Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man gjorde dä den erfarenhet, att en person, som ville göra en deposition i Banken, huru stor eller huru liten som helst, mäste för detta ändamål inställa sig på 3:ne olika ställen, äfvensom att samma deposition, för att sedermera blifva behörigen controllerad och bokförd, skulle behandlas af 13 personer, hvilket antal till och med kunde utsträckas till 19. Detta förhållande fästade Utsk:s synnerliga uppmärksamhet, och dä dertill uppdagades, att en (under riksdagen atliden) tjensteman inom Banken hade i credit uppfört hvad som borde stå i debet, hvilket måste ytterligare bevisa huru invecklade riikenskaperne inom detta verk äro; så tvekade man icke att biträda motionärens förslag. Jag för min del gjorde detta så mycket hellre, som motionären gaf tillkänna, att han deltagit i flera revisioner, samt att han vid flere riksdagar varit ledamot af BancoUtsk. På alla dessa skäl skulle jag önska, det betänk, finge ett annat Den 1C December. 417 annat öde, än att genast afslås, lill hvilket ändamåls vinnande jag äfven, om Hr von Hartmansdorff skulle vilja ingå pä en återrerniss, icke skulle hafva något ail deremot invända. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Dä mitt namn saknas bland reservanternes antal, anhåller jag att fä till prot. anmäla orsaken dertill, nemi. att jag var pä permission frånvar. dä beslut i (letilia fråga inom Utsk. lättades. Jag ber för öfrigt få instämma i de åsigter, som af Hr von Hohenhausen, i den af honom afgifne reservation, blifvit uttalade; visserligen icke derföre, alt icke en förenkling i Bankens förvaltning bör och kan äga rum; men af del skal, att jag icke anser det af Utsk. framställda förslag leda lill det önskade ändamålet. Jag anser således, alt betänk. bör ogillas. Frih. Haab, Adam Christian:
Således har 1853 års författn. försäkrat innevånarne i dessa län, att till det för länet bestämda bråktal kunna dela ett hemman utan att klander deremot må kunna anställas, och för att än vidare betrygga innehafvaren af en mindre jordlott att få sitta i orubbad besittning af densamma, innehåller 1853 års författn. ytterligare, att inom hvarje socken skall finnas en Nämnd af 2 personer, och den som vill klyfva ett hemman i mindre delar än det bestämda bråktalet, måste vända sig till Nämnden, som derefter verkställer undersökning om besutenheten. Sedan Nämnden intygat den, kan köp om denna ringa hemmansdel afslulas och köparen är då säker att ingen kan på grund åf lösningsrätt beröfva honom hans jord. Wig synes, alt 1853 års författn., hvilken, enl. mitt omdöme, blifvit obefogadt klandrad, lemnar större säkerhet åt innehafvaren af en mindre jordlott än 1827 års författn. Utsk. har på ett förtjenstfull! sätt genomgått historiken i frågan, och angifvit de anbefallda Komitéernes i de olika länen åsigter, hvilka i det närmaste varit öfverensstämmande med den Utsk. nu uttalat, eller att någon förändring i 1853 års författn. i fråga om hemmansklyfning icke bör äga rum. Deremot anser jag, lika med Utsk., att författntn i afseende på jordafsöndring undergår förändring. Frih. Haab har redan påpekat några exempel derpå, att den som vill förvärfva sig en mindre jordlott, såsom ett halft tunnland, icke borde derifrån förhindras. Jag vill då fästa upmärksamheten derpå, att jordafsön - Den 1 Augusti e. m. 57 dring är tillåten såväl med full äganderätt för lifstid som endast pä viss tid eller högst 50 år.
Och till den goda féen mig smög förtroligt. Till namn från fordom jemt jag återkom, Och alltid hette det: »ack, tala om!» Hon gjorde så – dock icke mitt begär, Fasthellre minnets magt hon lyda tycktes, Och stundom bortom barnets trånga sfer Berättelserna ofrivilligt rycktes, Som på det stilla vattnet, vid ett kast, Allt större ringar vidga sig i hast. Men om jag också icke allt förstod, Så tacksam lyssnare man funnit sällan, Så helt jag lefde i en period, Som låg med ljus och dunkelhet emellan Den nittonde Augustis morgonsol Och nattens blixt ur Ankarströms pistol. Hon skildrade, hur glädjen sjelf steg ned På flygtigt gästbesök till frusna zoner, I »Postens» spalter Kellgrens löje stred, I fria luften lekte Bellmans toner. Af grace och qvickhet, lefnadslust och mod Allt sjöd och spelte som en vårlig flod. Och konungen – hvem återge förmår Hans ögas strålblick och hans sneda panna, Teaterlagrarne i pudradt hår I sällsam blandning med de äkta, sanna! Hans ålder, ack, med flärd och split och strid, Var dock vår sista svenska storhetstid! »Jag mins», så sade hon, »den morgonstund, Då Gustaf steg ombord på skärgårdsflottan. Från Holmen dundrade af hjertans grund Vid hurrande och jubel öfvermåttan, Och tårfullt viftande tog aldrig slut För hvar galèr, som vimplad lade ut. »Jag ser mång ungersven vid skottens ljud Med hurtigt grepp i tåg och tackel klänga, Som afskedshelsning till en mor, en brud, En plumagerad hatt bland krutrök svänga. Jag ser för mig så mången, mången, som Från Wiborgsviken aldrig vände om. »På stranden stod jag, klädd ännu till bal. Jag dansat på redutten hela natten, Der flödat glödgadt vin och vankats tal För hjeltarne på väg till finska vatten. Min blick i tårar hän mot skeppen gick –» Hon teg med ens. Ej mer jag veta fick. Jag märkte stunden ej för frågor gjord, Men mina ögon min väninnas följde Bort till en medaljong på hennes bord,
Uti sin omförmälda skrifvelse hafva Herr Landtmarskalken och Horrar Talmän i afseende på dels korrekturläsningen vid den tryckning af Riks-Ståndens protokoll jemte registren dertill, som kan återstå då innevarande riksdag slutas, dels upprättandet af registren öfver samma protokoll, föreslagit att såsom ersättning för besörjandet af nämnda korrekturläsning m. m. vid såväl protokollens sorn registrens tryckning måtte beviljas 2 R:dr 50 öre för hvarje efter riksdagens slut tryckt ark af Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets protokoll samt 2 R:dr för hvarje tryckt ark af Borgareoch Bonde-Ståndens protokoll, äfvensom att vedergällningen för registrens upprättande likaledes måtte bestämmas till 40 R:dr för hvarje tryckt ark af de till Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets protokoll hörande register och till 30 R:dr för hvarje tryckt ark af registren till Borgareoch Bonde-Ståndens protokoll. Stats-Utskottets Memorial N:o .58. 7 Med anmälan att godtgörelsen för korrekturläsningen af Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets protokoll efter sistförflutna riksdags slut utgick med 2 R:dr 25 öre för hvarje tryckt ark samt 1 R:dr 75 öre för hvarje tryckt ark af Borgareoch Bonde-Ståndens protokoll äfvensom att vedergällningen för registrens upprättande bestämdes till 36 R:dr arket för de till Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets protokoll hörande register och till 27 R:dr för hvarje ark af registren till Borgareoch Bonde-Ståndens protokoll, tår Utskottet, ehuru de nu föreslagna beloppen sålunda något öfverstiga hvad tillförene blifvit betaldt, likväl hemställa. att Rikets Ständer måtte bifalla hvad i ofvanberörda hänseende blifvit föreslaget.
»Den som till förlust af medborgerligt förtroende dömd är, bafve förverkat embete, tjenst eller annan allmän befattning, som af honom innehafves; vare ock under den tid, påföljden honom ådömd är, såsom vanfrejdad ansedd och förthy utestängd från alla sådana rättigheter och förmåner, för hvilkas tillgodonjutande god frejd erfordras»; — ett stadgande, som tyckes gifva vid handen att efter den bestämda tidens förlopp de olägenheter, som medfölja denna straffpåföljd, äfven skola vara försvunna. Detta vore likväl icke förhållandet, om det åberopade stadgandet i 17:de kap. 7:de §:n Rättegångs-balken finge qvarstå oförändradt. Inkonseqvensen al dessa båda lag-§§ skulle, om Gr. Hamiltons förslag antoges, framträda så bjert, att den nödvändigtvis måste medföra en förändring i det äldre lagstadgandet, mot hvilken jag för min del hyser stora betänkligheter. 484 Den 15 Juli t. m. Gr. Sparre: Genom den föreslagna promulgationslagen stadgas i 2:dra §:n: »Alla i de öfrige balkarne af 1734 års lag eller i särskilda lagar eller författningar gifna straffbestämmelser för brott, å hvilka i nya lagen straff satta äro, varda likaledes genom denna lag upphäfda etc.» Nu står det i den omtalade 18:de §:n af 17:de kap. Rättegångsbalken: »Bär någon falskt vittnesbörd, bote fyratio daler, de fattiges ensak, och vare aldrig vittnesbär. Hvar som med gåfvor, löften, hot eller å annat sätt någon förmått häfver att falskeligen vittna, stånde samma straff etc.»; och i den derpå följande 19:de §:n säges: »Gör någon mened i annat fall, då domaren liflig eller skriftlig ed honom ålagt; bote ock 40 daler, de fattiges ensak, och vare ärelös».
Antalet af de från Banken utgifna äldre Låne-Banko-obligationer (förr kallade Låne-banko-attester och Låne-banko-kapitaler) har under år 1858 blifvit minskadt med AfgifterfBr Depositionshvalfvets begagnande. Frän Banken utgifna räntebärande skuldförbindelser. 54 3 st. ä 4^ procent å tillhopa 38,596: 99. 5 , a 4 d:o å 58,512: 51. 1 . k 3 d:o å 15,000: - Summa 9 st. å R:dr 112,109: 50. utgörande Bankens återstående skuld i förbindelser af ofvan omförmäldta slag, vid 1858 års slut, 583,663 R:dr 80 öre. Någon obligation för inlemnadt silfver, eller så kallad silf versedel, har under nästlidne år icke blifvit i Banken till inlösen företedd, utan balanseras ännu beloppet af sådana obligationer med 402 R:dr 34 öre. Icke eller är någon realisations-obligation under berörde tid till Banken inlemnad, utan utgör beloppet af utevarande dylika obligationer ännu 337 R:dr 50 öre. Af obligationer för 1830 års upplåning utestå fortfarande 187 R:dr 50 öre. § 38. Afbetalning å Jemlikt 134 § i Banko-reglementet, hafva, den 30 December kontoietssluid 1858, 22 stycken af Rikets Ständers Riksgälds-kontor till Banken tili Sänken, utfärdade obligationer för i 808 och 1809 årens krigskostnader å 4,000 R:dr Banko hvardera infriats samt ett års ränta ä 4 procent för Bankens fordran hos Riksgälds-kontoret vid 1857 års slut blifvit godtgjord. Vid sistnämnde tid uppgick Riksgälds-lcontorets berörda skuld till Banken för 594 obligationer till 3,564,000:
Men då potatesmjöl, obestridligen utgör ett naturligt födoämne och fördenskull, i händelse det blifver föremål för införsel, icke bör förlora den tullfrihet, som för varan i sådant skick hittills egt rum, finner Utskottet, som sålunda icke kan tillstyrka, att rubriken »Potatesmjöl» ur Tull-taxan uteslutes, sig endast böra genom redaktions-förtydliganden gå motionärens syfte till mötes, i hvilket afseende föreslås, att ifrågavarande 2:ne artiklar må i larifen upptagas på följande sätt: »Potatesmjöl, eller malen potates, Fritt;» »Stärkelse, af hvete, potates eller andra vegetabiliska ämnen, • . 1 & 6 öre.» Om tillämpningen af den i taxan förekommande rubriken »Redskap och Maskinerier. eller delar deraf, ej specificerade» har’, enligt hvad General-Tullstyrelsen förmält, tvist tidt och ofta uppstått emellan Tullverket och vederbörande godsegare, som yrkat att till nämnda rubrik få hänförde och i följd deraf kunna tullfritt disponera sådana enkla redskap och maskiner, som rätteligen tillhöra andra taxe-rubriker. — För att i denna del af taxan kunna åvägabringa en likstämmig tillämpning och, med bibehållande af nuvarande taxe-redaktion, i möjligaste måtto förekomma tvist om hvad taxan rätteligen förstår med redskap och maskinerier, har Styrelsen derföre föreslagit, att under merberörde rubrik i taxan måtte införas följande: y>Anm. Under denna rubrik äro att hänföra mera invecklade eller af flera olika delar sammansatta fabriks-maskiner eller jordbruksredskap, samt sådana delar deraf, som icke kunna användas, utan att inpassas i ett visst redskap eller maskinen.» Och hemställer Utskottet, att detta förslag måtte af Rikets Ständer antagas.
För en jernvägs anläggande i denna riktning hade också, genom bidrag af ortens invånare, förberedande undersökningar blifvit anställda; men som kostnaden för anläggningen af en dylik väg, enligt det deröfver uppgjorda förslag, skulle uppgå till ej mindre än 700,000 R:dr, hade detta företag ansetts allt för kostsamt för att af ett enskildt bolag kunna Utföras. De för sagde företags tillvägabringande utsedde kommitterade, som dessutom betviflat, att det betydliga bidrag af allmänna medel, som skulle härtill erfordras, kunde för närvarande med hopp om framgång begäras, hade derföre funnit sig föranlåtna - Stals-Vlskottels Utlåtande, J\s 274. 17 anlåtne inskränka sina tillgöranden till förberedande åtgärder för åstadkommande af en jernbana med mindre spårvidd samt lättare lokomoliver. För denna jernbanas utförande förmodade kommilterade, att ett bolag skulle i orten kunna bildas, derest ett lån luirför å 250,000 R:dr, på billiga vilkor, af Staten erhölles. 1 öfverensstämmelse med det af bemälde kommitterade sålunda framställda förslag, och i betraktande af ej mindre de fördelar, hvilka genom den föreslagna kommunikationsliniens öppnande skulle tillskyndas en af landets mest idoga och på metaller rika, men i många afseenden vanlottade bergslager, än den betydliga, statens uppoffringar för denna anläggning godtgörande, tillökning, trafiken på Köping-Hult-banan härigenom skulle erhålla, hafva motionärerne föreslagit, alt, för anläggningen af en till begagnande med lättare lokomoliver afsedd jernväg mellan Dalkarshytte bruk och Frövi station å Köping-LIult-banan, ett lån å 250,000 R:dr mätte beviljas, att utgå sedan för denna jernvägs-anläggningä utförande ett bolag af svenske män sig bildat och för arbetets ändamålsenliga fullbordande ställt af Kongl. Maj:t godkänd säkerhet. Detta lån borde få innehafvas räntefritt under de 5 första åren, hvarefter å kapitalet borde afbetalas 2 procent årligen samt derjemte erläggas 3 procent ränta å det vid hvarje års början återstående kapitalbelopp.
Att de betydliga räntor, hvilka äro såsom augment åt rusthållare anvisade för rustningens uppehållande jemväl böra, på sätt nästlidne Riksdags Stats-Utskott föreslagit, till Stats-Verket ingå och med contant ersättas, anser Utskottet vara alldeles nödvändigt, så vida den ifrågaställa åtgärden skall kunna erhålla den fullständighet, som ensamt lemnar visshet om en allmännare belåtenhet med förändringen. När alla andra räntegifvare i afseende på åliggande utskylder ställas i lika förhållande, vore det enligt Utskottets tanka, i hög grad olämpligt, om en dass af dem, eller de, hvilka utgöra räntor, anslagne till rusthållens understöd, skulle qvarstå uti en fördelaktigare belägenhet än alla öfriga, och egarne af rusthållen kunna icke ega skälig anledning till klagan, då de erhålla fullt motsvarande ersättning genom contant på bestämd tid årligen utgående stats-anslag, utan att besväras med utlösande af Jordeboks-extract, eller mottaga räntepersedlar och stundom påkalla laglig åtgärd för att utbekomma sin rätt. Beloppet af de räntor, hvilka såsom augment eller rusthållens egna hemmantalsoch jordeboks-räntor äro anslagne till underhållande af rustuingen, uppgår öfverhufvud årligen öfver hela Riket till circa 800,000 R:dr. Då det i Utskottets tanka är af högsta vigt, att den reglering, sorn till följd af nu afgifvande förslag, kan komina att vidtagas, må, fastän indelningarne upphöra, likväl erhålla det bestånd, 80 §. Regerings-Formön tillförsäkrar Indelnings-Verket, anser Utskottet, att någon förändring i afseende å beloppet af de löner och anslag, hvilka vid regleringen bestämmas, icke må kunna tillvägabringas utan Rongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut. 3 Stals-Vtskottets Utlåtande, N:o 287.
Uti Banco-Discont - Direetionens till Revisorerne afgifne Berättelse hafva Revisorerne Fästat uppmärksamhet vid den deruti förekommande uppgift: att utaf a5o,ooo R:dr upplånade medel, som åt Handels-Discontens härvarande Afdelning varit anvisade från början af Julii månad, att, enligt utstakade grunder, kunna i Låneväg utgifvas, endast 66,3oo R:dr intill början af sisth September voro utlånade, hvilken utlåning härstädes, på stitt ofvan är omförmäldt, sedermera till November månads slut uppgått till ett sammanlagdt belopp af 124,4°° B:dr. Såsom en verkande orsak till delta ringa begagnande af den så kallade Handels-Disconten, har synts Revisorerne hufvudsåkeiigen kunna antagas, det enligt Banco-Reglementets 4 Art. 5 Afd. 3g §. (pag. i46) för Låntagare stadgade betungande vilkor, att det för Länet ställda hypothek ovillkorligen, och således utan afseende på dess i öfrigt antagliga och fullgoda beskaffenhet, skall vara till indrifvande förfallet inom Lånets förfallotid; hvilket Revisorerne anse så mycket ofördelaktigare för denna slags Discontering, som lnvisningar för på credit upphandlade varor, vanligen, åtminstone ofta, ställas på längre lid än den i Handels-Disconten för Låns inbetalning högst tillåtna af 4 månader. Denna åsigt af ämnet hafva Revisorerne funnit sig böra härmed hos Rikets Ständer framställa, för att komma i betraktande vid Rikets Ständers i afseende på Handels-Disconten blifvande öfverläggningar. B. Angående saknade värden å Bankens Fastigheter och Lösörepersedlar uti det Bankens General-Hufvudbok bifogade Inventarium. Vid granskningen af Bankens General-Hufvudbok för år 1828 hafva Revisorerne funnit, alt del dervid bilagda Inventarium öfver Bankens Fastigheter och Lösörepersedlar, derå icke upptager några penningevärden.
R:dr per person — man borde häraf kunna sluta, att ett större rörelse-kapital vore för Sverige af största nöden, men detta allt oaktadt torde denna bevisning ej kunna anses fullt öfvertygande, att bristen bör fyllas genom nya kapitalers bildande och utsläppande. — Man skulle kunna föreställa sig, att förlägenheten i betydlig mån skulle afhjelpas derigenom, att befintlige kapitaler sattes uti behörig rörelse genom ändamålsenligare låneinrättningar, och genom beredandet af lagliga tillfällen att beqvämt och utan risk placera och liqvidera penningar, hvilkas rörlighet, från hand till hand, kunde representera ett mångdubbelt större kapital. Herr Hörnstein förtydligar denna tanke, då han säger: »Om man har ett rörelse-kapital af 22 millioner, och ord»nar saken så, att hvarje sedel gör 100 liqvider på året eller flere, så uppkom»mer deraf en rörelse på 2,200 millioner eller mera». Oin äfven detta anförande ej är så tilllyllestgörande för öfvertygelsen, att det ligger uti lagstiftningens felaktighet, att det rörelse-kapital, vi hafva, ej är tillräckligt, så är det dock fullt skäl att, vid utbildandet af det finans-system, vi ega, ej göra det så, att det hufvudsakiigaste ändamålet förbises, det nemligen, att, så vidt möjligt är, sätta de befintlige kapitalerne uti rörelse, och bereda lika rättvisa åt alla delar af riket, derigenom att de sättas uti lika tillfälle att, i hela sin utsträckning, njuta fördelen af penningeförmedlings-anstalterne, under sådan garanti, att bristande förtroende ej förlamar spekulationerne, och fruktan för säker placering uti Filialbanker ne ej ytterligare skrinläser kapitalen.
Det kan aldrig med skäl visas, att de af Staten dyrt understödde LandtbruksUndervisningsverken åstadkommit så mycket till jordbrukets förkofran, som enskilta bemödanden och föresyn den befrämjat. Man linner af den på sin tid utmärkta skriften: »Läsning i Blandade Ämnen», att redan då, jord i den provins der man nu vill anlägga ett Landtbruksinstitut, den ädle patrioten Frih. Macklean på sitt gods Svaneholm, ställt sitt jordbruk på en mera vinstgifvande fot än den der förut begagnade. Så skall ock i sednare tid äfven tillgått vid den stora egendomen Engeltofta, genom nuv:de egarens omsorg och patriotiska bemödanden, och jag är viss på att många Skånes possessionaten, äfven bland bondeståndet, förstå, att, i hvad möjligt är, förkofra sitt landtbruk, utan biträde af de läror som kunna meddelas dem af ett Landtbruksinstitut. Under 42 årigt bruk af en mindre landtegendom har jag erfarit, huru mycket exempel på ett förbättradt användande af jorden verkar på grannar och i orten varande jordbrukare. Vid mitt tillträde af egendomen var der en ringa del af höfångsten timothej, det mesta af mossoch hårdvall samt ett kärr der boskapen knapt kunde gå under varmaste sommartiden. Med ledning af en Öfverste Winblads bok: Om jordbrukets lönande behandling, i hvilken visas huru han tillvägagått med odlandet och bebyggandet af Stora Frösunda, straxt utom Stockholms Norrtull, företogs odlandet af min jord. I socknen, bestående af omkring 70 mantal, fanns då knapt någon herreman som bade ett enda tunnland timothej eller klöfver. Man brukade efter gammalt vis, hälften af åkerjorden i träde. Då odlade bönderna på sina täppor tobak; nu, ej allenast der, utan äfven på åkerjord, potates. Nu finns ingen bonde der som icke bar timothej och flere som hämta flerårig produkt af samma jord. — Detta jordbruksframsteg är ej åstadkommet genom de allmänna Landtbrukslnstituterna, icke ens genom länets HushållsSällskap. Jag bar aldrig hört nämnas, att någon agronom der varit anlitad.
Förr än banken öppnar sin rörelse, skall inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande styrkas: а) att inför Rådstugurätten i den stad, der bolagets hufvudkontor är beläget, blifvit i hufvudskrift förevisade och uti intecknings-protokollet ordagrannt intagne såväl den af Kongl. Majit för bolaget utfärdade tillståndsresolution, som ock bolags reglorna, samt att Rätten, på bolagets bekostnad, låtit i allmänna tidningarne införa kungörelse om det ingångna bolaget; б) att uppgift å de bolagsmän, hvilka, i enlighet med denna lag, för bolagets förbindelser äro solidariskt ansvarige, blifvit ej allenast aflemnad till samma Rätt och i dess intecknings-protokoll intagen, utan ock i allmänna tidningarne kungjord; c) att till banken blifvit å lotterna inbetalta minst tio procent af grundfonden äfvensom att handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, äro hos banken aflemnade till säkerhet derför, att återstoden af grundfondeu varder, jemlikt § 10, inom ett år i banken insatt. lith. lill R. St. Förrän banken börjar att utgifva egna banksedlar, skall tillika inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande styrkas: а) att grundfonds-hypothek, i värde motsvarande minst 25 procent af grundfonden, blifvit på föreskrifvet sätt i allmänt förvar nedsatte; б) att profblanketter till banksedlarne, efter hvad derom i § 27 sägs, blifvit till Kongl. Finans-departementet aflemnade; c) att uppgift å de personer, som skola banksedlarne underskrifva, blifvit uti allmänna tidningarne införd. -S 25.
Det var slöjdinspektrisen för Stockholms stads folkskolor, fröken Hulda Lundin, hvilken då, i bördan af året, kunde blicka tillbaka öfver ett jämnt fjärdedels sekel af sin framgångsrika verksamhet i folkskolans tjänst. Det namn, som i dag skrifves in öfver Iduns porträtt, tillhör äfven det, ehuru på ett annat område, ett af hufvudstadens mest kända och bäres af en syster till den nyssnämnda, hvarom ock talar den tydliga släktlikhet, som våra läsarinnor kunna konstatera å porträtten. Ett mindre vanligt sammanträffande af det vackraste slag är, att äfven för systern, fröken Augusta Lundin, vid ungefär samma tid ett tjugufemårsjubileum firas, äfven här ett idogt, framgångsrikt arbetes jubileum. Inom fröken Augusta Lundins affär var senaste lördag fest. Det storartade, vid Brunkebergs torg belägna modeetablissementet, hufvudstadens förnämsta och kändt öfver hela landet, räknade nämligen fredag. Lösnummerspris 15 öre (vid Boktr. - Akticb. Utgifnlngstid: hvarje helgfri Gernandts kompletteringar). - r a d. Lundin, då 25:te årsdagen af sin tillvaro och mottog med anledning däraf lyckönskningar från otaliga håll, så väl muntliga som skriftliga, per telegraf och i form af presenter, hufvudsakligen blommor. På kvällen hade firmans innehafvarinna samlat sin stora stab af medhjälparinnor till en särdeles vacker festlighet. Sedan de till ett antal af omkring 200 uppgående gästerna samlats, öppnades festen med supé, som intogs vid sittande bord. Efter supén drogo sig gästerna ut i den stora arbetssalen, hvilken på det smakfullaste smyckats med flaggor och grönt, och hvarest tillvaron af ett förhänge gaf en antydan om, att en särskild öfverraskning var beredd. Då förhänget drogs åt sidan, visade sig en särdeles smakfullt anordnad tablå. I midten syntes en vacker grupp, föreställande konsten, industrien, arbetet och handeln samt till vänster en annan, bestå- ende af de senaste, dess bättre öfverståndna moderna: krinolinen och turnyren, vid sidan af hvilka nästa säsongs mode uppenbarade sig jämte framtidens kvinnodräkt, sådan vi enligt fröken