Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det jemväl visat sig, att så väl målskjutningsöfningarne som den för nationalbeväpningen så nödvändiga anskaffningen af egna gevär i hög grad befordras genom prisbelöningar, föreslås: 3:o att under nästkommande statsreglering 20,000 Riksdaler årligen måtte beviljas till målskjutningspriser. Enär emellertid hvarken målskjutningsöfningarne eller de för skarpskyttarnes allmänna stridbarhet så nödvändiga öfningarne i marsch, manöver, tiraljering o. s. v. kunna ernå den önskliga utvecklingen, såvida ej tillräckligt antal goda instruktörer äro att tillgå, och enär det närvarande anslaget, som var beräknadt för en vida mindre styrka, redan visat sig otillräckligt samt ännu mera i framtiden kommer att blifva det, föreslås: 4:o att under nästkommande statsreglering 60,000 Riksdaler årligen måtte beviljas till instruktörers aflöning. Såvida skarpskytterörelsen någonsin skall kunna utbildas till en allmän folkbeväpning i den meningen, att hvarje vapenför man i riket, för händelse af fiendtligt infall, har sitt eget krigsdugliga gevär — hvarförutan ingen verklig krafttillökning i försvaret erhålles — måste sjelfva beväpning sarbetet bedrifvas i en helt annan skala Motioner hos Borgare-Ståndet 1865. N:o 4. 7 och på ett helt annat sätt än hittills. Skarpskytteföreningarne hafva hittills på egen bekostnad icke kunnat anskaffa mera än något öfver 6,000 krigsdugliga gevär af nyare modell. Bidragande orsaker härtill hafva varit, dels de beständigt fortgående uppfinningarne, äfvensom nödvändigheten att med afseende härå afvakta Begeringens definitiva fastställande af någon bestämd modell, dels omöjligheten för våra fåtaliga och med arbete för Statens räkning fullt sysselsatta gevärsfaktorier att för skarpskytteföreningarne åtaga sig några större beställningar. Men om man äfven kan hoppas att dessa hinder för gevärsanskatfningen snart skola bortfalla och att de mera bemedlade då skola förse sig med krigsdugliga gevär af nyare modell, så är dock klart att den stora massan af obemedlade aldrig kan hafva råd till denna betydliga utgift. Här måste således Statsmagterna träda emellan.
Kommer ej skada, vare straffet böter från och med tio till och med femtio Riksdaler. 16 §. Nu kan så hända, att någon, under utöfning af laga rättighet att aga den, som under hans lydnad står, tillfogar honom skada, och är den så ringa, som i 13 § sägs, derför må han ej till straff fällas. 17 §. Är någon ouppsåtligen, på sätt i 9 § sägs, vållande till kroppsskada, som i 10 § nämnd är; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. För vållande till skada, som i 12 § sägs, vare straffet böter, högst femtio Riksdaler. 18 §. Har någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör han deraf; straffes gerningsmannen efter 1 § såsom för mord Kommer af den förgiftning svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till sådant arbete från och med åtta till och med tio år. Följer af gerningen ringare eller ingen skada, eller stannar brottet vid försök; då skall till straffarbete från och med fyra till och med åtta år dömas. Har någon, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada, tillredt gift eller dylikt, men gitter ej att till fullbordandet af sitt uppsåt göra försök; varde till straffarbete i högst två år dömd, der han ej, af egen drift och förr, än brottet blef upptäckt, giftet förstört. 27 19 §. Förgiftar någon, i uppsåt att skada andra till lif eller helsa, varor, sorn till salu hållas, eller hvad annat sorn helst, så att allman fara för menniskors lif eller helsa deraf kommer; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. Kår någon af den förgiftning död eller svår kroppsskada; vare lag, som i 18 § skils. 20 § Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, som i 19 § sågs, och söker ej, ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, så vidt ske kan, genast afvärja; vare förfallen till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Får någon af förgiftningen svår kroppsskada; då skall till straffarbete från och med två till och med sex år dömas.
För öfrigt innehåller en Evangelii-Bok ColJecler ocb Böner ; de äro menniskoverk, och de kunna således vara af mjcket omskiftande balt. Jag vill också icke påstå, alt de gamle ju icke hafva brister, men äro de nja verkeligen bättre? Kunna vi hemta någon anledning lill försäkran derom ? Böner äro icke annat än det varma hjertats, den rörda, hänförda, känslans liksom ovilkorliga utgjutelse, och då hemställer jagom det är sannolikt att man CommiUe-vis skall kunna, hopskrifva och hopcorrigera bättre böner, än de gamla? Celeris paribus hafva utomdess de gamla bön erne förträdet i anseende till allmänhetens vana vid dem. Således kan jag ej inse någon fördel af en förändring i detta afseende. Flere olägenheter skulle deremot af de nja texternas antagande uppkomma. Att en sådan skulle blifva följden af den nja Evangelii Bokens antagande, vid undervisningen i Prest-Seminarierne, har en man, sorn man väl öfver detta ämne måste tillerkänna det högsta vitsord, vår grundlärdaste Theolog, Herr Doctor Ödman, i en trjckt skrift, med den honom egna klara bevisning ådagalagt. Delta var dock ej den 47* Den 19 November e4 m. enda svårigheten. Folket, i synnerhet Allmogen, bar vissa bemärkelse dagar utaf Festernes Prediko texter oftast bestämda. Om nu dessa förändrades skulle allmänheten vid flere tilfällen befinna sig i en ganska pinsam förvirring, och t. ex. hvad skulle bonden Säga, om Midsommardagen upphörde för honom att vara Johannesdöparens dag' för alt i stället bli en slags Sommarfäst af hvilken han svårligen skall förmå att fatta betydelsen. Dessutan hafva visse Postilior sedan längre tider tillbakagått i arf från får till son , och utgöra i Allmogens hus en skatt, hvari den redlige husbonden läser för sitt husfolk om Söndagarne, då de icke besöka kyrkan. Ku kommer en ny Evangelii-Bok; texterna passa ej mera in på dagarne och den fordna så kära och dyrbara ska<ten är obrukbar.
Linköpings Stift. L. S. L. S. Bernh. Stabeck, Contr.-Prost och Kyrkoherde i Wånga af Skara Stift. L. S. Pehr Olof Carlander, Prost och Kyrkoherde i Hofva af Skara Stift. L. S. Gust. Wilh. Gumrel ius, Theol. Doctor, Contr.-Prost och Kyrkoherde i Wiby och Tångeråsa af Strengnäs Stift. L. S. J. J. Nibelius, Prost i V. Rekarne Contract, Kyrkoherde i Öija och Westermo, Ledamot af K. N. O. L. S. O. U. Udden, Contr.- Prost och Kyrkoherde i Stenqvista och Ärila af Strengnäs Stift. L. S. Joli. Gust. Hedin, Comm. i Svennevad och Boo af Strengnäs Stift. L. S. C. G. Odelberg, Contr.-Prost, Kyrkoherde i Haraker af Westerås Stift. L. S. S. L. Ljungdahl, Theol. Lector, Prost och Kyrhoherde i Hubbo af Westerås Stift. L. S. O. U. Arborelius, Contr.-Prost och Kyrkoherde i Orsa af Westerås Stift. L. S. Joli. Ekstrand, Prost och Kyrkoherde i Grenna af Wexiö Stift. L. S. J. M. Almqvist, K. Hofpredikant, Contr.- Prost, Kyrkoherde i Skärstad af Wexiö Stift. L. S. 11. Reuterdahl, Theol. Doctor och Professor, Prost och Kyrkoherde i Husie och V. Skräflinge af Lunds Stift. L. S. C. G. Berlin, Kyrkoherde i Balkåkra, Snårestad och Skårby Församl, af Lunds Stift. L S. Cail Hallbeck, TIi.
Hw - »vid jag för min del är af den konka, att om Swen, ges Konungar ägt, eller åtminstone trott sig äga, rättighet att förwalta Kungsgärdar; VIN widare, i stöd af Konungens Resolutioner, Kongl. Kammar. Collegium utfärdat behörige comracrer; om innehafwarne häraf, »inder det de föreställt sig äga en laglig bcflrtnings-rätt pä bestämd lid, hafwa, med Konungens eller KammarCollegii tilläkclsc, emot wista sig betingade förmå, ner, efter tidernas skick öswerlätil sin rätt till andra personer; och om likwäl alt detta, oaktadt, rubbning skulle ske urr deste arrenden, sa kan intet allmänna säkerheten anses wara bibehållen, sa mycket mindre som under förändrade tider ett försämradr myntwärde är det som i synnerhet gjort förlusten för Staten kännbar. — Pä samma grund kunde mycket annat af enahanda helkafsenhet sättas i fräga och stukelige» skulle man ej weka, hwar man kommer art st rmia. I g kan intet sinna Konunga Balkens stadgande w ra här lämpeligt, ty genom mindre winst af en egendom, än den kunde och borde giswa, ka» jag icke inse att sjelswa Egendomen efter KonungmBalkenS lydelse n i skås eller adalie»mas. Om Konung och Ständer söcul häruti hofwa - Den 16 December. iO8; » wa gjort någon ändring, tillkommer det icke mig akt deröfwer giswa omdöme. Jag yrkar allenast helgden af allmänna säkerheten, den jag anser dyrbarare och större än den winning som Staten genom en bättre hushällning med de 8 ifrägawarandc KungSgardar cilfkyndas. Det är denna 66e8 publica som wi mera nu än någonsin tillförne hafwa af nöden. Det är den som ffall upprätthålla och trygga wart sörswagaöe Samhälle. Dä bommar nu äro sette för mitzhushällning med Kronans domainer för det ullkommande, kunna icke desie haswa retroaktiv werkan pä der fram, farna.
För min del anser jag det vara R. o. Ad:s ära att nu antaga delta förslag, det sisla af de oss erbjudna, hvarmed vi kunna ådagaläga ett allvarligt uppsåt alt vinna en reform, som är önskad af folket, och som är önskad af R. o. Ad:s flesla ledamöter, om jag får tro hvad Hera af dem yttrat. En värd talare har yttrat, att en opinion icke bildar sig under loppet af 10 år, utan det är seklers verk. Jag erkänner visserligen, att tio år i staternas lif är icke att anse mera än tio minuter, ja tio secunder af den enskildes. Någon gång kunna likväl vigtiga saker ske inom få ögonblick. Icke ansågo vi det möjligt vid 1834 års riksdag, att en sådan förändring i allmänna tänkesättet ang:de representationsförändring skulle så snart kunna utbilda sig, som den vi nu från alla håll förnimma. Jag hemställer då om icke äfven de förestående nästa 10 åren kunna lika mäktigt verka på opinionerna, som de sednast framflutne. Jag tror, att det är förgäfves vi söka alt sätta en damm deremot, ty opinionernas ström skall sönderbryta den. Hr von Hartmansdorff bar trott, alt representationsfrågan vore en af de minst vigtiga, eller åtminstone icke bland de vigtigaste, hvilket skulle visa sig deraf, alt endast 8 motioner voro ingilna i detta ämne, då deremot sidor fulla voro antecknade af motionärer i bränvinsbränningsfrågan. Het är naturligt, att i en ekonomisk fråga, som hvar och en tror sig förstå, skall göras flera motioner, än i ett så svårt lagsliftningsämne som detta; men det kan icke vara Hr von Hartmansdorff obekant, att många hafva förenat sig om utarbetandet af sådana förslag; och räknar man antalet af alla dem, som deltagit i dessa åtta till Const.Utsk. ingifna förslag, så tror jag det skall mångfaldigt öfverstiga antalet af motionärer i hvilken annan fråga som helst. Jag vill icke lala om petitionerna, emedan jag erkänner, att deras värde kan vara ganska tvifvelaktigt, men de vittna åtminstone derom, att denna fråga omfattas med ett allmänt oell varmt intresse af hela landet. Gr.
Undertecknad RiddarhusSecreterare tillkännagaf, att Hedervärda BondeStåndet, enligt derifrån ankommen officiel uplysning, afslagit det nya redactious-förslaget; men att från de öfrige tvänne RiksStånden någon underrättelse ännu icke anländt, om eller huru frågaii derstädes blifvit afgjord. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken å nyo framställd proposition, blef det ifrågavarande nya redactions-förslaget af Ridderskapet och Adeln förkastad t. 63 §. Dessutom böra för oförsedde händelser tvänne särskilta tillräckliga summor afsättas och anslås; den ena att vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar, eiler andra högst vigtiga och angelägna ändamål, , sedan hela StatsRådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra att, vid infällande krig, af Konungen lyftas, sedan Ilan StatsRådet in pleno hort och Riksens Ständer sammankallat. Riksens Ständers för - Den 26 Februarii e. m. seglade och i B an r/uen deponerade anordning å sistnämnde summa må ej förr brytas eller summan uthetalaSj, än sedan Rrksdags-kallelsen blifvit i Hufvudstadens Kyrkor vederbörligen kungjord. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af berörde nya redaction. Ropades Ja. 68 §. (Tillägg af ett nytt Momentf) De till särskilta lofliga Verk och Inrättningar hörande Medel förvaltas enligt de grunder och Reglementen, som Delägarne sjelf ve derom föreskrifva. Herr Hjertaj Gustaf: Jag har verkeligen baft svårt, att öfvertyga mig, antingen denna redaction härledt sig från C011- stitutiousUtskoltcts tanka, alt 16 §. RegeringsFormen vore något ofullständig, eller om det verkeligen är Utskottets mening, att, genom denna del af 68 §., undandraga Rikets Ständers Revisorer granskningen af sådane verks medel, som förvaltas efter särskildta grunder och föreskrifter.
Med öfversändande af transsumt af Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers berättelse, angående verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1854 och 1855, har Eders Kongl. Maj:t under den 9 sistlidne November behagat låta i nåder infordra Domkapitlets utlåtande, angående en af berörde Revisorer framställd anmärkning, att betydliga behållningar vid båda revisions-årens slut funnits hos redogörarne för följande under Dom-kapitlets vård och förvaltning stående kassor, nemligen: Stiftets byggnadslcassa, Wähnermanska stipendii-kassan och Gymnasii enskilda kassa, hemställande Revisorerne, att då, enligt deras tanka, allmänna medel till betydliga belopp icke böra hos enskilde förvaras, hvad af dylika kassors behållningar icke för nödvändiga utgifter erfordrades, måtte förräntas eller i Läns-ränterierna deponeras. I allmänhet får Dom-kapitlet härvid upplysa, att vid ifrågavarande tid penningetillgången i allmänna rörelsen var så stor, att endast på ett år uppsades af olika låntagare och inbetaltes till ofvanberörde kassor ett belopp af ungefär 20,000 R:dr. Oaktadt detta skedde inemot räkenskaps-årets slut, lyckades man likväl att snart nog ånyo placera nämnde summor, ehuru någon mindre del deraf låg inne i kassorna vid räkenskaps-årets slut, dels under granskning utaf, dels under afvaktan å lånesökandes säkerhetshandlingar. Under sådana förhållanden måste den vid räkningens afslutande i kassan ännu inneliggande kontanta behållningen balanseras såsom sådan till nästa årsräkning, oaktadt den kort derefter redan var åter utlånad. Följande året inträdde ungefär samma förhållande, hvaraf blef en naturlig följd, att räntan började falla och lån uppsades endast i den afsigt, att omsätta lånen till lägre ränta, i hvilket fall åtskilliga kassors afkastning, som för vissa föreskrifna utgifter måste utgå till visst belopp, hade blifvit för ändamålet otillräcklig. Men då anledning var förhanden, att detta öfverflöd af penningar skulle snart absorberas af behofvet, ansåg
Med hänsigt till fördelningen af utgående stämmoböter, har deremot Utsk., antagande att de skattskyldiges försummelse icke tillskyndar uppbördsmannen någon annan möda, än att utskrifva restlängd å de försumliga, och att största besväret med reslernes indrifvande drabbade de mest underordnade - Den a5 April. 36i nade t jenstemännen, såsom på landet fjerdingsman, funnit sig Lora tillstyrka: ”alt så kallade stämmoböter böra oaf”koitnde tillfalla socknens fattiga.” Den förutsättning, att uppbördsmahnen skulle icke Lafva någon annan möda, i hänseende lill krono-utskyIder, som ej afbördas vid uppbördsstämman, lin alt utskrifva restlängderna, är uppenbart oriktig, såsom rakt stridande mot verkliga förhållandet. — Kronofogde på landet mäste, antingen sjelf eller genom sina fogdeskrifvare, med biträde af länsmännen, indrifva alla uppböi dsrester, isynnerhet när utniälhingstväng skall apvärtdas, vanligen på den korta tiden af Sex veckor; och om fjerdingsman eller kronorättare någon gång af fogden eller länsmannen begagnas för upptagande af små rester, sorn vid anfordran godvilligt erläggas, hörer sådant till undantagen, men är egentligen ett oskick, sorn af författningarna äfven ogillas. I alla fall, vare sig alt uppbördsreslers infordrande uppdrages åt fogdeskrifvare, länsman eller undantagsvis ät fjerdingsman, står kronofogden i ovillkorligt proprie ansvar för indriftiingen och mäste ersätta hvad af dessa hans underordnade förskingras, derigenom lian ock ej sällan vidkännes betydliga förluster, oaktadt han ari, oafbrutet, håller å deni den mest noggranna conlroll. Följaktligen, då K.
15 27 32 42,4Z2 720 42,266 42,222 2,022 -4,725 55,974 1,362 582 150 132 Z.22L 222,222 47,502 — 3,502j — 13,222 32 Krut och Salpeter Försäljnings-Medel Dito Jndragne och besparade Milstiä Löningsoch Boställs ' Räntor, hwaraf en del lngäkt till sörre Genecal-Förräde-Cnflan D:o KnekteRrteFrihetö-Medel ^ UiffrifistnZS-Penniugar i Skäne och Halland D:o Lavallerieoch Dragvne-Regemcnternes Hastc»V.ieance-Spanne» mål, nemligen: Kongl. Regementet Zoo Nummer Förre Östgötha Cavallen 1,000 Bohus Dragouce Summa t/Zvo Dito a?ZT:a 11 250 T:r 420 Dito a 5 T:r 2,020 48,5c Summa 13,250 Dr Hvilken Spannemäl kefwereraö, antingen in natura eller i penningar ester Markegängs pris. Pä Förslag a 4 Rdr T:n npteges Beklädnings Medel af Rokarne wid Dahl-Rea menter, Npiands, Westmanlands, Nerikes och Wermelandö Regemenier samr Lr Grenadier Regementets Rothälls-Divlsion, pä Förstag Båtsmans Vacance-Afgiftec d:o Bakoch LotS-Asgifler d:o Csnkroll-Stämpel-Medel pa Färstag Handtwerkares Gerningsören d:o .
Utskottet att hafva ingått i rena oeconomiska frågor, som Utskottet ej skolat tillhöra, och att frågan om fri varu inoch utförsel vöre af denna beskaffenhet. Under åberopande af hvad jag näst lörut anfört, beder jag få fråga huru Utskottet skulle bete sig , dä det ville framlägga grur.derne för Tulibevillningen alldeles olika cie hittills gällande ? Skulle Ledamöterne begaans egen eller andras öfvertygelse? Jag trtfr det förra; helst Grundlagen ålägger Utskottet uppgöra och till Ständerna ingifva bevillnings-grunder, och den på intet ställe stadgar, att de derom skola rådfråga andra Utskott eller framkomma med andras tankar; om Riksens Ständers rätt, att sig beskatta är deras dyrbaraste rättighet, så tor-; 670 Bfn 28 Junit r, hi. de Bevillningsutskottet böra ursägfas, ätt dä Sökt göra både sig sjelf och Ständerna reda för de grunder hvarmed de inkommit, att dä icke kunna vara pliktige deruti låta sig ledaS af andra, att klandra det Utskottet gjort sina principaler redö, för tnotiverne till TullbeVillningens grunder, anser jag vara att med toma ord uppoffra sakeft uför inbillade former utan lif. Att Bevillningsutskottets vidtagna åtgärd , att i hela sitt Omfång behandla TuliBeVillningen lika sorn allmänna Bevillningen , är mindre vanlig medgifver jag getna , ock torde dertill kunna uppgifva orsaker^ Före 1809 års Revolution Var tullen en beskattning* den Regeringen efter godtycko bestämde, och det ansågs för nåd då Ständerne vid Riksdagar erhöUo underrättelse om hvad Nationen såmedelst betalt; 1809 förklarades Tullen för bevillning, men Ständerna sjelfva synas ej klart hafva uppfattat
Landsjaderliga omranka i denna del, i hela dist widd gilla och samtycka hwad Hemliga R stöttet ' 184 '»456 häbuti förcslaglk, med underdänigstS anhållan, 'dök bedagade Eders KonaU Ma>:t Desi Nådiga Författning häröfwer utfärda lara. Riksens Ständer framhärda m.m, Stormägti.qsie Allernädigstt Konung! Dä hos Riksens Ständer öfwerläggningön företogs om den af Hemliga Urstötret föreslagna cievLl-. vskion af Riksgälds-Sedlarna Mld Bewillningens utgörande til R»ks-ffuldens afbetalning, Har dcc ickr undfallit Riksens Ständers NpmarkjNmhec, huru som nödwändighLten ar tvid Riksgälds-ck^oncksns förwalcning bibehälla jämnwigtcn emellan utgift och inkomst, billigade veu af Hemliga Uifkvrcet föreslagna urrväg; men Riksens Ständer hafwa tillika tagit i öfwcrwa» gande den förökning af utgift, som deraf skulle utkomma, och Va Riksens
Om antalet af de personer, som blifwit med laga jäf uteslut, na, öfwer leider Tolf, upbör den omotiveraös jäfrättigheten, mcn de afgängnas ställe utöfwer D 4 nämda < 56 1 nämda antal ersättes af Lupplesmsrne; och bör laga jäf allid pä samma gäng emot 8vppissnterne som emot Oröinsrls Ledamöterne af Parterne anföras. Uti Nämnden efter jäfwa, de Ledamöter skola 8upple,vkerneingä efter Ll,8s-fördelningen, sä längt den räcker och kan följas, men sedermera i den ordningen, atjäfwade Presters eller Lagfarnas rmn fplles af den öfriga Medborgare-clsssev. Skulle de til, talade wägra, at genom jäf utesluta nägon Ledamot af denna Nämd, böra, innan Nämn, den til sin befattning träder, Tolf Ledamöter deraf genom lottning utgä." "Derest emot Riksens Ständers )ustiti Ombudsman, säsom NämndenS Ordförande, Laga jäf anföras, pröfwe han sjelf genast deras laalighet, och om de af honom godkän, nas, träde i hans rum den Man Riksens Ständer utwaldt at wid tilfäkle af laga förfall hans ställe företräda. Skulle denne af Laga förfall wara hindrad eller ock emot ho, nom sädane laga jäf anföras, hwilka han, efter pä lika sätt anstäld pröfning godkänner, skal anmälan derom genast göras hos Kongl. Maj:t, hwilken i Näder täckes en annan Ordförande förordna." "Sedan Nämnden sälunda blifwit ned. satt til et antal af Tjugufyra ojäfwiga Leda, möter, Ordföranden oberäknad, sammanträde densamma dagligen, före och eftermiddagen, intil des at alla erforderliga uplysnmgar af den den samma utforskade blifwit. Derefter åslägge Nämnden denna Ed?' ''Alswäldige Gud! Du städar mit hjerta. För Dit allseende Oga är intet upsät fördoldt. Ware Din godhet och förbarmande
Att denna Proposition c), (som Herr Baron och Biskopen anfört), är stridande emot det fattade Bcflu» tet den 22 Juni, är synbart; och jag är öfwertpgad, att« Herr Baron och Biskopen ej med sä liten warsam» het inför det Högwördiga Prest-Ständct anklagat Ut» skottet och i synnerhet dest Ordförande och mig, 01N Herr Biskopens minne ej bedragit honom. Hwad 0- rättwisan emot Fullmäktige och Revisorer jemte Banqucns mffcrcdit beträffar, trodde jag alldrig finna en Sanningenoch Religionens Tolk, som skulle kalla sanningens framläggande en orättwisa ; och kan ej inse hwad Binquens credit har för gemenskap med den af Herr Biskopen föregifna orättwisan emot Fullmäktige och Revisorer. Af allt hwad jag här anfört kan stuta-, att sedan den werkliga Proposition öfwer mitt Memorial dlifwit framlagd, hela Herr Baron och Biskopeni det Högwördiga Prest-Ständct upplästa Relation ej är annat än en oriktig och pä falska grunder byggd berättelse om hwad ! det Högloft. Banco »Utskottet passerat. Jag fär säledeunderställa Högloft. BancoUtskotlett wisa bedömmanbr, huruwida sednare hälftr» Z66 Den iz September. cf redan äberopade § i Jnstruction, stall lämpas pä mig, Bistop lelörner, eller pä Lagmannen Grefwe 6^IIenöor^; fy sedan wi blifwit af Herr Bistopcn anklagade i stöd af 7 § , sä niästc antingen han eller nägon af oss efter nämde § bedömmas. Herr Hof-Marstalken och Riddaren Friherre I^ock anförde: