finnes, att det ej innehåller något, som kan brottets upptäckt eller ransakningens gång hindra, eller hvaraf ordningen inom häktet stör.as eller säkerheten i len häktades vård äfventyras kan, ej heller der brefvet är stäldt till Konungens Befallningshafvande eller annan, som tillsyn öfver häktet häfver. 28. Häktad person vare ej heller förment att besök emottaga, utan gifve häktets föreståndare dertill lof, om ej sådan omständighet förekommer, som till vägran af brefs emottagande föranleder efter 27:de punkten; ege dock föreståndaren viss tid utsätta, å hvilken besöket ske skall, så ock låta en eller flera personer dervid när vara, om så nödigt finnes. 20 §. Följande §§ i Rättegångs-Balken af 1734 års! lag erhålla följande förändrade lydelse: 20 Kap. 4 §. I brottmål må förlikning med målsegande ej ligga i vägen för åtalsrätt, som allmän åklagare efter lag tillkommer. Vill målsegande förlikas om skadestånd; bafve der lof till. 25 Kap. 5 §. I brottmål, ehvad de äro svårare eller mindre, håfve ej någon lof att vädja, antingen mot värjemålsed, böter, eller kostnad och skada, som Under-Rätt i ty full ålagt, utan må den, som ej nöjes åt dess dom, besvära sig deröfver i HofRätten, inom hälften af den tid, sorn lagvadda saker der fullföljas böra. Gör han det ej; håfve ej talan deri vidare. Är någon tilltalad för brott, som i lagen med dödsstraff belagdt är, eller är någon dömd till straffarbete på lifstid eller till förlust af medborgerligt förtroende för alltid; då skall domen underställas HofRättens pröfning. Kongl. Maj:ts Nåd, Proposition N:o 93. 9 21 §.
Under loppet af år 1854 fulländades byggnaden så till vida, att läsningen i det nya huset kunde taga sin början våren 1855. Kostnaden för detta nya läroverkshus, hvars prydlighet bevittnar byggmästarens skicklighet, uppgår till omkring 100.000 R:dr Banko. Byggnaden af ett nytt cellfängelse för Länet, påbörjades är 1854, å den - så kallade Stallhagen, belägen invid och hörande till Kongl. Slottet. Denna för en förbättrad fångvård så högst nödiga byggnad fortsattes 1855. och blir innevarande år så färdig, att inflyttning deri kan ske. Den är 'belägen icke långt ifrån stranden af Mälaren. År 1852 anlades dammar så väl i Svartån, som Lillån, till beredande af jem nare vattentillgång vid eldsvådor. Härigenom hafva åarne inom staden äfven fått ett behagligare utseende. Vid Lillån, der ett fall genom dammen var bildadt, anlades kort derpå en metallfabrik för vattendrift. Denna fabrik för messingsarbeten sysselsätter 11 arbetare och har god afsättning på sina fabrikater. Stadens folkmängd, hvilken år 1850 utgjorde 3,659 personer, har, på sätt i 2 § blifvit närmare utfördt, ökat sig till 3,939 personer. Tillökningen, 280 personer, härleder sig hufvudsakligen från inflyttningar. 47 Vid Westerås metalloch tackjernsvågar hafva under de sista fem åren i medeltal årligen blifvit uppvägde 45,904 Sk® stångjern, 4,700 Sk® koppar, messing, bly och vitriol, och 6,622 Sk® tackjern, alltsammans med få undantag destineradt till skeppning på Stockholm. Vid Strömsholms våg, som, i afseende på dess handhåfvande och inkomsterne deraf, lyder under Westerås och Köpings städer gemensamt, har uppvägmngen under ifrågavarande fem år per medium utgjort 39,450 Sk® stångjern, 7,015 Sk® jernmalm, och 44,901 Sk® tackjern.
M. måtte i Nåder täckas låta komma 5;dje Hufvud-Titeln till godo, så fort tillgång dertill gåfves. I anledning häraf hafva R. St. funnit sig böra hos E. K. M. förnya deras underdåniga anhållan, om ue af Tredje Hufvud-Titeln till Fri-Cadetters understöd förskjutne Summors ersättande till Titeln, så fort Barthelemy-Fonden det medgifver, samt att beloppen emedlertid måga uti ofvanomförmälde Förskotts-Conta i RiksrHufvudboken blifva upptagne. Och då, genom en så beskaffad anordning, sorn den till Fri-Cadetternes understöd, i händelse den allt framdeles korame att fortfara, skulle beredas en af R. St. icke beviljad årlig tillökning till motsvarande belopp uti KrigsAcadeiniens Statssumma, hafva R. St, funnit lämpligt förordna, att i den nion de nu redan antagne Fri-Cadetter af de Trenne ofrälse Stånden ifrån Academien utgå, dessa förskott böra minskas, samt inga nya Fri Cadett till underhållande af denna Fond antagas; så att allt vidare behof af meranämnde förskott såmedelst må upphöra. 5:0 Genom Nådigt Bref, den 28 December 1822, har E. K. M., å de till Stats-Contoirets disposition då ställde medel af mindre Crediti» 3Ö2 Exp. Uctk. Förslag till tind. Shrifv. N:o l,no. vet, anvisat 8000 Rdr B:co till understöd St dem, som, genom den Borås Stad samma år öfvergångne eldsvåda, mest lidit och voro i största behof af snar hjelp, hvilken utbetalning af Creditivmedlen, ehuru anbefalld innan 1822 års Revisorers anmärkning, vid de åt Städerne Norrköping och Cimbritshamn af samma Fond lemnade bidrag, vunnit någon R. Sus åtgärd, 1825 års Revisorer ansett sig böra anmäla. R.
Ursprungligen grundadt på den kristliga barmhertigheten, har det genom Ständernas tid efter annan visade frikostighet, kommit i tillfälle, så väl att utvidga sin verksamhet, som att åt sig uppföra en ny och ändamålsenligare lokal, hvilken behörigen inredd, skall sätta institutet i tillfälle att, i den mån tillgångar kunna beredas, i ännu högre grad utvidga denna välgörande verksamhet, och uppfylla sin sköna bestämmelse. Bih. tUl R. St. Alt en sådan utvidgning är af behofvet högeligen påkallad, lärer icke kunna bestridas. Af offentliggjorda statistiska uppgifter inhemtas, att inom vårt fädernesland år 1855 funnos 2,556 blinda, 2,495 döfstumma och 97 både blinda och döfstumma och af dessa voro 192 blinda och 549 döfstumma under 15 års ålder. För närvarande undervisas vid institutet 26 blinda och 65 döfstumma; men hvad förslår det bland så många? Snart har institutet utrymme för ett större antal af dessa olyckliga medmenniskor, som behöfva institutets omvårdnad och undervisning, och jag tviflar icke att hvarje öppnad plats ganska snart upptages, helst en numera mångårig erfarenhet lärt Svenska folket att skänka denna välgörande inrättning med dess förträffliga lärare ett stort och välförtjent förtroende. Men det är icke nog att tillfälle öppnas å institutet för sådana, hvilkas målsmän kunna erlägga den stadgade årsafgilten. Det måste erkännas såsom samhällets oafvisliga pligt, att derstädes bereda utrymme åt så många som möjligt af dessa nödens barn, som ingen afgift kunna erlägga. Icke heller är det nog att öfverlemna den vid institutet anställda lärarekorps åt den kristliga barmhertigheten, och, såsom nu är förhållandet, låta dessa personer förnöta sin tid och förtära sina krafter, ulan alt ens ega lullmagt på tjensten, eller ringaste trygghet för framtiden. Jag kan icke finna det för Svenska folket fullt värdigt, att lemna lärarne vid detta, det enda läroverk af delta slag Sverige eger, i sådan belägenhet. Båda dessa påpekade svårigheter borde lätteligen och utan synnerliga uppoffringar från Statsverkets sida kunna afhjelpas derigenom, att
Genom den siste talarens uppträdande hafva vi fått en episod om pressen, hvarom ganska mycket skulle kunna tilläggas, men jag vill icke deruti ingå, utan får endast gifva den värde talaren tillkänna, att jag redan under hans frånvaro en af dägarne har sökt att taga pressens försvar, ehuru icke precist deu värde talaren och hans tidningspress. Icke eller har jag egentligen begärt ordet för att svara Hr Akerman, ehuru jag kanske haft anledn. att göra det i så måtto, att då han nu förklarar sin intention med förslaget ifrån början hafva varit alt åstadkomma en balancering inom Utsk., jag velat anmärka, det jag i hans ställe nog hade ansett mig skyldig genast anmäla en sådan afsigt, men deremot knappt efteråt haft contenance alt erkänna den. Men hvarföre jag egentligen begärt ordet, är för att på säll och vis instämma med hvad Hr Gripenstedt sagt. Redan för eli. par dagar sedan yttrade jag mig anse splittringen och misstroendet till personer vara så långt komna, att jag icke kände mera än en enda person i Sverige, som ännu och så länge det kunde räcka vore populär nog för att stiga fram och bjuda alla att förena 350 Den 14 Mars. sig om en af honom sjelf framlagd tanka i representationsfrågan. Jag styrktes ännu mera i denna åsigt, då jag hörde Hr von Hartmansdorff häromdagen erinra oss om den bekanta ledamoten i Natioualconventet, som ansågs bestämma sig så klokt, derföre att han alltid voterade Ivertemot en viss person, till hvilken han hyste en hög grad af misstroende. Jag fruktar, alt de fleste Ståndsledamöter anse det för närvarande såsom bevis på klokhet, alt icke förena sig om någon mening, som kommit ifrån annan ledamot och att hysa misstroende lill alla. Så långt har det säkerligen kommit hos oss; man misstror på ett eller annat skäl hvarje per son, som inom eller utom representationen stiger fram med ett förslag, och deruti att han vågat föreslå något, linner man ett godt motiv att motarbeta honom.
Sill yttermera roifjo, att 'SBi allt betta, font F>är förut ffrifroet flår, bcjlutit, förafflebat od) beroiljat, fiafroe 3Bi, ©roertgeé fKtfeé famtlige ©tänber, roelat, rneb <3Båra namné od) infegelé unberfättan* be, fåbant ftprfa od) befräfta, fyroilfet (febbe i ©tocfl)olm ben 27:be bågen i ?SRaj månab, året efter (Efjrijli börb bet <£tt Sufenbe iftta djimbrabe od) på bet Srettionbe $emte. Slidderflapeté odf) »ägnar: Jacob De la Gardie. t), t. Sanbtmarjfalf. L. s. N:o 70. Horn af Ranzien. N:o 133. N. Snoilsky. N:o i C. Oxenstierna. Fullm. C. W. Rosenblad. LsL. S. L. S. N:o 20. Bonde. N:o i83. C. G. N:o 228. F. Ridderstolpe. Fullm. II. v. Fersen. LsL. s. L. S. 116 N:o 246. L. Manderström. N:o 279. F. A. Wrangel af Sausis h. s. L. S. N:o 335. N. v. Döbeln. N:o 351. Frih. v. Rehausen. N:o 373. K. Skjöldebrand. L. S. Fullm. N. Tersmeden. L> s L. S. N:o 38o. D. v. Schulzenheim. Natt och Dag. N:o 4.9- Bratt. L. S. Fullm. F. Boije. Fullm. C. U. Roos. L. S. L. S. N:o 78. J. O. v. Wernstedt af Utåål.
Ty altifrån det han var så liten, att han jämt och rätt kunde titta, hade han hört, hur folk talade om det där ögat. Modern suckade, när hon tvättade honom om nosen, såg på honom och undrade, hvarför just hennes barn inte skulle kunna se ut som annat folk. Bara han kom i trappan eller ned på gården, där hela den svärm af ungar, som inte tycktes få rum i den stora bikupan, lekte i sanden eller på den nedtrampade gräsmattan under björkarna, vips var det en klippsk pojke eller flicka, som var färdig att ropa: »Där kommer Petter med ögat». Själfva patron brukade skratta, när Petter mötte honom på landsvägen och tog af sig mössan så djupt och så höfligt, som han nå’nsin kunde. Och när han gick och läste, märkte han altid, hur presten satt och såg ned, för att han inte skulle bli narrad till skratt, under det Petter läste Guds ord med det ena ögat och tittade i nordvest med det andra. Det där uttrycket »titta i nordvest», var det värsta skymford, någon kunde säga Petter. Det visste folk, och därför fick han också höra det. Men sa’ nå’n det, blef Petter aldeles mörk i synen, det friska ögat blef rödstrimmigt, och hakan darrade. Det var bara det skymfade ögat, som satt stelt och uttryckslöst och gaf ansigtet ett otäckt uttryck, som nästan var hemskt. När en pojke sa’ honom det, hände det en gång, att han rusade på honom och slog omkull honom borta vid brunnen. Och se’n Petter väl fått omkull pojken, dunkade han hans hufvud mot brunnskanten, utan att bry sig om hvarken sparkar eller nödrop, till dess att det blef en hel samling af hurrande ungar omkring dem, och Petters mor kom springande och bar in honom med våld. Då fick Petter stryk, men han var så arg, att han kände det icke. Och han tyckte, det lät karlaktigt, när folk sa’ att han hållit på att slå ihjäl Andersonskans Kalle. Det hade nämligen varit så, att en gång var det en främmande herre på besök på herrgården. Han kom gående förbi statbygningen med patron. Då stod Petter där och bockade sig ibland de andra ungarna.
Undersöker man Utsk:s förslag, uti hvilket på ett sällsamt 8 H. 7 50 Den 10 Mars f. m. sätt ståndsprincipen med bureaucrati och democrati inväfves, igenfinner man såsom grundval för detsamma våra nuvarande fyra Stånd, jemte ett nytillskapadt femte. Mot ståndprincipen är visserligen ofta invändt, att den föranleder splittring inom nationen och att den enhet, som utgör ett samhälles största kraft, derigenom undergräfves 5 men i det chaos af divergerande meningar, uti hvilket vi, synnerligen i frågan om representationens ombildning, befinna oss, klandrar jag ej Utsk. att den utgått ifrån en princip, hvilken åtminstone stödjer sig på häfdens oell innehafvandets rätt, då dessutom kanhända ännu dessa Stånd af många sympathier uppbäras. Hvad jag deremot klandrar, är det femte Ståndets särskilda uppträdande, då detta visserligen med de nu bestående kunnat införlifvas; hvad jag klandrar är, att Utsk. ännu skarpare än hittills uppdragit skiljemurar emellan dessa Stånd, då det i 27 § af sitt förslag, ej allenast, såsom hittills varit, föreslagit, alt valbarhet icke må utom Ståndet någon tillkomma, utan äfven föreskrifvit, att derest en person tillhörer tvenne Stånd, valrätt och valbarhet endast af honom må tillgodonjutas uti det Stånd han närmast genom sitt yrke tillhörer, då likväl i denna -stund Adeln t. ex. bland sina representanter kan räkna såväl borgaren som preslen. På detta sätt ställer Const.Utsk., ännu bestämdare än hittills, afskrida, för hvarandra främmande kaster, då deremot Utsk., om valbarheten lemnats oinskränkt, kunnat bereda en öfvergång lill framtida större gemensamhet och inbördes förtroende. Dock delta i förbigående. Jag öfvergår till att betrakta de särskilda Ståndens physionomi. — Hvad Preste-, Borgareoch BondeS:n angår inverka de förändringar, sorn för desamma blifvit föreslagna, icke väsendtligt på Ståndens karakter. Hvad Adeln åter beträffar omhvälfves dess representationsrätt i sin innersta grund.
Se Släderne i Riket. — för större Bränneriet X. B. 53, 236. A. 238. XI. 15. XV. 163. A. 166. — Ridderskapet och Adelns inbjudning i sistnämnde fråga. XV. 166. Orgelnist, Klockare, m. fl. angående utfärdande af förordning om deras väljande. XII. B, 362, 405. XIII. 189. A. 191. Orlofssedlar, angående ändring af författningarne derom. III. B. 385, 420. IV. A. 134. ( 135 ) Orthopediska Institutet, om fortfarande anslag lill. Se Slats-Ulskollets Utlåtande N:o 73. VI. A. 330. Oscars församling, om låneunderstöd till godtgörande af dess skuld för inköp af Komministersboställe. VI. B. 21. A. 25. VIII. U. 157. A. 411. — om anslag af tre tunnor vinoch byggnads-säd till dess kyrka. Se Stais-Utskotlels Utlåtande N:o 73. Owen, S., Bruksidkare, om pension åt Enkan efter. Oxenstjerna, Grefve Axel Gabriel, yttrande. VIII. 366. Oäkta barn, angående arfsrätt för. VI. Palmblad, F. W., angående pension åt enka och barn efter aflidne Professor. Paykull, Friherre Johan Gustaf, yttranden. VII. 260, 344. ( 136 ) Panter, silfver-, angående ansökan af P. G. Fernlund, om ersättning för å Banko-auktion inköpte, oriktige befunne. III. B. 282. A. 391. — angående dito af J. Sandberg, om dito dito. VIII. B. 225, 411. A. 465. Paris, om understöd för Lutherska församlingen uti. II. R. 209.
Intill dess bägge Rikenas Representanter äro församlade och hafva förordnat om Regeringen under Konungens minderårighet, skall ett af lika antal Norrska och Svenska Ledamöter sammansatt Stats-Råd förestå Rikenas styrelse, med iakttagande af dessas ömsesidiga Grundlagar. Den Norrske och den Svenske Stats-Ministern, som hafva säte i förenämnde sammansatta Råd, skola draga lott om hvilkendera derstädes skall föra ordet. 41 §. De i föregående 39 och 40 §§ gifna föreskrifter skola äfven äga rum, då det, till följe af Svenska Regerings-Formen,' tillkommer Svenska Stats-Rådet att i egenskap af sådant föra Regeringen. 42 §. Rörande de närmare stadganden, som äro nödvändige vid de i 39, 40 och 41 §§ anförda tillfällen, föreslår Konungen, för nästa Storting i Norrige och Bilaga A till Mern. N:o 4. 799 Riksdag i Sverige, en Lag, byggd på grundsatsen om fullkomlig jemlikhet bägge Rikena emellan. 43 §. Valet af Förmyndare, som skola föra styrelsen under Konungens minderårighet, skall verkställas efter samma föreskrift och på samma sätt, som förut i 7 § är stadgadt angående valet af Thronföijare. En fullkomlig jemlikhet bägge Rikena emellan hafva Riksens Ständer erkänt; att bägge Rikenas StatsRåd till lika antal må sammanträda vid de tillfällen, då enligt Sveriges Grundlag Rikets styrelse föres af Stats-Rådet, hafva Riksens Ständer medgifvit; stadgandet om lottningen mellan den Svenske och Norrske StatsMinistern om rättigheten att i det gemensamma StatsRådet föra ordet hafva Riksens Ständer så bestämt: Den Svenske Justitise-Stats-Ministern och den Norrske Stats-Ministern skola, vid bägge Stats-Rådens första sammanträde, draga lott om hvilkendera der först skall föra ordet. Efter den genom denna lottning faststälda ordning skall Ordföranden sedermera hvar åttonde dag ombytas, så att hvardera Stats-Ministern, den ena efter den andra, och endast en vecka i sender, må föra ordet. Riksens