Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yppas dervid olika meningar om varans rätta beskaffenhet, hänskjutes frågan till General-tullstyrelsen, då prof å sockret jemväl bör insändas. § 15- Vid utförsel sjöledes från stapelstad af följande utaf utländskt råämne inrikes tillverkade varor, beviljas restitutionsvis af tullmedlen: för 1 skålpund topp-, kandioch kaksocker 4 sk. — r:st „ 1 skålpund krossadt lumpsocker 2 „ 6 „ „ 1 skålpund kardus-, eller karfvad tobak, äfvensom pressad och rullad tobak 4 „ „ „ 1 skålpund snus 5 „ — „ „ 1 st. segelduk af hampa till minst 50 alnars längd . 4 „ — „ „ 1 st. segelduk af lin till samma längd 32 „ — „ „ 1 st. packväf af hampa till minst 50 alnars längd . 3 „ — „ „ 1 st. packväf af lin till samma längd 24 „ — „ „ 1 skålpund bomullsväfnad af garn i finhet af N:o 32 eller deröfver efter engelsk beräkning 4 „ — „ hvarvid iakttages: l:b att, h\ad sockeroch tobaks-fabrikater samt bomullsväfnader angår, minst 100 skålpund af samma vara, och af hampoch linneväfnader minst så många stycken, att de tillsammans utgöra 500 alnars längd, skola till export angifvas och på en gång afsändas; och innefatta följaktligen föreskrifterna härofvan, angående längden å hvart stycke, endast den grund, hvarefter beräkningen af premien bör ske; 2:0 alt vid angifnings-inlagan alltid skall bifogas tillverkarens under edelig förpligtelse afgifna och med två vittnen bestyrkta försäkran, att varan är svensk tillverkning och af utländskt råämne, äfvensom om bomullsväfnad, 526 Expeditions-Diskrtlets Förslag till tind.
Om Ni hade offentligjort mina små opus utan att betala något för dem, hade det varit sin sak, och jag hade tålat mig ändå; men att skicka mig en revers, som det synbarligen icke är meningen att honorera, det är ett gyckelspel, ovärdigt en gentleman, och dertill hjertlöst då det uppföres gent emot en stackars sjukling, hvilken saknar utväg att göra sin rätt gällande. Hvarför skulle Ni med Ert komedi-löfte uppväcka fåfänga förhoppningar för att sedan dag efter dag låta dem dö en långsam tvinsot under Er föraktfulla tystnad? Ni är den starkare och jag den svagare, härvidlag, och derför – derför kan Ni handla som Ni gör, men det är just den tanken som kommer mitt blod att koka hvar gång jag tänker på Ert uppförande. Jag kan nog föreställa mig att Ni – som så många – afskyr ”blåstrumpor”, och just detta var orsaken till mina antagna karlnamn, men det ger Er ingen rätt att bryta Ert ord, ty det jag skrifvit blir hvarken bättre eller sämre för det jag är en qvinna. Jag frågar Er ännu en gång om Ni vill låta mig få svar, penningar eller revers? Sedan ämnar jag icke uppoffra flera 12 öre frimärken på saken, ty dels har Anna Nordqvist lofvat att påminna Er och dels kan jag ju sjelf göra mig påmint, genom brefkort. Glömma mig får Ni icke. Eder ödmjukaste tjenare ”E. Om någon stege fram (till mig) med (rättighet till) denna uppfordran: ”Säg mig hvilket som är verklighet, säg mig hvad som är dikt.” Då skulle jag önska att kunna svara: ”Jag vet icke – ty allt är sanning.” — en viss någon, en herr Ahlgren som ingen känner, en opålitlig person, /odåga som är/ allestädes närvarande och ingenstädes till finnandes. Men ni kan ju fråga Svensk folktidning som åtminstone har sett skuggsidan af honom. Jag vet ej hur jag kom att tänka på den minst produktive men mest konstnärlige af vår tids skalder, I.P. Jacobsen. Jag kan icke tänka mig denne författare arbetande under feberaktig oro och famlande brådska, men snarare med en samvetsgrann flits outtröttliga ihärdighet.
Då flere personer, utgörande ett bolag, efter vissa lotter uti samma grufve-rörelse deltaga, åligge det jemväl bolagsmännen, att ställa sig ej allenast denna Vår nådiga Förordning till efterrättelse, utan ock de särskilda 'bolags-reglor, som kunna vara dem emellan upprättade. Bolaget ege ock att inom sig utse någon viss disponent eller grufve-föreståndare, som dels verkställer bolagets angående grufve-förvaltningen gifna föreskrifter, dels ock, vid stadgadt äfventyr, iakttager hvad bolags-styrelsen, i enlighet med gällande författningar, om grufve-brytningens rätta handhafvande föreskrifver. Bih. lill II. St. Proposition, N:o 92. De tillskott för grufve-rörelsens bedrifvande, som beslutas vid allmän bolags-stämma, hvilken blifvit 2:ne månader förut i allmänna tidningarne utlyst och dessutom 2:ne gånger kungjord från predikstolen i den sockens kyrka, der grufvan ligger, sista gången minst en månad före stämman, skola af delegarne ovägerligen betalas inom den derföre utsatta tiden. Men uteblifver någon delegare då med sitt tillskott, och erlägger han ej eller detsamma inom 2:ne månader ifrån den dag lian derefter om betalningens fullgörande blifvit bevisligen erinrad, vare han sina grufve-lotter förlustig jemte dertill börande andel i byggnader, inventarier och effekter, hvilket allt till bolaget hemfaller; men för de grufvan eller bergverket tillhörande hemmanslägenheter, eller annan jordegendom, njute han af bolaget full ersättning efter laga värdering, der ej om beloppet öfverenskommelse träffas kan. Innehålla i de ämnen, nu sagde äro, särskildt mellan delegarne upprättade bolags-reglor andra bestämmelser, då skola de tjena till efterrättelse. § 61.
Prot. IUS9 & 1Sfl0-. 4 Sami. 1 Afdi 2 Band. 30 Häfl. 2 10 Stah-UtskoUelt Utlåtande N:o ISO. det ofvan omförinälde frenne Riks-Stånd måtte förklara, att frågan om ändring i det belopp, hvartill de bestämt anslaget för beväringsmanskapets vapenöfningar, må förfalla. 17:o. Tjugufjerde punkten, deruti Utskottet hemställt, att aflönings-anslagen för de till 4:dc Hufvud-titeln hörande embetsverk, korpser och stater, med undantag af Krigs-kollegium, Krigs-akademien och Lifbevärings-regementct, måtte af Rikets Ständer på stat definitivt uppföras, är af två Riks-Stånd — Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet — bifallen, men af Borgareoch BondeStånden i så måtto afslagen, att dessa Riks-Stånd i berörde hänseende undantagit jemväl Landtförsvars-departementets Kansli-expedition ; -— och får i anledning häraf Utskottet, för frågans afgörande i denna del genom votering, föreslå följande proposition: »Den som vill, att det aflöningsanslag, som vid innevarande riksmöte beviljas för Landtförsvars-departementets Kansli-expedition, uppföres definitivt på stat, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer berörda anslag att endast provisoriskt anvisas för nästa statsreglerings-period.» 18:o. Enligt hvad uti 27:de punkten, angående fösvarsverket till lands i allmänhet eller Krigskollegii Departementer, uti mom. litt. b. närmare förmäles, hade Kongl. Majit i nåder begärt, att Fortifikations-afdelningens anslag till bestridande af underhållet af landtförsvarets hus och byggnader i fästningsoch garnisons-orter, hvilket anslag nu utgör 75,000 R:dr årligen, måtte varda förhöjdt med ett belopp af 10,000
Ridr, och således med 1,250,000 Ridr understiga det ytterligare anslag, 3,815,000 Ridr, som förutom öfverskottet på statslånefonden enligt Kongl. Majits förslag skulle erfordras för jernvägsarbetenas fortsättande under nästa år; lärer denna summa kunna utan svårighet förskjutas från Riksgälds-kontoret af redan influtna och framdeles inflytande öfverskott på Statsverkets inkomster eller andra disponibla tillgångar; i följd hvaraf de medel, som komma att genom län anskaffas, icke behöfva finnas att tillgå förr än i början af år 1864. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer beträffande de financiella frågor, som hafva gemenskap med jernvägsbyggnaderne: 3:o att till fortsättning af jernvägsarbetena å Statens Stambanor intill 1866 årsslut må anvisas en summa af 26,315,000 Ridr jemte det öfverskott, som genom räntevinst på statslånefondens medel, efter slutlig realisering af denna fonds ännu utestående fordringar kan komma att uppstå; 2:o att vidare måtte anvisas 5,000,000 Ridr såsom lån till åtskilliga bolag, hvilka bildat sig för anläggning af bibanor, derest dessa bolag ingå på de vilkor, som i sådant hänseende stadgas; 3:o att till bestridande af dessa utgifter i första rummet användes det i Riksgäldskontoret befintliga öfverskott å jernvägsmedlen 1,315,000 Ridr, 4:o att af Rikets Ständers Banks vinstmedel anvisas såsom bidrag till Riksgälds - Kongl. Majus Nåd.
R:dr 400 to 400 to 3: 75 7: 50 400 to 400 to 3: 75 7: 50 | 400 to 3: 75 Fria Fria 5) eller ock, efter Kommerskollegii pröfning, af näringsidkare, som styrka sig hafva behof af dylika varor för åstadkommande af sina tillverkningar. 6) Gällde sammetsband alla slag. ’) Till denna tullsats hänfördes äfven de band, hvari kautschuk, guttapercha eller likartade ämnen ingingo. 8) Denna tullsats gällde äfven arbetade hvalrosständer. IV Fr. o. m. 1825 Fr. o. m.d. V«1826 Fr. o. m. 1831 Fr. o. m. 1836 till den % 1826. t. o. m. 1830. t. o. m. 1835. t. o. m. 1841. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Förb. Förb. 33 J % 33} % med infattning af poleradt eller lackeradt träd Förb. Förb. 33} % 33} % med infattning af ben, horn eller andra ämnen Förb. Förb. 33} % 33} % Broderier: af guld och silfver: äkta 30 % 3 ort 94 öre 3 ort 94 öre 3 ort 94 öre oäkta 30 % 3 ort 63 öre 3 ort 63 öre 3 ort 63 öre andra slag Förb. ’) ’) ') Bränvin och Sprit: af säd, potates eller andra jordfrukter: genever, holländsk: af till och med 12 graders styrka F örb. Förb. 1 kanna 1 R:dr 1 kanna 1 R:dr deröfver Förb. Förb. 1 kanna 1: 50 1 kanna 1: 50 andra slag Förb. Förb. Förb. Förb.
Att utställa detta ereditiv uti Statsobligationer , synes ej öfverensstämma med den fordran KonglMaj:t måste göra af Riksens Ständer', att nemligen äga en oafkortad tillgång att påräkna i händelse af krig , och Statsobligationers värde kan icke på förband beräknas, således ej deras tillräcklig - Ben 28 Februarii 9S;t het bero uppå ett i förhand bestämdt belopp,’ Dessa inkast låta icke afvisa sig genom hvilken konst som helst i financeuppfinning; ty endast vara, eller varurepresentanter äga bär vitsord; en krigsCassa måste bildas, en slutföljd, sorn leder mig till mqtio.nen N:o ?. Den försvarsstyrka, som hvarje land kan underhålla uti fullkomligt skick samt utrusta till sin högsta verkan i krig, måste stå i något visst förhållande till välmåga och folkmängd. Är denna styrka mindre än den bör; så representerar den icke nationalkraften , och en sådan nation afsäger sig sjelf de lyckliga verkningar som politisk vigt kan medföra. Är denna styrka deremot större ån den bör, så suger den kraften från nationens inre lif, från sin egen rot och man kan säga att ett sådant folk i politiskt hänseende är mera skal än kärna. En noga afvägning emellan dessa nationens yttre och inre krafter öfvergår vida min förmåga och kanske hvarje enskildts; torde äfven vara underkastadt ett beroende af förhållanden Stater emellan, sorn endast bestämmas af tidehvarfvets caraeter. För mig är den satsen här tillräcklig, att beloppet af dea omkostnad en nation kan använda till sitt forsvar och underhåll på en stadig fot, är tillsit! väsende ett Stat9 oeconomiskt resultat. Man invänder kanske att i farans ögonblick, ett folk ick& må sky. utomordentliga ansträngnm ben 28 Februarii. gar för att bevara sin frihet;" men ansträngningarna tillhöra kriget och kunna sällan länge fortsättas, då deremot försvarsstyrkans underhåll på stadig fot tillhör freden och måste underhållas oafbrutit. Betraktar jag de anslag som uti Sverige angå krigsmakten, så visar sig oemotsägeligen att dessa anslag åtminstone icke kunna ökas; ty hvarifrån skulle val medlen tagas? jag erkänner att det förtroende Högl.
Jag kan icke tillstyrka något frånträdande af Ståndets förra beslut, men jag tror, att R. o. Ad. kan förklara, alt samma dess beslut innefattar bifall till Ulsk;s nu gjorda hemställan, enär R. o. Ad:s oftanämnde beslut jemväl inbegriper bifall dertill, ali den, som erhåller en karaktersfullmakt, är befriad från all bevilln., och således är delta beslut vidsträcktare än Utsk:s nu gjorda hemställan. Skulle inom något Stånd Ulsk:s ilrågavar. betänk, blifvit afslaget och samma Stånd vidblifva sin mening, kan vid en votering, då man, såsom Frih. Raab nämnt, voterar om antagande af R. o. Ad:s förra beslut eller om afslag ä Utsk:s sednare betänk., det lika lätt inträffa, att afslag å Utsk:s förslag vinner, som bifall till detsamma. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag Ståndet, att vidhålla sitt beslut. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Jag förenar mig helt och hållet med Frih. Palmstjerna, och får tillägga, alt behofvet för R. o. Ad., alt vid denna punkt tillkännagifva sitt bifall, först inträffar om man ägt anledn. förmoda, det Bevilln.Utsk. skulle oriktigt uppfattat R. o. Ad:s förra beslut. Detta beslut innehåller en befrielse, som jag anser vara i alla afseenden billig, emedan det alllid blir en orättvisa, all beskatta något, hvaraf inkomst icke är att påräkna. Mig synes således, för att förekomma allt missförstånd, att man bör säga, alt R. o. Ad. godkänner ifrågavar. punkt uti Utsk:s betänk., emedan den öfverensstämmer med R. o. Ad;s förut fattade beslut, hvilket R. o. Ad. vidblifver. Hr Aminoff: Uti mina förra yttranden har jag icke yrkat, att R. o. Ad. skulle frånträda silt förut i ämnet fattade beslut; lYcrlom delar jag med föregide talare den åsigt, alt ingen bevilln. > 00 Den 20 Maj. bör åläggas karaktersfullmakter.
Majlis den 24 sisth Maj afgifna Nådiga Proposition om understöd för -Hjelmare Slussverk, så lydande: ”Hos Kongl. Majit har vid början af innevarande år utaf Hjelmare Slussverks Interessenter blifvit i underdånighet anmält, att denna Canal-anläggning , den äldsta i Riket, vore uti det förfallna skick, att, ef er anstäld besigtning af Major Meclianicus Blom , ett kostnadsförslag af ej mindre an 250,000 R:dr, blifvit för Verkets reparation uppgjordt och Interessenterne, som funno, att Verkets tillgångar icke medgåfve en sådan utgift, och som sjelfve voro oförmögne att denna bestrida, hafva derföre anhållit att ifrån deras om Verkets underhåll år I~6q med Kongl. Majit och Kronan afslutade (Jontracter blifva befriade, och att ornso gen för Canalens underhåll, lika med öfriga Canal-Inrättningar i Riket, måtte blifva till ett af Actietigare upprättadt Bolag öfverlatet, lmellertid Den 17 Juli. och till dess en sådan Association hunne in» rättas, anhöllo Interessenterna alt till förekommande .f stora olyckor med Hjelmare Slussverk, foiskottsvis för innevarande års arbeten erhålla en summa af 25,000 R:dr Banco. ”Kongl. Maj:t, som genast insåg angelägenhefen att förekomma Hjelmare Slussverks förfall , hade derföre icke Betänkande att, sedan verkeligheten af behofvet igenom Konungens Befallningshafvande i Örebro Län blifvit än vidare intygad , de begärta Tjugufem Tusende R:dr förskottsvis i Nåder bevilja af gide Hufvu i-titelns medel, enär ctftnmunicat ionerna igenom Hjelmare Slussverk äro för alta landsorter ifrån Stockholm till Örebro af den största vigt.
Dryckenskap, såsom olämpligt l förhållande iill förbrytelsen, bör afskaffas; men enär den* hvilken Uti Dryckenskaps* lasten i oaktadt ti’en ne föregångne bestraffa hiiigar ihärdigt fortfar, i sjelfva verket förlora t medborgares agtning och förtroende* och det följaktligen torde vara lämpligt att denna påföljd äfven genom Lägen uttryckas; så får Utskottet med ändring af dess förra Utlåtande tillstyrka, att stadgandet om förlust af medborgerligt förtroende för Fjerde resan fylleri må qvar sta; hvar* fernot de flere olika, och emot hvarannan stridige förslag , hvilka i afseende på stratfbestäirimelserhe för Dryckenskap blif* vit framställde» icke kunnat föranleda tili* Styrkande af någon annan förändring, än den medelst Stockstraffets Upphörande» Vedan foreslagnfe» Utskottet får äfvert, med åberopande af skälen i dess förra Betänkande» dervid förblifva i frågan om åklagares skyldighet att upptäcka angifvare, enär det dessutom Lagutskotteti Bettinkanden. alltid är Domarens åliggande att Utfråga de jäf, som emot vittnen kunna förekomma; hvaribland äfven det att vara ängifvaren. Hvad slutligen angår Herr Ehrett. borgs Inotion, att det enkla, eller primitiva ansvaret för oloflig
Detta Förslag hafwa de twä Riks-Standen bifallit, men de twä andra deremot ansett Lagen böra bibehällas oförändrad, äfwen som Ridderflapet och Adeln, säfom cn följd deraf funnit med Konungens rätt att Dispencera i sädane fall, bör förhällaS Hädanefter som hittills» likaledes oförändradt. Den ri April. 358 Dä säl edes twä Ständ stannat emot twär deras omdkme, ar den följd deraf uppenbar, att Lag-Utstottets Be, tänkande förfaller, och att Allmänna Lagen länder till efterlefnad; Men derigenom är likwäl ej tydeligcn bestämdt huru med Difpencc-Rättigheten stall förhällas. Tillförne har derom ej nägot warit förordnad, utan lärer utöfningen af denna magt, hwilkcn städse hört Konungen till, hämtat sin grund per ^.nalozisrn frän andre ställen l Lagen, der Dispence blifwit Konungen upläten. Denna magt ar ock genom nu warande Constitution icke synbarligen inflränkt, men sä wida densamma, dä Lagen derom ej handlar, stall komma att fortfara, mäste wäl något förordna»», de Mrom meddelas.
Sig deruti finna den lämpligaste utvägen att förena de mångfaldigt olika meningar, som i detta ämne uttalat sig, och det lagförslag, som nu för Rikets Ständer framlägges, är, i öfverensstämmelse härmed, upprättadt hufvudsakligen på de grunder, att hvarje Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. 3 kreaturs-egare väl är skyldig taga sådan vård om sina kreatur, att de icke olofligen inkomma på annans egor, men att, då fråga mellan jordegare, som genom rågång eller lagligen gällande skifte äro från hvarandra skiljde, uppstår om hägnads upprättande till ömsesidigt skydd mot kreatur, den sidan, som stänga vill, dertill eger vitsord, med undantag för vissa i förslaget närmare bestämda fall, samt att hvardera sidan skall i allmänhet till hälften i hägnaden deltaga; och innefattar förslaget härjemte dels anvisning till de jordegare, som vilja öfverenskomma om hägnads borttagande, att derom träffa förening på högst tio år i sender, dels ock förhöjda ansvars-bestämmelser för all uppsåtlig eller genom försummad vård förorsakad ofred af kreatur å annans egor och dels slutligen åtskilliga föreskrifter i ändamål att lätta utvägarne för den, som lidit skada, att derför bekomma ersättning. Kongl. Maj:t hänvisar för öfrigt till den fullständiga redogörelse för förslaget i sin helhet, som blifvit till Statsråds-protokollet. afgifven, samt vill alltså, under åberopande af der upptagna skäl, och sedan Högsta Domstolen öfver förslaget blifvit hörd, nu föreslå Rikets Ständer, att i ilen ordning 117 § Regerings-formen utstakar, antaga följande: Förslag: tili Förordning om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet. Med upphälvande af hvad i Lag och Författningar angående stängsel-skyldighet och egors fredande emot skada af annans hemdjur hittills stadgadt varit, utom i de delar här nedan annorlunda sägs, varder förordnadt som följer: 8 1- Hvar som hemdjur eger, vare pligtig att, medelst hägnad eller vallning elle1" på annat, sätt om dem hålla sådan vård, att de icke olodigen inkomma på annans egor.
Fastighets beläning lika skadar den låntagande som Staten, men jag anser skyldigheten fordra, att i hvad tjenligt kan vara, gå det Hedervärda BondeStändet till mötes, och genom den af mig nu b gärta förändring kunde vi äga ti 11 tälle dertill, utan märkelig våda, helst följden å andra sidan torde äfven ej vara så förmånlig, om dessa 1,200,000 R:dr ' blefvo inberäknade i de 30 millionerna, och Conjuncturen gjorde Jernlånen öfverflödige, så minskades onekeligen Sedelstocken till ej fullt 29 Millioner, hvilket vore lika obilligt som ovärdigt handlat mot Jordbrukaren, hvars belägenhet är lika som vid Riksdagens början, och hvarom den Riksdagsman, 0111 sådan skulle finnas, som genom sitt långa vistande i Hufvudstaden glömt hemortens ställning, troligen vid återkomsten erhåller en obehaglig påminnelse. Jag får derföre ödmjukeligen anhålla om "* Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på min nu föreslagne förändring af i3.*de punkten. Den iS September f. m, Bilagor till Pleni-Protocollet för den 16 September, förmiddagen, N:0 f. Herr Mont.sommerin, Gr.fiaf: Emot Herr von Törne, Michaels, upplasta anmärkningar i plenum den 5 dennes f. m. mot mitt anförande i plenum den 22 nästförflutne Augusti i afseende på väckt Motion om Jemtlands återförenande nied Wiji er Norrlands och Herjeådalen! med Gefleborgs Län, anhåller jag att vördsammeligen !ä göra några erinringar.
Jag har sagt, att jag icke ansåg oss böra bevilja ökade anslag, förrän allmänna rösten uttalat en annan öfvertygelse om hushållningen med de allmänna medlen än den, hvilken torde få anses såsom grunden till de föreskrifter, som en så stor del af de valda representanterna i berörde afseende fått emottaga af deras principaler. Men jag är derföre icke bland dem, som tio, att landet vinner på njugghet i sådana anslagsfrågor, hvilkas beviljande för landet är nödvändigt. Jag tror, att dessa måste utgå, och jag tror vidare, att det finnes åtskilliga anslag, hvilka, i händelse tillståndet i landet sådant medgåfve, vore af högsta nytta, om de nemi. skulle användas af en administration, för hvilken folket hyser förtroende. Jag tror Den a6 Maj e. ra. icke, och jag liar sagt det, att vårt statsverk för närvar, tillåter ökade anslag; men jag har, då jag antagit motsatsen, att nemi. tillgångar verkligen kunde beredas, påstått, att det i alla fall vore orätt att företaga någon pröfning, huruvida stora anslag skola lemnäs åt Regeringen, innan den stora räkenskapsdagen öfver administrationens framfarna handlingssätt ännu inträffat och vi kommit i tillfälle att derefter bedöma, med hvad förtroende vi kunna möta Styrelsens fordringar. Jag har sagt, att jag icke kunde med godt samvete afgöra, huruvida de begärda anslagen borde beviljas eller icke, dels emedan jag icke bestämdt kände landets möjliga tillgångar, dels emedan decharge-betänk. ännu icke från Constit.TJtsk. ankommit och man således icke vet, hvad större eller mindre grad af gillande vi böra tillerkänna Styrelsens handlingssätt. Jag har sagt, att om Svenska folket vore skyldigt administrationen förtroende, borde Representationen gå Administrationens fordringar till mötes så långt som möjligt. Detta var det ena alternativet. Jag har vidare sagt, att om förhållandet emellan folket och administrationen vore sådant, att det både inom publiciteten och på annat sätt gjort sig gällande hos nationen, att ett ombyte af flera bland rådgifvare-personalen erfordrades; om denna opinion vore så stark, att den t. o. m. tydligt uttryckte sig uti frågor, som Styrelsen gjort till föremål för sina lifligaste önskningar och som just derföre misslyckats, så (och detta var mitt andra alternativ) har jag trott, att några ökade anslag icke borde beviljas.