Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta ord är den dunkla och dock så talande repliken till vännen, som ledde honom vid handen bort från Beatrices närhet, då hans besinningslösa längtan för sista gången hotade att öfvermanna honom och göra honom till en visa för Florens’ smädelystna ungdom. »Sannerligen;» suckar han, »min fot stod alldeles vid gränsen af den trakt af lifvet, som ingen får beträda, som vill komma åter.» Men ordet inom honom visade honom försakelsens ljusväg, på hvilken hans väsens mission väntade, hans lifs helighet. Så kom Beatrices död och hjälpte hans sträfvan och hans svaghet, afskärande alla möjligheter till det nederlag, som var timlig lycka och gaf förvandlingen af den unga florentinskan till en sinnebild den sista fullkomningen. I Dantes härliga vision af hennes död, som lånar från bibel och legender sin stämning af miraklets fasa, liksom i den smärtans bitterhet, med hvilken han begrät den döda, skälfde den sista återstoden af det som en gång varit hopp och förväntan, och hemsjuk och vilse irrar han i den med ens oigenkänneliga och öde fädernestaden. Smärtan har skakat hans själ därhän, att den för en tid förlorat sin styrka och uppgifver sig själf. Det kommer en mellantid, då tillvarons och det helas mening höljes i töcken. Han förstår intet af det närvarande eller kommande; han sänder blickarna mot det gångna, och hans sysselsättning är att måla änglahufvuden med hennes drag. I denna period af öfversvinnelig längtan och maktlös trötthet kommer en episod, som genom sin verkan blir slutstenen i Dantes ungdomslif. Det är hans sammanträffande med den unga kvinna, han kallat La donna Pietosa och La donna Gentile. Med trösterskans skenbart osjälfviska uppdrag är det hon närmar sig hans väg, och med biktbarnets och tröstsökarens meddelelsebehof och längtan efter svala händer mot den heta pannan och mjuka läppar mot de brännande ögonen, är det han går henne till mötes.
hemarbetet att I ingen d a g blir förekomma, är gen nog mera ojämn, men um bör man väl af tanke, att skilligt, en de där hemarbetsfördelninpå bära omdöme stadisjälfva o c h efterdel d o c k ett på äfven särskildt för ändå öfklena till barn, arbetet under själfva lektiostörre v a k e n h e t o c h än i forna tider, samt kannågot på läxorna, o m blifvit tillbörligt förklarade o c h det finns andra dessa ej genomgångorsaker, s o m kanske i än större m å n vålla ö f v e r a n s t r ä n g n i n g åstadkomma, arbetet blir en att b å d e skolo c h allt d e n m y c k e t v a n l i g a m e d all m a k t t v i n - ytterst barn svårt att förstå, att bland ånyo hör drif öfveransträngda, målen äro delvis så låt u t b i l d a a n l a g e n, m e n betsmetoder, materielet. bäst, störVid måste undervisningen forbistring glosor utföra mycket den större skulle barnet ej i framtiden ligen kunna från att b a r n e n bli befogade, klagodå de fordra ett Men man med detta sig förbättrade arunaf d e t r i k a b i l d n i n g s - behöfva här blott påminna nade om de verkligen O m b a r n e n äro de ning begagna läxorna som en för förevändatt ostördt k u n n a f ö r d j u p a roliga böcker. F ö l j d e n blir, att ofta uppskjutas till långt in får skulden för nom D å skolan gar, märker råder i de och då måste Och genom att om föräldrarne stran på öden, få mera i allmänhet språken i tal där äro så äro valfria, E n g r u n d o r s a k till glädje att och ha väl så öfveranbortfalla och flickoraf ett arbete, s o m de k ä n d e ej öfverstege deras krafter. hittills ansträngningen överarbetets begåfvade n ä m n a nå- andra orsaker, s o m vi för vår del minstone gare.
15 erfordras för utbetalningen af de anslag och lån till jernvägsanläggningar, som Eikets Ständer vid sednaste riksdag beviljat, samt då det dessutom vore antagligt att de obligationer, som för detta lån komme att utgifvas, så småningom skulle stiga i pris, hvarigenom deras framtida föryttrande kunde påräknas blifva vinstgifvande, Riksgälds-kontoret skulle för sin räkning öfvertaga och tills vidare behålla 250,000 Pund Sterling af den del utaf lånet, “som icke behöfde af låneöfvertagarne mot bestämdt fixt pris aflemnas.“ Kontraktsförslaget, lämpad t efter de vilkor och bestämmelser, som under näst föregående sessionsdagar utgjort föremål för Fullmägtiges beslut, blef vid sammanträdet den 21 Mars till justering uppläst. I afseende å Fullmägtiges beslut att för egen räkning öfvertaga och tills vidare behålla obligationer för ett lånebelopp af 250,000 Pund Sterling hade Heinemann, å låneöfvertagarnes vägnar, gjort det förbehåll, att de obligationer, sorn komme att utgifvas för ifrågavarande andel af lånet, under närmaste tvänne åren icke finge försäljas till någon annan än Rikets Ständers Bank, samt att, om Riksgälds-kontoret eller Banken under de derpå följande åtta åren försålde dessa obligationer, en procent af försäljningspriset borde tillkomma låneöfvertagarne, åt hvilka bestyret med denna'försäljning, derest den komme att ske utrikes, jemväl borde uppdragas. Vid sådant förhållande hade det ansetts lämpligast, att denna fråga icke intogs i sjelfva lånekontraktet, utan voro bestämmelserna derom införda i en särskild tilläggsartikel eller s. k. kodicill, hvartill förslag jemväl blifvit uppsatt och nu inför Fullmägtige föredrogs.
^ ,3 1^4 8tatsocl, La nco-lits bottens "livarjemte de ärligen ingående 2 procent, calculerade "tilt Zooo L:dr i Silfver för bvarje är af (le fastighetslån , L. 8t:r är 1823 beslutit, blifvit gflitsbotten "ansedds såsom päräbnelige för realisationens tillväga"bringande;" "dels ocb sluteligen ett förklarande, det litsbotlen, ^'i bäudelse (jesse åtgärder gillades, val snsago i83( ärs ^'slut bonna antagas såsom elen tidpunct, (la Lanco"liullinägtige senast boxls iiafva brsgt 8ilfver-fon,len "till (let nööige ansedde förbällandet af 5 till 8 mot "utelöpande 8edelstocben, men dock, enär bestämman"det pa förband af sjelfva dagen för iktvexlingens bör'^jan, genom vid den tiden möjligen inträffande förhållanden, skulle bunna blifva för realisationen bin"derligt, trodde tidpuncten ej böra af Ii. 8t:r när"ware bestämmas, än genom meddelad köresbrift ät "LancoXullmägtige, att, efter fullbordandet ak alla "föresbrifne åtgärder, senast vid >83i ärs slut, bos "X. IVl:t i underd. anmäla, att utvexlingen ban börja "den dag, under loppet al ar i832, X. lVI:t finner der"till vara lämplig." linder öfverläggningarne inom Liks-8tänden sk desse Ämnen är bukvudsabligen anmärkt: f afseende pa den af Utskotten antagne proportion emellan reela Londén ocb 8edelstocben.
Slutligen och med anledning af Revisorernes förklarande, att, då de icke medhunnit att granska de författningar, som bestämma beloppet af stående lagren i proviantförrådet vid Flottans Station i Carlskrona, Revisorerne icke heller kunnat yttra sig öfver behöfligheten numera af de stora cjvantiteter, som i detta förråd borde finnas upplagde, utan endast ansågo sig böra fästa blifvande Revisorers uppmärksamhet på detta vigtiga ämne, får Förvaltningen underdånigst åberopa Eders Kongl. Maj:ts _ nådiga bref den 17 Januari innevarande år, hvilket, efter ett af Förvaltningen i underdånighet afgifvet förslag, hvari all den reduktion af proviant-artiklarnes qvantiteter, som omständigheterna ansetts kunna medgifva, blifvit iakttagen, bestämmer storleken af nämnde lager. Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. S. ANNERSTEDT. C. B. LILLIEHÖÖK. J. B. KLEMAN. P. O. BÄCKSTRÖM, Referent. Stockholm den 27 December 1860. C. E. Bolm. - 322 — Befälhafvande Amiralens I Carlskrona underdåniga utlåtande, i anledning af 1860 års Revisorers anmärkningar vid Flottans räkenskaper. Underdånigst Utlåtande. I följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss den 26 sistfidne Oktober uppå Rikets Ständers sednast församlade' Revisorers berättelse, angående verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1858, och dervid framställde anmärkningar vid Flottans räkenskaper, får jag i underdånighet afgifva utlåtande. Vid § 2. 1,evisorerne hafva ej funnit bokföringssättet vid Flottan fullt tillfredsställande, emedan det ej lemnar alla de upplysningar, som det kunde och borde erbjuda.
– Sannerligen, sade Adolf och fäste en tvekande blick på Stjernhjelm, som helt tyst och allvarsamt skar i skinkan, – jag vet ej, hvad jag skall tro. Jag tviflar nästan ... – Tviflar? inföll Skutenhjelm; – nej, han menade nog allvarligt, var öfvertygad derom! Hollah, Stjernhjelm, upprepade antiquarien, som genom att föra samtalet på detta ämne ville taga en liten hämd för den nyss lidna mystifikationen, – har du funderat ut ännu, hvar paradiset var beläget? Eller tvekar du ännu i valet mellan Fittja, Danderyd och Loudden? – Besvara du en annan fråga, inföll nu Stjernhjelm; – månne det fanns runstenar i paradiset? – Runstenar? Ho, ho! Runstenar i en splitter ny verld! – Eller stenyxor eller kopparhjelmar Nej, min vän, det lärer det icke funnits, och jag undrar just, hvilken figur du skulle gjort i paradiset, om vår Herre försatt dig dit på Adams tid. Hvad tror ni, friherre Skytte? Skulle icke vår vän, i förtviflan öfver bristen på fornlemningar, gått och hängt sig i kunskapens träd på godt och ondt? Skada, att icke så skedde! Eva skulle blifvit bortskrämd af en sådan frukt på det förbjudna trädet. Der ser man, huru mycket ondt kan uppkomma deraf, att folk ej hänger sig i rättan tid. – Tillåtes det nu äfven mig att göra herr Stjernhjelm en fråga? sade Adolf, sedan antiquarien urladdat sig en ny skrattsalva. – Gerna, svarade Stjernhjelm. – Jag är nyfiken att lära känna herr Stjernhjelms verkliga tanke rörande svenska och hebreiska språkens ålder. Det är mig svårt att tro vår värds försäkran, att ni på fullt allvar framställde nyssnämnde sats. – Känner ni de vise männens valspråk? frågade Stjernhjelm tillbaka. – Nej. – Det ena är Dulce est sapere 23, det andra dulce est desipere in loco 24.
Således, med åberopande af hwad Lanoo-Ulskottet utsatt, salom owilkorliga förbehåll, har jag ansett nödigt, at i följande delar särstilldt förklara mig, innan jag strider til sjelfwa Leslisationsns utstakande. 1:0 Har blikwik ansedt såsom nödwändigt, at werk» ställigheten häraf pä en gäng ginK uri fullbordan. Det wore wisterligen afwen en högst wigtiq sak, som afhjelpte alla de oredor, twenne til beskaffenhet olika pennmge-, re^rslenrskivor alltid medföra. Det bör ock derföre, sä widt det med alla stattdragandes förmåga och bestånd kan sta tilsammans pa allt sätt befordras; men da med en mindre su^cmergci stillnad eller ^Aio emellan lärsckir-Sedlarna och 8^eais-Mynter an som blifwit brräknadt, det erfordras kil denna Lsglilsuon et wida större Silfwerförräd; sa kan ej med wisthet paraknaS, ac et sä hekydande sanimanstort, inom en korrtare tide!ängd, kan sta ac upbringa. Man bör dock göra allt för ai upna detta wigtiga ändamål; och om än kil en lid »agon del af det behöfweliga Siifrek stulle brista, bör det icke, efter min tanka hindra ar sätta uti wcrket en del as dock pä ct sätt, at Lsneo-Mynrst ksmm->>? ' t:! d. tydelig del öfwerstiga Lrsriir-Sedlarna, och siran ffyndesamt, dels med ^moriillemsntg bV-nä, dels m^d exkrsoräinsira fortfarande sammanfstokt uri Silf-ver och penningar, och dels med tilhjelp af ksnyur-ns egen styrka, förrättningen komme at fulländas.
STOCKHOL®, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, tilSl, Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 39. i N:o 39. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Aug. 1851, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om förklaring öfver äldra mom. i 5 § af Kongl, förordningen om Socknestämmor i riket den 29 Augusti 18/fdj, i fråga om grunden för rösträttighetens beräknande. Uti 1 morn. i 10 § af Kongl. Förordningen angående fattigvården i riket den 25 Maj 1847 föreskrifves, att tillskott till församlingarnes fattigvårdsbehof skola utgöras efter de ejrunder, som för rösträtt äro stadgade uti 5 § af Kongl, förordningen om Socknestämmor i riket, och uti 2 moln. i 5 § af Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843 stadgas, att rösträttighet vid Socknestämma beräknas efter hemmantal, der det finnes åsatt. Enar likväl uti berörde stadgande föreskrift saknas, huruvida förmedlade eller oförmedlade hemmantalet bör läggas till grund för utgörande af ofvannämnde tillskott, hafva Herr Doktor Sandberg samt Riksdagsfullmäktige A. W. Uhr från Orebro län och Petter Gabrielsson från Kronobergs län uti till Utskotten remitterade motioner anmärkt, att bestämmelse derutinnan erfordrades och, då det syntes vara med billighet och rättvisa mest förenligt, att nämnde tillskott utgjordes efter förmedlade hemmantalet, yrkat, att den förklaring måtte utfärdas, att förmedlade hemmantalet utgör den grund, hvarefter merauämnde tillskott skola beräknas. I anledning af berörde anföranden hafva Lagsamt Allmänna Besvärsocn Ekonomi-Utskotten, uti betänkandet N:o 27, redan förklarat, att, enligt Utskottens åsigt, för Bih. till R. St.
Det är derföre, om man vill undanrödja motståndet frän deras sida som hysa en dylik farhåga, klokt och kanske äfven billigt att såsom här ofvan blifvit antydt, i sammanhang med liusbehofsbränningens afskaffande lätta de bördor sorn hvila på jordbruket. I och för sig sjelft är det i öfrigt önskligt att priserna å spanmål skola sänkas något, särdeles i förhållande till hvad de föregående åren egt rum. Jordbrukaren borde erhålla sin ersättning derigenom, att han kunde åstadkomma en större qvantitet med billigare produktionskostnad. Medel dertill äro låga skatter, förbättrade methoder, lättare kommunikationer. Alla dessa medel böra användas. Emedlertid är enligt min tanke icke någon fara för handen att landtmannaprodukter skola betydligt falla genom inskränkning i bränvinsbränningen eller minskning af bränneriernas antal. Sedan England lemnat oss fritt tillträde till sin spanmålsmarknad samt denna bana ör och otvifvelaktigt än mera blir beträdd äfven af andra större nationer, regleras spanmålspriserna i Europa efter en måttstock på hvilken till och med några hundra tusen tunnor mer eller mindre af Svensk spanmål icke utöfvar något väsendtligt inflytande. Men mitt hufvudsakliga skäl att ej förmoda större fall i landtmannaprodukternas pris är, att folket ökas och att det snart måste födas bättre än nu i många landsorter sker. Sådant skall ske i samma mån arbetaren uphör att supa. Han skall då kunna använda, ej blott hvad bränvinet kostar, utan allt, hvad den nyktre och ordentlige förtjenar mer än den försupne, till verkliga lefnadsbehof. Arbetaren skall då i stället att nu i många orter lefva af potatis, hafrebröd och sill eller strömming, kunna börja att, såsom redan sker i de bättre lottade landskaperna t. ex. Östergöth - 426 Den 31 December e. m. laud, förtära hvete, råg, kött, fläsk, smör, ost och mjölk. Arbetarne skola då blifva de säkraste och bästa afnåmarne af jordbrukarnes produkter.
Jag tror det. Vi hafva öfverlefvat arne Realisationer, och vi minnas rätt val, att bådas vérkan har varit, att alla Arbets-löner, och följakteligen aila Varupriser, hafva derefter blifvit fördubblade. — Den Realisation Betänkandet åsyftar, skulle dessutom hafva den serskildta olycka med sig , att ehury genom Sedelstockens årliga indragning , vårt eget förråd vore förminskadt, så hade likväl Finlands Innevånare qvar hela deras förökade förråd af Svenska Banco-Sedlar, och Realisaiionen blef således en Operation, till ingenting annat nyttig , än att lemna åt riem största delen af vårt Silfver. Det gifves icke mera än ett enda naturligt medel till Realisation, och detta är, att skaffa sig en överskjutande Production ; men alla andra Medel äro artificiella, och derföre naturstridiga, samt bära straffet med sig, just derigenom att de hämma Productionen. Professoren Agardh har, i sitt serskildta votum, ganska rätt, dä han säger, att man kan Arithmetiskt reglera Myntet , och med detsamma Oeconomiskt ruinera Landet. Och jag tillägger, med full själs öf - 494 Den 15 April, vertygelse, att Vi kinna sä förfara, om Vi lämna bifall till de båda Bet.mkander, sorn Stats, och Banco-Utskotten gifvit Oss, det ena i frågan om Discont Papperen, och det andra det, som nu utgör vårt öfverläggnings» ämne.
Maj 1827, inom hvarje af Stadens Åtta Terrilorial-Församliugar, en af Fattigvårdsmedlen aflönad Läkare anställd, för att gratis biträda alla inom Församlingen boende fattige, som vid sjukdoms-lillfällen honom påkalla; hvarjemte de på Fattigvårdens bekostnad erhålla Medicamenter utan betalning. Angående härvarande särskilta Inrättningar för Sjukvården anmärkes; — 92 — I. Stockholms Stads och Läns CurhuSj är, jemlikt Eder Kongl. Majlis den 16 Mars 1826 utfärdade Nådiga Instruction, stäldt under en särskild Direction, hvars räkenskaper och förvaltning, i hvad Hufvudstaden rörer, årligen granskas i sammanhang med Redogörelsen för Allmänna Fattigcassan» medel och utgifter. — För vårdande af derstädes intagne Veneriske sjuke, tillhörande Hufvudstaden, hvilkas antal år i83a utgjort 4^0, samt under de föregående åren högst 469 och minst 313, erhåller Inrättningen årligen i Stats-anslag 1,000 Ridr, af Stats-cassans andel i Tolags-medlen 5,000 R:dr, och de sedan år 182g med 5 Skillingar af hvarje i Staden mantalsskrifven person utgående Curhus-afgiften, utgörande år i83a ett belopp af 4>9^4 R:dr 37 sk., och i medeltal för samma år, jemte de 5 nästförflutna åren, 45g3 R:dr 3i sk, 6 rist.; hvarjemte uppkommande årlig brist för utgifterna ersättes af Allmänna Fattigcassans öfverskotts-medel. Utgifterna vid detta Curhus för sistlidet år, förnå' aligast till aflöning, patienternas utspisning, medicainenter, ved och inventarier, uppgingo inalles till i3,o57 R:dr 32 sk., hvari Stadens andel var 11,879 R:dr 9 sk. 11 rist., och Stockholms Läns Curhus Cassas endast 1,178 Ridr 12 sk. j rist. II.
Visserligen förekomma vid sjelfva förvaltningen åtskilliga aumärkningsvärda omständigheter, som, enligt Revisorernes tanke, fordra rättelse, såsom t. ex., att aflöningen utgår efter ackord per stycke, utan afseende huruvida arbetet vid besigtning blifver godkändt eller kasseradt, samt att arbetet bedrifvits efter en olämplig plan, enär, vid det af Kongl. Krigs-Kollegium uppgifna förhållande, att faktoriet ägde betydliga behållningar af vissa gevärsdelar, fabrika - — 100 — tionen, det oaktadt, icke hufvudsakligen inskränkt sig till förfärdigande af de felande delarne, hvarigenom något helt skulle hafva åstadkommits, utan ändock fortgått att öka sådana delar, som icke ägt några motsvarande, o. s. v.; men Revisorerne kunna likväl icke anse dessa omständigheter ensamt tillräckliga att förklara ett så stort missförhållande i det hela. Någon annan, mera omfattande och djupare liggande, grund dertill måste således, enligt Revisorernes tanke, finnas, och Revisorerne tveka icke att såsom sådan uppgifva det felaktiga i sjelfva grundprincipen, att Staten sjelf uppträder såsom industri-idkare. Det ligger redan i sakens egen natur, att ett industriell företag, endast under ledningen af den enskilda omtanken och under inflytelse af det enskilda intresset, kan med största fördel bedrifvas, och, såsom bekräftelse på denna sats, står erfarenheten tili bands med ett ganska nära liggande exempel i Husqvarna gevärsfaktori, hvilket tili Kronans belåtenhet och för ett ganska måttligt pris ordentligen fullgjort sina betydliga lefveranser. Då Revisorerne likväl icke vilja bestrida nyttan deraf, att Staten sjelf äger en större vapenverkstad, för att möjligen en gång i behofvets stund kunna med större frihet begagnas, men deremot anse Statens befattning med fabrikationen under vanliga förhållanden olämplig, så tro Revisorerne båda dessa afsigter kunna förenas, om faktoriet med alla dess tillhörigheter öfverlemnas till någon enskild, på sådana vilkor och under sådana garantier, att det dermed afsedda ändamålet uppfylles. §. 3.
Cirkuläret den 2 Augusti 1844 blifvit ställd på entreprenad vid 40 af de inom länet varande 49 gästgifverier, dels med och dels utan bidrag af skjutslagen. Bidragen hafva varierat, inom landslagen emellan 2 R:dr 16 sk. och 20 R:dr, samt i bergslagen emellan 5 R:dr och 63i R:dr banko af helt hemman. Entreprenaderna kunna i allmänhet antagas hafva fyllt deras ändamål; fastän på ett eller annat ställe entreprenören blifvit beträdd med att hålla hästar till mindre antal och af sämre beskaffenhet än vederbordt, deri rättelse svårligen kunnat åstadkommas, då det kostat entreprenören mindre att erlägga de böter, lagen i thy fall bestämmer, än att hålla flere och bättre hästar. Att hästar, som medelst entreprenad anskaffas, icke kunna i duglighet motsvara hållhästar, som förut varit att tillgå, ligger dessutom i inrättningens natur. Blott en stadig krog å landet, utom gästgifverierna, har varit tillåten. Anstalterna för rofdjurs u-tödande äro oförändrade; och jagtkassans behållning har varit i tilltagande, så att den vid 1847 års slut uppgick till 611 R:dr 47 sk. i rst. banko. Hushållningen med sockne-magasiner har i allmänhet fortgått i sitt gamla skick. För några äro dock nya reglementen af Konungens Befallningshafvande fastställda. Bolag, som åt delägare försäkrar ersättning för liden brandskada å hus och byggnader samt lösegendom å landet, har den första Februari 1844 blifvit för hela Berättelse öfver Örebro län för åren 1842—1847. 3 18 länet bildadt med ansvarighetsbelopp af 3,240,000 R:dr, enligt reglemente, som Kongl. Maj:t i nåder stadfästat den 23 Januari 1843; hvarefter bolaget så tillväxt, att ansvarighetsbeloppet den 14 Mars 1847 steg upp till 8,023,460 U:dr b:ko. Allmänheten har således med förtroende omfattat inrättningen såsom otvifvelaktigt beredande på en gång större branskade-ersättning och mindre kännbar tunga af brandstod, än som förr ägt rum.
M. täcktes, på bekostnad af allmänna medel, låta utstå kningen af nya väglinien i detalj för sig gå, med elei’ t i 11 hörande afvägningar och kostnadsberäkningar , samt att j o r d e rsä 11 n i n g s - äfvensom u nde r hå I Isfrå g o r n a gifvas all den utveckling, som de på förhand kunna erhålla, genom vederbörandes hörande, hvarefter ej allenast våghålIningsskyldige, utan jemväl de trafikerande, med näringsidkare af alla slag, äfvenledes torde böra höras, för bestämmande af deras bidrag till den ifrågavar. anläggningen; så att R. St., vid deras nästa sammankomst, genom K. M:s nåd. försorg och meddelande, komma i tillfälle att definitivt yttra sig i frågan. Dessa samtliga anmärkaanhåller jag måtte få åtfölja den återremiss af betänk., som jag förmodar medgifves. Hr Nordensköld, Otto Gust.: I taite punkten af StalsUtskts betänk. N:o 35{ litt. C, har Utsk. tillstyrkt minskande af den begärda summan 44i°°° *':dr, för upptagandet af de uti Kodjupet försänkta vraken, lill endast 2Zj.5oo, ämnade till upptagande af endast ett af dem. — Redan för 35 år sedan, då jag var commenderad på en liten fregatt, lade vi, under upplofningen, i följd af strömsättning och fallande vind, ombord på ett af dessa vrak. Så vidt jag nu minnes, såg vraket ut att vara i ett mycket bristfälligt skick, stöttadt med pålar; häraf kunde i tiden den fara uppstå, alt ett lossnadt träd småningom flöt ut midt i strömmen med den ena ändan uppstående i sned riktning, på hvilket träd ett seglande fartyg lätteligen kunde stöta så olyckligt , att del stötte hål i botten och sjönk på stället.