Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag klandrar icke StatsUtsk. forsin hem*1 ställan i denna punkt, ty möjligen har Utsk. icke haft alla de 1 uplysningar om frågan som jag kan hafva förskaffat mig, och de handlande, som äro Ledamöter i StatsUtsk. kunna hafva ganska rätt fl deruti att en täflan möjligen kan upstå om auktionerna förrättas 1 både här i hufvudstaden och pä andra ställen; men alt förbjuda 1 transport hit till hufvudstaden af bergsefekterna, det anser jag för J min del vara origtigt och kunna leda till större förluster, än , som någonsin vinsten genom täflan utaf anbud ifrån de mindre Ben 1 Februari e. ra. 2C5 slätterna kan inbringa för Statsverket. Detta hindrar icke att, utan en sådan skrifvelse, auktioner å ifrågavar:de effekter kunna anbefallas alt hållas så väl i Stockholm sorn i andra städer. Dessutom kungöras sådana auktioner alltid, och spekulanter från andra orter hafva äfven tillfälle att här i Stockholm dios Statskontoret göra sina anbud, så att täflan äfven nu finnes i detta fall. Hvad angår bergseffekter ifrån vestra orterna, så komma de icke heller nu till Stockholm. Jag anhåller derföre att den föreslagna skrifvelsen, såsom dels skadlig, dels öfverflödig, måtte af R. o. Ad. afslås. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s tillstyrkande å denna § ropades Nej, och, uppå sedermera framställd propos., afsteg R. o. Ad. hvad uti denna § blifvit tillstyrkt. Då §:n 14 förekom, yttrade Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser mig endast böra hafva äran nämna att några punkter i denna fråga redan blifvit af K. Kam mari! :n afgjorda och att andra ännu bero på föredragning. § 16. Denna g ansågs ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. § 20. Härom yttrade Frih. Palmstjerna:
Utskottets wid ststa Riksdag fattade beflnt, det simes bora ankomma pä hen stattstylldjge, antingen mäler stall uti hittills wänlig ordning eller hos kompromiss. Rätt piöfwas, samt den till besvärs anförande utsatte tid ä La-.d,t, i Utstöttets omdöme, äfwen äx för korrt, fär Utstottet föreflä följande redaktion af ofWanstäende i. mom, af 6. tz. TaxeringornZnnen päfört och stadgat, bljfwep utan ändring fastständande, sä wida ej den stattstylldjge sjelf eller genom stcifteligen befullmägtjgadt <0mbud, anlingen genast, medan Taxering» Lommitteen ännu är samlad, wisar, att han af Misstag sch forelupen felaktighet blifwit för högt Se« bitera-, och Lommitteen stn - 2L September. 683 ner skäligt att deruti lemna rättelse, eller ock, inom fjorton dagar i Stad och en mänad ä Landet frän Sen tid -ä Debetsedlqrne, efter utfärdad Rungörelse, stätt att afhemta, antingen med sina besvär, uti hit, tilo wänlig ordning, wänSer sig tjll Rongl. Maj.ts Befallnjngshafrvande j Länet och widare i laglig roäg Sen fullföljer, eller sck anmäler sig om LompromissRätts erhällande, i Städerne hos Magistraten, och ä Landet hos Häradsstrifwaren. Rongl. Masts Befallningvhafwande, eller Sen söm i dess ställe i Srad eller pä Landet Taxeringarne hewistar, ware jemwäl berättigad, att, pä förekommande stäk och anledningar, ä Rongl.
Och tor att visa samma ädelmod emot de stora, har man medgifvit dem tri distilleringsrätt arel igenom, och frikalla t dem från försegling den lilla tid de skulle slå obegagnade. Hvarthän allt detta leder är ej svårt att iorutse. Vi hafva nu så länge vandrat på den vägen, att man vet hvart den bär. Följderna häraf vill jag icke beskrifva, endast beklaga mig sjelf, Bev.- Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. 37 som varit nöclsakacl att deltaga i en sådan lagstiftning. Huru skola vi» som nitälska för nykterhet och bvänvinssupningens afskaffande, kunna möta våra hemmavarande medbroder och åhörare med den underrättelsen, alt, vid en Riksdag, då man haft anledning alt hoppas något helt annat, hav den riksförderfliga handteringen erhållit en så utomordentligen stor frihet, som den förut icke ägt? Innefattar icke ett sådant lagförslag det bittraste hånlöje öfver alla menniskovänners bemödanden att åstadkomma minskning tili den olycksbringande varans tillverkning och förtäring? Man må ursägta mig, om jag ej med tillbörlig köld och liknöjdhet kan deltaga uti rådplägningen om det lämpligaste sätt, hvarpå menniskors elände skall frambringas. Ty hvad är t. ex. bränvinsbrännarens rättighet att lill sina underhafvande halfstopsvis utmångla bränvin? Hvad är det väl annat än ett privilegium för jordbrukaren, att laglikmätigt utsuga sina tjenare, dagsverkare och torpare?
Under nära en vecka hade de utställda buketterna skyltat i fönsterna, då jag reste ut till en vän, som bor ett par mil från brunnsorten; när jag kom tillbaka, hade en ny flock af växtlifvets martyrer intagit deras plats. Åter sutto lysande blomklasar plattryckta intill rutorna, och kalkarne på en praktfull brandröd kaktus sutto likt koppglas fastsugna vid dessa förfärliga fönster. Jag stannade på gatan, allvarsamt öfverläggande med mig själf, om jag icke, under förvändningen af att göra mina grannar ett besök, skulle fälla en förbön för de lefvande begrafna, då fönstret plötsligt rycktes upp och min unga svärdotter tillropade mig ett hjärtligt: » Välkommen tillbaka! » » Bor du därinne, barn, så för allt i världen sköt om de arma blommorna, » sade jag. » I förmaket! Åh, bevars, » log hon, och i nästa minut följde hon efter mig in i min bostad. » Blommorna lockade mig dit in, och den omständigheten, att mamma fått sin bostad midt emot, bestämde mig för att låta fru Ellen tjäna en främlig genom att afstå ett par rum åt gårdssidan. Jag kom hit dagen efter det du slutat din brunnskur och afrest till landet, så att jag har haft god tid till att studera mitt värdfolks lefnadssätt. Sken alltsammans — förmaket utåt gatan är en träffande bild af det hela. — Var den tyske~grosshandlaren anländ till brunnen, då mamma reste? — Ja visst — ja, nu talas här starkt om fröken Olgas förlofning med honom. Somliga säga, att han blott är en handelsresande, som inbillar. sig, att den eleganta flickan har förmögenhet; men både hon och hennes föräldrar bygga verkligen framtidsförhoppningar på friarens förmenta rikedom. — Han själf har ett par gånger blifvit inbjuden att njuta af fröken Olgas musik i förmaket utåt gatan. » » Ja, du känner min yrhätta till svärdotter, » fortsatte den gamla konsulinnan, » och jag tillstår, att jag mera intresserade mig för de sammanprässade kaktusblommorna än för min svärdotters skildring af ett skenlif, som jag länge sedan genomskådat. Jaså, du intresserar dig för slutet af detta kapitel i fröken Olgas lefnadssaga.
Jag känner åtskilliga abc-böcker, t. ex. den så kallade Sjögrens, der hvarjehanda äfven om naturläran är framstäldt, och som icke är så svårt att uppfatta. De lärostycken, som här nämnas, uro icke bestämda att böra inhemtas till någon viss grad. Det är en omvexling för barnen, då de jemut undervisas i religionen, att få t. ex. beskrifning på att jorden icke är platt ulan rund, huru soloch månförmörkelser tillkomma, hvad de tecken, som finnas i almanackan upptagna, betyda o. s. v.; och jag har ofta sett huru barnen med begär uppfatta dessa enkla framställningar. Då dessa kunskapsstycken uppräknas, må de förefalla såsom vöre de något svårlästa, men j.ig tror knappast att en folkskola kan rätt drifvas, utan att man der lärer alla dessa ämnen; det är således ingen fara 2JO Den i3 Februari e, m. vid att antaga denna 6 §, derom man öfvertygas, när man med noggrannhet fästat sig vid det hela af den föreslagna författningen. Man ser deraf, alt i i inom. af nästa § slår det, att ”på de tider, som af skolstyrelserna närmare bestämmas, böra examina med barnen i hvarje skola anställas, dervid äfven de barn, som icke bevista folkskolan, skola sig infinna och förhöras, på det utrönas malte, huruvida under hemläsningen deras undervisning varit försummad.” Detta är helt evasiva uttryck. Det står icke att de, som läsa hemma, skola kunna allt hvad som läses i skolan, utan §:n börjar försigtigtvis med det stadgande, alt livart och ett barn, som begagnar skolan, skall inhemta dessa kunskaper. Något försåt, om man så behagar yttra sig, finnes således icke inlagdt i författningens studganden. Hr von Hartmansdorff: Det ser ut, som hade vi vid detta tillfälle afhandlat 2:ne särskildta föremål: det ena alt bestämma hvilka ämnen, som skola föredragas i folkskolan, och det andra att utsätta det ringaste belopp, hvarmed ett barn må anses vara belåtet.
Jag vet i sanning icke, hvarföre sådant skett, synnerligen vid detta Riksmöte, dit vi ingalunda för ett slikt ändamål blifvit kallade. Lika litet jag ser någon orsak, att I gg2 Den 27 Maji. upplåta de få återstående spillrorna af våra rättigheter, lika-mycket är jag öfvertygad om skäliglieten, att både nu och vid kommande Riksdagar bibehålla och försvara dessa spillror, såsom ett bevis på hvad vi fordom ägt. — Hvad den föreslagne National-representation. angår, så, långt ifrån att klandra det minsta af Betänkandet, bar jag med mängden, med största nöje, läst och afhört så väl detsamma, som Friherre Ehrenheims särskilta yttrande, hvilket, örn möjligt är, än mera ökat vår beundran för hans snille, redlighet och förträffliga bjerta. Men jag tror icke att tiden ännu är inne till antagande af detta nya representationssätt, likasom jag vågar försäkra, att, om ock Ridderskapet och Adeln skulle detsamma gilla, de öfrige RiksStånden dock aldrig uti lika beslut iugå. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard: Jag har redan i ConstitutionsUtskoltet reserverat mig mot Dess förevarande förslag, som jag icke tror uppfylla Nationens väntan, och tidehvarfvets fordringar. Jag är således' icke pligtig alt nu försvara detta förslag. Men det må dock tillåtas mig besvara de af Herr Friherre Boijes anmärkningar emot detsamma, i afseende på hvilka jag ej är af lika mening med honom. Herr Friherren anser bästa medlet till förminskande af den representerande Adelns talrikhet vara, att stadga en ålder af 35 år, som vilkor för inträdet på Riddarhuset. Han förmenar, att vid 25 år äro passionorne mycket starkare, och svagheten för lycksökeri Den 27 Maji. m större. Men det finnes en passion, som man torde önska aldrig minskades, och det är den för Fäderneslandets interesse. Denna passion ar merendels lilligare vid 25, än vid 35 års ålder; sedan öfvergår denna känsla ofta mera lill raisonnement.
Lilv^lUol^^. Tisdagen den 12 Maji. Pennm kl. 12 om middagen. I^plästes oZ) godkändes Riksens Sranders underdåniga skrifwelfe rörande fyänad i millionen till sörfwars-werket. Föredrogs a nyo och bifölls Skats-Utstkoltets, den s dennes första gänken upläste betänkande öfwer Konungens Nådiga Proposition angående räntan pä ägarens af Rosenforsi Jernbruk län af Wadstena Krigsmanshus C sia Likaledes wid förnyad föredragning bifölls StatsIltskottets anima dag upläste betänt ande angående tryckningen af bihai^gel till Riks Sländens Proiocoller. E ter förnyad npläsning af Skals-UlskottetS, i anledning af en Konungens Nådiga proposi ion, afgifna och den Z Maji pä bordek lagda beiä, kände om dräkselwerkck pä SwerigeS ultramarinffa besittningar, yttrade sig Ere we körner, 6öran, att ber ejwo re för ali aagol an,nacka eniok velänkander, fom han be gärt
Utsk. tyckes nemi. hafva föreställt sig, att de i denna punkt omtalda hästarne endast skulle behöfvas för att transportera de lör en pontonbrygga nödige materialierna, och att man således för detta ändamål lika väl kunde hyra åkareeller bondhästar för dagen. Så är likväl icke förhållandet, utan ändamålet med dessa hästar är att gifva folk och befäl den absolut nödvändiga öfningen i att röra trossen, likasom man vid manövrerna rör artilleripjeser. Det är ingalunda den lättaste, utan den aldra svåraste manöver, som förekommer vid en armé, när man beräknar dessa pjesers tyngd och obäklighet, och nödvändigheten att manövrera dem med lätthet och säkerhet, så att icke oreda upkommer, när man kommer till den plats, der bryggan skall läggas, hvilket kanske sker under fiendtlig eld. Likaledes mäste nedtagningen af bryggan, sedan man begagnat der, ske med ordning, så att man icke blottställer materielet för att blifva taget. Hvar och en torde således finna att folket behöfver öfning, helst som i de flesta fall de komma att arbeta under en fiendtlig, allvarsam eld. Jag anhåller derföre om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. på bifall till hvad K. M. i denna punkt föreslagit. Frih. Tersmeden: När denna fråga förevar på Afdelningen, uplystes det att minst 100 hästar erfordrades, om man skulle vinna det dermed afsedda ändamålet. Men deremot ansåg Afdelmn att tiden, under hvilken dessa skulle begagnas, möjligen skulle kunna minskas något, och derföre föreslogs art dessa 30 dagarue skulle nedsättas till 15. Om man således vill bevilja något anslag till detta ändamål, så skulle jag föreslå att tiden nedsattes tiil hälften, och att till följe deraf, i st. f. de begärda 6,000 It dr, anslaget bestämmes till 3,000 Bdr. Hr Lefrén: Jag förenar mig med Frih. Tersmeden; ty det är bättre att få något än intet. Den 6 Juli f. m. 91 Frill. Tersmeden: Skoningsoch medikaments-penningarne liro äfven beräknade för dubbla tiden, således torde äfven de böra nedsättas.
I sistnämnda afseende har jag dessutom förmodat någon anledning icke gifvas till klagan öfver bristande-frihet, då enhvar äger och utöfvar ostörd rätt att ej allenast i enskilda lifvet hysa och efterlefva, utan till och med i tryckta skrifter kungöra alla de religionsbegrepp, som icke innebära förnekelse af en Gud och ett lif efter detta eller af den rena evangeliska läran, hvilken enligt sjelfva våra bekännelseböcker är oberoende af all annan autoritet, än Guds heliga Ord allena. Den religionsfrihet, som härutöfver påyrkas men i våra lagar icke är medgifven, har synts mig till sitt gagn och värde vara mycket tvifvel underkastad; och beträffande tillräckligheten af den nyss beskrifna samvetsfriden, hvilken lärer kunna betraktas såsom den enda sanna och vigtiga religionsfriheten; så har jag ej kunnat se annat än missbruk af ord i det föregifvandet, att det är samvetsfriheten, som förnärmas, när hinder lägges endast för stridlystnaden och orostiftandet i församlingen och för tillfredsställandet af begäret att offentligen visa sin heliga ifver och företräde framför olika tänkande medchristna — en sinnesstämning, i hvilken ej tyckes ingå den äkta, saktmodiga, christna fromheten eller ens den fördragsamhet, som man dock för egen räkning så högt fordrar af andra. Men med denna tanka om läseriets ofog och med full öfvertygelse om angelägenheten att kraftigt motarbeta dess för samhället och för religionen skadebringande oordningar, har jag trott, att man endast måste beklaga, långt ifrån att kunna värdera det ovisa nit, som i sin verksamhet för detta ändamål förser orostiftarne och de vilseförda med anledningar till rättmätig klagan. Och då det var uppenbart, att meranämnde
Beläget närmare skoldistriktets medelpunkt är det tillika såsom läneresidens och handelsstad, hvartill den ensam bland länets städer har passande läge, den ort, som icke endast f. n. har, utan sannolikt äfven i framtiden kommer att hafva, den lifligaste beröring med länets särskilda delar — en omständighet som i förev:de fråga mäste vara af högsta vigt. Emellan ett dit förlagt högre lärdomsverk och de å ömse sidor derom befintliga lägre skolorna i städerna Piteå och Haparanda skulle naturligtvis lättast upkomma och bibehållas nödig vexelverkan; och då för öfrigt åtskilliga af de framstälde inkasten mot Piteå äro i väsentlig mån tillämpliga jemväl på Haparanda samt denna f. n. ytterst obetydliga ort blott genom handelsgemenskapen med grannriket har att förvänta någon tillväxt för framtiden, lärer det icke vara möjligt att för ett läroverk, hvars distrikt skulle hufvudsakligen, om icke uteslutande, bestå af Norrbottens län, finna någon tjenligare plats, eller ens någon annan tjenlig plats än länets hufvudort Luleå. Man har sökt fästa någon vigt dervid att Luleå skulle hafva omkring 200 innevånare mindre än Piteå, och dertill föregifvit att den förra staden saknade nödigt husrum för ett större antal skolbarn; att lefnadskostnaden vore högre i Luleå än i Piteå; att Piteå pastorat hade inom sig flera verk och inrättningar, än Neder-Luleå pastorat; och att i Skellefteå funnes icke endast flere verk och inrättningar, utan ock ett större antal ståndspersoner än i såväl Piteå som Luleå. Hvad härvid först angår folknummern i de bägge sed - Den 21 November f. m. nare städerne, var den visserligen för några år tillbaka lägre i Luleå och är det möjligen ännu, ehuru förhållandet härutinnan efter läneresidensets förflyttning redan undergått och fortfarande undergår förändring till förmån för residens-staden, men då, efter hvad länsstyrelsens embetsberättelse!' och rapporter gifva vid handen, skillnaden hufvudsakligen berott och beror af de icke skattdragandes och förnämligast, de fattiges eller obemedlades större antal i Piteå, så synes det derifrån hämtade skälet i allt fall kunna lemnäs å sido.
December förenämnde år kallad inför Konungens Befallningshafvande, för att yttra sig om de vilkor, hvarunder han ville å egna och Pal maits vägnar frånträda ingångna entreprenadkontraktet och återbetala icke använde delen af de 10,000 R:dr banco, Borgström fått såsom förskott å inropssumman lytta; dervid Borgström jemväl förklarat sig villig att låta kontraktet återgå emot 2000 R:dr banco, under erbjudande att, på fyra år med 2000 R:dr årligen, men utan ränta, återbetala de på lyftade förskottet återstående 8000 R:dr, för hvilken återbetalning han ville ställa godkänd borgen; och sedan Borgström blifvit underrättad, det han hade att afbida Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet; hade Konungens Befallningshafvande i skrifvelse den 12 Januari 1844 hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att omförmälta med Palmaer och Borgström afslutade entreprenadkontrakt blifvit i följd af inträffade eldsvådan uppsagdt, och att Borgström, söm egentligen besörjt grundläggningen och materialiers anskaffande, genast efter verkställd besigtning och värdering å nedlagde arbetet, blifvit inkallad för uppgörelse i saken, och dervid gjort .det förklarande, som ofvan är anmärkt; uppå hvilken anmälan Kongl. Maj:t enligt nådigt Bref den 23 nästföljande April bemyndigat Konungens Befallningshafvande att med entreprenörerne för byggnadsarbetet afsluta öfverenskommelse om entreprenadkontraktets återgång, mot vilkor, att entreprenörerne, såsom ersältuing för redan verkställda arbetet, jemte den genom kontraktets frånträdande dem tillskyndade förlust, skulle äga att sig till godo beräkna i ett för allt 2000 Kalr banco medelst afdrag å lyftade förskottssumman, och med återbetalningen al återstående 8000 R:dr åtnjuta det af Borgström betingade anstånd, dock emot godkänd säkerhet. I följd häraf hade Konungens Befallningshafvande den 21
Hvilket samma förordnande och gåfwo-bref, för att öfver dess efterlefnad holla nödig hand, jag efvenledes emottagit och jämte det ofvannämnde Ett Tusende Två Hundrade /:1200:/ Rdr riksgäldssedlar såsom den 1 sta i denna månad af mig emottagne härmed qvitterade warda, förbinder jag mig efven härmedelst att i min lifstid upfylla och iakttaga de willkor och skyldigheten min Käraste Fru Moder uti dess mera nämnde förordnande wid dessa medels förvalltning och utdelning mig föreskrifvit. Till yttermera visso warder detta qvittence af mig egenhändigt underskrifvit och med mitt vanliga signete bekräftat, som skedde i Stockholm d. 12 Maij 1795. David Gotthard Hildebrand sigill Från Härads Rätten: Efter upläsandet af desse Handlingar beslöts, att de samme skulle efter begäran blifva til framdeles säkerhet och efterrättelse i Härads rättens dombok intagne samt til bevis derom de åstun-dade protocolls utdrag meddelte. Stensjö d. 23 Nov.(ember) 1795. På Häradsrättens wägnar Paul v. Jacobson3) sigill J anledning häraf framgaf H(er)r Bruksinsp.(ector) Lind til upläsande en lista, underskrifven af Ericsbergs Possessor Wälb.(orne) Herr David Gotthard Hildebrand, på 15 fattiga personer, som wälbem(äl)te Herre behagat nämna till åtnjutande af de lOOde Rdr, hwilka emellan dem så utdelas skulle, att hwardera fik 6 Rdr 32 s (sk). — Dessa lOOde Rdr blefvo ock nu genom Bruksinsp.(ectoren) Lind til Prosten och de 2ne fattigcassans föreståndare öfwerlämnade, som dessa pgr (penningar) till de utnämnde 15 fattiga utdela skulle och på hvilken summa de nu qvittence gåfwo.
Så synas Vemlands store iiiiin - en Erik Gustaf Geijer, en Anders ~ ' ryxell, icke hafva haft öga för eller atininstoiie q iiird pennan hskidliggjort de sidor af folklynnet soni frainträdn hos Göstii Berling och Iiniis oingifning. Icke heller i folkdikten upar préfdrence ~ ~ e r i n l a i i d i i i g a r ~ sedd i e ~, f r i n scenen a1111~ i dag ined sainini förtjiisning soin för femtio %r sedan, och icke heller i de dripliga visorn; i xpi varmlanske tongni8lea Bterfiniia vi det lif och de kartikterer, som 8elma Lagerliif fatt syn p i. Jien hvad iner! Satioiiallyiiiiet iii. ett djupt, ':), j, äiiiiiiu p&amp; lhgt iiar ej genomforskat scliackt. Tiigeii enskild man, vorea lian 811 sk stor, kan jiiinnta, det shoin siii privata egendoni; det st2 fritt för alla, soin. till ett sadalit värf Iiafva makt och hag, att dlri nedfi.iinga, och den soin liar den ratta slagrutaii finner också de nya indmsti: ecken. JIhigeii 12isare liar f#st sig vid det mystiska, det spökaktiga, soni förineiias v a r i ett alltför geiioingltende drag i boken; inen &amp; r det verkligen af s&amp; oblandad mystisk beskaffenhet? Deii elake Silitrani, tecknad efter verklig~eten, lisde ju gjort till sin iippgift att inzbilla miinniskorna, att lian försviiiit sig; .t » den ledea: och stiiiidoin iipptriidde i lims, skepnad. Den ingsticisinen är jii skledes konstlad och fal: sin förklaring.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o [\0 förut meddeldte Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti. Öfver väckt motion om eli Strafflag mot Slafhandel i allmänhet. 120. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 85 förut meddeldte Betänkande, angående förslag till Lag för åhörare, som bevista RiksStåndens öfverläggningar. Hans Eoccéllence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Föredrogs ånyo LagUtskottets den 17 sistlidne October under N:o 116 afgifne, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ansvar åden, som bortförer eller undanhåller annans minderåriga barn; och skulle berörde Betänkande, uppå anhållan af Herr Crusenstolpej, Magnus Jacobi och Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelmi enligt 49 §• Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet. Vid förnyad föredragning af Förstärkta StatsUtskottets den 24 sistlidne October un48 H. 3 A 34 Den 2 November f. m. der N:o 313 aflåtne, och den 36 i samina månad e. m. på bordel lagde, Memorial, angående anställd omröstning i åtskilige frågor, hörande till Statsregleringen; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde till StatsUtskottet öfverlemnas, Föredrogs ånyo Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 1 sistlidne October under N:o 21 afgifne, och den i3 i samma månad på bordet lagde, Betänkande, rörande Pacpietpostoch Forvagnsinrättning; och skulle berörde Betänkande, uppå anhållan af Herrarne von Hartmansdorff, August, och Hjerta, Gustaf, enligt 49 §• Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet. Herr Crusenstolpe, Magnus jacob: