Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. nu, när StatsUtsk. vidhållit sina äsigter i det hela, skulle frångå Ståndets förut deremot stridande, då frågan vid delta sednare tillfälle i sin allmänlighet betraktas. Uttrycket, alt aktoratsarfvode icke skulle tillkomma aktor för andra medel, än som i Kronans eller andra allmänna kassor influtit, enl. del begrepp Utsk. derom gjort sig, utgör just den fråga, hvarom tvist ägt rum. Jag vidhåller för min del den åsigten, att när en aktor genom sitt bemödande och sin nitiska medverkan fått medel all inflyta, eller, hvad som i mina ögon är enahanda, fått dem att blifva för Statsverket disponibla, hvilka eljest gått förlorade för Staten, har han rättighet att tillgodonjuta det arfvode Staten för detta hans åtgörande honom tillförsäkrat, i detta hänseende kan emellan Slaten och dess tjenare icke finnas annat förhållande än emellan enskilda. Om den ene medborgaren nilofvar den andre en ersättning för den möda, han till bevakande af den förstnämndes fördelar sig åtager, kan denne icke hederligen fritaga sig från upfyllande af sadan sin förbindelse, när den andra kontrahenten gjort allt hvad på honom ankommer för upfyllande af sin. På grund af de nu anförda skäl anhåller jag, att R. o. Ad. ville afslå den sista punkten i Utsk:s förslag. Hr Bildt, Didrik Gillis: Såsom den siste talaren nyss yttrat, är det icke blott inconseqvent utan äfven orättvist, om R. o. Ad. skulle bifalla sednare delen af StalsUlsk:s Utlåt. Det finnes två sätt att aflöna tjenstemän, hvilka innehafva åklagarebefattningar. Det ena består deri, att Staten gifvetdessa tjenstemän tillräckliga löner, hvarigenom Staten blir i tillfälle att kunna besätta sådana platser med personer, hvilka genom sin sjelfständighet i tänkesätt åro höjde öfver tanken på oredlighet i tjenstens utöfning. Det andra sättet består deruti, att man gifver dem mindre löner, men bereder dem förmånen, att erhålla sportler genom Den 14 Juni. 135 sjelfva tjenstens utöfning.
Härom vill jag ej utbreda mig, men i afseende pä tidsutdrägten synes det klart, att den måste blifva icke så obetydlig, innan, efter föregången extradering, tryckning, bordläggning en eller flere gånger uti Riks-Stånden och sammanjemkning af de möjligen olika besluten och derefter af skrifvelsens ordalag, densamma hinner till Kongl Maj:t expedieras •ch derefter föredragas.” ”Sedan man likväl hunnit så långt, men, efter hvad jag vill förmoda, icke ens bjudit till förelägga Konungen viss tid, inom hvilken det Nådiga svaret skulle afgifvashuru långt har man då framskridit?- Hvilken ny väntnings-period, hvilket nytt bemödande att gissa afsigter och tolka uttryck? Vore det välbetänkt, att sålunda obegränsadt uppskjuta perioden för definitiva åtgärder — i synnerhet om det kan visas, alt tiden dertill redan är inne?” "Det har länge varit ett allmänt samtals-ämne, att Riksdagens längd berodde på Banco-Utskottets ofulländade göromål, och att dessa åter be - 'Baneo-Ulskoltets Memorial N.o ioi. 3 Todde på mvntenliefsfrågan. Likväl bär det nu inom Utskottet blifvit vitsordadt, att den Afdelning, som med Banco-Regleroentets upprättande haft befattning, hittills icke saknat full sysselsättning, och något dröjsmål bär sålunda ännu icke deraf uppstått. För någon tid sedan fick Utskottet från Yållofl. Borgare-Ståndet en formlig motion, om att ingå i tydning af meningen roed ordalagen i en från Kongl. Maj:t utfärdad Nådig Skrifvelse. Sådant fann Utskottet enhälligt icke vara sig tillständigt; och sorn Motionairen icke begärt få veta Utskottets tanka om något annat, eller om några flere garantier för realisationens betryggande af Utskottet ansågos nödige, så hade jag, efter den regel för all officiel yttring sora jag blifvit
Ja och 43 Nej; och då Ja, i följd häraf, vunnit, har blifvit beslutadt, att en så lydande föreskrift skall i Banco-Reglementet införas: ”Oberoende af de åtgärder, Banco-Fullmägtige liafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska cassa, åligger det Fullmäktige att, när större uttagningar af silfver från Banken ega rum eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, a) minska utlåningen genom Handelsoch Närings-Disconterne och afslå ansökningar om nya creditiv; b) alldeles inställa nämnde utlåning samt indraga större eller mindre del af utlåningen på namn och reverser med omsättningsrätt genom Banco-Disconten och Låne-Contoren; c) samtidigt härmed: antingen, emot betalning i Bancosedlar, försälja innehafvande Obligationer, eller upptaga lån emot räntebärande förbindelser, ställde på viss tid eller uppsägning; samt d) genom vägran af nya lån, efter hand minska öfrige grenar af Bankens lånerörelse, den på fastigheter dock i sista rummet; börande dessa för metalliska cassans bibehållande, medelst förminskning af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, anvisade utvägar, begagnas i den ordning, de här ofvan äro uppräknade.” Hvilket Förstärkta Banco-Utskottet härmed skolat hos Rikets Ständer tillkännagifva. Stockholm den 5 Maj 1845. Bih, till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 10 Maj, kl. 4 e. m. Memorial, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i i Artiklen af nu gällande Banco-Reglemente, Likmätigt 8 § uti den för Utskottet gällande Instruction, skall Utskottet hos Rikets Ständer till deras fastställelse anmäla sådane reglementariska föreskrifter för Bankens rörelse och förvaltning, som härleda sig från Rikets Ständers eller Utskottets under Riksdagens lopp fattade beslut; hvarefter Utskottet hör i ett helt sammanfatta och utfärda det reglemente, som, efter Riksdagens slut, skall vid Bankens förvaltning tjena till efterrättelse.
B:ko, som han, genom företedd q vitterad räkning, styrkt sig hafva till Banken erlagt för de å Banko-auktion den 8 Juni nästlidet år, såsom varande af silfver, utbjudne och af honom inropade panterne N:is 21,805, 22,116, 22,823 och 23,111, savilia Fernlund, inför laga domstol, med ed sin intygar: att de af honom å Banko-auktionen den 8 Juni 1853 inropade panterne, Niis 21,865, 22,116, 22,823 och 23,111, innehållit de nu ifrågavarande vid Kongl. Kontroll-verket, uppå Fernlunds begäran, undersökta och från bemälde verk till Banken insända 33 st. matskedar, 4 st. gafflar och 1 st. ragout-sked, af tillhopa 21ö£ lods vigt. Banko-V t skot tets Utlåtande, N:o 9.
Ständer vid denna Riksdag må besluta, att något visst oöh till siffran bestämdt bidrag af Postverket ej å Riksstaten upptages, utan blott ett så kalladt förslagsbelopp uppföras; att, för hvarje är, Postverket till Statsverket inbetalar alla de genom postintraderna, sedan utgifterna blifvit bestridda, uppkommande öfverskott; att det må bero på Rikels Ständer att bestämma, om den möjliga brist, som derigenom uppkommer i det bidrag Statsverket hittills från Postverket erhållit, skall från annat håll, till exempel Tullmedlens öfverskott, fyllas, eller om de nu i Postverkets kassa varande behållningar, utöfver hvad som blifvit till byggande af ett nytt Ångfartyg afsatt, skola dertill användas; hvarförutan motionären, under förutsättning, att nämnde förslag, såsom Rikets Ständers beslut antages, hemställt, att Rikets Ständer i den underdåniga skrifvelsen, hvaruti detta deras beslut •frambäres inför Kongl. Maj:t,-i underdånighet anhålla, att de närmare föreskrifter, Bevillningsoch Ekon.- Bish. Betänkande, N:o 2. 3 som i och för denna reforms verkställande kunna blifva af nöden, måtte, efter vederbörandes hörande, blifva utarbetade, hvarvid äfven borde iakttagas, att de strängaste bestämmelser emot fribrefsrättens missbrukande samt emot andra tryckta skrifters försändande med posten än sådane, som verkligen varit afsedde, då Rikets Ständer medgåfvo, att vissa periodiska skrifter m. m. skulle emot stämpelafgifts erläggande få med posterne befordras, blefv-O: utfärdade c> Hos Bonde-Ståndet: 3:o af Riksdagsfullmäktig en E.
Bränvinsbrännings-lagstiflningen, som under de sednast förflutna Riksdagarne varit ett vidlyftigt föremål för Rikets Ständers pröfning och öfverläggningar, med hvarje steg denna lagstiftning förment sig taga framåt, och till förbättring, har den i stället blifvit försämrad, både i ekonomiskt och moraliskt hänseende: i ekonomiskt, att den, igenom inskränkningen af husbehofsbränningen, blifvit fabriksbränning, oell således till vissa possessionaten och egendomsförvaltares fördel; i moraliskt hänseende dertill, att, igenom den i sednare tider uppfunna konstbränningen, en så stegrad produetion uppstått, att det helt och hållet öfversvämmat landet och städer, alt det onda derigenom gripit omkring sig i en fasansfull grad, och säkerligen, om inga mått och steg vidtagas lill branvinsflodens förminskande, sjunker samhället i en så lag moralite, att det knappast derur kan återställas. Åtskilliga motioner i detta ämne blefvo vid denna Riksdags början afgifne, och man hoppades, att Rikets Ständer skulle uågot vidtaga. Utskottet tillstyrkte visserligen, det dels en fördubblad skatt skulle af konstkännare erläggas, och dels att ett motsvarande jordegendomsvärde skulle ligga till grund för den stora afverkningsförmågan, som äfven förbud emot gårdfarihandel^ men hvad blef frukten häraf? Utaf nationens störste och vittraste män blef det afslaget, emedan det låg i deras intresse, och på ett sådant sätt och för det samma iagttogs icke landets och det allmännas bästa. Och då det visat sig, så väl nu, som vid föregående Riksdagar, att intet Rikets Ständer å sin sida vilja vidtaga de åtgärder, som äro af nöden och behofvet påkallade, är det alldeles öfverflödigt att besvära Kongl. Maj:t att utarbeta något förslag i detta ämne, helst ett sådant förslag med all sannolikhet icke kan blifva antagligt för alla de meningsfractioner och intressen, som inom Representationen för närvarande ega rum.
Carl Xll från liögqvarteret i Polen serskilla bref med befallning, att de studerande vid rikets universiteter ■ skulle noga förhöras i deras Kristendom och trosbekännelse, innan dem testimonium frän Akademien finge meddelas; att de, som sig uppehölle vid fremmande universiteter, skulle strängligen åtvarnas att hålla sig iträn sådana lärosäten, hvarest svärmerier voro i svang; och att grauneligen skulle tillses, hvad för personer till läroståndet vid Skolor och Akademier, så väl som vid Församlingarne blefvo antagne och brukade; universitets-lärarne borde antydas att de från deras tjensler skulle blifva afsalte, om de beträddes utsprida några nya och skadliga satser, eller dermed umginge, ungdomen att den, i lika händelse, skulle alldeles hållas ovärdige att bekläda någon tjenst i riket, hvarken i det verldsliga eller andeliga Ståndet. Häraf synes, att man var på sin vakt mot befaradt villomeningars och svärmeriers inträngande i landet. Tid efter annan utkommo förordningar, och åtvarningar mot sammankomster till andaktsöfning i enskilte hus. De lära hafva föga verkat och föga blifvit efterfrågade, ty uti ofvanuämnde K. Bref af d. 8 Dec. 1721 erinras derom, att alla förordningar, ehuru nyttige och upbyggelige de eljest äro, blifva utan verkan, när de intet vederbörligen efterfrågas och vidmakthållas; hvarföre ock anbefalles, att samma förordning ”till alla delar, som sig bör, blifver eflerlefvad och iakttagen”. Emellertid inträffade 1725, under Rådets öfverläggningar i åtskilliga mot nämnde olofliga religions-sammankomster, att ”Deras Éxcellencer intet ”utan största svårighet kunde få till hands de i detta fallet ut”kornna K. Förordningar”, hvilken omständighet äfven åberopades bland skälen till de anklagades befrielse. För närvar:de ändamål är nog att veta, det sistnämnde författning, K. Br. d. 8 Dec. 1721, bland annat innehåller, att ehuru K.
Det sammansatta Utskit har på första sidan af det nu inkomna Betänk:t yttrat: » För att emedlertid fortgå på den så lyckligt beträdda banan, hafva åtskilliga förändringar i författningen ang. nu ifrågavtde ämne befunnits vara af behofvet påkallade, och Utsk:t får i detta hänseende afgifva förslag — —». Utsk:t erkänner således, att den riktning, författningarne förut fått, är den rätta, men Utsk:t tillägger längre ner på sidan: »För de redaktionsförändrin gar, hvilka på flera ställen blifvit vidtagne till följd af de, från den nu gällande lagstiftningen något afvikande grundsatser, hvilka Utsk:t antagit — —.» Detta bevisar att Utsk:t antagit en och annan grundsats afvikande från de ursprungligen åsyftade. Utsk:t har således, enligt mitt förmenande, genom sina i åtskilliga kommande punkter gjorda tillstyrkanden tydligen ådagalagt, att det anser den hittills antagna grundsatsen, om nödvändigheten att förvandla bränvinsbränningen till fabriks-rörelse-näring, oriktig, och har Utsk:t i och med detsamma visat, att det vill skänka sin om huldnad åt de mindre brännerierna. Jag nämner detta förskotts vis, för att i förbigående tillkännagifva min opinion i afseende på den öfriga delen af Betänk:t, hvilket jag i åtskilliga pnnkter ämnar bestrida. Utsk:ts förklarande, att det blifvit biträdt af Chefen för den inom Civ.Dep. inrättade Byrå för kontrollen öfver bränvinsförfattningarnes tillämpning, anser jag i högsta grad vilseledande, aldenstund den löreställningen lätteligen kan göra sig gällande inom representationen, att bemälde Byråchef sökt motsätta sig de förändringar, som i K. M:s Propos. äro föreslagne, hvilket jag likväl icke anser vara troligt.
Ytterligare Utlåtande, VII 2. s 727 — 73i, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 649» af BorgareStåndet, IX s 65p, af BondeStåndet, IX s 671. om åtskilliga föreslagna, till befordrande af en med Grundlagen mera enlig Lagskipning; Motion, remitt. till LagUtskottet, II S I23l. Utskottets Utlåtande, VII 2. s 798 — 172 811, bif. af BorgareSlåndet, IX s 66g, af Adeln, IX s 684> af PresteStåndet, IX. 691, af BondeStåndet, IX s 711. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s i36g — 1372, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s ii45, af BorgareStåndet, IX s 1149» af Adeln, IX s 1173. Lagförändringar, om åtskilliga, af Särsk. Utskottet föreslagna; LagUtskottels Betänkande, VII 3. 1. s 235 — 237, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 167, lagdt på bordet till nästa Riksdag, af PresteSlåndet. s 203, bif. af Adeln, IX 3. s 397. — mansRänlan, I s 837. Rätternes upphörande, om. Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 1156. Utskottets Utlåtande, VII 1. s 078 — 388, återrem. af Adeln, IX s 364, b*f. af PresteStåndet, IX s 372, återrem. af BorgareStåndet, IX s 375, af BondeSlåndet, IX s 38o. Ytterligare Utlåtande, VII 2.
Han öppnade dörren och in trädde Amalia, blek och förskrämd. Sakta men hastigt sade hon: – Jag såg baronen och v. Assar tillsammans; de tego, då jag gick förbi, men hvad mån’ de hade talat, ty de sågo så vilda ut! Och fröken gick för en liten stund sedan på vinden här bredvid att se efter klädstreckena och jag var med, fast jag återvände strax. Men jag slog inte den lilla dörren igen efter mig och nu är han ändå läst. Någon har sprungit dit upp, smygande som en räf, medan jag var borta. Fort, fort, herr Thalberg; spräng dörren ... era armar förslå väl inte ... tag den stora stenen, hvarmed herrn plägar pressa Irenes blommor ... fort, hjelp och rädda! Sakta såsom hon kommit, smög sig Amalia bort. – Frukta intet, moder, genast är jag tillbaka – sade Harald, tog sina vapen och skyndade ut. Kap. XX. En svag själ, som är böjd för det goda! Irene hade tillbragt en sömnlös natt. Hon hade hoppats, att Harald skulle redan nyårsaftonen vara på Ristilä. Väl mindes hon, att han icke ens utsatt någon tid före nyårsdagen om morgonen, men till följe af en älskande qvinnas förlåtliga anspråk hade hon önskat och hoppats, att han ändå skulle komma litet förr. Vi göra dock Irene orätt, om vi tro, att det var blott felslåendet af detta hopp, som aflägsnade sömnen ifrån Irenes läger. Nej, det var de mörka aningar om något hotande ondt, hvilket Haralds närhet troligen förmått afvända. Nyårsaftonen hade kammarjunkaren varit ovanligt artig emot henne. Han hade verkligen uppbjudit hela sin älskvärdhet, men hade dock hvarken lyckats att rubba Irenes hjerta eller föresatts. Hon steg upp utan att afvakta sin kammarjungfru och klädde sig hastigt. Hon tog sitt ljus och gick till salongen för att låta tonerna antingen trösta henne och göra henne starkare eller, om sådant icke gick för sig, åtminstone deltaga i hennes sorg. Hon spelade först ett Andante af Beethoven, hvilket alltid behagat henne mycket, men nu icke stort. Det var för upphöjdt öfverjordiskt.
Det är visserligen sannt, att genom de beslut, som i går vidtogos, Bankens gevinst redan blifvit så disponerad, att blott 150,000 R:dr deraf återstå; men ehuru litet detta är, anser jag det dock bättre än intet, och får således anhålla om proposition till bifall å 9-’de punkten af Betänkandet, med tillägg af det förslag, i afseende å Silfver-uppköp, jag framställt. Många yrkade på Proposition. Ridd, o, Ad, Fröt, VII B. I Afd. 31. 482 Den 9 Juni i f. m'. Herr Cederschjöld: En vard Ledamot har 5 anmärkningar vid mitt yttrande förment: ”att Coursen och myntvärdet alldeles icke bero på myntstockens storlek; och i stället för bevis anfört exempel af förhållandet år 1789? då RiksgäldsSedlarnes tillkomst ej medförde någon o* medelbar förändring i mynt-representativemas värde.” Till besvarande af detta inkast, och förklaring af det anförda exemplet, får jag blott åberopa hvad jag skrifteligen en gång yttrat, nemligen: att efter hvarje plötslig förökning af Sedelstocken, det alltid förlöper någon tid, innan varuprisen och Coursen hinna stiga i samma förhållande. Så gick det äfven, då Sedelstocken åren 1809 och 1810 så betydligt och hastigt förökades; Coursen började egentligen ej stiga, förr än en tid efteråt. Mea jag får tillika anmärka, att då Coursen vid slika tillfällen börjar stiga, kan han plötsligt uppjagas öfver den punkt, der han verkligen börstå, och sedan, lika som en pendel, länge svänga sig med en aftagande kraft, till dess den omsider, sedan det verkliga mynt-värdet blifvit träffadt, kan komma att nästan sti stilla. Så tyckes det åtminstone hafva gått efter Sedell stockens förökning åren 1809 och 1810. Vidare har blifvit anmärkt: ”att mitt förslag att utsätta det pris, hvartill Silfver finge uppköpas, vore olämpeligt, emedan alldeles intet Silfver påaådant sätt kunde uppköpas> * händelse Den 9 Junii f, mi 483 Coursen komme att stiga.”
Uti ett par socknar i medlerst a delen af länet har allmogen genom enskildte öfverenskommelser och gemensamt arbete verkställt afgräfningar af en del backar på häradsoch socknevägarne, men på andra ställen äro svårigheterne vid backarnes borttagande eller kringgående större, än att de af allmogen kunna öfvervinnas, t. ex. vid Löfsta, på den så mycket befarna stora landsvägen emellan Linköping och Norrköping, der en sådan mängd resande, och en sådan myckenhet varor dagligen skola fram genom det i öfrigt för det mästa jemna landet. Flere förslag till sistnämnde backars undvikande genom landsvägens omläggning äro gjorde, men intet har befunnits tillfredsställande. 31 Diverse utgifter till allmänna byggnader, jagtkassor, kurhus och lazarett, inqvartering, riksdagsmannaarfvoden in. m. äro icke ökade sedan sednaste underdåniga Berättelse afgafs; och summan af alla onera som af Länet utgöras, har ej undergått annan märkbar förändring, än den år 184* skedda nedsättning af kapilations-bevillningen och befrielsen från mantalspenningar för personer under 17 år. §• 5. Studer och IiÖpingar. Norrköping liar tillväxt. Folkmängden, som enligt mantalslängderne vid 1838 års slut uppgick till 12,800 personer, är nu, 204 spinnhushjon oberäknade, 13,73o personer, utan att fattigpersonalen tilltagit i någon märkbar mån. Af denna folkmängd var 6,420 mankön, 7,310 qvinkön. Stadens hufvudnäring, klädesfabrikationer, har betydligt utvidgats. Den uppgafs uti sednast afgifna underdåniga Berättelse till 4*o>ooo alnars årlig tillverkning med ett värde af 2,700,000 R:dr banko. År 1843 har den utgjordt 636,p4o alnar, till värde 3,968,980. År i838 funnos 72 fabriker med 331 väfstolar och något utöfver 2,000 arbetare.
Det är nemi. bekant, att Riksg:sKont. har obligationer till ett ganska stort belopp, nemi. öfver 800,000 Rdr upsagda till betalning före d. 1 Juli, samt 2 millioner före d. 1 Augusti. Nu är det jemväl kändt att årets bankovinst småningom i Banken uplägges; jag har gjort mig underrättad om huru stor bankovinst som skulle vara att till d. 1 Juli påräkna, och erfarit att den skulle upgå till omkring 700,000 Rdr, hvarförutan något torde under loppet af Juli inflyta. Det vore då lämpligt att RiksgisKont. i st. f. den föreslagna förändringen med kreditivet, till Banken försäljer ett belopp af sina till d. 1 Aug. förfallna obligationer, hvilka kunna för den uplupna och i Banken befintliga vinsten inköpas. RiksgrsKont. försålde då till Banken en valuta hvars betalning vore fullkomligt säker och hvilken af Banken inköpes för redan förtjenta penningar. Detta vore ett bankmessigt sätt att gå tillväga, och på så sätt erhöll Riksa:sKont. penningar att hjelpa sig med för de nu förestående utgifterna, hvarjemte dessutom ingen oriktig bana vore beträdd. Jag vågar således fästa det Utsk:s, dit motionen blifver remitterad, upmärksamhet på vådan af Hr Geijerstams motion samt lättheten och lämpligheten af den åtgärd jag nu påpekat. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Jag är väsendt ligen förekommen af den siste talaren. Äfven min afsigt hade varit att fästa synnerlig upmärksamhet vid den vådliga bana man vore på väg att beträda genom att betäcka Riksg:sKont:s behof Don 22 April. 35!) medelst skuldsättning hos Banken. Jag vill nu inskränka mig till att i denna del af frågan förena mig med Gr. Lagerbjelke. Men jag har ännu en anmärkn. att göra, den jag anser icke böra undgå R. o. Ad:s upmärksambet. Det är nemi. den skiljaktighet som förefinnes i de upgifter, hvilka innehållas i StatsUtsk:s Betänk.
Likväl kan allt hvad som förut i samina syftning är anfördt om ett beherrskande sjöförsvar; äfvensåväl tillämpas på försvaret till lands. Ar detta beherrskande, eller öfvervägande i jemförelse med den styrka, hvarmed ett anfall kan ske af landets största och värsta fiende, så hindras äfven dermed all fiendtlig landstigning, och något sjöförsvar blir då ej af nöden. Det här i korthet anförda, utvisar frågans hällning i dess ytterligheter. Den tid är allt lör längesedan förbi, dä Sverige kunde anses vara i stånd att möta hvilken som helst af sina fiender med en motsvarande eller öfverväldig krigsmakt. Det är måhända erinringar af denna tid, som sä ofta synes missleda tanken vid upfattningen af den narrande. Men icke får det ena eller andra vapnet förkastas derför, alt det icke kan upbringas tili en öfvervägande eller ens till samma styrka, som ett vida mäktigare fiendtligt land förmår åstadkomma. Det ligger i sakens natur, i enlighet hvarmed också de politiska förhållandena under en upmärksam och vis styrelses ledning vanligen sammanknytas, att de mindre staterna alltid mäste påräkna bundsförvanters bistånd, för alt med något hopp om framgång, i längden kunna motstå en mäktigare fiende och värna sitt oberoende. Men i samma mån som landets egna stridskrafter utveckoch hållas uppe i jemnbredd med dess yttersta förmåga och tiden, i samma mån minskas behofvet af bistånd, och likaså förbindelser för den erhållna hjelpen. Tillämpas dessa, som jag förmodar sanna grudsatser på Sveriges förhållanden, så bör väl icke någotdera af de i allmänhet brukliga vapnen, hvarken landteller sjöförsvaret, åsidosättas, oaktadt det enas eller andras jemförelsevis ringa numerär och styrka. Jag tilltror mig ingalunda att uttala en bestämd åsigt i hvilket förhållande hvardera af de båda vapnen böra ingå uti landels försvars-system, aldraminst under nuvar:de öfvergångsperiod inom Sjökrigsväsendet, och med den upfattning af vårt försvarsverk, som f. n. i allmänhet är rådande.