Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten förblefve i tillfälle ej allenast att genom direkta bidrag och genom bestämmande af vissa vilkor för dessa bidrags åtnjutande verka till folkskoleväsendets lyftning i allmänhet och dymedelst göra dess gagnande inflytande för den stora allmänheten åskådligt, utan äfven att före - 52 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. skrifva grunderna för folkskolans organisation och öfver dess verksamhet utöfva noggrann kontroll. Under nuvarande förhållanden, då dels folkskolans väsendtliga ordnande bör kunna anses hafva försiggått och organisationen till och med vunnit en viss stadga, dels ock de särskilda landtkommunerna i landstingen fått en sammankållningspunkt, som särskildt för skolväsendet bör kunna blifva af stort gagn, torde det med skäl kunna ifrågasättas, huruvida icke tidpunkten må anses vara inne, att, åtminstone till hufvudsaklig del, befria Staten från den direkta omvårdnad om folkskoleväsendet, som hittills funnits nödig. Då emellertid för denna frågas fullständiga pröfning erfordras en noggrann utredning i afseende på de följder, som i ekonomiskt hänseende skulle af en dylik förändring kunna förväntas, har Utskottet ansett sig endast böra hemställa, a) det måtte Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, att, Kongl. Maj:t måtte låta dels undersöka och utreda, huruvida, utan uppoffring af den nödiga kontrollen öfver folkskolorna, Statens nuvarande bidrag till dem må kunna i sin helhet eller till någon del upphöra derigenom att den återstående delen af skyddsafgiften anslås till hvarje församling, dels ock låta uppgöra och framlägga beräkning öfver de medel, som kunna erfordras för det understöd, hvilket åtskilliga församlingar under vissa förhållanden möjligen icke skulle kunna undvara, samt afgifva förslag om sättet för beredande af dessa medel.
—. men lill betäckande häraf funnes att påräkna endast: inqvarterings-gifvarnes kontanta tillskott 12,997: — •—• samt behållna inkomsten af inqvarterings-tolagen jemte de dubbla vågoch mätare-penningarne 37,307: 50 304; . hvarutöfver således skulle erfordras ett årligt statsbidrag af 14,299: 45. — som dock genom afgång af ännu qvarlefvande utaf f. d. Lifdrabant-korpsen efter hand förminskades, E. R. M:t behagat i Nåder föreslå, att, till ordnande af inqvarteringen i Slockholm, hvarmed inqvarlerings-kommissionen fortfarande borde hafva befallning, Rikets Ständer måtte bevilja ett reservatious-anslag af 14,300 R:dr B:ko, att å Riks-Sta tens 4:de Hufvudtitel uppföras, under dervid fästadt förbehåll, att stadens inqvarteriugs gifvare, jemte erläggande hvaije år af det belopp, hvartill deras kontanta tillskott, på sätt omförnläldt är, i medeltal uppgått, allt framgent såsom hittills, ensamme vidkändes de utgifter, som föranleddes genom inqvartering i staden af ej mindre alla tillfälliga trupp-koinmenderingar, vare sig större eller mindre, än ock stadens egna militäriskt uppsatta korpser, äfvensom hvres-afgiften till staden för Ofver-ståthållare-huset och underhåll af de staden tillhörande kaserner. Rikets Ständer, som funnit den i ämnet numera verkställda utredning tillfyllestgörande för frågans slutliga pröfning och, i likhet med Rikets Ständers vid flere tillfällen vtlrade åsigt, inse billigheten deraf, alt någon lindring i de dryga inqvarterings-kostnaderne omsider varder Stockholms stad, likasom tillförene öfriga städer, tillerkänd, hafva, uppå dessa, jemte öfriga i E. K. M:ts Nådiga Proposition anförda skäl, samt med bifall till E. K.
Constitutions-Utfkottefs den y:de dennes afgifne Betänkande, angäens de tillsty kt förändring uti Regerings - Formens 28 §. i afseende uppä Konungens rättighet, att till MrMarre Ämbeten nyttja utländske Män, och bcstöts»atk denna Den i September 39 fräga, säsom ivid inncwarande Riksdag wäckt, bör wld nästkommande Riksdag till slutligt afgörande företagas. blt supra. bx ?rotocoIIc> bl. ^lmejuik. Utdrag af Protocollet, hällct hos Högwördige Präste - Stäudct d. it Aug. 1809. S. D. Föredrogs ett af Biskopen och Commendcurm H. Doctor kstocäiu författadt sä lydande Memorial. Högwörd. Herr Ärkc-Biskopens och Taleman, nens samt Högw. Ständets benägna upmärksamhet wä» gar jag begära , uti en sak, som fordrar hwarje Medborgares ömmaste behjertande. Uti wäre till större delen widsträcktc Provinccr är brist pä Medic! ganska känbar och bcswärande. Jag känner i synnerhet Rikets Norra Orter och har med oro mäst erfara, huru smittosama sjukdomar, tid efter annan, i synnerhet de twä sednare ären bvrttyckt hopar af Allmogen till sorg och saknad för Makar, Föräldrar och Barn, samt till en oberäknelig förlust för Rik.t. Sjukdomens inträde uti en ort kan ofta icke förekommas; men dess utwidgande och framrasande uti bedröfweliga nederlag förorsakas i det mästa af otilgängligher till skickclige Medici. Sjukdomen okänd till sin art; folket utan Mcdicament och okunnigt huru den sjuke bör skötas; okunnigt att bewara sig för smittan; nedslågit öfwer dct hjclplösa tillständ, hwaruti det stg befinner: - 40 Den i September. finnér: dc§e med flere omständigheter skola nödvändigt befordra smittans utbredande och härjande.
179 godo, men böra väl, då förhållandena så olyckligt gestaltat sig, den numera gamles mångåriga tjenst och redliga bemödanden att i sin mån gagna det allmänna icke i allt fall behjertas och bereda honom på hans höga ålderdom åtminstone skydd mot allt för tryckande fattigdom. För min ringa del är jag af denna åsigt och i öfvertygelse att densamma skall delas jemväl af Rikets Höglofliga Ständer, vågar jag vördsammast hemställa: att den mer än 72 år gamle extra ordinarie Kanslisten Christian Möller Allesson måtte tilläggas för sin återstående lifstid pension å allmänna indragningsstaten med ett belopp, svarande emot hvad civile tjenstemän uti Kollegierna i lägsta lönegraden i slikt afseende åtnjuta. Stockholm den 14 November 1865. Axel Carlsson Printzensköld. Af Friherre Duwall, Carl Gustaf, om ställande af ett årligt anslag å 10,000 R:dr till Banko-fullmägtiges disposition, för att utdelas såsom arfvoden åt Bankens tjugu äldste e. o. tjenstemän. Den fråga jag nu, om ock endast i rätta drag, går att behandla, är en fråga, som kräfver alla rättänkandes varma behjertande. Arbete och betalning äro tvänne begrepp, som fullt uppväga hvarandra. Rättigheten att för ett verkstäldt arbete fordra en viss betalning hör till de sanningar, som ej fordra någon bevisning. Det är ock på denna grundsats, som samhället ytterst hvilar och alla dess medlemmar i deras ömsesidiga förhållanden till hvarandra, äro underkastade denna nödvändighetslag. Det samhälle, som vi tillhöra, fritager sig tyvärr mången gång från uppfyllandet af denna allmänna regel och den Svenska Staten har tillegnat sig en på häfd grundad rätt att under många år af sina blifvande tjenare fordra ett lönlöst arbete. Om någon tvekan skulle uppstå hvarest ett så hårdt prof måste genomgås, kan jag, med den kännedom jag eger om Rikets Ständers Bank, tryggt svara att så är förhållandet der. Det är således om dess extra ordinarie tjenstemän jag vill tala. 180 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Utsockne frälse-hemmanen skulle på sådant sätt blifva underkastade roterings-skyldighet endast till hälften emot annan roterad jord 28 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221, inom länet, deraf 4 mantal i allmänhet utgöra en bätsmans-rote, och man hade härigenom kommit närmare det förhållande, som egt rum under den tid utskrifningspenningar crlades, så att all skälig anledning till klagomål vore för framtiden undanröjd. Utskottet tillstyrker alltså, att Rikets Ständer, med vidblifvande i öfrigt af Rikets Ständers vid sistlidne riksdag fattade beslut i ämnet, ville medgifva, att den utsockne frälsehemmanen i Halland då ålagda rotevakans-afgift måtte från och med är 1852 nedsättas till hälften af det belopp, hvartill vakans-afgiften för en båtsman i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse; och torde, i händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet sålunda föreslagit, underdånig skrifvelse härom till Kongl. Maj:t atlåtas.” af Riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län: ”Då jag af den utredning Utskottet försökt i utlåtandet åstadkomma angående utsockne frälsets i Halland ordinarie roterings-skyldighet, icke kunnat öfverfvgas, att denna skyldighet lagligen bordt kunna nämnde jordnatur i en enda provins åläggas, hvilket ock bäst bevisas deraf, att deri icke ifrågasatts för det utsockne frälse i andra provinser, som vägrat att i ständig rotering ingå, måste jag reservera mig emot Utskottets beslut, att, utan afseende på ålerremisserna från tre Riks-stånd, förblifva vid hvad i betänkandet N:o 46 redan varit föreslaget.
Jag känner nogsamt flere tllgänaar, som med all billighet'böra tillröra Statswerket; jag tiltror mig kunna npge projE til nv statt, som tusenLetalö undersätare önsta sig, utan at anse sig Den 2Z Maj. 2Z1 sig dermed betungade, allenast en högst tryckande föregäcnde omwchg och lids utdrägt blir undanröjd. Jag tror chrom, at Statswcrket kan och bor draga betydlig nytta as lidens waran de nojcn och wanlige tidsfördrif, och öfwer fädans bestattningar riagas aldrig, twärtorn de önstas. Blir et sädant Ulstott satt, stal det blifwa mig cn kar skyldighet at stynösannnast författa och aflemna sädane yro,i-cmr, som efter mit sätt at tänka, hwarken hos Utskottet eller i u El böra kunna förkastas. Begärdes pä bordel. Herr Urlntrskuiä, kaul, upläfle följande strijtliga Anförande til Uroeocollet. Da Herr Lnron och it»lchoxen Lilfverschölä för nägra dagar sedan, jemte et grundligt anförande om angelägenheten sa wäl deraf at de kraftigaste anstalter til rikets förswar emot än widare til befarande fiendtligheter med möjligaste styndsamhet blifwa widtagne, som deraf at för et sa wigtigt föremal, tilräcklige crfordertige penningar warda anstaffade, derhos i afseende pä detta senare, tilstyrkte 1:0 At Riksens Högloft. Ständers mätte anlitas om en penninge-försträckning af Twa ^lilliou^i R dr Lane» ; och ;:v at pä Kongl.
»Gör det sedan, det går ej annat an än att komma med det samma, jag ser att Blanche är orolig.» Jag var icke utan en viss aning, men låtsade naturligtvis ej derom då jag trädde in i röda rummet, som vårt bästa sällskapsrum kallades, och dit Blanche tagit sin tillflykt, emedan då dörrarne stängdes man der var helt och hållet för sig sjelf. Han satt i en kåsös, med ett högeligen tankfullt och dertill generadt utseende. »Jag befinner mig i ett verkligen brydsamt dilemma», sade han. »Jag är icke i stånd att göra klart för mig huru det rätt var i går afton under promenaden i gröngräset. Man blir uppspelt, man blir förtjust – i naturen, man ryckes med och vet slutligen icke huru långt man kommit å väg.» »Allt det der», menade jag, »antager jag som ingress till det erkännandet att en viss ung dam har skäl att tro på tillvaron af något mera reelt än en fantasi i gröngräset.» »Ja, det är just dit jag vill komma. Hon är förtjusande och rättfärdigar fullkomligt en allvarsam fantasi. Men man måste ha tid på sig för att komma till rätta med sig sjelf. Och nu fruktar jag att jag sagt någon dumhet, som kan tagas för ...» »Kanske ett frieri?» »Just det – men frågan är om hon tagit den så. Jag är alls icke säker på huru långt jag gick i mina förtroenden. Och derför vänder jag mig till dig (det var vid början af mitt giftermål som Blanche och jag, genom min mans försorg, hunno till den punkt i vänskaplig förtrolighet att vi helt enkelt kallade hvarandra du). »Nå», frågade jag ... »huru kan jag veta det? Jag såg eder – men jag hörde ju ingenting.» »Det förstår jag nog, men nu kan jag endast genom dig få kännedom om sjelfva punkten der affären stannat.» »Det skall jag försöka att skaffa underrättelse om i morgon förmiddag, och jag» ... »Tala för all del icke om i morgon förmiddag. Skall jag lefva i den här febern till dess? Att icke veta om ... Ack, du förstår så väl. Hon är ju söt och älskvärd.» »Naturligtvis.» »Och begåfvad, mycket begåfvad?»
Derigenom skulle man indirect skada importen, och tvinga till en sådan försigtighet Eiri l8 Augasi) t, lil, dervid, att man ej af varan finge nog tillgäng. Derföre tror jag den satts vara oriktig, att sätta hög utförseltull på en vara, hvilken man behöfver. Herr Cederfchjiild, Pehr Gu/l af'. Jag tror för min del att 100 procent är mycket för hög tull, och får derföre hemställa om ej införseltullen för den icke Romerska Alun borde nedsättas till exempel till 50 procent. Kan 50 procents tull ej sätta den inhemske Producenten i stånd att hålla pris med Importeuren , som dessutom måste påräkna handelsvinst, så lönar det sig ej, att producera Alun. Men anser man productionen af Alun böra uppmuntras, så tror jag ej att man bör lägga 4 procent pä den utgående. Tullen har förut efter ett värde af 10 R:dr 32 sk. varit 12 sk., hvilket ej gör 3 procent. Således anser j?g att 1 eller 2 procent vöre tillräckeligt. Herr Tliani: Jemte den utgående fullen, som Författningen bestämdt till 12 sk. Hamb. B:co, då värdet varit 10 R:dr 32 sk., har i en apart Författning blifvit ålagdt Alun en extra bevillning. J-Ju åter innehåller detta förslag, att all bevillning är inbegripet i detta. Jag tror att förslaget kan bibehållas. Utskottet bsr noga öfvefvägst ssken uti alla dess detailler. Uiförseitullen är ungefär lika sorn förut. Om 100 eller 50 procent läggas på införseln, kan vara indifferent, meri man har tagit för afgjort , at« landets egna alster borde &*1l 18 Augusti t. Ht, beläggas med en hög infcrseUulJj sorn gränsa^-. de till prohibition.
Läroämnena hafva utgjort ungefär desamma som i en vanlig folkskola. Lårjungarnes antal uppgick höst-terminen 1858 till 112, och vårterminen 1859 till 124, samt har i medeltal för åren 1853—1857 utgjort 103, hvaraf 14 i den öfre afdelningen och 89 i folkskole-afdelningen. Undervisningen bestrides af en lärare. Pedagogens löneförmåner utgöras af 26 tunnor 10 ”/is kappar kronotionde, hälften råg och hälften korn, samt 11 R:dr 75 öre djeknepenninge-ersättning, förutom boställshus i staden samt en mindre kökstäppa. Spanmålen lärer vara till skolan anslagen af hertig Carl Philip. Beträffande lärohuset har endast uppgifvits, alt samtliga lärjungarne undervisas i samma rum. Staden har å sockenstämma förklarat, att pedagogien icke är i behof af utvidgning, samt att något anspråk icke göres på bidrag af allmänna medel till löneförbättring åt pedagogen. Afståndet från Eskilstuna, der det närmast belägna läroverket finnes, utgör 3/4 mil. Staden räknade 1857 en folkmängd af 757 personer. 14:o Pedagogien i Trosa. Undervisningsämnena hafva utgjort nästan desamma som i en vanlig folkskola, och staden eger ingen annan sådan, än denna pedagogi, hvarest lärjungarnes antal under de 5 sistforflutne åren utgjort 24, och undervisningen handhafves af en lärare. De till pedagogen anslagne löneförmåner utgöras af 26 tunnor 11 kappar kronotionde, 13/8 tunnland stadsjord, hvars afkastning, efter 4 procent å taxeringsvärdet, uppgår till 12 R:dr 78 öre, samt 11 R:dr 13 öre djeknepenninge-ersättning. Bill. lill R. St. Skrifvelse N:o 61. Under de sednare åren har ifrågavarande lärare, såsom löneförhöjning, af folkskoIemedlen åtnjutit 50 R:dr R:mt, hvarjemte stadens innevånare år 1858 beviljade en ytterligare löneförhöjning af 100 R:dr R:mt att utgå af stadskassan.
Och hvad beträffar unga skönheter, så finns ingen enda, som kan mäta sig med (här plirade konsuln på sned bort mot skänkfröken) henne därborta, som för resten är alldeles för allvarlig och ledsam — jag menar naturligtvis hygglig — för att passa på en sådan plats som denna. » lifvet där kan vara, och hur välkommen den allra minsta händelse. Hvardagarne gå trögt som en osmord kärra i en uppförsbacke. Helgdagarne uppdelas mellan kyrkobesöket på förmiddagen och spatserturen på eftermiddagen i samma plantering, där man ser samma ansikten, hälsar eller hälsas af samma bekanta och, om man stannar och talar vid dessa, säger eller afhör samma triviala saker som förra söndagen och kanske ett par söndagar förut: » Åh kors, är fru Strömberg sjuk? Det var ledsamt. Inte har jag hört det I » » Blir det verkligen något af med doktor Bergströms frieri till lilla fröken Löfgren? Jaså, inte? Nä-nä; folk pratar så mycket. » » Tjänare, min bror! Hvad tusan går åt vår tjockhufvade redaktör af Dagsmejan — bror har väl sett artikeln för i går — efter han lägger sig i våra spannmålsaffärer, som han inte förstår sig på mer än en bondtupp på tryffel? Talar han ur den tonen, skall kan snart ha talat ut, både han och hans usla tidningslapp, så mycket kunna då vi affärsmän uträtta, om vi slå oss ihop. Hvad tusan skall man ha ett organ för, om det inte skall befordra de samhälleliga intressena? » Just i en sådan där småstad med dess om möjligt ännu mindre intressen sutto en sommarafton för åtskilliga år sedan några herrar tillsammans på källaren Braxen. Kotteriet var fulltaligt, våtvarorna rikliga och samtalet lifligt. Telegrafkommissarien med det nattbleka ansiktet; f. d. postmästarn med den röda näsan; den halfgamle konsuln med full månen i toppen; fabrikören med muskelknölen i nacken och slutligen den nyanlände järnvägsingeniören med det lifliga, litet själfkära sättet och de spelande ögonen, alla voro de där och tycktes för stunden ej vilja vara på någon annan plats i hela vida världen.
Med något mera lugn började moder och son, fram emot morgonen, att tala om alla dessa ledsamma omständigheter. Modren predikade försonlighet och sämja, sonen ville ej lyssna till ett enda ord deraf. – Omöjligt, käraste mor! – sade han. – Rakt, störtstupe omöjligt, att jag skulle förmå mig behålla Lena till mi’ äkta maka, se’n hon gjort mig detta, och se’n jag skyllat Olle för att vara far till hennes barn! Nej, se det kan då aldrig bli utaf, och det kan mor aldrig ens vilja eller begära. Och nu talade han fram och åter, om hvad han med säkerhet trodde, att dömma af Olles hånfulla ord, i hvilka så mycken skadeglädje tycktes framlysa, samt hans fordna «slarf med Lena», långt mera än af dennas benägenhet för Olle, hvilken visst aldrig tyckts varit stor, utan hade det tvärtom alltid sett ut, som om hon icke tålt honom. Just under det att Gunnar talade om detta, teg han likväl plötsligt, och – till mor Ingrids största förvåning – utropade han slutligen, efter en lång stunds tystnad och begrundande, samt med en stor, märklig förvandling i alla sina anletsdrag: – Mor! vet j hvad! Olle är oskyldig! – Nå ja, det har jag ju från början sagt och trott – svarade den gamla, ej utan ett svagt leende öfver de vissnade läpparne. Gunnar såg det dock ej, eller begrep åtminstone icke dess mening, utan fortfor: – Jo, han är oskyldig, efter som j säger det ska’ vara, mor, ty Olle va’ borta ända ifrån medio Maj, då han gick med beväringa för att ex’cera (för se han har stått på tillväxt i flere år), och så låg han på sjukhuset i frossen ända till långt efter missummar, så han ä’ då oskyldig. Nu tog moders och sons tal en annan vändning, och mor Ingrid uträttade ändteligen så mycket, att Gunnar heligt lofvade henne, att ej tala med någon enda menniska, eho det måtte vara, om sina misstankar, innan hon, mor Ingrid, talat med Lena derom, att vara stilla och förhålla sig saktmodig och lugn, samt rent utaf begära råd af kyrkoherden, och framför allt icke skrika ut hela saken dessförinnan.
Borgare - Ständcts i dag uppläste Protocolls-Utdrag af den 17 vennes, hmari wid Expeditio; s - Utffottets F.örflag till underdånig flrifwclse rörande Finance-planen, samt den del af Riksdags-Bcflutct som innefattar berörde ämne anmärktes att Ridd. och Aö. prat. bste Band. Libra Afv. n.s sr. §14 Den Li April. «tt räntan ä de Obligationer, hwarmcd Lefwerantörerne stola undfä sin be'alning, finnes uptagen titt 6 procent, men, i enlighet med Riksens Ständers Beslut, till 5 procent borde ändras, beslöt Högloft. Nidderstapet och Adeln att i denna anmärkning instämma samt npdraga Expeditions - Utskottet att gerina miststrifning ratta; Hwarom , Le öfrige Respective Ständcn genom Utdrag af Protocollet »vänligen stulle underrättas. Vt supra. Företogs till afgörande Allmänna Bswärs-och Oeconomie-Utflottets den ig dennes pä bordet lagde ProtocollsUtdrag rörande Eärdfarihandeln. Bifölls. Likaledes föredrogs och bifölls samma Utskotts n»Aberörde dag pä bordet lagde Protocolls-Utdrag angäende Betcrinaire-Wettenstapens utwidgande och Läkaiewärdcn för Boskap. Herr Grefwen och Landtmarstalken tillkänna, gaf att Allmänna Beswärs-cH Oeeonomic-Utstottets Utlä, tande i anledning af gjorde anmärkningar »vid dest Betänkande om Krono-ffjutscn more sedan den 17 Mars pä bordet -»vilande, och utan hwarken Herr Landtmarskalkcns eller -Nidtarhus-Cancelliets förwällande hittills blifmit oföredragit.
Detta tnedgifver jag fullkomligt. Stod det i min magt, att införa en allman och sy* stematisk Consumtions - afgift: eller en mot sv nr ande skatt på behållen inkomst, skulle jag visserligen icke uppehålla mig vid att i smått beskatta öfverflödet. Men nu är consunittions-afgift, med Acciselnrättningar, och allt det mera dertill hörer, alldeles icke verkställbar i ett land som vårt, der Folknummern är så tunnsådd på den vidlyf iga Arealen, och der Städerne äro så få och tili en del så eländiga, så alldeles urartade ifrån den stastitiska natur, som ifrån början vållat Städers tillkomst, och utgör hela politiska nyttan af deras tillvarelse. Skatt på behållen inkomst har också blifvit försökt, har mött svårigheter, och har aldrig kunnat införas i hela det omfång ett sådant beskattningssystem bör äga. Vid sådant förhållande, då nemligen hvarken consumtionen eller behållna inkomsten kan generell och methodiskt beskattas, då återstår intet annat medel, att i en rättvis pioportion beskatta d<s förmögnare, än det jag föreslår. Da återstår blott att beskatta öfverflödet. t Vår beskattning behöfver den rättvisa jemkning j-sg nyss omnämnde; jag vet att det bestrides, men jag, jag påstår det. Jag skall icke fördjupa mig i beräkningar och Arithme, Dm 29 Maji. 569 tiska jemförelse!-. Jag har, dem förutan, ett lika peremproriskt som enkelt argument att framställa. Mig veterligen har aldrig utmätning för Kron utskylder ägt rum inom de classer, hvars beskattande jag nu föreslagit, åtminstone är händelsen sällsynt. Många tusende olycklige jordbrukare och arbetare utpantas deremot alla år, och mista sista koen, sista bädden, blott för sina Kron-utsky!der. Detta obestridliga factum synes mig utgöra fullt bevis för sanningen af mitt påstående, att nera-* ligen de förmögnare Glassér i Sverige icke äro proportionaliter så högt skattlagde, som de arbetande och torftigare Classerne. Tili häfvande af detta oriktiga förhållande gifves intet annat medel, än öfverfiödets beskattande.