Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hus; jag har 244 Den 3 Juli f. ta. delat med honom åsigter i finance-frågor, jag har vördat honom som en ledare i dem, och har icke att förebrå mig att ensidigt hafva deltagit i de ärenden, deri jag af honom kunnat upplysas; jag har sökt följa honom, erkännande hans förtjenster, men jag har icke kunnat följa honom i fråga om bedömmandet af vårt statsskick och det systeme af opposition, hvarför han ställt sig i spetsen, isynnerhet vid 1815 och 1818 årens riksdagar, —jag menar den värde Gr. von Schwerin. Det var han, som här första gången uppträdde med den sats, att Sverige var genom sin constitution ungefärligen på samma punkt som England. Det är nogsamt kändt, att han hade en stor förkärlek för den Engelska statsförfattningen, och det är likaledes nogsamt bekant, att han sträckte den ända derhän, att han trodde den Engelska formen vara nedlagd i våra grundlagar. Det är derifrån, mine herrar! som oppositions-systemet daterar sig. Detta systeme har gått ut på att bevisa i ord, och så långt möjligt varit i handling, att Sverige ägde redan ett ministerielt systeme, nemi. ett ministerielt styrelsesätt, der ministrarne äga fullständig politisk myndighet, jemte den administrativa makten. Ur denna synpunkt har Regeringsmaktens motstånd mot detta systeme blifvit bestämdt. Det är detta motstånd, mine herrar! mot oppositionens systeme, (ett systeme, icke grundadt på våra grundlagar, hvilket man länge framställt, och hvari man slutligen lyckats, som vore Regeringen stadd på en väg att icke vilja följa grundlagarna, utan styra emot desamma,) som Regeringen måst iakttaga, ehuru Svenska folkets senhet att icke vilja mycket hastigt låta påbörda sig tänkesätt, har gjort att det åtgått nära ^-tdels sekel, innan vi kommit på den punkt, der vi oss nu befinna. Mången är, genom de dagliga ropen om bristande systeme hos Styrelsen, redan, om icke öfverlygad, åtminstone öfvertalad att tro, att här blifvit styrdt tvert emot grundlagarna; detta sätt att gangrenera, att kasta en kräfta i djupet af folkets tänkesätt, har utgjort oppositionens systeme.
93 i åberopade betänkande förekommande mening, att alla med arfvode försedde General-stabs-officerare, med undanlag af de till tjenstgöring hos General-befälhafvarne afsedde 5 Stats-lJtskotieis U/låtande N:o 74. 25 Kapilenerne, skulle, derest de förut åtnjuta lön eller annat arfvode å stat, icke få uppbära större del af de för dem föreslagne arfvoden, än skillnaden deremellan och förut innehafvande lön eller arfvode, sedan afdrag skett af de belopp, hvilka i särskildte fall skulle af officerare med löner i arméen åt de i deras ställe tjenstförrättande afslås, fält genom felaktighet vid utskrifningen en förvillande uppställning och rätteligen bort, i öfverensstämmelse med motiverne och staten, hafva följande lydelse: »Med undantag af desse sistnämnde skulle alla med arfvode lör »sedde General-stabs-olfieerare, derest de förut åtnjuta lön eller annat arfvode på »stat, icke få uppbära större del aJ Jörut innehafvande lön eller arfvode, än »hvad sorn äler slär, sedan afdrag skett» etc. Utskottet har tagit de.nna fråga i öfvervägande, trien hyser flere betänkligheter i afseende å ändamålsenligheten af den ifrågaställa organisationen. Det svnes nemligen Utskottet, som de stora fordringarne på olikartade och omfattande kunskaper, hvilka efter den nya organisations-planen göras till vilkor för inträde i General-staben, icke skulle komma ali medföra den grad af skicklighet, som af General-stahs-nlflcerns utbildning i en speciel riktning iir att påräkna samt alltid måste blifva följden af en efter personens håg och fallenhet lämpad arbetsfördelning. Un annan olägenhet är långvarigheten af den lärokurs, som officern mäste gepopigå för att vinna inträde i staben.
Vid granskning af Nya Ull-Diskontfondens Räkenskaper, hafva Rikets Ständers Revisorer funnit bland föndens osäkra fordringar uppförd en post å Tvåtu - sen i iohut.dra sjutiosju Riksdaler 5 sk., utgörande Eders Kongl. Maj:ts och Kronans förlust på det år 1835 lill England utförda partiull, och hemställt, att då någon ersältnng till fonden för denna summa icke kunde komma i fråga, densamma må te i behörig ordning varda till afskrifning befordrad. I afseende härå får Kollegium i underdånighet anföra: att den, enligt Eders Kongl. Maj;ts Nådiga befallning i Bref af den 16 Maj 1835, verkställda utförsel till England af ett parti Sve, sk ull blifvit företagen i den dubbla afsigt, att så väl bereda Ull-Diskonten, hvarest denna ull varit belänt, godtgörelse för det utgifna lånet genom pantens försäljning, som äfven göra den finare Sv nska ullen känd i England och utröna det pris, som för densamma kunde å den större ullmarknaden påläktias; hvarvid Eders Kongl. Maj,t anbefallt Kollegium tillse, att förlust för GamUll-D skontfonden i mrijl gaste måt'o undveks. Sedan beloppet af denna förlust umera är bestämdt ecb någon ersättning derför icke kan erhållas, finner Kollegium, lika med Revisorerne, att summans fortsatta balanserande icke !edr till något ändamål. Men då Nya Ull-Dlskontfonden endast utgöres af den uppburna delen af det på Riksgälds-Kontoret anvista kreditiv, som till ku pi t al och ränta ovillkorligen skall godtgöras, ceh ifrågavarande utförsel skett för Gamla Ull-Diikontfondens räkning, af hvilken fond utgifteina för anstalter till ullkulturens befrämjande böra bestridas, så anser Kollegium häraf följa, att den uppkomna förlusten bör definitivt på-! föi as Gamla.
Uti berörde, hos Hedervärda Bonde-Ståndet af samtlige detta Stånds Fullmägtigc ifrån Göteborgs och Bohus län väckta motion oinförmäles, hurusom, sedan den tid dä Bohuslän lydde under Danska Kronan, ett egendomligt förhållande derstädes vore förhanden med de endast inom denna provins befintlige s. k. Ofrimans Frälsehemman, af hvilka, i stället för rusttjenst, utginge en årlig afgift, benämnd ”odelshalfva uppbördsel”, beräknad till 12 sk. banko för hvarje tunna skyld (malt) eller lispund smör. som kunde af hemmanen såsom ränta utgöras, allt efter deras godhet oell beskaffenhet, hvarjemte dessa hemman vore onererade med högre rotering, samt ä särskilda orter, nemligen Sunnervikens och Norrvikens fögderier, med äfven högre grundränta än utsockne frälsehemman. Fastän ■ ål edes ifrågavarande hemman utgjorde i stället för rusttjenst till Kongl. Majit och Kronan afgifter, om hvilkas reglerande Kongl. Brefvet den 20 April 1093 innehöllc bestämmelser, hade likväl, alltsedan år 1747. då Fikets Ständer åtogo sig rusttjenst-bevillningcn. dessa hemman blifvit ställda i samma förhållande som utsockne frälsehemman och påförts slik bevillning ända till närvarande tid. Att rusttjenst-bcvillning jemte odelshalfva uppbördsel kunnat påföras ofriinans frälsehemman i så läng tid härledde sig enligt motionärernas förmenande sannolikt af uppbördsmännens oriktiga tolkning af de tid efter annan utfärdade bevillnings-förordningar, dä de ansett berörde hemman lika med utsockne frälsehemman, samt af de skattskyldiges okunnighet om hvad deras rätt tillhörde, en okunnighet sä mycket mera märklig, som de af Häradsskrifvarne upprättade uppbördslängder öfver odelshalfva uppbördsel städse tillkännagäfve, att densamma utginge i stället för rusttjenst, hvarföre hemman, besvärade med denna afgift, icke bort debiteras särskild rusttjenstbevillning.
N:o ig. 7 skilda Författningar, minst två af RådstufvuRättens Ledamöter böra vid Academien hafva undergått förhör 1 Lagfarenheten, som ock af Kongl* Brefvet den 16 Julii 1766 , stadga* och förordnas må, ilo att Rådmän i omförmälde Städer, så ock alla Kämnerer, skola vara frie fran skyldighet att deltaga i gäldandet af böter, hvilka, för underlåtenhet att inom laga tid till Vederbörande HofRätt insända renskrifne exemplar af Domböcker samt af Protocoll öfver Uppbud och Lagfart, Inteckningar, Agtenskaps-förord och Förmynderskapsmål, hädanefter varda Rådstufvaelier KämnersRätt ådömde ; från denna befrielses tillgodonjutande dock undantagne de Rådmän eller Kämnerer, som deltagit i beslut eller annan åtgärd, hvarigenom hinder för Domböckernas eller Protocollens utskrifvande eller afsändande blifvit vålladtj ’o att i dem bland desse Städers RådstufvuRätter, der Mägistrats-Secreterare eller StadsNotarie finnes, sarnt i de KämngrsRätter, hvilke ära med g LagUtskottets Betänkande N:o jg. Notarie försedde, Borgmästare och Magistrats• Secreterare eller StadsNotarie, till .hälften hvardera, samt KämnersPrteses och KämnersRättsNotarie, äfven till hälften hvardera , skola för ofvanberörde böter ansvara.
Först och främst förhåller det sig verkligen så, som den värde talaren nämnde, eller att en sådan föredragning af Expedts-Chefen är för grundlagen fullkomligt okänd, och deraf har äfven blifvit en följd, att Exped:s-Chefen aldrig får fungera som Departds-Cbef, utan den tillförordnade Regeringens ledamöter äro tillika Deparl:ts-Chefer för alla Departtten. Åtskilliga andra tjenster hafva af samme värde talare blifvit anförde såsom icke tjenlige att beklädas af någon icke infödd Svensk man, men han har dervid alldeles förbisett, alt genom antagande af ifrågavar:de förslag skulle ingalunda rättighet lemnäs åt hvilken utländning som helst att kunna användas såsom Svensk embetsman, ty han får icke denna rättighet förr än han upfyllt de vilkor som kunna bestämmas uti en af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag. Denna lag kommer naturligtvis icke att innehålla någon sådan bestämning, som att Konungen skulle ega att till embetsman utnämna hvilken utländsk man som helst, så snart han infunnit sig på Svensk jord, utan den kan ju komma att innehålla den föreskrift, att han skall hafva under vissa år varit i landet bosatt, alt han skall vid den eller den åldern hafva hit in 8 - lis Den 10 Jani. flyttat o. s. v. Örn t. ex. lagen innehåller, att en utländsk man Hnge full Svensk medborgare-rätt med rättighet att kunna nämnas till hvilket embete som helst, så vida han har i riket vistats under 20 år eller vid 10 års ålder dil inflyttat, så hemställer jag hvilken fara väl derulaf skulle kunna upstå. Jag anför detta endast såsom eli exempel på huru denna lag kunde komma att blifva inrättad, men ali dessa speciella bestämmelser icke blifvit i Grundlagsförslaget intagne, hvilar på den stora och ganska vigtiga princip, att i Grundlagen bör endast det constitutiva i saken vara intaget, och del constitutiva vid detta tillfälle är, att lagen för meddelande af Svensk uiedborgare-rält icke får bestämmas af den ena Statsmakten ensam, ulan skall af håda gemensamt stiftas.
Vi hafva således ett stort och dyrbart arf från våra fäder, må vi sträfva att lära oss rätt förvalta det. Men denna, liksom andra fördelar, med hvilka en nådig försyn begåfvat vårt fädernesland, missvårdas på det högsta. Om det är sorgligt att våra jurister i allmänhet icke kunna läsa Romerska lagen, måste det väl vara i vida högre grad beklagansvärdt, att de icke kunna läsa våra gamla lagar, i brist af erforderlig språkkunskap. Hvar och en, som vill se sanningen, måste finna, att studium af Isländskan och Norraena lingua är för Svenska juristen af vida större vigt, än det af Latinska språket. För att rätt kunna lätta och tyda vår lag, erfordras att känna dess ursprung och utveckling. Månget stadgande, som vid första påseendet förefaller besynnerligt och onaturligt, skall, sedan man inhemtat dess historiska ursprung, befinnas ganska vist och nödvändigt. Men i detta, som i många andra afseenden, finnes ett stort förakt lör allt Svenskt, allt nationelt. Den gamla skolans förfäktare påslå att, för erhållande af kännedom om civilisationens utveckling, de klassiska språkens studium är nödvändigt, men de förbise helt och hållet att för oss, såsom Svenskar, måste kunskapen om vår egen utveckling vara den vigtigasle. Genom vår osvenska uppfostran har också inträffat, hvad man förut bordt kunna förutse, eller att numera knappt någon fullständigt känner hvarken vårt språk eller vår lagstiftning. Utländskt gods insinuglas ständigt, så i ena som i andra hänseendet. Vidtagas icke snart grundliga åtgärder till utrotande af de kräftsår, häraf uppkommit, skall så språk som lagstiftning förfalla i en Babylonisk förbistring. Svenska juristen må således gerna sakna kunskap om den Romerska, så vida han i stället förskaffar sig kännedom om den gamla Svenska lagstiftningen. Dé klassiska språken påstås vara nödvändiga för läkaren. Dels är pharmacopéen skrifven på Latin, dels är terminologien i allmänhet hemfad från Grekiskan, som det böjligaste och mest lämpliga språk till detta ändamål. Läkaren skulle således, för att kunna tyda pharmacopéen och de i hans vetenskap förekommande termer, inhemta de klassiska språken. Huruvida detta påstående verkligen innebär någon praktisk sanning, torde böra öfvervägas. Hvad först beträffar
Chefen för tngeniör-korpsen har derföre ansett sig har åter böra upptaga de summor, som vid förra riksdagen af honom föreslogos, nemligen till försänkningar uti det mindre inloppet vid Vestra Hästholmen 73,350 rdr, samt till försänkningar uti stora inloppet emellan Kungsholmen och Drottningskär 545,985 rdr, hvilka arbeten han ansåge vara af den vigt, att de borde fulländas inom loppet af 5 år, efter hvilken tid de nuvarande stängsellinierna sannolikt icke längre äro brukbara, utan måste ombyggas; och det vore äfven för att undgå större delen af denna kostnad som berörda tid för jettéernas fullbordande blifvit föreslagen. Visserligen inginge det uti försvaret af Carlskrona inre redd att anlägga ett mindre, permanent verk på den högsta punkten å Aspö, för att hindra landstigningar, äfvensom ett, likaledes mindre, permanent verk till försvar af jettéen i Djupasund; men intetdera vore af den vigt, att Chefen för Ingeniör-korpsen ansåge dem nu böra här upptagas. Slutligen har Chefen för Ingeniör-korpsen upptagit 168,000 rdr, att utgå med 56,000 rdr årligen, under åren 1867, 1868 och 1869, för fullbordande af skansen d Vestra Hästholmen, för hvilken kostnaden väl endast var beräknad till 300,000 rdr, men med afseende på en byggnadstid af 3 år Sedan densamma blifvit förlängd till dubbelt, erfordrades ytterligare 18,000 rdr, för att färdiggöra detta verk. Förutnämnda af Chefen för Ingeniör-korpsen beräknade kostnadssummor voro: för Carlsborg: Fästningsbyggnad Flyttning af kronoarbets-kompaniernas kaserner och öfriga byggnader » 25,000: — för Waxholm: Fästningsbyggnad Rindö skans » 110,000: — Skansen yid Oxdjupet » 531,281: 3$. Skansen vid Pålsundet 258,298: 19. Transport N:o 3 atill Kongl. Maj:ts Nåd. Kungsholms fästning
39 der sådant i och för skiftet måste ega rum, beviljas, att utgå efter af Landtmätarne och gode männen verkställd värdering, dock ej öfver d 50 R:dr R:mt för hvarje helt förmedladt mantal: att befrielse från eganderätts-bevillning medgifves de hemmansdelar, som i skifte ingå, räknadt från förrättningens början till dess tillträde af de nya lotterne skett, samt att ofvan föreslagna förskott, stats-anslag och eftergift i bevillningen må utgå under de tio första åren för de skiften, som under tiden kunna varda förrättade eller af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande blifva till verkställighet remitterade. Vid sistlidne riksdag förevar hos Rikets Ständer en fråga af likartad beskaffenhet. Kongl. Maj:t gjorde nemligen då nådig framställning om beviljande af ett för slags-anslag å 2,000 R:dr B:ko för befrämjande af laga skiften på Gottland. Uti sitt deröfver afgifna yttrande, hvilket af samtlige Riks-stånden godkändes, afstyrkte Stats-Utskottet vid nämnda riksdag bifall å berörde framställning, under uttalande af den öfvertygelse, att, sedan början med laga skifte å ön dåmera skett, öns innevånare snart skulle inse skiftes-verkets nytta för deras jordbruk och, utan Statens mellankomst, skynda sig att komma i åtnjutande af de fördelar, detsamma erbjuder. Delande denna öfvertygelse, har nuvarande Stats-Utskott ock funnit sig sakna skäl att understödja det af ofvannämnde motionär väckta förslag och hemställer derföre, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. B) Undervisnings-anstalter för jordbruk och landtmanna-näringar. \ -1.
Som klagomål på flera ställen yppats mot åkdons och hästars beskaffenhet, har allmän undersökning j detta afseende blifvit verkställd och felaktigheterne rättade. Med deni norra Häradet inrättade nya hrandstods-förening, blifva hemmansägarne allt mera belåtne och nyligen hafva 2ine Pastorater i södra fögderiet inkommit med begäran alt i omnämnde förening få blifva intagne. Lika belåten är man äfven allmänt med den här i Länet inrättade Uandtposten, sorn vid dess införande mötte flera svårigheter. Genom Räf och örn förlorar provinsen årligen ett betydligt antal Larn. 32 Andra rofdjur, än dessa, som gära stada på husdjuren, finnas leie p. öoj åtskilliga försök med Käfgropar och Rutgärd.!- till Räfsnäs “l°l)and* nä landet hafva blifvit gjorde, men icke något fullkomligen uppfyllt andamålet Det sätt, som här visat sig förmånligast, har vant fångsten med saxar, “mt synnerlig!,.. sockenvis företagne fingar efter Räfknlor och ungarn^ förgörande. Prispenningar för dödade Räfvar hafva äfven frän soclnarne blifvit utbetaldte, meli tvist har stundom deraf uppstått rörande området, pa hvilket Räfven blifvit fälld. Mågen allmän jagtkassa, hvarifrån sädane premier kunde utgå, finnes icke här inrättad. I sydligaste delen af ön och på Fårön, der allmoge.! har storsta antalet af Får, anstalta, genast skallgång så snarf det förmärkes, att någon Räf inkommit i socknen. Wisby, Länets enda stad, har: Innevånare: Mantalsskrifne: Mankön 4 '• I2^ Qvinnkön
I afseende på det förhållande jag i mitt sisla yttrande anmärkte, att nemi. en vigtig punkt blifvit utlemnad ur förslaget, hvaruti den bordt få eli rum, och hvilken jag i alla händelser påyrkar måtte i hränvinsförfatlningen bibehållas, så är jag visserligen Hr von Hartmansdorff tacksamhet skyldig, för del biträde jag i nämnde hänseende af honom erhållit; men jag mäste nödvändigt med detsamma likväl lägga märke dertill, att den nyssnämnde värde ledamoten uppfattat saken i viss mån på samma sätt som comilérade och Frih. Raab, nemi. sålunda, all ehvad stadgandet om K. M:s rätt att förbjuda bränvinstillverkning står qvar eller ej i författningen, Dess rättighet dertill i sin helhet dock ej kan ifrågasättas. Jag deremot hyser derutinnan en helt annan åsigt. Man talar visserligen om K. M:s rättighet i allmänhet i sådant afseende, såsom varande en följd af Dess rätt att ensam besluta i frågor hörande lill den ekonomiska lagstiftningen; men månne man ur denna allmänna rätt någonsin tillagt K. M. behörighet att efter behag lagstifta om jordbruket, om fabrikerna, om bergsbruket, o. s. v.? Har man väl utur K. M:s ekonomiska lagstiftningsrätt härledt någon befogenhet att, efter egel ompröfvande, påbjuda inställelse af en eller annan fabrikseller handtverksrörelse? Med bränvinstillverkningen deremot är ett hell annat förhållande. Rudimaleriernes användbarhet till födoämne, jemte produktens åtminstone relativt umbärliga beskaffenhet, att nu icke tala om vådan af dess till öfverdrift drifna bruk, allt delta gör ifrågavar. undantagssladgande behörigt och ganska nödigt. Häraf följer ock att det är så mycket mera oundvikligt ali stadgandet linnes infördi i författningen, som, efter hvad jag nogsamt erinrar mig, flere ledamöter af det Hederv. BondeSt. under öfverläggningen härom yttrade, att denna författning, hvilken utölvade ett så stort inflytande på BondeSt:s hushållning, borde, framför snart sagdt hvarje annan ekonomisk författning, äga fullständighet, tydlighet och bestämdhet.
Uti Nådig Remiss af den 22 December sistlidet år, som den o i denna månad till Riks-Marskalks-Embetet ankommit, har Eders Kongl. Maj:t behagat infordra Riks-Marskalks-Embetets underdåniga Utlåtande, i anledning af Remissen följa k tiga , härhos i underdånighet återgående, transumter af Berättelsen om sednast förrättade Stats-Revision; och får, tili följd deraf, Riks-Marskalks-Embetet underdånigst anföra följande: Hvad först beträffar anmärkningen vid Räkenskapen öfver Kongl. Slottets 1 Stockholm byggnadsmedel för år i83p, att nemligen Sekreteraren vid Ståthållare-Embetet, som blifvit utnämd den 27 Maj samina år, uppburit arfvode från årets bör jan, och Räkenskapsloi aren, hvilken, genom Nådigt Bref den 22 Maj meranämde år , erhållit förhöjdt arfvode, uppburit förhöjningen äfvenledes för hela året, utan att Eders Kongl. Maj:t, uti åberopade Nådiga Bref, derom skulle hafva lemnat föreskrift; så har Eders Kongl. Majit, på sätt Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref till Riks-Marskalks-Embetet af den 22 Maj i83p innehåller, behagat i Nåder bestämma en summa af 3oo Rdr Banco , för år räknadt, att från början af samma år utaf slotlsbyggnadsmedlen utgå, såsom arfvode till den person , som Sekreteraretjensten vid SlåthållareEmbetet å Stockholms Slott under tiden förrättat, samt den 27 i nämde månad till Sekreterare vid Ståthållare-Embetet utnämnt och förordnat Kammarjunkare!!
Länna skeppslags Tingsrätt hade genom utslag den 1 Mars 1849 förordnat, att en piga, i brist af tillgång till ådömda böter 22 Hulr banco, för första resan stöld af gods, värdt 7 R:dr 16 sk. nämnde mynt, skulle undergå sjutton dagars fängelse vid vatten och bröd, fastän kroppsplikten, hvilken enligt 40 kap. 1 § Missg.b. skolat beräknas efter tjufnadens nyssberörde värde motsvarande 22 daler silfvermynt, och således enligt 5 kap. 4 § Str.b., sådan den lyder i Kongl. Förordn. den 10 Juni 1841, bordt utsättas till endast sju dagars långelse vid vatten och bröd; och hade genom utslagets verkställande den sakfällda sålunda blifvit obehörigt lidande underkastad; hvarföre åtal, uppå mitt förordnande, blifvit emot Häradsrättens tillförordnade ordförande utfördt inför Kongl. Svea Hofrätt, som genom utslag den 27 Januari 1852 sig deröfver utlåtit, att emedan, antingen i fråga komne felaktiga förfarande ägt rum redan hos Tingsrätten vid fattandet af dess beslut eller, på sätt tillf. Domhafvanden uppgifvit, tillkommit först vid uppsättandet af Tingsrättens utslag och genom dervid förelupen misskrifning, omförmälte felaktighet, hvarigenom den sakfällda tillskyndats obehörigt och svårt lidande, i allt fall fios Domhafvanden, som i hvilkendera händelsen som helst vore för origtigheten ansvarig, utmärkte åtminstone vid tillfället rådande vårdslöshet vid domareembetets utöfning; ty pröfvade Kongl. Hofrätten, i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist fälla honom att, för hvad honom sålunda till last lage, böta sextio daler silfvermynt med tjugu riksdaler banco; men som han genom i målet inkomue handlingar visat, att han redan godtgjort godtgjort den sakfällda för hennes lidande samt ersatt Kongl. Majit oell Kronan kostnaden för hennes onödiga qvarhållande i fängelset, vore vidare yttrande i denna del af målet icke erforderligt. Detta Kongl. Hofrättens utslag har, såsom icke öfverklagadt, vunnit laga kraft.