Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härpå svaras, att ingen föreskrift rörande Langhska balansens afskrifning, ehuru ifrigt efterlängtad af undertecknad den än varit, till Universitetet ankommit, samt. att Kongl. Akademien inom Helsingland icke äger några hemman, (med undantag af fogde-bostället, följaktligen icke heller några restskyldige landtbönder i berörde län, med hvilka dessutom i de fögderier, hvarest sådane finnas Akademien tillhörige, någon tvist om räntan sällan eller aldrig under min 42-åriga tjenstetid uppstått), utan endast kronotionden af 7 socknar derstädes sig anslagen, hvars bestämmande, efter kontraktets utgång i den ena af förenämnde tvänne socknar eller Alfta, genom en der nog ensidigt verkställd och derföre af Akademien öfverklagad tionde-sättning och hvars vägrade utgörande i den andra, eller Bollnäs, i enlighet med derom är 1837 på 50 år upprättailt kontrakt, gifvit anledning till dröjsmål med tiondens utbekommande i den förra och med den sednare till en långvarig, i samma ändamål anställd, rättegång, hvilken ändtligen, för omkring ett år sedan, genom vänlig, på nådig sanktion likväl ännu hvilande, förlikning blifvit bilagd. Hvad slutligen beträffar de anmärkningar, som, rörande bokföringen af diverse donationers och fonders medel, i 3 §. af respektive statsrevisionens berättelse förekomma, så grunda sig dessa dels på ett tydligt skriffel i kapitalräkningens debet, pag. 9, af2,297 R.dr 40 sk. 9 rst., i stället för 2,308 R:dr 38 sk. 9 rst., för Akademiens sjukhus, dels påtrenne luckor i kredit af berörde fondräkning, pag. 10, för år 1849, hvilka inadvertenser af, för sjukdoms skull, vid kollationeringen begagnade biträden kommit att öfverses, enär de ut - — 345 — förda slutsummorna i alla fall voro riktiga till bestyrkande hvaraf, ett vidimeradt transsumt af kapitalräkningen för sistnämnde år, sådan den uti inneliggande exemplaret af samma års hufvudbok finnes intagen, i djupaste underdånighet härlios bifogas.
I häröfver afgifvet Utlåtande, har brukets förvaltare, docenten ./. Samzelius, med vitsordande, att den tjenst, Forslund innehar, är mycket tidsödande samt påkallar stor ordentlighet och noggrannhet, äfvensom att, så vidt förvaltaren under sin tjenstetid varit i tillfälle bedöma, Forslund på ett berömvärdt sätt fullgjort sina åligganden, föreslagit, att, med bibehållande af nuvarande anslag i ljus och ved, lönen måtte, frän och med detta års början, förhöjas till 400 r:dr, efter är räknadt; och hafva Fullmäktige, med afseende å det ansvar, som åtföljer ifrågavarande tjenst, hvars innehafvare, enligt den för honom utfärdade instruktion, är pligtig, bland annat, att verkställa alla utbetalningar, hvilka honom af Bruks-styrelsen uppdragas, vid handlingarnes öfverlemnande till Utskottet. uti afgifvet Memorial, hemställt, att lönevilkoren för brukets vaktmästare i Stockholm måtte, i öfverensstämmelse med bruks-förvaltarens förslag, bestämmas. Efter öfvervägande af hvad till stöd för den gjorda ansökningen sålunda förekommit, och då löne-vilkoren för ifrågavarande vaktmästare-tj enst icke kunna anses motsvara de dermed förenade åligganden, samt Bankens egen vaktmästare, förutom fria husrum och nödig vedbrand, åtnjuter en årlig löne-inkomst rf 400 r:dr b:ko, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att årliga lönen för Tumba bruks vaktmästare i Stockholm må, från och med innevarande års. början, från 280 r:dr till 400 r:dr banko förhöjas-, med bibehållande af de nämnde vaktmästare anslagne 2 lispund talgljus och 3 famnar ved årligen. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1854, kl. 1 e. ro. Utlåtande, i anledning af enkan Anna Catharina Asps ansökning om hyre s-ersättning.
Här är nu fråga oin att åt samma sak, nemi. en riksdaler silfver gifva tvenne namn, och delta vill man göra hufvudsakligen för alt undvika att samma namn skall tillämpas på iva saker, nemi. å ena sidan på denna silfver-riksdaler och å den andra på den föreslagna myntenheten. Det rätta sältet att draga sig ur detta dilemma torde derföre enligt min tanka vara, alt bibehålla namnet på ena stället, men begagna ett annat på det andra. Jag föreslår derföre, att namnet riksdaler måtte bibehållas på silfver-riksdalern, men försvinna pä den nya myntenheten, hvilket fullkomligt öfverensstämmer med min förut framställda åsigt, att denna enhet bör vara blott 24 sk. och kallas krona. Jag yrkar således i denna punkt bifall lill Utsk:s förslag. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag instämmer i Hr Bråkenhjelms önskan, att den gamla benämningen, som finnes på våra sedlar, må bibehållas, nemi. riksdaler silfver specie, om icke för annat, derföre att man icke blott för denna godtyckliga namnförändring skall behöfva cassera alla ’de nuvar. baneosedlarne och åstadkomma en dryg utgift alldeles utan än - Den 23 November f. lil. 423 danial. Jag erinrar mig, att en talare för några år sedan påminte på detta rum, att det finnes tre slags rörelser, och delta torde förtjena att upprepas i en tid då rörelseifvern är så stark. Det finnes nemi. en rörelse framåt, en bakåt och en stillastående, nemi. då man blott rörer fotterna på ett ställe eller går så alt säga i cirkelgång. Till detta sisla slags rörelse skulle jag vilja hänföra förslaget att förändra namnet på vår riksdaler.
Icke ett ögonblick kan jag tvifla derpå, att Ridderskapet och Adeln icke nu som tillförene nitälskar för Banken såsom den grundpelare, hvarpå hela Rikets väl och dess penningeverks bestånd hvilar; den källa, som underhåller allmän och enskild välmåga, der. enda säkra tillflyktsort för vår räddning i nödens stund, och som Således bör vårdas och bibehållas vid alla sina ägande inkomster, bland hvilka Discontvinsten utgör en betydlig del. Banken har aldrig varit hvad man rätteligen kallar Giroeller DepositionsBank, utan endast en Vexeloch LäneBank. Så. kallas den äfven i sjelfva Skapelse-författningen i Kongl. Maj:ts Nådiga Tillstånd, gifvet Riksens Ständer, till att taga Banken under sin förvaltning, af den 17 Sept. 1668, uti Kongl. Maj:ts Nådiga Stadfästelse och Försäkring, gifven Riksens Ständer på Riksdagen i Upsala uppå Vexeloch LäneBanken af den 3 October 1675, likasom i andra sednare Författningar. Enligt Stiftelsegrunderna äga Riksens Ständer endast rättighet att disponera om Bankens behållna Gewinst; men denna bl ef vid 1809 års Riksdag disponerad säkerligen för en framtid af 20 år. För 1Ö15 års Ständer kan det hvarken vara nyttigt eller tillständigt att så förmindska Bankens betydliga inkomster, att kommande Ständer aldrig få någon vinst ått disponera om. Ej ökas Bankens Credit genom öfverlemnande af 12,800,000 R:d. till RiksgäldsContoirets disposition, inberäknadt livad till MagazinsDirectionén skall utgifvas emot ringa renta och utan visshet om deras åter bekommande, så att det med skäl kan kallas egt Langeln.
Då Statsutskottet genom GeneralAdjutantens Embetsmemorial, fått sig öppoadt ett förut faknadt till/alle, att i Aetail gran/ka behofvens förhållande till anjlagets9 synes detta tillfälle deremot för eu StatsSecreterare för Krigsärenderne alltid varit öppet, och torde det icke böra anses såsom en allt för obillig fordran, att StatsSecreteraren uti StatsRådet inför Kongl. Majit framställt samma besparingsmöjligheter å General Adjutantens förslag, som SfatsUtskottet ådagalagt vara grundadt på de förflutne 5 årens erfarenhet. När mso nu tager j betraktande huru det lyckats Utskottet, att endast genom jämförelsen mellan hvad som blifvit fordradt, i54 Den ig September f. m. och det som verkeligen åtgått, afkorta en summa af ej mindre än 85,000 R:dr utaf de äskade behofven , så ledes man helt naturligt åtminstone till tvifvelsmål, huruvida icke ändå betydligare besparingar kunnat vinnas, om man varit i tillfälle att undersöka huru inom detaillerne hushålladt blifvit, emot huru man möjeligen hushålla kunnat: det måtte vara tillåtit att yttra en känsla af bedröfvelse, då man vid granskningen af dylika förhållanden finner, huru Styrelsens organer endast anse sig såsom blotta vehicler för öfverförandet af nya fordringar till ökande af folkets bördor, 'föga till fromma hvarken för Konung eller Folk.
I anslagna dagsverken, jemte skyldighet alt på egen bekostnad derstädes uppföra en karaktersbyggning af sal med för-' stuga samt 3:ne kamrar, kök och hvälfd källare; och i hvilken arrenderättighet bemäldte herre efter vunnen befordran till president i K. colhm, och sedan efterträdande landshm sin rätt till kungsgårdens öfvertagande sig afsagt, vunnit stadfästelse genom förnyadt kontrakt af d. 13 Maj 1743; alt denna kungsgård sedermera, enligt kontrakt af d. 1 December 1767, upplåtits landshm och ridd. Broman, såsom ersättning för mistning af Svartsjö kungsgård, under arrende pä 15 års tid, emot erläggandet af ofvanskrifna skaltlagda ränta efter årliga markegångarne, äfvensom betalning efter markegångspris för arrendet åtföljande 58J jordeboksoch 13 j drängeiijelps-dagsverken, att efter det detta arrende midfastan år 1783 tilländagått, kungsgården underlagts Drottningholms lustslott, men blifvit af ståthållare-embetet öfver nämnde slott d. 20 Augusti 1787 ytterligare utarrenderad på 30 års tid, emot årligt arrende af 500 r:dr kontanta penningar, hvarefter slutligen merberörde kungsgård, utan inventarier och dagsverken, medelst K. collegii kontrakt af d. 31 Juli 1816, utarrenderadts på 30 års tid ifrån midfastan 1817, emot ett betingadt arrende af 180 tun - Den 22 December e. m. 307 nor spanmål till nämndemannen Per Persson i Sätuna, och på grund af hvilket kontrakt, samt sedan detsamma först öfverlåtits d. 1 April 1817 på löjtnanten Ad. Louis Laurent, ifrån denne såsom följd af iråkadt obestånd, d. 13 Juni 1820 på dess borgesman, expeditions-kronofogden J. J. Lemke och sekreteraren C. G. Hjerton samt från desse d. 17 October sammma år på arrendatorn Per Gustaf Wibom, kungsgården nu, enligt transportresolution af d. 11 April 1833, innehafves af sökanden.
923 dane inskränkningar och förslag, som med upprätthållande af Spannmålsprisen, icke synas vara förenlige; och anser jag mig så mycket mera föranlåten, att olfenteligen yttra det jag i denna del af Revisorer nes Berättelse, som angår förslag tili Allmänna Magasins - Inrättningens åtgärder, i afseende på Spannmålshandel, icke instämt, sorn jag vid sista Riksdag till Ridderskapet och Adelns Protocoll, den 2 Junii 1818, afgifvit ett, icke dermed förenligt yttrande, hvilket då, på anmodan af Ridderskapet och Adeln till trycket befordrat, blifvit mera allmänt kändt.” ”Om nyttan af en allmän Magazins-Inrättning, till upprätthållande af Spannmålsvärdet, af flere icke varit insedd, och mägtigare interessen äfven instämt i den tanke, att en sådan inrättning icke behöflig, vore deremot skadelig, har för en sådan menings framställande, ingen epok kunnat vara mera iämpelig, än den nu varande, då Allmänna Magazins - I nrättningen saknar förmåga att lenina Jordbrukaren det biträde , som af Riksens Ständer varit åsyftadt och han förmodat kunna påräkna och då denne i sina förhoppningar bedragen, snart är benägen alt äfven anse Allmänna Magazins-Inrättningen onyttig blott derföre att den, för det närvarande, af tillfällige orsaker, blifvit overksam. Men om jag med Riksens Ständers Revisorer instämmer i orsakerne, som till Allma nna Magazins-Inrättningens nu varande oförmåga till Spannmålsuppköp föranled t, kan Riksens Ständers jag deremot så mycket mindre instämma i de slutföljder, hvilka derifrån blifvit ledde, som orsakerne till denna vanmagt varit tillfällige, icke af Inrättningens beskaffenhet föranledde och hvilka genom i flera afseenren bestämda föreskrifter, för framtiden kunna och böra undanrödjas.
Hr Stråle, Nils Wilh,: Då detta ärende förra gången förevar, yttrade jag min mening, som åsyftade en codifiering af nuvar. lagarna; men då måhända mitt yttrande i detta afseende icke blifvit riktigt fattadt, anhåller jag att ännu en gång få yttra mina åsigter. Då Lagcommitte'ens förslag företogs till granskning i Högsta Domstolen, kan jag försäkra, att denna granskning skedde utan någon förut lat - 3 26 Den ii Juli c. m. tad fördom mot förslaget; tvärtom förklarade jag, att jag förmodade, att förslaget skulle vara godt och ändamålsenligt < de flesta delarna, då jag betraktade de personers skicklighet, som utarbetat detsamma, och jag hade för en och annan af de granskande ledamöterna så mycken aktning, att jag förlitade mig på deras omdöme, med hvilkas lagkunskap jag icke trodde min kunna jemnföras. Men ju mer jag granskade förslaget, ju flera förändringar upptäckte jag, hvaraf åtskilliga visserligen voro sådana, att de tycktes vara af tidens kraf påkallade; dock förekommo der äfven andra genomgripande förändringar i afseende på arfsrätt, giftorätt m. m., och jag kunde då icke nnderlåta att framställa den frågan: äro de af behofvet påkallade? Hvarifrån skall det behofvet hafva uppkommit? Har någon allmän tanke i detta fall uttalat sig, eller hvarifrån har detta uppkommit? Det var då, som jag tyckte mig finna, att jag icke kunde tillfredsställande besvara denna fråga och att behofvet icke så uttryckt sig, att man kunde tillstyrka K. M. att i detta ämne framställa till It. St. ett förslag till förändring. Jag tyckte mig finna, att committcen gått för långt, då den föreslagit förändringar, hvilka icke utvecklat sig i folkets opinion, och jag tror, att ännu i denna stund skall man finna största delen af allmogen vara okunnig om, att man vill förändra deras lag.
Men em. deremot hvar oqh en kunde hålla sig till den, &f hvilken han assignationen erhållit, så vöre det honom likgiltigt om utgifvaren är vederhäftig eller icke, till och med oin assignationen är riktig eller falsk, emedan han behöfver till bevarande af sin säkerhet blott veta att sista Endossenten el. ler hans hemulsman äger tillgång, att kunna honom förnöja; och åloge det deremot assi-gnationens första, emottagare, till förekommande af eget äfventyr , förvissa sig om assignatio - Beti I j1ugus.tu J. hi. nens riktighet och utgifvarens vederhäftighet, jag har således varit och är ännu af den tänka att invisningarne borde, medelst skri ge anteckningar derå, endossera* och transporteras man och man emellan, hvilket jag önskan må blifva ett tillägg till det af Utskotten, föreslagne stadgande, kika med hvad Herr von Qvanten yttrat, anser jag, genom iakttagande af denna försigtighet, någon skada af assignationsfriheten icke uppkomma, då, det beror på hvars och ens fria vilja och behag att emottaga assignationep., hvadan jag ock i UtBkotten understödt Herr Stråles förslag, som jemväl, ef-, ter anställd votering, blifvit antagit i den pro-. jecterad.e assignations-lagen, nemligen, a.tt assignationer icke kunde medföra ett Uka anseende, sorn om Rikets sedelmynt är stadgadt., De förenade Utskottens afsigt att genom, assignationer tillvägabringa ett slags nytt RörelseCapital i Riket, skall förfelas örn icke den utväg jag föreslagit, antages, ty det är gifyit, att då endast assignaoten och första emottagaren eller accep:anten skrifver på inyisBingen. denna sednare skall circulera blott t den ort , der den är utgifven och inom, den krets, de? assignaoten och denna acceptant äro hända.
De aflöfvade kastanjerna och ekarne i parken omkring «les Fougères» voro betäckta med ett glänsande, halfstelnadt regnlag, och de små, runda bladen på de vanvårdade buxbomshäckarne (de hade visst icke blifvit klippta sedan kungens död), hvilka i konstiga, stela figurer snodde sig längs med den breda terrassen ned mot Loire, glänste svarta och styfva i den starka vätan. Det var vid femtiden på eftermiddagen, och det började redan skymma. Slottet, en gammal bygnad från slutet af medeltiden, reste sig mörkt och högt med sina många torn mot den skiffergrå, sönderrifna himlen. Från ett par af fönstren lyste redan ljus, och en man med handlykta och lång, vid regnkappa, som fladdrade om de smala, kortbyxade benen, och i nacken med sin styfva krage lyfte upp hårpungen, så att den stod rakt ut, kom ut på den höga, förfallna stentrappan. — Mademoiselle! ropade han med pipig, ängslig stämma, i det han satte handen för ögonen och höjde lyktan öfver hufvudet. Mademoiselle Edmée! En ung flicka i lång, ärmlös kappa med skinnbesättning, och på hufvudet en gammalmodig hatt från åttitalet med plymer och vida brätten à la bergère, kom raskt springande från en smal sidogång upp emot trappan. — Jag kommer ju, Jeanot — hennes stämma klang frisk och hög genom blåsten. Jag kommer ju! Du behöfver inte skrika, som om gården brände. Med ett par språng var hon uppe på stenafsatsen. Är abbéen då kommen? frågade hon oroligt. — Abbéen väntar på er, Mademoiselle, svarade den gamle med förebrående eftertryck. Monsieur de Châtillon är med honom. Han sköt med ryggen upp den tunga dörren, medan han talade, och lät damen träda innanför. Det var en stor, stenlagd förhall, som gick upp genom två våningar, med urblekta freskomålningar på väggfälten och i taket. En utskuren, väggfast bänk gick jäms med ena väggen bort till kaminen, hvari en stor, nytänd brasa flammande lyste ut öfver golfvets svarta och hvita rutor.
Hela Vexel-Banco_»SWle/-Skulden, under aila ofvannämnde förhållanden, och med inberäkning af R:dr 5,542,3oo för utelöpande Riksgälds-Sedlar, upptages att utgöra ________ R:dr Depositionerne i Guld och-Silfver R:dr 3o,5io: 12: 2, efter evalvation å 128 s. - Summa Häremot svarande: Bankens liggande Metalliska Fonder: Beloppet deraf ultimo Ökadt genom 1828 års uppköp - 316,007: 19: — Och genom Extra Intrader i Silfver 6,867: 4i Deras belopp vid 1827 års slut _ 446,778: 34 Minskadt genom afräkning af det för Stats-Anslagen erhållne Silfver 5o,833: 26: 6. nuvarande belopp 435,3g 1: Förrådet i Nytt Kopparmynt (se Commiss. I. efter numerairen 46,800: 5,8g7,6o5: 12: 7, Differancen vid närvarande tid, att betacka genom qvittning mot säkra Fordringar uti Bankens egna Sedlar, skulle efter sådan beräkning utgöra vid pass __________ (å 128 s. R:dr Silfver 6,237,154 Hela Läne-Banco-Skulden: Dess belopp vid 1827 års slut _ _ _ _ _ Mindskadt genom afdrag för de till Silfverköp disponerade Fonderne _ _ R:dr 53i,823: i3: 9. samt de till Riksgälds-Contoiret Utgifne _ 357,901: 24 Ökas genom afsättning för innevarande år till Riksgälds-Conloiret, circa ______ Hela Vexel-Banco-Skulden (det Metalliska evalveradt) 889,724
Hvarje socken-nämnd skall bestå af ord för, vice o.rd.för., samt minst 4> högst 9 ledamöter. 4 thom, Kyrkoherden, eller den hans embete företräder, väre alltid sjelfskrifven ledamot i nämnden. Öfriga ledamöter väljas å allmän sockenstämma 3 mörn. Kyrkoherden, eller den hans embete företräder, vare sjelfskrifven ord för. vid handläggningen af alla de mål, som angå kyrkotukten, fattigvården, samt skoleoch undervisningsanstalterna, eller i allmänhet vid sådana ärenders handläggning, sorn enligt Jag, (aga stadgar och ordningar äro af kyrklig beskaffenhet, 4 mom. Vid alla öfriga icke kyrkliga angelägenheters handläggning före den ledamot ordet, som till ord - / De ii 29 Augusti f. m. för. eiler vice-ordför. på allmän sockenstämma dertill vald blifvit. 5 mom. Från hvarje rote utses en ledamot i nämnden, hvilken derjemte är ålderman inom roten. Han har, inom dess område, närmaste uppsigten å alla förhållanden, som äga sammanhang med nämndens åligganden, samt besörjer dertill hörande verkställighets-ålgärder. 6 mom. För hvarje ålderman skall utses en (ställeman), (suppleant), (vice-ålderman), som företräder åldermannens ställe då denne är hindrad alt sin befattning utöfva. 7 morn. Ledamöter i nämnden, utan åldermanna-befattning, må, till fyllande af det föreskrifna antalet, samt utan öfverskridande af det medgifna, väljas utan hänseende till roleindelningen. Vid §:n 17. Vid slutet af 2 mom. står: ”samhällets kyrkor, ” bör vara: samfundets kyrkor. I 3 mom. andra raden slår? ”samhället,” bör vara samfundet. I 5 mom. synes hofa stadgas, att -| af de närvar, röstandes antal fordras för ali aflägsna en vald ledamot ur nämnden. Vid §:n 18, andra raden står: ”communala befattningar, ” borde vara: samfunds-befattningar.
Orden r eller a t nägon Stars,Secreterare, förändras till: eller att någon Stats - Minister rc. Lika lydande med det till Prest-SkäNdet d. 8 AuF. »8i2 Nflemnade Originalet itttygar Lx Oklrcie il. 17. ^Iwguist. Uppläst hos Ridd. och Adeln Sett 8 Aitch Prest-Skändet den 8 - BorgarcrStändet d-8 > - « - » Vonde-Ständet den 8 UOZrdsamt Memorial! an Bewillnings - Utstottet i behörig ordning granskat de Anmärkningar, hwilka Riksens Högloft. Stander anfört emot Utskottets under den ledne Julli afgifne Förslag till Bränwinsbränningsafgiftens utgörande; sä fär Utskottet nu den äran att för Riksens Höglofltge Ständer framlägga ve förklaringar och yttrande?, hwartill ofwannämnve Anmärkninsar föranleda. Ifrån Höglostige Ridderstapet och Adeln har blifwit anmärkt, att Hemmans - afgiften borde helt och hällit förswinna, hwaruti en del af Högwördige Prest-Ständct och Wälloflige VorgareStandet instämt; men det Hederwärda BondeStåndet bar deremot yrkat, att samma afgift, ifrån 24 till 16 stillingar xer mille räknadt, borde nedsattas. ^ Hemmans-Skatt har allt ifrån den tid, dä Husbehofsbränningen widtog, blifwit erlagd, och utom denne kan Bränwins-afgiften alldrig till något wisst belopp för Statens, behof bestämmas.
Botemedlet derför vore således att söka, icke på sätt hittills skett, hos domaren utan hos läkaren. Nu hade man äfven i senare tider funnit ett sådant medel, hvilket, om än ej osvikligt, likväl visat sig serdeles välgörande, nemligen den så kallade Schreiberska fyllerikuren. Ett användande deraf vore alltså, efter herr prostens åsigt, mera förnuftsenligt, än att vidare tillämpa en strafflag, som hviJade på ett misstag om beskaffenheten af det onda, den skulle förekomma, och som städse förfelat det vigtiga målet, ali lända till förbättring. Med anledning häraf har lierr prosten föreslagit, att anstalter för drinkares emottagande till genomgående af nyssnämnde kur må varda inrättade vid hvarje länslasarett samt att, jemte det att all fråga om plikt för fylleri hädanefter måtte förfalla, stadgas må: det socken-nämnd pä landet och fattigvår ds-direkt ion i stad ega att till fyllerikurs genomgående hos Konungens befallningshafvande anmäla sådana personer, som gjort sig kända för missbruk eif starka drycker och icke kunnat genom andra medel derifrån af vändas. Denna framställning bar blifvit understödd af flera Ståndets ledamöter, bland andra herr prosten Setterblad, hvilken hemställt om icke 1 § af ofvan åberopade Kongl, förordning borde erhålla denna lydelse: Personer, så lag-Utskottets Betänkande N:o 1. 5 angripne af fylleri-sj 'ihan, alt de under paroxjsmerne lemna prof på förnuftets frånvaro, må, då socken-nämnd derlill lemnar bifall, på lazarettet intagas och underkastas läkarebehandling; — hvaremot herr lektor Wallman fastat uppmärksamheten på vådan att åt socken-nämnd öfverlemna den nu föreslagna rättigheten, såsom oförenlig med den i Regerings-forraens 16 § hvarje samhällsmedlem gifna försäkran om personlig frihet, så länge han ej genom brott densamma förverkat.