Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme talare har yttrat förundran deröfver, att icke BondeSt:s beslut blifvit i öfverensstämmelse med de yttranden, hvilka jag från nämnde Stånd anfört. Detta förundrar mig icke, enär BondeSt. i stället antog komiterades första alternativ, hvars fördelar, under förutsättning af penningevärdels fallande, Ståndets ledamöter, rnedj undantag af representanlerne för de provinser, hvilkas räntor utgöras antingen hufvudsakligen i span mål eller ock i många små persedlar, såsom Östergöthland och Småland i allmänhet högt uppskattade, enl. hvad en talare under discussionen antydde, äfven hufvudsakligen derföre, att derigenom skulle försvinna de prejerier, som med uppsägningsrätten nu stundom äro förenade. Dä jag anser dessa prejerier kunna förekommas utan en så äfventyrlig, så till sina följder sannolikt skadlig åtgärd, som den af komiterade och Utsk. föreslagna, så har jag vid BondeSks, på ofvannämnda grunder, för densamma visade benägenhet, ej fästat synnerligt afseende. Emot komiterades, af Utsk. biträdda, åsigt, har jag icke argumenterat. Den synes mig vara af andra tillräckligt och med väl grundade skäl emotsagd. Det är emot antagande nu af Frih. Palmstjernas förslag, som mina ord förnämligast varit och äro riktade. Hvad detta förslag angår, så synes anmärkningsvärdt, att det från motsatta håll varit föremål för så ganska skiljaktiga omdömen. Det synes endast såsom ett medelvägsförslag, ett sätt att underhandla pä begge sidor, vinna bifall. Hr Stuart, som likväl förklarat sig sinnad att biträda detsamma, derest Utsk:s förslag blifver af R. o. Ad. förkastadt, har gjort ett erkännande, hvilket är märkeligt och hvarå jag beder att särskilt få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet. Hr Stuart har nemi. erkänt, att vid fråga om 144 Den 8 September f. m. förslaget enligt Konungens propos., om räntans förvandling till färre persedlar, ”icke utan skäl yrkas att räntegifvarne böra höras. ” Nå väl, Frih.
Om jag icke misstagit mig vid afhörandet af nyss upplästa förslag till und. skrifvelse, så bar Exp.Utsk. derutinnan låtit R. St. till Konungen an - Den 20 Januari. anmäla i hvad form Riksg.conlis böcker böra föras öfver de hrandskadade städerna meddelade lånen. Det är sant, alt det belänk. från StatsUlsk., som ligger lill grund för den und. skrifvelse!), äfven i en punkt innehåller denna bestämmelse, men jag bade föreställt mig, alt densamma borde ulgöra föremål för R. Sl:s öfverläggning, ulan att beslutet derom skulle komma att meddelas Regeringen. Gr. Lagerbjelke Guslaf: Jag var icke i plenirummet närvarande då Hr Bråkenhjelm började sitt anförande, sä alt jag endast kan besvara slutet deraf. Efter hvad jag tyckte mig finna var Hr Bräkcnhjelms anmärkn. riklad deremot, alt punkten Lill. E. blifvit införd i den und. skrifvelsen. Förhållandet är,'alt R. St. hafva beslutat alt skrifvelse i ämnet skall afgå, och Exp.Utsk. ansåg då mindre lämpligt att utplocka de bitar, som enskildt röra Riksg.cont. Det bänder nemi. öfverallt i statsregleringsfrågor, att somliga delar angå Riksg.cont. och andra icke, men jag bar aldrig hört, att man afskilt dem. [frågavar. förslag till und. skrifvelse blef, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. godkändt. Vidare upplästes till justering och godkändes Exp.Utskis nedaunämnde förslag till R. Stis und. skrifvelser till K. M. N:o 78, angide begrafningsoch öfrige kostnader, föranledde af Högstsalig H. M. konung Carl XIV Johans dödliga frånfälle; Nio 79, angille kostnaderne i och för II. M:s och Dess Höga Gemåls kröning; samt Nio 80, angide folii-afgifleu för assigneringsräkning med Banken.
Under de öfverläggningar, hvartill detta förslag gifvit anledning, har Utskottet visserligen ej kunnat förbise de olägenheter, som föranledt motionärens framställning; men som lagstiftaren ej eger upphäfva verkan af enskilda personers, under skydd af gällande lagar, ingångne aftal, eller gifva ny lag, med tillbaka verkande kraft, anser Utskottet sig icke kunna understödja motionärens förslag; utan får Utskottet alltså vördsamlingen tillstyrka, att samma förslag måtte lemnas utan afseende. Stockholm, den 8 November 1844. Reservation af Flen'Grefve Mörn erj C. G.: ”Lika med Utskottet, anser jag motionärens förslag, att Kongl. Förordningen den t Maj 1810 skall tilläggas retroactiv verkan, icke kunna bifallas, men då, med Statens ändamål öfverensslämmer, att söka bereda hvar och en, som genom laga fång och på god tro förvärfvat eganderätt till fastighet, möjligheten alt åtminstone någon gång till densamma vinna en klanderfri besittning, och det, med afseende häruppå, i allmänhet funnits nödigt förelägga den, som förmenat sig vara till klandertalans anställande berättigad, skyldigheten att för bevarandet af sin rätt härutinnan iagttaga vissa formaliteter och inom någon viss tid göra densamma i laga ordning gällande, har jag trott, att det fall, då någon vid fast egendoms försäljning, före år 1810, betingat sig eller sine arfvingar rättighet att, emot visse bestämda vilkor, få samma egendom framdeles återlösa, icke borde härifrån göra ett undantag, utan att, till förekommande af de äfventyr och förluster, för hvilka en köpare kan blifva utsatt till följd af ett dylikt, vid egendomens öfverlåtelse från en egare till en annan, för långliga tider tillbaka stadgadt, men vid det sednare köpet tilläfventyrs för både säljare och köpare obekant förbehåll, den grava - La«-Viskottets Betänkande, N.-o 37. 43 tion, hvarmed egendomen sålunda blifvit behäftad, borde genom intecknings sökande offentliggöras och sedermera medelst inteckningens förnyande i laga ordning förvaras, vid äfventyr, att det gjorda förbehållet eljest skulle anses förfallet.
Häraf skulle ju med mycket skäl kunna slutas, att med orden: rätta Partén, förstås Författaren, hvilken således vore till ansvar skyldig, äfven då frågan är om Dagblad eller Periodiska Skrifter. Om dessa anmärkningar förtjena afseende, vågar jag vördsamt hemställa, om icke Höglofl. Utskottet skulle täckas hos Riksens Ständer föreslå, att meningen i 7 Mom. 1 §, som börjas med orden: Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter etc., helt och hållit uteslutes, och att 7 Mom. 4 § endast erhåller följande redaction: »Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter vare framför andre erindrade om ett rätt bruk af Tryckfriheten, och umgälles Utgifvarens förbrytelse genom sådant Blad dubbelt i alla de fall, der med penningar pliktas.» I sammanhang härmed utbeder jag mig lika vördsamt Höglofl. Utskottets granskande uppmärksamhet vid 974 Riksdagen 1815. 1 § 6 Morn., med hemställan, om icke, i förening med Högvördige Preste-Ståndets reservation vid 1812 års Riksdag, detta Moment fordrade en förändrad redaction, i afseende på vittnens ansvarighet, då de påteckna en namnsedel, och Författaren icke kan framställas. Att vittna om en annan människas brott eller förseelse är helt annat än att utöfva sjelfva gerningen, och väre öfrige Lagar gifva icke ringaste anledning, att vittnen kunna förvandlas till Parter i annat fall, än då de varit delaktige i gerningen. Att med skyldighet för vittnen att uppgifva en Författares namn och hemvist, skulle fölsnäs ansvar för dennes brottslighet, då han tagit flykten och icke kan framställas, innefattar efter mitt omdöme en högre grad af obillighet, att icke nyttja någon annan benämning, då det icke tillika är vittnen tillåtet att under den bestämde anklagelsetiden hålla Författaren i fängsligt förvar. Följderne af berörde stadgande kunde för personliga säkerheten i framtiden blifva vådelige, och
Do al' Kongl. Maj:t för båda åren i nåder fastställda stater för Afdelningen sluta hvardera med ett totalbelopp af 190,000 Rdr, hvilken summa följaktligen utgjort Afdelningens bestämda tillgång i statsanslag för hvartdera året. Denna samma summa hade således bordt vara uti Afdelningens hufvudböcker upptagen såsom inkomst af statsanslag; men detta har icke varit fallet, utan angifver deremot kapital-räkningen uti båda årens böcker andra och lägre anslagssummor. Medelst en ändamålsenligare bokföring af förekomna anticipationer å ett följande års anslag, hade den nu befintliga sk-ljaktigheten emellan staternas och de i hufvudböckernas kapitalräkningar uppförda an slagsbeloppen kunnat undvikas; och verkliga förhållandet med Afdelningens inkomst utaf statsanslag för hvarje år skulle såmedelst hafva klarare framstått. § 2. Ehuru Kongl. Maj:t uti nyssberörde stater fördelat den årliga anslagssumman och anvisat bestämda belopp för hvarje utgiftstitel, hafva likväl de verkliga utgifterna för året dels öfverstigit, dels understigit, till betydliga belopp, de uti staterna för de särskilta utgiftstitlarne anvisade summor. Så hafva t. ex. utgifterna under båda revisionsåren för nybyggnader och reparationer tillhopa utgjort endast 22,911 Rdr 46 sk. 11 rst., ehuru denna utgiftstitel uti staterna för samma år blifvit uppförd till 56,044 Rdr 37 sk., samt utgifterna för gevärsbehof under samma tid utgjort endast 50,522 Rdr 38 sk. 6 rst., oaktadt staterna anvisat 61,819 Rdr 27 sk.; hvaremot utgifterna under åtskilliga andra titlar betydligt öfverskridit de dertill anslagna belopp.
Vi bedja läsaren och särskildt de af dessa för * fattare, som nu sitta i sv. akademien, att jämföra här nämda stycken med det föreliggande, och fråga, om de ej gifva oss rätt deruti, att det » andra prisets » måttstock år 1871 måtte hafva undergått tiågon förändring, ja t. o. m. så betydlig, att den ej mera kan kännas igen. » &lt; » Vill man hafva ett åskådligt bevis derpå, skrifver ytterligare hr H. F. — att akademiens vitsord, om det gifves i oträngd t mål, kan verka till vitterhetens och vitterhetsidkarnes skada, så finnes det tillräckligt af sådana i de » mindre dikter », som den nu prisbelönte författaren funnit sig oförhindrad eller uppmuntrad att bjuda oss som bihang till hufvuddikterna. Ty det är för litet att säga det depsa dikter äro svaga. — Om svenska akademien till någon del har dessa små dikters utgifvande på sitt samvete, är det mer än nog för ett helt år, och en varning för det kommande. » Vi hafva lagt särskildt märke till denna recension, emedan den i många fall mycket väl kan tillämpas på andra af sv. akad. prisbelönta snillefoster. Vi nämde Svenska Akademiens historia af professor G. Ljunggren. Tvifvelsutan har han deri intagit den fortsättning af skildringen af svenska akademiens ledamöter, som han i Snäll posten utlofvade. Är fortsättningen hållen i samma godlynt satiriska stil som början, måtte den vara särdeles roande — isynnerhet för akademiens egna ledamöter — och vi lofva oss ett stort nöje af densamma. Då detta nedskrifves har den ännu ej kommit till Lund. Ur Dagens Krönika. 4.Vid Svenska Akademiens hundraåra minneshögtid. Poetiskt nattstycke af Scaevola den andre. Jag stod på Skeppsbron under kungaborgen, När dagens oro ändtligt somnad var, Och öde l&amp;go gatorna och torgen, I slottets fönster såg jag landets far. Det låg ett uttryck i de franska dragen, Som när man dansat på en Oskarsbal, Och trötthet fans der, men jemväl behagen, En segerkrans — men som från Norge tagen
Staten dertill koinme att lemna bidrag, till större delen kunna anses såsom en enskild inrättning, icke funnit sig höra tillstyrka. Stockholm den 3i Juli 1840. Anis. till Exp, Utsk. den 31 Juli, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskot tets Utlåtande N:o 133, rörande väckt fråga om Kungs gården Halltorps pä Öland återvinnande till Kronan. (I. A.) Utlåtandet
Om iBracilien, eller andra delar af America, hvarifrån posten ej så hastigt ankommer, åtskilliga förändringar i tull-författningarne ägt rum under den Lid våra fartyg seglat pen N ov 0 hr fe e r e. oj. mellan Sverige och detstinations - orten, vore rict vä! billigt att Svenska Slaten skulle ersätta dea minskning i vinst, eller den förlust, som derigenom vållades Köpmannen? De sorn vilja, att Stats - cassau skall 'gaida de handlandes förouster, omtala icke, a!t kon skal! dela deras vinst. Det vore dock eu billig jemnlikhet. Grefve von Rosen: Enär tidpuncten af Qctober och November månader 1810 var den, då det mesta förlorades, så tror jag, med största skäl af rättvisa, att vi icke borde anses hafva antagit coutirrenLal-syslenmt förr, än Konungen genom Krigsförklaringen till England höglideiigen tillkänna-» gil vit sådant. Jag kan ej finna annat, än att den sorn seglade 4 dagar före Krigsförklaringen iqke var mera skylldig att förlora sitt fartyg, än andra. Men från den stund Krigsförklaringen var kungjord från Predikstoiarnc, borde ej Fartygen gå utan conyoy. Annu fortfar dét förhållande, att Commerse Kollegium averlerar de Handlande om särla ne angelägnare omständigheter. Detta måtte hafva varit så mycket vigtigare, då såsom vinst hade lillflulit Riket för de fartvy, sora förut hade gått. Jag tror således, att om den 19 November antages såsom norm för vårt deltagande i conlinentalsystemet, hade man undviket en edgång, som kan vara vådlig nog. Grefve al Ugglas: Det synes mig, ten* döt vere tämmeligeu likgiltigt, em De« ?5 No ve laber e, m Sverige hade bi träd t cqnlinentabsyslemet, eller ej. Frågan är, om varorne voro förbudne på den ort, dit de fördeé. Sedan 1807 , hade äf Napoleon icke någon lindring i conti nen tal-sys terne t medgifvits.
Ej må Fader” ” • —• — ”röste Ja;33 ”Den det ej vill, röste Nej;’3 ”Vinner Nej, bifalles följande redaction: Stats-Rudet skall bestå af Ledamöter, hvilke ege att alla der förekommande ärenden öfvervara. Ej må Fader”” Voteringen utföll med Tjugutre Ja och Femtiosex Nej. Femte Voterings-Propositionen. ”Den, som vill att sista punkten i 5 §. Regerings-Formen skall erhålla följande redaction:” Constttutions-TJtslcottets Memorial Js:o n5. 7 ”” — Ej må Fader och Son, eller Två Bröder på en gång vara Ledamöter af Stats-Rådet" ” ”röste Ja;” ”Den det ej vill, röste Nej.” ”Vinner Nej, godkännes följande redaction:” ””— —• —-Ej må Fader och Son, eller Bröder på en gång vara Ledamöter af Stats-Rådet.” ” Sedan en dubbel sedel måst casseras, befunnos, vid sedlarnes uppsummerande, gifna Sex Ja emot Sjuttiotvå Nej. Sjette Voterings-Propositionen. ”Den, som gillar förslaget, att nuvarande Kammarsamt Handelsoch Finance-Expeditionernas ärenden skola äfven hädanefter tillhöra två serskilda Departement, röste Ja;” ”Den det ej vill, röste Nejd’ "Vinner Nej, komma dessa ärenden att fördelas på Tre, eller ett Inrikes-Civil-, ett Financesamt ett Handelsoah Industri-Departement." Voteringen utföll med Sextiofem Ja och Fjorton Nej. Sjunde Toler ings-P ropositiorien. "Den , som gillar förslaget, att Landtoch Sjö-försvarens ärenden höra tillhöra bäggedera sitt serskilda, eller Två Departement, röste Ja;” ”Den det ej vill, röste IS ej.” ”Vinner Nej, sammanföras dessa ärenden under en enda Chef för Krigs-Departementet.” Voteringen utföll med Fyratiosex Ja och Trettiotre Nej. Åttonde Toter ings-Pr opositionen.
Till realisation eller inlösen af f utaf Riksgäldskontorets dessförinnan utgifna eUer^färmö- kreditsedlar, åtogo sig Rikets Ständer vid 1800 års riksdag att anskaffa 4l million genhetsafgift. rdr i silfver och för sådant ändamål under åren 1800 och 1801 utgöra en allmän skatt 41 skall af all förmögenhet i riket. Bland de af Rikets Ständer stadgade och genom Kongl, påbudet den lf> Juni 1800 kungjorda grunder för denna skatts fördelning och utgörande samt bestämmandet af det belopp, hvarje skattskyldig skulle erlägga, torde följande derom meddelade föreskrifter böra här anföras: Från ifrågavarande afgifts erläggande voro alle befriade, som icke innehade jord eiler annan fastighet och hvilkas tillgång icke uppgick till 50 riksdalers värde. Förmögenhetens uppskattning och värdering skulle ske af särskilda, för hvarje härad utsedda, uppskattningskomitéer; och skulle hvarje sådan Komité bestå af två dertill valde bofaste medlemmar utaf hvart och ett bland Riksstånden och således af tillsammans 8 ledamöter. Angående sättet för valens förrättande, hade hvartdera Riksståndet meddelat särskilda stadganden Landshöfdingen borde inom Komitén föra ordet. Både ordförande och ledamöter skulle aflägga föreskrifven ed. Uppskattningen samt den föregående granskningen af hvar och ens förmögenhet borde ske med ledning af mantalseller uppbördslängden samt jordeböcker och andra allmänna handlingar, som innehölle upplysning om befintlige personer samt egendomarnas innehafvare jemte desammas natur och beskaffenhet. Hvarje skattskyldig vore berättigad att antingen komma personligen tillstädes eller skriftligen, eller ock genom ombud, anmäla hvad han uti ifrågavarande hänseende funne för sig nödigt och nyttigt. Uleblefve han, utan alt genom ombud eller skriftligen göra någon anmälan, egde Komitén uppskatta och beräkna hans förmögenhet, sådan den kunde utrönas; men om Komitén funne nödvändigt inhemta hans eget yttrande, borde detta å förelagd dag afgifvas, vid äfventyr att han i annat fall mäste åtnöjas med hvad Komitén funne för godt bestämma i de omständigheter, hvarom upplysning sökt erhållas.
Jag medgifver visserligen, att den up gift, som jag nyss gjorde rör:de BorgareSt:ts beslut, icke var officiel, och vill också medgifva, att det officiela bladet, äfven i sin icke-officiela afdelning kan ega företräde framför andra blad; men om R. o. Ad. med upmärksamhet afhört Hr von Koch, torde R. o. Ad. hafva funnit, att BorgareSt:ts beslut innefattar ord för ord detsamma, som Utsk:ts förslag, med den skillnad likväl, att orden : »dock med undantag af sådana angelägenheter, om hvilka särskildt stadgas, att de till behandling å kyrkostämma skola uptagas, » äro i det förra uteslutna. Jag skulle emellertid anse, att BorgareSt:t verkligen fattat ett sådant beslut, som jag upgifvit, så mycket mer som, hvad sjelfva innehållet beträffar, jag anser 20 Den 2 Oktober. detta beslut bättre; ty att kommunalstämman i praktiskt afs:de är och blir detsamma som sockenstämman, är tydligt. Jag får således förena mig med den sista värde talaren och anhålla om propos. å mitt förslag. Hr von Koch: Het lönar icke mödan att fortsätta striden om, huru BorgareSt:t beslutat; men, i afs:de på sjelfva saken,fortfar jag att hysa den meningen, att det klandrade stadgandet är nödigt. Det är icke här fråga hvarken om författningen ang:de kyrkoråd, eller förordningen om sockenstämmor, utan om andra särskilda författningar, som icke komma att i och med denna förordning uphäfvas, men hvilka dock innehålla föreskrifter ang:de vissa ärendens handläggning å sockenstämma, och det är för att i detta fall gifva ledning vid bestämmandet af de mål, som tillhöra kommunalstämman, som jag artser stadgandet nödigt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n i dess helhet, enl.
Majit och Kronan för Örlogs Flottans behof eibuden, ehuru också Provincens Husliålls-Sällskap undersökt och berättelse afgifvit, hvilken Låga ännu icke är af Kongl. Majit i Nåder afgjord, och dessförinnan icke bordt i annan väg framställas; att äfven en del af Allmogen i Blekingen afsagt sig den fömohn, som nu vill dem påbördas, såsom för Landet mindre gagnebg. och att i den händelse Riksdagsmännens önskan vunno oinskränkt bifall, det skulle föranleda icke allenast till en total förödelse af Skogen, uran också till en snar undergång för Carskrona Stad, hvars Innevånare Den 4 April? öfver io.oco till antalet, redan få betala veden så dyrt som i Stockholm, och vid en obehindrad Exportation, skulle alldeles komma i saknad deraf; utan minsta ersättning af Bränntorf, hvarpå i Blekingen nästar» ingen, men i Skåne så rika och outödelig» tillgångar finnas; om, säger jag , Utskotten gjordt sig den mödan, att inhämta alla till deras föremål hörande upplysningar och ställt dem vid sidan, af den så mycket prisade och äfven af mig innom gränsorne af verkelig production, till dess värde erkände Narings-friheten ; så tviflar jag att Utskotten bordt föreslå, eller Riksens Ständer kunoa besluta, att hos Kongl. Maj:t förnya en underdånig önskan, som för så korrt tid tillbaka blifvit anmäld, att Kongl. Majt med nådigt afseende på dess Undersåtares inbördes anspråk, och de serskildt, å ömse sidor förekommande omständigheter, ännu icke medhunnit sig deröfver i Nåder utlåta. Jag tillstyrker således vördsammeligen att detta ärende måtte tili Utskotten återremitteras, för att närmare undersökas, innan Höglofl.
"Att bestämma ett förhållande, som icke får understigas, emellan redbara cassan och utevarande sedelstocken* anser 22 Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N.o 16. jag desto mindre nödvändigt eller ens rigtigt, som vår Bank förvaltas af Rikets Ständers egne Ombud, valde af ett på kännedomen om deras skicklighet och deras redliga afsigter grundadt förtroende, genom Bankens publicitet hvarje halfår controlerade af Allmänheten, för alla sina åtgärder hvart annat år underkastade Revisorei’s anmärkningar, samt ansvarige inför Ständerna. Dessutom måste de, till följd af deras befattning och derigenom vunna erfarenhet, vida säkrare kunna bedöma rätta tidpunkten för cassans förstärkning, än personer, som, från serskilda yrken församlade och möjligtvis med högst olika interessen för hufvudsaken, på sin höjd ega kännedom om andra Länders Bankförvallningar, utan tillfälle att på förhand afgöra den skiljaktighet i afseende på graden af dess tillämplighet härstädes, som oförutsedda conjuncturer kunna föranleda, men jag vill derföre icke helt och hållet bestrida antagligheten af ett bestämdt utstakadt minimiförhållande, så vida detta nemligen uppgöres med tillbörligt afseende både på Bankens fortfarande säkerhet och på den slags frihet hos dess Styrelse, som är oundgängligen nödvändig för nämnde säkerhets ständiga bevakande. Vår närvarande erfarenhet visar mer än tillräckligt, hvad alltför hårda restrictioner förmått uträtta till Realisationens totala hämmande. Då således nya grunder nu skola stadgas för Realisationen, anser jag nyssnämnde tvänne omständigheter företrädesvis förtjena afseende. Hvad den förra, eller Bankens säkerhet, beträffar, anser jag Höglofl. Utskottet hafva föreslagit alla de åtgärder, som möjligen kunna erfordras för dess tryggande; men i afseende på den senare synes mig förhållandet vara alldeles motsatt. Det är af sig sjelf tydligt, alt, ju större mängd silfver, som utlemnas ifrån Banken, desto flera sedlar komma att dit indragas, desto längre tid åtgår för denna indragning, och följaktligen desto rymligare tillfälle ega Banco-Fullmägtige att, bland starkt vexlande conjuncturer, gagna dem, som för silfverinköp äro förmonligast.
Ull utande JY:o 35. papper med dubbla afgifter, då för assi g ner ing å Banken en Folic-afgift erlägges, och Prival-Banks-egare betala bevillning å den behåll ning' de af denna rörelse kunna ega, den menliga inverkan, som genom förslagets antagande skulle uppkomma för Privat-Bankers och Hypotheks-Föreningars bildande, och det just i en tid, då man vill uppmuntraderas uppkomst; att förslaget vore stridande emot den allmänna grundsatsen, att indirect beskattning icke bör användas, der den directa kan ega rum o. s. v. På de sålunda emot förslaget andragne skäl, och sedan Bikets Jlögloflige Ständer nu mera beslutat, att, för assignering å Bikets Ständers Bank, en Folio-afgift af 4 Bdr bör erläggas, har Utskottet funnit sig ega anledning att frångå sitt tillstyrkande i detta afseende; och föreslår alltså,. att ej blott 7 §:s 8 morn., utan äfven alla de punkter i förslaget, som dermed stå i sammanhang, må utgå. i3 Jf. 2 morn. Herr Domprosten Holmström har anmärkt, att stadgandet af ti Bdr 3a sk. böter, för försummelse eller misstag' vid chartel. ing af handlingar, vore obilligt, samt föreslagit, att samma böter antingen måtte nedsättas till hälften, eller bestämmas lill någons viss multipel: af den felande chartam Utskottet., sorn icke finnér skäl att förändra ett stadgande, som under en längre tid visat dess nytta, till förekommande af underslef vid chartering af skrifter och handlingar, anser sig böra härutinnan vidblifva sitt förslag, och att ifrågavarande stadgande må eforändradt än vidare bibehållas. 16 §. Herr Friherre Ehrenborgh samt Herr af Bl bergh hafva vid denna anmärkt, att Utskottet borttagit de stadganden, sorn hade afseende å Domares frikallande från skyldigheten att ställa borgen för det stämplade papper de till försäljning emottaga, och hafva såsom skäl för anmärkningen anfört, att det vore olämpligt, alt Domaren?