Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd afslå hvad ett särskildt Stånd, i en eller annan del af Bevillningsutskottets förslag till grunderna för Bevillningen, sätten af deras tillämpning och Bevillningens fördelning, yrkat, men detta Stånd ändock vid sin mening förblifver, saken skall åt Förstärkta StatsUtskottet till afgörande öfverlemnas, samt enahanda skäl, hvilka ansåges verka till antagande af ornförmälde 7-de Propo ition, äfven skulle leda derhän att, öfver huru många delar af ett förslag till Bevillning Förordning något BiksStånd än stadnat i olika beslut Cons titntionsTJt skottets Betänkanden. 315 mot de öfrige, en enda "Voteringsproposition öfver hela förslaget icke dessmindre kunde fasställas, funnit sig ej böra eftergifva sin i Grundlagen förvarade rätt till omröstning i Förstärkta StatsUtskottet öfver hvarje del af TullTariffen, deruti Ståndet varit skiljaktigt; I följd hvaraf Vallöf], BorgareStändet undandragit sig all omröstning öfver Propositionen, intilldess ConstitutionsUtskottet, till hvars pröfning den stridiga frågan hänsköts, sig deröfver utlåtit. ConstitutionsUtskottet, som tillika in* herntat alt Högvördige PresteStåndet numera med Vällofl. BorgareStändet hufvudsakligen sig förenat, får, till besvarande af Remissen, vördsamligen yttra : att den föreslagna propo itionen, ställd på bifall till en, efter Bevillningsutskottets upprättade Tariff, alla varor åsatt TullBevillning, med Gontraproposition på afgörandet, genom särskilda omröstningar, huruvida Tullen å vissa varor må, enligt BorgareStändet* förslag, höjas eller sänkas, tyckes framställa en förkortningsmethod, sorn icke står väl tillsammans, hvarken med de i Grundlagen bestämda former, eller med hvarje RiksStånds rätt, att göra sin röst gällande i den minsta omständighet af de så vigtiga beskattningsmålen, samt alt, då, jemlikt glS Constitutions-TJtskottcts hetänkanden.
Sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 5. Nej — 43. i88 Den 7 November e. m. Då således ingen af de personer, på hvilka vid den första voteringen blifvit röstadt, genom de förnyade voteringarne erhållit Electorernes kallelse att vara Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans efterträdare, företogs, enligt 97 §. Regerings-Formen, ny omröstning öfver alla dem, som vid första voteringen kommit i fråga, då, efter valsedlarnes öppnande, rösterne befunnos hafva utfallit, som följer: Lagmannen Jonas Ullberg s4 röster Hof-Rätts-Assessoren Lars Herrman Gyllenhaal — •—• — 20 — och Vice Advocat-Fiscalen P. Hernblom —■ 4 — Varandes altså till Riksens Ständers Justitiie-Ombudsmans efterträdare utsedd, Lagmannen, Borgmästaren Jonas Ullberg. Ut Supra. B. v. Platen. Nils Limnelius. And. Jonsson. Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde om icke, sedan Riksens Ständers Herrar Electorer således utsett Lagmannen, Borgmästaren Jonas Ullberg, att Riksens Ständers Justitiee-Ombudsman efterträda, ifall bemälde Justitiae-Ombudsman, innan nästföljande Riksdag skulle med döden afgå; Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt an - Den 7 November e. m. moda Expeditions-Utskottet, att för Lagmannen Ullberg uppsätta behörigt förordnande, samt jemväl härom föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Muj:t. Bifölls. Fortsattes den i förmiddags
Jag hemställer derföre, om icke den siste värde talaren ville förena sig i att bifalla ett betänk., som ger en sådan anleda., hvarigenom del af honom sjelf önskade målet kunde vinnas. Hr Printzenskjöld: Jag kan icke af den sisle värde talarens anförande finna mig öfvertygad om lämpligheten af den ifrågavar. skrifvelsen. Finnes en för ändamålet lämplig publik local, och anser K. M. nödvändigheten påkalla, att i densamma inflytta ett publikt embetsverk, så lärer viii K. M. i sin ordning icke underlåta att göra framställning om anslag af de medel, som fordras för att aptera loealen, så att den kan af det publika embetsverket begagnas. Mig synes, att sådana frågor, som denna, böra komma från K. M. till R. St., men ingalunda ifrån lt. St. till K. M. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 17 §• Ropades starka ja, blandade nied nej, hvarefter II. Ex. förklarade, att ja öfverröslat nej. IS g. Bifölls. 19 §- Ansågs ej erfordra någon åtgärd. 20 §. Frill. Cederström: SlalsUtsk. bar emot den tydliga ordalydelsen i 29 § Riksd.Ordn. bär tillåtit sig uppgifva innehållet af de anmärkn.anledn.T, som af Ulsk. blifvit anmälda och till Const.Ulsk. remitterade. Emot ett sådant förfarande reserverar jag mig till prot. I afseende på sjelfva den föredragna § lärer It. o. Ad. icke kunna vidtaga någon åtgärd. Hr Printzenskjöld tillkännagaf, det han instämde i den af Frih. Cederström yttrade mening. Uppå härefter framställd propos., förklarade R. o. Ad. sig anse 20 § icke erfordra något) åtgärd. 21 §. Bifölls. Den 27 N o v e ra b e r f. m. 469 22 §.
Ett annat lyte — ty det är endast sädane talaren ser hos förslaget, och han har derföre indelat sitt anförande i pröfningen af detsamma lytesvis — skulle, enl. samme talares åsigt, ligga uti den förmenta ofullständiga upställningen i hänsigt lill utelemnadt upräknande af tillämnade Regerings-Rälts-ärenden; men förslå frågan bör väl vara den, om en förändrad fördelning af regerings-mälen är af behofvet påkallad, och om i följd deraf någon förändring i Styrelsens organisation bör ega rum. Först sedan man gjort sig reda härför, synes det lämpligen tillkomma en blifvande omsorg, att bestämma, hvilka mål böra till Regerings-R:n öfverlemnas. Det torde till och med vara en verklig fördel, att man icke nu beslutar vissa kalhegoriers upställande derför, med uteslutande af alla öfriga. Det kunde ju lätteligen hända, att man vid en närmare och sorgfälligt afvägd pröfning finner en annan bestämning vara nödig. Det är således af vigt att icke hafva redan på förhand i denna lillämpnings-fråga bundit sina händer. Ett ytterligare s. k. lyte skulle, såsom den värde talaren förmenat, bestå uti de alltför obestämda qvalifikationerne för de personer, som skulle kunna till ledamöter af RegeringsR:n utnämnas, enär inga bestämda examensprof voro i detta fall föreskrifva. Ja! så förhåller det sig verkligen, men jag hemställer om väl serdeles mycket vore vunnet dermed, alt man för dessa Råder hade föreskrifvit vissa examina såsom för Justitice-Räderne? Det har funnits StatsRåd, hvilka med utmärkelse beklädt sitt vigtiga embete, men som icke genom aflagda examina varit berättigade till att blifva antagne ens såsom e, o. Kanslister.
S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrivelser: JVS 1, angående riksdagskostnadernas bestridande genom Riksgälds-kontorel; JVS 2, i anledning af sökt eftergift af återstoden å ett staden Cimbrishamn meddeladt hamnbyggnadslån; och JVS 3, i anledning af sökt befrielse för Markaryds församling i Kronobergs län från skyldigheten att betala återstoden af det för dess kyrkobyggnad från Riksgälds-kontoret utgifna lån. -m w, v f.jhs Prot.-Utdrag den 27 December 1862. 15 i Den 27 December. Hilsa tino ‘tbiinl&lllJ Från Hå g lo fl. Ridderskapet och Adeln. -'ij'{) «) 1 .qnM Yl lii) lii! Jte ffio nuiJom ijimtwlnft i tf« S. I). Efter föredragning af Statis—Utskottets Memorial, 14, med ett a Chefen för Statens jernvägsbyggnader afgifvet underdånigt Utlåtande, i anledning af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga skrifvelse, angående åtgärder till beredande af besparing i anläggningssamt driftoch underhållskostnaden för Statens jernvägar, lades detta Memorial till handlingarna; och skulle, uppå begäran af Grefve von Rosen, Adolf Eugéne, ett af honom i frågan afgifvet yttrande till Statsutskottet remitteras. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Konstitutions-Utskottets Memorial, M 4, med anmälan om Riks-Ståndens beslut i anledning af de sedan sistlidne riksdag hvilande grundlagsändringsförslag. S. D. Efter föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial, M 5, om återlemnande af en utaf Herr Prosten Sondén väckt motion, lades detta Memoiial till handlingarne, med förklarande, att Ridderskapet och Adeln ansåg motionen böra af Stats-Utskottet behandlas. S. D. Föredrogos Lag-Utskottets nedannämnda Memorial och Betänkande, nemligen:
Departementet afslutas, skulle kunna upphöra, hvaremot, derest Kongl, Maj:t, med afseende å det serskilda förhållandet med Spanmålsundsättningsmedlen, skulle finna nödigt, att kontrollen öfver dessa medel fortfarande af Stats-kontoret utöfvades, den föreskrift kunde varda meddelad, att Hufvudbok deröfver skulle uti Kammar-kontoret upprättas; öfverlemnande Stats-kontoret, hvad lönerne beträffade, till Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning, huruvida icke desamma kunde Kongl. 31aj:ls Prop. om Statsverk. 1850. 3 bestämmas tili efter nuvarande prisförhållanden och tidens fordringar lämpade belopp, sålunda, att Stats-kommissarier erhölle 2,600 R:dr, Räntmästare, Sekreterare och Kamererare 1,800 R:dr, Registrator, Kammarförvandter och Kassören för uppbörden af stämpladt papper, äfvensom Bokhållare 1,200 R:dr; Kancellister och Kammarskrifvare 600 R:dr; samt af Yaktbetjeningen: Vaktmästaren 566 R:dr 52 sk. och Kammardrängarne 500 R:dr; hvarjemte Stats-kontoret ansett följande serskilda arfvoden böra i Nåder beviljas, nemligen: för Räntmästarne 800 R:dr hvardera, såsom godtgörelse för remisslage vid penningars afsändande, hvilket hädanefter ej skulle ega rum; för Kassören vid uppbörden af stämpladt papper 400 R:dr i ersättning .dels för den missräkning, som vid nämnde uppbörd kunde förekomma, dels för tillförene uppburen provision å samma uppbörd; till de extra ordinarie tjenstemän, som biträda med renskrifning i Kancelliet 400 R:dr och i de begge Kontoren till enahanda belopp eller 400 R:dr för hvardera Kontoret, samt en emot de till extra ordinarie Tjenstemän och Betjente hittills utbetalde ljuspenningarne ungefärligen svarande summa af 900 R:dr, att användas lill gratifikationer åt skicklige och flitige extra ordinarier i allmänhet.
"Man kunde nästan tro, att gamle herr Klas lefde, ty nog är ölet bra nog i sin sort, just sådant han ville ha det. Det kan man medge, att visst ville han ge knektarne så godt stackarn hade att bestå. Men sen man hade fått en klunk af hans kalla maltsmörja i magen, så fordrade han, att man skulle vara så flink och förlig, som om det varit det eldigaste vin han bestod. Åh fy för f n." "Hör han på, munsjör Raborsky", svarade skotten, som af hvad polacken talat ej förstått mycket mer än ett ord, "låt han bli att kalla herr Klas för stackare. Det var en karl som kunnat förtjena att ha en fjäder i sin blåa mössa och säckpipblåsare framför sig, och ingen skulle ha sagt, att ej han hedrat den klan, till hvars chef han hade blifvit född." "Ja, då hade han ej heller behöft sina smörjiga skinnbyxor", skrattade polacken. "De hade minsann kunnat passa åt skottarne att kläda öfver sina sköldar med, så styfva och grofva de voro. Pilarne skulle bra ha studsat ifrån dem." Skotten for opp och ryckte på sitt stora svärd, men lugnade sig dock vid en klunk öl; han visste ej rätt hvad den andre sagt. "Åh hå", fortfor polacken, i det han vred på sina långa mustascher. "Det var dumt att låta värfva sig till det här björnlandet. Nog hade det smakat bättre att dricka söderns vin och bo under de välluktande citronoch orangeträden, än att smörja i sig finskt öl och låta röka sig som en sill i dessa fördömda finska pörten; och gräla med de djuren derinom, för hvar bit man tar af dem. Men det hade vi, för det de behagade välja oss till kung ett våp, en isbjörn, som ligger i sin lya och gör ingenting, sen han väl lyckats sätta söta fars stalldrängar till vakt öfver oxarne i sitt hemland." Matts hade suttit helt tyst, under det de andre munhuggits. Nu steg han opp, helt lugnt, knöt sin jättenäfve under Raborskys näsa, och, i det han mellan sina sammanbitna tänder mumlade:
Uppoffring af allmänna rättsbegreppens värde, af LagertS helgd, af Allmänhetens förlitande till rättskaffenhet i Statens handlingar, till redlighet i Siänders löften ; ja ! med ett ord, af sjelfva dessa Grundvalar för allmänna säkerheten, uppoffringen af allt detta har ansetts icke vara för mycket; och Utskottet har, under erkännande att till verkställigheten behöfdes en Lex in Casa, icke heller tvekat, att alvea föreslå dem Dét stora företräde, som Utskottet sjelf ger åt resultaterne af Betänkandet, framför de resultater , som skulle inträffa, om Disconternes alla liqvider bänvistes till ConcoursDomaren, kan jag för min del ingalunda erkänna. Är det en hårdhet mot Nationen, att, i dess närvarande belägenhet, på en gång borttaga ert ansenlig del af RörelseCapitalet, så är denna hårdhet alldeles likadan i båda fallon. Är det möjligt för Banquen , att årligen indrifva en femtedel af Disconternes fordringar, för att dermed betala er. femtedel af Trep^ocentsS. dlarne; Så vore också möjligheten likadan för ConcoursMassans Curatorer. Klokheten att icke, genom för myckcrt brådska, sjelf göra fordringarnes indrifvande omöjelig , hade likaså val T) en 17 Martil, /. ni. 67 tillbakahållit Curatoretne från försöket att annorledes, än efter hand , verkställa incasserandet, sorn hon nu skulie återhålla BanquetrJ Och vid ansträngningarnes gräns, VOre det alltid för Gäldenären likgiltigt, otti hans ofärd befalles af Banquen, eller befalldes af Curatorer» Den enda fördel (framför Concours tillståndet), som Betänkandet medför, består deri, att As» signationerne genast infrias; men derföre pligtar Allmänheten med förlust af 3:ne Disconter; och hvad Assignatiönernes ägare vinna, det förlora TreprocentSedlarnes.
Utgå, har man ansett extra »oteiingens j fråga ställde förvandling både rubba grunderne för Riksens Ständers ofvannämnda beslut och inverka på beståndet af beväringsskyldigheten; hvarföre det blifvit yrkadt att extra roteringen måtte bibehållas sådan, sorn Riksens Ständer vid bifallet till dess Utgörande, ansett den böra vara. Blott Irenne Redamöter, af de många, som i ämnet sig yttrat, hafva synts godkänna Utskottets förslag, dock så, alt en af dem trott Riksens Ständer sjelfva böra bestämma till likhet öfver hela riket de blifvan? de prestationernas beskaffenhet och belopp, samt inga afbandlingar derom ega rum vid extra roteringscommissionerne, och en annan förment det ovillkorliga böra stadgas, Besv. och Ekon. Utsh. BetnnkanJen. J335 ettdera, att extra roteringen öfver hela Riket bör utgå endast i manskap, eller ock, att den ensam bör utgöras genom hästar för armeens behof. Utskottet, som öfverväga!: hvad sålunda förekommit, har dervid val i likhet med hvad Utskottet i sitt förra Betänkande yttrat, funnit uet l unna vara af ganska mycken vigt och nytta om, vid utbrottet af ett krig, armeen g6nom en i förhand gifven och bestämd tillgång på hästar och andra för dess rörlighet erforderliga förnödenheter
Följande morgon, då Stagnelius gick utför trappan, hörde han någon komma efter sig. Det var ett ungt fruntimmer som gick honom förbi. Han mumlade i detsamma: “Manda!“ Damen vände sig om, betraktade honom ett ögonblick, smålog därefter och räckte honom handen, hviskande: “Jag bedrager mig icke, det är Erik Johan Stagnelius. Haf tack för det ni i förrgår afton ledsagade oss hem! I denna stund glömde Stagnelius, att han var ful, en så liflig glädje erfor han öfver att vara igenkänd. Några ord växlades, hvarefter de skildes. Stagnelius återvände upp på sin kammare i stället för att gå ut, och skref där ett glödande poem, tolkande all den hänryckning, som uppfyllde hans hjärta. På eftermiddagen placerades poemet i en vacker bukett och skickades till major Krauses dotter. Dagen därpå erhöll han några rader till svar. Under loppet af trenne veckor fortfor skalden att skicka blommor och verser till sin sköna, och att i utbyte mot dem erhålla en biljett tolkande hennes tacksamhet. Dagligen sammanträffade de något ögonblick, och de ord som då utbyttes, voro visserligen icke många, men de voro tillräckligt uttrycksfulla, för att gifva näring åt den känsla som upptog Stagnelius och hvilken hade sin egentliga tillvaro i sången. Stagnelius undvek i allmänhet sällskapslifvet och i synnerhet under dessa få veckor, hvilka för honom utgjorde den lyckligaste perioden i hans korta lefnad. En dag hade Stagnelius i ett af sina poetiska bref föreslagit sin själs ideal, att de skulle gifva hvarandra löften om evig trohet. Några jordiska band skulle hvarken få förena eller åtskilja dem, utan de skulle förblifva fria, förenade endast i fantasien och sången. Svaret härpå var exalteradt och uttalade all den svärmiska beundran flickan hyste för skalden. Om aftonen, samma dag Stagnelius emottagit dessa löften, träffade han en vän. “Känner du Claes Henrik Bergman från Kalmar?“ frågade vännen. Amanda Krause. “Ja, det gör jag; men på de senare åren hafva vi icke sett hvarandra.“ “Han lär i dessa dagar förlofva sig med mamsell Amanda Krause, dotter till majoren.
Den första lådan jag drog ut var alldeles tom, den andra deremot fullproppad af bref, gulnade af tiden; af stilens finhet och täthet förmodade jag att det var kärleksbref, – ty en sådan besparing af papper kommer endast i fråga då man skall beskrifva sina oändliga kärleksqval, – och af den pedantiska noggrannhet, hvarmed de voro sorterade i buntar och omknutna med silkessnören, insåg jag äfven att de måtte tillhöra ett fruntimmer, ty jag vet att de med en exemplarisk ordentlighet förvara de särskilda bevisen på deras ombytlighet, då vi deremot anse alla de olika föremålen för vårt tycke, såsom blott en variation i yttringen af alltid samma låga, och derför icke äro så noga att förblanda dem lika mycket i vårt hjerta som i vårt minne. Kärleksbref äro alltid hvarandra fullkomligt lika och hafva alltid förefallit mig en smula tråkiga, till och med dem jag sjelf varit lycklig nog att erhålla, och jag ansåg det således indiskret att rubba dessa reliker, hvilka, synnerligast genom sin fruktansvärda mängd, skyddade sig; dessutom stod min håg blott till det mystiska röda fodralet, som jag sett i den vansinniges händer. Jag öppnade således ännu en låda, och fann den full af papper, som hade starkt tycke af rättegångshandlingar, och som sådana äro mig ännu långt vidrigare än kärleksbref, så skjöt jag igen den straxt; men alla jag sedan öppnade voro antingen toma eller på samma sätt fullpackade, och jag började misströsta att någonsin finna i hvad jag sökte, och inbillade mig redan att det genom något trolleri blifvit osynligt, då jag påminde mig att jag sett den vansinnige lyfta upp ett lock på sjelfva klaffen och draga ut en låda der, och verkligen, efter något letande, fann jag en liten fjeder som öppnade detta lock, och fick till min ytterliga förtjusning se tvenne små lådor derinom.
I sista plenum anförde jag några grunder för den åsigt, jag då uttalade, att en arméstyrka af 70,000 man icke motsvarade vårt lands behof, utan att vi städse måste verkligen kunna påräkna minst 100,000 man. Som jag fortfarande är fullt öfvertygad om riktigheten af denna åsigt, måste jag för min del motsätta mig hvarje förslag till omorganisation af vår armé, som icke leder till ett sådant resultat; och kan jag i följd häraf icke heller godkänna den nu föredragna Kongl. Propos:n, då den föreslår, att vid hvarje bataljon endast skall finnas befäl för 1^ bataljon, ty när man föreslår en tillökning, vare sig i ena eller andra afseendet, bör äfven hela det verkliga behofvet omtalas. Enligt min åsigt borde befälet derföre beräknas för 2 bataljoner i stället för H. Härigenom skulle i lält 100 bataljoner kunna uppsättas i stället för 75, och man kunde, genom alt gifva bataljonerna en numerär från 500 till 1000 man, låta infanteriets styrka variera från 50 till 100,000 man, under det ett tillräckligt stort depöt-kompani lör hvarje fält-bataljon, eller en depöt-bataljon för hvarje reg:te på 4 lält-bataljoner, lemnades hemma i landsorten. Förutom den fördelen, att man på detta sätt kunde öka armén vida utöfver hvad den Kongl. Proposm förutsätter, hade man ytterligare den särdeles enkla åtgärden att låta 2 kompanier i fred, tillsammans med beväringen, bilda 1 bataljon i fält, hvilket är vida lättare och förmånligare än att dela våra 8 indelta kompanier i 3 lika stora delar. För att gifva hvarje fredsbataljon officerare för 2 fält bataljoner, vore knappast mera nödvändigt än att utöfver hvad Landtförsvars-komilén föreslagit fördubbla Under-löjtrianternes antal. Naturligtvis blefve härigenom en ökad kostnad nödvändig, men ändock ej hälften af den ökade kostnaden för beväringssoldaterna enligt komiténs förslag. Arméns förseende med tillräckligt underbefäl vore vida lättare. Den Kongl.
M:t likaledes bestämd, andel utaf de afgifter, sorn uppbäras, till reparationsfond afsättas. 4:o. Då ett arbetes utförande öfverlemnas till stad, menighet, bolag eller enskilde, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt samt af K. M:t i Nåder godkändt. Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet, bolag eller enskilde, dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen, och under skyldighet att dervid vara underkastade vederbörandes kontroll, fullborda arbetet inom viss bestämd tid, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels att, genom egna tillskott, utgöra hvad som utöfver statsbidraget kan erfordras. 5:o. För fullgörande af sådant kontrakt, äfvensom för de lyftade statsmedlens återbäring, i läll mot kontraktet bryles, bör ställas sådan säkerhet, som af K. M:t i Nåder godkännes. 6:o. Af K. M:t eller af Rikets Ständer beviljadt anslag eller lån kan i allmänhet icke utbekommas förr, än arbetsföretaget blifvit börjadt, hvarefter utan återbetalningsskyldighet anslagna medel få, successivt och i mån af arbetets fortgång, lyftas vid de terminer, som i kontraktet linnas utsatta eller särskildt af K. M:t föreskrifvits; börande, så vida icke K. M:t, med afseende å särskilda förhållanden, pröfvar skäligt annorlunda förordna, någon del af sådant anslag i Riksgälds-kontoret innestå, intilldess arbetet är vederbörligen afsynadt och godkändt. Lånemedel få, sedan behöriga handlingar aflemnats, lyftas, på en gång, vid den tid de, sorn åtagit sig arbetets fullgörande, sådant åstunda. 7:o.
Endast Ledamöterne af Riddrrskavet och Aoel» i Urfforrer kunde således med »vighet wera hwad pä Riddarhuset förewarit, och i deras sunr de öfrige LcdamörerneS tanka kunde man med fog benämna anmaning, cn bcgäraa, som medelst en sä vwanlrgt talrik Deputation meddelades MedrStänder. Herr r>lsor si e nsrsrps, ^nclsrs. Da Herr ssbrsnbarZ nredgifwer att Expeditions Utskottet icke haft tillgäng till amra Protocoll när Det författade sin säl kia ring, fä hade Ridderskapet och Adeln sä mycket mindre boxdi wara exponerad för Utskottets kan hända 10 oskickeligi uttryck, mi Desi ingisne förklaring dä T : mnar, are Ridderstapcr och Adeln pä ert t schikt sitt welat aninana de öfrige Ständ - att ändra ert ragic bestut. Om jag rätt III! i es äro kesia Desi ord, eiler åtminstone är melli Ng-U densamma. Justerades Pleiij.Prokocollet för dcn r December eftermiddag», , anledning hwaraf Herr Den 14 December. 827 t Herr k. or i cl: 8, 74 j 18 Utbad sig sä upläsa och till Protcceliet bilägga följande, t:l! stycka för sirt den 1 December eftermiddagen afgi-ne yttrande cmgä- ^ ende äldre anstalter kill Gottlands sörswar. Icke sä egenteliacn i assigt alt verificera milt an» förande i Plena ten 2 i denna manad wid öfwerläggningen oni anstalter kill Gottlands försmak, ten ,ag med stillatigande ej kunde afhöra, utan sist mera för cm gifwa den en fullständighet, som man annars -Hulle finna alt den saknar, efter jag dä ej kunde påminna mig är 06) dag af den Författning jag asyskadc, torde Högwällorne Herr Grefwe» och Landt Marcho Ike» samt Höalofl.