Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco-Ut skottets Memorial N:o i33é ver, arbetadt eller oarbetad!;, som är försedt med Svensk ControlslämDel, Svenska och Holländska Specie-Ducater, samt Gäldoch Silfver-Medailier, dock ej något lån lill mindre belopp än En Riksdaler Banco, 2:0, För sådant lån utställer gäldenären ej någon skuldförbindelse, utan undfår ett bevis eller så kallad pantsedel, gällande uti Innehafvarens hand för utlösen af panten eller omsättning af lånet, så vida det namn eller den chiffer, som enligt Bankens Böcker tillhörer samma pantsedel tillika kan af honom uppgifvas, 3: o» Ullåningsvärdet är bestämdt till En Riksdaler Banco-Sedlär för ett lod controleradt Silfver, och Fem R:dr Banco-Sedlar fön en Ducat i Guld; andre halter, t, ex. Medaille-Silfver och controleradt Arbetsguld belånas i lika förhållande, enligt evalvation efter halten. De sålunda bestämde lånebeloppen utgå oafkortade och utan allt afdrag å fullt Riksdalertal; en hvar likväl obetaget att på sin pant kunna undfå ringare lån, om han så för godt finnér, 4:o. Räntan förblifver 4 procent årligen och beräknas från den dag lånet utgått till dess Banken blifvit för detsamma godtgjord. 5:o, Lånetiden bestämmes alltid till 12 månader; Låntagaren dock obetaget att dessförinnan sitt lån infria.
1:o till Djurgårdsbrunns Akde-liolag, för uppbyggande och underhållet af brunn, brunns-inrättningens förbättrande, jernvägars anläggning från brunnen till Stockholms stad och den omgifvande lokalens försköning 4:o till motionärens aflidna makas, Carolina von Axelsons brorson, Kaptenen Georg vi n Axelsons äkta manliga bröstarfvinge:', en fond, kallad Axel Roos' af Hjelmsäterska-von-Axelsonska fonden hvaraf räntan, efter afdrag af förvaltnings-kostnaderna, skulle årligen fördelas lika mellan hvarje lefvande äkta manlig medlem af denna gren utaf von Axelsonska ätten, samt om samma gren skulle utgå öfverflyttas på de lefvande grenarne af von Axelsonska ätten N:o 2,02?, att årligen utdelas efter nyssnämnda grunder; och skulle lika rätt tillfalla de grenar af ätten, som tilläfventyrs blefve upphöjda i Friherrligt eller Grefligt stånd. Riddarh ns-C tskottet s Utlåtande \:o lf>. hela ätten utslocknade tillfölle fonden Riddarhuset, på sätt i 2:dra punkten förmäles. 5:o till afkontlingarne efter motionärens systerbarn, aflade i äktenskapet mellan Kyrkoherden J. Norén och Brita Lovisa Gustafva Roos af Hjelmsäter, samt till afkomlingarne efter vice Häradshöfdingen Carl Gustaf Ostlund, son af aflidne Komministern J. Ostlund och motionärens jemväl aflidna syster Sofia Wilhelmina Gustafva Roos af Hjelmsäter, en fond, kallad Axel Roos' af Hjelmsäterska Norén-Östlundska fonden 5,000,000: — hvaraf räntan, efter afdrag af förvaltnings-kostnaden, skulle årligen utdelas till lika fördelning mellan hvatje lefvande akta manlig afkomling af motionärens ofvannämnde systerbarn.
Den vestra liniens vedersakare hafva alltid framhållit, såsom företrädesvis anmärkningsvärdt, denna linies större längd af mer än 2 mil, det ofördelaktiga förhållande derigenom uppstode för persontrafiken emellan Upsala och Stockholm, och den uppoffring som just genom detta förhållande tillskyndades det allmänna, enär man å denna sida alltid antagit, att den minskning i inkomsten af persontrafiken, som genom banans förlängning uppkomme, omöjligen skulle kunna ersättas med inkomsten af den trafik, som genom vestra liniens antagande otvifvelaktigt skulle tillflyta från de folkrika och fruktbarare trakterna af Upland och Westmanland; men man har icke tvekat att icke allenast med likgiltighet betrakta den omständigheten, att östra linien är utan allt värde för jpst dessa trakter, eller södra och sydvestra delarne af Upland samt södra och sydöstra delarne af Westmanland, utan man har till och med förklarat dessa orters möjliga behof af en jernväg kunna till fullo tillfredsställas genom en sådan vägs 45 anläggande emellan Westerås och Sala, öfver hvilken senare punkt samt vidare öfver Upsala nämde orter sålunda skulle beredas en jernvägsförbindelse med den för deras produkters afsättning och i följd deraf äfven för persontrafiken vigtiga hufvudstaden. Lägger man afståndet mellan Westerås och Sala, 31 mil, till de 11 mil 28600 fot, hvartill sammanräknade våglängden mellan Stockholm och Sala öfver Upsala beräknats uppgå, skulle sålunda denna företrädesvis behöfliga jernvägsförbindelse beredas genom en våglängd af mer än 151 mil och således genom en omväg af omkring 4 mil. Det vill dock synas, som borde man, vid jemförelse af den så betydligt större omväg, denna trafik sålunda måste göra, med den vägförlängning, den vestra linien komme att medföra för Upsala stad och trakten närmast deromkring, icke draga i betänkande att förklara den sistnämda ortens anspråk underordnade. Men det torde vara öfverflödigt att söka bevis för det påståendet, att en jernväg från Westerås till Sala och derifrån i nästan rak linie till Upsala samt vidare till Stockholm, enligt undersöknings-kommittéens förslag, i sjelfva verket vore utan någon nytta för nyssnämde delar af Upland och Westmanland.
Ständer vördsamt underställes, Stockholm den 27 April iS35. Ankom till Exp.-Ulsk. den 2,7 April. i Memorial, i anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets återremiss å Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 56, med förslag till Bevillnings-surnmans fördelning. Genom Protocolls-Utdrag har Utskottet erhållit underrättelse, att Utskottets Betänkande N:o 56 blifvit bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 6, Högv. Preste-Ständet den 2, samt Vallöf]. Borgare-Ståndet jemväl den 6 uti denna månad; men att Hedervärda Bonde-Ståndet samma Betänkande, under sistnämnde dag, återremitterat, på grund af dervid gjorde anmärkningar. Jemte denna återremiss, hvilken först den 16 tili Uts.kottet aukorn, har Utskottet äfven fått emottaga ett af RiksdagsfullmägLigen Anders Danielsson i ämnet afgifvet serskildt anförande, hvilket, på sätt Protocolls-Utdraget innehåller, i ett sammanhang med återremissen, borde behandlas, och hvaruti föreslås, att Utskottet, i följd af de 3:ne Ståndens bifall till den i Betänkandet föreslagna underdåniga skrifvelsen, åsyftande vilkorlig hemställan om inskränkning i rättigheten till mindre bränvins-bränningstid emot förminskad skatt, genast mätte framställa den voterings-proposition, som, enligt 71 §. Regerings-Formen, bör af Nämnd afgöras, hvilket dock, uti ett under senare dag afgifvet yttrande, Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson i så måtto rättat, att, oberoende af RiksStåndens beslut, med anledning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 56, bränvins-bränningsfrågan, i den del hvarom nu handlas, mätte återbringas till öfverensstämmelse med det beslut, som derutinnan af alla fyra Riks-Slånden enhälligt, lagenligt och oåterkalleligen är vordet fattadt.
trappor, förstugor och köksdependancer - medaii fordra en hel stab ined tjänstfolk bara för ~,ztt ' hållas; .re~a det Bt dessa sanii-na pigor icke finnes. någon, annan. sofplats. an ytter: köket - och ett ' .ordentligt serveriiigsrui~ anses för - en onödig lyx. Tänk er s&amp; detta so111 disl~oneiitbo~tiil ' le~; %tryckta tider, få tjänare, och en liten fix från staden, livilken: disp~neiiten - ingeniören - föriils1; at sig i, inedaii. lian war gappersmastare p i det bruk, diir lioii. var ' guvernant ' hos disponenteii. Läget pk de nya limen ar viil icke alltid lika tilltalande, soin. den ingeniörspraktislm inredniiigen - .det: kctn hiinda, att de Jigga utan 1,. iiäinnvärd utsikt eller trädgård midt bland f abriksbyggnaderna - men Man ar oiugifreii af srbetslif och rörelse och denna uppfriskande kansla af att. lefva ined sii ?. tid, hvilken ar s&amp; stark pit alla nya industriaiilaggningas i Sverige, som, i fråga oin inottaglighet för nya mekaniska teorier och uppfinningar ej ger » de stora kulturland en^ efter. Det ar ju ock bekant, att inekanici aldrig vilja lyssna till skriftstidlares och hiimaiiistiskt intresserades klagan på v h a tringa förhållanden eller inedge, att Sverige är &gt;efter sin tid:). Och smh meningsbyten i denna frhga äro blott en krydda på sommartrefnaden i de gästfria ingeniörslieinmeii. I de öfvervägande flesta fall äro emellertid dessa bostiider vnckert belägna .. En lämplig plats - tilirackligt nara och dock litet undan - har erbjudit sig sjalf p % någon sluttning invid forsen eller kanalbanken eller kanske tipp i skogsbrynet, i själfra hjiirtat af skogen.
Men då jag sålunda delar Hr von Hartmansdorffs tanka, att räntornas bestämmande i r:dr silfver icke skulle uppfylla det åsyftade ändamålet, men endast gifva misstroendet till beståndande! af 1830 års realisation, kan jag deremot icke dela hans tanka, att ett sådant misstroende redan finnes. Hr von Hartmansdorff har väl anfört, att under 1843 års dåliga konjuncturer, skulle något handelshus hafva uttagit silfver i banken, och insatt detsamma i bankens depositionshvalf, hvarefter depositionsbevis af banken utfärdas. Möjligen har något sådant enstaka fall för någon mindre summa ägt rum, men man bör väl dermed icke tro sig hafva ådagalagdt, att det innebar ett allmänt misstroende, och ali delta då icke var allmänt, har jag mig så myckel mera bekant, som jag, som den tiden var bankofullmäktig, känner att den 2 Jan. 1843, eller det år, då det förmodade misstroendet skulle varit som störst, hade ett handelshus i banken på räkning inneslående en behållning af 540,000 r:dr b:ko eller mer än hvad vanligen allas enskildta bevillningar utgöra. Hr Sandströmer, Joh. Peter: Den första värde talaren har yttrat sin förvåning deröfver, att ett sådant förslag som det ifrågavar:de någonsin kunnat framkomma. Måhända skall, om icke bans, åtminstone R. o, Ad:s förvåning betydligt förminskas, då jag 12 Den 1 Augusti. härmed får erinra, hurusom framställning om räntornas indragning, mot ersättning till löntagare af kontanta löneanslag, redan år 1828 giordes af vederbör:de collegier, hvilket föranledde K. M. att till Rikets dä församlade Ständer derom aflåta propos. Uti samma propos. yttrade K.
Vidkommande åter de skaltskyldiges befrielse från gäldande af Öhboms uppbördsbrist, så och emedan Utskottet icke har sig bekant, huruvida Konungens befallningshafvandes förrberörde utslag vunnit laga kraft eller blifvit ofverklagadt, och således i sednare fallet frågan om de skattskyldiges förpligtande att ersätta balansen beror på vederbörande myndigheters pröfning och afgörande, finner Utskottet sig för närvarande ej kunna vidtaga annan åtgärd, än att tillstyrka Rikets Ständer att till Kongl. Majrt aflåta underdånig skrifvelse, med hemställan, att, derest de skatlskyldige varda genom laga kraltvunnet beslut ålagde att gälda åtarstoden af oftabesagde uppbördsbalans, och Kongl. Maj:t, i händelse de skatlskyldige sedermera i nådeväg söka befrielse derifrån, skulle anse en eftergift vara af omständigheterna påkallad, Kongl. Maj:t då måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet, samt emedlertid låta med uttagandet hos de skattskyldige af de dem lill ersättande ådömda belopp anstå, intilldess Rikets Ständer fått tillfälle att öfver den nådiga propositionen sig i underdånighet yttra. Stockholm den 4 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 5 Febi-., kl. 2 e. ra. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att det vid Arvika köping belägna öfver jägmästare-bostället Gate må vid nuvarande innehafvar ens afgång öfver låtas till nämnde köping, (LA-). Uti ett hos Bondeståndet afgifvet och af bemälde Riksstånd till Statsutskottets behandling remitteradt memorial, bar riksdagsfullmägiieeo, Elof Andersson Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 4l - 13 Andersson ifrån Wermlands län föreslagit, att, till nödig utvidgning af den i berörde län anlagda köpingen Arvika, hvilken under de sednaste åren varit i ständig tillväxt och för den omkringliggande orten medförde stora fördelar, det närbelägna öfverjägmästare-bostället
Genom upplåning för Statens räkning, enligt här nedan angifna vilkor och bestämmelser, anskaffas inom riket medel för att användas dels till inlösen af obligationer å utländskt mynt, utgifna för de under åren 1858 och 1860 för Statens jernvägsbyggnader upptagna lån, dels till bekostande af allmänna produktiva arbetsföretag, hvilkas utförande eller understödjande af Rikets' Ständer beslutas. 2:o. Denna upplåning, sorn icke får företagas i annat fall än att penningar inom riket blifva att tillgå mot ett pris, som icke öfverstiger kostnaden för det under innevarande år till fortsättning af Statens jernvägsbyggnader utrikes upptagna lån, och hvilken upplåning under åren 1861 till och med 1863 icke får uppgå till högre belopp än 3,000,000 R:dr, sker genom fonderade, inom riket utgifna, räntebärande obligationer/lydande å Svenskt mynt, och utfärdade, på Rikets Ständers vägnar, af deras Riksgälds-kontor. 3:o. Obligationerna ställas på innekafvaren, men äro å dennes sida icke uppsägbara. Deremot eger Riksgälds-kontoret att dem uppsäga till inlösen efter sex månaders förlopp; hvilken uppsägningsrätt dock icke må af Fullmägtige begagnas förr, än efter tio år från obligationernas utgifvande. Uppsägning sker medelst derom i rikets officiella tidning införd kungörelse. 4:o. Räntan för den i obligationerna förskrifna lånesumma utgår med fyra och en half för hundra, efter år räknadt, och tillhandahålles ovilkorligen obligationsinnehafvaren hvarje halft år, emot återställande af den å samma ränta utfärdade kuponj; börande hvar och en obligation, vid dess utfärdande, vara försedd med dylika kuponer å halfårsräntorna för en tiderymd af Tio år; och skall samma obligation sedermera, intilldess den varder inlöst, hvart tionde år förses med ränte-kuponer för enahanda tid.
Archivets förvar aflemnat berörde antal exemplar af Arbetets irsta Band, samt 2:dra Bandets irsta Del'; men vid härom den 28 sisth Mars gjord underd. anmälan, har Kongl. Majrt i Nåder behagat yttra: ”att då Rikets ”Ständer anslagit 600 Rrdr årligen att af Kongl. Majrt disponeras till ntBih. till RSt. Verk i den nion arbetet fortgår, finnér Kong]. ”Majit samma medel ej kunna användas till att inlösa de Delar af nämnde "arbete, hvilka utkommit före början, med år i835, af den Ståts-reglering, ”hvartill berörde anslag hörer.” Med anledning häraf, och öfvertygad att Rikets Ständers afsigt varit, att nämnde 6oo Rldr skulle användas till iu5 exemplars inköpande både af Diplomatarii Usta Del, som år 1829 af trycket utkom, samt af den 2idra Delens usta Band, som utkom år 1834, och af de följande i den ordning de lemna pressen, har Prosten Ahlqvist föreslagit, att den otydlighet, som uppkommit af ordalagen i den underd. skiifvelsen och som gifvit Kongl. Majit anledning anse sig förhindrad alt för de anslagne medlen inköpa Verket i sin helhet, måtte genom en serskild und. skrifvelse undanröjas. Och har, lill stöd för denna framställning, blifvit anfördt, att, om endast de hädanefter utkommande Delarne skulle blifva inköpta, funnes icke något enda coroplett exemplar för Kongl. Majlis höga disposition att tillgå, och ehuruväl Ulgifvaren erhöll »let bestämda anslaget till Verkets fortsättande, så förfelades dock helt och hållet det serskilda‘af Rikets Ständer åsyftade ändamålet, ty så väl Rikets Läroverk, som öfriga Autoriteter, hvilka Kongl. Maj;t skulle i Nåder behaga tilldela exemplar af Svenskt Diplomatarium, finge då endast strödda Delar deraf, i stallet för completta exemplar.
I ett af dagbladen har jag läst det yttrande, som, under min frånvaro, en värd Ledamot Herr Grefve von Schwerin afgifvit, vid ett tillfälle, då en annan värd Ledamots, Herr Friherre Anckarswärds motion remitterades; hvilken innehöll förslag, att principerne till nya, CivilLagen skulle vid denna Riksdag till afgörande förekomma. Begagnande min Motionsrätt hade jag protesterat emot ett behandlingssätt, som kunde skilja i tiden för afgÖrandet, emellan Principer och tillämpning; och jag hade jemväl föreslagit ett annat, hvaråt också remiss var lemnad; men oviss om hvilken i3 H. 5 66 Den 16 Februarii f. m. dera Lagutskottet skall gifva företrädet, ser jag mig af ämnets vigt uppkallad, att bemöta de Lagbegrepp, som innefattas i Herr Grefve von Schwerins yttrande; och jag anhåller alltså att nu få emot dem göra de anmärkningar, för hvilka jag äfven anhåller om remiss till Lagutskottet. Herr Grefven understöder Friherre Anckarswärds Motion, klandrar gamla Lagens Bördsrätt, samt ger bifall åt det nya Lagförslagets antagna theorie, om Qvinnans rätt, som vill, att den ogifta Qvinnan skall vid fyllda 25 år blifva lika fullmyndig, som Mannen; och slutligen har Herr Grefven, såsom bevis på orättvisan af gamla Lagens motsatta bud, åberopat exempel af Qvinnan, som gifter sig vid 17 år, föder barn och blir änka vid 18 år, då hon blir ej allenast myndig sjelf, utan jemväl förmyndare för sitt barn, med närmaste fäderne fränders råd. Friherre Anckarswärds Motion har jag tillräckeligen motsagt, i den motion jag gjort, med hvars uprepande jag ej bör besvära; och jag fäster mig således nu blott vid hvad Grefve von Schwerin, i öfrigt, andragit. Hvad nu först beträffar Bördsrätten, så bör jag erindra, att då Civilisationen införde den till Sveriges LagBalkar, såsom en följd af arfsrätten, voro både motiv och ändamål ganska ädla.
— Kanske, tänkte hon, är det nu bäst att ej taga honom ur denna villa, och sade derföre: «gör då Anna till viljes, och läska sig med denna helsosamma dryck; den skall göra majoren godt.» «Ja du är Anna, min egen älskade Anna,» sade han åter fördjupad i hennes åskådande. «Men huru har du kommit hit, eller är jag» han fortsatte ej meningen — fantasin tog ett annat språng. — «Men hvarföre kallar du mig ni och ¯major¯? Är jag icke mera din Konstantin? Eller har han — han befallt dig förneka din första, bästa vän? Du skall och bör icke lyda honom!» ropade han med en febersjuks hela häftighet. Utomordentligt bestört, beslöt Ottilia dock att så mycket möjligt var ingå i hans idéer, hon sade, att hon vore hitkommen för att vårda honom som sjuk. Kallade honom du och Konstantin, allt under böner, att han skulle vara stilla, icke bemöda sig att tala, och dricka det hon bjöd honom. Det lyckades äfven. Ur stånd att sjelf resa sig, måste flickan med sin venstra arm understöda hans hufvud, medan han tömde glaset, sedan sjönk det åter ned, innan hon hann draga undan armen. Han tog hennes högra hand, lade den sedan på sin heta panna, och hans ögon uttryckte så mycken tacksamhet, men de slötos snart af matthet, och han återföll i sin förra dvala. Ottilia drog varsamt undan sin arm och lade ned hans arm. Sedan smög hon sig åter till sin plats vid fönstret, der Leonna, ett förundradt vittne till denna scen, ville öfverhopa henne med frågor, men Ottilia lade fingret på sina läppar, visande på patienten, sedan på rummet innanföre; och varsamt smögo de sig dit. Man hade tagit bort bokskåpet, som stängde dörren till fru Palmans rum, och de gingo dit, emedan de der hörde onkelns röst. Han hade fåfängt spejat efter de väntade.
Hufvud-litel uppföras ett förslags-anslag till belopp af 16,000 R:dr Runt att, i mån af behof, till ofvan omförmälda ändamål användas, under vilkor deremot, ej mindre alt bland stats-inkomslerna komme att ingå så väl de af vissa hemman och lägenheter i Blekinge utgående så kallade reserv - 156 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 72. räntor, för sä vidt de ej till bätsmans-rusIningens upprätthållande kunde erfordras, sorn äfven vakans-afgiflerna för de derstädes tillkomna omkring 30 nya bätsmans-rotar eller rusthåll, lin oek att till Rikets Ständers Riksgälds-konlor öfverlemnades den af nvssberörde afgifter under den förflutna liden inom länet samlade och der jemväl förvaltade fond, uppgifven alt vid utgången af uppbördsåret 1854 öfverstiga 38,000 R:dr R:ko och nu sannolikt uppgående till mera än 40,000 R:dr samina mviil, då således Slaten deruti, för nästinstundande slatsreglcrings-period, komme att ega mer än tillräcklig tillgång för den, i följd af hvad E. K. M:t sålunda föreslagit, erforderliga nya utgift, äfvensom dess uppoffring för framtiden ej heller kunde anses blifva af någon större betydenhet, särdeles om besparingen af de utan tvifvel ganska dryga kostnaderna för tillvägabringande af den ifrågaställa hemmansoch ränfe-förmedlingen jemväl härvid loges i beräkning; och linsåge E. K. M:t, i händelse detta förslag af Rikets Ständer bifölles, all fråga om bestämmande af lika da lerin I för hvarje rusthåll samt om förmedling af ränte-betalande hemman derigenom förfalla, äfvensom billigheten fordra, att jemväl Blekingska reserv-räntorna, hvilka, såsom förut berördi är, skulle från och med år 1850 utgöras med förvandling efter årlig markegång, finge fortfarande erläggas såsom hittills, nemligen med 16 sk.
Majit har väl i Sin nådiga proposition föreslagit, att tiden för bränvinsbränningen i lia klassen skulle indelas i tre serskilda terminer af två månader i hvardera; hvaremot för bränvinsbränning i 2:a klassen det skulle vara tillåtet att anmäla sig till bränning under en, under flera eller under alla af de sex månaderne; men då det af kommitterade och Kongl. Majit anförda skäl för förslaget, att indela tiden för bränvinsbränning i 2:a klassen uti sex terminer, att nemligen undanrödja alla anledningar för fabriksbrännaren att anse sig i något fall nödsakad till bränvinsbränningens fortsättande, enligt sammansätta Utskottens åsigt, äfven eger tillämpning på bränvinsbränning i lia klassen, hafva sammansatta Utskotten trott sig icke böra stadga någon annan indelning af tiden för bränvinsbränning i lia klassen, än den, som blifvit föreslagen för 2:a klassen, eiler fabriksbräuningen, hvarföre sammansatta Utskotten antagit alt tiden för bränvinsbränningens utöfning, vare sig på grund af jordbruk, eller såsom fabriksrörelse, fördelas i sex terminer, meden månad i hvardera, och med rättighet för bränvinsbrännaren att anmäla sig till bränvinsbränning under en, under flera eller under alla af de tillåtna sex piånaderne. Sevillu.- Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekan.-Utskotten* Betänkandet Nio 1. § 5:o För att bereda utväg för de provinsers invånare, der bränvin hufvudsakligen tillverkas af potates, att, i händelse denna jordfrukt, vid dess upptagande utur jorden, skulle visa benägenhet för röta, kunna i tid använda densamma till bränvinsbränning, hafva sammansatta Utskotten ansett sig böra föreslå följande stadganden: Åstundar någon att börja bran vinsbränningen den 15 Oktober, i stal» let för den 1 November, må sådant, efter hos Kongl. Majlis befallningshafvande derom gjord anmälan, stå honom öppet; i hvilket fall de tvänne sista bränvinsbrännings-terminerna af året räknas från och med den 15 i hvarje månad. 6: o
Jag vill icke bestrida, att i regeln handel är ett stadsmanna-yrke; men om en fullständig tillämpning af denna regel skall blifva möjlig, så är det vilkor oundgängligt, att samhället vunnit den utveckling med afseende på städernes förhållande tili landsbygden, att ändamålet af stadsoch landtnäringarnes fördelaktigaste vexelverkan ömsesidigt må kunna vinnas. Sålånge detta icke är förhållandet, sålänge åtskillige och måhända de fleste landtkommuner inom Sverige äro belägne på ett afstånd af 5, 10 å 15 mil från närmaste stad, synes en förmedlingsåtgärd nödvändig för att tillgodose ett af landels vigtigaste iuteressen. Lägger man i vågskålen de ömsesidiga fördelarne och olägenheterna, så föreställer jag mig, att behofvet för landtmaunen, alt icke hafva allt för långt till det ställe, hvarest han kan upköpa sina behof, och afyttra sina produkter, skall finnas öfvervägande det intresse städerne kunna äga, att icke lida intrång i deras rörelse. Latona oss tillse, huru förhållandet var innan 1846 års Handels-Ordn. utkom. Enl. den gamla Stadslagen, som öfverflyltades till 1734 års eivil-lag, var det landtmaunen förbjudet, att idka någon köpenskap, men under tidernas lopp, hafva härutinnan ganska väsendlliga förändringar tillkommit. Genom R. o. Ad:s privilegier blef detta Stånd förunnadt, alt vid dess bruk tillhandahålla arbetare hvarjehanda förnödenhetsvaror. Detta undantag utsträcktes i tillämpningen äfven till de bruk, som innehades af ofrälse-ägare, och denna tillämpning vann en mångårig häfd, som af ingen åtalades. Ar 1815 hlef, såsom bekant år, en friare handel med landtmanna-varor allestädes å landet beviljad, hvarförutan under långliga lider serskilda resolutioner blifvit af K.