Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Art, icke skulle komma i fråga för den lön, som understiger 200 R:dr, derför* att, då han, i anledning af derom väckt motion, att egendom för mindre värde än 200 R:dr. skulle vara fri från Bevillning, icke kunnat biträda eti sådan mening, enär han fann, att den, som hade mer eller mindre borde derföre erlägga Bevillning, han nu jemväl under en sådan förutsättning ausa g, att Löntagare borde i samma mon utgöra Bevillning, vare sig i afseende på det större eller mindre belopp, hvartill lönen uppginge; att lian icke kunde godkänna att ”m. m/’: blifvit bibehållet på alla de ställen der detta förekommer i det af Utskottet föreslagne förnvade Formulaire till v i * ^ Bruks uppskattning ; att han, i anledning af Herr af Ekenslams vid 73 §:n afgifne reservation och deruti uppdragne skillnad emellan erläggande af afgift för Bran vins-bränning och Manufactur-smide, ville erinra att i afseende på Bränvins-brännaren vore förhållandet enahanda med det, sorn nu eger rum med egare af Manufactur-Verk, då den, som sig till Bränvins-bränning anmäler, likaledes får erlägga skatt, äfven om han icke kommer alt Bränvinsbrännings-rättigheten utöfva, samt att slutligen vid det utaf Herr af Ekenstam gjorda tillägg, i afseende på de mindre Bränvins-paa - UtviUaings-Ut skott et s Utlåtande N:o 3l, norne, Tore öfverflödigt att göra någon erinran, enär hans reservation i denna del icke förtjenade den ringaste uppmärksamhet. Johannes Svensson från Jönköpings
Då fråga uppstått att bedomina huruvida Banco - Fullmägtige under närvarande förhållanden böra stillatigande afvakta tidens och händelsernas lopp, och bakom Reglementets bokstaf söka sig ett värn emot beskyllningen, att icke hafva motsvarat den förväntan Rikets Ständer hyst, och det hopp den ordnings-älskande Allmänheten fästat vid sednaste Banco-Lagar och Banco-Reglemente; eiler huruvida Fullmägtige, för att kunna uppfylla detta hopp och motsvara denna så lifligt uttryckta förväntan, böra våga att beträda yttersta gränsen af deras verknings-krets, är jag icke tvéhogsen uti mitt omdöme. JNTär hufvudgrunden för en maktpåliggande åtgärd, — en åtgärd, hvilken är beräknad att sträcka sine välgörande verkningar mot en hel framtid, — kommer uti strid med något af de underordnade vilkor, som man uti sammanhang med denna åtgärg söker att få uppfyllda, så måste klokheten åsidosätta hvad som är småsak, och oförvillad söka sig fram till målet. Ilufvudsaken, den stora liufvudgrund, hvarpå Samhället vill uppföra den nya byggnaden af sitt stigande välstånd, är enligt Konungs och Ständers beslut, snara stadgandet af ett fast Mynt, hvilket Landet saknat under ett fjerdedels Sekel. Det har i detta afseende blifvit bestämdt att växlingsgrunden skall blifva 128 sk. mot Riksdaler Specie, och att Banken till denna utvexling skulle anmälas vara färdig vid 183 r års slut, då den borde äga Silfver lill af den utelöpande Sedelstocken. Vidare hafva Rikets Ständer allena lemnat sine Committerade, Herrar Banco-Fullmägtige, en Instruction på hvad sätt förenämnde afsigter borde ernås, och deruti gifvit bestämde föreskrifter i afseende på detaljerne, alla syftande att befordra förstnämnde liufvudsakliga ändamål.
Och de slogo sina hufvuden samman, bugade fbr konungen, svarade och sade: Herre och konung, urgammal sed bjuder, att d&amp; store hus byggas skola, tage man fatt tvänne unga fläckfrie stutar och spänne dem fbr ett lass med sten och bjelkar, l&amp;te dem så löpa och der de lägga sig neder på markene, der skall ock byggnaden stånda. — Så ock här. — Detta syntes konungen vara ett vist tal och han sade, ske allt så; och det skedde så. Thy blefvo tvänne par unga, hvite stutar spände fbr tvänne stora lass; och detta skedde på konungens gård, och alla de äldste från landet och alla underhöfdingarne och härfbrarne voro fbrsamlade och desslikes allt folket. Och sedan stutarne af öfverste munskänken fågnats med bröd från konungens eget bord, fingo de löpa, och efter dem löpte de äldBte från landet och alla underhöfdingarne och härfbrarne, och allt folket lopp också. Mendet begaf sig att på eo holme midt i den strida floden nedanför kooongaborgen hade konungen sig en afvelsgård bygga låtit, deri en myckenhet fonad ooh annor &lt;Jjur lefde kräseliga. Och då de unga fläckfria stutarne fingo böra den andra ffcnadens skriande, vände de snarligen sina fjät mot den brygga, som ledde till af-▼elsgården och löpte med hast ned på de feta ängar som der-omkring lågo utmed flodens vatten. Men stutarne vordo hungriga af allt det myckna löpandet samt begynte afilta det feta gräset, och konungen och allt folket sågo derpä. Och då de ätit sig stinna och mätta, lade sig det ena paret neder strax utan före afvelsgården och begynte i godan ro idisla sin föda, men det andra paret, som törstigt blifvit hade af allt ätandet, begaf sig neder till flodstranden för att dricka.
Skrifvelse, N.-o #g. delegarne, utan någon bestämd skyldighet, med 5,000 B:dr; så och enär pensioneringen å denna fond är ett Statens åliggande, på sätt Kongl. Kungörelsen den 29 Juni 1798 och K.M:s Nådiga Reglemente innehålla, samt räkenskaperna visa, att pensions-utbetalningarne derifrån uppgått årligen lill omkring 23,500 R:dr, och således till 8,500 R:dr mera, än Siats-bidraget utgör, hafva Rikets Ständer ansett Statens mellankomst böra ega rum i detta fall, och af sådan anledning med 8,500 R:dr, eller från 15,000 till 23,500 R:dr, ökat årsnnslagot till berörde fond, genom hvilken åtgärd, och då Civil-Statens Tjenstemanna-fonds förra anslagssumma, 25,000 R:dr, blifvit oförändrad bibehållen, denna sistnämnda fond, såsom billigheten synes fordra, befrias från utgörande till Allmänna Enkeoch Pupill-fonden af ofvan omförmälde 5,000 R:dr, i följd hvaraf en tillgång alltså uppstår att, efter vederbörandes pröfning, användas till de behof, som, med afseende å Inrättningens syftemål, ina anses mest angelägna att fylla. b') På grund af det i E. K. M:s Nådiga Proposition angående StatsVerkels tillstånd och behof upplyst* förhållande, alt, enligt räkenskaperna, under åren 1838—1841, med hvilket sistnämnda Cenlonal-afgiften upphörde, denna afgift utgjort i medeltal 46,797 R:dr 38 sk. 3 r:st., hafva Rikets Ständer medgifvit, att, på sätt E. K. M. Nådigst föreslagit, den Vadstena Krigsmanshus-Cassa och Amiralitets-Krigsmans-Cassan tillkommande ersättning för samma afgift må bestämmas till 46,800 R:dr, att mellan båda nämnde Cassör sålunda fördelas,] att den förra undfår 40,800 R:dr och den sednare 6,000
Då man yrkar det beståendes rätt till förmån för våra ståndsformer, så tror jag nemi. att man för mycket hål - 134 Den 4 September f. m. ler sig på ytan af saken; ty former äro döda och onyttiga utan det nyss omtalade ”inre lifvet.” Om det sednare tar en ny riktning, så menar jag den åberopade författaren sagt, att de förra måste lämpas derefter; och jag delar denna öfvertygelse med honom. Om vi nu, utan ensidighet, undersöka den nästan oroliga anda, som mer och mer uppenbarar sig hos massan af nationen, det återvaknade lifliga intresset för Statens angelägenheter, den rörlighet, med hvilken politiska åsigter framstå och fortplanta sig, den häftighet, med hvilken det politiska inflytandet å ena sidan vill uteslutande bibehållas, och å den andra sträfvar att göra sig gällande; så torde vi blifva ense om, att allt detta bevisar tillvaron af ett ”bestående” förhållande i nationens ”inre lif,” hvarpå vi måste göra afseende vid den stora reform, som är i fråga. Hvilket är då detta bestående förhållande? Jo, en djupt inrotad, hos hvarje medborgare inneboende känsla af sin rättighet att deltaga i afgörandet af fäderneslandets angelägenheter. Denna känsla, urgammal i Sverige, fick äter luft genom den friare andan i vår nya statsförfattning, och har, ehuru långsamt, redan utbildat sig till den grad, att någon återgång numera icke synes vara möjlig. Klokheten och erfarenheten lärer oss, att, då en nation gripits i massa af en tanke på saknaden af en hillig rättighet, så tillhör det de lagstiftande makterne i samhället att lyssna till denna tanke, och på laglig väg gifva efter för de anspråk, som rättvisan ej kan förneka, såvida man ej vill äfventyra en strid, der segrens alternativer äro, å ena sidan den vaknade nationalandans undertryckande, och å den andra dess utbrytande i handling på ett sätt, som kan rubba samhällets lugn och statsförfattningens bestånd.
Embetsberättelsers öfverlemnande till LagUtskottet vore det, att Utskottet vid alla sådane händelser, der Lagen funnes antingen otydlig eller mörk, och genom sådan dess ofullkomlighet blifvit origtigt tillämpad af Domare eller Executorer, eller ock der Lagen för nyssnämde Embetsmän, då de begått grofva fel och misstag, icke bestämde motsvarande straff eller ansvar, ' skulle föreslå straffbestämmelser, som någorlunda svarade mot felen, och såmedelst för framtiden förekomma brott och öfverträdelser af Lagen, åtminstone å Domares och Executorers sida; men jag har till min häpnad funnit, att Utskottet, långtifrån alt följa alla de ämnen till rika anmärkningar och nya Lagrums föreslående, som JustitiasOmbudsmannens Berättelser föranledt, i det Den 23 Mars f. ra. ställe vakt förbisett den betydligaste delen samt uppskjutit med en del, under löfte att i sammanhang med andra likartade enskilta motioner afgifva utlåtande, samt således blott inskränkt sig att för närvarande yttra sig öfver några af JustitiasOmbudsrnannen sjelf föreslagne Lagförbättringar. Folket fördrar redo af dess Representanter, huru de handla, och Representanterne måste således fordra redo af JustitiasOmbudsmannen. Hans redogörelse innefat« tas i de afgifne berättelserne» och öfver desse har nu Utskottet yttrat sig. Men hafva väl Ständerna deraf fått den ledning, att de kunna bedömtna, om JustitiasOmbudsmannen uppfyllt sitt ansvarsfulla kall, och om Embetet, i det skick det nu är och nied den inskränkta makt det nu medförer, kan svara mot det dermed åsyftade stora ändamålet?? I samma mån som vi noga, strängt och samvetsgrant, nagelfara med JustitiaeOmbudsmannens redogörelse, i samma mån visa vi aktning för friheten, oss sjelfva och det Embete, som vi åt Ombudsmannen anförtrott. Att antaga för godt och åtnöjas med LagUtskoltets gjorde ofullständiga granskning, skulle jag anse för det största misstag.
Dcå nu detta icke skett, så tyckes den sista frågan vara den: hvarföre skulle ej våra spinnerier här i Sverige med deras dubbelt så höga tull kunna bära sig likaså väl, som de i Tyskland kunna bära sig med hälften så stor tull? Denna frågas besvarande anser jag också icke allenast innefatta svaret på dea fråga, som man har att lösa för att bedöma frågan om den lägre tullen på bomullsgarn, utan äfven utgöra en tillräcklig vederläggning å det påslåendet, att de Svenska garnfabrikernas ruin skulle förorsakas genom moderation i tuilafgiflen å impoteradt garn. Jag tror för öfrigt, ehuru min åsigt i detta afseende ej lyckats att göra sig gällande, att jag, under den nu rådande sinnesstämningen, måhända kan anse för en lycka, om mitt förra anförande i detta ämne har bidragit till, att det ej lyckats garnspinneriernas intresse att drifva upp tullen ännu en skilling högre, än den för närvartde är. Detta anhåller jag att såsom min reservation få hafva nämndt till protocollet. Hr von Hohenhausen: Jag begagnar tillfället och min riksdagsmannarätt, att förklara min stora tillfredsställelse deröfver, att den sist här förehafda voteringen, som rörde färgadt garn och linnegarn, utföll så, att hela vår Norrländska allmoge har hopp om att fortfarande kunna förtjena sitt uppehälle. Gr. Gyldenstolpe: Innan R. o. Ad. öfvergår till nästa punkt, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att närmast i alfabetisk ordning kommer en artikel kallad ”gutta percha”, och alt denna artikel, ehuru visserligen ej varande bland dem som till serskild öfverläggning undantogos, likväl torde höra komma under öfverläggning, enär den ej finnes upptagen i 1845 års tulltaxa, emedan den först under de sednare åren blifvit föremål för handeln. Ulsk:s förslag innehåller derom följande: ”Enär numera i handeln förekommer ett förut okändt, men för flera industriidkare sannolikt högst vigtigt ämne, gutta percha kalladt, tillstyrker Utsk., att gutta percha må i taxan upptagas med tullvärde af 12 sk. och 6 r:st pr g”.
Dä 18 cap. 3 § Älfdalen stadgar, att den, som testamente fått häfver, äger, oaktadt testamentet klandras, behålla det honom gifvet är, så framt han borgen för sig ställer, har Utsk. funnit Direct. rätteligen hafva medgifvit de testamentstagare, som af Ofverste Berghman erhållit vissa pensioner sig anslagna, att emot borgen desamma lyfta, hvarföre Utsk. föreslår : att denna Directis åtgärd må godkännas. Men emedan innan Ofverste Berghmans testamente är laga kraftvunnet, Direct. icke kan anses innehafva det testamenterade godset med ovillkorlig skyldighet att göra inkomsterna deraf, eller de contanta medlen fruktbärande, hvaremot Direct. är förpligtad att, i händelse den anställda klandertalan skulle föranleda testamentets upphäfvande, hålla vederbör, arfvinge Ofverste Berghmans hela, af Direct. emoltagna qvarlåtenskap i lösören, och genom arrenden m. m. influtne medel oafkortadt till handa, ty finner Utsk. alt, till undvikande af all förlust genom medlens utlåning, stadgas hör, att de Berghmanska testamentsmedlen hädanefter, oSh intill dess testamenlstvisten är genom laga kraftvunnen dom slutligen afgjord, icke må utlånas, utan mot fullgod inteckningssäkerhet eller mot namn och borgen med de i atlaningsbeslutet deltagande Directeurers personliga ansvarighet för återbetalningen, eller ock emot hypothek af de i 3 § 4 mom. länereglem., med det dervid vid sista riksdag beslutade tillägg, omförmälde räntebärande papper. I sammanhang härmed har, jemte anmälan att numera Capitaincn vid K.
Föredrogs och biföllos Bevilln:sUtsk:s nedannämnde d. 24 sisth April på bordet lagda Betänk:n; JVi 5, i anledn. af väckt motion, ang:de serskild bevillning till grundläggandet af en Allmän Pensions-anstalt för ålderstigna behöfvande; JV2 6, i anledn. af väckte motioner om ändring i nu gällande föreskrifter, ang:de de s. k. slämmoböternes fördelning; JVs 7, i anledn. af väckt motion om skyldighet för personer, som ega en årlig bestämd ränle-inkomst af utlånade kapilaler eller undantag af hemman, att med en viss proc. deraf bidraga till Fattigförsörjningen i den församling, inom hvilken de bo; samt M 8, i anledn. af väckt motion om utgörande af serskilda afgifter för uprältande och underhållande af upfostrings-anstalter för vanartiga barn. Föredrogs Bevilln:sUtsk:s d. 24 sisth April på hordet lagda Betänk: N:o 9, i anledn. af väckt motion om serskild skatt för egandet af hundkreatur, dels för Stockholm, till understöd åt Prins Carls upfostrings-inrättning för fattige och vanvårdade barn, dels för rikets öfrige städer, till inrättande och uprätthållande af dylika upfoslrings-inrättningar i länen. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Jag ber om ursäkt att jag besvärar R. o. Ad. med några ord i anledn. af detta Betänk. Mitt förslag, som jag skulle tro icke saknar allt värde, är ingalunda föranledt af ovilja emot hundkreaturen, hvarföre jag också skulle tro att egarne till dem icke motsätta sig en låg skatt, i synnerhet, om den såsom jag föreslagit, användes till välgörande ändamål. Utsk:s Betänk, gifver anledn. till den förmodan, att jag icke skulle hafva sökt gifva skäl för min motion, men så är likväl icke förhållandet, enär jag uti densamma framlagt åtskilliga sådana, hvilka, enl. min tanka, borde hafva föranledt till ett annat resultat, än hvartill Utsk. kommit.
Det mäste ock blifva en consqvent följd vid tillämpningen häraf, att forsellönen äfven för ifrägavar:de räntor upphör, dä de till statsverket indragas, och att räntetagarne få ersättning för den förlust, de eljest skulle lida. Hr Printzensköld: Visserligen är det sant, att orättvisor lika väl som rättvisor konseqvent kunna föröfvas. Också sker det förra om man nu handlar sä, som R. St. gjorde vid 1830 års riksdag då de efterskänkte forsellönen för kronans behållna rän tegifvare, och kastade ersättningsskyldigheten för denna minskning i statsverkets inkomster på andra skattdragande medborgare; men lyckligtvis har den grundsatsen ännu ej hunnit blifva antagen och godkänd såsom regel, att om man begått en orättvisa, så skall man förnya den för coDseqvensens skuld. Alt utplåna orättvisor är deremot en grundsats, hvars riktighet moralen erkänner. Och jag skulle således, af detta skäl, heldre önska ett återställande, om det vore möjligt af Statens rätt lill den efterskänkta forsellönen, än att man nu å nyo förnärmar andra skattdragande genom den ytterligare eftergift, för hvars ersätlaude nu är fråga om alt anvisa medel på riksg:s-kont. Jag tillstyrker återremiss af betänk. Gr. Sparre, Erik; Om den utaf den siste värde talaren omnämnde utväg: att kronan skulle återtaga, hvad hon en gång eftergifvit till förmån för räntegifvarne, eller att desse återigen skulle åläggas att betala forsellönen; — om, säger jag, denna utväg vore tänkbar, så borde jag här upptaga förslaget till vederläggning, men så långt äro vi likväl komne, att jag tvifiar det man kan ifrågasätta att öka den directa jordskatten. Att döma af det sätt hvarpå den värde talaren vidrörde denna utväg vill det också synas som ifrågasatte han ej heller sjelf möjligheten af en sådan åtgärd.
Till Lagutskottet; af Eric Svenssons från Götheborgs och Bohus Län Memorial om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 1 Februari 1758, sorn förbjuder dem, hvilka följa Häradsnöfdingarne på Ting, att vid Tingen advocera; af ff, M, Wessinge nied anmärkningar Den 15 Juni. 2S5 emot 3 §. i StängselFörordningen af den 9 Februari 1S02, och ett annat angående afskaffände af de vanliga skallgångar och luddringsanstalter; af Jonas Henricssons från Kronobergs Län, innehållande förslag, att uti alla Contract om Jords bortstädjande någon viss afgift borde vara stadgad tili Jordägaren, i män efter egendomens godhet; af Pehr Johanssons från samma Län, angående Frälserentors förklarande för lös egendom, m. m.; af Anders Larssons från Elfsborgs Län,angående Stängselskyldigheten m. m.; af Anders Åbergs från Westerbotten, angående ett närmare bestämmande af parters rättighet, att uti mål, sorn dragas under ÖfverRätts pröfning, få före instäUelsedagen ingifva sina handlingar; och af bemiilte Åbergs, dels angående utlösen af HäradsRättens Protocoll öfver meddeldte uppbud å fast egendom, och dels angående sättet för mundtliga stämningars verkställande. Till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet af Laurentius Carlssons från Skaraborgs Län Memorial, innefattande anmärkningar vid närvarande skjutsinrättningar i Riket; af Pehr Anderssons från Södermanland, angående Häradsoch Sockne-A limå miingars delande och upplåtande till enskild disposition åt ägare af de Hemman, som till dem hafva uråldrig rätt; af Peter Chrisiophcrssms från Jönköpings
Dess återstående dagar egna all ungdomens lifliga ömhet. Då Kongl. Majit, som icke äger någon högre tillfredsställelse än den att Sjelf kunna emottaga och besvara hälsningen af Sitt trogna Folks ombud, likväl icke vågar blottställa Sin vacklande hälsa , under denna långt framlidna årstid; har Hans Majit härmedelst velat uppdraga Siu Kärälskelige Herr Sonson. Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, att uppläsa Kongl. Majits Tal till Rikets Ständer, vid Riksdagens öppnande, och tror Sig derigenom hafva gifvit ett nytt bevis på Sin kärlek for denna Furste, och på Sitt förtroende till ett Folk, sorn i Hans lofvande egenskaper redan äger en säker torgen på den Sällhet, Han en dag skall det bereda. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali ^.ongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. CARL. G. af Wetterstedt. Berat - Konungens Nåd. Berättelse« s N:r 2. Berättelse örn hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit, sedan sista Riksdag. Gifven Stockholms Slott å Riks - Salen den 27 November iQij. "Under det tidskifte, som förflutit sedan Rikets Ständers sista sammanträde, liar en allmän fred och Rikets vänskapliga förhållanden med främmande Magter, lemnat Kongl. Majit ett önskadt tillfälle, att åt handeln och näringarnes förkofran, och åt den inre förvaltningen egna Sina åtgärder och Sin omtanka. Ehuru den hastiga öfvergången ifrån krig till fred, i synnerhet efter den våldsamma skakning, som utmärkt dessa senare tjugo år, äfven i sin mohn verkat på Sveriges handel och tull-intrademes belopp, har Kongl.’ Majit likväl haft den tillfredsställelsen, att denna verkan, så märkbar i de rikare Europeiska Staterne, icke betydligen varit menlig för Sve-; rige.
N:o 3go, 3gr. nighet aniiälla, att E. K. M. i Nåder täcktes låta kungöra den föreskrift, att, der Tionderäkning eger rum, Pastorn bör i förhand utse Tionderäknare, hvilka åligga att, på kallelse af Tiondegifvaren, inställa sig till räknings förrättande inom timmar sedan anmälan af honom skett, samt att, om ej inom denna bestämda tid Tionderäknaren infunnit sig, Tiondegifvaren är bera! tigad att införa sin säd, och Kyrkoherden skyldig alt, utan föregången räkning, emottaga Tionde, af Jordbrukaren till Prestgården, upp-, körd. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl, och godk, hos Ridd. och Adeln d. 22 Febr, i&3o Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Siåndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 26 Rikets Ständers underdåniga Skr ij-veisej angåen-, de Löfås Silfververk. S. A. K. Sjdan, uti underdånig Skiifvelse, af den 29 Julii 1823, R. St., bland annat, i underdånighet anhållit, att, på det de adlid måtte komma i tillfälle att erfara Löfås Silfververks ställning samt huruvida någon större inkomst deraf för framtiden kunde vara alt förvänta, E. K. M:ts och Rikets Bergs-Collegium kunde undfå Nådig befallning att vid hvarje Riksdag meddela, ej al - Exp. Utsk. Förslag till tind. Skri/v. 23g lenast fullständig uppgift om de föreskrifter, som för Verkets bedrifvande blifvit iemnade, ntan ock en, på verkställde undersökningar å stället grundad berättelse, huruvida dessa föreskrifter blifvit af disponenten behörigen iakttagne, och E. K. M., i anledning deraf, under dea 26 näst derpåföljde Augusti, förständiga! BergsCollegium, att under loppet af hvarje Riksdag till E. K. M. i underdånighet afgifva, för att sedan R.
Dessa tillgångar , som redan öfverskjuta bristen , ökas ytterligare med Räntor under Liqvidationsfiden, hvilka under den dertill af Utskotten föreslagna tid af fem år, efter Utskottens egen uppgift, uppgå till 497,122 R:dr, och således hela tillgången till denna Liqvid , inberäknad den Contanta behållningen i Cassan 18,862 R:dr, till 4,198,369 R:dr. Månne ej detta öfverskott af Tillgångar, stort 973,391 R Jag inser ej denna våda, och om den än skulle äga rum, är den visserligen mindre, än den, att innom ett ordentligt Samhälle göra nya Lagar för ögonblicket, med retroactiv verkan, och derigenom väcka en mängd Individuers billiga missnöje mot Statens åtgärder. Men jag torde kanske böra bemöta ett inkast, som genom denna framställnings hastighet kunde föranledas: det, att Banquen skulle 134 17 Martil, t. m. Komma i osäkerhet för den till CanalDisconfen redan utbetalade C> ecbtivSummaO. Denna farhåga anser jag äfven öfverflödigEfter den här uppgjorde Ealancen, uppstode utan tvifvel, äfven sedan alla möjliga afdrag blifvit gjorda, något öfverskott vid Liqviden, Discontens fordran hos CanalByggnadsCassan af 1,100,000 R:dr vöre ännu odisponerad, en fordran, hvars säkerhet är otvifvelaktig i den stund Canalarbctet, elter redan lastställd plan, fullföljes j men en ännu större och beholvet långt öfverskridunde tillgång finnes i den ersättning för den , tvärtemot Contractets lydelse , yrkade minskning j Octroy-tiden , hvilken ersättnings billighet ej kan bestridas, och genom hvais medgifvande först Banquens säkerhet fullkomligen betryggas , Canalbyggnaden med minsta kännings fullbordas och sist den allmänna Penringeställningen, i afseende på Discontema, med föga, kanske ingen rubbning i Enskildas förhållanden, skulle sältas i ordning.