Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot den af Utsk:t företagna förändring, hvarigenom befälhafvaren skulle få så mycket friare händer inom det inskränkta antal straffarter, som af honom kunna användas, har jag visserligen ingenting att anmärka; men då ordet »skälig» nedsättning i hyran här förekommer, ber jag att få fästa uppmärksamheten derå, att nämnda ord »skälig» torde gifva anledning till en mängd tvister och processer mellan sjöfolket och befälhafvaren; och anhåller jag derföre att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. å bifall till §:n, med uteslutande af ordet »skälig.» Frih. Leijonhufvud: Vid behandlingen af denna § uppstod liflig diskussion inom Utsk:t. Ä ena sidan framställdes anmärkning deremot att skepparen finge utöfva bestraffning, men å andra sidan invändes, att det var alldeles nödvändigt att, då skepparen befann sig på främmande ort, erforderlig magt lemnades i hans hand. Då nu i K. M:s Propos. endast tvenne strafiärter funnos upptagna, nemi. arrest och degradering på viss tid, med åtföljande nedsättning af hyran, ansåg ötsk:t dessa stråIfbestämmelser lämpligen kunna så särskiljas, att befälhafvaren måtte kunna ålägga både arrest, degradering och nedsättning af hyran, hvar för sig, efter omständigheterna. Ty, ehuru hyrans nedsättning alltid ar en följd af degradering, är förhållandet omvändt icke alltid så att degradering är en följd 348 Den 17 September f, m. af hyrans nedsättningar, alldenstund den befattning, en kock eller en kajutvakt bekläder, i och lör sig är så ringa, att någon degradering icke kan ifrågakomma. Men då svårigheter ofia kunna möta att längre lid hålla en sådan person arresterad, torde verksammaste medlet vara att nedsätta lians hyra. Denna förändring torde således vara välbetänkt. Beträdande anmärkningen mot ordet »skälig», vill jag endast nämna att det, i min tanke, är likgiltigt om det kommer bort eller icke. Utsk:t har arivändt det i samma betydelse sorn ordet »måttlig»; men om det icke står föreskrifvet att bestralfningen skall vara måttlig, torde deraf icke följa att deu får vara omåttlig. Gr.
öppet och ärligt lät honom veta, att hon älskade honom honom bland alla män vore det så förfärligt Och om hon nu gjorde det Om hon en gång 106 galet? (Lägre.) Vet du, Leonora, jag tror jag tror ibland, att den, som i detta fall förmår att besegra sin stolthet, kan jag säger naturligtvis inte, att hon alltid gör det, men att hon kan vinna lifvet både för sig själf och för den man, hon älskar. Du brukar själf säga: kärlek vinner kärlek. Männen kunna ibland genom mod och ärlighet i rätt tid besegra starkt motstånd och vinna lifvet och lyckan i den kvinna, de kunna göra detsamma? vilja äga. Hvarför skulle icke kvinnorna någon gång LEONORA (går fram till Katrine, tager bägge hennes händer och drager henne ned på chäslongen bredvid sig). Men Katrine, käraste Katrine nu är det jag, KATRINE (leende). som icke känner igen dig. med kvinnosaksoch valintressen. Du tror, att hon aldrig... Min lilla Leonora! Lägg handen på hjärtat och säg, om det finns en kvinna, som tror om en LEONORA. Nej, du känner väl icke igen din gamla svägerska annan, att hon icke någon gång i sitt lif har älskat. flesta andra blott har ansett min egen kärlek för hvad skall jag säga riktigt intressant. KATRINE Katrine jag bekänner, att jag som väl de Och på den tiden, ser du ... En ung flicka hade mindre frihet, tänkte väl också mindre, än hon nu gör. Inte så mycket som med en blick tordes jag visa den man, Precis som jag. Men det är nu länge sedan. 107 jag höll af, att jag var hans trots det jag tror... Han är nu gift med en annan, som... Ja, jag tror, jag vet, att jag hade kunnat göra honom lyckligare. (Efter en paus.) Och därför, ser du, därför har jag blifvit så radikal på gamla dagar, att jag tycker, att vi kvinnor när vi öfver hufvud taget kunna älska också ha rätt att låta den man, som väckt vårt hjärta, märka det. Och inte sant det har ändå alltid, vilja, att han väckt det. Tror du inte LEONORA (sakta). om också blott ett ögonblick varit med hans goda Jag vet inte... Sjunde scenen.
Också blef hon egentligen nu den ”Herdinna i Norden”, hvaraf man, längre fram, allmänt gaf henne benämning; det vill säga: hennes skaldskap antog nu sin egnaste tonart, – den idylliskt-erotiska. Det var denna, som närmast af Creutz ärfdes till vidare utbildning. Hammarsköld gifver hennes poemer ett alltför frikostigt pris, då han yttrar, att man ”i dem skönjer de första verkliga spåren till lyrik i Svenska skaldekonsten”. Men sannolikt menade han erotisk lyrik; och dervid vore ej mycket att påminna. Ty onekligt är, att till den älskogs-sång, som hos flera den Svenska Lyrikens mästare har uppnått det i sin art högsta mått af skönhet, utgingo från henne de första, inledande lutoslagen; och dessas bukoliska stämning fortfor länge att efterklinga. I den Fransyska vitterheten, med hvilken Fabricius gjorde henne bekant, hade man redan länge roat sig att leka smäktande herdar och menlösa herdinnor. Från det förkonstlade sällskapslifvet tog man der sin tillflykt till ett Arkadien, som dock, sjelft konstgjordt, yar i många stycken föga mindre höfviskt och siratligt. Ändtligen uppnådde denna rigtning sin höjdpunkt genom Schweitzaren Gessner, hvars idyller nu blefvo för Fransoserne sjelfve otaliga härmningars föremål. Det länder vår skaldinna till heder, att hon, i sina bästa försök af detta slag, mera är, hvad förebilderna vilja vara. Hon förkläder sig mindre; hon bemödar sig mindre om deras gjorda naturlighet. Deri liknar hon sin firade samtiding Dalin, som också stundom beqvämde sig att instämma i herdaqväds-tonen, och i allmänhet gerna, liksom hon, författade visor. Bägge bibehålla dervid, mestadels, ett skaplynne, som ofta påminner om den gamla inhemska Folkvisans; hvars form och maner de jemväl bägge understundom begagna. Skillnaden är ej blott den, att Dalin är språkfärdigare, och väl öfverhufvud starkare i konstens technik.
Jag tror att då man sålunda bibehåller samma ordalydelse som i nu gällande lag, och hvilken ock åt lagskipningen ger en klar och bestämd ledning, löper man minsta faran för missförstånd. Jag tillstyrker bi fall till LagUtsk:ts förslag. Hr Olivecrona: Äfven jag anser den redaktion, som Utsk:t förelagt R. St:r, tydligare och bättre än den, som finnes i K. M:ts Propos. Ordet »foster», som här är begagnadt för att utmärka nyfödt barn, kan efter min åsigt icke missförstås, och detta ord har vunnit häfd i lagspråket. Då domaren så lång tid kunnat göra sig reda för rätta betydelsen af detta ord, tviflar jag icke att han äfven för framtiden skall förstå hvad som dermed menas. Läser man den 24:de §:n i sammanhang med den 26:te, så blir meningen med ordet »foster» ändå tydligare. Jag hemställer således om bifall till hvad Utsk:t i dessa båda §§ föreslagit. Sedan öfverläggningen förklarats afslutad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit yrkanderne å dels bifall till if'rågav:de §§ och dels afslag derå samt antagande i stället af §§ 24, 25 och 26 i K. M;ts förslag, framställde H. Exc. propos. på bifall till Utsk:ts förslag till §§:nes lydelse och, då dervid svarades mänga ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Carleson: Sedanden af Utsk:t föreslagna ändring i lista §:n blifvit törkastad, torde äfven denna böra afslås, hvadan jag anhåller örn bifall till K. M:ts Propos. §:n afslogs och antogs i stället § 30 i K. Den IS Juli e. ett. 105 Den vidare pröfniugen af förev:de Utlåt, upskjöts till eftermiddagens plenum och B. o. Ad. åtskiljdes ki. 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 18 Juli 1860.
Snälla mamma, » fortsatte hon, » få vi ut lite ' förfriskningar i parken, så slå vi oss ned där allesammans, medan mamma och pappa taga lilla middagsluren. » Förslaget vann bifall till och med af notarien. Den enda, som ej tycktes belåten, var Anna, hvilken sade sig skola skrifva bref först och aflägsnade sig med en kort bugning för sällskapet. » Det fick du för ditt besvär, » skrattade brukspatronen. » Collén, » sade frun förebrående. » Vi få väl trösta oss ändå, » menade Axel, och så gåfvo de sig af. Under promenaden kom Siri att gå bredvid notarien och var så full af muntra infall och ett visst oskyldigt koketteri, att den annars så allvarlige unge mannen tinade upp och började spraka helt gladt och otvunget. Vid framkomsten till den bestämda platsen slogo de sig också ned bredvid hvarann och fortsatte samtalet, hvari de öfriga snart indrogos, elt samtal, som berörde allt möjligt, och däri infallen som lätta bollar flögo från den ene till den andre. Axel var förtjust. Nu befann han sig i sitt rätta esse och njöt för första gången odeladt af sina kära vattumäns sällskap. Men hvad studierna beträffar kom han ingenstans. Där sutto Siri och notarien och här Elsa och jägmästaren och sågo helt belåtna ut med hvarandra. Och doktorn låg på rygg i gräset och pratade tok, utan att synas hafva en tanke på » den sötaste flicka han kände ». » Men hvar blef Anna af? » utropade plötsligt Axel. » Hon sade ju, att hon skulle skrifva ett bref, » svarade Elsa. » Nå, det kunde hon väl hunnit med nu, » återtog brodern. » Det måtte vara en viktig afhandling, hon nu sätter ihop. » » Fröken Anna är mycket litterärt anlagd, » sade notarien. » Jag har haft nöjet se några af hennes uppsatser och de äro alldeles utmärkta så till innehåll som form. » » Ja, den som hade en sådan begåfning, » inföll nu Siri lite ' spetsigt. Dagny Plan för yrkeso c h studiestipendier för qvinnor. Ur ett nyligen inom Fredrika-Bremer-Förbundet utarbetadt komitébetankande.
Höiest af al saadan skrevet og trykt hyldest staar Garborgs bog, Jonas Lie. Den kom ud precis paa födselsdagen (6: te november) og er en af de interessanteste og smukkeste monografier, der er skrevet paa norsk - og paa det sinukkeste norsk, som kan skrives. og er skrevet. Garborg er overliovedet fra stilens side vor förste forfatter. Saa kan nawnes Samtitlens festnummer, Jonas Lie, der ogsaa kom ud paa dagen med elskvaxdige, kvikke, naivt dilettan-. tiske bidrag af malere og inalerinder, der kjendte og elskede Lie og - ined undtagelse af smaa sommerrei ' ser oppe i landet. - hans hustru og hans lijem fra den faelles udlandighed, og desuden med et par indlgg fra forf. af faget, der virkede velgjörende solide blandt arnatö- rernes lettere gods. Til sidst kom Nyt Tidskrift post festum med et Lienummer *), hvori et interview med Lie af Nordahl Rolfsn, fornöieligt, levende, indiscret, lid % paa graendsen af det plumpe - ag en liden artikel af Chr. Collin - en liden perle - interessant, fin og skarpsindig, om Jona.s Lie og - YorcllarrzdsBuacle~z. - Vi vi1 tillade os a t anbefale baade Garborgs bog og de to tidskrifter til Dagnys laesere. I Samtide~zs festnummer var den mest opsigtvaekkende artikel af Jonas Lie selv og handler oin hans hustru. Der bekrsfter, udreder og forklarer han, og det paa den elskvaerdigste, mest indtagende niaa.de, hustruens delagtighed i al hans äigtning, ikke alene som den ordneiide, regulerende, beskjaeiende haand - det var igrunden en offentlig liemmelighed - men ogsaa soin den medskabende aand.
11 skall fan v ara plutonisk i kärlek .. det sätter di inte något värde på! Farv äl, kära Pickanell! Gå nu inte och gör någon s tackars flicka olycklig genom sina nya föresatser! Kommer aldrig i fråg an .. j ag k änner mig, jag .. j ag kan aldrig bära mig åt som en lymmel mot dem, hur mycket jag än föresätter mig! Det ligger i blodet, det der! ( vänder om vid dörren ) Hör nu, herr schangmålare! P I C K A N E L L . Jo j ag har så mång a g ånger tänk t fråga .. hm inte skulle schangmålarn behöf va någon vacker k arl te' modell nån gång .. någon som vore rigtig t finurlig te både fason och linjementer? Ja det är klart det .. måtte väl k änna mig sjelf, vet jag .. Jo, det skulle kunna hända det! J ag har s tått i en tablå som Apollux, klädd i blått skynke, alldeles som den der militärn derborta! ( pekar på mannekinen ) För si , man råkar till att vara tillskuren efter en bättre läst, skall jag säg a! Tjenare, herr schangmålare! ( går genom fonden ). A L B E R T ( småleende ). En lustig persedel, den der skomakaren! Det var synd att reta honom! A L B E R T ( skrattande ). Är det Pickanell? Om det oakså inte skulle bli ' någonting af med modellerandet, så tittar j ag v äl i alla fall opp för att höra ef ter skolagningen! Tjenare! ( g år ). Fjerde Scenen. ALBERT, sedan GAHM. Skomakaren öfverröstade lejonet! Den beskedlige Pickanell! f år j ag nå- 12 gongång idén till en g enretafla, föreställande en skomakare som tjusar en l andtlig oskuld, så skal l jag tänk a på hans anbud!
Balken alia de händelser äro bestämde, då Konungens Befallnings, hafvande äga att bevilja qvarstad a gäldenärers egendom, så att någon ytterligare föreskrift derom icke synes vara af nöden ; afvensom hvad beträffar påståendet, att fordringsägare icke böra anses pligtige att vid aflemnande af fallna Utslag till vederbörande Kronofogdar, för att derå vinna verkställighet, tillika ifrån sig lemna de originalförskrifn ingar , i följd hvaraf berörde Utslag äro ineddelte, Utskottet funnit, det en sådan åtgärd destornindre kan åsidosättas, som dels gäldenären icke kan vara skyldig att utlemna penningar till indrifvande af Skuldebrefvet, eller låta sin egendom till gäldande af detsarnmas belopp borttagas, utan att den, hvilken äskar betalningen , eller till ernående deraf utmäter deremot svarande egen* dom, äger i sin värjo den handling, på hvilken fordring s-anspråket sig grundar, för att, när skul, den till fullo godtgöres, samma handling återställa, eller i annat fall derå behörigen afskrifva hvad sorn blifvit guldet, dels Kronofogdarne ä'ro, skyldige att, vid äfventyr af eget betalningsansvar, inom trenne månaders tid ifrån det ett Utslag till verkställighet dem tillställes, derföre lemna fordrings ägaren redo, antingen medelst aflemnande af fordrings-sumrnan, eller bevis om bristande tillgång hos gäldenären ; och kan jemväl deraf, att Skuldsedeln finnes i Kronofogdens hand, något hinder icke Uppstå för fordrings - ägaren att med sin gäldenär ingå öfverenskommelse otti afbetalning å Skulden eller om anstånd till dess gäldande, hvarom, i sådant fall, endast tillkänna gifvande - Den 11 Maj, 5i? gifvande af ett sådant förhållande hos Kronofog, den olifver af nöden. lietta allt varder dock ••.'Riksens Högjofh Stanå ders vidare profning, vördsamt understäldt. Stockholm den 29 April 1815* På Höglofl. Riddersk. och På Högvörd. Prest, Adelns vägnar .Ståndets vägnar' Uppläst hos Högt.
Domaren äterstär art öfwer inrck ningen meddela sitt Utlåtande: sä anser Beredningen dek wara enligt lagens rätta förstånd, akt blotta ingiswandel af inteknings-ansökningen och DomarrnS mcddeldke pästrift kill commuuication icke kunna tilläggas den werkön, akt intekningen derigenom ma anses gifwen och den äsyfrade säkerheten redan wunnen, uta» bör Domstolen hofwa dömt intekningen fast innan den kan komma all med förmånsrätt gälla. I följd häraf och dä del instämmer med 12 §. i 17 Cap. Handrls-Balken, angäende BorgcnärerS rätt och företräde för hwarannan till gäldbunden egendom, att sedan Gäldenär hos Domaren begärt pä en gäng fä assia all dest egendom till sine samtelige Borgenärers godtgörande eller ock dertill blifwit af Borqenärerne twungen, han ingalunda kan anses wara ägare af den fastighet, hwari en särstild Borgenär sökt säkerhet för sin fordran, och denna fordran derefter följaktligen ej heller till öfrige BorgenärerneS försäng winna någon företrädes rätt till betalning, finner - Den 2i December. 1387 ncr Beredningen sig böra hemställ,;, om icke den förklaring öfwer 7 Cap. l §. Räuegängs,Balken mä warda läinpelig: Alt »är cn Borgenär hos Döma» ren gjort ansökning om inkokning i sin Gäldenärs gods, men denne sednare innan intekningcn blifwit cftct hans hörande genom Domstolens siutekiga urlakande bewiljad och saststäld, anhällu om afrrädcs sörman, samma ansökning kommer alt anses förfallen och salunda till ingen del för sökanden medföra någon förmänsrätt i Gäldenärens upgifnc egendom, ej hester Domstolen i sädant fall äga, att den fokle intekningen bewilja; Men i händelse
Vc »uxr». S. D. Den 17 April. 70Z S. D. Med Wällvft. Borgare - Ständer förennde ssg Preste-Ständet om de rättelser uti undcrdäniga Expcditio, nen till Kongl. Majit angående StatL-Regleringen, hwil, ka wälbemalte Ständ uti nu inkommit och upläst Prots* collt-Utd>ag af denna dag yrkat Ut supis. SD. Efter upläfande af Riksens Högloft. Ständers Constitutionö - Utffokts Betänkande rörande en föreslagen Lagoch HuShälls-Beredning, fann Presto - Ständct detta ärende böra wid nästkommande Riksdag företagas. Ut LUPlL. I^x krvtocollo Z". .II. Ltdrag af Protokollet, hållet hos Högwördige Pre-> sle-Ständet Len ig April 1810. S. D. Gillade Prestc-Ständet Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs - och Öeconomie-Utffotts den n dennes uple.ste Betänkande, angäende FärafwelnS ochUll, handteringens upmuntrande. S. D. Ester upläsande afEppeditions-Utffottcts Memorial af nastlidnc gärdag, rörande Riks-Ständcns ffiljagtiga meningar, angäende de till aflöning, för Herrar Landshösdingar i Wisby och Malmöhus Län anflagne Kongsgärdar Noma Kloster och Alnerup, beftöt Ständet, att antaga Hcderwärda Bonde-Ständers mening, nemligen att fragen, bör öfwerlemnas till Kongl.
Lika med Gr. af Ugglas är jag öfvertygad, alt Städerne i bevilln. icke betala, hvad de böra, men jag är äfven öfvertygad, alt någon förändring derutinnan icke vinnes, äfven om Utsk:s förslag antages. Den skulle tillvägabringas på ett helt annat sätt. Hr von Hartmansdorff har redan visat, att 81 § gäller icke blott Städerne utan äfven landet, och då på jordegendomen är lagd den hufvudsakligaste bevillningen, är det väl ick£ rimligt 474 Den 14 Maj e. m. eller ens billigt, att, för att åstadkomma en högre bevillning å förmögenheten inom Städerne, i §:n intaga ett stadgande, hvilket såsom omfattande både städerne och landet möjligen kunde höja bevillningen å landlegendomarne, och min öfvertygelse är, att, utan att leda till någon nytta i afseende ä de ökade inkomster, man vill skaffa Staten; §:n kommer att väcka förargelse. Hvad angår Gr. af Ugglas anmärkn. ifråga om Pröfnings-koraitéernes oförmåga, att göra förändringar i Taxerings-komitéernes beslut, rörande beskattningen, så erkänner jag den alldeles icke, ty jag har en gång varit ledamot i en Pröfnings-komité, hvarest en ganska noggrann revision iakttogs, och som föranledde en ökad beskattning för en stad; hvarföre jag tror, alt om Pröfnings-komitéerne vilja iakttaga sina skyldigheter de hafva både makt oell förmåga, att kunna rälla närvar, missförhållanden. Jag yrkar således fortfarande återremiss på denna §. Gr. Hamilton: Förevarande fråga synes mig hafva mindre effekt genom dess tillämpning än genom del intryck, som af det föreslagna stadgandet åstadkommes. I delta fall hafva skäl, för och emot, blifvit anförde, hvarom jag likväl icke vill yttra mig.
Dvegertngö^ormen famt 27, 36, 43, 46, 49, 51, 59, 72, 73 och 80 §§• 3iifébagö#£>rbningen, åfyftanbe SUfébagé# förljanblingarneé orbentltgare och ffynbfammare gång; Memorialen ^:riö 41, 59, 79 och 117; 21:o Uti 38 §. 9uBbagé#0rbningen, röranbe minimiantalet af Sebamöter i Conjtttution&UtjTottet, när bet meb ©tänberé rätt be# flitter; Memorialen 9?:ri6 43 och 61; 22:o Uti 1 §. 4 morn. £rycffriljeté#$örorbttingen, angåenbe till# flånbé#be»ifen för ^eriobiff ©frifté utgifmanbe; Memorialen <D}:ri3 100 och 116; 23:o Uti l §. 6 od> 8 morn. af famma görorbntng, röranbe föoftrycfare* och namnfebe(é#atteflanteré anfmar i miga fall; Memo# rialet ‘Dfco 101; 24;o Uti l §. 9 mom. af famma §örorbning, beträffanbe fort# faranbet af äganberätten till trycft ffrift; Memorialet 9t:o 104; 25:o Uti 1 §. 10 morn. af famma $örotbning, angåenbe an# fmar för unberlåtet utfättanbe, å tryefta ©frtfter, af ^Öoftrycfareö namn, årtalet och trycfning&orten; Memorialet 9?:o lil; 26;o Uti l §.
Föreningar om ersättning till jordbrukare, som lidit skada på grödan af frost, hagel, storm och vattenflöde, äro träffade endast inom några pastorater eller socknar och sådant på mindre bestämda grunder. I öfrigt har denna angelägenhet blifvit leornad till behandling för tillfället, då allmänna välviljan skulle behöfva att i ofvanberörde ändamål påkallas; och hafva så beskaffade ersättningsfrågor hittills blifvit högst sällan väckta. Elter 1846 års missväxt beviljades 60,000 R:dr anslag af spanmåls-kreditiv-fonden, alt användas lill understöd såsom lån åt behöfvande församlingar, emot invånarnes gemensamma ansvarsförbindelse. Af delta belopp användes dock icke för ändamålet mer än 34,350 R:dr, hvilka på sådane vilkor utlånades under April—Juli månader 1847; hvaremot återstoden 25,600 R:dr till Stats-Koutoret ätei levererades den 13 Augusti 1847. Återbetalningen skedde å bestämda lider till hälften å hvardera af 1848 och 1849 årens uppbördsstämmor, med undantag af 200 R:dr 8 sk., hvilka, utlemnade till JNossemarks socken, den fattigaste i Länet, inflöto först under år 1850. Sparbanker, inrättade en i hvardera af städerne Wenersborg, Borås, Alingsås och Åmål, fortfara att utöfva en gagnelig verksamhet. Jirandstodsföreningar äro på landet före detta allmänt ingångne dels häradsvis, dels pastoratsoch socknevis samt hafva hittills mer eller mindre motsvarat det dermed åsyftade ändamålet. Men sedan ett för Länets landsbygd gemensamt brandstodsbolag blifvit stiftad t och af Eders Kongl. Maj:t med reglemente försedt samt vid slutet af år 1841 trädt i verksamhet, hvilket bolag tillförsäkrar delägare ersättning för förluster genom eldskada åsa väl fast som lös egendom, lära viii de gamla brandstodsföreningarne komma att efter hand upplösas; men allmogen inom Sundahls fögderi har ännu icke åt denna inrättning egnat den uppmärksamhet och det förtroende, som densamma otvifvelaktigt förljenar och inom öfrige orter af Länet nästan allmänt vunnit.
Ett land, der suveräniteten, enligt lagarnas anda, är Furstens egendom, hvilanda på det för samma land egna begreppet om landshögheten, der således Fursten eger laglig rätt att, såsom siste innehafvaren af denna suveränitet, utnämna sin efterträdare och att föryttra delar af sitt land, samt icke är bunden af sin företrädares regeringsåtgärder; ett land, der man i detta århundrade i allmänhet, måst på en gång skapa och i nalional-representationen införa ett fritt Bonde-Stånd, synes icke på allvar kunna anföras såsom ett, vid statsrättsfrågors lösning, för Sverige lämpligt mönster. Dessa Constitulions-Utskoltets Memorial, N\o 38. 25 Dessa för andra länder med constitulionell Författning så främmande begrepp oagtadt, lemna likväl flera Tyska staters vallagar grundsatsen om samfälda val en, i sådana förhållanden, dubbelt betydelsefull hyllning. Så utgöres Nedra Kammaren: i Baden af ombud från fjorton vigtigare städer och fyratioett andra valdistrict; i Hessen-Dannstadt, utom af sex t‘u 11- mägtige från den besutna Adeln, af ombud från åtta vigtigare städer, och trettiofyra andra valdistrict; i Wurtemberg, utom af tretton medlemmar af Ridderskapet, nio högre andlige embetsman samt Universitets-Canzleren, af ombud från sju städer och de sextiotre Öfver-amls-districlen. 1 Hessen-Cassel räknar Ståndsförsamlingen sexton fullmäglige från städerna och lika många från landet. Och alla dessa, från serskilda städer och val-district sända, ombud väljas samfäldt af städernes eller districtens inbyggare. Slutligen kan nämnas, alt i Braunschweig, der Ridderskapet utser tio, landsbygdens öfrige inbyggare likaledes välja lio och städernes, tolf ombud, dessutom sexton väljas af dessa tre classer gemensamt. Utskottet anser sistnämnde exempel ega vigt.