Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mamma vill MARIE, gömmer ansigtet i sina händer och brister i gråt. KRISTOFER. Hvad? Gråter ni? MARIE, springer upp och vill gå. Nej, nej... låt mig bara gå Fröken väntar... KRISTOFER. själf, att ni inte ville följa mig den gången... MARIE. Hvad är det? (Griper tvärt hennes hand.) Marie, ni sade tillbaka hit! Åh, hade jag kunnat det ändå, för att aldrig komma KRISTOFER. Hvad menar ni? MARIE. Ingenting... ingenting... KRISTOFER. er olycklig? Har någon gjort er något ondt? Har någon gjort TREDJE AKTEN MARIE, ser ängsligt upp på honom. KRISTOFER, griper hennes arm och utbryter. Det är inte sant, Marie! Det är inte sant! MARIE. än jag har gjort. Låt mig gå nu... och tro inte mer ondt om mig, KRISTOFER, släpper hennes arm, sakta, djupt nedslagen. Jaså... MARIE. sterna tala om. Men jag var så ensam. Jag hade ingen som ville försvara mig eller ge mig ett råd... när det sen behöfdes. KRISTOFER. Jag var så glad och trotsig mot alla faror som pre Men mamma då? Och Sigrid? MARIE. hjälp i dag. Både frun och fröken ha varit snälla och lofvat mig KRISTOFER. Först i dag? MARIE. gå hit förr än nu. Sen frun inte ville se mig längre, har jag inte vågat VÄRFLOD KRISTOFER, häftigt. Det där är lögn! MARIE. Nej, herr Kristofer. KRISTOFER, ser på henne, utbryter. de fått rätt? (Paus.) Förlåt mina frågor, stackars olyckliga barn, det var inte meningen att plåga er. Gå nu ut och hjälp fröken. Men säg inte att vi talat med hvaroch säger, när Marie skall gå ut.) Hvad? Det var då därför jag fick komma hem? Sen andra, det var nog mot beräkning. (Går några steg, vänder åter falla. Men det vill ändå ungdom och krafter till för att alldeles kunna bryta ned sig själf... som vi två... De säga, att det är så lätt att
De andra damerna, äfven brudtärnorna, bära eleganta promenaddrägter och hattar; brudtärnorna bära merendels derjemte ett smycke, skänkt af brudgummen. De äro alltid klädda i ljusa färger, men det är först under den allra närmaste tiden man sett dem i hvit drägt, hvilken hittills varit brudens. Herrarne uppträda aldrig i frack. Den bä- res i England om aftonen. Herrarne af de förnämare klasserna begagna då alltid frack antingen de äro borta eller hemma, men ej på förmiddagen eller på ett bröllop. Brudgummen har en vanlig svart eller mörkbrun bonjour, Ijnsa benkläder, hvit väst, kulört halsduk och en liten bukett, gåfva af bruden. Sjelf har han sändt henne och tärnorna större, hvita buketter med stora, hvita atlasslejfer. De öfriga herrarne bära ungefär samma drägt som brudgummen. I Plogland mottaga endast qvinnorna ringar, männen icke. De engelska äkta männen känna sig derför ej mindre säkert bundna. Då vigseln iir förbi, lemnar brudföljet kyrkan under tonerna af Mendelsohns bröllopsmarsch. Bruden åker till kyrkan i faderns men från kyrkan i makens vagn. [&gt;et bör anmärkas att det engelska bride är fullt det samma som vårt brud, hvilket ej är fallet med det tyska Braul, som begagnas redan om en förlofvad. Bröllopsmåltiden afätes alltid hos brudens fader. Den kallas hvarken wedding dinner eller wedding lunch utan wedding breakfast. Ofta spisar man endast litet kall mat vid en buffet. Till bröllopsmåltiden hör en 3 — 4 fot hög kaka — the wedding cake, som delas af bruden bland gästerna. De officiela talen inskränkas allt mer. Emellertid vet man i förväg bestämdt hvem som det tillhör att tala och hvem det tillhör att svara. Då det unga paret bryter upp, hasta alla till dörren och kasta efter dem ris och tofflor. Toffeln betyder nämligen i England lycka och riset ymnighet och öfverflöd. Det är sålunda en vacker önskan man på detta sätt symboliskt uttrycker. Iduns byrå och expedition hållas under sommarmånaderna öppna endast måndagar, torsdagar och fredagar kl. 10 — 1.
December 1818 utfärdade omständeliga circulair till Herrar ILandshöfdingac»- ser jag åtminstone ej minsta anledning, hvarföre, om den är riktig, den icke skall få gälla tså väl för, som efter 178g, heldst ingen författning måtte kunna hindra rättvisan, så långt hon kan se fram eller tillbaka. Till stöd för denna skiljolinea qvarnegare ntellan åberopas förenämnde Konunga ^försäkran» S (ats-Ut*kette tå Betän kanden. 383 men jag frågar om densamma och det året den 8 3 Februarii gifne försäkran om alla borgerliga fri och rättigheter, aro för öfrigt så i helgd hahne eller om detta allt nu är lika gällande efter 1809 ars revolution och Regementsförändring. Härpå lemna Riksens Ständer samma års con cessioner, extra roteringen, utvidgandet af gar ningsmäns antagande på landet, hvarigenom stä' dernes rättigheter förminskats, Skråordningen och Handelsreglementets samt en åldrig gårdfariehandels sökte upphäfvande, jemte den så högt omtalade näringsfriheten tillförlitligaste bevis, hvarvid jemväl mätte komma i betraktande den kraft och verkan den ena Riksdagen, lemnar föregående Ständers, ja äfven Konungens tillförene beslut, hvilket sistnämnde, enligt ofvannämnde GammarCollegii circulaire var, att da ansökte befrielse från beskattning för Husbehofs mjölqvarnar, uppå derutinnan omständeligén anförde skäl borde för. falla. I följe häraf kan jag icke anse åberopandet af denna, om icke genom 1809 års nya constitution indirecte upphäfne, åtminstone nu mera alldeles söndersplittrade Konunga försäkran för annat än nödhjelp till det verkliga skäl, att en total framtida återgång eller eftergift torde göra för stark choqve på Statsintraderne, hvilken sistnämnde omständighet onekligen bör behörigen »lss», 381 Stats •
Tio delar koppar och ett skålpund sådant myntsilfver utmyntas till Sextio Riksdaler Riksmynt; att prägling må ske endast af stycken å Fem och En Riksdaler Riksmynt; att Tolflödiga halten må bibehållas för mynt å Femtio öre och derunder samt dessa lägre valörer betraktas såsom skiljemynt; 4:o af Herr Ehrenhoff, G. H., som hemställt, att texten å de nya sedlarne må erhålla följande lydelse: »Sveriges Rikes Ständers Rank inlöser, vid anfordran, denna sedel å Riksdaler 00 Riksmynt med 00 Riksdaler i Silfver, enligt 1830 års myntfot;» samt 5:o af Herr Friherre Tersmeden, W. F., som föreslagit, att den minsta sedelvalör, som Banken skall utgifva, må bestämmas till Fem Riksdaler Riksmynt. Hvad nu först angar de till förändring i gällande myntfot af Herr Grefve Frölich och Herr Grefve Lewenhaupt framställda förslag, den förres att hela Specier och den sednares, som utesluter myntning af hela Specier, att fjerdedelar deraf, eller Riksdaler Riksmynt i silfver, måtte.till silfver-innehållet blifva lika med Hamburger Banko, så anser Utskottet sig till en början böra fästa uppmärksamhet derå, att, som 9J R:dr Hamb. Banko, utgörande å 128 sk:s kurs 24 R:dr 32 sk. Banko, eller 37 R:dr Riksmynt, motsvara en mark fint silfver, Kölnisk vigt, men en sådan mark utmyntas till endast 9^ R:dr Svenskt Specie, som utgör 24 R:dr 21 sk. 4 rst. Banko eller 36| R:dr Riksmynt, skulle, genom bifall till omförmälda förslag, Svenska silfvermyntet blifva i värde nedsatt med omkring 14 rst. banko för hvarje Specie.
Men man bör också göra en verklig täflan möjlig; och detta sker först derigenom, att man lemriar begge parterna någorlunda lika medel i händerna. Vill man göra detta, fruktar jag icke för utgången. Hittills har man från Carolinska Institutets sida lyckats tillintetgöra de flesta framställningar om anslag för den medicinska undervisningens fullkomnande i Upsala. För närvide bestå R. St:r åt medicinska fakulteten i Upsala allenast 14,450 rdr — under det att vid denna riksdag begäres såsom blott en tillökning i Institutets gamla stat mera än 17,000 rdr. Vid förra riksdagen afslogs för den medicinska fakulteten en ganska måttlig anhållan om ett litet bidrag för den nya sjukhusbyggnaden i Upsala, och Frih. von Duben motsatte sig då ifrigt anslaget till en ny profession i fysiologi. Dessa kända fakta äro icke egnade att ingifva mycket hopp om framtiden, om den täflan man vill uppmuntra å ena sidan, utan att lemna medel å den andra, den till den matriella styrkan hittills underlägsne. 15! Den 14 Mare e. m. Tiden medgifver icke att vidare upptaga och besvara de påståenden, som, från motsatta sidan, under diskussionen blifvit gjorda. Men innan jag slutar, vill jag dock, i anledning af Hr Cederschjölds yttrande om Professor Glas’s skrift, att den vore en »pamflett», och då författaren icke på detta rum kan försvara sig, på det kraftigaste tillbakavisa ett sådant omdöme. En hvar, som med fördomsfrihet genomläser skriften, skall finna att den blott innehåller faktiska upplysningar. Professor Glas är en alltför hederlig man, för att nedlåta sig till pamflettskrifveri, hans stora anseende allt för mycket stadgadt, för att ens kunna gifva anledning till en misstanka derom. Ropen på propos. förnyades. Hr Tornerhjelm, Johan Carl Abraham: Jag anhåller att blott få förklara, det jag instämmer med de Hrr, som yrkat afslag å förev:de Betänk. Hr Cederschjöld, Robert Teofron:
Riksdagshandlingar, om utdelningen af de lill Riksgälds-kontoret aflemnade. XI. B. 22, 105, 116. A. 120. E. 293. — angående kostnaderne för tryckningen af. Se Protokoller. — äldre, sedan Gustaf I:s tid. Se Riksdagars och Mötens förhandlingar. Riksdagskostnader, om ersättning för åt Landlmarskalken och öfrige Ståndens Talmän. I. R. 193. II. B. 88. A. 106. — angående deras bestridande direkte af Riksgälds-kontoret. I. R. 193. II. B. 88. A. 106. III. E. 101. — angående särskilda arfvoden för utbetalningen af. III. B. 216. A. 388. — angående föreslagen förhöjning för dessas utbetalning och granskning af räkningarne och reqvisilionerna å dessa kostnader. XV. B. 232, 235. A. 238. — Borgare-Ståndets inbjudning angående sistnämnde fråga. XV. 265, 267. A. 268. Riksdagsmannaval i städerna. Se Städerna. Riksdags-Ordning, angående föreslagna ändringar i nu gällande. Se Grundlagsändrings-förslag. Riksdags-Predikao, angående inbjudning dertill vid riksdagens början. I. 27. — vid dess slut. XV. 282. Riksdags-Protokoller och handlingar från äldre tider, serskildt eller hufvudsakligen rörande Adeln, som i dess archiv i handskrift förvaras, angående utgifvande af dem på trycket. II. 157. Riksdagsärenden, angående förordnande af en Stals-Råds-Ledamot för handläggningen af vissa. I. 49. R. 127. Riksgälds-kontoret, val af Fullmäktige och deras Suppleanter. Se val af. — Fullmäktiges i, till Rikets Ständer afgifna Berättelse.-II. B. 171. A. 239. — angående utbetalning från af der innestående medel för ett mindre hamnbyggnads-arbete vid Götha kanal. III. B. 159.
Hvarken till Sundhets-Colhm eller till Ecklesiastik-Depart:tet, utan till Konungen i Ordens-Kapitlet, afgifver Serahimer-Gillet berättelse om Dårhusens eller de s. k. Hospitalens, ej heller om Lazarettens förvaltning. Gillet har emellertid hvarken de förra eller de sednare fullständigt under sin vård. Det äldsta och, med anslag af Staten, mest försedda, nemi. Danviken vid hufvudstaden står under en egen, af Seraphimer-Gillet oberoende, Styrelse, hvilken vänder sig omedelbart till Konungen genom Ecklesiastik-Depart:tet. Det förnämsta Lazarettet eller Seraphimer-Ordens i hufvlidstaden lyder, såsom förut nämndt är, under en egen Direktion, hvilken går både Sundhets-Colhm och Seraphimer-Gillet förbi, vändande sig omedelbart till Konungen, antingen genom Ordens-Kapitlet med sina berättelser, eller genom Ecklesiastik-Depart:let med sina ansökningar. Endast den tillfälliga omständigheten att Seraphimer-Ordens-Gillets GenerabDirektör, som tillika är Sundbets-Colhn Ordhde, har medfört en närmare förbindelse af begge verken, och en välgörande ömsesidig kännedom af hvartderas åtgärder. För öfrigt har han, efter serskilda nådiga förordnanden, till Regeringen omedelbart ingifvit berättelser, som med mera skäl bordt till Seraphimer-Lazaretlet aflåtas, ronde de af honom verkställda inspektionsresor till Hospital, Lazarett och Kurhus. I sjelfva verket är således dock sjukvården, ehuru ett Sundhets-Colhm finnes, jemväl splittrad i 2:dra instantien, mellan flera, af hvarandra oberoende myndigheter.
I afseende på hvad som yttrats derom, att det skulle vara alldeles öfverflödigt, att göra någon bestämmelse, äfven om diligenserna skulle komma att fortfarande fortskaffas medelst vanlig gästgifvare-skjuts, ber jag att få erinra om, att det, så vidt jag vet, icke finnes något stadgande ang:de tyngd på åkdon, fag vågar icke säga detta positivt, men det är så många landshöfdingar här närv:de, att min uppgift lätt kan kontrolleras. Rörande tyngden af personer och varor finnas stadganden, men icke beträffande åkonen sjelfva. Det är för att få en bestämmelse i detta hänseende, som Utsk:t föreslagit den nu ifrågav:de skrifvelse!!. Men det kan äfven vara vagnarnes särskilda konstruktion, som gör sådan föreskrift nödvändig, emedan, till följd deraf, det kan blifva nödvändigt att göra större anspann för sådana undantagstillfällen, då antingen vägarne äro backiga eller väglaget svårt. Jag vill derföre i delta hänseende instämma med Utsk:t; men jag vill icke ingå på det sätt, som Utsk:t föreslagit, eller att det skulle bero på K. M:s särskilda pröfning i hvarje förekommande läll. Det skulle nemi. blifva ett alltför småaktigt göra för regeringen att sysselsätta sig med dessa ämnen. Men hvad jag anser att R. Skr kunde göra, vore att anhålla, det K. M. ville anbefalla sina Beflude att pröfva dylika frågor. I afseende på en anmärkning af Hr von Möller derom, att General-poststyrelsan icke ställt sig till efterrättelse hvad K. M. föreskrifvit rörande hastigheten, her jag att få nämna, att det är en sak, som icke rör R. St:r, utan det bör beifras på vederbörlig ort och dertill behöfves icke någon tind. skrifvelse. Men för att få någon förhöjning i betings-legan, som är nödvändig, äfven med afseende på tidsvinsten, och för att vinna den rättelse, som Utsk:t afsett, förenar jag mig med de Hrr, hvilka yrkat återremiss af Betänk:t. Frih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.:
Jemväl anmärktes behölligheten af en tidsbestämmelse, inom hvilken förfall skall visas. Justitierådet Naumann yttrade: »Den institution, som utmärkes med ordet Nämnd och här är föreslagen till afdömande af frågor rörande dispacheurs verkställda fördelning i försäkringsoch haveriraål, synes vara ett mellanting mellan vanlig domstol och jury i civilmål. Derutinnan skiljer den sig från jury: att ledamöterne icke skulle utses till större antal; att en af dem nödvändigt borde vara lagfaren; att ingen uteslutningseller så kallad recusatiorisrätt tillkomme parterne; att nämnden icke inför den ordinarie domstolen komme att öfvervara ransakningeu, vittnesoch andra förhör eller der taga kännedom om ingifna skrifter, 48 eller afhöra någon af domstolens ordförande framställd resumé af hvad som förekommit; att den skulle pröfva och afgöra alla de ofta mycket invecklade rättsfrågor, på hvilka fördelningen sig grundade, samt dervid tillämpa lag och vara bunden vid de laga bevisningsreglorna. — Från vanlig underrätt skiljer sig åter denna nämnd så väl derutinnan, att hufvudsakliga ransakningen är undandragen densamma, som i synnerhet derutinnan, att ändring i dess dom icke finge sökas utan i afseende på formalia.
Jag hyser i ämnet enahanda öfvertygelse, sorn Herr Directeuren Schwan till Protocollot yttrat.’’ Herr Doctor Wallin; ”Jag erkänner öppet, att jag icke tilltror mig ega nog skarpsinnighet och sakkännedom, för att utan tvekan kunna bestämma, hvad sorn bör göras eller icke göras uti ett ämne af den vigt och inflytelse;, som det förevarande, deröfver så månge kloke, kunnige och upplyste män yttrat sig både för och emot. Men i följd af den, i andre dylika fall, för mitt handlingssätt gällande grundsats, att vara varsam vid antagandet af det nya; att ej förstöra hvad som redan finnes, om det ock må vara med brister och olagen - Banco Utskottets Betänk and en.
Kanalbolaget för den återstående arrendetiden afstå så väl dispositionsrätten öfver den af Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen såsom för kanalen behöilig ansedda mark, som ock den af arrendatorn dittills enligt kontraktet åtnjutna rättigheten till det hö, som på kanalbankarne kunde erhållas, allt emot ersättning, hvilken, derest öfverenskommelse om beloppet ej kunde träffas, skulle bestämmas och utgå i den ordning E. K. Maj:ls nådiga Förordning den 20 November 1845 stadgar; så och efter det en inför Snefringe Härads-rätt utsedd expropriationsnämnd den 3 Maj 1859 bestämt värdet å den i anspråk tagna jorden till 400 B:dr R:mt för hvarje tunnland, att, med den i nådiga Kungörelsen den 20 November 1845 stadgade förhöjning, beräknad från 1858 års början, utbetalas till Strömsholms kungsladugård med tillsammans 3,938 R:dr 49 öre och till stuteriet på Strömsholm med 2,331 R:dr 99 öre eller tillhopa 6,270 R:dr 48 öre Riksmynt, hade Direktionen för Strömholms nya Kanalbolag uti en till E. K. Maj:t ingifven skrift, med anförande, bland annat, att uti det redan år 1833 af Ofverste-löjtnanten Edström uppgjorda kostnadsförslag till slussverkets ombyggnad icke upptagits någon utgift för expropriation af ytterligare behöfligt kanal-område, underdånigst förnyat den begäran, att, med befrielse från ofvanberörde i sådant afseende ifrågasatta alldeles opåräknade utgift af 6,270 R:dr 48 öre Runt jemte derå upplupna räntor, Kanalbolaget måtte erhålla full och oinskränkt egandeoch nyttjande-rätt till hela det område å Strömsholms kungsladugårds egor, hvilket vore upptaget å den af vice Kommissions-landtmätaren Friherre C. J. Kruse år 1857 upprättade charta, samt denna jordrymd således öfverlålas åt Bolaget utan ersättning och den godt - 24 Eccpeditions-Ulskoltets Förslag till underd.
» Hvad tänker jag? » undrade han sedan förskräckt; » blir jag tokig? » Och han reste sig från sin nedlutande ställning och förde buteljen till munnen: man måste jaga bort sådana farliga tankar. En, nej ett par duktiga klunkar och så korken i för att ej dragas upp mera den kvällen. Nu, medan det var fart och eld i blodet, skulle han passa på och tänka öfver sin roman; en originalroman, som ej skulle komma in i Folkvännen och betalas med femtio öre spalten, utan i en stor, daglig tidning och skaffa honom både ära och guld. Men hvar hade han dem nu, alla karaktärerna och konflikterna? Hur han än knep ihop ögonen och spanade och letade, fann han intet. Den lilla anden hade spelat honom ett fult spratt och fyllt hela hjärnan liksom med ett töcken. Nå ja, icke ens af en ande kan man begära, att den skall ge, utan att taga något i ersättning; nu hade han tagit alla hans idéer, men gifvit. aah! Och hela hans uppmärksamket riktades på den behagliga smaken i gommen och på hur förnimmelsen däraf gradvis försvagades, tills den slutligen knappt var mer än ett minne — men ett minne, som han ej hann njuta af, emedan på dess grund längtan växte upp, stor och stark och förkväfvande allt annat. Ett par minuter varade striden; sedan gick det, som det ofta plägar gå: viljan blef öfverlöpare. Han tog åter buteljen, som han ställt bredvid sig, drog ur korken och drack. Det var härliga sekunder, men så också ej mycket kvar; och det som blef, var ingenting att spara på, hvarför han drack ur det också. Därpå reste han sig och gick med ojämna steg öfver det gungande golfvet, ställde buteljen på bordet och kastade sig ned på sängen. * Han hade legat en stund, och en tung dvala började falla öfver honom, då han plötsligt hörde steg. Men hvar? Han kunde ej reda upp det för sig. Ute på gården? Ja, i trappan var det. Nu i förstugan. — Han reste på sig litet, men föll tillbaka: någonting tungt, oemotståndligt tryckte honom ned igen och fyllde honom med en känsla af kväfvande ångest. Så knackade det på dörren, och innan han själf visste af det, satt han upprätt i sängen med vidöppna ögon.
Men när jag till sist gjorde det, kom jag i ett uppror, som fyllde mig med skräck. Min hjärna brände som i feber, blodet stockade sig kring hjärtat, och det kändes, som om allting på en gång snurrade rundt och stod stilla. Jag trodde, att jag hade skrikit högt af ångest, och jag stirrade med förvåning på de båda andras lugna ansikten, hvilka syntes gäcka min oro. Fantasier GLÄDJENS LUSTFÄRD Glädjens lustfärd Fantasi En dag ville Glädjen besöka jorden. Hon hade länge tänkt därpå, när hon om aftnarna från den stora platån utanför Olympens parker såg jordens stjärna droppa fram ur det stigande nattmörkret och lysa med en tung, mattröd glans som en gnista, man har glömt i askan. Den fängslade henne genom dess olikhet med de andra stjärnorna, som darrade och lyste i etern, och en afton, då hon var ute med de andra gudarne för att njuta brisen, som kom efter solnedgången, vände hon sig till Allfader sjelf, och i det hon sträckte ut sin hand mot jordens svagt glödande stjärna, frågade hon om dess namn. »De kalla den Jorden!» svarade Zeus, som satt försjunken i tankar på ett klippstycke, hvarifrån man öfverskådade hela himlen. »Jorden,» upprepade Glädjen, »det var ett mörkt namn. Och hvem bor på jorden?» »Människorna kallar man dem,» svarade Zeus. »De ha en viss yttre likhet med oss gudar; samma likhet, som skuggan af platanernas blad har med det friska löfvet, som strålar i ljuset.» Glädjen satt tankfull en stund och frågade derpå: »Äro människorna lyckliga?» Zeus svarade henne endast med att rycka på axlarna. Glädjen vände hastigt sitt lysande ansigte emot honom, der hon satt vid hans fötter. »Men de äro väl ändå glada? De känna glädjen?» frågade hon ifrigt. »Utan tvifvel känna de ett visst slags glädje,» svarade Zeus, som med förvåning såg en obekant oro i Glädjens ljusa ansigte. »De känna en flyktig, öfvergående glädje, som alltid i sig sjelf bär fröet till undergång, men den glädje, vi äga, känna de icke; – de känna ju icke dig!» Zeus log och tog sin vackra dotter under hakan.
Rikets Ständer hafva jemväl ansett sig böra taga i betraktande behofvet af anslag för anskaffande af nödig undervisnings-materiel för läroverken, helst, med den förändring som i undervisningen föregår, en mera fullständig och kostsam sådan materiel numera erfordras; och då nuvarande sältet för termins-afgiflens utgående är förenadt med flera olägenheter, hafva Rikets Ständer ansett sig böra genom en förändrad disposition utaf berörde afgift, söka få eli för läroverken vigtigt behof afhjelpt utan någon synnerlig uppoffring för Slaten, enär denna afgift är i beräkningen af tillgångarne för ElementarLäroverkens stat upptagen till endast 39,000 R:dr R:mt. Rikets Ständer hafva alltså beslutat, att den föreskrifna termins-afgiften må upphöra att lill Statsverket ingå och i stället användas till anskaffande af så väl böcker och undervisningsinedel, sorn af eljest behöflig materiel för det läroverk, lill hvilket den inbetalas; samt, till betäckande af den härigenom uppkommande bristen i de beräknade aOönings-tillgångarne för Skolorna, en summa af 39,000 Ridr Runt anvisas. Vidkommande Eders Kongl. Maj:ts nådiga framställning, att del anslag, som för Elemenlar-Läroverken anvisas, må såsom reservatious-anslag i staten uppföras, anse Rikets Ständer, vid det förhållande, att så betydliga anslag för dessa läroverk nu blifvit beviljade, att deras behof i della hänseende synas vara på ett tillfredsställande sätt fyllda, skäl icke förekomma att göra ifrågavarande anslag, mer än andra, till ett reservationsanslag, utan uppfört detsamma bland Åttonde Hufvud-tilelns öfrige ordinarie anslag. För öfrigt och då under den längre följd af år, hvarunder frågan om läroverksreformen varit å bane, aflönings-slaterne för Skolorna blifvit blott provisoriskt uppgjorda, samt den af Rikets Ständer nu beslutade reglering af läroverken afser ett slutligt ordnande af denna fråga, hafva de nu upprättade aflöningsslater lör Elemenlar-Läroverken blifvit definitivt fastställde.