Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej annat än gilla den redaction, som BancoUtsk. här gjort genom intagande af orden ”andre verk och inrättningar”; ty om nya solida hypotbeksföreningar skulle komma att stiftas, så kunde Banken genom belåning af desses adier få ett godt medel att göra sina capitaler fruktbärande, och dessa in rättningar tillbaka hafva ett stöd af Banken. Deremot kan jag ej understödja den tankan att uppköpa utrikes statspapper. I allmänhet är det en gammal regel i all handel, alt man bör speculera på en vara när priset är lågt, men icke då det står högt, ty i förra fallet har man alla chancer för sig att vinna. Hade man 1815 och 1818 speculerat i de säkra utrikes statsfonderna, sä hade Banken haft en stor vinst, aldrahelst som Bankens silfverfond då låg alldeles oanvänd i densammas hvalf. För det närvarande stå de utrikes statspapperen ganska högt, de solida 3 proc. papperen äro nära pari, likaledes de å 4 proc.; endast de Spanska stå lågt; men dem torde det ej vara skäl att köpa. Deremot, om den minsta politiska händelse inträffar, då behofvet blir stort att skaffa sig tillgångar lill fyllande af statsbehofven, då kan man förutse ett betydligt fall af dessa statspapper, och om då Banken hade köpt sådane papper, så skulle han komma att vidkännas en betyd - Den i 0 A p r i l. 227 lig förlust. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att om man nu skulle köpa sådane papper, så tyngde de pä vår vexelväg, våra vexeltillgångar minskades derigenom, hvaremot våra penningar kunde hällre användas pä inköp af vexlar vid tillgång af sådane, och insättning af dem på depositräkning i Hamburg. Jag tillstyrker bifall till § oförändrad. Hr Lagerhjelm: Bancostyrelsen bör icke vara bunden i detta hänseende, utan äga full frihet att lägga en del af grundfonden antingen i utländska eller inhemska papper, allt efter behof och priset ä desamma. Det är icke sagdt, att Bankens styrelse kan finna inhemska papper af denria beskaffenhet och till det stora belopp, som här är i fråga, och derföre bör äfven nämnde styrelse hafva latitud för sig alt göra och låta.
Ståndet uttryckeligen förbehållit, att frågan icke skulle upptagas såsom Öeconomiemål, utan efter 73 och 80 §§ af Regerings-Formen; 3:o den Deputation, som i underdånighet uppvaktat Kongl. Majit, hade icke afgått i följd af Ståndets beslut, utan efter Deputerades öfverenskommelse sins emellan; och 4:o hade underskriften af Riksdags-Beslutet skedt efter Riksdagens af blåsande; förmenandes Bengt Andersson sig således böra instämma deri, att Eric Anderssons Memorial måtte remitteras till behörigt Utskott. Efter det Eric Anderssons Memorial uppå hans begäran blifvit å nyo uppläst, yttrade sig Jon Jonsson från Blekinge: att då Kongl. Majits svar till BondeStåndet, angående Vargeringens inställande, ankommit, hade det varit förenadt med den fråga, huruvida Riksens Ständer ausågo den varande Ivrigsmagten i behofvets stund tillräcklig för Rikets försvar. Hela Ståndet erkände, att Arméen, såsom för ringa, tarfvade förstärkning. Det föreslogs, att den oroterade jorden skulle utgöra lika rustningsskyldighet med den roterade. Med ett sådant, jemte heres utlåtanden, remitterades frågan till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet. Då till Ståndets afgörande Utskottets Betänkande förekommit, och, jemte den äskade roteringsskyldigheten, blifvit föreslagit 50,000 man Förstärknings-Manskap, hade Ståndet beslutit att nedsätta detta antal till 30,000. Ingen annan tvist hade uppstått emellan Ståndets Ledamöter, än angående sättet 3 50 Riksdagen 1810. till Manskapets utgörande, i thy någre påstått Förstärkningen böra ske genom fördubbling å Rotar och Rusthåll, andre åter, eldigt hvad Utskottet föreslagit, efter folknummern, samt att den skulle tagas och armeras af alla, i mån af Bevillningen. Enligt dessa alternativer hade proposition blifvit framställd och votering för sig gått, hvarvid Majoriteten beslutit förökad rotering.
Af dessa skäl, och da inskränkningen af Bikets mångfaldiga slag särskilta - Den 20 Juli. skilta vigter , till Victualie-vigten allena, ej vöre med så många och stora svårigheter förknippad, som fördomar och okunnighet torde afmåla, hafva Comiteiade i underdånighet tillstyrkt Kongl. Majit, att samma Vigt förändring i Nåder antaga och till allmän efterrättelse påbjuda; men på det denna förändring , sorn endast hade för ändamål, att införa redighet, ordning och säkerhet i allmänna rörelsen , ej må på något sätt mindska Bruksägares rättigheter eller förorsaka tillökning i de jern och andra varor påförda afgifter , hafva Comiteiade derjemte i underdånighet hemställt, det Kongl. Majit täcktes anbefalla Dess och Rikets Bergs Collegium ,. att, vid Hammarskaftens förvandling till Victualievigten och bråkens jemnande, enligt Kongl. Brefvet af den 17 Juni 1755 , på det nogaste iakttaga , att ingen Bruksägares Hammarskatt eller smides-rättighet mindskas, utan tvärtom efter omständigheterna sa ökas, att ej annat än hela Lispund i Hammarskatts-längderna inflyta, samt att för öfrigt alla vederbörande, högre och lägre Embetsmän, skulle vara skyldige så reglera alla utgifter efter Victualie vigten, att jernet eller andra varor ej må med någon större förhöjning belastas, än efter en rätt proportion sig belöper, och om, vid afgifterpas uträknande efter Victualje-vigten, små och obetydliga bråk af runstycken förekomma, då icke måtte vara tillåtet, att, till bråkens jemnande, någon tillökning jern och varor påföra, utan borde i sådana fall, för Kronans och Städernas Vågars räkning, eftergift ske, och kunde, innan Vigt - 3850 Den a o Juli. Vigt-förändringen skulle gä i fullbordan , Taxor upprättas, och af vederbörande Kongl.
Denna utveckling med sitt stilla själfiorvärf gjorde henne obenägen för den moderna skolbildningens inpluggningssystem, där man tar emot den andliga spisen från lärarens läppar i stället för att själf kämpa sig fram genom svårigheterna och knäcka kunskapsnötterna med egna tänder. Hennes sympati för naturen och motvilja mot allt högtidlighetsmakeri torde äfven härleda sig från den tid, hon tillbragte på landet; och att hon insöp skogsluft och filosofi om hvart annat och blef förtrogen med kor och hästar och höns samtidigt med att hon blef förtrogen med Shakspeare, Spencer och Mill, gaf henne den vida blicken för såväl kulturlif som folkoch naturlif. Fröken Keys skrifter äro hvarken många eller vidlyftiga. Flertalet ufgöres af afhandlingar i tidskrifter. Så har hon kritiskt bedömt flere författarinnor såsom George Eliot, Elisabeth Barret Browning och skildrat Ernst Ahlgrens författarpersonlighet; äfven till Verdandis småskriftssamling har hon lemnat bidrag, och ett större arbete öfver svenska historien med syfte att bereda större utrymme åt det kulturhistoriska elementet har fröken Key utgifvit och förbereder ett nytt dylikt, där principen kommer att ännu fullständigare genomföras. I hednalanden, som ej Kristus känna Han tiggt en skärf. Må Gud de arme De yttre dragen i hennes lif äro snart berättade. Hon är dotter till Emil Key, landtmannapartiets chef, och hennes barndom tillbragtes pä det natursköna Sundsholm i Södra Tjust af Kalmar län. Hon är född 1849, den 11 december, kom till Stockholm 1869, då hon under en följd af år medföljde fadern på hans riksdagsresor hit, är från 1880 lärarinna i Anna Whitlocks skola, likasom från 1883 föreläserska i arbetarinstitutet. Allt ifrån tidigaste ungdoMed Hellen Lindgren. Missionären. ^ {an talat ut. Inunder Af Han Hur stark hoalfeen. hans stämnia Hur hans öga snillets eld och af oandlig hjärtan rört. tonat blixtrat kärlek. För bröderna därborta hjälpa '. Själf oill han offra allt. En iifslång gärning. Ta af sked från allt kärt han har på jorden, Sitt oarma hem, sin mor, sin lille broder. Och ännu ett!
Emot det anmärkta, så nyligen ådagalagda nitet mot irrlärighet i tryckt skrift har visat sig ett säkerligen ej mindre anmärkningsvärd! motstycke uti ett verkligen olofligt, i folksamling offentligen, men opåtalt föröfvadt utspridande af ”villfarande lärosatser” — icke tvist underkastade, ”sådana, att lärare ”af then rätta tros bekännelsen therom icke äro eniga”, utan sådana, om hvilka utspridaren sjelf förkunnat, att de afveko från kyrkans antagna lärosatser. 68 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. Men vill man förstå, huru nödvändig föreningen är imellan religionen och upplysningen; så måste man nöja sig å ena sidan med trons rätt att inom kyrkan skyddas, och å den andra med allmän medborglig rätt, utom kyrkan, äfven för hennes tjenare. Man klage ej, att framskridandet i den religiösa upplysningen, den angelägnaste af alla, härigenom hindras. Den lära, vi bekänne, Jesu lära, förlikar sig med hvarje kulturgrad. Uindre man blott icke kyrkans fortgående reform; den skall ej upphöra att fortgå, ändock att man ej förändrar en prick af kyrkans lärobok, eller eftergifver lärarnes pligt att ställa sig denna till efterrättelse. Behöfver en dogm att bättre förklaras, och skänker oss tidens upplysning den bättre förklaringen; må då kyrkans fäder och lärde öfverenskomma derom och vinna dertill lagstiftningens bifall. Men må dessförinnan ingen afvikelse inom kyrkan tålas — och må man bortlägga all onödig fruktan, att ej upplysningen intränger i kyrkan, så snart intet olofligt motstånd finnes. Ej heller lägges härigenom något hinder för ett fritt val af trosbekännelse och full frihet för den rådande kyrkans medlemmar att från henne skilja sig, om och när lagstiftningen finnér godt att afskaffa de lagar, som sådant förbjuda. Hvartdera af de näst föregående exemplen visar lagskipningen i ett och samma ämne oförändrad ifrån den tid, då brist af grundlig insigt i en förändrad lagstiftning kunde förutsättas, till en trettio år senare tidpunkt, då forskningen i den nya lagen *) kunnat hinna att frambringa en utbildad lagfarenhet i ämnet.
Bonde-Ståndet har Hr Ribbing j, Arvid; åberopat en af honom väckt motion , hvilken , såsom remilterad med Handlingarna om Prestvals-förordningen , vid detta tillfä le blifvit förgäten. Den yrkar förnyande af den underdåniga Skrifvelse, Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag afgåfvo, af innehåll, att, så snart ett Consistorielt Pastorat blifvit ledigt, Consistorium genast, och om möjligt vore, före förslagets upprättande, borde åstadkomma förening om Prest-rättigheterna , hvilka sedermera på a5 till 5o år af Kongl. Majit fastsiälldes. Detta förslag hade af trenne Stånd blifvit gilladt, men i Högv. Preste-Ståndet afslaget, och hade vid fö - la Allm. Besv. och Oec.-Utskollcls Bet. N.-o 168. redragningen ej vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga bifall. Till en dylik förnyad Skrifvelse iiar Motionairen dessutom föreslagit det tillägg, att, icke blott vid Consistoriel utan afven Regal a och helst vid alla Pastorat, dylika öfverenskommelse!’ måtte till vägabringas. Vidare har Herr Friherre Cederström, J, i Reservations-väg först protesterat deremot, att, ehuru Hrr af Sillens och Anders Danielssons motioner, rörande Statens öfvertagande af Presterskapets inkomster, stodo i ett alldeles direct sammanhang med bans afgifna förslag till grunderna för Statshushållnings - Systemet, dessa likväl blifvit af Utskottet serskildt behandlade; och för det andra föreslagit, att, vid de tillfällen, då öfverenskommelser om Presträttigheter yrkas, vare sig af bägge Parterne eller af endera, eller ock under inträffad ledighet, det bör åligga Konungens Befallningshafvande att, derest tvist uppstår, målet genom Utslag afgöra, med Besvärs-anvisning till Ecclesiastique-Expeditionen.
Anckarsvärd, uti ett lii) Bevillnings-Utskottet remitteradt Anförande» ej allenast framställt, huru vigtigt det vore, alt småningom bereda utvägar lill en jemnare skatternas fördelning, och att, i sådant ändamål, erhålla statistiska uppgifter, som ådagalägga denna fördelning emellan olika Folk-classer, äfvensom det antal personer, hvilka drabbas af olika skattebelopp, ulan äfven anmodat Utskottet att, medelst den utväg 42 §• Riksdagsordningen lemnar, söka, i enlighet med. ett tillika aflemnadt formulair, åstadkomma en Tubleau, som skulle utvisa, huru Be - Eih (ill R. St. N-o 3i. villnings-afgiften efter 2 Art. utfallit på de skattskyldige af olika Folk-classer; så liar, jemlikt Utskottets anhållan, Kong). Kammar-Rätten, genom Herr Hof-Cancelleren, erhållit Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning, att låta upprätta en sådan Tableau.
Ledamöter gjort sig förtjente at i deras wigtiga kall bibehällas, eller om wisie af dem, utan bewisligen begängna fel och brott, hwarom föregäende H. handlar, likwäl ädragit sig hen misitanka, för wäld eller officklighet, at de kunde anses hafwa förwerkat det allmänna förtroendet, och borde förthy ifrän utöfningen af Konungens Domsrätt ffiljas. Denna Nämnd träde samma dag den blifwit wald tilsamman, En af samtlige Ledamöterns deruti utlottes först, hwarefter de öfrige röste, man för man, och icke Ständwis, med flutna Sedlar, öfwer den frägan: Om alle Högsta Dom - 424 Den 2 Iunir. Domstolens Ledamöter äga Riksens StänderS förtroende och böra wid deras Syflor bibehållas^ Beswaras denna fräga enhälligt eller af de fleste röstande med Ja, blifwe dä Högste Domstolens samtlige Ledamöter bibehällne. Beswaras den äter med Nej, sa upgöre hwar och en af Nämnden en fluten Lista pä dem af Högste Domstolens Ledamöter, flere eller färre, som han anser böra entledigas. De trenne ibland de§e, som dä sätt det största antal af röster emotstå, ställes, hwar efter annan, under en ny omröstning, hwarwid Lwä tredjedelar af rösterne fordras emot den eller dem, som ffola anses wara frän Riksens Ständers förtroende uteslutne. Blifwe han eller de derefter af Konungen, hos bwilken Riksens Stander härom anmälan ffola göra ifrän Ämbetet genom Nädigt afffed ffiljde. Dock tilläqge Konungen honom eller dem hwardera en ärlig pensjon til lönens halfwa belopp. §. 104. Ej mä Riksens Ständer inga i nägon särskild pröfning af Högsta Domstolens Beslut, eller nägon allmän öfwerläggninq derom uti Nämnden förefalla. §. 105.
Hvad som bestämdt inträffat under Riksdagen är att K. M. framlagt en Pro - Deu XI Novcmber. 465 pos. sorn vackt lifligt intresse hos så väl RiksSt., som allmänheten, och detta intresse har utgjort ett tillräckligt motiv för mig att söka, att få den så mångsidigt behandlad och så klart utredd, som möjligt. Eu sådan önskan är desto naturligare, som mången grundade sitt votum till afslag A K. M:s Propos. på den omständigheten, att frågan icke skulle vunnit nödig utredning. Du en hvar måste medgifva vigten af den religiösa frågans utveckling och utredande, och då mitt förslag onekligen i någon mån skulle dertill bidraga; kan jag icke finna annat än att vägran af remiss torde vara olämplig, särdeles då 56 § RiksdisOrdmn ofta blifvit af R. o. Ad. tolkad på sätt jag nu gjort. För den, som iakttagit huruledes i naturen, så väl den physiska; som den moraliska, finnes en fullkomlig och oförstörbar harmoni, — för den kan en lösning af den fråga, jag framställt, icke sakna lifligt interesse. Skulle genom en sådan historisk utredning, som jag velat framkalla genom min motion, det kunna visas antingen att Statens välmåga gatt i jemnbredd med den religiösa toleransen, eller ock motsatsen att Staten funnit sig bättre när intolerans existerat, vunne man derigenom ett ytterligare, och icke oväsentligt stöd för det blifvande beslutet i sjelfva hufvudfrågan. Jag yrkar således remiss till StatsUtsk. Hr Frih. o. Ordfiden yttrade nu, att han ansåg sig skyldig förklara, att han, enl. sin upiattning af stadgandet i 56 § RiksihsOrdrnn, fann sig icke kunna framställa propos. till remiss af Hr Cederschiölds ifrägav:de motion, enär denna motion ej kunde sägas vara föranledd af sedan fattade beslut, helst R.
Jag kan icke tro, att någon annan åtgärd nu kan vidtagas, än att Betänkandet Olifver lagdt till Handlingarne, Herr Lefrén■ Jag anhåller att a nyo f| upprepa den mening i 75 §, sorn Herr Grefve af Ugglas uppläst, för att deraf draga en annan slutsatts. — ”men skulle 2 Stånd stadna mot 2tne, förfaller ”frågan och förblifve vid det sorn tillförene stad”gadt varit, utan att samma fråga må kunna vid ”den Riksdagen å nyo väckas eller upptagas* Här start förblifve vid hvad tillförene stadgadt varit. Detta förutsätter sådana frågor, hvari någon reglering förut ägt rum, Men denna fråga är af egenskap, att icke kunna förblifva vid hvad förut blifvit stadgadt, ty ingenting är stadgadt derom. Jag inser icke något skäl, hvarigenom en utbetalning från Statsverket kan komma under annan cathegorie, än den af en Statsreglering, Skulle vi gå så fint och spetsfundigt tillväga, att skiIja ämnena under vissa former, så skulle vi snart så fördjupa oss, att vi aldrig komma till hvad vi kalla Statsreglering. I händelse Herr Grefven och LandtMarskalken skulle anse sig icke kunna meddela proposition å mitt förslag, och Ståndet likväl sådan fordrade, torde Corrstitutions - Den 5 Octo ber f. nu 59 fJtskottet böra upplysa, antingen SlatsUiskoiteta eller min mening öfverensstämmer med Grundlagen, Herr Cederschjöld, Pehr Gusta]’. Jag får blott hemställa, om icke denna fråga har någon likhet med frågan örn anslag till Observatorium. Der stadnade äfven 2 Stånd mot 2, och frågan gick till förstärkta StatsUtskottet. Grefve af Ugglas; I fall den af Herr Lefrén citerade 75 §:n ej kan vara lämplig, då den förutsätter, att Statsregleringen ännu icke är uppgjord^ så får jag åberopa den 69, som är ett undantag derifrån, hvilken torde vara mer applicabel.
Till åtlydnad af stadgandet i 1823 års Banko-reglemente insattes, vid 1824 års början, på den i förra Vexel-banken öppnade nya räkning ett belopp af Banko 4,025,095: 39, — Häraf hade till och med 1845 års utgång, då preskriptionstiden för inlösen af Riksgälds-kontorets kreditsedlar löpte till ända, blifvit infriade dylika sedlar samt kopparskiljemyntspolletter till en summa af 3,672,396: 30, 2. hvadan behållningen vid 1846 års början allenast utgjorde . 352,699: 2, 10. hvilken behållning under sistberörde år ytterligare minskades med 278,483: 35, 4. deruti inberäknadt det öfverskott, som efter preskriptionstidens slut, till Bankens vinsträkning Öfverfördes, eller 275,245 r:dr 46 sk., så att behållningen uppgick till . 74,215: 15, 6. jemnt motsvarande kopparskiljemynts-polletternes återstod vid 1846 års slut. Genom sedermera skedda assigneringar å denna räkning har dess saldo ytterligare nedgått och utgjorde, vid slutet af nästlidet år 72,252: 28, 10. hvaremot Banken såsom fordran tillgodoförde sig kopparvärdet uti de utelöpande skilje mynts-polletterna med 54,465: 29, 3. i följd hvaraf endast skillnaden B:ko r:dr 17,786: 47, 7. skulle komma att, i mån som kopparpolletterna inväxlas, af Banken ytterligare utbetalas. Af hvad Utskottet sålunda anfört, torde det befinnas, att Banken af egna medel afsatt den fond som erfordrades för inlösen af Riksgälds-kontorets, vid 1823 års slut utelöpande kreditsedlar och kopparskiljemynts-polletter.
Den 22 Juni! öfverlemnas, Pppläst hos samteliga Riks -Stånden den 22 Juni, Riksens Högloft, Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Betänkande, i anledning af Herr Caxduansmakaren A, P. Malmbergs frun Vallöf. Borgare-Ståndet till Utskottet remitterade Memorial, innehållande yrkande, att, vid påkommande durchmarcher, inqvartering i Stä* de *194 Den 22 Juni. denia hädanefter mätte allenast grunda sig pä Hus och Tomt. T_J(i sitt ifrågavarande Memorial hn r Herr Malmberg, under åberopande deraf, att Riksens Ständer redan underkastat sig skyldigheten att deltaga, för Stadstegendomar, uti skjutsningar, inqvarteringar och flera onera, anfört, det, sådant oaktadt, uti flera Städer sedermera ändock handt, att, vid påkommande Tåg och durchmarcher, den grund blifvit följd, att Borgerskapet fått större Inqvartering, än andra Husoch Tomt-ägare inom Staden, utur det uppgifna skäl, att särskilt förbindelse till inqvarteringsgifvande skulle åtfölja Borgerliga Näringen. Herr Malmberg har vidare uppgifvit, att, från äldre tider, inqvarteringsskyldigheteri väl drabbat Städernas Borgerskap enskildt, men icke för näringen eller rörelsen, utau för Borgerskapets uteslutande rätt att äga oell besitta Städernas hus och jord, och han har trott, att enär andre än Borgare aga hus och tomter, borde de, utan afseende på till hvad Class i Samhället de kunde höra, vidkännas inqvarterings-besväret. På hvilka med flera skäl, jemte Höglofl. Ridderskapets och Adelös, uti 9 § af Riksdags - Beslutet den 2 Maj 1810, gjorde förklarande, alt välvilja och billighet borde ligga till grund för delningen af skyldigheter och förmoner Medborgare imellan, Herr Malmberg grundat sitt ofvanberörde påstående. Ut - JDtn Juni.
De unge männen gjorde bäst i att likt råttorna öfvergifva skeppet vid Médan, som håller på att gå tillbotten under handklappningar från alla dem, hvilka värdigheten af deras samtids literatur ligger om hjertat. Jag skall icke bestrida Zola någon af hans lysande egenskaper: han har mycken talang och stor kritisk begåf-ning — det fattas Jhonom blott sundt omdöme. Han gör sig icke reda for hvad äfven den minst finkänslige läsare förmår bära; han ser ingenting annat i qvinnan, som föder ett barn till verlden än ett djur, medelst hvars lidanden man undervisar unga veterinärer. Lika väl som Zola veta vi, att vi icke alltid födas på rosor; jag säger “ icke alltid “ af aktning för alla öfvertygelser; lika väl som han veta vi, att vår tillkomst till verden föregås, ledsagas och efterföljes af patologiska företeelser; det förhåller sig så med många andra lifvets funktioner, som tillhöra den rent ariimala sidan af det menskliga varat. Vi föredraga att glömma det, framför allt när det är fråga 0111 moderskapet. Om blyg-seln icke drefve oss dertill, borde vördnaden befalla oss det. En qvinnas nedkomst är icke denna osnygga akt, som Zola beskrifver; vi qvarhålla deraf, blott den rent ideala sidan. Vi vilja deraf icke veta af något annat än hvad som står i samband med vår känsla, nämligen att en moder har lidit marter och har vågat sitt lif för att gifva oss värt. Detta är oss nog för att omgifva moderskapet med en öm vördnad; den materiela, ofta vidriga sidan försvinner och bör försvinna inför det ideal, som hvarje man af hjerta gör sig af modern. Det är icke en ko, som föder en kalf, hvad än herr Zola må tänka derom, det är en varelse, full af ömhet för det barn, som vållar henne så grymma lidanden, och hvilken i afgörandets stund, om det vore nödvändigt att välja, skulle bedja, att man toge hennes lif för att bevara hennes sons. Aldrig får man se sådant hos en ko.
— Ett af de ftäl, som arv anförda säsom grunder, är ali det ej kunde wara nägon känbar afsaknad för en som tillträder en tjenst, alt fä wänta nägot längre, emedan han ej warit uti älnjutanve af de sörmoner som tillhör den samma; med samma stal kunde lika lätt sägas att twä, tre med flere är och flu - 686 Dcn r§ November teligen hela tiden af sjenjtebefaktninaen, kunde kjes nas utan sön. allt för det nian ej saknar hwad mai? ej förut bafwit; drraf stulle stuteligen följa, att hwar och en tjcnstemu, kunde göra kjenfien för in ett Om det stal boror tagas tili grund, att man karz taga af den en skilde allt hwaraf han ej warit i åtnjutande, sa nwre bet mycke. Mera skal, att utaf alla Sterbhus, Staten feck e!t eiler flera ars revenue af den efterlämnade egendomen, och det sä mycket häldre, som arfwingarnc icke mer än tjenstemannen sa^na hwad de förut ej Åtnjutit, ej heller äro förbudme hafwa en trägen tjenstgörning, som hindrar dem frän den födkrok de för sig utwalt eller kunna utwalja. Wära tjenstemän äro i allmänhet sä illa Nine, att en tredjedel af dem ej hafwa sä mycket, att de kunna utan största bekymmer ock torftighet draga sig fram. De arv desi utom intet frie föL att af sine löner och inkomster bidraga till Starenoch det fanste i större proportion än öfrige Meds borgare. j Det är ett stort felsteg af en Lagstiftare atk illa löna de personer, som stola ukföra deras Befl..t och sätta nerf i alla rörelser, resultatet blir att endast dek oduge igaste af Nationen will anraga tjenst, »y hwilken karl med heder will uppoffra sin ungdom och tid att staffa sig kundstaper, för att gä uti en tjenst, där han hwarken är född eller ser sin rätt wärdad.