Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domkapitlets berörde underlåtenhet, någon förlust blifvit Sunddelius tillskyndad, som han icke gittat visa eller utreda, i hvad måtto eller till hvad belopp minskning i den honom genom Domkapitlets förra beslut tillerkända inkomst kunde hafva, i följd af den meddelade förklaringen, inträffat, prof vade Högsta Domstolens bemälde Ledamöter hvad emot Domkapitlet i förenämnde afseende blifvit anmärkt, till någon ansvarseller ersättningspåföljd icke föranleda. Rörande derefter den klagan, som i underdånighet blifvit fullföljd öfver HofRättens beslut i afseende på Domkapitlets åtgärd att vid utlyst Sockenstämma låta undersöka rörande Sunddelii förhållande såsom vikarierande Komminister i Wireda och Haurida församlingar; så emedan härvid förekom, att Domkapitlet af de klagomål, som öfver Sunddelii uppförande dit inkommit, kunnat hämta skälig anledning tili anställande af sådan un ö O dersökning, som uti Kongl. Brefvet den 21 Augusli 1786 omförmäles, äfvensom att Sunddelius, änskönt ej särskildt kallad, likväl afvetat både tiden och ändamålet för stämmans hållande och således varit oförhindrad, om han velat, densamma bivista och sin derunder beroende rätt bevaka, funno sistbemälde Herrar JustitieRåd hvad i denna punkt, på sätt HofRättens utslag upptager, blifvit Domkapitlet till last förd t, icke utgöra embetsfel, hvarå ansvar följa borde, samt gillade förthy HofRättens beslut i denna del. Slutligen och hvad angick Domkapitlets öfverklagade förfarande att hafva, i beslut den 29 April 1837, förklarat, att Sunddelius, i anseende till de missnöjen, som emot honom blifvit flerstädes anförda, icke kunde för det då närvarande missiveras; så enär af Kongl. Maj:ts nådiga Utslag den 30 Oktober 1828, hvarigenom Sunddelius berättigats att, när tillfälle dertill yppades, i utöfning af prestembetet åter inträda, ej ovillkorligen följde, att det ålåg
Uti anställd fiskalisk aktion emot Konungens Befallningshafvande i Westmanlands län, angående fördröjd verkställighet af strahl' å 3:ne häktade qvinnor för tjufnadsbrott, hade Kongl. Svea Hofrätt genom skrifvelse den 9 November 1848 till Landsh.embetet i samma län infordrat förklaring rörande anledningen till nämnde dröjsmål samt yttranden och upplysningar så väl i fråga om ersättning till bemälte qvinnor för olagligen dem tillskyndadt lidande, som ock rörande den kostnad, som borde Kongl. Majit och Kronan i målet godtgöras; hvarefter Kgens Bfhde den 22 l)ec. 1848 afgilvit förklaring; och fastän då ännu återstått att verkställa Kongl. Hofrättens i omförmälte skrifvelse gilna förordnande om de enskilda målsägandcrnes hörande samt anskatlände af upplysning om fångtraktamentskostnaden i vissa uppgifna läll; hade Landssekreteraren icke destomindre låtit afföra ärendet ur Landskantsliets diarium samt lägga sjelfva skrifvelsen å sido bland andra till fullo expedierade handlingar, hvarigenom ärendet fallit i glömska och fått ligga neder till slutet af Oktober månad 1849, då påminnelser från Kongl. Hofrätten ankommit. I anledning af dessa påminnelser hade Kgens Bfhde genom skrifvelse till Kgens Bfhde i Göteborgs och Bohus län den 21 Nov. 1849 begärt den ena bland de i fråga varande qvinnornes efterlysande; hvarefter Landssekreteraren, ehuru längre tid förflutit, utan att svar om efterlysningen inkommit, och fastän genom Kongl.
ByggningaBalken, kan göra tillfyllest, eller ock fullständiga afvägningar och vetenskapliga undersökningar tillika böra påbjudas. 2:0 Om författningarne rörande strömrensningar och vattendragens öpne hållande böra förnyas och noggrannare, an till äfventyrs hittills skett, efterlefvas; och 3:0 Om, i afseende på de anlagda Vattenverk, afvägningar och nya ransakningar skola anses nödiga, samt huruvida vederbörande ägare till sådana Verk å de ställen, hvarest utröndt blefve, att de åstadkomma verkelig skada för Jordbruket, maga kunna forpligtas, att dem, emot undfående ersättning, afstå. Hvad nu först angar den fråga, om hvad, vid anläggandet af nya Vattenverk, hädanefter bör iakttagas: så är väl, uti 4 § af 20 Cap. Byggninga-Balken, föreskrifvet, att (^varnarnas anläggande bör vid Härads-Tingen anmälas, HäradsHöfding och Nämnd skåda lägenheten dertill, och Grannar samt Qvarnägarne i orten höras; hvarjemte 2 § uti samma Capitel förmår, att ej någon må så bygga, att annan ofvan eller nedan deraf mehn häfver, eller ock Kungsådra eller Farled stängas; men som, vid en blott syn af Härads-Höfding och Nämnd, icke alltid torde kunna utrönas, huruvida, vid anställande uppdämningar för Vattenverks drift, skada kan tillskyndas sådana ägor, som äro belägna på ett längre afstånd från anläggningen, invid tia dit löpande Vattendrag; alltså tillstyrker Utskott: t Void - 1184 Dm -2 2 Juni. ■vördsamligen, att en nr hädanefter någon annili, ler sig fttt bygga nytt. Vattenverk* icke, allenast lägenheten dertill bor af Domstolen i orten synas, titan ock, der uppdämni ngarne kunna verka på-längre afstånd, en fullkomlig, efter vetenskapliga grunder och med fjenliga Inströ rnenter anstäld, afvägning, till utrönande af vattnets högd, företages, tillika med undersökning af inoch utloppet af Sjöar och Strömmar, sorn ofvan och nedan Vattenverket belägne äro.
Utskottet får härvid erinra, att då den år 1812 faststälde Minimi-afgiften för Grosshandlare, nu äfven blifvit antagen, har uttryckeligen blifvit Taxeringsmännen föreskrifvet, att stadga afgiften i förhållande till den kända rörelsen, ritan att vara bundne till någon viss klass, hvaraf är uppenbart, att då Bevillnings-beloppet bestämmes af behållna inkomsten, utgör Minimiafgiften endast ett Correctiv, eller en viss gräns, hvarunder afgiften ej får antagas, om än, genom tillstötta olyckshändelser eller andra tillfälligheter, inkomsten varit mindre, än i förhållande till Minimi-summans belopp; och då föjaktligen Minimi-afgiften endast i sistnämnde fall äger tillämpning, samt någon ökad Bevillning icke föranledt till en förökad Minimi-summa, kan af den framställda jemnförelsen mellan Minimi-afgiften för Grosshandlare och Maximi afgiften för Acteurer med flera, jemte Konstnärer, destomindre hämtas skäl att i dessa delar klandra Utskottets förslag , sorn Minimi afgiften i förra fallet tydeligen förutsätter förhöjningar i afgiften, och Maximi-afgiften i det sednare är åtföljd af särskilta klasser inunder högsta beloppet, i de fall den högre afgiften ej äger rum; och bör Utskottet i öfrigt ej lemna obemäldt , att i afseende på Acteurers, Sångares med fleras ringa utväg till förtjenst, Maximi-afgiften, sora »435 Ben 17 Juli. Sorn år j8>2 varit uppsatt till 50 R:dr, blifvit till hälften deremot, eller 25 li:dr nu nedsatt, med öppen rättighet för Taxeringsmännen , att ej mindre för Acteurer, än för Artister, tillämpa de mindre klasserna, så vida de större ej anses böra äga ram, 2 § 1 Mom.
I hela denna sednare undersökning befinnes hvarken ofvanomförmäldta nådiga bref af år 1816 ägnadt den ringaste uppmärksamhet, ej heller Kammar-kollegii första provins-kontors den 19 Augusti 1815 i ämnet afgifna memorial på något sätt vidrördt, således iångt mindre föremål för någon vederläggning, och intill dess detta skett, anse vi det deri uttalade omdöme böra stå fast. Desto heldre motsätta vi oss bifall till Kongl. Maj:ts nådiga proposition, som rusthållarne i Åkerbo härad en gång ingått kontrakt med kronan om rustningen, oberoende af den åtagna dagsverksskyldigheten, för hvilken de erhållit vederlag i högre augments-ränlor, och hvarigenom för aflyftandet af ifrågavarande onus, i synnerhet då dermed är förenadt att på andra skaltskyldige öfverflytta ett motsvarande statsanslag af 2012 rdr 2S sk. 1 r:st banko, mäste finnas mycket talande och öfvertygande skäl, om man icke skall löpa fara att träda utöfver billighetens och rättvisans gränser. Den ifrågavarande dagsverksskyldigheten har i nära etlliundradesjuttio år varit rusthållarne ålagd och af dem utgjord, hvadan den under alla omständigheter är att anse som en grundränta, hvars aflyftande skulle tillskynda endast de nuvarande hemmansegarne en present af staten, på öfriga medborgares bekostnad, och utan annat gagn i framtiden, än ökadt egendomsvärde vid nästa köp. Det uppgifna förhållandet, alt rusthållarne i s. k. Kungsöhrs fögderi äro genom förbemälde skyldighet försatte i annan belägenhet än rusthållare i öfriga delar af riket, bevisar ingenting, ty från Haparanda till Ystad lärer svårligen finnas tvenne intill hvarandra gränsande socknar, ofta icke tvenne hemman inom samma socken, hvilkas beska Un i ngsg rund står i fullkomlig paritet, och vill man åstadkomma en sådan jemnlikhet bör den icke ske partiel t utan på en gång, på det icke orättvisa emot någon medborgare mätte begås. Efter denna princip har Högloft.
Icke blott naturvetenskaperna och hvad till naturkunnigheten hörer äro sålunda nödvändiga hjelpvetenskaper för medicinen, utan ock i allmänhet i anseende till själens inflytande pä kroppen, och Specielt 14 Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets Betänkande JM .97. i anseende till de ofta med kroppens sjukdomar sammanhängande psykiska lidanden, mäste läkaren vara välbekant med anthropologiens och psykologiens grundläror, hafva en filosofisk grundåskådning och äfven för det religiösa lifvets företeelser ej vara främmande. A en annan sida sammanhänger äfven medicinen såsom rättsmedicin med rättsvetenskapen. Det trånga utrymmet af en reservation tillåter mig icke att utföra allt detta, men jag kan ej förbigå den anmärkning, att jag under min nära 40:åriga vistelse vid universitetet har städse funnit, huru det stora antal al medicinae studiosi, sorn rätt vetenskapligt uppfattat sitt studium och sin kallelse, oafbrutet bemödat sig om vinnande af allt högre allmän vetenskaplig bildning och ingalunda betraktat sina studier utur så inskränkt synpunkt, sorn skulle de, såsom i Utskotts-betänkandet säges, »med sina medstuderande af andra fakulteter icke ega någon egentlig vetenskaplig beröring, utan blott kamratskapets tillfälliga» m. m. Jag vågar i detta hänseende vädja till hela vår utmärkta iäkare-corps och är förvissad derom, att, om dess yttrande i denna fråga blefve inhemtadt, skulle den stora pluraliteten af denna corps ställa sig på universitetets sida och instämma i hvad jag här ofvan yttrat. 3:o Dessa beslut utgå från en djup orättvisa mot Upsala medicinska fakultet. Alltsedan med början af 1700:talet den utmärkte medicine Professorn L. Roberg (Arehiat. v. Linnés och Rosén von Rosensteins högtberömde företrädare) just för att införa klinisk undervisning, anlade det första akademiska sjukhus — det lörsta egentliga sjukhus i Sverige och inrättadt nära 50 år löre
Sluteligen får jag , i allt hvad för öfrigt rörer Götha CanaiDiscont, alldeles förena mig med hvad Herr Hulphers, uti dess Betänkandet åtföljande serskdta yttrande, anfört, samt hos Högvälborne Herr Grefven och Lanc}tMarskalken , i grund af de AnmärKningar jag nu gjort, anhålla oni Betänkandets återremitterande. Friherre Boye, Ludvig: Min pligt är att reppectera Högloflige Riddersk. pets och Adelns tålamod i ett ämne, der så mycket blifvit taladt ; men jag an-er angeläget vara, att med några ord skingra den förvillelse, som jag trott mig finna i en värd Talares mening. Om jag ej alltför orätt förstått He r Mannerstams tankar, så vill han , att vi skola anse oss hafva , genom de preiiminaira beslut, sorn först vid denna Riksdag blifvit tagna, i frågan om FilialjDisconterne, bundit vår pröfning i hufvudSakliga skälet till en tendence, stridig mot hvad vår pluralitet af Talare i dag yttrat. Det är visserligen möjligt , att jag origtigt uppfattat förståndet af hans yttrande 5 men ifall det varit sådant, så bör jag erinra, att hans Anmärk' Den 17 Martil e. tn. 22 t fting innefattar en fullkomlig förvillelse. Jag tror mig känna alla de preiiminaira beslut, som blifvit tagna ; och förhållandet är, att samma beslut , långt ifrån att ligga i stridighet med den Liberalitet, för hvilken nästan alla Talare i dag, med Patriotismens varma, if* rat , bära stämpeln af fullkomlig öfverensstämmelse dermed; ägande gemensam tendence till försvar emot RestrictionsSystemets hårdheter.
Grima ägde en vidlyftig stol, å hvars rygg en stor bild af Tor var utskuren. Om morgonen sade hon: »Nu vill jag ordna arbetet i dag. Midt på stugogolfvet sätter jag min stol, och den skall du sitta i, Tormod, när de främmande komma hit. Och så länge Tordis är här i huset, må du ej resa dig upp ifrån den. Ja, du må sitta kvar där, om det ock tyckes dig sällsamt, hvad här sker, ty det skall ej gagna till något att krypa undan i vrårna, om döden ändock är dig bestämd. Du, Gamle, skall hänga en kittel öfver elden och koka sälkött däri. Du skall kasta allsköns sopor på elden och se till, att det ryker duktigt. Själf skall jag sitta i dörren och spinna och taga emot de främmande.» De gjorde, som Grima befallte. Då höfdingen Torkel Leifssons och Tordis skepp styrde mot land, satte Tormod Kolbrunarskald sig på stolen, Gamle hängde upp kitteln och lade sopor på elden, så att röken rullade omkring i huset och det blef så tjockt mörker, att man intet kunde se. Grima satte sig vid tröskeln och spann och sjöng något, som ingen kunde förstå. Under tiden lade skeppen i land, och besättningen gick upp till gården. Grima hälsade på höfdingen Torkel och bad honom stanna där, men han svarade: »Tordis från Långonäs är med här i följet; hon är viss på, att hennes skoggångsman Tormod döljer sig hos dig. Nu är det vår vilje, att du utlämnar honom, om du vet, hvar han är, ty det kan bekomma dig illa, om du håller undan en fredlös man för Tordis och hennes son». »Jag finner det besynnerligt», svarade Grima, »att den tanken kan falla Tordis in, att jag gömmer en fredlös man för så mäktigt folk som de på Långonäs, då jag sitter här med bara en enda man i huset.» »Ja, visst är det underligt», sade Torkel, »men lika fullt skola vi nu rannsaka gården här.» »Det skullen I hafva fått», återtog hon, »äfven om I ej haft så mycket folk med eder.
Ett sådant förslag är redan vid sista skolrevisionen gjordt i afseende på läroböcker, som begagnas vid elementarläroverken. Om en sådan enhet i undervisningen komme alt äga ruin, så skulle äfven den förmånen derigenom beredas, att personer af utmärkt skicklighet utgåfve sådana läroböcker, emedan mycket vore att derpå förtjena. Jag anser följaktligen ett dylikt stadgande vara ett af de fördelaktigaste, sorn för folkskolorna kunde vidtagas; men jag tror alt det borde intagas i 6 §:n, der fråga är om undervisningen, och icke uti denna §, der fråga är om lärarnes egenskaper. Hr Lagergren: Jag kan icke annat än förena mig uti Hr von Hartmansdorffs yrkande, att betygen måtte utgifvas af någon auetoritet jemte föreståndaren vid seminarium. Det måste också vara någon sorts uraktlåtenhet hos Utsk:n vid redigerandet af detta morn., som föranledt stadgandet. Då det är föreskrifvet alt seminarierna skola vara i stiftsstäderna, så synes det också vara latt att i detta hänseende få någon controllerande auetoritet. Hvad den af Hr Mannerskantz yrkade ändringen beträffar, så är det onekligt, alt vanligtvis fordringarne äro större på den fasta skolans lärare; men om Hr von Hartmansdorffs idde blir gällande att vid seminarierna böra utfärdas olika betyg efter det kun - Don i3 F c b r u » r i f. m. skapsmålt seminaristen förvärfvat, så skulle jag tro att rnoinentel i detta hänseende kan förblifva oförändradt, emedan de högre betygen kunna anses gällande för compe'tence till lärarebefattning uti fasta skolorna och de lägre betygen för de ambuiatoriska skolorna.
1 o Siebje vyjcvbc jycmtc Sjette lil b:o b:c b:o b:o ?tttonbe b:o 9h'onbe b:o Stonbc b:o b:o tolfte b;o fyorfla (Stafett Stnbra b:o Svebje b:o b:o g-eutte Sjette Sjttttbe Stttonbe Sftottbe Stottbe b:o b:o b:o b:o b:o b:o 3 ©t&öeune af 2lrt&fö Claren. Sto (Eta3fer. 3 ©taöente af Neettje Claren. I Svebje tSlatjeit bötcu yt:bl* 80 — fyjcrbe b:o // 40 — g-cntte b:c // 30 — Sjette b:o tt 20 — Sjiuibe b:o 11 12 — $ttonbe b:o // 9 — 9ctcnbc b:o tt 7 — ^ ©taöeune af 5j^'öe Claren. 5 i o (Stag fe v. fyikfta (Staben // 60: — Stitbva b:o // 50: — Svebje b:o // 40: — 8‘jerbe b:o tt 50: — 8remte b:o tt 20: — Sjette b:o tt 13: 16. Sjuitbe b:o tt 9: — Stttcnbe b:o tt 7: 24. 9ctottbe b:o tr 6: — Stetibe b:o 3 ©tå&erne af Sentte Claren. Étta (EtaSfer. tr 4: 8'örfta (Stafett ... tr 45:
Den a5 November f.m. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade, att, da nu snart förekommer, dels frågan om bancovinsten, dels andra banken ronde frågor, att genom votering i förstärkt BancoUtsk. afgöras, och de öfriga Stånden redan förrättat val lili detsamma, R. o. Ad. torde finna lämpligt, att snart äfven förrätta val af ledamöter i nämnda förstärkta Utsk.: och hémställde Hr Frih. o. Landtm., om R. o. Ad. skulle behaga dertill utsätta instundande Fredag den 27 dennes pä f. m. Bifölls. Hr Landtm, hemställde äfven, om Ståndet, utom de 21 ordinarie ledainöterne, skulle vid samma tillfälle behaga välja 9 suppleanter till samma förstärkta Utsk., då hvarje lista således komme att innehålla 3o namn. Ropades ja. Till pröfning företogs ej mindre SlatsUlsk:s, sedan den l5 sisth Augusti hvilaode, utlåt. N:o 212, i anledn. af återremiss å utlåt. N:o 52, i fråga 0111 mötespassevolance-afgiftens framtida utgörande, eller särskildta medels anvisande till bestridande af de kostnader hvartill densamma är afsedd, än ock Hederv. BondeSt:s, genom prot.utdr. af den 20 nästföregående Maj gjorda inbjudning till instämmande i BondeSt:s, genom bifall till utlåt. N:o 52, fattade beslut. II. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag röstar för bifall till Utsk-.s betänk, och förening med BondeSt. I detta så ofta debatterade ämne återstår ingenting osagdt. Blott 2:ne skäl vill jag åter upprepa, såsom de der, hvilka bestämma mig. För det första är jag fast öfvertygad, att Ständerne aldrig skola förbise vigten af armeens öfning.
Majit har uti Statsrådet den 17 Juli 1850 icke lenina t bifall till Sländernes ifrågavarande förslag, men anbefallt Lagberedningen att uppgöra och 9 Just.-Ombudsmans Emb.-Berätt. till 1850 års riksdag. 202 till Kongl. Maj:l inkomma med eli nytt förslag, sorn skulle omfatta lag för både inrikes och utrikes vexlar. 38:o af den 3 Oktober 1848, angående viss besvärstid, att iakttagas vid klander emot syn, som af enskild person hålles med dess landbo (214). Ständernes förslag blef i Statsrådet den 6 Februari 1849 antaget och förordning samma dag i ämnet utfärdad. 39af den 3 Oktober 1848, angående förklaring af 3 mom. i Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, i afseende på brottmål, hvari den tilltalade sakföres vid krigsrätt jemte flere andra Domstolar (215). Ständernes förslag blef i Statsrådet den G Februari 1849 antaget och förordning samma dag i ämnet utfärdad. 49'° af den 3 Oktober 1848, angående förändring af nu föreskrifna /-» ' O O borgenärsed (21 G). Ständernes förslag blef i Statsrådet den 6 Februari 1849 antaget och förordning samma dag i ämnet utfärdad. 41:o af den 22 Oktober 1848, angående rättelse af ett uti Rikets Ständers under N:o 160, rörande inteckning i fast egendom, aflålna underdåniga skrifvelse förelupet misstag (239). Kongl. Maj:t har i Statsrådet den 18 April 1849 vägrat bifall å Ständernes ifrågavarande förslag. 42**o af den 20 Oktober 1848, angående regleringen af utgifterne under Riksstatens Andra Hufvudtitel (22G). 1848 den 7 November i Statsrådet anmäld och nådiga Bref i ämnet till vederbörande Auktoriteter expedierade. Frågan om indragning af en Byråchefsplats i Justitie-Stats-Expeditionen hvilande. Denna fråga blef i Statsrådet afgjord den 15 Maj 1850.
»Ja, – och i figuren, derför att den var så rank och käck, så kall ännu och så böjlig; ingen hade sett den fyllig, men det syntes så tydligt, att den skulle bli det, och så var du så smal, att det såg ut som behöfde man bara slå armen om dig riktigt hårdt, så skulle du vikas midt utaf som ett pappersblad.» »Men Richard!» Hon satte sig häftigt upp på soffan, som om hon tänkte att gå derifrån. »Seså», sade han godmodigt, »det var som du var på den tiden, och så får jag aldrig se dig mer. Som du nu är, bryr jag mig inte om dig. Nu är du alldeles lik ett annat fruntimmer. Men då fans det något hos dig, som kunde göra en rakt tokig. Nu är det förbi. Seså, lägg dig nu bara.» »Usch hvad du är odräglig», sade hon med en suck, drog fötterna upp under filten och lade sig på soffan igen. »Jag ville bara säga, att sådan är kärleken. Kom nu och säg vackra saker om den! Fernissa. Skrapa på den, och du skall få se hvad den är.» Han tog fram en cigarr och tände den mycket lugnt. »Ja, mig rör det inte», sade Selma en smula hett, »ty jag har Gud ske lof aldrig varit kär. Men jag förstår dig ändå, och jag tycker det är otäckt – för Elviras skull.» »På Axel Möller kunde man just se hvad det blir till med den der romantiken», fortsatte han ostördt och tog cigarren mellan fingrarne, »hade han varit som en menniska, så kunde man helt enkelt sagt: du dricker, du är ett svin, låt bli det der’. Men nu trodde han sig vara ett misskändt snille, en skald, en konstnär. Nu fans det hvarken reda eller hållning med honom: – allting skulle han förgylla. Latade han sig, så slog han upp ett smäktande ögonkast och sade ’dolce far niente’; söp han, så lyfte han sitt glas som en teaterhjelte och sade ’glömma’; sade man honom rent ut, att han var en odåga, så fick man det besked att man inte ’förstod’ honom. Han var färdig att reta gallfeber på mig.
— Svär du, det gör så godt! — Och nu har jag inte samma förutsättningar för att gå i land med den. Jag ville skildra riktigt hela människor, ej sjukliga, raffinerade varelser efter nutidens konventionella recept. Hade jag fått skrifva den då, kunde det ha blifvit något — jag var själf stark och normal, men nu, jag är så — Ja, jag ser. Du får inte arbeta för mycket. — Hvad skall jag ta mig till? Jag kan inte vara sysslolös längre — och med det här oljudet öfver mig kan jag inte arbeta. Skicka bara inte på mig några af mina vänner, jag tål inte se dem! Jag skäms att visa mig i mitt förnedringstillstånd. Jag har förbjudit madam Svenson att släppa in någon. Jag är inte hemkommen ännu. — Det var hyggligt, att du gjorde ett undantag för mig — Å, det var väl naturligt. Läkaren. Det gör i alla fall godt att sjunga ut. Skrifver du något för mig? — Bara lite Kina-piller. Sitt inte inne och hör på eländet! Det blir väl bättre i morgon. Lycka till! Men det blef inte bättre i morgon, inte på flera dar, inte på hela veckan. Verner var utom sig. Ibland föll det honom in, att det väl inte återstod honom något annat än att flytta. Men dels var han förtjust i läget vid Berzelii park, och så behöfde han inte låta köra bort sig på det viset. Men det var ogörligt att försöka skrifva, han kunde ej komma i diktarfeber, ej se sina personer, ej höra dem tala, han hörde blott de enerverande ljuden öfver sig. Fans det ingen hjälp? Han skulle åtminstone skaffa sig reda på, hur långt det fick gå och så, en vacker morgon, tog Verner på sig hatt och öfverrock och begaf sig direkt till sin vän häradshöfding Södervall. Han hade tur, häradshöfdingen var hemma och kom mycket hjärtligt emot honom. — Roligt att få se dig! Du ser ju inte alls skral ut! Nu är du väl alldeles frisk? — Ja, tack som frågar. — Hvad håller du på med? — Jag skall börja på romanen. — Nå, det var bra. Det går väl som vanligt undan med fart? — Nej, det är just inte att skryta med.