Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår granskningen af Banko-Diskontverkets räkenskaper, som för nästlidet år, på sätt förut varit händelsen, kommer att verkställas af Utskottet; torde, för detta och följande år intill nästa riksdag, grunderne böra bestämmas för val af Revisorer och Suppleanter, i och för granskningen af nämnde verks förvaltning, samt dessa grunder för Kongl. Maj:t i underdånighet uppgifvas, i ändamål, att 2:ne Revisorer för hvartdera Riksståndet må blifva till berörde gransknings-förrättnin^ gar utsedde och kallade. Stockholm den 9 Januari 1851. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Jan. 1851, kl. 2 e. m. Memorial, med återlemnande af Per Hansson motion. Sorn det på Kongl. Majit allena ankommer alt bestämma prägeln å Silfvermyntet, har Utskottet ansett sig icke kunna taga någon befattning med en inom Hedervärda Bondeståndet af Hiksdagsfullmäktigen Per Hansson från Wermlands län väckt och till Utskottet remitterad motion, innefattande förslag till förändrad prägel å de Silfvermynt, som i värde understiga 32 sk. B.-co; hvilken motion följaktligen, på grund af 44 § 3 mom. uti Riksdagsordningen, härigenom till Hederv. Bondeståndet återlenrnas. Stockholm den 9 Januari 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Jan. 1851, kl. 2 e. m. Memorial, med återlemnande af en utaf RiksdagsfidlmäktU gen Nils Jeppsson väckt motion. Hedervärda Bondeståndet har till Utskottet hänvisat Biksdagslullmäktigen Nils Jepps$ons från Skåne motion, angående dels Privat-Bankernas indragning, och inrättande i doras ställe af Låne-Kontor, samt dels skyldighet för de förra att erlägga högre bevillning; men som det icke tillhör Utskottet att behandla frågor om Privat-Bankers beskattning , får Utskottet, med anledning af 44 § 3 mom. i Riksdagsordningen, till Hederv.
Diskonten är en låneinrättning, som skulle i icke ringa mån bra mycke, för tillfälliga behof, kunna afhjelpa jordbrukarens förlägenhet i detta afseende, då dessa lån återbetalas med J:del hvar 6:te månad och mot 5 procent ränta, derest här funnes någorlunda tillräckliga medel, och en viss del deraf voro an visade företrädesvis för jordbrukets räkning. Med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, får jag således föreslå, att anslaget till filialbankerna, 10,000,000 R:dr, måtte, i den mån hvarje af dessa bankers oktrojtid tilländagår, af Rikets Ständer anvisas till förstärkning af allmänna Diskonten, för att företrädesvis användas såsom låneunderstöd för jordbruket. Om remiss till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 1 November 1865. anvisat Till Handelsoch Närings-diskonten å Jernkontorets kreditiv Till filialbankerna och till allmänna Diskonten R:dr 2,250,000 „ 12,000,000 900,000 „ 10,000,000 9,600,000 eller tillsammans R:dr 34,750,000 J V. Lundqvist, från Skaraborgs län. Motionen ingifven den 4 November, men af motionären återkallad den 8 samma månad. 14 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 1.0. Af Anders (iiidniundssoii från Hallands län, angående användande af Riksbankens disponibla vinst till inlösen af sådana hypotheksbankers obligationer, som löpa med ö procent ränta. Riksbankens vinst utgjorde vid början af detta år något öfver 5,320,000 R:dr R:mt och anses med säkerhet vid årets sint hafva blifvit ökad med 1.500,000 R:dr, måhända till och med 1,800,000 R:dr, så att den då skall uppgå till minst 7,320,000 R:dr, men sannolikt till något mera.
General-landtmäterikontorets arkiv med flera renovationsarbeten samt i allo skickligt och väl fullgjort sina tjensteåligganden; till stöd för hvilken framställning bifogats, bland annat, ett af Provincial-läkaren E. Tyselius i December månad sistlidet år utfärdadt bevis, af innehåll att Tolls helsa, som under flera år varit svag, de sednaste åren mycket försämrats, med betydlig slöhet i minne och tankeförmåga, jemte deraf följande stor svårighet att göra sig begriplig i så väl tal, som skrift, samt att numera intet hopp syntes återstå att Toll någonsin må kunna återvinna helsa och själskrafter, eller ens varda i någon mån förbättrad, äfvensom ett af vederbörande pastors-embete meddeladt intyg, bestyrkande att Toll är utfattig och i saknad af alla medel till sin utkomst; förmälande Kongl. Majits Befalllningshafvande sig desto heldre tillstyrka nådigt bifall å berörda framställning, som Kommissions-landtmätaren Tolls iråkade nödställda belägenhet inträffat utan hans eget förvållande samt han under sin tjenstetid städse ådagalagt flit och redbarhet. 22 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition IS:o 98.
Denna företrä - fjag-Utskottets Utlåtande N:o 10g. 11 trädesrätt till granskning är äfven grundad i det närmare interesse i förvaltningen, fränder genom arfsrätt kunna ega framför oskylde. Det är derföre naturligt, att en frände, som är myndlings närmaste arfvinge, skalL finna det för sig af serdeles vigt att noga granska förvaltningen af en egendom, till hvilken lian genom arf kan blifva egare. Jag föreställer mig alltså den händelse förutsatt, alt Utskottets project antoges, att frände påyrkade sin granskningsrätt, och frågar: hvad har Domaren alt göra i sådant fall? — Jo! hail måste följa Lagens bokstaf, ty alternativet emellan frände och God Man är borttaget. Fräridens granskningsrätt måste vika , om också frändens kunskap och skicklighet ioo:defaldt öfvervägde den forordnade Gode Mannens. 2:0 Rätten skall vaka deröfver, att Förmyndaren sin redovisningsskyldighet icke försummar och den tredskande vid vite dertill hålla. Huru skall detta tillgå? Domaren måste, för att uppfylla sin väktarepligt, upprätta en rotel öfver alla Förmyndare inom hans Domsaga. Han ser deraf, att tre års redogörelse-tiden för en del är för handen, men ingen eller ganska få Förmyndare inställa sig eller låta ingifva räkningar. Enligt lagbudet förelägger lian således de tredskande vite, att deras eftersatta skyldighet å annan dertill utsatt tid fullgöra. Om detta föreläggande måste de tredskande bevisligen kungöras, och således företer sig frågan: huru och genom hvilken detta kungörande skall verkställas? Icke lärer det blifva Domaren, som skall kungöra sina beslut med uteblifne parter. I frågans närvarande skick finnes ännu ingen tvist, ingen stridighet, således icke heller parter, af hvilka endera kunnat åläggas något fullgöra. Man torde anmärka, att Domaren eger påkalla handräckning af Kronobetjeningen i orten. Men Kronobetjeningens förut af tjensteärenden upptagne tid bör ej förspillas med kungörande af Rättens beslut i privatas angelägenheter. Sådant har hittills icke varit dem ålagdt, och lärer svårligen kunna blifva det, och i allt fall icke utan ersättning?
Jag skall nu, ifrån den allmänna klagan öfver penningebristen , återkomma till den om bristande afsättning för spannmålen. Ingen kan dölja för sig, att ju den sednare omständigheten till en stor del härrör af den förra. När tillgångar saknas att köpa, måste hvar och en inskränka sina behof så mycket som möjligt , och åtgången minskas således, snart sagdt, på samma sätt, som då missväxt inträffat. Detta är en naturlig följd af sakernas ställning, och Den 31 Jllars. 363 Järer hvarken böra eller kunna hindras. Men, säger man, främmande Spannmåls införsel bör förbjudas och MagazinsDirectionen organiseras på annat sätt, för att uppehålla Sädespriserna och sätta Jordbruket i åtnjutande af alla sina rättigheter och förmone-r som modernäring. Det är onekligt, att de föreslagne utvägarne kunna möjligtvis verkställas, men det torde ej vara det, att de i alla fall biefve lika nyttige. Det gifves föga något mera grannlaga och mera vigtigt ämne, än det angående Spannmålshandel. Å ena sidan förekommer producentens skäliga fordran, att genom priset å sin tillverkning njuta nödig uppmuntran, å den andra consumentens ej mindre billiga väntan, att kunna lefva för det bästa möjliga köp. __ Emellan dessa båda ytterligheter är Regena, gen satt att bevaka det allmänna interesset, som säger, att menniskans första behof bör också vara det första föremålet för Dess omtanka, och att möjligheten att förekomma brist, livilar hufvudsakligen på den, att i goda år hafva beredt öfverflöd. På detta sätt träffas åter en föreningspunkt för de stridiga interessena, och man har trott kunna bilägga de ömsesidiga fordringarna, när man förenade sig i den gemensamma önskan för jemna Spann, tuålspris. Det är likväl i detta, äfvensom i alla andra, fall nödigt att veta, hvad nian menar med denna jemnhet i Spannmålens värde.
Hade solen skinit på himmelen och naturen visat ett gladt anlete, medan Kimon talade, skulle hans ord måhända icke gjort det intryck som nu, då de understöddes af skymningen, molnens mörka vandrande skaror och regnets vemodiga ljud. Medes längtade efter Hermiones hemkomst, ty han ville meddela henne sina bekymmer och hoppades med visshet, att hon, filosofens dotter, skulle förskingra dem med några ord af sin vishet. Han längtade att komma i grannskapet af hennes lugna väsen, under inflytelsen ej blott af hennes ord, utan ock af hennes ögon, som ensamma för sig föreföllo Medes som ett bevis på odödligheten. Han verkställde samma afton sitt beslut. Hermione var färdig att gå till hvila, när den gamle portvaktaren knackade på dörren till hennes sofkammare och frågade, om han finge stiga in, emedan han hade något vigtigt att spörja henne, hvilket han ej kunde uppskjuta till morgondagen. Hermione lät honom komma. Den gamle slafven tog förtroligt plats bredvid sin herrskarinna och fattade hennes hand. Han hade gungat Hermione på sina knän, då hon var liten, och var van att af henne behandlas ej blott med vänlighet, utan med den vördnad, hvarpå ett silfverhvitt skägg, trohet och redlig vandel hafva naturliga anspråk. – Min goda herrskarinna, sade Medes, – jag prisar gudarne, att jag nu får tala med dig. Jag skulle annars fått en sömnlös natt. – Hvad är det då, som oroar dig, min gamle vän? frågade Hermione. – Jag har i afton börjat grubbla, sade Medes, – och det på ting, som jag icke begriper. – Nåväl? sade Hermione leende. – Ack, min herrskarinna, det är en helt allvarsam sak. Jag vill veta, om det finnes gudar och om själen dör tillika med kroppen eller om hon fortlefver efter döden. – Huru? Tviflar du derpå? – Visserligen icke. Jag har aldrig tviflat derpå ... förrän nu i afton ... – Och hvarför i afton? Medes berättade, om det besök, som Kimon aflagt i villan och om det samtal, han haft med denne.
Ben 15 Juli e. m. pos. på bifall till §:n, hvartill svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af den motsvarande §:n i K. M:s förslag, då svaren utföllo med flera nej och några ja; hvarefter propos. på bifall till §:n förnyades samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande, 5:te—7:de §§ma. Biföllos. 8:de §.n. Hr Ribbing: Emot den nu föredragna §:ns lydelse har jag endast velat erhålla min reservation till prot:t antecknad. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, framställdes propos. på bifall till §:n och besvarades med ja. 9:de §:n. Frih. Cederström, Thure: Uti den nu föredragne punkten har Utsk:t föreslagit lika straffbestämmelser för tvänne brott, hvilka dock äro väsendtligen olika. Det kan nemi. icke vara lika straffvärdt att begå otukt med en annan person, sora att göra sig skyldig till otukts utöfvande med djur. Det sednare brottet anser jag blifva allt för lindrigt bestraffadt med 2:ne års straffarbete. Jemlikt 1734 års lag straffades samma brott dermed, att den dertill skyldige miste lifvet och steglades. Då man väl för hvarje brott bör bestämma ett straff, som står i någon öfverensstämmelse med brottets natur; och ifrågavarande brott är fasaväckande, anser jag att Utsk:t bort derföre utsätta en straff-latitud af 2—10 år. På dessa skäl anhåller jag om återremiss. Frih. Armfelt: Nutidens lagstiftare hysa i afseende å dessa brott en helt och hållet annan åsigt än den, som vid stiftandet af 1734 års lag gjorde sig gällande. På sätt den förre talaren erinrat, har lindrigare straff än halshuggning, enligt nämnde lag, tillförene derför här i landet icke ifrågakommit.
Inbjudningar till Ridderskapet och Adeln: — till middag å Kongl. Slottet för femtio dess ledamöter jemte Riddarhus-Sekreteraren, vid Riksdagens början: I. 15. — vid Riksdagens slut: VII. 390. — till Riksdags-predikans afhörande och till ceremonien å Riks - salen, vid Riksdagens början: I. 18. — vid dess slut: VII. 390, 393. Inbjudningar till Ridderskapet och Adeln: — till Herr Landtmarskalken att, jemte tjugufem utsedde deputerade af Ridderskapet och Adeln, deltaga i högtidligheterna vid invigningen af Statens stam-bana från Stockholm till Götheborg: I. 26. — angående utseende af dessa deputerade: I. 27, 39, 44. — Valet af dem förrättadt: se Lista. — till ytterligare tjugufem ledamöter af Ridderskapet och Adeln att deltaga i högtidligheterna vid invigningen af vestra stambanan: — Valet af dem förrättadt: se Lista. — till 180 ledamöter af Ridderskapet och Adeln att bevista en festlig representation å Kongl. Theatern med anledning af vestra stam-banans öppnande: I. 43. — till Krigs-Vetenskaps-Akademiens sammankomst den 12 November 1862, för firande af dess högtids-dag: I. 55. — till Bal hos Deras Majestäter Konungen och Drottningen Onsdagen den 28 Januari 1863: II. 234. — till bevistande af offentlig examen vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda den 15 Juni 1863: V. 105. — att öfvervara års-alslutningen med den af Svenska slöjdföreningen i Stockholm inrättade söndagsoch aftonskola den 18 Juni 1863, samt att derjemte bese utställningen af lärjungarnes arbeten: V. 168. — till års-examen med Kongl. Musikaliska Akademiens elever den 13 December 1862: 1. 465. — till Kongl.
Genom E. K. M:ts Nådiga Bref den 24' April 1820, har blifvit förordnadt, att den Summa af 3000 Dl. Strut eller 500 R:dr Blco, sorn^ enligt Råds-Protocollet den 21 December 1763, fått af Krigsmanshus-medlen användas till nödlidande Officerares understöd, skulle Ökas till 700 R:dr, samt 500 R:dr om året ytterligare afsättas till Nådegåfvor för E. K. M:ts Egen höga disposition , utöfver de xooo R:dr årligen, sorn, pa grund af Kongl. Brefvet den 22 Oct. l8lf>, tili sådant ändamål anslagne blifvit. Underdåniga Skrifvelse?! 733 Riksens Ständer hafva väl häraf inhemtat,’ huruledes Krigsmanshus-Cassan, till följd af liögstberörde Nådiga Förordnanden, får årligen vidkännas betydliga utgifter, hvilka, enär Cassans egenteliga föremål är, att med underhåll förse gemenskapen af Arméen, icke synas hafva bordt å berörde Cassa anvisas; men då likväl medlen alltid komma sådane personer till godo, som för Krigsmanshus-Inrättningen icke kunna fiämmmande anses, hafva Riksens Ständer endast funnit sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla, att, utom de redan gjorda, några andra dispositioner å Krigsmanshus-Fonden hädanefter icke måtte ega rum, så att den oförryckt användes för de behof, till hvilkas afhjel pande den ifrån början var ämnad. Uti 1818 års Cassa-Bok finnes bland be hållningen till följande året 1819. uppförd Cassans fordran hos M il i tiaeBoställsoch Passevolance-Cassorne, tillsammans 26,000
Efter ungefär en knapp timmas förlopp, hörde han sakta steg nalkas till dörren, som stod halföppen, och snart steg Arabellas lätta fot på tröskeln. Af hennes försigtiga tysta gång, märkte han, det hon trodde han sof, och han låtsade så göra. Hon stod ett ögonblick stilla och såg sig spejande omkring. Sedan hon med en hastig blick öfvertygat sig att baronen sof, nalkades hon med en gång så mjuk, så tyst, att den mest uppmärksamme lyssnare icke skulle hafva upptäckt ett ljud. Då hon hunnit helt nära, betraktade hon baronens ansigte med ett medlidsamt uttryck; utsträckte derpå sakta handen öfver bordet; kastade åter en blick på den hvilande, och smög derpå tyst bort. Baronen blickade upp, öfversåg hastigt bordet, der han med förvåning saknade nyckeln till sitt skrifbord. Hvad ville hon väl med den, undrade han; då i detsamma hans lyssnande öra tydligt märkte att nyckeln kringvreds i låset af hans skrifbord, lådan utdrogs; snart hörde han det välkända ljudet af en annan sorts lås, en gevärslås, som fort och flere gånger spändes upp och till. «Ah! mina pistoler ligga der,» mumlade baronen förvånad; men han beslöt att ännu hålla sig stilla och afbida utgången. Snart hörde han lådan åter sakta tillslutas, och då Arabella straxt derpå stod i dörren, försvann hvarje misstanka. Likasom förut smög hon tyst fram, lade nyckeln tillbaka på sitt ställe, kastade ögat i den öppna boken bredvid, och sade småleende med en blick på Baronen: «Albano;» sköt derefter undan gardinen, som betäckte baronens porträtt, och lät sin blick med välbehag jemförande falla ömsom på porträttet och originalet: derefter släckte hon ljuset och aflägsnade sig. Straxt derpå hörde han dörren till det yttre rummet tillslutas, och allt blef tyst. Följande dagen, då baronen uppvaknade, föll hans första tanke på nattens besynnerliga äfventyr. Med förundran fann han, vid efterseende, allt i sitt skick. Bref, penningar, pistoler; allt låg oförändradt på samma ställe. Då Arabella åter om aftonen infann sig var hon blekare än vanligt.
Stånd redan skulle hafva bifallit detsamma, oell med anledn. deraf ber jag att få förklara, att jag, som skäl för mitt tillstyrkande af det mindre creditivbeloppet, antager, att jernhandteringen i Sverige ingalunda är ibland de näringar, som för det närvar, beliöfver något högre understöd än den hittills åtnjutit, och att ett bifall till det ökade credilivet icke vore annat än en skänk af flere lusen r:dr till jernbruksägarne i Sverige. Hr Rosenblad: Då det är sannolikt, att 3:ne Stånd redan bifallit denna punkt, skall jag ej kosta många ord på frågan, utan endast nämna, det jag, i full conseqvens med de grundsatser, som ledt alla mina tilleller afstyrkanden, bifaller det högre creditivet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då Herrarne här börja att yttra sig hvar för sig, så torde äfven jag böra uttala min mening, och då får jäg säga, att jag, i full öfverensstämmelse med de grundsatser, som ledt mig i afseende på Bankens penningeförvaltuing, tillstyrker Utsk:s betänk., d. v. s. den mindre summan, och det jemväl på det skäl, som Gr. Gyldenstolpe anfört, att jernhandteringen i Sverige nu befinner sig i en vida bättre och lyckligare ställning, än då Konungens nåd. propos. afgafs. Dertill kommer, att Slanderne, vid denna riksdag, nedsatt beskattningen å jern. 39 S Den 15 April. Om man förhölle sig mot jernhandteringar som mot andra näringar, så, och enär omsländigiieterne förbättrat sig, skulle fråga snarare uppstå, alt på jernhandleringen åter lägga den skatt, hvarifrån lion blifvit befriad, än att med nya förmåner gynna den, som sakens egen natur har hulpit. I hvad belägenhet befinner sig jordbrukaren nu, det omtalar ingen. Den, sorn är lycklig, skall man göra än lyckligare, och den som icke är det, må bära sitt öde så godt han kan. Jag kan ej instämma med dem, som i detta fall yrka ökade förmåner. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Ständers förordnande, huruvida Riksens Högloft. Ständer finna i bchörig ordning ait Justitiä Ombudsmannen sjelf sitt Embete utöfwar ä ben ort der Riksens Ständer till Riksdag församlade äro. Jag fär i sammanhang härmed nämna att wid eftersrägan, Herr Lagman Peterson, hvilken är min suppleant intill dest Riksens Högloft. S'änder genom wal om bestridandet af mitt och hans Embete wid denna Riksdag behagat förordna, med wedetbö rande - r6 Den 4 Aug. randeS tillstånd, tvär för längre tid afrest frän Hufwudstaden, att till skötande af sin hälsa nyttja någon af Rikets Sm brunnar. l.. Lstsnnerbeim. Utdrag af Högloft. Ridderffapet och Adelns Protokoll wid Urtima Riks. dagen i Orebro d. 4 Äng. 1810. S. D. anledning af fröga om Justering af I"- structionen för Banco.Utffotiet, och dä i den 8 §> deraf Regering» Formen af den 21 Augusti 1772 äberopas, samt i enlighet med det beslut, Högwördige Pceste-Ständet genom Protocolls Utdrag af denna dag meddelr, bcftöt Höglrfl. Ridderffapet och Adeln, att ett särskildt Utskott, bestående af trenne Ledamöter af hvarje Ständ, skulle sättas till berörde Jnstructiona granskande, bock med förbehåll, att Leri ingen ändring matte göras, än i hvad som den äberopade nu afffaffade Regerings-Formen rörer: Anseendes för öfrigt Ridderffapet och Adeln för fin del icke nägor hinder wara, att Banco Utskottet mä genast kunna sammanträda, till vidtagande af anstalter, att kunna komma i behörig verksamhet, dock utan rättighet, au uti beredning eller beslut om vägra Bankens angelägenheter inga, förr än Banco» Jnstructionen blifvit af Riksens Ständer godkänd och stadfästad, klt luprs. Tx protocolls O. Lilvsrliolps. Ur - Den 4 Aug. 17 Utdrag af Högloft.
De kunde härvid draga nytta af de antropologiska undersökningar af brottslingar, som anstalts i Tyskland och Italien. Liksom man numer i medicinen ej såsom förut tillämpar metoden att läka sjukdomarnc, såsom abstrakta eller oberoende af den sjuke, utan i dess ställe botar de sjuke genom att studera desses karaktär, lefnadssätt, organiska förhållanden o. 8. v., på samma sätt ansågo sig anhängarne af den nya positiva skolan i kriminalrätten kunna ernå vigtiga resultat genom undersok-ning af brottslingen i stallet för af straffet, inom kort räknade den nya skolan mänga och framstående proselyter, bland hvilka inom Italien Lombroso, Ferri, Garofolo, Sergi och Puglia, hvilka voro de första och ifrigaste befordrarne af de nya teorierna. I Frankrike slöto sig till skolan La-cassagne, Tarde och Bertillon; i Tyskland Krepelin, Bene-dictz och Albrecht; i Ryssland Drill, o. s. v. För att bekräfta den nya skolans tillvaro och li&amp;ktig-het och for att lära känna livarandra begagnade dess anhängare tillfallet vid tredje penitentiär-kongressens samlande i Rom för att äfven de hålla en kongress. Man beslöt förena de båda kongresserna till en enda och benämna den samma den tredje, med tanken fast på de båda föregående peniten-tiärkongresserna; men med hänsyn till de antropologiska och kriminela undersökningarna är den egentligen den första. Innan vi öfvergå till redogörelsen för de båda kon-gress-sektionernas arbeten, torde det vara lämpligt att anföra namnen på de förnämste deltagarne i kongressen. Utom de förut omnämnde förkämparne för den positiva skolan må då följande nämnas: Från Italien hade infunnit sig förut varande mmistrarne Mancini och Pessina, professorerna Bel-trami-Scalia, Biffi, Gabelli, Drusa, Righi, Costa, Locatelli, Morselli och Tamburini. Frankrike var väl representeradt, så väl hvad deltagarnes antal som hvad deras lärdom beträffar.
Liicr yppar sig ett tillfälle för nationens repres sentanter, akt genom den beredwillighet, med hwilkcn de ga en niis och »välgörande Regerings önskningar till mötes, uttrycka si't förtroende för desiafsigrer, sin tacksamhet för desi omsorg akt warda Stas rens snan och medborgares säkerhet. Ifrån dek ögonblick dä Konungen, uti nådig proposition, upmanade Rikets Ständer, att, lill frarMlda förekommande af wädeliga misibruk, Uki Tryckfrihets lagen göra ändringar, hwilka, pä nagra modificakioner nära, sista Riksdagens Cviisiittttions Utskott, uii vedan da ingifwit Betänkande. funnit af nödwändigheten pakatladc, har dets ämne warit ekk föremål för allmän upmärkfamhet^ och till en del för olika meningar Det är naturligt, att man sorgfälligt söker bibehålla länge sak» nade och nysi erhällna rättigheter, men dosta rättigheter, hwilkas inskränkande af en beklaglig er« farenhet yrkas, hafwa icke warit en förmon för andra än de som missbrukat dem till förolämpande af den godasmaken till blygd för ridehwarfwet, till Len ouplystes förledande, stundom till wada för samhällets tuglie Den enda fanna national friheten, ssm icke är, icke kan wara någor annat än hwarje god medborgares, hwarje löstig gjcrmngö skyddande under lagen, har den nägor gemensamt med velt af fjelfötväldet, ilskan, afwnnden, hatet, hittills utöswade rätt air skymfa personer, sära rykten, smäda lKmbclsmä», göra. anmärkningar wid Statens. pyluiM sörhssta.ndeu^ tadla sjelswa Regeringens. Den 26 Iunii74Z åtgärder, sch, dä de ej wägat en allt för stor tydlighet, uti fartliga allusioner inswepa gistet af sina afsigter? Är icke denna sä kallade frihet det farflgaste af allt tyranni, bade i allmänt och enskildt afseende? Ock om en förbättrad