Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För tidigt, enär helgden af 182c) års Ständers beslut bordt upprätthållas och all fråga om ändring uppskjutas till år 1845; mindre rätt, enär omförmälde onus, så länge Indelnings-verket eger bestånd, aldrig 1 ä It visligen kan helt och hållet lyftas från de betalningsskyldige och fördelas på andra med båtsmanshåll och öfrige gärder redan proportionerligt tyngda medborgare. Men, säger man, de betalningsskyldige äro soldaterne. Detta har också 182g års Ständer afsett, då uti deras beslut heter: ”på de ställen, der roten i stöd af äldre eller senare contracler är förbun”den alt bestå soldaten kost och öfrige behof under möten, likasom i de ”orter, der rotehållare deras rätt till ersättning af soldaten sig redan af”sagt, eller framdeles kunna afsäga, blifver passevolancen rotehållarnes ”egen och odelade utgift, hvaremot inom de regementen, der soldaten å”ligger att vid slika tillfällen sig sjelf med matsäck förse, och han från den”na skyldighet icke är genom rotehållarnes frivilliga begifvande befriad, ”rotehållare!! eger rätt, alt genom innehållning af soldatens lön eller andira inkomster af roten, eller genom dagsverken af soldaten åt roten, de ”senare efter Länets markegångspris beräknade, göra sig ersatt för så stor ”del af de erlagde 7 R:dr, som återstår, sedan ersättning för den skjuts, 8 Stats-Utskollels Utlåtande, N.-o 5i. ■”hvartill soldalen förr af roten varit berättigad, efter ett af Kongl. Maj:ls ”Befallningshafvande faslstäldt medelpris, blifvit soldaten beräknad.” All ändring, om en sådan före 1845 bör ifrågasättas, anser jag således, bör bestå uti en, med gällande contracter fullt öfverensstämmande, billig nedsättning af passevolancen. Ty alt utbyta denna mot soldatens förnyade pligt att till mötet medföra matsäck, är väl ingens verkliga mening. Denna billiga nedsättning -eller lindring var också, hvad egentligen vid förra Riksdagen af de fleste klagande äskades.
Sorn utaf det lån å 100,000 R:dr, hvilket under 1850 och 1851 års riksdag beviljades för uppbyggande af den, i Maj månad 1849, nedbrunna del utaf staden Lidköping, Sextiotretusen sexhundrasextiosex R:dr i Riksgälds-kontoret lyftats inom den för dessa medels utlemnande till behörige lånsökande bestämda tid; så böra, intilldess sistnämnda lånesumma är till fullo godtgjord, Sex procent af denna summa vid hvarje års slut till Riksgälds-kontoret återbetalas, deraf ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning; kommande dock de inbetalningar, som skett före den 16 Januari nästpåföljande år, att anses vara inom behörig tid verkställda. § 54. De tvänne lån, som under 1853 och 1854 års riksdag beviljades för återuppbyggande af de under Mars månad sistnämnda år nedbrunna delar utaf städerna Orebro och Jönköping, och hvilka lån — utgörande det ena eller det staden Örebro beviljade, Trehundrasjutiofem tusen R:dr och det andra, eller staden Jönköpings, Etthundratusen R:dr — af Riksgälds-kontoret utbetaldes åren 1854 och 1855, skola, från och med 1860 års början och intilldess desamma äro till fullo godtgjorda, återbetalas genom erläggande af Sex procent årligen utaf hvartdera lånets ursprungliga belopp; hvarvid ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning; börande dessa ränteoch kapital-betalningar af nämnda städers Drätselförvaltningar vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest de till inbetalning då förfallna beloppen före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgäldskontoret inkomma, sådan inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd. § 55.
Det är kändt, att då penningar för statens räkning med posten försändas, sker sådant under öppen rekommendation och Postverket förbinder sig att, om medlen före framkomsten till sin adress tillgripas eller förkomma, ersätta den inträffade förlusten. Om nu medlen icke framkomma till sin adress, blifva på detta sätt förkomne statsmedel följaktligen ersatta med andra statsmedél och otvifvelaktigt har, i hvarje sådant fall, för staten uppstått en förlust, hvilken icke kan blifva ersatt på annat sätt, än derigenom, att de förlorade medlen återfinnas. Deremot kan någon förlust till följd deraf, att dylika postremissvexlar begagnas, icke uppstå, med mindre än att, under tiden emellan den å vista betalbara postremissvexelns utgiftande och dess infriande, den bank, som utställt vexeln, blifver insolvent, samt, hvad likväl svårligen torde komma att inträffa, vid bankens slutliga utredning någon brist komme att uppstå. Om det nu å ena sidan måste erkännas, att poströfverierna under de sednare åren ökats till en oroande grad, så kan det å andra sidan icke annat än medgifvas, att hvarken i afseende på enskilda bankerna eller filialbankerna någon sådan! företeelse ägt rum, som må rättfärdiga de antydda farhågorna. Det torde således för staten vara förenadt med föga våda, att ikläda sig den risk, som ansetts åtfölja postremissvexlars begagnande för öfverstyrande af statsmedel, helst både enskilda bankerna och filialbankerna, såväl på grund af delägarnes solidariska ansvarighet som i följd af det sätt, på hvilket dessa banker förvaltas och kontrolleras, äga all den säkerhet, som i ofvanberörda hänseende kan anses erforderlig. Hvad särskildt de enskilda bankerna beträffar, är det kändt att dessa bankers förvaltning kontrolleras af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i det Län, der banken är belägen.
Före mantalsoch skattskrifningens slut upprättas å hvarje ställe en förteckning öfver dessa böter, hvilken, till riktigheten styrkt af pastor eller den i hans ställe närvarande och tväune socknemän, till Konungens befallningshafvande öfversändes, som hos den föisumlige låter uttaga böterue, så vida giltiga skäl till hans befrielse ej företes. 3:o Mantalsoch skattskrifvaren åligger att bevisligen underrätta den, som för uteblifvande är till böter fälld, så väl om deras belopp, som att honom åligger, inom fjorton dagar, vid fördubblad bot och förlust »f vidare talan, å ort, som utsältes, de bristande uppgifterne aflemna. Uteblifva de ändock, anmäle han förhållandet hos Konungens befallningshafvande, i afseende pä bölerne, och varde mantalsoch skattskrifningen veikställd, enliöt de upplysningar, som kuuna erhållas. Bevillnings-Utskottels Betänkande, Nio Q ^ ^—^6. 107 § 44. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 D T TT A at n STOCKHOLMS HÖGSKOLA O 1 ii A IN (j JUKIDISKA BIBLIOTEK TILL |É PROTOKOLL VID Lagtinra Eiksdagen i Stockholm åren 1862 och 1863. ANDRA SAMLINGEN. Jf.1? Afdelningen: Rikets Ständers Revisorers samt JuslUie-ombudsmanå Berättelser. Ml års Revisions-berätlelser. r * . •',dj VMkiCfr*.?. i ' '..'iiiiuiv JJIT ?u'M. Lauriz Mumu d.Nvjnn UY mloifåooJB i ne^abaiifl Baapi^aJ Ml doo £831 nerå .KSflHIJlia AaaWA '"‘i ■ -> —. t. I i ‘v ■<V •9Wyt‘.‘*W,H0'. wrt ■-1 ti \0<iV RIKETS HÖGLOFT.
Men icke allenast för jordbrukaren utan hvar och en annan, som på bestämda tider kan påräkna en viss inkomst till omsättning eller amortering af sin skuld, år denna lånegren lika oumbärlig. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå det Rikets Höglofliga Ständer ville besluta: att allmänna diskontlånefonden skall återställas till det belopp, som den utgjorde vid 1857 års utgång. Rikets Ständers Herrar Revisorer hafva uti 1860 och 1862 års berättelser angående Bankoverket, på anförda skål, föreslagit: “att tillfälle till belåning i Banken af guld och silfver. må ånyo och på förbättrade vilkor allmänheten beredas“, hvilket förslag Höglofliga Banko-Utskottet ansett sig icke böra godkänna. Emot detta beslut nödgas jag äfven reservera mig på de skål, som finnas upptagna uti Herr Kabinetts-kammarherren m. m. af Wirséns anförande till nämnda berättelse för år 1862, hvilket anförande på ett tydligt och öfvertygande sått framhåller motiverna för ett beslut fullkomligt motsatt det af Utskottet fattade, och jag intager derföre, till stöd för min reservation, detta anförande hår ordagrannt: “Den fråga, som nu år under öfverläggning, har, enligt min uppfattning, en djupare betydelse ån det törhånda för mången vid ytlig betraktelse vill synas. Det gäller nemligen besvarandet af den vigtiga principfråga, huruvida det icke tillkommer en Riksbank att sträcka, sin verksamhet till alla samhällsklasser, förutsatt att detta låter sig göra utan att Bankens hufvudbeståmmelse, myntvärdets upprätthållande, derigenom åfventyras, eller landets stora penninge-intressen derigenom försummas. Må det derföre tillåtas mig att ingå i en närmare granskning, huruvida det af Andra Afdelningen nu väckta förslag kan i någon mån medföra gagn och nytta, utan att derföre hafva ett menligt inflytande på Bankens säkerhet och större affärsverksamhet. Den gren af lånerörelsen, hvarom nu år fråga, år icke ny. Redan vid Bankens stiftelse ingick i dess åligganden att lemna penningeförstråckningar till billig ränta, emot pant af guld och silfver.
Jag faster mig nu likväl egentligen vid Hr Lagerhjelms argumentation, sorn klarast ådagalägger, huru man raisqqnerar i Utsk, för att komma till ett sådant slut. Hr Lagerhjelm har sagt, att motivet hos lagstiftaren, då lian i 8r § Reg.F. bjuder: Ej må frågor derom (nemi, grundlagsändringar) uti Ståndens plena väckas, utan an m ales &c., varit att förekomma, det ett alltför hastigt beslut, under möjlig öfverraskning, skulle kunna fattas. Detta är uppenbarligen ett misstag. Grundlagen har på annat sätt, dels genom tyngden i allmänhet af det macbineri, hvarmed grundlagsändringar kunna tillvägabringas, då alla fyra Stånden samt Konungen derom böra vara ense, dels synnerligast genom det o vi 1 korliga stadgandet, att intet för-? slag derom får anses såsom beslut och trädande i verkställighet förrän å nästa riksdag, om det då godkännes, tillräckligen sörjt för omöjligheten af en sådan öfverraskning, Motivet till olvannämnde stadgande anser jag deremot vara att förekomma, det i stället för de riksdagsärender, hvar-, med representanterna egentligen borde sysselsätta sig under efterlefnad af gällande grundlagar, man under discussioner-? nu beständigt skulle kunna ifrågasätta, huru lagen borde vara, snarare än huru den var, samt liden till den grad upptagas med förslag till ändringar i samma grundlagar, i den man dessa förmer generade än den ena och den andra, att man aldrig kom till sakens afgörande. Derföre var di t nödigt föreskrifva en omväg, utan hvilken man icke kunde inleda öfverläggning derom, nemi. genom Constit.Utsk, sorn tillika fick pröfningsrätt, huruvida grundlagsändringar vore högst nödiga, nyttiga och möjliga, Detta Utskls enda prerogativ eller förmynderskap för R, St., ruride grundlagarnas ändring, består i denna pröfningsrätt, hvilka frågor de till discussion i Ståndens plena vilja framsläppa. Uppfattar man sålunda motivet till förenämnde stad-, gande, behöfver man sedan blott hålla sig till orden.
1 Konteramiral med Generalmajors rang. 3 Kommendörer „ Ofverstes „ 5 Kommendörkaptener af l:a kl „ Ofverstelöjtnants „ 12 Kommendörkaptener af 2:a kl „ Majors 29 Kaptener „ Kaptens „ 28 Löjtnanter „ Löjtnants „ 18 Underlöjtnanter „ Underlöjtnants S:a 96. Utom Amiralen på stat, tilldelas denna titel stationsbefälhafvare, äfvensom befälhafvare för större eskader, eller flotta. För att dels förekomma tvekan i afseende på rangen och dels lyfta stationens anseende, bör Stationsbefälhafvarens amiralsvärdighet vara en grad högre än don på stat varande amiralsgraden, d. v. s. af lika rang med Generallöjtnant. Underlöjtnanten bör icke utnämnas annorlunda än genom förordnande, samt under de 2:ne första tjenståren anses och i tjernsten benämnas Officerskadett; och, innan han befordras till Löjtnant, bör han inför behörig förrättning hafva undergått repetitionsexamen i artilleri, navigation, ångmaskinlära och skeppsmanövrer. Så snart trenne år voro förflutna efter officersutnämningen, skulle han ega rättighet att taga denna examen. Deremot skulle den nu anbefallda gradpasseringen på stationen upphöra. Benämningen Kapten, Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N;o 1, om Statsverket 1865. 15 som för närvarande tillhör yngsta regementsofficersgraden vid Kongl. Maj:ts Flotta, är lör denna grad en oegentlig och orättvis benämning, som icke bör bibehållas. Oegentlig är den derföre, att den är vilseledande och icke tillkännagifver personens rang; och den är orättvis, emedan örlogskaptenen genom denna titel berölvas det medborgerliga anseende, hvartill han enligt sina tjenstförhållanden är berättigad.
Men ganska rigtigt anmärkte man emot densamma, att den hade sjelf ingen motvigt, att således Lagarne kunde löpa fara att af sjelfva Juryn våldföras. Således sade man, har uti Indiska mythologien blifvit upgifvit, att Jordklotet bars af en elephant, och denne åter af en sköldpadda, men då man frågade hvem som bar denna, har ingen kunnat besvara det. På samma sätt är det ock med den yttersta Controllen uti hvarje Samhälle; Den gifves ingenstädes, eller finnes den endast i Allmänna tänkesättet, som verkar och ger riktning åt dem, som äro kallade, att handla i Allmänhetens namn; och som genom allas agtning för Lagen, gör den till en kraft, mägtigare än allt motstånd af ögonblickliga intryck eller intressen. Men derföre att all annan tydlig coercitiv kraft måste saknas, är det väl oklokt, är det väl obilligt att föreskrifva former för Lagförändringar, att imellan sättet af Grundlagars och andra Författningars omskapning, upföra en skillnad, att således åt den förras bestånd söka förvara en större säkerhet, och bereda ett mognare och visare beslut, genom en långsammare och från ögonblickets intryck afskiljd pröfning? Den värde Författaren har anmärkt, att ett sådant stadgande är illusoriskt, och jag har medgifvit att det kan hinderås. Men om detta inträffar med en stor del af menskliga Författningar, är det väl derföre sagdt, att inga sådane böra gifvas, att frugtan för föreskriftens uragtlåtande bör utesluta all omtanka att gifva den? Den värde Författaren har ansett det stadgande, hvarigenom Grundlagens förändring till en tid af fem år upskjutes, såsom irrationelt, emedan föregående Ständers vishet icke har något skäligt anspråk att anses öfverträffa de efterföljandes, emedan en förbindelse med sig sjelf, likasom en Ed man gjort åt 374 Den 7 Augusti 1812 sig sjelf icke är bindande.
Ståndet; om pension för aflidne ÖfverCommissarien vidGeneralAssistanceContoretHeijdericlis Enka; om pension för numera framlidne Hans Excellence Herr Grefve Fr. Gyllenborg; angående afskrifning af ett LandtRänteriets förskott till Curhus-anstalterne i Westmanland; angående de så kallade Trippiske köpegodsen i Halland; angående utgörande in natura af kolräntor under Ortala Bruk och Norrtelje GevärsFactori; angående medel till ombyggnad af den så kallade Lejonbacken; om löneanslag åt Lärarne vid Stockholms Stads Undervisningsverk; om understöd åt Författaren af Svenska Folkets Historia under Konungarne af WasaÄtten; om anslag för författandet af en Historia om Konung Carl XI:s Regering; om anslag för utgifvandet af nyttiga Böcker åt de fattigare Folkklasserne; om anslag för Elementareller ProfSkolan i Stockholm; om förökade anslag för vissa Lärolnrättningar m. m.; angående pension för f. d, LandsKamereraren, Assessoren C. M. Wahlström; om eftergift af en Majoren C. P. Backman ådömd hytesoch efterräkningsskuld hos Kronan; rörande Landshöfdingen Adlersparres besvär om afträdande! af Ottenby Kungsgård; om fortfarande af den nedsatta arrende-afgiften för Lunda Kronohemman på Lofön ; angående lefverering af Kronans TiondeTackjern i Bergslagen; om rättighet för innevånarne i vissa Orter att med Spannemål afbörda sig Krono-utskylderom förändring i tiden, 3a8 Den 18 Mars f. m. då KronoFogdarne stola afgifva summariska redogörelserne för Krono-uppbörden; angående upprinnelsen af den så kallade PresteTaxan; om nedsättning af arrendeafgiften för Kungsöhrs KronoLadugård; om Curbus-afgiftens användande till understöd för Helsobrunnar; cm granskning af ManufacturDiscontFondens räkenskaper; rörande GarnizonsSjukhus-byggnaden.
Jag anhåller, på dessa skäl, det Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes först göra proposition till uppskof med ärendet till nästa Riksdag; och jag förbehåller mig att derefter, och i händelse uppskof ej beviljas, få sluteligen i hufvudfrågan mig yttra: men skulle å ter denna preliminaira proposition ej kunna göras, och jag således vara pligtig att S74 Dsn 5 Juli• e. nt, hufvudsakligen mig nu genast utlåta, st fär j ig, på de af justilie-Rädet Is?*rhjelm i hans Dictamen andragna skäl . forändringen afslå. Herr Bergenschöld, Eric Johan, anförde skrifteligen lill Protocollet: Då nu till öfverläggning hos Höglofh Ridderskapet och Adeln förekommer LagUtskottets Utlåtande i anledning af LagCommittéens Betänkande om förändring af UnderDomstolarnes och Hofrätternas antal och organisation, utbeder jag mig att fä yttra mina tankar deröfver, i Vid öfverlemnande! af LagCommittéens o • ifrågavarande Betänkande, har Kongl Maj:t behagat förklara, att särskild granskning af deri afhandlade ämnen, utan sammanhang med de Öfriga till Rättegångs-Ordningen hörande Stadganden, vöre förenad, meide svårigheter, sorn man velat förekomma genom den vid Lag-Committéens förordnande gifna föreskrift om Lagförslagets, meddelande genom tryck till Allmänhetens kunskap och inhämtande af anmärkningar dervid, innan förslaget till Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers öfverläggning och antagande underställdes. Genom ienna Lag-Committéen meddelade föreskrift samt åberopande deraf - Den 5 Juli. e. m. 2?3 af vid detta tillfälle, har Kongl. Majit icke allenast sökt förekomma att icke ämnen deri allmänna röstén åtinindstone icke haft rådrum att yttra sig', skulle till antagande eller förkastande framställas Lagstiftande Magten, utan ock gjort Riksens Ständer uppmärksamma pä ämnets vigt och vådan af ett förhastadt beslut härutinnan.
Friherre E. af Wetterstedt, sorn, i anseende till dess höga ålder och förtjenstervid afskedsta[>andet hugnades med hela Lönens bibehållande, sedermera utan Lön förvaltat Landshöfdinge Embetet, tills han innevarande år kommit i erfarenhet deraf, att, enligt Eders Kongl. Maj:t.q Nådiga Skrifvelse till Eders Kongl. Majus och Rikets - På Bidd. och Adelns vägnar Carl Mörner. Ii, t. Landtmarskalk. På Borgare Ståndets vägnar JJ. Schwan. h, t. Talman. ti62 Den 2 5 Juni'. lcets Stats - Contoir af den 3 December 1812J de Civile Embets och Tjenstemän samt Betjente, hvilka, såsom ofver 70 är gamle, erhållit afsked med Lönens bibehållande, borde förflyttas på Allmänna Indragnings - Staten och deremot Tonerna vid Verken alltid qvarblifva till deras förmon, som de afgångnes Sysslor bestrida. I anledning häraf hade Landshöfdingen i underdånighet anmält sig hos Eders Kongl. Maj:t, sorn, genom Nådig Resolution den 26 sistlid.ne April, täckis tillåta Landshöfdingen, att ifrån innevarande års början tillträda och uppbära indelta Landshöfdinge-Lönen, samt att Friherre Wetterstedt flyttades på Allmänna Indragnirigs-Staten, inen tillika i Nåder' förklarat, att ersättning för den öfriga tiden, från Landshöfdingen Facks Fullmagts datum, icke kunde medgifvas i annan mån, än sorn öfverensstämde med innehållet af Eders Kongl. Majus Nådiga Kungörelse den 9 December 1812; i följe hvaraf Landshöfdingen Fock hos Riksens Ständer nu anhållit, att en lika ersättning med den Eders Kongl. Maj:t täckts medgifva, äfven kunde för år 1813 af Stats-Verkets medel åt honom anslås. Riksens
Det är anmärkt, att Utsk. icke kostat mänga rader på sjelfva utredningen af inrätlningarnes nytta. Det är, så vidt jag känner, af ingen bestridi, att de skulle vara nyttiga, om de fotas på säker och riktig grund. Nu är blott fråga om att få inrältningarne sådane, att de för framtiden kunna äga bestånd. Man har särdeles fästat sig vid de sista raderna i Utsk:s tillstyrkande, nemi.: -'och derefter nådigsl vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga.” Man bar velat se en våda deruti, att R. St. skulle öfverlåta åt Konungen detta vidt omfattande uppdrag, och Frih. Palmstjerna har ansett det medföra rättighet för Konungen att utbetala huru stora summor som helst för ändamålet. Jag kan icke tro, ali delta uttryck skulle kunna så missförstås, då deruti icke nämnes om några summor. Åtminstone mätte det fordras en K. propos. lill R. St. innan K. M. lill delta ändamål skulle kunna använda medel, afsedda för andra behof. Hr Lagerhjelm har uppfattat dessa ord såsom skulle de innebära, att Konungen skulle garantera inrättningens förmåga att fullgöra sina förbindelser. Icke eller så bör denna framställning skäligen kunna uppfattas. Meningen dermed kan endast vara, alt K. M. mätte vidtaga de förberedande ålgarderna för inrätt - Den 22 Feuruaii. 379 ningens trädande i verksamhet, t. ex. alt en direction blefve utnämnd, att anteckningslistor utgifvas o. s. v. Gr. Löwenhjelm liar förklarat, att det skulle vara första gängen, som man i Europa satte i fråga, att Slaten skulle uppträda för befrämjande af en sådan inrättning. Denna inrättning kan väl åtminstone anses åsyfta lika stort gagn, som sparbankerna, emedan den ännu mera ingriper till fördel för den fattigare befolkningen i landet, och år 1818 ingingo 11. St. lill Konungen med en anhållan, alt Konungen ville nedsätta en comité lill utredande af dessa sparbankers uytta.
0111 lika rösters förekommande stadgar, ny votering med slutna sedlar, till antagande af den som de flesta rösterna erhållit etc. §• 65. Puncten. Till Tryckfrihetens vård skola Riksens Ständer vid hvarje Riksdag förordna Sex för kunskaper och lärdom kände män, jemte JustitiasOm budsmannen, som bland dem före ordet. Desse Committerade , af hvilka Två, utom Justities - Ombudsmannen, skola vara Lagfarne, väljas af Riksens Ständer, genom Sex af h varje Stånd Till Tryckfrihetens vård skola Riksens Ständer vid hvarje Riksdag förordna Sex, för kunskaper och lärdom kände , män, jemte Justititas - Ombudsmannen, som Rand dem före ordet. Desse Committerade, af hvilka Två, utom Justitiae - Ombudsmannen, skola vara Lagfarne, väljas af Riksens Ständer, genom Sex af hvarje Bihang till R. S. Prat. fielje Sami 50 ConstitutionsUtskottets betänkanden. dertill utsedde ElecStånd dertill utsedtorer, som , enligt de Electorer, hvilke, det i 53 och 61 §. §. enligt det i 6r, 62 föreskrifne sätt, rö- och 63 §. §. föreste samfält och icke skrifna sätt, röste Ståndsvis. Afgår esamfält och icke mellan Riksdagarne Ståndsvis. Afgår enågon etcmellan Riksdagarne någon etc. Se Bilianget, 3 Bandet, sid. 57. Ridderskapets och Adelns Protocoll d. 2 Maji 1Ö18, I. sid. 4, och den 4 Maj, I. sid. 85. Preste-ståndets Protocoll d. 4 Maji löiö, sid. 277, 4 Bandet. Borgare - Ståndet* Dito d. 13 Maji, sid. 2449. BondeStåudets Dito d. 30 April sid. 4*6, 4 Bandet. Angående åtskilliga Riksdags-0rdningen9 §.$:ers fördelning i numererade moment. §. 11. Med de i andra 1:0 Med de i Hof-Rätterne andra . för underrätta. Bonde-Ståndet.