Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det för dess behöfvande invånare efter 1846 års missväxt ulanordnade belopp utgjorde ... r.dr 60,000: hvaraf återlefvererats r:dr 26,079: 16. 7. och utgör således återstående lånesum man .. 33,920:31. 5. hvars halfva belopp skall återbetalas vid detta och andra hälften vid nästa års uppbördsstämmor. Till understöd för vägförbättringsoch vattenaftappningsarbeten inom Elfsborgs län hafva under tiden mellan sistlidet och innevarande riksdagars början från Riksgälds-kontoret utbetalts . 46,854:26. deraf i egenskap af lån 5,600 r:dr. 30 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 102. Götheborgs och Bohus Län: För alt emot återbetalningsskyldighet användas till undsättningar inom detta län har, efter 1846 ärs missväxt, utanordnats r:dr 30,000: hvilken summa skall vid förenämnde uppbördsstämmor liqvideras. Till allmänna arbeten inom Bohus län har från Riksgäldskontoret utbekommits ett sammanlagdt belopp af „ 5,351: — Hallands Län: Efter 1846 års missväxt utanordnades för behöfvande inom Halland utaf härtill disponibla medel ett belopp af r:dr 81,400: deraf utan återbetalningsskyldighet . r:dr 600: återstoden eller „ 80,800: skall vid uppbördsstämmorna för 1847 och 1848 års utskvlder betalas. Utaf den för vägförbättringsarbeten anvisade anslagssumman hafva, i November månad 1846, för omläggning af vägen öfver Hallands ås i Riksgälds-kontoret lyftats . „ 21,000:
Innan tillkomsten af en ofrälse ståndspersons klass, så länge Adel och bönder nästan uteslutande voro egare af jord och bruksegendomen, embetsmännen lmfvudsakligast utgjordes af Adeln, representerade vår politiska form personer så väl som intressen och yrken bättre än något annat lands represenlationsform, och är Sverige nästan det enda land, der sjelfva arbetsklassen uråldrigt personligt representerades, och är det efter all anledning denna tidiga hyllning åt demokratien, som försäkrat den Svenska representations-formen en lefnadslängd utöfver alla likartade, och med afseende på hvilket förhållande den Svenska representationsformen ännu kan anses mera rationel än de representations-former, som förträdesvis så benämnas med afseende på den större eller mindre gärd de lemna ät arbetsklassens representations-anspråk. Vanligen beskyller man nuvande representations-forui att vara serdeles anthipatetisk mot tidens anda och fordringar, och hinderlig för alla tidsenliga reformer så i administratift, juridiskt, statsekonomiskt som i politiskt hänseende. En opartisk granskning vitsordar icke detta förhållande, då, trots det tunga riksdags-machineriet, och de svårigheter som härigenom upkomma att samsas i ett gemensamt helgjutet och sammanhängande beslut, vår Stånds-representation varit i stånd att uträtta åtskilligt godt och nyttigt och i ganska mänga fall förstått sätta sig i harmoni med tidens idéer och fordringar. Ar icke mera uträltadt i detta afseende, är felet mindre att söka hos representationen än i bristande understöd å den andra statsmaktens sida. Under Carl Johans Regering togs initiativet lill alla reformer nästan uteslutande af Ständerna, och då man tager i betraktande den starka Konungskheten, som vanligen afhåller Svensken från att framkomma med något som saknar sympathi hos Konungen eller är misshagligt för densamme, och derjemte icke förbiser den nimbus af personlig storhet, hvari Carl Johan framträdde, de krigiska lagrarne som prydde den segerkrönta hjelten och hvarmed han naturligtvis skulle imponera på en krigisk nation, inser man att vår representations-form, äfven i sitt närvar, oförbättrade skick, ingalunda saknar framskridandets elementer, eller förmåga att genomdrifva något positift.
Emot förestående Betänkande har Herr Prosten Melander sig reserverat, under åberopande af hvad han i motionen anfört. Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande. Ank. till Eip.-Utsk. den 28 April 1851, Kl. 5 c. m. Betänkandej i anledning af vacht motion, angående serskildt stadgande derom, att uti instrument of ver ekonomiska besigtningar och huse-sjrner å Kyrko herde-boställen samt syner å sohlat-lorp bör utsättas, eif hvilken de i sådant instrument upptagne reparationer böra bekostas, Uli memorial, som från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt, har Hiksdagsfullmäktigen Anders Medin från Kronobergs län förmält, hurusom det skall inträffat, att förrättare af ekonomiska besigtningar samt afoch tillträdes-husesyner å kyrkoherde-boställen och syner å de åt indelda arméen upplåtna torp, i syneeller besigtnings-inslrumenten endast antecknat de befunne bristfälligheterne, men uraktlåtit att deruti utsätta, huruvida samma bristfälligheters afhjelpande borde af boställets eller torpets innehafvare eller af de byggnadsskyldige bekostas, äfvensom att, i följd af dylik underlåtenhet, tvister emellan sådana lägenheters innehafvare och bvggnadsskyldiga skola uppkommit. Då bestämd föreskrift saknades, huru syneoch besigtnings-inSlrument horde vara i omförmälde afseende inrättade, har motionären, med föranledande af hvad han sålunda anfört, föreslagit, att Rikets
Samma reservant har vidare, med hänsigt till den egentliga stridsfrågan, d. v. s. utanläsningen, yttrat: »Kristendomen är icke »blott lära, utan lif.» — (På grund af denna åsigt synes mig att reservanten bort komma till ett, aldeles motsatt resultat, d. v. s. att barnen borde ledas till kristendomen, men icke erhålla densamma inpräglad medelst utanläxor.) — »På båda dessa faktorer »har läraren att akta vid undervisningen. Syftemålet: en lefvan»de kristendom, kan vinnas både på utanläsningens och icke-utan»läsningens väg; men ingendera i och för sig allena leder till »målet; endast i förening utgöra de den stora kungsvägen. Den »förra kan blifva en död bokstaf». — (uti detta påstående har reservanten ganska rätt, d. v. s. såvida man deråt får gifva den utsträckning, att utanläsningen icke allenast kan blifva, utan äfven i allmänhet blir en död bokstaf) — »som saknar både ljus och »värme; den sednare kan vara en skimrande bubbla, som glänser »ett ögonblick och snart smälter till intet.» Detta sista uttryck förstår jag verkligen icke. — Konsten att svara på dogmer borde väl snarare kallas »en skimrande bubbla». Har åter barnet med känslan upfattat religionen, så är väl icke denna benämning lämplig. — Just derigenom bibringas nemligen de af reservanten omtalta ingredienser »ljus och värme». Besinnar man, på hvad sätt en bok, upstäld i frågor och svar, måste inrättas, kan jag icke tro annat än att man ovilkorligen skall finna att denna bok omöjligen kan blifva så tydlig som erfordras för barnets svaga begrepp. Man måste nemligen uti en sådan bok söka att uti så få ord som möjligt innefatta så många och stora tankar som möjligt. Följaktligen kommer alltid -*■ I 172 Den 18 Augusti. en katekesförfattares bemödande att gå ut derpå, att vara i möjligaste måtto kort; — men, M. Hrr, det är just denna korthet, som blir ofattlig för barnet. Slutligen yttrar D:r Rundgren uti sin reservation en sak, hvilken kanske icke direkt hör till frågan, men som dock har sin ganska stora märkvärdighet.
Wirsén anfört, förklara, att jag alldeles icke ansett Utskottens Betänkande vara i coUtradiction i afseende på föreskriften för sjelfva omsättningstiden, hvilken ehuru svår, dock ej år omöjlig att verkställa, utan endast i hvad förslaget om öfverrånta beträffar, hvilket jag för en kort stund sedan hade den äran närmare utveckla. Jag har blott sagt, att når de 6 månaderne ej beräknas från omsättningstiden, utan från förfallodagen, så störes grundsatsen af 6 månaders omsättning för ella de gåldskyl. dige, som efter denna dag omsätta sina län. Dessutom och då således genom bristande accUfr ratesse eller förmåga, att på förfallodagen bestrida omsåttningarne, de nya förfallotiderne skulle komma att bestämmas såsom jag förut haft åran nämna, på månader och dagar, skulle härigenom ett ökadt besvär för uträknandet af råntebcloppet uppstå, hvilket, i förening med Den 5 !\Iurtii. 127 elen utvidgade räkenförning hvartill detta föranleder, troligen äfven skulle föranleda till ett ökadt antal Tjenstemåns tillsättande vid DiscontContoiren, hvilka nu, äedan sista regleringen, blifvit betydligen förminskade. Herr Cederschjöld, Pehr GnftafJag har endast begärt ordet i anledning af den bitterhet, hvarmed en vård talare klandrat förra Ständers åtgärder. Då Tryckfrihetslagen skyddar Riksens Ständer för andras smådelser, synas mig Riksens Ständer äfven böra underlåta att sjelfva smäda hvarandra; och skulle jag önska att man omsider ville aflägga den nog gamla vanan, att så strängt beskylla föregående' Ständer för allt det onda, 6om icke kunnat förekommas. För öfrigt har jag tyckt samma värde talare ej rigtigt hafva fattat Herr Friherre Wirsén, i afseende på öfverråntan. Då nemligen öfverräntan utgör 12 procent, men den lagliga räntan deruti år inbegripen, kan naturligtvis ej mer ån hälften, eller 6 procent, hänföras under den värde talarens benämning af blodsugning. Hvad slutligen sjelfva Öfverråttan beträffar, så vill jag visserligen ej försvara dess belopp; men något straff synes mig likväl böra vara lör underlåtenhet att fullgöra den ingångna förbindelsen.
För min del tror jag, alt den som vill fråndraga statskassan en betydlig inkomst oell äfven befrämja tullförsnillningar, den bör bibehålla nuvar:de höga tullsats eller ock det framkastade förslaget af 2 r:dr. Den som deremot vill förskaffa statskassan en god inkomst, och tillika i någon mån om icke fullkomligt motverka det förderiliga lurendrejeriet, han bör äfven motsätta sig förhöjning af tullarne. Hr Ribbing, Bengt: Jag får endast förena mig med dem, som icke tro att en nedsättning af tullen till 1 r:dr 24 sk. verkar tillräckligt i afseende på den minskning i lurendrejeriet, 412 Den 5 Juni f. m. sora äfven jag önskar af själ och hjerta, utan jag tror att ett skydd, som skulle vara tillräckligt, mäste bestämmas till 1 r:dr. Om man aldrig så litel besinnar hvad 1 r:dr i tull, med tillägg af öfriga omkostnader, gör på ett LU smör, så skall man finna att den föreslagna nedsättningen icke minskar kostnaden så betydligt, alt icke de, som vilja tull försnilla varan, derpå skola hafva en ganska betydlig vinst. Det är klart och tydligt, att det lurendrejeri, som faktiskt vitsordas af tullspecialer och längder, samt af K. M:s nåd. propos., som här blifvit åberopad, endast ökas af den orimligt höga tullen och att man således icke kan göra något värre för alt undergräfva landtmannanäringen och förstöra den, än att sätta så höga tullar, och detta är ändock en småsak emot det sedesförderf, som derigenom åstadkom mes. Det synes mig högst besynnerligt, att man tyckes hafva glömt denna sak ifrån början vid tullagstiftningen. Det är förunderligt att man talar om att stifta sådane lagar, som förekomma brott, hvilken princip obestridligt är riktig, utan att man likväl följer denna princip. Det är omöjligt att neka, att icke sådane lagar, som vår tullagstiftning har att framvisa, skola tvinga till lurendrejeri och således skapa brott. För min del måste jag yrka på tullens nedsättning till 1 r:dr. O Ilr Akerman, Fredr.:
Den som i likhet med herr Ring tror, att det dunkelt sagda är det djupt tänkta, bör ytterligare läsa de tanketunga dikterna: Skeppsbrott, Kval, Egoism, Om! m. fl. Det sistnämnda stycket är särskildt beaktansvärdt såsom ett godt exempel på hur litet det hjelper att ödsla med tankstreck och frågetecken, der ingen tanke ligger bakom och frågan, som uppställes, är lika alldaglig som banalt behandlad.Att förfat ' jM1 1 - 1 koar sinne iör ryt han helt och hållet ha missförstått formens betydelse vid konstnärlig produktion. Han har klart för sig, att det skall låta naturligt och förefalla att vara Men hur ett sådant resultat skall uppnås, derom har han tydligen en felaktig föreställning. Gode herr Ring, det är ej nog att bara doppa pennan i bläckhornet och låta det rinna — på det sättet skapas dumma rimsmiderier men aldrig en konstnärlig dikt. Man får det ej att låta så der flyktigt nedkastadt utan mycket arbete, mycket omsorgsfull filning. Men det är ej alla, som kunna mejsla ut formen till klarhet och välljud, ty dertill fordras särskilda anlag. Har man ej dessa anlag, gör man bäst i att lägga bort pennan. Hvad skall det tjena till att ge ut dikter, hvilkas enda värde är att de kunna användas som profstycken pa hur vers icke skall skrifvas. Någon ursäkt ligger ej i den franka bekännelsen: Nej, herr Ring sjunger verkligen ej efter andras lagar. Han begår grofva fel mot modersmålet. Han använde konjunktionen » förr ’ n » i stället för prepositionen » före », hvarigenom en hel strof blir meningslös, och han blandar ihop » humlen », som är en växt, med » humlan », som är en insekt Han har ibland rätt lustiga dubbeltydigheter, såsom nar han i en vårsång anmärker, att » då lösas dikets renar. » Det första man borde kunna begära af en svensk skald, är väl, att han skrifver korrekt svenska. Felar han i det stycket, kan endast en mycket rik poetisk begåfning forsvara hans uppträdande. Hur är det med herr Ring i det fallet? Kanske han kan bjuda på vackra och slående naturiakttagelser? Låt oss se efter!
I min kamp var jag den starkare, i hans kamp är det han som är maktlös, ty hon är starkare än han – icke starkare till karaktär, men Han ville säga att han vore som en duellant, hvilken icke hade lof att begagna sina vapen, medan motståndaren hade fritt bruk för sina. Hon talar om för andra allt hvad han i djupaste förtroende sagt henne. Till och med familjehemligheter. Så hade ryktet en gång sysselsatt sig med ett sjelfmord, som begåtts inom familjen. Man talade om att ”mannen” skulle ha tagit sig sjelf af daga, men ingen kunde säga det bestämdt. Så berättar hon allt samman, hur det hade gått till. Hon kände alla enskildheterna. Brandes hade berättat henne dem, och när han förebrådde henne att hon förrådt hans förtroende, svarade hon blott, att alla menniskor talade om saken, och då kunde hon liksåväl säga rent ut hur det förhöll sig. När han märkte hur ifrig jag blef när han talade om att ännu kunna rycka folk med sade han med en liksom förvånad ton: ”Kan det verkligen göra er något om det går illa eller väl för mig derborta i Petersburg? Bryr ni er om det?” ”Om jag bryr mig om! – Jag sänkte rösten, vi stodo borta vid dörren i dunklet, och jag blef djerf. – ”Ni vet inte hur äregirig jag är för er räkning.” ”Är det möjligt!” Det lyste öfver hela hans ansigte. ”Ja, jag är icke mycket äregirig för min egen del, – men jag känner det liksom kunde jag vara det för en annan.” Det var det sista som sades. ”Ni har ett väl bepansradt hjerta,” tror jag,” yttrade han den sista qvällen, ”och det är godt för er. Det är visst omgifvet af sju lag.” ”Ni känner mig inte ännu,” sade jag då han förvånade sig öfver den våldsamma ärelystnad han såg bryta fram hos mig, när det blef tal om hans framgång. Han såg på mig. Detta utbrott, som vräkte undan alla skygghetens fördämningar och visade mig som den kraftiga natur jag är, var han icke beredd på. ”Nej,” sade han långsamt, ”jag känner er icke!” Hörby d. 26 Mars 87.
Betänkande N:oSj. 29 renheten vitsordat , det Lazaretten sedan sista Riksdag egt bestånd , utan att mera än året 1827 erhålla det för dem alla mindre betydliga anslaget af 10,000 R:dr, deraf åter synes troligt, att Lazaretten kunna bestrida sina oundgängeliga omkostnader med egna fonder och inkomster, jemte de tilllällige bidrag Curhusmedlen lemna, efter de år 1810 om deras disposition härtill gjorda medgifvanden ; och kunna Utskotten , med stöd af dessa skäl , således icke annorlunda tillstyrka det nu i/rågaställde gemensamma användande af dessa medel får Curhusens och Lazar ettens behof, än att den vid sista Riksdag, under vissa vilkor, medgifha disposition af Curhusens utgifter ofverskjutande inkomst ma i och för allmänna helsövardén användas, pä sätt här nedan närmare bestämmes, Utskotten anse sig för öfrigt, höra upplysa, dels att det af Herr Hjerta omnämnda bidrag icke skulle, på sätt han anfört, lemnäs af Lazaretts fonden, hvilken, i likhet med Curhus-inrättningarne, deraf borde komma i åtnjutande, utan i stället utgå från Hospitalsoch Barnhus-fonden, som på förenämndt sätt, sedan sista Riksdag, endast ett år lärer varit i tillfälle att fullgöra detta vilkor, dels ock, att Nils Insulins uppgift, det i Stockholms Län skulle finnas en fond af omkring So Stats o. Bevilln. Vtsk. Betänkande N.-o 87; 50,000 R:d, icke öfverensstämmer med rätta förhållandet, enär balancerade behållningen i 1827 års Räkenskaper utgjordes endast af 18,5oi R;d i3 sk. 10 r., hvaraf en del måste påräknas för det påföljande årets behof, och större delen utgjordes af ett till Inrättningen doneradt, utlånadt Capital, hvaraf endast Räntan blifver använd.
Men då uppstod en af representanterna för Stockholms stad och förklarade, att han, såsom slagtare, bäst vöre i tillfälle ätt bedöma förhållandet, sorn han påstöd vara sådant, att priset på fäkreatur till följd af liitförseln från Finland till den grad fallit i vanvärde, att slagtarne icke kunna göra säkra anbud åt posséssionaterna, hvilka sålunda afskräcka.? från att hitföra kreatur, och att således Finska hitförseln medförde mera skada än gagn, emedan den hindrade inhemska producenterna att vinna afsättning för sina tillgångar, hvarpå han i detta afseende försäkrade, att någon brist icke vöre, att befara. Han uppgaf äfven, att genom missbruket alt från Ryssland införa varor, som uppgifvas vara från Finland, hade tillförseln, särdeles af hudar, varit så stor, och dessa sålts till ett sådant vanpris, att Stockholms slagtare vid försäljningen af sina läger af hudar måst vidkännas en förlust af ej mindre 5o,öoo r:dr, blott på denna vinter. Vid ett sådant förhållande ansåg jag mili anmärkning vara håfven och tillstyrkte derföre Utsk:s förslag. Hvad transito - 200 Den 9 Juni. handeln beträffar, som genom tullförhöjningen förmenas skulle blifva afbruten, hafva handlande från norra provinserna försäkrat mig, att Finnarna så vant sig vid att handla på Sverige, att, äfven om de sättas i paritö med andra natiotioner, de likväl icke skola afbryta handeln med oss, så att ett bifall till Utsk:s förslag hvarken skulle föranleda till brist på de consumtionsartiklar, hvarmed vi förses från Finland, eller till transitohandelns upphörande med detta land. Slutligen är det en omständighet, hvarpå jag ber att få fästa uppmärksamheten, nemi. att, då Stockholm nu mycket beror af Finska handeln, kunde, i händelse af krig med Ryssland, hvarigenom communicationen med Finland afbröts, Stockholm försättas i verklig förlägenhet, enär inhemska productionen emedlertid icke uppbringats till den höjd, att den kunde ersätta Finska hitförseln.
Som, för möjligheten att fullständigt kunna utreda fäderneslandets häfder under medeltiden, en noggrann kännedom af de utmärktare enskilda personernes inbördes slägtlorbindelser erfordras, och för detta ändamål vigtiga och i mänga fall de enda tillförlitliga upplysningar hemtas af de till närvarande tid bevarade sigillen, hvilka dessutom äfven i konst-historiskt och heraldiskt hänseende förtjena uppmärksamhet, hafva Rikets Ständer för ifrågavarande ändamål anvisat ett årligt anslag af 200 R:dr att, stäldt till Vitterhets-, Historieoch Antiqvitels-akademiens disposition, från Riksgäldskontoret fortfarande utgå under nästkommande 3 år med tillsammans 600 R:dr. 9:o. Till uppmuntrande af den inhemska konstbildningen genom inköp af Svenska, i fäderneslandet bosatta konstnärers konstalster, har É. K. M:t äskat, lill Sin disposition, ett anslag under 3 år med 2,000 R:dr årligen. Då kändt är, att yngre konstnärer, som vid Akademien för de fria konsterna erhållit sin bildning och njutit fördelen alt på Statens bekostnad utrikes fullborda sina studier, icke mefa till fäderneslandet återvändt, samt anledningen härtill otvifvelaktig! är att söka i det förhållande, att de förhoppningar, konstnären för sin framtid i fosterlandet kan bilda sig, äro af så svag och osäker beskaffenhet, att han föredrager att i utlandet söka vinna sin lifsbergning, hvarigenom fäderneslandet kan gå i mistning af sina förhoppningsfullaste konstnärer, och bemälde akademi jemväl, såsom upplyst blifvit, lider brist på lämpliga ämnen till Professorer och Lärare vid sitt undervisningsverk, hafva Rikets Ständer, på det att, genom inköp af deras konst-alster, skick - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. 393 lige konstnärer må kunna fästas vid fosterlandet och deras ändamålsenliga verksamhet derstädes beredas samt den inhemska konsthildningen sålunda befrämjas, funnit sig böra för ifrågavarande ändamål till E. K. M:ts disposition ställa den äskade summan af 0,000 R.dr, att från Kiksgälds-kontoret utgå under åren 1855, 1856 och 1857 med ty del årligen. 10:o.
R:dr utaf det till bildande af material-förråd för fältbryggeutredningen vid Arméen beviljade anslag å 30,000 R:dr; 3:o Tio tusen R:dr utaf anslaget till uppförande pä Ränneslätt af en kasernbyggnad m. m. för Smålands husar-regemente, 29,200 R:dr; 4:o Fjorton tusen R:dr utaf anslaget. 75.000 R:dr, till nödiga förrådshus för Beväringsmanskapets materiel; oell 5:o Tio tusen R:dr utaf dengtill anskaffning af tält för Beväringsmanskapet under dess vapenöfningar anslagna summa, 130,000 R:dr. § 97. Det hittills icke lyftade beloppet, Femton tusen R:dr, utaf det anslag, 30,000 R:dr, sorn vid ofvannämnda riksdag beviljades för det här i hufvudstaden befintliga Teknologiska Institutets aptering i den för Institutet uppförda nya lokal, bör, i män af behof och i öfverensstämmelse med hvad derom är eller varder af Kongl. Majit föreskrifvet, utbetalas. § 98. Hvad hittills icke utbekommits utaf de för våganläggningar och väg förbättringar samt vattenaftappnings-företag under förenämnda riksdag anvisade medel, skall, efter iakttagande af de innehällningar, hvartill uraktlåtet fullgörande af de för sådana statsbidrag stadgade vilkor föranleder, utbetalas i den man vederbörande kommuner eller arbetsdirektioner, enligt de med hänsigt till ifrågavarande företags utförande och dertill anslagna understöd meddelade föreskrifter, äro berättigade dessa medel utbekomma: varande de stadgande!), sorn härvid böra tillämpas, införda i nedanstående § ; dock bör vid nu åberopade §:s tillämpning å de statsbidrag, som skola utgå utaf dertill under oftanämnrla riksdag anvisade medel, iakttagas, dels att dermed understödda arbeten, så vida icke särskildt stadgande derom af Rikets Ständer meddelats, böra vara påbörjade löre 1859 års slut, och dels att räntan för de utaf nämnda medel beviljade lån till sjösänkningar och myrutdikningar eller andra vattenaftappningsföretag bör godtgöras efter