Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i5 December f. m. ”skotten nu är disponeradt, äfven de tillgångar, livilka efter nästa Rikets Ständers ”sammanträde inflyta, såsom i834 års Bankovinst; Låneanslagen för Borås och Norrköpings släder, omkring 270,000 R:dr; för ”hvilka alla summor, om än de calculera”de tillgångarne inflyta, dock all tillgång ”saknas, och för hvilka således lån måste ”ovilkorligen upptagas. Då de 3:ne först”nämnda summor onekligen äro för Statsverket nödige, synes mig rättast att de ”anordnats att utgå af StatsVerkets extra ”tillgångar, och att, om man ansett sig böka ovilkorligen göra Götha Canal färdig, ”man dertill bordt föreslå upptagande af ”ett lån, som på längre tid kunnat betalas, "på det Svenska Folket öppet fått veta, att ”det icke är med besparde tillgångar, Som ”Canalen bygges, utan med lån, som der”före måst upptagas.” Deraf stadgas jag i den fullkomliga öfvertygelse, att hela det blomstrande tillståndet i financerne består icke uti redbar Valuta i Banken, utan endast uti papper och räkenskaper; hvartill mycket torde bidraga, att den nya så förträfflig ansedda RiksHufvudBoken ej redovisar förhållandet längre, än till 1821 års slut. För Öfrigt och då den Kongl. Skrifvelsen afser allt detsamma, som förutnämnde Den i5 December f. m. i3t fyra Motionärer föreslagit, tnen jag emot Herr Lefrens motion redan afgifvit mina anmärkningar, så åberopar jag dem till alla delar, och anhåller, att detta anförande får till vederbörligt Utskott åtfölja den Kongl. Skrifvelsen. Grefve Horrtj Claes Fredrik: Den ifrågavarande Kongl. Skrifvelsen har verkligen en högre märkvärdighet, än man i allmänhet synes tillerkänna densamma. Det är efter min åsigt redan betydningsfullt, att den ankommit först emot slutet af Riksdagen, och ehuru jag jemväl finner innehållet betänkligt, har det i synnerhet fästat min uppmärksamhet, att, såsom det bifo* ga4e StadsRådsprotocollet utvisar, StatsRådets
Jag hade alltid ansett fruktan för lika löjlig som onaturlig hos en man, hvilken bör ega både fysisk och moralisk kraft, men – det var just denna kraft, som af min egen upprörda fantasi var fängslad och undertryckt, och med förundran och harm kände jag mig kufvad af samma paniska förskräckelse, hvilken jag beskrattat hos Lennartson. Den räckte likväl blott några minuter; jag var åter herre öfver mig sjelf, och på en gång skrattande och förtretad öfver min oförklarliga feghets-paroxysm, steg jag upp, tog ett af ljusen på bordet, för att rigtigt noga undersöka min nya sängkammare, ty jag har alltid funnit det otrefligt att somna i ett alldeles obekant rum, och som jag nu helt och hållet återkommit i mitt vanliga sorglösa och lättsinniga lynne, så önskade jag ingenting heldre än att upptäcka något rätt hemlighetsfullt och intressant, någon löndörr i väggen, någon fallucka på golfvet, eller förfärande inskrift i taket, men oaktadt mina kraftiga stötar och puffar i de damast-klädda väggarne, mina forskningar i golfspringorna, kunde jag icke upptäcka något af allt detta, och ehuru taket var måladt och tycktes föreställa någon mythologisk scen, der en nymf, omgifven af grinande centaurer, satyrer och bacchanter, utgjorde hufvudfiguren, så låg deri alldeles ingenting förfärande. Jag ämnade således gå och lägga mig – sedan jag på ett litet bord vid sängen lagt en pistol, som Lennartson trugat på mig, och en grann jagtknif, det enda vapen jag sjelf egde och med hvars oslipade egg jag knappt skulle kunnat skala en potates – då den gamla byrån väckte min uppmärksamhet; der kunde ju ligga allehanda kuriositeter i lådorna, och redan till hälften afklädd, försökte jag, att med de klumpiga messingshandtagens tillhjelp draga ut dem. Mitt första försök lyckades icke mer än till hälften; lådan var oläst, men hade af min häftiga och ojemna ryckning kommit snedt, och trottsade nu alla mina försök, i det den endast visade en smal öppning och retade ännu mer min nyfikenhet.
Justerades 2:ne Prot.Utdrag, innefattande E. o. Ad:s under sednaste plena fattade beslut vid pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. N:ris 71 och 72, ang:de regleringen af utgifterne under liikStatens 4:de och 5;te HufvudTitlar. Frih. Stael von Holstein, Fa b. Wilh.: Jemte det jag anhåller att få i protokollet antecknadt, det jag icke deltagit uti II. E. o. Ad:s öfverläggningar och beslut ang:de regleringen af utgifterna under EiksStatens 4:de HufvudTitel, till och med 17:de punkten af StatsUtsbs Utlåt. N:o 71, får jag äfven anmäla min reservation l:o) mot alla de ändringar uti de öfrige punkterne af nämnde Utlåt, hvarigenom förhöjningen uti de af Utsk. tillstyrkte anslagen egt rum, eller sådane anslag blifvit beviljade, som af Utsk. varit afstyrkte, med undantag af hvad som rörer materielen och diverse anslag. 2:o) Emot de uti 34:de punkten stadgade vilkor för åtnjutande af den beviljade provisionella lönetillökningen, anseende jag att dessa vilkor bordt stadgas i öfverensstämmelse med det af Hr Stjernsvärd, G. M., härom afgifna förslag. I afseende å StatsUtsbs Utlåt. N:o 72 ang:de regleringen af utgilterne under 5:te HufvudTiteln, får jag äfven reservera mig emot de beslutade ändringarne uti de af Utsk. tillstyrkte anslagen, med undantag af hvad som rörer 12:te punkten, vid hvilken jag, på de skäl jag under öfverläggniugen anförde, tillstyrkt bifall till K. M:s Den 11 Juli f. m. 223 Propos. — Slutligen får jag äfven reservera mig emot det beslut, hvarigenom den återremiss undertrycktes, som af Gr.
Majit elen 22 Maj i845 adalen skrifvelse gåfvo Rikets då församlade Ständer tillkänna, hurusom hos dem fråga blifvit väckt, att, då den, enligt kontrakt af den 20 November 1688, hemmansegarne å ön liven inom Malmöhus län, emot åtnjutande af 6 daler silfvermynt afkortning i räntan för hvart |. mantal, åliggande arbelsskyldighet till den på 011 belägna kungsladugården Uranienborg, hvilken arbelsskyldighet genom tvänne al Kongl. Majrts befallningshafvande i länet år 1811 utfärdade och af Kongl. Majlis och Rikets Kammar-kollegium den i3 Maj 1813 fastställda utslag blifvit bestämd till 22 ökeoch 45 drängedagsverke!! af hvart ■§■ mantal, för hvilka dagsverken erlades lösen efter markegångspris, numera vore serdeles betungande, bemälde hemmansegare måtte från nämnda arbetsskyldighet befrias, mot förbindelse att i stället erlägga sina hemmansräntor på det sätt, hvarpå desamma före ofvannämnda kontrakts tillkomst utgått, eller ock, i händelse sådant icke kunde bifallas, de af hemmanen utgående grundskatter skäligen jemkas och nedsättas; och anhöllo, efter framställning häraf, äfvensom af de med dagsverksskyldigheters utgörande in natina i allmänhet förenade olägenheter, Rikets Ständer i underdånighet, att, då det icke vore tvifvel underkastadt, valt det belopp, hemmansegarne på ön liven för det närvarande måste i lösen för dem åliggande arbetsskyldrghet erlägga, vida öfverstege värdet af den nedsättning i hemmansräntan, hvilken enligt 1688 års kontrakt blifvit såsom ersättning för den åtagna arbelsskyldigheten medgifven, samt berörde hemmansegare, vid sådant förhållande, syntes ega giltiga anspråk på tillgodonjutaude af någon lindring i meranämnde för deras i allmänhet svaga hemman tryckande beskattning, Kongl. Maj:t måtte täckas i nåder förordna om utsträckning till ifrågavarande, hemmansegarne på ön Hven åliggande, dagsverksskyldighet af den vedan anbefallda undersökningen 6 Kongl. ilajts Kådiga Proposition, Ro 71. om arbetsskyldigheterne i Skåne, samt derefter och sedan förslag i berörd® afseende blifvit uppgjordt
Lönen i Stockholms Län med åtföljande förmäner: ehuru Preste Stander utt wälbemälte Landshösdinge och Riddare högackkar en utmärkt skickig och wärdig Embetsman, samt af sadan orsak skulle önskat kunna berörde ansökning bifasta, fann Preste-Ständet sig ljkwal i nödwändighek att Stats-Ukskoktels yttrande godkänna; hwilket skulle de Respecciwe Med-Ständen samt StatsUtskottet wörö, samt och wänligen »ncddelaö. l7r luprs Lx krvlocollo P k7. ^ImcM, S. D Ester anstäld pröfning af Riksens Högloft. Ständers Consiikutions» Urskotts omarbetade förslag lill Lag, hwareskcr Ledamot af Stats Rådet, föredragande samt ben Embetsman Konungen allmän befattning med Comandomak uppdragit, skola för Ems betösörseelser af Riks Räll dömmas, blcf samma förslag af Preste-Scandet rist alia delar godkändt, hast!* ket skulle be Respcctiwe Med, Standen samt Consiis tU' 54 Den z Januarki. tukions - Utskottet wördsamt och manligen tillkannagifwa6. l^c lusora. Lx krokocöllo. st. O. ^Imcsvist. S. D. Ester uppsökandet as Herr Olwcrsten och Riddaren Ler^miins kill Högloft. Ridderskapet och Adeln inqisne samt derisrän ull Stats, Utskottet remitterade och Ståndet communicerade förslag, akt de Embets. och Tjensteman, hwilka derigenom, att de a östra sidan af Torneå och Mounio alfwar belägne delar af Torneå Socknar wid sista Freds » Traktaten blitwik kill Ryhland asirädde, förlorat deras lönings» hemman, mätte derföre erhålla ersättning af de sa kallade Kronan besparde eller odisponerade hemman i landet, bislok Präste-Ständet att uti berörde Remitz instämma.
Med anledn. af Utslc:ts hemställan i 5:te punkten, beslöt R. o. Ad , uppå Hr Gr. o. Ordf:s framställning, att registren öfver Ståndets protokoller jemväl hädanefter skola uprättas med iakttagande af samma upställning, som vid de sednaste Riksdagarne begagnats. Det uti 16:de punkten afgifna förslag till förnyad Instruktion för R. Stms Revisorer vid granskningen af Rgs-kontorets tillstånd och förvaltning blef af R. o. Ad. godkändt. 17:de punkten bifölls. 18:de och 19:de punkterna lades till handlingarne. 20:de och 21:sta punkterna biföllos. Sedan H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, härefter återkommit, föredrogos och biföllos StatsUtsk:ts nedannämnde, d. 4 dennes bordlagde Utlåtanden, nemi.: N:o 16, i ani. af IC. Propos., ang:de befrielse från rotering för hemmanet Ansätt i Jemtlands län; N:o 17, i ani. af K. M:s nåd. Propos., ang:de försäljning af sex lånsmansboställs-lågenheter i Malmöhus län; N:o 18, i ani. af K. M:s nåd. Propos., ang:de utbyte af jord, tillhörande Nyköpings slott, emot stadsjord, för anläggning af gasverk i staden Nyköping; 48 D en 7 Jann ari. N:o 19, i ani. af K. M:s nåd. Propos., ang:de öfverlåtande åt Strömsholms nya kanalbolag af eganderätten till en jordrymd från Strömsholms kungsladugård och stuteri; N:o 20, i ani. af K M:s nåd. Propos., i fråga om utbyte af häradsskrifvare-bostället Hagebohl */2 mtl, emot Vjg mtl Kolshult i Ostra härad af Jönköpings län; N:o 21, i ani, af K.
Uti en från Högvördiga Presteståndet till Utskottet remitterad motion, har KontraktsProsten Tegnér fästat uppmärksamheten derpå, att landet genom understöd åt de, stundom af hustru och barn åtföljde personer, hvilka vandra omkring under de olika benämningarna af Gesäller, Arbetssökande, afskedade Krigsmän, Sjömän m. m., finge vidkännas en extra fattigvård, ofta mera betungande, obehaglig och otacksam, än den ordinarie. Dylik person borde visserligen, så vida han ville undgå alt såsom försvarslös behandlas, vara försedd med pass, utfärdadt af behörig embetsmyndighet och innehållande den förpassades namn, ändamålet med vandringen, stället hvarifrån den börjades, vägen, som borde tagas samt stället dit vandringen skulle ställas; hvarjemte, genom de så väl för resande i allmänhet, sorn för nyssnämnde kringvandrande personer särskildt, utfärdade författningar, det vore passhafvarne förbudet att afvika från den bestämda vägen, äfvensom att med tiggande och pockande söka förskaffa sig understöd; men dessa stadganden voro möjligen icke kända af dem, för hvilka de blifvit meddelade, och ännu mindre af dem, som om understöd anlitades. I öfrigt förekom att, jemte det tryckande onus, som genom kringvandring af infödde personer utaf ofvannämnda slag uppkom, dylika personer frän Konungariket Norrige i ej ringa mån besvärade landet, i anseende dertill dels att pass till Svenska orter utfärdades af Norrska Embetsmyndigheter, icke allenast för infödde och deribland vanfrejdade personer, utan äfven för sådana Svenskar, hvilka enligt här gällande stadgar om försvarslöse icke kunde erhålla Svenska pass, och dels att de Norrska passen medgåfvo vida längre vandring, än behöfligt vore, t. ex. genom Östergöthland åt Herjeådalen, då det deremot för Svenska embetsmyndigheter vore stadgadt, att Norrska liggare och landstrykare, hvilka från Sverige förvisas, ej fingo förpassas längre än till närmaste arnt i Norrige. Deöna större frihet att meddela pass, som sålunda i Noirige egde rum, begagnades Allm.
Tull-Directionen af den 20 Jan. 1815, äger TullDirectionen rättighet att Tjenstemän efter omständigheterna transportera samt tills vidare tilloch afsätta. Detta förhållande äger icke rum inom andra Embetsverk. Vid 7:de punkten får j;ig nämna att i Englands större Handels-Städer hvarje dag en förteckning trycke» uppå exporterade och impprterade varor samt på exporteu. rernas och importeurernas namn. Afsigten är icke att samla materialier för Statistik, utan afsigten är att bereda tillfälle åt hvem .sorn heldst att controllera icke allenast de Handlande utan äfven Tullbetjeningen. Var det, i Friherre Wirséns tanka, omöjligt eller icke nödigt, eller icke lämpeligt att på förhand uppgöra en plan till afhjelpande af förlägenheten — kan Ilända , såsom jag vågar förmoda, mest af det skäl att man icke trodde på möjligheten af nå - goo Den 5 Juli f. m.. gon annan förlägenhet, än den i hvilken, några individer ibland Jordbrukare-classen, genom egna okloka speculationer, störtat sig , sä syn§s mig likväl att Vexel-courstns oafhrutna stigande, Disconternas snart upphörande octroy och så mänga andra omständigheter, hade kunnat påkalla uppgörandet af en finanre-plan på förhand, som då ofelbart hade kunnat föreläggas Riksens Sländer till granskning något tidigare än 5 veckor före deras åtskiljande. Jag vill icke inlåta mig i någon vederläggning aF de satser , som Talaren för egen räkning framställer; dock kan jag icke undgå alt, vid den förmodan att, om å ena sidan handelns rigtning lemnat tillfälle till en ökad consunition, så skulle ock å den andra allmänna hushållningssättet kunnat utvagarne dertill, nämna att HaridelsBalancerna ifrån 1808 ingalunda föranleda till att förmoda ett sådant gynnande förhållande. Men det äro dessa Handels-Balancer, på hvilkas resultater Friherre Wirsén synes icke vill ja tro. _ Jag medger, att, på sätt de nu äro författade, de icke lemna alla do upplysningar, som de kunde lemna, om de voro med mera precision författad.
M:s nåd. framställning i detta afseende på det förhållande, att enl. Sundhets-colhii upgift, ledidigheter till ifrågavar. 2:ne fältläkare-pensioner icke kunnat fyllas i brist på sökande, så har ett missförstånd egt rum, i anledn. hvaraf jag vill uplysa, att Sundhets-colhm begärt att till fällläkare-korpsen återfå dessa bägge pensioner af 175 r:dr hvardera, egentligen derföre, att de äro de enda, som upgå till detta belopp. Tvänne andra finnas pä 150 r:dr hvardera och de återstående upgå blott till 100 r:dr. Sundhets-colhm hade anfört hos K. M., att om colhm finge disposition af dessa 2:ne pensioner till 2: ne fältläkare, så hade vi hopp att få dem besatta, och i hopp att ernå dessa högre pensioner skulle man till en början nöja sig med de lägre pensionerna. Om säle - 40 Den 23 April f. m. des Utsk. hade fästat behörigt afseende derpå och velat begagna samma skäl, så hade Utsk. åtminstone kunnat ställa så till, att man kommit i tillfälle att höja de 2:rib äldstas pensioner till 175 r:dr i st. f. att de nu utgöra 150 och att flertalet får nöja sig med 100 r:dr. Jag har velat meddela denna uplysning, som åtminstone borttager en motsägelse, som synes ligga deruti att begära flera pensioner när man icke kan besätta dem man har. Om 11. o. Ad. tillåter att denna anmärkn. får till Utsk. åtfölja äterremissen af betänk, för öfrigt, så skall jag vara tacksam. Gr. Mörner: Det är förut uplyst, att åtskilliga Bataljonsläkareljenster stå vakanta af brist på sökande. För att afhjelpa detta förhållande, har Utsk. tillstyrkt och R. o. Ad. äfven bifallit förhöjda aflöningar åt dem. Detta kommer att erfordra ett betydligt antal läkare för att fylla dessa platser. Att f. n. genom bifall till framställningen i sednare delen öka behofvet af läkare ännu mera, tror jag möjligen icke skulle vara afpassadt med tillgången på läkare till platsernas fyllande.
Hvad angår det af Hr Fåhraeus i hans reservation framstälda förslag, så vet jag ej hvaruti det skiljer sig från motionärens, utom derigenom att det är längre, vidlyftigare, och innehålleten sak som ej förekommer i motionen och som jag anser vara olämplig, nemi. att man skulle anhålla att den nedsatta Komitén måtte i de delar af helsovården, som icke egna sig för lagstiftning, utarbeta en lättfattlig afhandling, innehållande för ändamåiet lämpade anvisningar och råd åt allmänheten. Sådana tåd äro myckel välgörande, men de böra icke utgå från en Komité, utan från enskilda personer, genomträngda af lika varmt intresse för saken som den värde motionären. Då Hr Fåhraei reservation här blifvit omnämnd, så ber jag få fästa upmärksamheten på några punkter i densamma som icke äro välgrundade. Der står att man icke kan lagstifta t. ex. för enskilda husbyggnader i ändamål att förhindra öfverbefolkning i trånga boningar, eller om vattenledning i städerna, kloak-system o. s. v., utan att derigenom intränga i den enskilda hushållningen på ett sätt som vore oförenligt med grundlagarnes helgd. Det är ganska sannt och obestridligt, att man icke kan stifta en lag som ålägger en kommun att anlägga en vattenledning eller ett kloaksystem. Men det synes mig alt man borde kunns i lag bestämma grunderne för renhållningen, och att det sedan kunde bero på kommunerne sjelfva om de ville verkställa renhållningen genom en vattenledning eller på annat sätt. Här i Stockholm ligger en af de största svårigheterna uti att kunna skaffa aflopp för vattnet. Man behöfver icke förordna alt Stockholm skall anlägga en vattenledning, men man kan med full rätt stadga, att sådana åtgärder 118 De n 22 Augus ti. vidtagas att vattnet icke stannar på gatorne. Hvad beträffar rännstenarne, så kan t. ex. föreskrifvas att de skola vara af huggen sten. En punkt i reservatioien lyder: »Ett fattig hus kunde byggas i år efter nu befintligt antal fattighjon. Nästa år kan detta antal vara fördubbladt.»
Den föregående pröfning, Konungens propositioner i Stats-rådet böra underkastas, utgör ett vigtigt motiv för denna behandlingsform. Ett förslag, dessutom, framlagdt af Konungen, men af Rikets Ständer ändradt eller jemkadt, upphör derigenom att vara Hans, då deremot ett antingen af enskild riksdagsman, eller af Konstitutions-utskottet, såsom en delegation af Riks-stånden, väckt eller beredt förslag, ehvad det med eller utan ändringar antages af Rikets Ständer, dock, en gång godkäudt, alltid är deras till Kongl. Maj:ls pröfuing framlagda förslag, som väl kan ogillas, men icke heller af Konungen, modifieradt, antagas och fastställas. På dessa grunder och i enlighet med den praxis, som, i afseende å behandlingen af Konungens propositioner i grundlags-frågor, oafsedt hvad derutinnan genom det nyare stadgandet i 56 § regerings-lörmen må hafva varit åsyftadt, företrädesvis gjort sig gällande inom Riks stånden, anser Utskottet, lika med Koustitutions-utskotten af år 1823, 1829 och 1845, någon annan ordning vid behandlingen af Konungens grundlags-propositioner icke erfordras eller böra egt rum, än den vid regeringsformens stiftande uti 2 moni. 81 § föreskrifna, och att derföre, till upphäfvande af den villrådighet och osäkerhet i tillämpningen, som i följd af 2:a mom. 56 § regeringsformen härvid kunna uppkomma, orden: ”eller utlåter sig Utskottet med tilleller af styrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord proposition” från nyssnämnde § bora utgå, och 1 slutet af samma § en anvisning till 81 § för behandlingen af Konungens grundlags-förslag deremot ingå; att dessutom ett tillägg om ståndens rättighet att genast, vid föredragningen af Utskottets betänkande angående ifrågavarande Konungens propositioner, derom yttra sina tankar, borde, för större tydlighets skull, uti 81 § införas, och alltså följande lydelse gifvas åt: 1* Konstitutions-Utskottets Memorial, N'.o 21.
Uti denna framställning hafva följande ledamöter af hedervärda Bondeståndet instämt, nemligen Anders Jansson från Skaraborgs, Henrik Andersson och Anders Persson från Örebro län, Elof Andersson och Anders Andersson från Wermlands, Ola Svensson från Malmöhus och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, den sistnämnde med tillägg, att jemväl postskjuts-legan måtte varda proportionaliter förhöjd. b) Anders Persson från Östergöthlands län, som föreslagit: att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t framställa den önskan, att Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta ett förslag till postoch gästgifveri-skjutsens förenande. c) Magnus Mänsson från Östergöthlands län, hvilken i hufvudsaken gjort enahanda framställning, som Nils Andersson, med tillägg, att all i hemmantal skattlagd jord må vara skyldig att under krig, för Rikets försvarsverk, samt i fred, för transport af kronans effekter, utgöra den behöfliga del af nuvarande kronoskjuts-skyldigheten; samt d) Dfils Svensson från Christianstads län, hvilken, utan att likväl hafva yrkat bidrag af statsmedel, i hufvudsaken gjort enahanda framställning som Nils Andersson, med undantag dels, att de föreslagna entreprenaderna måtte omfatta jemväl fångars forslande, dels ock, att skjuts-legan föreslagits till högst 32 sk. för resande och 1 r:dr pr mil'för utländskaoch snäll-posterna samt för befordrande af paketposterna efter ortens pris och förhållanden. e) Erik Ersson från Stora Kopparbergs län, hvilken föreslagit:
Hon var ej vacker, men hade något friskt och käckt i hela sitt väsen och ett smidigt, ungdomligt behag i alla sina rörelser. Jag kom att tänka på en Diana-staty, jag sett i Rom, då hon reste sig för att lägga upp den stora, skymmande Rembrandtshatten och taga på sig en liten resmössa af mörkrödt siden, och den smärta, jungfruliga gestalten i sin mörkblå, åtsittande resrock kom till syne. Jag hade tagit fram dagens Figaro-nummer och började läsa. Jag kände, att den resande herrn fixerade mig under några sekunder — ett fruntimmer märker alltid sådant, äfven genom sänkta ögonlock — då jag plötsligen hörde honom i halfhög ton säga: — Vår lilla reskamrat ser söt ut, en riktig fransyska, skada att munnen är så stor. Han talade svenska, mitt modersmål! En varm ström brusade genom mina ådror, under det jag lyssnade till hemlandsspråket, som jag nu så sällan hörde. Gift med en fransman sedan tio år och bosatt i Paris, råkade jag nästan aldrig några landsmän, och i Sverige hade jag inte varit på länge. Jag skulle just till att säga, att jag förstod svenska — men jag hejdade mig. Öfverraskad af det oväntade, kära ljudet, hade jag knapt lagt märke till hvad han sagt, men nu föll det mig in — Det var bättre att jag afvaktade ett lämpligare ögonblick. Han hade yttrat sig så ogeneradt om mitt utseende, att det skulle göra oss alla tre förlägna, om jag nu sade, att jag förstått honom. Bättre vänta Hon svarade: — Ja, ett mycket kvickt utseende, synd med den stora munnen. — Ja, men ser du en sådan liten fot. De sågo ej på mig, under det de talade. Hade jag ej förstått deras språk, skulle det varit mig omöjligt att ana, att samtalet rörde sig om mig. Jag höll tidningen för ansiktet för att dölja min rodnad. — Har du ej hört det franska ordspråket »man har ännu aldrig sett ett fult fruntimmer, som inte har en liten hand eller fot?» — Det är väl att du öfversatte ordspråket på svenska, så att hon inte förstår dig, i annat fall klöste hon nog ut ögonen på dig för ordet ful. »Klösa ut ögonen», ser man på!