Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt får' jag, till bemötande af Hr Bråkenhjelms anrnärkn., att delta förslag ej vore antagligt, emedan penningarne i sådant fall skulle komma att dragas ur allmänna rörelsen på ön, fästa uppmärksamheten derpå, att genom den rättighet, sorn skulle medgifvas Gottlands innevånare, att företrädesvis, under loppet af November och December månader, erhålla sina lån från disontverket utassignerade, böra de befarade olägenheterne af den minskning i rörelsecapilal på ön vara i det närmaste undanröjda, så vidt de k unna föranledas genom inbetalning af förfallna discontlån under den tid, då communicationen med fasta landet är afbruten. Hvad tidpunkten beträffar, under hvilken brefven böra få på landscancelliet inlemnas, så anser jag mig i detta fall kunna och böra helt och hållet förlita mig på den upplysning, som Hr von Hohenhausen lemnat; dock får jag tillkännagifva, att hvad jag i detta afseende föreslagit, harleder sig från ett år i83g inträffadt allmänt kändt förhållande, nemi. att en af statsrevisorerne från Gottland var under loppet af December månad, i anseende till afbruten eommunication, hindrad att under vintern återvända till ön. Jag tillstyrker således återremiss af förevar, betänkande. Frih. Gederström, Jacob: T öfverensstämmelse med hvad Hr von Hohenhausen yttrat, begär äfven jag återremiss af detta betänkande. Det är likväl några anmärkntr alt ytterligare fästa vid detta ämne. Det af reservanten Hr Stuart åberopade 1748 års K. bref, hvarigenom i rättegångsmål part äger rättighet att inom hälften af besvärstiden inlemna sina besvär på landscancelliel och då bibehålla sina fatalier, ulan afseende på tiden då besvären inkomma, är naturligtvis icke fullt tillämpligt på det sätt, som blifvit föreslaget, att nemi. endast 8 dagar borde få återstå af förfallotiden, då brefven inlemnas; ty i öfverensstämmelse med detta K. bref borde brefven, inom hälften af respit-månaderna eller inom en månad förrän lånen slutligen förfallit, vara inlemnade på landscancelliel.
Cederström nu gjort, tror jag att man ej skulle vinna något serdeles; ty den olägenhet raan velat undvika, nemi. att det i den gamla eden befintliga uttrycket ”allt hvad mig frågadt varder” skulle verka missledande på vittnena, som dervid skulle fästa sig för mycket uteslutande och tro sig hafva fullgjort allt, då de blott besvarat hvad dem frågadt varder”, ty denna olägenhet, säger jag, skulle likväl qvarstå, om man antoge det af Frilun gjorda förslag. Och denna olägenhet skulle ändå mera qvarstå, om, som jag tyckte mig finna i början af Frih:ns anförande, han ville hafva uteslutna de efterföljande orden: ”att ej något dölja och förtiga, som till sakens och sanningens upplysning lända kan”, hvilka innefatta ett slags korrektiv emot det förra mera uteslutande uttrycket. Vid slutet af sitt anförande tycktes dock Hr Frih:n yttra sig för bibehållande äfven häraf. Jag har inom Utsk. varit emot hela denna förändring, ehuru jag ej vidfogal någon reservation, emedan jag ansåg frågan ej vara af någon serdeles vigt. Den gamla eden har varit i så många år, utan att, som jag tror, hafva orsakat några serdeles olägenheter; och jag skulle derföre tro för min del, att den utan skada kan bibehållas, så länge den gamla lagen varar. Frih. Cederström: Efter den erhållna upplysningen, att ett RiksStånd afslagit detta betänk.: och då, på sätt den siste värde talaren yttrat sig, det ej kan ligga någon serdeles vigt uppå hela den föreslagna förändringen; så finnér jag mig till tidens vinnande, föranlåten att frångå mitt förra yrkande af återremiss; hvadan jag förenande mig med Hr Cederstråhle, vördsamt anhåller om afslag å betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller alf R. o. Ad. måtte afslå äfven detta betänk.
En genomvåt mjölkflicka finns likväl andra egenskaper hos kvinnans stannade med sin kärra i hörnet och spände karaktär, som gifva henne ett långt större remmen kring frambenen på sin häst,- som inflytande på hennes dagliga umgängeskrets. såg ut, som om han kommit simmande från DrottEn förståndig man, som tilltalas af kvinnans ningholm. En sjaskig pigfiicka med en gräddskönhet, skall förstå att värdera denna riksnipa i hand, sjal öfver hufvudet och tofflor tigt och snart upptäcka den ihålighet i kapå fötterna gjorde förtviflade ansträngningar raktären, som brist på själens adel oeh skönatt hoppa, öfver de värsta vattenpussarna. het alltid medför. Desto mera skall han Det var de enda lefvande varelser, som synsätta värde på den rättänkande, godhjärtade tes på gatan. och älskvärda kvinna, som icke blifvit beJo, det var verkligen morgonfriskt! Och gåfvad med kroppslig fägring, men hvars själs herr Pettersson som bedt sin svägerska, kasskönhet strålar ut af hela hennes väsen. sörskan, komma dit vid 4-tiden, ty han ville En sådan kvinnas inflytande i det dagliga i lämplig tid, just när middagsstöket skulle lifvet är stort och välsignelserikt för alla börja, öfverraska sin fru med inbjudning till omkring henne. Det är till henne husets en liten middag på Hasselbackens veranda! vänner komma med sina bekymmer oeh hemta Hasselbacksmiddag i ösande regn! Nej pa3s, råd under sjukdom och nöd. Det är från då fick man allt stanna hemma. hennes läppar tröstens ord hviskas till den, Herr Pettersson började göra toalett och för hvilken sorgen är tryckande tung. Det försökte slå ifrån sig sina ledsamma fundeär hennes mjuka hand, som torkar tårarne ringar genom att hvissla Azucenas aria ur från det gråtande sjuka barnet oeh liksom Trubaduren — han hade naturligtvis varit stryker febern från dess kind. Det är henpå Bötel — men embouchyren var inte riknes vänliga förmaningar och råd, som.förmå tigt i ordning, och han hvisslade falskt.
Det är dessutom ej maktpåliggande att nu känna Summans belopp, då Riksens Ständer in Plena, ej kunna något medelbarligen afgöra, utan böra hänvisa alla frågor till Utskottens utredande. Jag vågar således instämma med hvad en vördnadsvärd Ledamot, Herr Presidenten von Schulzenheim föreslagit: Alt Stats-Utskottet behagade utse några Committerade, sorn ägde att med Herr von Breda uppgöra, så väl om vilkoren, sorn medlen till vinnande af denna Taflas fullbordan. Den aktning man är skyldig en utmärkt Artist, blir på sådant sätt mera iakttagen, än alt genom Ventilationer inom Högloft. Ridderskapet och Adelli vilja Taxera ett Arbete, hvars värde säkrast borde finna sin måttstock 28 Den i5 Januarii. i Nationens kärlek för Konsterna, och nit att helona dess idkare, Med Herr Ankarsparre kan jag ej dela lika tankar, att de fria Konsterne äro mera behagliga än nyttiga; emedan vi förmodeligen se dem ur andra synpuncter. — Historien visar att Nationers Namn blifvit varagtigare frejdade genom deras Snille-foster och Konstalster, än genom deras Eröfringar; samt att de Stater voro de lyckligaste, som voro de mäst bildade, I betragtande af Hufvudsaken vill det synas mig, alt om denna Tafla skulle lemnäs ofulländad, vore det att serdeles underlåta ett erbjudit tillfälle att till Hans Majit Konungen hembära en gärd af Nationens kärlek och djupa vördnad, en gärd som säkerligen med välbehag upptoges, då man känner att Konungen enskilt alltid älskade Konsterna, och med den stora Kännarens blick huldrikt omfattade dem. Man skulle, om denna handling af underlåtenhet vore möjlig, foga till den samma en annan af orättvisa mot en Konstnär, som då han använde sin tid att för Efterkommande ännu synligt framställa den Act, hvilken befästade Nationens återvundna Frihet, Sjelfständighet och Ära, ej borde tro att sådant skulle sakna en rättvis vedergällning.
Niis 355 och 356. l:o det Kongl. Maj:t efter inhemtande af jernvägsstyrelsens utlåtande täcktes i nåder bifalla, att en tredje klassvagn, ellen flera, om så erfordras, fingo åtfölja snälltåget mot en afgift af 40 öre per person för mil räknadt; 2:o att snälltåget gjorde ett kort uppehåll vid hvarje station, endast så, att passagerare kunde hinna gå utaf, samt gå på tåget — då posten kunde aflemnas på formligt sätt; 3:o att nedsättning för vissa trafikerade varor måtte ega rum på godstågen, t. ox. spanmål, kreatur, alla sotters trävaror, tackjern, m. fl. tyngre varor, hvilken nedsättning jag endast föreslår tills vidare borde blifva femton procent af nu varande; 4:o om ej vore skäl att persontrafik åtskiljdes från godstrafik? Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm don 15 November 1865. A. Medin, från Kronobergs län. Motionen ingifven den 15 November, men af motionären återkallad den 18 samma månad. Motionen ingifven den 15 November, men af motionären återkallad den 18 samma månad. I Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Cai'! Johan HjcEIinan från Jönköpings län, om framställning hos Kongl. Maj:t i ändamål att styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader måtte anbefallas, att när arbetet för jernvägs förbindelse emellan. Calmar och Warberg öfver Lamhult och Wernamo närmar sig jernstambanan, åt ifrågasatta enskilda företag lemna erforderlig hjelp i afseende å materiel, m. m. Härmed får undertecknad väcka vördsam motion, att Rikets Ständer kos Kongd. Majit ville anhålla om åläggande för jernvägsstyrelsen, att, när arbetena för jernvägsförbindelsen Calmar — Warberg öfver Lamhult och Wernamo närma sig stambanan, åt detta enskilda företag, som tillförer hufvudfloden (stambanan) tvänne svällande rännilar, lemna all den hjelp i materiel, m. m., som kan finnas behöflig för företaget och som är förenlig med styrelsens tillgångar, uppå af styrelsen bestämda vilkor.
1 Sta sUt.kottcts Vtlalähiéj xV.o 96, det Rikets Sänder måtte, såsom understöd för iståndsältande af vågbrytaren vid Wisby och uppmuddring af hamnen derstädes, bevilja staden ett lån af 25,000 r:dr, att under fem års tid innehafvas utan ränta och med iakttagande för öfrigt af de vilkor, som uti serskildt utlåtande komma att, i afseende på lånebidrag till allmänna arbeten, af IJiskotti t föreslås. Stockholm den 29 Maj 1848. Atik. tilt Exp. Utsk. den 3i Maj , kl. io f. ra. Utlåtande, i fråga om sättet ordningen < eli vilkor en för utbetalning af anslagsoch lånebidrag till befrämjande af allmänna arbeten. (U. A.) Sedan Suts-utskottet i utlåtandet N:o 194 yttrat sig, rörande de dels uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition otn statsverkets tillstånd och behof, dels af enskilde motionärer äskade extra statsbidrag i anslagseller låneväg för hamnbyggnader, vattenkommunikationer, odlingsföretag och vägförbättiingar, får Utskottet härmedelst underställa Rikets Ständers pröfning fiågan angående sättet, ordningen och vilkoren för utbetalningen af de anslagsoch iåne-belopp, hvilka till dessa föremål kunna varda af Rikets Ständer beviljade.
Cronhjelm i denna sak inblandar, hvad dertill icke hörer, får jag erinra, att det kunde hända, att samma fråga, som bland 3o närvar, ledamöter förkastas, måhända med 28 röster emot 2, klefve, i fall Ståndet varit närmare fulltalighet, med föga mindre majoritet antagen. Upp - Den 3o Juli f. m. Upplästes till justering och godkändes följande votcrfsproposm: Den, som bifaller 2o:de punkten i BancoUtsk:s utlåt. N:o 16 med den förändring, att det deruti intagna årtalet i835 förändras till årtalet i836, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer 2o:de punkten att erhålla följande lydelse: Bankens förlagsfond för discontrörelse med omsättningsrätt bibehålies vid sitt närvar, belopp af 8 millioner r:dr b:co, dock med rätt för Bancostyrelsen, att, om större eller mindre del af denna fond skulle under minst ett halft år oafbrutet hafva varit outlånt, af denna oullånta tillgång öfverflytta större eller mindre del på annan lånefond, dock icke årligen till större belopp än 200,000 r:dr, såvida icke minst samma summa varit öfver ett år oafbrutet i discontrörelsen obegagnad. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som föijer: Ja — 36. Nej — 9. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 3o Juli 1834* Plenum kl. 6 e. ni. Upplästes till justering ett från Exped.Utsk. inkommet förslag N:o 87 till R. St:s underd. skrifvelse till K. M. i anledn. af K. M:s nåd. propos. om curhusafgifteus fortfarande. Begärdes på bordet af Hr v. Hartmansdorff, Aug., samt Gr. Cronhjelm, Otto Aug. Fortsattes pröfningen af BancoUtsk:s utlåt.
Men jag ber att få lemna R. o. Ad. den upplysning, att jag från vederbörande Stats-Dep:t erhållit visshet derom, att dylika normalritningar 1111 äro uppgjorda och snarligen blifva af K. M:t granskade. Då sålunda det enda skäl försvunnit, hvarpå Utsk:t grundat sitt afstyrkande, får jag anhålla, att R. 0. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte bifalla K. M:ts Propos. i ämnet. Frih. af Ugglas: Jag är till stor del förekommen af Hr Huss, men jag ber tillika att, då jag har någon kännedom om ifrågav:de seminarium, få för R. o. Ad, Den 1 Maj. 5 tillkännagifva, att den lokal, som af detta seminarium för närv:de disponeras, är till den grad olämplig, att undervisningen derstädes icke kan ordnas på ett tillfredsställande sätt. Då R. St:r med stor frikostighet anvisa medel till befrämjande af folkskoleundervisningen, synes det vara oundgängligen nödvändigt att äfven åtgärder vidtagas för bildande af dugliga folkskolelärare. Detta har äfven Stats-Utsk:t erkänt, då det tillstyrkt ett anslag af 2,500 rdr för inköpande af en tomt för ifrågav:de byggnad, ehuru af skäl, som Hr Huss anfört, Utskrt ej i vidsträcktare mån ansett sig böra bifalla K. Nu förefaller det mig emedlertid alldeles klart, att, hvilka anmärkningar man än må framställa emot de för Utsk:t företedda ritningar, så måste man dock vara ense derom, att ifrågav:de byggnad ej kan uppföras för billigare pris än 25,000 rdr. Om man således beviljade denna summa och derjemte anhölle, att K. M:t, innan byggnaden företages, täcktes låta uppgöra och fastställa erforderliga ritningar, så tror jag att man gått tillväga med all erforderlig omtanka. Jag ber att få tillkännagifva, att Presteoch BondeSt:n redan fattat ett ungefärligen likartadt beslut, och hemställer jag, att R. o. Ad. ville derutinnan instämma.
Till bestridande af denna tillökte utgift finnes wäl icke ä Stat något särskildt anslagmen som de Pvmmerffa Regemente nt erne lära komma att nu återgå till Pommern sch således hädanefter icke torde komma att af Swensta Stats-Werket widare astönas, sa blifwa därigenom att påräkna en inkomst, som troligen skall upfylla hwad som fordras till den nu förestagne tillök» Ning i den för Finska Armeen förut projecterade aflöning. Beträffande de wid för detta Finska GenerakKrigS, Commisariatet warande Embels och Tjenstem n; C ä anser Stats Utskottet dem äfwen böra wid fine körut hafde Löner bibehällas; dock böra af desse Löner icke andre af Smts-Werkkt ulgä- än de fom Dm 23- Februari:-. ,!46T HruL sf Stats-. Merkel markt bestridde, utande öfrige fä hädanefter som hiktils njuta sin aflöning af den» under Kongl. Krigs. Eoll eg i o disposition stående Finnsta Pacevolance-Fonden, halst detta synes numera ölifwa den enda utgift, som denna Fond efter Finlands förlust torde komma att »vidkännas-» Pä det att Skats-Werket i deffj närwarande knappa tillgängar icke »nätte betungas med Löners utbetalande till andre af Finsta Armeen, sä mililair som civile personer, än dem son» derä med ratta kunna göra anspråk» anser Stats-Utstolkel ingr andra» deraf böra komma i åtnjutande, an de; som antingen med den öfw-erblefna Finsta Armeen redan öst rverkommit, eller i anseende lill sjukdom eller fångenskap i Finland qwarstadnat, men sist inom den i:str nästkommande Iunii sig har inställa till tjenstgöring, dock med undantag om någon gitter wisa laga förfall af sjukdom, fängenstap eller andra händelser, som kunnat walla ett längre uteblifwande, hwilket förfall likwäl bör underställas Kongl. Maj:ts Egen Nädiga pröfning.
K o m m e inte postgubben vandrande, så vore vi totalt isolerade. Men han kommer! Han kommer med väska på ryggen sina fyra gånger i veckan. Om du visste, hur ljufligt det är att vakna, då det är postdag! Allting går så lätt. Violinöfningarna äro rent roliga, Concones vokaliser nästan vackra, grekiska grammatikan riktigt intressant, de italienska verben flyga in i hufvud och minne, knyppelpinnarne dansa i lifsglädje, pennan går hart när af sig själf, hon gör inte en endaste plump — kort sagdt, det ligger solsken öfver allt. Hela förmiddagen går som en lek. Vid tretiden börjar man vänta, man har inte längre någon ro att arbeta. Kl. Va 4 är tålamodet på upphällningen — kommer han då aldrig! Väntan begynner bli det unga blodet väl lång. Men slutligen, slutligen skymtar han fram där nere på vägen. I nio fall af tio springer man och möter honom, röfvar väska och allt. Men är vädret allt för miserabelt, får man stå där och vänta och räkna stegen, tills han ändtligen hinner fram, tills han väl och omsorgsfullt skrapat af sig på skrapan, kommit in i förstugan, för säkerhets skull än en gång torkat sig på dörrmattan, långsamt öppnat dörren, tagit af mössan och knäppt upp knappen på väskan — man står där, så man kunde flyga i bitar! Ändtligen komma då brefven och tidningarna fram. Den långa väntan får sin lön till slut. Och så dyker man ned bakom Vårt Land och Idun, läser ledare och biografier, skisser och recensioner och, last hut not least, roliga » frågor ». Först läsas förstås brefven som kommit, dessa glada hälsningar, som hittat vägen till vår gamla prästgård och föra sol och glitter med sig till oss, hälsningar från småländsk skog, från Fyrisstränder och från skärgård, från norrländska höjder, från fjärran väster. Det blir så ljust, så varmt där inne i hågen: så minnes man oss ändå, fast vi bo här i denna, vrå af världen, minnes oss i kärlek och tro! Det kännes godt, det hägnar, det stärker — Ja, det är ljufliga stunder och dagar, dessa, då posten kommer! Adi. - * " Sökungen i tioet. "
Jemte sistnämnde summa, innefattas uti de här ofvan såsom afskrifna ur räken skaperna upptagna 32,931 R:dr 19 sk. 10 r:st. ett belopp af 11,407 R:dr 36 sk. 4 rist., i afseende hvarå Revisorerne ansett sig böra upplysa: att, sedan den uti 1849 års revisionsberättelse omförmälda, till 57,500 R:dr minskade kapitalskuld ä det, enligt Kongl, brefvet den 30 Juni 1841, Nyköpings bruksoch faktoribolag, till understöd för vidtagna förbättrade inrättningar vid nämnde bruk.och faktori, af manufakturdiskontfonden beviljade förlagslån å 80,000 R:dr blifvit, äfvensom upplupna ordinarie räntor, under sistlidet år inbetald; har, beträffande den å berörde lån beräknade öfverränta, hvilken, efter det bemälte bolag afträdt sina tillgångar till borgenärers förnöjande, jemte kapitalfordran, bevakats i den hos Kongl. Svea Hofrätt anhängiggjorda konkursen, förekommit, att Kongl. Hofrätten, uti dom af den 11 September 1845, förklarat, att då hvarken den ifrågavarande af Diskonten bevakade förlagsfordringen eller i öfrigt bevakade och till betalning fastställda vanliga diskontfordringar, före konkursens början, till betalning förfallit, ägde den ökade ölverräntan ej rum; hvilket Hofrättens beslut derefter blifvit af Kongl. Maj:t i Dess Högsta Domstol i nåder faststäldt, i följd hvaraf den sålunda ifrågaställa och uti 1849 ars ingående balans, bland säkra fordringar, till förenämnde belopp af 11,407 R-.dr 36 sk. 4 r:st. upptagna öfverränta blifvit ur räkenskaperna afskrifven.
Som betecknande för samhällsskicket vill jag till slut anföra Snorre godes svar till Thorbrandssönerna, då de klagade öfver att Arnkel hade slagit under sig qvarlåtenskapen efter en deras frigifne. Han svarade: “till lösegendomen har Arnkel obestridlig rätt, till jorden hafven I och han lika giltiga anspråk; torde saken derföre bero på hvem som är handstarkast.“ Lagarne. Thingen. Stridiga krafter upprörde samhällslifvet på Island och ur det så uppkomna chaos sökte man rädda sig genom att skaffa sig en lagordnad styrelse. Dermed tillgick på följande sätt. På gården Lon, liggande i sydöstra delen af Island, bodde en utvandrare Ulfljot. Han hade kommit sent ut och då han fann landet före sig bebyggdt, köpte han den nämnda gården. Det var han, som skaffade Island lagar. Man känner icke de närmare omständigheterna, som föregingo denna märkliga tilldragelse. Sannolikt hade någre af landets förnämsta, t. ex. godarne, vändt sig till den nyss ankomne och bedt honom skrifva en lagbok; i annat fall kan man icke förklara den beredvillighet, med hvilken de nya lagarna antogos. Ulfljot åtog sig uppdraget, ehuru han redan hunnit sextio års ålder och for till Norge för att der i samråd med sin morbroder Thorleif vise utarbeta ett lagförslag. Den tiden fans det icke en lagbok för Sverige, en för Norge. Äfven om det i hvardera landet denna tid fans en konung kan man icke säga landet i alla afseenden vara ett. Hvart landskap beboddes af en stam, mer eller mindre närstående till de kringboende, och hvar stam ville i det längsta försvara sin sjelfständighet, ehuru man förlikade sig om att hafva en gemensam konung, liksom man alltsedan den från Svearna utgångna eröfringens dagar hade gemensamma offer. Som ett uttryck för denna stammarnas sjelfständighet hafva vi att betrakta deras lagar. Vestgötarne hade en, Östgötarne en annan, Uppländingarne en tredje o. s. v. Vi hafva ingen af dessa lagar i dess allra äldsta form.
Hos HöglofL R. o. A. har Hr von Qvanten Carl, föreslagit, att, på Statens bekostnad, mätte inrättas 106 Stats-Utskottets en Allmän eller gemensam Klubb, der Ledamöter af samtlige RiksStånden kunde samlas, för att discutera förekommande Riksdags-ärenden; hvilken motion, jemte åtskilige Ledamöters i ämnet afgifne yttranden, till StatsUtskottet blifvit remitterad. I anledning häraf, får Utskottet förklara, att, efter dess öfvertygelse, inrättandet af en allmän eller för samtlige Riks-Ståndens Ledamöter gemensam Klubb bredvid de redan på spridda ställen organiserade enskilda Stånds-Klubbarne, skulle icke i någon måtto komma att motsvara Motionärens afsigt. Deremot föreställer sig Utskottet, att om en passande Local vore att tillgå, der samtlige Stånds-Klubbarne, sådane de nu äro organiserade, kunde inrymmas under ett tak, och der tillika kunde anvisas ett eller flere rum till gemensamt begagnande af alla Fyra RiksStåndens Ledamöter, ändamålet snarare torde vinnas, enär, genom Klubbarnes närbelägenhet till hvarandra, en lättare och beqvämligare communication emellan de olika RiksStåndens Ledamöter vore beredd; hvarförutan torde kunna påräknas någon besparing i hvad som i hyra åtgår för de nu varande Stånds-Klubbarne. Denna anstalt anser Utskottet väl icke kunna komma i fråga vid innevarande Riksdag, enär de erforderliga rummen, i fall sådane finnas, redan äroupptagne; men Utskottet har dock trott sig böra R. H. St:rs granskning underställa sitt ofvanberörde förslag, på det, i händelse detsamma skulle vinna R. H. St:rs bifall, verkställigheten för en kommande Riksdag måtto kunna föreskrifvas. — Betänkande!). 107 Klubb-Inrättningar vid Riksdagar blifva alltid oumbärliga; och de må organiseras på hvilket sätt, som helst, måste runi anskaffas; vid hvilket förhållande