Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex Protocollo Olof Werlin. S. D, Då nu åter föredrogs Statsoch BancoUtskottens den 4:de i denna månad gemensamt afgifne och sedan i går pa bordet hvilande Ut låiiin - Den 6 Augusti 34 7- latande, angående de inora Biles Stånden yp* pade skiljaktigheter, i afseende på tiden, hvarunder det, till Götha Canal-byggnads fortsättning, beviljade Lånbiträde skall utgå; fann Hedervärda Bonde-Ståndet, efter föregången öfverläggning, för godt, att, till sarnmanjemkningaf berörde skiljaktigheter, besluta, det må förenämde Lånebiträde utgå, från och med år 1815 till och med år 1820 eller det år då nästa Riksdag derefter infaller; dock med förbehåll, att' i händelse Urtima Riksdag före år 1820 Inträffar, Rikets då församlade Ständer skola äga ovilkorlig rättighet, att förordna, huruvida meranämde Lånbiträde efter 1820 års förlopp må fortfara eller icke. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin, S. D. J3anco-Utskottets. den salje inhevarande månad afg'fne och i går på bordet lagde , Utlåtande ofver samtliga Riks - Ståndens återremiss af Utskottets den 26 nästlidne Juli med-' deldta Betänkande, angående - Regleringen af Discontrörelsen i Riket, sedan Privata Delägarnes Octroyer tilländagått, blef nu föredraget, tillika med nämde Betänkande: och stadnade Hedervärda Bonde-Ståndet, efter föregången öfverläggning, i följande beslut: 1:0 Att Malmö Discont Bolag må fortfara, efter Octroyens slut, till och med 1820, då 348 Den 6 Augusti då denna Octroy ovilkorligen bor upphora; dock kommer för de två sednare åren två tredjedelar af vinsten utöfver sju procent att godtgöras Riksens Ständers Bank, i stället för ditintills erhållen blott en tredjedel. 2:0 Att efter förloppet af de aderton månader, under hvilka Riksens Höglofl. Ständer vid innevarande
Att iagh een gång får ther wara hooss Och förtiäna migh een liten roos, At een rådherress hustru will migh till sigh kalla Betro sig migh i handh med allo. Ty fåår iagh och een snapping ther före När Cyboræa barnsööl skal göra. Nu will iagh gå heem och i migh nappa Thet iagh fick i mijn skåål och kappa. Act. I. Sc. VII. GLORELA. KARICK. Glorela. Fridh min kiäre herre. Karick. Helse digh huar then werre. Wäll ähr at iagh tigh här fan, Huru haffwer tu gåt åt tin man? Glorela. Slaghit på munnen och kiört honom vth, Han är een sådan ölstut. Karick. Westu huad han åter giör? Glorela. Fyller sigh, weet iagh, så nu som förr, Men iagh skall ledan i lokan skogh. Karick. Sågstu huar han indrogh? Glorela. Thz weet fanen och han wånda. Karick. Här sågh iagh honom stånda, Sedan han i thz holet inkrööp. Glorela. Strax iagh skall till honom löpa. Wedh the hororna skall iagh honom skillia, Han skal thz icke för hundra marck willia. Karick. Hör först huadh iagh tigh will Och gör sedan thz andra till. Rubens hustru skall nu barn födha 21 Ther på skaltu icke spara mödha Att thz barnet ey dräpas må Som the doch nu vppå slåå. Ty thz barnet iagh bruka will Att driffwa mång tragædiæ speel, Som tigh och skall medh tijdhen båta. Ty skaltu icke afflåta Att råda them till at barnet må leffwa. Jagh skal tigh een förähring giffwa Hwadh tu begärar tigh skall wara vndt. Glorela. Tu töör wäll loffwa och hålla tunt. Karick.
N:o 82. Janzon, Kontraktsprost, Motion N:o 35, om löneförbättring för Komministrar och Kapellpredikanter. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66, R. St. underdån. Skrifv. - — Motion N:o 36, om förändrad tullagsstiftning. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 8, Mein. N:o 12, Utlåt. N:o 14, Mern. N:o 15, Betänk. N:o 17, och Utlåt. N:o 18, R. St. underdån. Skrifv. N:o 85. Motion N:o 37, om förändrade tullbestämmelser för vissa messingsfabri kater. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 8, Mein. N:o 12, och 15. R. St. un derdån. Skrifv. N:o 85. Motion N:o 88, om årlig pension för Kontraktsprosten Doktor Cnattingii enka och oförsörjda barn. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 74, Mein. N:o 97 och 116. R. St. underdån. Skrifv. Jernväg mellan Arboga och Köping. Se Arboga. dito Carlshamn och Alfvesta station. Se Carlshamn. från Frövi station på Köping—Hul tjern vägen. Se Frövi station. - Hudiksvall—Forsa, om dess fortsättande. Se Hudiksvall. mellan sjön Möckelu och Dalkarlsbergs grufvor. Se Dalkarlsbergs grufvor. från Stockholm—Upsala banan till sjön Siljan. Se Siljan. mellan Sölvesborg och Christianstad. Se Sölvesborg. 2 10 K. Kapellpredikanter och Komministrar, om löneförbättring åt. Motion N:o 35. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. K. St. underdån. Skrifv. Kasernbyggnad för Svea Artilleriregemente. Se Artilleriregemente. Klassiska språk, om aflöning åt en Lektor deruti vid de på reallinien fullständiga elementarläroverken.
September, sok-nens fähus blifvit utdömt, och att på de öfriga soknens hus hvarjehanda felaktigheter blifvit anmärkte, som borde afhjelpas. Församlingen förklarade sig villig att iståndsätta altsammans, och så mycket härmed nästa år kunde medhinnas, skulle verkställas på samma sätt, som i föregående punct om reparationen å soknstufvubyggnaden än nämndt. lOo. Upläste Pastor Höglofl. Landshöfdinge Embetets bref af den 7de Augusti detta år, hvari han, liksom andra kyrkoherdar i detta län, anmodades att uppmuntra sina åhörare til afläggande af yppighet i lef-nadssätt och kläder, och till förnyande af den härstädes, liksom uti andra soknar, år 1793 träffade överenskommelse i dessa ämnen, Pastor kände för väl Herr Baron och Landshöfdingens nitfulla omsorg om sitt läns bästa och de sanna bevekande skäl, som föranledt Herr Baron och Lands-höfdingen, att icke följa och utveckla anledningen. Pastor föreställde församlingen angelägenheten för hvar och en hushållare att, i Fäderneslandets närvarande läge, så mycket möjligt är, inskränka sig innom det nödvändiga i levnadssätt och kläder, och att dertill upmuntra de sina, tilläggande, att vi äro lika så väl födde och klädde med inhemske, som med utländske producter, och att det icke är överflödet och yppigheten, utan den medborgerliga dygden och det husliga lugnet, som ger oss heder och lycka. Pastor kunde likväl ej underlåta att i protokollet låta inflyta, det här i sokn hvarken hos herrskaper, ståndspersoner ell almoge något öfverflöd var att anmärka, äfvensom att ibland almogen den seden troget följdes, att icke försämra sina vilkor gtnom kostsamma bröllops-, barnsölsoch begrafningsanstalter. 11 o. Företogs saken angående af giften för soknens anwärfda förstärkningsmanskap.
Utaf alla memorial, sorn äro af den egenskap, att de till något Piiksens Ständers Utskott böra remitteras, skola Fyra Exemplar lill Ståndet ingifvas , hvaraf ett aflemnas till Utskottet, och de öfriga, vid lillkännagifvande af beslutet om Remiss, lilis tälles MedStånden. ler ock afSecretera v en punktvis och i k o r t ii el sa raina n fa l ta d e, dock i secilia r e h ä n d e 1 - sen med oppe 11 rätt för S lån ds-Le daln öt, att sin särskilta meni 11,g i n cxtenso skrift]!- g e n b i foga, på s si 11 i 57 §. stadgadt är. §• Utaf alla Memorial och Å nföra nd en, som äro af egenskap sitt böra lill något Riksens Ständers Utskott remitteras, skola, lill Siandet ingifvas Två Exem plar, h v ara f d elen a s t a d 11 a r vi d Protokollet ocli det andra till Utskottet a f g å r. B eg ä r e s c o m 111 unio at i o n med d e ö fr i g a Stånden, a flem nes a8 Bil, till Conslitutions VuJt. Betänh. N:o 3, dessutom Tre Ex» emplar, för att deni tillställas, 57 §. ? morn. a punlten. Will LedaWill Leda, mot, som ej i Stånmot, sorn ej i Slån* dets fattade Ler,lut indels fattade beslut instämt >— ■—■—. stämt till Protocollet, hviltill Protocollet, hvilket må Ståndets Leket må M ed-Stå nslut åtfölja, den tillställas, e n ä r h a 11 de för coramunicationen och Protocollet nödiga Exemplar e n cl e r a f t i 11 S ecr eter ar en aflemna r.
Maj:t hade ansett, att utaf nuvarande räntepersedlarne spanmål, smör, fläsk, strömming, hö och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunde 38 Slats-Utskotlets Utlåtande, 92. kommu i fråga att bibehållas och räntepersedlarne får, lam och talg att till fläsk förvandlas. I länet valde deputerade hade ansett spanmål och smör böra bibehållas, men önskat, att den del af spanmålen, som nu utgjordes af hvete och hafra, måtte försvinna och spanmålen utgå med endast råg och korn, hälften af hvartdera slaget, och att strömming, hö och dagsverken måtte till penningar förvandlas; hvarjemte deputerade anhållit, att får måtte såsom räntepersedel bibehållas samt fläsk, lam och talg förvandlas till får; och hade Kongl. Majrts Befallningshafvande i länet uti sitt underdåniga utlåtande hemställt, att ved och tjära måtte såsom räntepersedlar bibehållas och tillstyrkt deputerades förslag, att jemväl får bibehölles samt att fläsk, lam och talg till får förvandlades. Uti den Nådiga Propositionen har Kongl.
Men mellan Mary och onkel David hade dock kommit någonting nytt och främmande, som ej förut funnits i deras förhållande till hvarandra. Han var mindre hjärtlig emot henne än förr — mera reserverad. Hon å sin sida visade ej samma öppna frimodighet i sitt umgänge med honom och undvek att vara tillsammans med honom på tu man hand. I Vivikas närvaro kunde de båda vara glada och ogenerade, men blefvo de lämnade ensamma, föll alltid en viss tyngd öfver deras samvaro. Så gick några veckor förbi, utan att Mary ännu talat om sin afsikt att bli sjuksköterska, och de båda syskonen aktade sig för att » väcka björnen som sofver. » En dag förde Bane helt behändigt talet på generalskans brorson och lät Mary förstå, att han hade gissat sig till hennes hemlighet. » Men hvarför kunde du ej hålla af den unge mannen? » frågade han på en gång. » Han var j u hederlig och älskvärd? » Mary rodnade djupt och svarade med nedslagna ö g o n: » Låt mig slippa att besvara denna fråga, onkel David — det hade varit mera finkänsligt, om du ej frågat mig därom. » » Ja, du har rätt, » svarade han, » jag äten björn — men en hetsad sådan, » tillade han bittert, tog sin hatt och aflägsnade sig skyndsamt. Mary följde honom med ögonen. Hvad kunde han mena — var det möjligt? Var det verkligen mera än onkelns och förmyndarens tillgifvenhet han kände för henne? Hade de båda lekt kurra gömma med hvarandra? - i rum, fartyg oeh bostäder, allt på Rikstel. - Linge. Men redan innan de hvita syrenerna i häcken utanför Marys kammarfönster hunnit att blomma ut, kom hon. Litet mindre rund om kinden än förr, men med all sin forna friskhet. Det sista brefvet, som föregick hennes ankomst, hade varit ganska förbehållsamt, men David och Vivika hade mellan raderna läst, hvad som fattades på dem. Ett något ömtåligt förhållande hade uppstått mellan generalskan och Mary på grund af — ja, där låg just det hemlighetsfulla, men att brorsonen var orsak till brytniugen kunde man lätt gissa sig till.
Om deremot sådana hingstar till nedsatt pris leinnades dels åt de i flera provinser bildade föreningar till hästafvelns förbättrande, dels åt enskilda personer, hvilka deraf kunde vara i behof, skulle, enligt Revisorernes tanke, denna förändring utöfva ett särdeles gynsamt inflytande på hela landets hästafvel, och den minskning i stuteriernas inkomster, som af en sådan åtgärd bletve en följd, voro, i förhållande till de stora statsbidrag, stuterierna årligen åtnjöte, af ganska ringa betydenhet. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Stuteri-öfverstyrelsen, bland annat, anfört, att dä Revisorerne sannolikt haft sig bekant, att Stuteri-öfverstyrelsen, för att, så vidt möjligt varit, bibehålla dugliga hingstar för afveln, redan medgifvit hingstföreningarne rabatt å auktionspriset pä hingstar, som af dem köptes, för att påföljande fyra år tillhandahållas såsom beskällare, Revisorernes förslag, att sådana hingstar borde utlemnas till nedsatt pris, antagligen afsåge en ytterligare prisnedsättning, än den redan medgifna. En så beskaffad åtgärd afstyrkte emellertid Stuteri-öfverstyrelsen, emedan derigenom skulle föranledas minskning i inkomster, som, åtminstone under närvarande förhållanden, icke kunde umbäras, helst hingstföreningarnes företrädesrätt ej allenast medförde uppoffringar genom den medgifna rabatten, utan derjemte menligt inverkade på auktionsprisen, derigenom att mången spekulant uteblefve, då han visste, att de bästa å auktionslistorna upptagna hästarne på förhand vore för föreningarne afsedda. Då ernåendet af det mål, som med Revisorernes ifrågavarande framställning åsyftas, onekligen icke är af ringa vigt och den åtgärd, Revisorerne i sådan syftning före slagit. synes vara förtjent att tagas under närmare ompröfning, ExpeditionsUtskottets Förslag till Rikets Ständers underd.
Men skulle fråga om en med tiden inträffande bättre organisation af nationalbeväringen uppstå, då kan jag ej förena mig med de premisser, på hvilka de förenade Utsk-.n grunda slutsatsen, då Utsk:n ibland annat säga ”alt det föreslagna upphäfvandet af den beväringsskyldige nu medgifna rätt att ställa annan man i sitt ställe, snarare skulle motverka än leda till det Den 17 Octo ber f. ra. 1C7 åsyftade ändamålet.” Hvad härmed egentligen menas, förstår jag icke, om ej uttrycket har afseende på nödvändigheten af legningsrätlens qvarstående; men derjemte säga Utsk:n: ”att Staten skulle, vid inlräffadt behof af nalionalbeväringens användande, hafva mindre gagn af den krigare, sorn mot sin vilja varit ovillkorligen tvungen att ingå på en hana, för hvilken han saknade all håg, än af den, som frivilligt för en annan, om ock mot ersättning, åtagit sig denna skyldighet.” Hvarifrån Utskm hemta denna erfarenhet känner jag icke, men efter min ringa kännedom af historien, både den gamla och nyare, har jag sett motsatsen. Krigshistorien lemnar tillräckliga exempel derpå. Jag skall icke ingå i några detaljer, ulan hänvisar en hvar lill historien. Jag tror således, att, vid frågans bedömmande, vi icke få fästa oss vid enskilda subjecler, de må kallas morsgrisar eller farsgrisar; men i allmänhet har jag den erfarenhet, håde som officer och landshöfding, att det är det sämsta folket, som låter lega för sig, och detta är oftast opinionen hos dem, som sjelfve fullgöra sin beväringspligt, att de icke vilja stå i ledet med legokarlarne, utan att desse mäste exerceras särskildt. Utskm hänvisa äfven till fördelen för den fattige alt kunna taga lega, och derigenom äga någon förtjenst. Jag skulle tro, att national be vä r i ngs-ide'en icke stöder sig på en falligvårdsanstalt, och att, om det är tillåtet att skämta, man kunde hit lämpa ordspråket: Guds fred! — Yxeskaft.
Inom den mörka blusen framskymtade det finaste snöhvita linne, som tätt tillslöts rundt kring halsen med en svart halsduk, ej olik den sjömän stundom bära. Öfver bröstet bar hon ett smalt band äfvenledes svart. Efter några minuter steg han upp, närmade sig sin allt mer bleknande gäst, fattade vänligt hennes hand, och sade med en öm men fast ton: «Det här går inte an; ni är sjuk, ni lider – af moralisk eller kroppslig smärta, lika mycket – kan jag ingenting göra för er? Den starka kölden – er vandring i stormen – får jag inte åtminstone hemta någon förfriskning, ett glas vin, någonting värmande, säg, får jag?» «För Guds skull, hvad ämnar ni göra!?» ropade hon förskräckt till baronen som fattat klocksträngen ; «här får jag ej bli sedd; – men,» tillade hon efter en paus, «ni har rätt – jag skulle verkligen vara er förbunden om ni sjelf ville hämta litet friskt vatten; jag mår icke rätt väl.» – Och hennes ansigte motsade icke hennes ord. Hvarje droppa blod hade försvunnit från de fina kinderne, och öfver ögats klara spegel smög sig en tunn dimma. Baroneten aflägsnade sig och kom snart tillbaka med vin och frukter. Han nedsatte brickan framför sin gäst, och en hastig blick, under det han slog i vinet, öfvertygade honom att Arabella nu åter mådde bättre och att hon hade hämtat sig från den ögonblickliga opasslighet, som nyss gjort honom så oroad. «Ert goda löftes uppfyllelse, baron!» sade nu främlingen i det hon hastigt förde sitt glas till kanten af sin värds, och derefter till sina läppar. «Rätt så!» sade baronen, «nämn mig blott, hvaruti jag kan tjena er, och ni skall se, att jag är en tacksam gäldenär.» «Godt! Jag begär blott en fristad hos er, de stunder jag är husvill. Vill ni gifva mig den, utan att någonsin efterfråga, eller söka utforska anledningen till mina besök; säg, vill ni det?» «Af allt mitt hjerta; men ...» «Inga frågor, inga men.
Andra Momentet uti 107 §. säger, att frågor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas, men icke af Riksens Ständer afgår as-, hvilket måste bevisa, att det är Riksens Ständer, som böra afgöra men ej Constitutions-Utskottef, hvilket i sådant fall endast bör höras. Och detta styrkes ytterligare af orden: Sedan Utskottet blifvit hårat. — Jag kan ej fatta hvarut! Ständernes pröfnings-rätt skulle bestå, om de blott ägde conträsignera Constitutions-Utskottets beslut. Dä Constitutions Utskottet fförsta faller, eller dä anmälan om någon Stats-Rådets glömska af Rikets sannskyldiga nytta göres till Ständerna, icke äger någon afgörande rätt, vore det besynnerligt om Utskottet skulle få en större rätt, då anmärkningen är väckt innom ett Staud. Här är ej nu fråga om det förhänder varande Anmärknings målet, jag har undvikit att derom yttra mig, hellst jag saknar sjelfva grunden eller anledningen, som är Herr Schönströms anmärkning; men då här varit taladt om billighet och rättvisa, hemställer jag om den vid detta tillfälle blifvit iakttagen. Jag vill fråga om en Ledamot, sorn enligt Lagens stadgande inlemnat en törseglad anmärkning bör vara nöjd dermed, att ett stympadt utdrag deraf till Riks-Stånden inkommer, med Utskottets yttrande, att den till närmare pröfning icke kunnat uppragas. Jag har trott att den tillfredsställelsen icke k,onde nekas den, som nitfuilt ifrar emot oord* Den af April, 43* ningar, att hans anmärkning af allmänna Opinionen pröfvades; en anmärkning, som efter Constitutions - Utskottets granskning uti dess yttrande visas icke böra medföra någon af da ansvar, som 106 och 107 § §. bestämma, kan likväl innebära .klagan öfver en sådan åtgärd, hvars förebyggande i. framtiden kunde föranleda till underdåniga Önskningar hos Kongl. Maj:f, att de anmärkte missbruken för framtiden förebyggdes. Friherre
Dec.P. 362, •<— öfver åtskillige af Bankens FiscalsEmbete vackte, samt af BancoUtskottet hos Rik - 220 sens Ständer anmälte frågor, om ändring och undantag i allmänna Lagar och Författningar, för betryggande af BancoVerkets säkerhet. LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af Återremiss af Utskottets Betänkande, rörande stiftande af en Lag, i afseende på förbrytelser, begångne af åhörare inom RiksStåndens Plena och Plena Plenorum. Aug. 2 A. P. 254. Dec. 2 A. P. 24, 33. — angående föreslagen ändring uti Kongl. Brefvet den 17 October 1778, rörande barnamord. Aug. 2 A. P. 379. Nov. P. 444. Nov. 2 A. P. 335, 4o3. >— i anledning af anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande rörande förändring i 1 Cap. 1 och 10 §§. RättegångsBalken. Aug. 2 A. P. 379. Nov. 2 A. P. 704. Dec. P. 33o, 356, 361. — rörande utmätning och försäljning af fast egendom m. m. Oct. P. 43i. Nov. 2 A. P. 29. — om befrielse för Riksens Ständers Bank, från skyldigheten att i Concourser och Årsproclamata bevaka sine emot lös pant ägande fordringar. Oct, P. 222, 229, 829. 221 LagUtskoltets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående befrielse för Rådmän och Kämnärer, att deltaga uti ansvaret för försummelse, att till ÖfverDomaren insända Rådstuguoch KämnärsRättens Domböcker och Protocoller m. m. Sept. P. 370. Sept. 2 A.
Lägger man härtill ämnenas alltid distingueradt valda karakter, hvarigenom de båda bröderna verkligen åstadkommit en följd af betydelsefulla sedebilder ur modernt lif, kan man tryggt säga, att dessa böcker, som alltid skola ihågkommas, därför att de vid sidan af »Madame Bovary» inledt en stor och egendomlig rörelse inom den franska litteraturen, också genom sitt inre värde skola behålla en hedersplats i seklets romandiktning. Äkta franska äro de också i sin till ytterlighet upphetsade nervositet och sina vridna och maniererade stilistiska arabesker öfver en botten i nykter, romanskt hvass och säker grundplan. Hvad som kan verka tyngande i brödernas romaner, är naturligtvis på sin plats i deras historiska arbeten. Deras dubbla intressen, deras dubbla gåfvor som undersökare och diktare hafva här smält samman och skapat verk af sällsynt fulländning. Deras skildringar från förra seklet af Ludvig XV och framför allt af dess ledande damer, från la duchesse de Chateauroux till Marie Antoinette, äro mästerstycken, hvilka ingen historiker, bekymrad om tidens inre lif, kan förbigå. Endast de många, för hvilka historia blott är officiela handlingar, diplomatakter och stämpelpapper ＋ deras egen skrifsand, äga rätt att försumma dem. Ännu ypperligare äro de arbeten öfver sjuttonhundratalets kultur, seder och konst, hvilka de båda bröderna utgifvit. Man har förebrått dem en oresonlig förkärlek för kuriositeten, för den lilla färgrika detaljen, modenycken upphäfd till vikt på de stora händelsernas bekostnad. Förhållandet är, att detta tiotal volymer öfver fransk civilisation från Ludvig XIV:s död till och med direktorietiden med alla sina skimrande bagateller om fruntimmerstoaletter och kärleksförbindelser samman gifva något vida djupare än man vid första ögonkastet märker. De gifva ett sekel af franskt känslolif, af franska seder, och hvilket sekel! Just det, i hvilket det moderna Frankrike med alla dess egendomligheter utdanas. Ty hvad som förlänar studiet af förra århundradets franska historia och konst ett så spännande intresse är just detta – att man här ser det moderna Europas mest intellektuela och konstnärliga nation få sin slutliga och bestämda hållning.
Äfven i fråga om straff-fångar vore det i flera hänseenden fördelaktigt, om fången för straffets undergående icke behöfde allt för långt från hemorten försändas. Oafsedt att olägenheterna och kostnaden af den längré fångtransporten derigenom undvekes, vore fången, om han efter utsfåndet fängelsestraff försattes på fri fot i närheten af sin hemort, sålunda lättare i tillfälle att vinna sin utkomst och derigenom mindre blottställd för frestelser till återfall i brott. Behofvet af ytterligare utrymme för cellfångar hade i synnerhet gjort sig gällande vid kronohäktet på Långholmen. Fastän de ransakningsfångar, för hvilka detta häkte varit afsedt, under senare tiden förvarats i Stockholms stads ransakningsfängelse, hade Fångvårdsstyrelsen flera gånger, under sista året ej mindre än vid fem särskilda tillfällen, nödgats för brist på utrymme från berörda kronohäkte förflytta straff-fångar till andra cellfängelser, der utrymme dock stundom endast med svårighet funnits att tillgå. Dessutom förekomma i fråga om detta häkte en annan ganska vigtig omständighet, som gjorde utvidgning deraf behöflig. Genom Förordningen den 21 December 1857 angående straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum vore en väsendtligen olika fängelsedisciplin fastställd för fångar, dömda till straffarbete och til! fängelsestraff. Sålunda bade fångar, dömda till sistnämnda lindrigare straffart, laglig rätt att i fängelset åtnjuta en vida lindrigare behandling än ?traflarbetsfångar. Dit hörde, bland annat, förmånen af att bebo s. k. fönstercell (enrum med stort fönster) och att inom eller utom häktet, under vederbörlig uppsigt, vistas tillsammans med andra till enahanda straff dömda fångar. Dessa förmåner kunde endast i viss mån beredas vid kronohäktet på Långholmen, sorn egde blott ett par celler försedda Bil. N:o 1 a) till Kongl. Majlis Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 9 med stort fönster samt hade en trång fånggård och saknade lämpligt ställe för fångarnas vistande utom häktet.