Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mellin hade hos mig som enka infört Blanche och samtidigt med Blanche hade en annan bland medlemmarne af det unga Sverige anmält sig, en herre, som till visitkort medförde Stycken på vers af Joh. Gabr. Carlén. På det sättet samlades hos mig efter hand en ganska stor del af Aganippens personal. Jag talar ej om de sjelfskrifne Dahlgren och Arwidsson, med deras respektive fruar, men jag talar om den qvicke Sturzen-Becker, den djupsinnige, théälskande Snellman, den poetiskt sinnade KjellmanGöranson, den outransaklige Almqvist och den stilla, men mycket värderade skalden Ingelman, som jag först senare fick veta tillhörde aganippartiet från början. När härtill kommo flyttfoglar sådana som Braun och Ridderstad, så tror jag kretsen var fulltalig. Men för att återgå till de båda förstnämnde, så blef Mellin den prest, som en viss afton förrättade en viss vigsel, der August Blanche uppträdde som marskalk, Thomson och Arwidsson officierade som fäder och Göranson, Sturzen-Becker och Ingelman fungerade i egenskap af bröllopspoeter, att ej tala om Braun, som per posto sände en laddning vers. Sedan jag nu för dem, hvilka måhända icke läst de föregående teckningarna, dokumenterat mig som en gammal bekantskap till hufvudpersonen i denna skizz, börjar jag mina minnen med: En huslig vinterafton. Det var den 10 december 1844. Jag skulle aldrig kunna glömma denna qväll, emedan den utgjorde början till en mycket sorglig utgång. Hela var främmande societet skulle bestå af blott tre personer. En ung författare, som begärt att få läsa upp några kapitel af början till en roman, Blanche, som skulle förtrolla oss med de nya kupletterna till sin nya pjes, hvilka kupletter ingen utförde så trefligt som han sjelf, och slutligen den tredje gästen, skalden Ingelman, hvars bidrag till sällskapsnöjet egentligen vidtog efter maten.
Ty då först bli de » kvinnor i staten » och få rättigheter som så- dana — ditintills äro de rättslösa och kastbollar för alla möjliga nyckfulla vindar. Hvad jag hjärtligt gärna skulle unna de små » telefonsystrarna » fasta platser och en liten penning på ålderdomen! Dock — var detta för mycket begärdt, och blir det där förslaget bara ett förslag, hvarför skulle icke telefonisterna i Sverige, som vid det här laget icke äro så få, kunna inrätta en gemensam understödskassa, åtminstone för sjukoch begrafningshjälp? Jag vill här icke inlåta mig på några funderingar, huru en sådan plan skulle realiseras. Ett första villkor vore ju, att saken vunne så stor anslutning som möjligt. Väl skulle svårigheter ändå möta, dock tyckes det mig, att dessa icke borde vara omöjliga att öfvervinna. Kanske tarfvades någon uppoffring af dem, som skötte » rörelsen », ty telefonisterna ha ju inga kapital att aflöna med, men om arbt-tet fördelades på flere frivilliga, kunde det väl ej bli så tungt? Jag tänker mig, att det möjligen i Stockholm skulle kunna finnas några burgna, unga flickor, som ville taga sig an detta värf, sedan först äldre, erfarna personer hjälpt till att utstaka planen. Och kommer saken en gång under diskussion, tror jag nog, att Idun, som alltid brukar vara tjänstaktig, vänligt öppnar sina spalter för inlägg i frågan. BIPED. ELDSVADA I EN AMERIKANSK SKYSKRAPARE ». O FTA HAR MAN från den stora republiken på andra sidan Atlanten hört förtäljas om de skyhöga byggnader, som uppföras i storstä- dernas centrala kvarter, de s. k. » sky-scrapers », » skyskraparne ». Den väldigaste af dessa byggnadsvidunder är nyligen fullbordad i Newyork, Park Row palatset, som med 29 våningar är 390 engelska fot högt. Hela byggnaden har 950 rum, 2,095 fönster och 4,000 invånare. Byggnadskostnaderna ha belöpt sig till 24 millioner dollars. Brandkårer och brandförsäkringssällskap ha länge hyst sina betänkligheter mot dessa väldiga Babelstorn, enär i händelse af eldsolycka vattentrycket i — 7 — de största ångsprutor icke förslår att nå de högre våningarna.
Den af Riksdagsmannen Wiklund öfver» klagade Ordres, som ifrån Chefen för Westerbottens Regemente under den 17 Februarii 1816 utgått, i egenskap af Befallning elier Påbud fö* Rotarne, att hvart tredje år anskaffa och inlemna ny Beklädnad, har genom ConstitutionsUtskottets nu meddelade yttrande, att ingen af Konungens Föredragande vållat denna Lagstridiga åtgärd, ombvtt egenskapen af anledning till anmärkning, hvarunder den till Högloflige Coastitutions,Utskottet ifrån Siats-Ut - 47* Den 2? April. skottet blifvit remitterad, och derigenom blifvit ett ämne för Riksens Ständers uppmärksamhet i annan väg. Det är i min tanka, alldeles oförenligt jred Nationens Representativa värdighet, att lemna utan all handläggning en olaglighet, eller ett intrång uti lagliga rättigheter, och man saknar ej exempel atr Ständers försummelse att anmärka hvad anmärkas bordt, blifvit begagnad sorn giltig anledning att fortsätta lagStridiga åtgärder; en underdånig önskan hos Kongl. Maj:t, att fa saken lagligen undersökt och beifnd, är den utväg, Ständerna visserligen icke böra underlåta att begagna för art vinna lättelse uti ett till Representationen framfört enskilde Medborgares lidande. För att kunna åstadkomma en sådan ättgård är det nödvändigt, att få kunskap om sakens förhållande i hela sitt sammanhang , och jag anhåller således att Målet må förblifva hvilanda och fdandlingarne, eller sjelfva anmärkningen sådan den ifrån Stats-Utskottet till Conetitutions-Utskottet blifvit remitterad , infordras, för att derefter det beslut, hvartill om. Ständigheterna medgifva, måtte kunna fattas. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham: Det 8u föredr2gne Memorial innefattar Svar på den emot Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Arméen eller Föredraganden af Krigs-Äreo* tjerne fraijistälide anmärkning. April. 473 Detta svar innehåller att Utskottet vid undersökning af Målet, funnit något ansvar å båda dessa Embetsman icke böra aga rum, och detta svar år i Anmärknings-frägan visserligen tillräckligt.
De veta kanske icke, hur de gladt mig, de veta kanske icke, att blotta tanken på dem lyst upp de mörka stunderna, lyst upp dem underbart. Ack, jag ville säga dem alla, kända och okända, dem jag såg och dem jag icke såg, jag vill säga dem ett tack för fagra ord, för djup känsla, för hägn och glädje och samstämmighet. Jag ville säga dem det bästa jag vet, i drömmande stämning, i ljus förståelse. Och du, som läst hvad jag nu skrifvit i ungdomsvarm känsla, dig ville jag räcka handen trofast och gladt, med ett leende: Vi ses igen! Adi. • u har säkert många gånger läst » Fänrikens hälsning » af den finske diktarkungen, och du har säkert också liksom jag gärna stannat för några säreget fagra ord däri, jag menar dessa: » Man ser ett anlet, en röst man hör, Och fängslas, gläds, vet ej själf hvarför. » Och lika säkert har du där ute i lifvet erfarit den djupa innebörden och sanningen af dessa ord. Du har känt denna sällsamma makt, inte sant, denna makt som oemotståndligt draAlla utställningsbesökande damer inbjudas vördsamt till ett besök i » Iduns salong » — belägen i Nordiska museets byggnad å utställningsplatsen — där hviloplatser och toalettrum gratis stå till våra ärade gästers förfogande. Glömmen ej att inskrifva edra namn i den härför af sedda boken! Red. af Idun. IDUN 1897 277 " Iduns salong " och dess V " värdinnor ". år korta nordiska sommar skrider nu med snabba steg mot sitt slut, och den vackra sommarsaga, som ännu speglar sitt féeri där ute i Saltsjöns och Djurgårdsbrunnsvikens enade böljor och som vi nämna den stora Stockholmsutställningen, är äfven den blott ett minne snart. Hur flyktiga äro de ej, dessa sista septemberdagar med deras genomskinliga luft, som förlänar dem en prä- gel af vemod likt det skimmer af förklaring, som plägar hvila öfver ett kärt anlete, det vi känna att vi ej länge få behålla ibland oss. Dock ännu brusar lifvet där ute i » sommarstaden » med alltjämt stigande vågor: festens sista timmar äro ock dess mest glänsande.
Nio 115, i ani. af K. Mits Nåd. Propos., angide disposition af kronotionden på Gotland för dervide presterskaps aflöning. Föredrogs ånyo och bifölls Sammans. Bevill.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskits den 26 och 28 dennes bordlagda Betänk. Nio 4, i ani. af väckt motion om upphörande eller nedsättning, i vissa fall, af nu stadgade transitoafgift och magasinshyra för transitogods. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Menur, Utlåtin och Betänkin; nemi. från Stats-Utskottet: Nio 117, med förslag till voteringspropos. i ani. af Riks-Stins skiljaktiga beslut angide upplåtelse till Göteborgs stad af Elfsborgs kungsladugård med dertill hörande lägenheter; Nio 118, med förslag till voteringspropos. i ani. af Riks-Stins skiljaktiga beslut rörande 15:de punkten i Stats-Utskits Utlåt. Nio 78; Nio 119, med förslag till voteringspropos. i fråga om anvisande af anslag för norra jernvägsstambanans fortsättning; - Deri 30 Maj. 541 N:o 120, i ani. af vackt motion om beviljande af förlagslån till brandskadade näringsidkare i Carlstad; N:o 121, i ani. af väckt motion om låneunderstöd för anläggning af en jernväg mellan Filipstad och nordvestra stambanan; N:o 122, ang:de anvisande af arfvode för befattningen med tryckta riksdagshandlingars mottagning, vårdande och utdelning; N:o 123, ang:de fortfarande understöds beviljande för enkeoch pupillkassan vid Riksg.-Kont.; N:o 124, i ani. af väckt fråga om ökadt anslag till begrafningshjelp och understöd för sterbhusen efter tjenstemän och vaktbetjenter vid Riksg.-Kont.; Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet:
Kommissarier, Banko-sekreteraren och Advokatfiskalen eller Ombudsmannen.“ Förändringen består således deri, att Advokat-fiskalen eller Ombudsmannen, af Utskottet hänförd till 3:dje graden, upptagits af Ridderskapet och Adeln i 4:de graden, hvarom yrkande jemväl skett inom Preste-Ståndét, hvarest den åsigt dessutom af en och annan ledamot uttalats, att Kassörerne böra bibehållas i den tjenstcgrad, hvartill de nu höra, eller 3:dje graden. Efter hvad Utskottet inkemtat, hafva göromålon för Bankens Advokatfiskal redan betydligen förminskats och för den händelse Bankens fordringar mot pant af fast egendom på landet komma att öfverlåtas till allmänna hypotkeksbanken, bör Advokat-fiskals-befattningen kunna indragas och dertill hörande göromål öfverflyttas till Ombudsmannen, som, nu anställd vid Banko-diskontverket, aldrig tillhört annan än 3:dje tjeustegradon och icke lämpligen kan till högre tjenstegrad hänföras, enär honom åligger, jemte annat, att vara Sekreterare och Notarie hos Diskont-styrelsen samt att ställa sig till efterrättelse de före - Banlco-Utskottets Utlåtande N:o 65. 3 skrifter, sorn meddelas af hans närmaste förmän, de i nämnda styrelse deltagande Kommissarier, hvilka, såsom tjenstemän i Banken, tillhöra 4:de graden. Den föreslagna förändringen att hänföra Advokat-tiskalen till 3:dje graden verkar ieke på närvarande innehafvaren af Advokat-fisbals-tjensten, som bibehåller sin tur inom högsta graden; men om, vid bemälde innehafvares afgång, den nuvarande
Sedan jag nu tror mig hafva genomgått de väsendlligaste anroärkmr, som emot lull-lindriugarnes bibehållande blifvit gjorda, tillstyrker jag vördsamt, alt R. o. Ad. måtte i detta hänseende afslå Utsk:s betänk, och lemna nu gällande författning oförändrad. Hr Rosenblad, Bernh.: I del anförande Hr von Hartmansdorff nyss afgifvit, har han hufvudsakligen hållit sig vid det misstag, som efter mitt omdöme Frih. Bonde begick, att ställa den stora och lilla sjöfarten i strid med hvarandra, att anse deras interessen vara motstridiga. Detta misstag har han begagnat för alt derefter söka vederlägga de skäl, som tala för tull-lindringarnes afskaffande, men deremot har h.an icke vidrört det skål, som här anfördes att nemi. genom på de sednare åren inträffade händelser, hvilka inverkat på hela verldshandel och sjöfartsförhållanderna, hafva alla de förmåner som tull-lindringarne kunnat gifva vår större skeppsfart, hvilken jag fullt så mycket värderar som någonsin Hr von Hartmansdorff, he'1 ocb hållet uphört. När, derigenom alt Engelska navigationslagen tillåter Englands kapitalrika skeppsrederier alt bygga i hvad land de behaga, köpa färdigbyggda skepp och införa dem tullfritt och sålunda få dem för lika godt pris som det land hvilket kan bygga dem för bästa priset, kan hafva dem för, och då England är i tillfälle derjemte med sin öfverlägsna kapitalrikedom att täfla med alla länder, och då det i följd af reciprocitetstraktater med Sverige har samma rättighet till tull-lindring för sina fartyg som komma från Brasilien till Sverige, sä uphör den fördelen, som Svenska skeppsfarten har haft af tull-lindringarna och blir reducerad till netto noll. Hr von Hartmansdorff har ganska riktigt anfört hurusom den Svensk importören, som begagnar Svenska fartyg, får betala 6 proc. ränta och kanske äfven provision dertill för den långa tid han har sina kapitaler liggande i denna aflägsna sjöfart, under det alt den Engelska betalar 2 kanske högst 4 proc.
Efter öfvervägande af hvad sålunda, rörande detta ämne, förekommit, hafva Rikets Ständer funnit, att, ehuru all uppmärksamhet lemnats åt de omdömen, hvilka så väl Cumiterade för granskning cf Tull-Författningarne, som ock Commerce-Collegium i deras underd. utlåtande afgifvit, målet likväl för det närvarande synts vara i det outredda skick, att Rikets Ständer nu ansett sig icke kunna deröfver afgifva något fullständigt yttrande, hvadan Rikets Ständer, såsom cn förberedande åtgärd, skolat hos E. K. M. i underd. anhålla, det E. K. M. täoktes låta företaga en så beskaffad undersökning, angående tolagens tillkomst och användande, som af Commerce-Collegium och förenämnde Comiterade blifvit föreslagen, samt att E. K. M. derefter behagade vid nästkommande Riksdag till Rikets Ständer aflåta Dess Nådiga förslag till dels reglering af stapelstädernes tolagsinkomster och dels controler öfver deras användande till sina bestämda ändamål, äfvensom alt, under tiden och intill nästkommande Riksdag, tolagsafgifterne icke måtte ökas eller någon ny tolag beviljas. Vidkommande dernäst frågan, angående de så kallade stndsandeiarne i uppstäderne; så ehuru, enligt meddelad underrättelse, afgift med detta namn endast eger rum i städerne inom Wermlands Län, nemligen Carlstad, Chrislinsehamn och Philipstad, hvarest den utgår å vissa slag af tunneoch styckegods, äfvensom å trädvaror, hvilka till någon af nämnde städer införas, antingen till försäljning på stället eller att vidare derifrån fortskaffas; varande denna afgift fastställd för Carlstad, genom en af E.K.M.d. 22 Junii 1819 i Nåd. utfärdad Taxa; för Chrislintehamn genom Kongl. Resolutionen den 29 Oct. 1642, särot för Philipstad, genom en emelian Magistraten och vederbörande Factoriegare den Expeditions-TJtskotlets Förslag till lind.
Ska man inte göra någ on slags toal ett till den? POSSESSIONATEN. Åh, dra åt skogen med alla toaletter! Du ger jag inte vid middagsbordet s å h är kanske? Det är bara Helsingforssnobberi, det där. Ja visst! LÄNSMANNEN. Unga herr Vah rman sk a inte bjuda till att vara fin. Nu är vi på landet, ska jag säg a. Jag h ade nog annat att taga på mig , jag, men jag g er fan i det BARON. KARLSSON. (kommer in) God dag! Nå, sköt ni ännu någonting efter det jag lämnade er? KARLSSON. Det skulle jag tro det. Jag sköt den tredj e lon, jag, sk a j ag säg a. BARON. Det v ar densamma, som generalen sk adsköt först, ska herr Karlsson säg a. KARLSSON. Ånej! Han var nog fris k som baron själf, min lo. BARON. Och herr Karlsson rådde med honom, ändå! POSSESSIONATEN. Hör du han drifver litet med dig, Karlsson... Han försökte göra det, men han fick sig på tafsen, du! LÄNSMANNEN. KARLSSON. Ja, kunde du ge honom det, s å gärna för mi g...! Men hv ar håller dok torn hus? Samum Personer: BISKRA, arabisk flicka. YOUSSEF, hennes älskare. GUIMARD, löjtnant vid zuaverna. I Algériet i våra dagar. Sceneri: midt på golfvet. Bönemattor här och hvar; i högra hörnet ett benhus. En arabisk marabout (grafkammare) med en sarkofag fondväggen. Små sandhögar här och där på golfvet; en uppryckt aloë palmblad, alphagräs i en hög. Dörr i fonden med portar och förhängen; fönstergluggar på _________ Första scenen. BISKRA in med burnus-kapuschongen neddragen för ansiktet, och en guitarr på ryggen, kastar sig ner på en matta och gör bön med armarne öfver bröstet. (Det blåser utanför.) SAMUM. 138 BISKRA. La ilâha all allâh!
Ekholm med den mest utmärkta skicklighet och med iakttagande af den största sparsamhet för Staten, i egenskap af Chef för Redogörelse-Verket efter Norrska fälttåget, inom en ganska bort tid realiserat och redovisat behållningarne af de till Norrige ifrån alla håll samlade ofantliga underhålls-förråden, och sedermera erhållit uppdrag att utarbeta förslag till ett nytt Fältförvaltnings-Reglemente, emot åtnjualnde af ett årligt arfvode af 1200 R:dr, så länge han med berörde Reglemente vore sysselsatt, bemälde Kammar-Rätts-Råd inom en tiderymd af circa 2 år fullbordat detta mödosamma arbete, hvars materiella vidd kan slutas deraf, att det innehåller 55g §§., med dertill hörande 74 större och mindre formulairer för räkningar, conlroler och bokföringar, och hvilket arbete klanderlöst kunnat, i anseende till dess vidlyftiga beskaffenhet, fördelas på en mängd år, och Kammar-Rätts-Rådet under samma tid uppbära förenämnde årliga arfvode. Då likväl ett sådant drag af oegennytta, enligt Motionairens tanka, vore förtjent att in för Nationen framställas och af henne belönas, har Herr Montgomerie föréslagit, att Kammar-Rätts-Rådet Ekholm måtte tilldelas någon lämplig belöning för ifrågavarande vidlyftiga och förljenslfulla arbete. Hvaremot Herr Riben, C. kV., uti ett motionen bi lagdt anförande, ansett siopå den grund böra afstyrka den begärda belöningen, att detta arbete ännu ej vore af Kongl. Maj:t pröfvadt, än mindre faststälidt, och Kongl. Majit, i händelse Kammar-Rätts-Rådet Ekholm skulle serskild vedergällning förtjena, sannolikt komme att en sådan bevilja; och borde härvid jemväl tagas i betraktande, att Kongl. Maj:t ensam syntes kunna bedö ma till hvad belopp en sådan vedergällning borde bestämmas, och att hvarken Molionairen eller Rikets Ständer kunde veta, huruvida Herr Ekholm varit i saknad af all ersättning för sina mödor.
För min del skulle jag tro, att deruti ligger' ett t>evis, att R. St. kunna vid denna riksdag vidtaga föreskrifter i afseende på dispositionsrätten. Att fonden i äldre lider icke varit underkastad revision känner jag visser ligen äfven; men just i den omständigheten, alt K. M. ansett sig böra medgifva R. St. rättighet att revidera denna cassa, ligger åtminstone i ruin tanke ett erkännande deraf, att denna fond ej kan betraktas annorlunda än såsom varande af enahanda beskaffenhet med andra statsmedr Is-cussor. Pä alla dessa skal tror jag, att, nar R. St:s särskildta beslut i dessa frågor ej varit sä klara och bestämda, att StatsUtsk. deraf kunnat hemta någon gifven och säker öfvertygelse om livad de respective PiiksSt:n önskat, Utsk. har förfarit rätt, då det begär t en förklaring öfver RiksStms beslut i detta afseende. Deraf har äfven uppstått den påföljden i afseende på BorgareStts beslut, att, orri jag ej misstager mig, (hvilket torde upplysas, i händelse BorgareStrS prot.utdr. öfver denna fråga finnes tillgängligt och blifver för R. o. Ad. uppläst, ) BorgareSt. lärer hafva meddelat ett förtydligande öfver sitt förut fattade beslut, i följd hvaraf saken blifvit mycket klarare. Jag bar blott velat meddela dessa upplysningar i anledn. af den siste värde talarens framställning, men vill för öfrigt ej bestrida återremiss, isynnerhet sorn jag anser, att redan det beslut, som Borgare,St. fattat, gifven anledn. till en förnyad handläggning af frågan. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Jag förenar mig i Hr Rosenblads begäran om återremiss, och ehuru det är möjligt att R. St. kunna försöka att betaga K. M. rättigheten att disponera denna fond, så är detta likväl annu icke afgjordt, och det är denna fråga, som R. St. slutligen böra afgöra. Hvad för öfrigt angår den saken, huruvida votering skall ske i förstärkt StatsUtsk. eller ej, så anser jag det tillhöra 4?s
Hans Konung 6u8i.-vrr ili:s Begrafning algatt; hamm jämte, af samma giro, en summa af Ethundradeknsende Riksdaler skulle, sälom en underdånig Gifva, ti! Hennes Maj:.' Drottningen, och en lik: summa til H ms Kongl. Höghet Kron-P.-insen, i underdänigher tfwcrsandao: och ställe de ta Ridderstapets och A-e!>; beslut de öttiaa UelpeÄiva Stånden, genom Utdrag as ?rotoc«11et, wanligen meddelas. Dt supra. Den io:de Junii. S. D. Tilkännagaf Hans Uxcelleuce Herr G esvea och Landt - Ntarstalken, del han hos K nagl. Maili i underdånighet anmält Uanco-Ui ff.-mets , genom krotoLolls - Utdrag, som förlidna g .dag uplästes, gjorda hemställan, at Utstottet nntie i nästkommande Februarii manad fä i Stockholm sammanträda; och hade Hans Kongl. Maj:t deruppå lemuat der Nådiga svar, at som Kongl. Mr.stt stnner en slags pormanLnca af öanco-Utskottet e,tes Riksdagens slut, och förflyttande iil en annan ort och tid, icke öfverensstämma med det - u varande Regeringssättet, sä kan Konungen icke bisätta den af Lango-Urstottet -föreslagna uttvag; sä mockenuna-c, som det alwen skutte fordras en annan Org-auiiaciou -af n stöttet, sedan Bonde - Stätt-^ det saa inträde i Lanstuetr, om icke det nuwarande U.stottct, i den egen stäp det är, härstädes ast smtar de Utskottet äligganoe göromål; kil - följe hmaraf Kongl. Maj:t föruväntar i Näder at U skotter de ta sulgör: och skulle detta Kongl. Ma>:ts N idiga svar", genorn Utdrag af Lrolocolloch LaucoU stortet meddelas.
Man måste väl medgifva, att artister jemväl äro Svenska medborgare, och sålunda för deras yrke kunna heskattas endast af Ständerna. Således kan icke heller någon lindansare eller hvilken sådan person som helst beskattas utan Ständernas samtycke. 183 1 års bref är altså en fullkomligt olaglig handling, d. v. s. en nullitet, och jag tror bestämdt, att anklagelse i ämnet bort föranleda till riksrätt. Denna tanka var ock delad utaf en stor del af Utsk:s ledamöter. Jag vill visst icke betaga pensionscassan ett enda runstycke, och jag tror, att den kunde vinna billig ersättning, om t. ex. ett par proc. af K. M:s anslag till capellet i berörde ändamål afsattes. Jag vet icke heller, huru man kan påstå, att artisterna i landsorterna fråntaga Stockholms theater någon inkomst; och det existerande förhållandet afviker altså både från billighet och rättsbegrepp. Jag fortfar att yrka bifall till betänk. Hr Silfverhjelm: Lika med Gr. Horn yrkar jag bifall å förevar, punkt och motsätter mig på del högsta de grundsatser, som Gr. Mörner och Hr v. Hartmansdorff yttrat. Den ifrågavar. afgiften är nemi. en indirect beskattning på dem, som besöka theatern; och det kan icke vara billigt, att landsortspubliken skall betala en drygare entree för att nedsätta priset för Stockholmsboerna. Jag ville icke fråntaga pensionscassan dess rätt; men det måste vara theaterpuhliken i Stockholm, sorn skall betala. Afgiften ar veiki, så dryg, att den så fördyrat spectaklerna i landsorterna, att fa besöka desamma. H. Ex. Hr Gr. Mörner: Då jag förra gången yttrade mig, ingick jag icke i någon grundsats, utan framställde blott SS Den 8 September. behofvet för sujetterna att icke vara i saknad af understöd, yrkande dervid fortfarande af det mivar. förhållandet. Nu har jag emedlertid hört talas om rättsvidrighet, och det är icke obekant, att åtskilliga anmärkningar i sådan riktning blifvit framställda; men då dessa äfven inom Utsk. ansetts böra förfalla, torde saken icke vara så afgjord, som man synes vilja anse den.