Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antingen dröjde man den här sista gången för länge med alt sätta om mig, eller också är min tid förbi — nog af, jag är numera knappast en skugga af » mitt forna jag. » Men om jag också skulle » gå ut » — som människorna kalla det — så har jag dock lämnat ett minne efter mig, en liten Aralia, som artar sig bra — lofvar bli lika vacker, som j a g s j ä l f varit. Barnet är nu snart 3 år gammalt. Ar 1892 en dag frampå sommaren, när jag stod här vid mitt fönster, kom jag händelsevis att se nedåt och upptäckte då vid min fot ett par små blad, hvilka något liknade mina egna. De syntes ha vuxit fram antingen från min stam eller från roten (hvilketdera kunde jag aldrig komma underfund med) och smögo sig tätt intill slammen. Bladen växte till, och ännu ett blad började skjuta fram. Så, efler en helt korl tid, kom där en person, beväpnad med en hvass knif, skar lös den lilla plantan och bar bort henne. Men det dröjde icke länge, innan jag fick återse min planla — nu hade hon fålt sin egen burk och ett glas öfver sig. Till min stora glädje placerades lillan i samma rum som jag själf, visserligen på ett bord vid ett annat fönster, men jag kunde ändå se ditöfver. Först syntes hon vilja vissna, stjälkarna böjde sig, och bladen hängde slaka. » Sköterskan » tog då bort glaset, höjde varsamt upp bladen och satte ett par små stöd under dem; sedan satles glaset dit igen. Plantan fick nu stå i fred så mycket som möjligt, och man lyfte på glaset, endast då man ville känna efter, o m det var lid att vattna — en å två gånger i veckan. Redan efter få dagar hade bladen återtagit sitt friska utseende och stjälkarne rätat upp sig, så att stöden kunde tagas bort, men det dröjde rält länge, innan plantan började växa. Det tredje bladet i ordningen fick 3 flikar, och de blad, hvilka sedan kommo, blefvo allt mera o c h mera lika mina. » Lill-Aralian » har redan blifvit omsatt två gånger. Hon står nu på ett bord helt nära mig, o c h jag har min ögonfröjd af att se på henne.
Dito bidrag till kassa-studiosorum af den härvarande studentcorpsen 1848 års frälseränta af säteriet Mälby 1849 års intressen af samtliga fondernas utlånta kapitaler — Insatt nytt kapital: Stecksenska medel 615: 22. — Fattigkassans dito 106: 24. — 1848 års räntor af Fredriksberg och Östorp Balans till 1S50: Upsala Akademikontor den 8 Februari 1852. John Schenson. Från Upsala Akademis hufvudbok för år 1849 rätteligen transsumeradt, intyga, Upsala som ofvan, E. Fant. J. A. Schagerström. Konsist, ecci. Notarie. Akad. doc., Kons. eccl. Amanuens. H. K. H. Kanslerns för Lunds Akademi underdåniga utlåtande, i anledning af 1851 års Revisorers berättelse om granskningen af nämnde Akademis räkenskaper. Hvad angår frågan om den vid riksdagen år 1841 beviljade lön för en ny profession inom Juridiska fakulteten och dess användande sedermera, anser Jag Mig böra i underdånighet upplysa, att, då de till detta embetes besättande, sedan dess läroämnen blifvit bestämda, i laglig ordning vidtagna åtgärder, för hvilka den underdåniga förklaringen redogör, bevisa, att hvad i formelt afseende tillgöras bordt, ägt rum, ehuru de, i anseende till vederbörandes, på embetets vägnar, afgifna omdömen 0111 de sökandes skicklighet, och förtjenst, icke ledt till åsyftadt resultat, den för denna profession anslagna lön, först på grund af föreskrifterna för tillämpningen af Universitetets år 1837 i nåder fastställda stat, och derefter till följd af enahanda föreskrifter vid staten af år 1848, blifvit, likasom alla andra lediga professorslöner, så länge ledigheten fortfarit, uppförd på reservfonden, hvilken enligt staten användes till bestridande af de utgifter, Universitetets andra många, på förhand ej bestämbara, vetenskapliga och andra behof oafvisligen påkalla.
Det slår här att Fahlu Bergslags koppar-tillverkning förlidet år stigit, och det alali anledn. att den kommer att än ytterligare stiga, hvarigenom denna fond, nu mera än förut, kommer att tagas i anspråk. Det tyckes vara angeläget att icke utvägar till belåning för en så vigtig tillverkning må förminskas eller försvinna, och jag anhåller derföre att R. o. Ad. på dessa skäl behagade bifalla punkten. Frih. Raab: Till de skäl, som förut blifvit anförda af Ilr Rosenblad för det af honom begärda upskofvet intill dess den 31 punkten blifvit afgjord, ber jag att få fästa upmärksamheten pä att af del ifrågavar. kreditivet har förlidet år icke varit lyftadt mera än 07,404 r:dr och sålunda voro 232,595 r:dr obegagnade. Jag har dessutom emottagit den underrättelsen att redan år 1844 har icke mer än halfva beloppet af kreditivet i allmänhet varit begagnadt. Dertill kommer nu att ett af de föremål, som detta kreditiv skulle omfatta, nemi. 33,333 r:dr 16 sk. b:co till Stockholms stads Brandförsäkrings-kontor, skulle uphöra, hvarigenom beloppet Olifver ännu mera tillräckligt. Skulle nu B. o. Ad. vid 31 punkten bifalla hvad Utsk. föreslagit, så föranleder ett sådant bifall en nedsättning uti den lånerätt, som åtminstone ett af kontoren, nemi. det i Malmö, har åtnjutit under året; ty det är ifrån Malmö Låne-kont., som det belopp, enl. Ulsk:s förslag, skulle öfverflytta», hvilket borde anslås till Wisby. Således har det ena inflytande på det andra, och jag förenar mig följaktligen med Ilr Rosenblad uti den hemställan, att denna punkt mätte upskjutas intill dess 31:a punkten blifvit afgjord och man således vet, huruvida, hvad som här blifvit föreslaget för Wisby, kommer att bifallas. Hr Rosenblad: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Raab.
Hvad det sistnämnde Ståndet angår, så har man medgifvit, att dess arfsoch giftorätt, ehuru densamma, likasom Adelns, är införd i allmänna lagen, och således synes böra behandlas lika med della Stånds lag, vore en priva Den 8 Februari f. m. 197 lex för PresteSt., men bestridt denna egenskap för Adelns. Härvid liar man såsom skäl anfört, först, att PresteSt:s lag vore ett undantag från allmänna lagen, men Adelns deremot endast den gamla landslagen, alt blott en sådan undantagslag vore privilegium, och att just af denna orsak PresteSt:s lag blifvit intagen i dess privilegier; samt för det andra, ali blott PresteSt:s, men ej Adelns arfsoch giftorätt skiljde sig frän de öfrige Ståndens. Hvad först angår egenskapen af undantagslag för PresteSt., så förhåller sig dermed pä alldeles enahanda sätt, som med undantaget för Adeln. Undantaget för PresteSt. beslår deruti, att detta Stånds medlemmar, ”ehvad de bo på landet eller i staden” skola skifta ”efter stadslag”, som orden lyda i 13 punkten af Presterskapets privilegier. Undantaget för Adeln åter, att den skiftas efter landslag, ehvad den bor på landet eller i staden. Stadslagen var att anse för likaså allmän lag, som landslagen, och rättigheten för det ena Ståndet att, oberoende af boningsort, få lyda under den förra lagen, måste vara ett lika beskaffadt undanlag, som för det andra Ståndet, alt fä lyda under den sednare. Undanlaget för PresteSt. sträckte sig väl något längre, än för frälseståndet, nemi., till en del, äfven till dess fastighet ä landel; men Ståndet undantogs likväl icke hell och hållet frän landslagen, hvars stadganden ang:de odalfasta blefvo gällande äfven för PresteSt.
Ilos Högv. Preste-Ståndet har Herr Doctor Ödmann, uti ett till Ståndet ingifvet och den 20 nästlidne Augusti till Lag-Utskottet remitteradt memorial, anfört, att genom den i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1835 gifna föreskrift, att då frälse-ränta säljes utom börd, hembud deraf bör, inom viss tid, göras egaren af skaltejorden, ett steg väl vore taget för beredande al möjlighet för den skattskyldige att få sin jord befriad från densamma vidlådande servitut; men som försäljning af frälse-ränta högst sällan inträffade, samt egare af skattejord vore vida mer besvärad då räntan eges af enskild person, än då den tillfaller kronan, enär han i sednare fallet egde gifva lösen efter markegång, men i det förra helt och hållet berodde af ränte-egaren, som utkrätUe sin rätt, än i natura, än i penningar, allt efter som han deraf hade fördel; syntes det motionären nödigt, att någon åtgärd vidtoges för mildring af denna flere jordbrukares tryckande belägenhet; Och har motionären för sådant ändamål hemställt; ”om icke, sedan frälse-ränta, noggrannt efter jordeboken uträknad, blifvit förvandlad i penningar efter ett medeltal af 10 års markegångspris i orten och denna summa gjorts till capital efter 5 procent, det borde vara räntegifvaren förunnadt att, emot det han till räntetagaren på en gång erlägger detta capital, varda för all framtid befriad från denna skattebörda och hans egande jord således öfvergå till frälse natur.” Denna utväg vore, enligt motionärens tanke, enkel och ej ledande till någons förfång, samt följaktligen värd uppmärksamhet, enär den öppnade utsigten för räntegifvare att tillvinna sig en sjelfständighet, som de nu sakna. ULskottet, som tagit denna, af Ilerr Professoren Fries understödda, motion i öfvervägande, kan ej eller förneka att föreslagna utvägen vore serdeles enkel och gynnande för egaren till frälse skattejord;) men deremot måBih. till R. St.
Directionen, i anledning af detta gjorde anbud, erinrat, att Bolaget velat å dess sida göra allt, som skäligen kunde väntas, till befrämjande af den angelägna Canal-fartens underhållande och förbättrande, då Bolaget nu, under förbehåll härom, öfverlemnade åt Staten hela Canaloch Sluss-verket, utan annan ersättning, ån att Bolaget förbehållit sig få utdela, hvad det sjelft gamlat och i utlånle medel eller contant hade i handom, och att det icke eller borde förbises, att Bolaget, långt ifrån att någonsin hafva skördat iStåts-Utskottets Utlåtande N.-o 435., Litt, C. 19 en billig afkastning af sitt i företaget nedlagde capital, hittills derå endast åtnjutit omkring i|:dels procent af dettas silfvervärde, så alt Bolaget följaktligen med egen uppoffring och utan bestämdt, åliggande hopsparat ej allenast berörde dess fond, utan äfven del förråd af byggnadsmaterialier, effecter m. m., sorn till ett värde af mer än 20,000 B:dr skulle, utöfver sjelfva Canalen, utan ersättning tillfalla Staten. Vidare har
Något senare allmänt stadgande, sorn upphäfde innehållet af delta sistnämnde Bref, vore icke utkommet, utan hade enskilda tvister rörande Capellanernes iönings-rältigheter alltid i öfverensstämmelse dermed blifvit afgjorde, i följd hvaraf, enär för hel eller half gård skall erläggas lika afgift till Capellanen, utan afseende på matlagen eller de åboers antal, som i mindre delar tillsammans ega eller bruka ett sådant af serskildt nummer bestående gårdatal, allaåboerne inom hemmausnuKiret ansetts berättigade att sammanskjuta den för hel eller half •gård StalsUt slottets Utlåtande N:o ^i3. 9 gård fastställda afgiften af åtta kappar; samt, på samma sätt, då i;dels eller mindre skattlagdt hemman, med serskildt nummer för sig, oc,h således icke utgörande fraction af hel eller half gård, varit klufvet i flere mindre delar, med serskild åbo j)å hvardera, alla desse åboer fått tillskjuta den belöpande afgiften af fyra kappar spanmål; och hade denna tillämpning egt rum, icke allenast sedan 1766 års Bref utfärdades, utan äfven under tidsrymden från 1681 till 1762, så att matlagens antagande till grund för Capellanernes aflöning var en nyhet, införd genom Kongl. Brefvet den 3 Augusti sistnämnde år, i strid med förut skedda tillämpning af 1681 års Förordning, men af icke längre varaktighet än till 1766 års slut, eller en tid af knappt 4£ år. Sistnämnde Förordning hade således icke, på sätt Preste-Ståndet förmält, genom senare Författningar erhållit någon ny och främmande tolkning, ledande till Capellanernes lidande, utan skulle tvärtom ett återupplifvande af den i 1762 års
Genom Nådig Remiss af den 19 sisth Februarii har E. K. M. till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnat General-Lieutenantens och Inspecteurens uti Konungens öfver begge Sicilierna tjenst, L. A. von Rosenheims underdåniga ansökning, att, sedan E. K. Mets och Rikets StatsContoir vägrat utbetala den årliga lön af 125 R:dr på Extra-Stat, hvilken under den 27 September 1791 af Högst Salig Hans Maj:t Konung Gustaf III blifvit honom i Nåder tillagd , E. K. M. täcktes, utan afseende derå, att sökanden, såsom utrikes vistande , uraktlåtit de för denna löns utbekommande föreskrifne formaliteter, i Nåder förordna, att det innestående lönebeloppet måtte af General-Lieutenanten få uppbäras Af handlingarne i målet hafva Riksens Ständer inhämtat: att ifrågavarande extra -lön blifvit af General-Lieutenanten von Rosenheim, Underdåniga Skrivelser'.
7 Samt. 1 Afd. 34 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. denna del af Betänkandet är vorden afslagen af Preste-slåndet och lill Utskottets förnyade behandling återförvisad af Bonde-sländel; samt slutligen alt samtlige Riks-stånd godkänt Utskottets hemställan i anledning af Herr Ribbungs och Herr Bodells yrkande om Sakramental-lagens upphäfvande. Af de ämnen, sorn, efter hvad föreslående redogörelse visar, blifvit lill Utskottet återremitterade, förekommer i IVämsla rummet det, pä hvilket Utskottets under Litt. algifna förslag tiar afseende. På sätt af Bi tänkandet inhemtas, har detta förslag blifvit framstäldt med anledning af den, genom Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition och Herr Bnt/e/ls särskilda motion, väckta fråga om utvidgad religionsfrihet eller, in. a. o., om, med upphäfvande af det för affall trän den rena Evangeliska läran i 1 Kap. 3 § Missgernings-Balken, 7 Kap. 4 § Ärfda-Balken och 1 Kap. 2 § Kyrko-lagen bestämda straff af landsförvisning och förlust af rättigheten att här i tiket taga ari', friheten alt från nämnde lära affalla må medgifva». Utskottet ansåg sig dock ej för närvarande kunna lillst vika en sådan frihet eller, med anledning af omförmälda Iramställningar. böra föreslå vidare lagförändring, än en sådan modifikation i påfö jden för affall, alt den, som i följd deraf varder landsförvisad, må vid sin arfsrätt bibehållas. Påföljden af landsförvisning skulle således qvarstå. En annan opinion bar emellertid nära nog enhälligt inom Riks-stånden gjort sig gällande.
Maj:t funnit lämpligt att hänskjuta till den på Rikets Ständer ankommande pröfning. Ehuru 1844 års gröda var knapp och i allmänhet illa bergad, kunde likväl behofven för den derpå följande vintern någorlunda fyllas med de från 1843 och föregående åren befintliga tillgångar; men då skörden år 1845 utföll ännu svagare och sådant inträffade i flera af de bördigare länen, visade sig snart en brist, till hvars afhjelpande statens mellankomst blef oundviklig. Bekymrande voro de uppgifter och framställningar i detta ämne, hvilka från Kongl. Maj:ts befallningshafvande uti de af nöden hemsökta länen till Kongl. Majit inkommo, och Kongl. Majit fann Sig häraf föranlåten att under hösten 1845 samt vintern och våren 1846 utaf de till undsättningsbehof afsedda medel disponera följande summor i Till Upsala län .. Ridr 315,000 „ Stockholms län . n 336,666 „ Westmanlands län . a 225,000 „ Södermanlands län . „ Östergöthlands län . rj 53,000 41,550 „ Gottlands län ... a 60,000 „ Calmar län A 35,000 „ Kronobergs län a 6,000 „ Kopparbergs län r) 5,400 „ Gefleborgs län n 8,000 hvarförutan till Öfver-ståthållarens disposition för lån åt handlande anordnats Tillsammans Ridr 1,140,616i 32. -— Sorn potatesskörden år 1845 äfven var ringa samt enahanda förhållande å flere utrikes orter jemväl bidrog till en stark stegring af priset å denna nödvändighetsvara, blef Kongl. Majit häraf föranledd att under den 13 Oktober nyssnämnde år utfärda förbud mot utförsel af potates till utrikes orter, att gälla från den 1 November 1845 till slutet af September 1846. Jemte det särskilda undsättnings-kommittéer bildades inom de af missväxten hemsökta länen, kom äfven den enskilda välgörenheten de nödställde till hjelp.
Verkställes ändringen på Bruk eller i Stad, vare den, som redskapen ändrat, vid ofvan utsatte böter, skyldig att uppmätningen och stämplingen föranstalta, innan redskapen till egaren utlemnas. Sker ändringen på landet, åligge egaren, vid enahanda bot, som ofvan nämndt är, att, innan redskapen begagnas, låta fullgöra nyssberörde föreskrifter. Ä bränvinspannor af tackjern, som hädanefter gjutas, bör pannerymden och Bruksstämpeln jemte årtalet utsättas i pannans öfre kant, vid ansvar för Bruksegaren, som ofvan stadgadt är. 33 Ber.-, bagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande IV.-o 8. .5 §. Till uppmätning och stämpling af nya eller förändrade eller förut ej uppmätta ech stämplade bränvinsredskap, förordne Konungens Befallningshafvande ett behöfligt antal af Landtmätare eller Justerare i Länen och Städerne, och tilldele dem vissa district, lämpade efter hvars och ens hemvist; och vare för denna förrättning Landtmätare eller Justerare lika ansvarig, som för målkärils justering i allmänhet. Uti de städer, hvarest eller i hvilkas granskap någon Landtmätare icke är boende, må till Justerare för bränvinsredskapens mätning och stämpling en Magistratsperson kunna antagas. 16 §. Bränvinspannor skola vid mätningen vara försedde med löst bröst, då sådant finnes, och med hatt eller stängselskifva och rör samt öfrige tillbehör, som, enligt nästföljande §., äro underkastade stämpling. Pannans hela cubik-innehåll mates med vatten eller annat flytande ämne till åfversta kant eller lekande brädd. Om hatten är försedd med en eller flera luckor eller någon annan öppning än ångröret, skall den vid mätningen påsättas, och redskapen uppmätas till öfversta luckans eller öppningens nedre kant, till så stor höjd, som mäsk deri kan inrymmas. Hatten, med fastsittande ångrör, skall äfven till hela sitt cubikinnehåll uppmätas/ och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen.
I; det förra afseendet är ytlradtr alf, sora Kongl. Maj:t, genom Proposition till Rikets Ständer, för Pängelsernes iståndsättande äskat endast 270,000 B:dr, och af det med Propositionen följagtige Stals-Råds-Protocollet icke visar sig någon anledning, att icke detta belopp vöre för ändamålet tilli äckligt, .så borde anslaget dertill inskränkas;.hvaremot, då någon plan icke är på förhand uppgjord till de vidsträcktare förändringar och anstalter, sorn Utskotten tillstyrkt, några penninge-anslag dertill så mycket mindre nu horde dertill meddelas, sorn Rikets Ständer för närvarande icke skola kunna af Statsförvaltningen påräkna tillförlitlig säkerhet för anstalternes ändamålsenliga genomförande och medlens sparsamma användande; men, på det den nödiga förändringen af Fängelse-inrättnirigarne må framdeles kunna åstadkommas, medel dertill borde reserveras, för alt disponeras, då en fullständig plan för anstalten i sin helhet blifvit uppgjord och till Rikets Ständers granskning öfverlémnad. Utskotten få i anledning, häraf anföra, att den ombyggnad eller förbättring af Läns-fängelserne, hvartill anslag, genom Kongl. Majrls Nådiga Proposition blifvit äskadt, skulle, enligt de förslag deröf ver , sorn Utskotten haft att tillgå? icke för någon del leda till en sådan mera ingripande förändring af fångvården, sorn Utskotten ansett vara af behofvet ound vikligen påkalläd, äfvensom en sådan förändring, åtminstone icke hufvudsakligen, varit tagen i beräkning vid förslagens uppgörande,.utan ändamålet egentligen varit att bereda säkerhet i förvaret, utan fångarnes sammanträngande på ett för helsotillståndet. äfventyrligt sätt. De i sådan syftning uppgjorda förslagen hafva således icke kunnat tjena till någon ledning vid kostnadsberäkningen för den anstalit äf en annorlunda och mera omfattande art, hvarom Utskottens framställning handlar'och för hvars tillvägabringande Utskotten tro sig hafva angifvit fullgiltige skäl.
Anledningen till återremisserna har blifvit hemtad derifrån, att § innehölle samma föreskrift, som innefattas uti momentet l:o af § 7 uti Bevillnings-stadgan, hvilket moment blifvit af tre Stånd återremitteradt. Då det icke torde vara nödigt att samma föreskrift förekommer både uti Bevillnings-stadgan och uti Instruktionen för Taxerings-förrättningarne, har Ut skottet, under förutsättning att det tillägg till mom. 3:o i § 7 af Bevillningsstadgan, som af Utskottet blifvit föreslaget, varder af Rikets Ständer bifallet, ansett sig böra hemställa, att sednare momentet i ofvanberörde § 45 må utur Instruktionen utgå. §§ 46 och 47. Dessa §<§ hafva blifvit bifallna af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, men återremitterade af Preste-Ståndet, i följd af det sammanhang desamma ansetts ega med § 45. Då likväl den uti sistnämnde § föreslagna ändring icke inverkar på innehållet af de återremitterade §§, får Utskottet hemställa, att Preste-Ståndet, lika med de öfriga Riks-Stånden, behagade gilla hvad i §§ 46 och 47 blifvit föreslaget. § 18. Ridderskapet och Adeln har återremitterat, men de öfriga Riks-Stånden bifallit - Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 34. 49 fallit denna <§. Af diskussionen har Utskottet inhemtat, att en ledamot ansett §:n icke slå i full öfverensstämmelse med § 9 uti Bevilinings-stadgan.
Det är likväl factiskt, att Skåne och Blekinge hafva de bästa ekar, som finnas i Sverige; och att det kunde gå an att inköpa ekskogar i Skåne för bättre pris, än de kunna planteras på Wisingsö, är äfven factiskt. Jag vågar derföre säga, att den statshushållningsprincip, som fordrar, att så stora kostnader, som man vill lägga ner på Wisingsö, skola användas på ett experimentalfält, icke är lämplig. Jag tror åtminstone, att i bredd med detta experimentalfält borde man anlägga planteringar i den provins, der ekskogar redan finnas och der eken har sitt egentliga hemvist. Jag kan icke undertrycka denna öfvertygelse, som delas af alla de sakkunniga män, hvilka tänkt i detta ämne med afseende på flottans behof; och jag vädjar till alla dem, som känna detta behof, huruvida de kunna gilla det förslag, att icke förr än ioo år härefter börja ekplantering i den provins , der eken blir starkast och växer 25 år fortare. Jag har ej den lyckan, att såsom vetenskapsman kunna yttra mig i detta ämne, och kan endast citera andra vetenskapsmäns omdöme; men jag tror, att ingen af dem skall motsäga, hvad jag yttrat. Jag vet äfven, att det, såsom Frih. Palmstjerna yttrat, beror på Konungen att fatta hvilket be-t slut, Konungen kan anse lämpligt; men jag tror det tillhöra Representationen att, om möjligen i detta fall någon missledning skett, upplysa Konungen och Styrelsen derom, innan det blifver för sent att gå tillbaka till rätta vägen; och jag tager mig friheten yttra den öfvertygelse, att rätta vägen hade varit att i Skåne inköpa sådana egendomar, der ekskog finnes och snart kunde förökas; ty att vänta med skeppsbyggnaderna, tills ekar hinna uppväxa på Wisingsö, blir långsamt. Jag klandrar icke detta experiment; men jag tror, att på samma gång med detta försök man bör göra det, som icke är experiment, nemligen inköp af jord i Skåne, der god ekskog finnes och med säkerhet kan fortplantas. Detta anser jag enligt med en riktig statshushållningsprincip, och tills jag kan blifva öfvertygad om motsatsen, måste jag stå qvar vid min mening. Frih.