Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F-n kryper i så många skinn... Dessutom ta vi inga mutor... Polismästar Liljensparre ä' en sträng herre, han. Här på stora gången lär de nog inte våga sig ... och det är min själ bäst att gno omkring. FÖRSTA POLISKARLEN. Det skall noga postas utanför rotundan. Jag går och ser till de andra kamraterna. (Poliskarlarna gå åt olika håll.) Tionde Scenen. BARONEN, sedan HALLMAN. Hvilken bedröflig accident Innestängd bland förbrytare ... tillbakavisad af polistjenare ... och fukten på dessa gångarne irriterar min fördömda gikt... Aj; aj! HALLMAN (Mel. «Om jag blott har bägarn full Lifvets oro rymmer, Staten ramla må omkull, Jag har ej bekymmer.» (sjungande) . » Sköna flicka tillåt mig. ») BARONEN. Ett särdeles hyggligt utseende på den der ... en honett klädsel ... han kan måhända hjelpa mig ur klämman ... Min herre! Till er tjenst. BARONEN. Om ni ämnar er ut, så skall jag berätta, att portarna äro tillslutna i lagens namn. HALLMAN. Hvad säger ni? BARONEN. Jo, polisen håller på att knipa en tryckfrihetsförbrytare, som heter Kexél, tror jag, och en Löjtnant, som rymmer för skuld ... Mon ami, ni ser mig ut att vara en hederlig karl ... råd mig, hur skall jag göra? HALLMAN. (för sig.) Kexél Hvar kan han finnas Han är således fri! (högt) I hvad fall skulle jag kunna råda min herre? BARONEN. Jag är mycket rädd att bli comprometterad... Ett sådant olyckligt öde, att jag just skulle gå hit i qväll! Tänk om man skulle kunna stämma mig inför rätten för det att jag finns här bara. Det är också en landsplåga med alla dessa skribenterna med sina klåfingriga pennor, och tidningarna, min värdaste herre, de äro en horreur. Elfte Scenen. DE FÖRRE. KEXÈL. HALLMAN. (för sig.) Hvad tänker han på
Men här skola vi komma ihåg att det är R. St:rs ensak att anslå alla medel, äfvensom att neka anslag, om tillgång för tillfället icke finnes i Statskassan. Det är isynnerhet vid en jemförelse med Ultuna som oefterrättligheten af hushållningssättet vid Alnarp ännu tydligare framstår. Ultuna måste äfven skuldsätta sig för 40,000 rdr, hvilken lånesumma, om jag ej missminner mig, erhölls hos Baron Tamm på Österby, men dessa medel fick Ultuna sjelf betala, och mottog dessutom ett K. M:ts Bref, deruti detsamma anbefalldes att inskränka sina utgifter inom de af R. St:r lemnade anslag. Vid jemförelsen mellan dessa begge Landtbruks-Institut förefaller det mig, sorn 218 Den 14 April e. ro. om det origtiga i både sätt och form ligger på Alnarps sida, och derföre måste jag lorena mig med den siste värde talaren i anhållan att R. St:r vid beviljandet af den begärda summan ville hos K. M:t anhålla, att K. M:t måtte förständiga Alnarps Styrelse att icke vidare skuldsätta sig, eller utsträcka sina byggnadseller odlingsföretag i någon större skala, än de af R. St:r lemnade anslag medgifva. Hr Trolle, Carl Axel: Jag kan icke annat än erkänna att de förhållanden, som blifvit framlagde i Stats-Utsk:ts Retänk., kunna synas besynnerliga, men detta besynnerliga skulle väsendtligen försvunnit, om Utsk:t kunnat hafva den kännedom om alla dertill verkande orsaker, som äro mig, i egenskap af ledamot i Institutets styrelse, väl bekanta. Så är det visserligen ett faktum, att styrelsen för bestridande af Institutets utgifter skuldsatt sig eller Staten, hvilket man då behagar anse det vara; men en fråga, som måste besvaras innan man rätt kan bedomina saken är, huruvida eller i hvad mån det berott af styrelsen att undvika denna skuldsättning. Härvid får ej förbises, att styrelsen måste anskaffa hvad som behöfdes för att hålla läroverket uppe.
F ö r v i s s o just damerna i n o m är det familjerna, s o m m e d det lifligaste intresset följa dessa tilldragelser i n o m h e m m e t s värld, hvilka genom det k n a p p a annonsspråket d o c k uttrycka o c h innebära så m y c k e t, o c h annonser af detta slag, införda i Idun, skulle där i vidare utsträckning träffa den intresserade familjepubliken öfver hela vårt land än g e n o m något annat svenskt tidningsorgan. galunda Detta b e h ö f d e j u därför inutesluta den häfdvunna annonseringen i orttidningarna eller n å g o n daglig hufvudstadstidning. S o m det är v å r tro, att den påpekade o m - ständigheten m e r a berott däraf, att ingen egentligen ännu gjort början, än af något s o m helst annat skäl, o c h att vår läsekrets snart skulle vänja sig att för dylika meddelanden m e d förkärlek anlita ett så Särskildt lämpligt organ som Idun, h e m m e n s tidning, vi endast hädanefter isen under rubriken meddelanden » plats döde. nonser ket alltid ämna • » Familjeanslå en bestämd p å andra sidan i vår annonsbilaga för annonser o m och vore bruten, födde, förlofvade, vigde V i vilja äfven för dylika anfastställa understiger annonspris, eller ett pris, s o m rätt m y c - vårt annars beräknade för födelse-, förlofnings fromma önskningarnas och vigselannons 2 kronor, för dödsanfrån hygienisk synpunkt nons inom ram 5 kronor, ett pris s o m måste betraktas s o m synnerligen moderat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek o c h den j ä m n a o c h utbredda spridning tillkännagifvandet därigenom erhåller. Redaktionen af Idun. * Iduns läkarartiklar. (Eftertryck förbjudes.) Några ord om nervositet och s. k. nervösa sjukdomar, af Professor F, Lennmafm. (Forts. o. slut.) Ila kroppens organ kunna vid densamma vara angripna.
Då nu delta förhållande är del allmänna, och dä del, så vidt jag vet, endast och allenast eger sin grund deruti, att man vill kringgå lagens stadgande om förbud mot testamente af arfvejord, så torde alli skäl vara för handen alt härutinnan göra någon ändring. Om föräldrarne t. ex. egde räll alt genom testamente göra alldeles detsamma, som de nu göra genom köpeafhanriling, så skulle ulan tvifvel alla de olägenheter, hvarom jag i del föreg:de talat, försvinna. De unga skulle då icke med hårdhet behandla de gamle; ty de Visste, alt det testamente, hvarom de haft löfte, kunde af de gamle återkallas, och de! hlefve således för dem eli intresse, att med mildhet bemöta de åldrige föräldrarne, och dessa skulle, genom alt åt sonen eller mågen gifva eli sådant löfte, ega _ en grundad förhoppning, att med ömhet blifva behandlade. Det ändamål, som blott till en del vinnes genom köp, vinnes för den skull helt och hållet genom testamente. Detta skäl gäller hufvudsakligen BondeSt. För större godsegare gäller deremot det, som Gr. Lagerbjelke anförl, nemi. att man i allmänhet älskar att vela, all jorden, ulan att allt för mycket styckas, qvarblifver inom slägten. Jag har så väl vid denna, som vid sisll. Riksdag förordat delta förslag; och under innevar:de Riksdag har det bland ledamölerne af BondeSt. inom Disk. rönt ganska mycken sympathi. Men det föll slutligen för ett spöke, som från den motsatta sidan framhölls: det nemi., ali ett dylikl stadgande skulle leda lill införande af inajorater. Förgäfves anförde jag den erfarenhet vi i della hänseende ega, att oaktadt vår nuvar:de lagstiftning tillåter stiftandet af fidei-konrisser, ehuru blott till 2 led, så hafva likväl några sådane icke på 50 år blifvit stiftade. Jag dömer häraf, att den allmänna tonen alt stifta inajorater nu mera uphört.
Det tyckes derföre vara vida mer lämpligt att duplettakten utlemnas till den, som erhållit förtroendet att vara Syssloman, med hvilken de följaktligen hafva närmare beröring, och som dessutom för egen räkning behöfver hafva jemn tillgång till handlingarne i konkurssen. Jag föreslår således, att 87 §:n må ändras till följande lydelse: 87 §. Allt hvad af gäldenär och borgenärer i konkurssak skriftligen anföres, med dertill hörande bevis, skall tvefalt ingifvas, och läte Rätten sammanhäfta afskrifterna och utlemna dem, der så äskas, till massans Syssloman att hållas parterna tillhanda. Remitterades till LagUtsk. 3:0. Då det för Höglofl. R. o. Ad. nu gällande s. k. privilegium, att i: vissa fall omedelbart dömas af IJofRätt, är icke blott olämpligt, derföre att det skiljer Ad. från andra medborgareklasser, utan tillika allt mer och mer visat sig vara för Ståndet sjelft i flera hänseenden otjenligt, besvärligt och skadligt samt ledande till onödiga, för mången ganska känbara utgifter, utan att innebära något det ringaste gagn, får jag förnya ett flera gånger förut väckt samt af LagUtsk. i Betänk. JYi 10 vid 1850—1851 årens Riksdag tillstyrkt förslag att R. o. Ad:s, uti 0 §:n af dess privilegier d. 16 Oktober 1723 grundade, samt genom 8:de och 9:de mom. i 2 §:n af R.B:ns 8:de kap. fastställda rätt, att få vissa Ståndet rörande mål och ärenden omedelbart i HofRätt uptagna eller afdömda, måtte uphöra. Jag anhåller, att denna min motion måtte remitteras till LagUtsk. Remitterade till LagUtsk. Frih.
Majit behagade härvid i nåder yttra, att, ehuru en å nämnda plats uppförd större byggnad onekligen kunde, med hänsigt till flera all - 32 manna behof, blifva af väsentligt gagn, och detta byggnadsföretag dessutom påkallades af omsorgen för hufvudstadens försköning, Kongl. Maj:t likväl funne tveksamt att, under nuvarande förhållande med statens tillgångar, ifrågasätta statsutgifternas ökande under form af vanligt anslag med den för omförmälda byggnad erforderliga betydliga kostnadssumma; men att Hans Maj:t emedlertid ansåg en annan utväg att bringa företaget i verkställighet vara för staten öppen, nemligen genom kostnadssummans anvisande såsom lån eller förskott, enär det syntes otvifvelaktigt att, om en dylik byggnad blefve å ifrågavarande plats för allmän räkning uppförd, staten skulle kunna, genom en del lägenheters upplåtande till enskildt begagnande, af densamma upphemta icke obetydlig inkomst och derigenom efterhand fä återgäldadt åtminstone kapitalbeloppet af hvad den för byggnadens uppförande utgifvit, då den möjliga ränteförlusten i allt fall under tiden egde full motsvarighet uti den ej uthyrda delens af byggnaden begagnande för allmänt behof; samt att Hans Majit, som af sådan anledning nu äfven anbefallt Öfvcr-Intendents-embetet att låta med möjligaste skyndsamhet utarbeta ett förnyadt, på en del lägenheters uthyrande beräknadt, förslag till bebyggande af omförmälda plats, ville, sedan detta förslag till Kongl. Majit inkommit, ytterligare i nåder besluta angående de utvägar, som för den ifrågavarande byggnadens uppförande vore att vidtaga, samt om den medverkan härtill, hvarom Rikets Ständer kunde komma alt anlitas. 6:0. Frågan om nybyggande och reparationer af de publika husen å ön S:t Barthelemy, 0111 iståndsättande af kronans dervarande materiel samt om lönetillökning och perisionsrätt för embetsoch tjenstemännen på ön. Sedan Kongl. Majit, vid föredragning den 18 Augusti 1845 af Guvernörens på S:t Barthelemy, öfversten J. 11.
farenheten från förra året, vilja vi enträget uppmana Iduns läsarinnor att med första insända sina rekvisitioner, på det de må vara säkra om att ej komma, sedan upplagan, som på förhand bestämmes, är slutsåld. O b s. Dem af Iduns läsarinnor, som sakna n:r 7 och 9 för detta år, meddelas, att dessa nummer komma att nytryckas på nyåret, för så vidt minst 100 anmälningar härom, åtföljda af rekvisition på l permar, ingå. För öfrigt kunna öfriga nummer af årgången erhållas till komplettering mot insändande af 15 öre i frimärken pr nummer. kunna ock användas till Maria. S v a r. Ingen vore härför tacksammare än Fo. o. ulgifvare af Idun. (1359) i sept. 1889 JENSEN Husmödrar! Til. Winborg &amp; C:is Försöken i Stockholm till verknn gar af Concentrer ad O * — - fig m 11 " " t " " " " ' ZJllili synnerligen praktiskt uppstäld samt försedd med tabell öfver Ättika metersystemet p ä flaskor f ö r u t - har utkommit och linnes till salu spädning. ESTAHLISW D f ISe Bok&amp; Bappershandel Beefsteaksauce. 48 Drottninggatan, Soja, flere gånger belönade hörnet af Klarabergsgatan samt i filialerna prisoch fullt jemförliga med de bästa utländska fabrikat. Tillhandahållas hos Hrr specerihandlare. För instrumentens bestånd ansvaras. Äldre Pianos tagas i utbyte. OBS. GUST. Idun Stockholm. Iduns Kungl. N:r 12 (535) Prenumerationspris pr år: Idun ensam _ kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl. » Barngarderoben » Fredagen den 25 mars 1898. Allm. telef. Rikstelef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF Redaktionssekr. : J. Ester allen på sin post i lifvets junidag. Vän och fager, frisk och hurtig. Såväl till sitt inre som yttre en helgjuten och sann bild af en nordens mö i sin fulla kraft!
Halvar ett lidande, som hon kunde lindra; i dylika fall fanns ej hos henne någon tvekan, och hon stannade aldrig på halfva vägen. I Dräktreformföreningens sträfvande tog hon alltifrån dess stiftande verksam del. Hon var i 11 år ledamot af styrelsen och under flere år föreningens kassaförvaltare. I hennes gästfria hem höll styrelsen sina sammanträden, och hos alla dess medlemmar väckte hennes bortgång stor saknad. Det var en glädje att samarbeta med henne, och aldrig förspordes från hennes sida några störande inverkningar. Hon var villig som få att åtaga sig uppdrag för föreningens räkning och ända in i det sista intresserad af dess verksamhet. Det var fru B. som, för Dräktreformföreningens räkning, från Tyskland till Sverige införde den nu så allmänt brukliga Lahmannsbomullen. För literatur och konst hyste fru Boklund alltifrån barndomen varmt intresse. I hennes morfaders hem umgicks bl. a. Heinrich Heine, och en af hennes närmaste ungdomsvänner var den populäre författaren Felix Dahn. Hans novell Felicitas öfversatte hon till svenska. Med vaken blick och godt omdöme gjorde hon sina iakttagelser öfver kvinnans olika ställning i Sverige och Tyskland. Under de senare åren besökte hon flere gånger sitt fosterland och var då i tillfälle att konstatera, hur mycket längre vi i det afseendet hxrnnit hos oss. Många gånger uttalade hon sin glädje öfver att det var i Sverige och ej i Tyskland, som hennes döttrar fått sin uppfostran. » Jag kan inte begripa, att min man kunde gifta sig med en münchener-flicka, » brukade hon då skämtsamt tillägga. Carola Boklunds minne kommer för visso att lefva genom många led af den släkt hon tillhörde. Där skall sagan om denna söderns dotter, som här uppe i Norden utförde en ädel och god lifsgärning, berättas om och om igen. Men hennes minne skall länge lefva äfven i en större krets. » On ne meurt qu ' avec le dernier de ses amis, » heter det. Och fru Boklund hade förvärfvat många vänner, ej minst bland den yngre generationen, som hysa aktning för hvad hon verkade och tacksamhet för hvad hon gaf dem af godt föredöme och sann hjärtevärme. Gurli Lind * Frihet ocli bojor. Några tankar i kvinnofrågan af Fanny Chrysander.
De hafva ärft af portugiserna,- men ännumer som jag tror af sina afrikanska slafvar, sin smak för de slags skådespel som äro glänsande och bullrande. Vid alla deras nationalhögtider, lika väl som vid deras kyrko-fester, hafva fyrverkerier och illuminationer, som understundom räcka ända till tre dagar å rad, blifvit oumbärliga, och det förekommer ingen än så liten familjefest, på hvilken man icke uppsänder en stor mängd raketer. Rio de Janeiro eger en temligen vacker teater, som på sin tid hade ett italienskt operasällskap. Der fanns emellertid äfven en dramatisk trupp, sammansatt af brasilianare. Hela personalen vid operan och baletten var ett arf från portugisiska hofvet, som medfört den från Lissabon år 1808. Bland sångarne fans det tre af dessa olyckliga, som äro hvarken karl eller fruntimmer; jag har aldrig i mitt lif sett tre större individer, det var tre jättar. Största delen af de brasilianska plägsederna äro för öfrigt helt naturligt af portugisiskt ursprung. Deribland fans en som förekom mig i högsta grad absurd. Jag vill påminna mig att det var i februari månad vid slutet af karnevalen. Jag stod just i begrepp att gå ut, då min tjenare rådde mig att stannat hemma, emedan på den dagen började ett slags saturnal, som man på portugisiska kallar för Intrudo. Jag frågade, hvad det ville säga, då negren, i stället ör att svara, visade på en förbigående, i hvars ansigte man kastade ett glas vatten under alla de kringstäendes högljudda skratt-salfvor. I samma ögonblick kom en liten negergosse och räckte fram en korg, fyld med små ihåliga mycket tunna vaxkulor, vackert målade i rödt, gult, grönt o. s. v. De voro fylda med vatten och man köpte dem för att kasta dem i ansigtet på den förste män träffade på.
Rättegångs-Balken utsatte böter för Parter, hvilka vid Hof-Rätter och Under-Domstolar icke inställa sig till Utslags eller Doms afhörande eller emottagande, eller ock försumma att sådane Expeditioner, ehvad de blifvit be - Underdåniga Skrifvelser. 1x3 hegärde eller eljest uttagas bordt, i rätter tid utlösa, hädanefter skola upphöra; och forde, i händelse detta förslag jemväl af E. K, M. varder i iNåder bifallet, en författning uti öfverensstämmelse dermed böra till allmän efterrättelse utfärdas. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. O'godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 5 Maji 1823» Prest^-Ståndet d. 7 . Borgare-Ståndet d. 7 —~ — Bonde-Ståndet d. 12 Riksens Ständers Underdåniga Skrif velse , angående upphörande af Stadgandet uti 4 Cap. 2 §. Jorda-Balken, om handsircickning vid fastighets-kop i Staden. S. A. K. 'Vid pröfning af en hos Riksens Ständer väckt fråga om upphäfvande af lagens föreskrift uti 4 Cap. 2 §.
Hvad är då qvar af den personliga säkerheten? Friherre Åkerhjelm : Jag anser mig skyldig bedja Ridderskapet och Adeln om ursägt, för det jag, till besvarande af Herr Hjertås anförande, måste upptaga tiden med saker, som egentligen ej tillhöra förevarande ämne. Det förhåller sig ej så, som Herr Hjerta påstått, att Svenska kusterne ej kunna af fartyg anlöpas utan biträde af Lotsar, och att i följd deraf controllen mot insmugling derstädes är sä lätt. Tvertom öfva» insmuglingen vanligen på södra och vestra kusterne af Riket från små fartyg, som ej behöfva Lotsar för att lägga till, eller medelst begagnande af smärre båtar, hvari va - Den 11 Janunrii e. tn. rorne föras till land från större fartyg, som utan Lotsar kunna hålla sig i grannskapet, ehuru längre ut i hafvet. Derföre äro Strandridarne tillsatte att bevaka kusterne, på det smuglaren må upptäckas och hindras i sitt företag. Ofta göra de äfven beslag; men jag vill ej bestrida, att bland en personal af omkring 2000 personer, hvartill Tullbetjeningens antal uppgår, några kunna finnas, som af försumlighet eller falhet brista i uppmärksamhet och bevakning. Herr Hjerta anser värdet af de anhållne varorne uppgå till obetydliga summor. Men detta härrör endast från de oerhördt låga värden, som af värderingsman sättas på varorne. Jag har förut omtalt detta påfund, och såsom exempel anfört, att fina kläden värderas endast till 3a sk. eller högst 2 R:dr alnen. Emedlertid uppgick ändå, enligt dessa låga värderingspriser, värdet af de i beslag tagne varorne sistlidet år lill öfver 70,000 R:dr B:co, och man kan med säkerhet antaga det verkliga värdet till 6 eller 7 gånger mera. Hvad åter angår anmärkningen om visitationsrättens olägenheter för resande, så synas de mig icke vara i detta afseende särdeles besvärade enligt nu föreslagne stadganden, enär de äro frie från visitation utom vid tullbommar, och sådnne ej finnas i Riket, utom vid Stockholm, Norrköping och Götheborg.
Han lät dem byta om ringar och sammanlade deras händer. Villaflor, den förut så käcke och trotsiga ynglingen, stod nu förlägen, rädd, viljelös, högt rodnande. Clementina smålog och förklarade att hon rätt gerna ville vara den unge dom Agostinho Villaflors brud. Andrada rynkade ögonbrynen. Bry er icke om denna lek, hviskade drottningen till honom. Skulle deraf i en framtid bli allvar, så är partiet icke att förakta: den unga Agostinho är af god familj, och rik, och dessutom, som ni ser, en rask gosse, ehuru han kunde vara mindre trotsig. Denna förlofning gaf, såsom läsaren lätt föreställer sig, anledning till åtskillig munterhet och till mycket skämt, af både lyckligt och misslyckadt slag. Andrada, som dock deruti tycktes finna mindre behag, gaf en vink åt orchestern, som nu uppstämde en dans för de stora, i hvilken Dom Pedro åter uppbjöd Donna Elvira. Dom Miguel förblef en stund åskådare, men ledsnade snart och lemnade sällskapet. När dansen var slut, inkom han ånyo i indiansk costume, en ofantlig fjäderhatt på hufvudet, med blottade ben, blottadt bröst, icke oangenämt tätueradt, och blottade ben, kring lifvet ett slags poncho väfd af rötter, sammanhållen af ett bälte gjordt af brokiga fjädrar, i handen tvenne spjut. ’ Drottningens blick blef åter ganska mörk. Återigen någon ny dårskap! suckade hon till sin omgifning. Ehuru Amerikanare, började Prinsen, torde likväl få bland eder hittills hafva sett en äkta amerikansk krigsdans. Jag dansar den, säger man, lika väl, som den skickligaste Tapuya 1. Detta är den enda talent, som jag vågar tillerkänna mig, den enda af alla de sköna konsterna som fallit på min lott. Gif noga akt, Villaflor! du skall en gång kanske komma att dansa den ännu bättre än jag. Kom fram, Tijucopabo, och dansa emot mig, och du, Ariquitiba, låt din pipa ljuda!
Nådiga välbehag helt och hållet i underdånighet öfverlemnas, om och med hvad vilkor minutering af Bränvin må, vid dessa händelser, kunna tillåtas; hvarjemte Utskottet finner, det distillering, hvilken allenast utgör en förädling a£ tillverkningen och ej på något sätt öker hvarken productionen eller consumerandet, bör kunna alltid vara fri och tillåten. 3:0 Uti 1 §. 2 Morn. af Kongl. Förordningen den 9 Qctober 1812, stadgas väl, det på JLandet rättigheten till Husliehofs-bränning endast bör åtfölja hemman och hemmansdelar, med åsatt mantal, efter Jordeboken; men Utskottet anser billigt och rättvist att sådana utjordar och andra lägenheter, hvilka blifvit ålagda Rotering och af särskild åbo bebos, kunna få enahanda rättighet begagna. 4:0 På det icke, genom någon mindre tydlighet i den utfärdande Författningen om Bränvins-tillverkningen, det missförstånd skulle kunna - Den 14 Juli. 1331 na uppsta att sådana bränvins-pannor utan brost, hvarigenom en starkare tillverkning än med vanliga pannor icke kan åstadkommas, och hvilkas rymd ej heller möjligtvis må kunna genom någon tillsatts ökas, ändock skulle vara förbudne. , tillstyrker Utskottet, att de emot slutet af andra punkten i det återremitterade Betänkandet förekommande orden : ’’Eränvins-pannor utan bröst, eller med sådana hattar etc.” måtte förändras lill: Bränvins-pannor utan bröst och med sådana hattar etc. 5:0 Hvad härnäst vidkommer frågan, om och på hvad sätt
I anseende till det ringa antalet Befäl vid Bataillonen, som gjort det omöjligt att utom i förening med en annan Corps hålla Befälsmöten, har Bataillonen hittills haft dessa möten gemensamt med Kongl. Elfsborgs Regrte, hvadan Befälet, enär nämnde Reg:tes mötesplats är belägen långt utom Bataillonens stånd, åtnjutit skjuts och tractamente under resan till och ifrån Refälsmötena, hvilken kostnad, efter medelberäkning för de sednaste 5 åren, gått till 35o R:dr B:co. Denna summa tillika med ofvannämnde 160 R:dr för nödigt Befäl af Kongl. Elfsborgs Reg:te till Bevärings-exercicen, eller sammanlagdt 600 R:dr B:co, komma naturligtvis att försvinna, om det begärda anslaget beviljas; äfvensom, i sådan händelse, tvenne från Konungens f. d. Eget värfvade Reg:te på Bataillonen transporterade Capitainer, hvilka nu tillgodonjuta deras vid samma Reg:te innehafda Lieutenants-löner, tillsammans utgörande omkring 1000 R:dr B:co, troligen blifva transporterade till de tvenne nya Capitaines-lönerna vid Bataillonen, och i följd deraf nyssberörde 1000 R:dr genast återfalla till StatsCassan, eller till de ändamål, hvartill de äro afsedde. Häraf synes, att det begärda anslaget af 2,5o6 R:dr 32 sk. B:co, som ej lärer kunna anses betydligt, då dermed skall aflönas nödigt Befäl för tvenne Compagnier, i sjelfva verket kommer att utgå till vida mindre belopp och ej torde kunna jemföras med den deraf påräknade nytta.