Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att då ytterligare söka att nedsätta dessa svaga löningsvillkor synes mig oändligen orättvist. Man har likväl försökt detta. Man har vid en föregående riksdagförsökt att ifrån räntelagarne borttaga rättigheten att uppsäga räntespanmålen och alt lemna denna rättighet åt räntegifvaren. Detta misslyckades likväl lyckligtvis. Nu åter är det fråga, att räntelagarne skulle vara nödsakade att taga emot den ränlespan - 532 Den 29 Mars. mai man behagar lenina dem, om han äfven är aldrig så dålig. Här är visserligen icke fråga om att tvinga räntegifvaren att lemna bättre säd, än årsväxten gifvet' honom sjelf. Flere värde talare hafva hållit sig vid denna fråga och sagt, att det vore orimligt att vilja tvinga räntegifvare dertill. Detta behöfves likväl icke, om man såsom Frih. Cederström föreslagit, fastställer en vigt för räntespanmålen. Dä är det gifvet, att t. ex. 13 t:r säd af 12 punds vigt svarar emot 12 t:r af 13 punds vigt. Hvad den af Frih. Cederström föreslagna viglen beträffar, så torde den möjligen vara för hög. Detta är nu en annan fråga, men jag tror, att rättvisan emot såväl räntegifvare som räntetagare fordrar, att en viss vigt fastställes, hvilket borde iakttagas vid all slags spanmålshandel. Derigenom uppfylles också hvad en värd talare Frih. Raal) har yrkat. Ilan säger, att om något år spanmålen är mycket god, så blir räntegifvaren tvungen att lemna en tyngre säd ät räntelagaren. Ganska rätt, men sedan en viss vigt är fastställd, så kommer räntegifvaren att gifva en så mycket mindre qvantitet och blir således icke lidande. Af dessa skäl yrkar jag för min del, att 6 punkten förändras på det sätt, att räntesäd skall lemnäs efter en viss vigt; hvarvid jag anser bäst att R. St. vid innevarande riksdag fastställde denna vigt. Hr Lagerhjelm, Pehr: Denna fråga är af stor vigt, icke allenast för Kronan, utan äfven för räntetagarne.
Det skulle dessutom ofta blifva både för allmänheten serdeles Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande W.o 4- 37 obeqvämt alt nödgas af Privatbankerne emottaga liqvid uti metalliskt mynt i stället for Statsbankens sedlar, och för Bankerne svårt att bålla cassa i det förra slaget, då de måste låta sig nöja med deras egne fordringars inbetalande uti del senare. 0 Ett stadgande i enlighet med det modifierade yrkandet, att sedelinnehafvaren skulle kunna, om han så ville, fordra inlösen med metalliskt mynt, gagnade Banken lill föga eller intet. Banken skulle nemligen , i allt fall, rör dess egen trygghet, nödsakas hålla full cassa uti klingande mynt, utom den för allmänhetens beqvämlighet jemväl oumbärliga cassan uti Slatsbankens sedlar. Beträffande anmärkningarne derom, alt invexlingen borde ske icke allenast vid Bankens hufvudstation, utan äfven på andra orter, torde det vara tillräckligt att påminna, det ett stadgande härom skulle 'förutsätta skyldighet för Banken att på hvartdera stället hålla i det närmaste lika stor cassa, som vid hufvudstationen, hvarigenom all vinst utaf Banki öi elsen möjligen ginge förlorad. Men hvad som i detta hänseende icke kan i Lag påbjudas såsom ett åliggande, blir dock sannolikt påkalladt af de fleste Bankers eget interesse, enär den fi i villiga inlösen, som Bankens Commissionairer kunna på serskilda orter ombesöija, med en jemförelsevis liten cassa, måste i hög grad befordra sedlarnes gångbarhet. Enär Banken förklaras berättigad att af sina gäldenärer, derest de brista i betalning på förf.dloJagen, åtnjuta straffränta, hafva Utskotten trott det vara rättvist, att också Banken i sin ordning crlägger lika ränta, i händelse den icke fullgör sitt åliggande att, vid anfordran, inlösa Bankens utgifne myntrepresentativ.
Uti nedan nämnde §.§. af betänkandet N:o 54 hade Utskottet tillstyrkt aflåtandet af underdåniga skrifvelse!' till Kongl. Maj;t uti följande ämnen: i § 34, angående Nådig befallning lill Styrelsen öfver ekeplanteringarne i Riket att, till ledning och upplysning vid framtida Statsrevisioner, afgifva berättelse om ekeplanteringarnes framgång m. m.; i §. 38, i fråga om användande af Postverkets öfverskottsmedel lill byggnad och utrustning af ångfartyg; i §. 40, angående framtida inskränkning af tull-licenser; i §. 44, angående inskränkande af de hos Öfver-Intendets-Embetet innestående cassa-behållningar mN nr.; i §. 54, rörande erinran till vederbörande embetsman och auctoriteter om iagttagandet af Kongl. Reglementet den 20 December 1820, angående Krono-auctioner för Landtoch Sjöförsvaret; i §. 58, angående gratification lill entrepreneuren af mathållningen vid Krigs-Academien: 4 Stais U, skottets Utlåtande, N:o 248. i §. 65, rörande Nådig befallning Lill Directionen öfver Armeens Pensions-Cassa, att till Rikets Ständers Revisorer aflemna fullständiga, med verilicationer försedde, räkenskaper öfver de under Directionens förvaltning ställde medel; i §. 73, angående aflemnande till Rikets Ständers Revisorer af berättelser om Huteriens ställning m. m.; i §. rörande beklädnads-staters biläggande vid Sluteriens räkenskaper ; i §. 78, angående
Denna formella öfverlägsenhet i Elisabeth Barrett Brownings mest subjektiva lyrik visar att det fulla gifvandet af personlighetens lif i dikten endast stegrar dennas klarhet, liksom den största värmes källa äfven är det starkaste ljusets. När den personliga känslans öfvervälde försvagar diktens konstnärlighet, är det endast därför, att känslan ej varit stark nog för att stiga upp som en flamma. Sonetterna äga en sådan formens fulländning att man alldeles glömmer formen för innehållet. Där finnes den manliga ärligheten och den kvinnliga finheten i känslans uttryck; den moderliga ömheten och älskarinnans hänryckning; den erfarna kvinnans innerlighetsdjup och ungmöns skygga skärhet. Det har blifvit sagdt att den, som ej älskat, här kan lära kärlekens konst och att den, som älskat, här finna ordets högsta uttryck för sin känsla. Och har någonsin på jorden sång blifvit anammad som sakrament, då var det när Robert Browning sålunda smakade fullheten af den drufva, hans eget väsens sol purprat och mognat, en drufva, hvars must räcktes honom i denna med ädlaste konst danade bägare. Elisabeth Barrett Browning hade ämnat sonetterna endast för sin man. Men han ansåg sig »ej äga rätt att undanhålla världen de skönaste sonetter, som skrifvits sedan Shakespeare» och utgaf dem därför först som handskrift för en del vänner, sedan (1850) offentligt under den af honom valda förklädnaden Sonnets from the Portuguese, en hänsyftning till Elisabeth Barrett Brownings tidigare poem Catharina to Camoëns, hvilken var en af Brownings älsklingsdikter. Om dessa sonetter har aldrig funnits mer än en mening. Så som de i tidens äga sin plats, äga de den äfven i granskares värdesättning, nämligen som enastående mellan Shakespeares och D. G. Rossettis kärlekssonetter; det enda exempel i världslitteraturen sedan Sapfos dagar, att en kvinna inom den erotiska lyriken nått den manliga konstens högsta höjd och genom känslans skönhet öfverträffat den. Min tro är äfven att när allt hvad vårt århundrades kvinnolitteratur frambragt, kanske sjunkit i glömskans flod, då skola ännu dessa lotusblommors kalkar i oförgänglig skönhet höja sig ur densamma.
Parterna egen, i thy fall, äfven att större eller mindre antal till nämnd välja, än der sågs; dock ej utan ojemn t tal. §• 8- De män, som till Nämnd valda blifvit, skola af Rätten kallas alt å viss dag sig infinna, der de ej genast tillstädes äro. §.9. Den som bor längre bort, än fyra mil frun det ställe, der Nämnden sitta skall, eller är öfver 60 år gammal, vare ej skyldig att i serskild nämnd deltaga. Ej må eljest någon, som till serskild nämnd kallad varder, draga sig, utan förfall, det förtroende undan. Sker det, och vilja ej parterna annan i hans ställe antaga; ege Rätten tillhålla honom att sig infinna; ersätte han ock de kostnader, som för Rätten, parterna och de öfriga män i nämnden af uppehållet vållas. Kilja parterna annan i den uteblifnes ställe antaga; gånge som i 10 § sägs. §• 10- Finnes någon, sorn kallad varder, af förfall hindrad att i nämnden sitta; gifve det rätten tillkänna. Är han vald af endera parten, välje denne en annan i hans ställer är han utsedd blanddem, som rätten nämnt, gore rätten ånyo förslag å tre män, af hvilka parterna böra utse en i den ordning förut sagd är. §. 11. När fulltalig Nämnd tillstädeskommit, skall den inför Rätten denna ed svärja: Jag lofvar och svär vid Gud ock hans heliga Evangelium, att jag, utan väld eller inan - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 21. 7 naman, efie)' mitt bästa förstånd och samvete, skall den pröfning verkställa, hvartill jag nu kallad blifvit; så sant mig Gud hjelpe till lif och själ.” §. 12 Nu är ed svuren, sorn i 11 §. sägs; då skall domaren eller Rättens ordförande underrätta nämnden om det ämne, som ifråga är, och om hvad till nämndens pröfning hörer; lennie ock till nämnden de handlingar, som för den pröfning nödiga äro och hos Rätten finnas.
Besvärsoch Ekon.-XJtskottets Betänkande JSZ 4. berörde stadganden matte varda till all kraft och verkan upphäfde; 2:o att kapellförsamlingar; som vunnit frihet frän kyrkobyggnad och lön till Kapellan oell Kyrkobetjening i moderförsamlingen, måtte af lagen erkännas såsom sjelfständiga socknar utan ecklesiastikt beroende af andra församlingar i något annat fall, än såsom delar af samma pastorat, och att sjelfva namnet Kapell då måtte upphöra; 3:o att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet begära någon lämplig författning om vilkoren för ett nytt kyrkosamhälles uppkomst och afsöndring från ett annat; och 4:o att Rikets Ständer mätte för sin del föreslå vissa hufvudgrunder för en sådan författning och ibland dessa bestämma, att det afsöndrade kyrkosarahället bör, helst genast, så att det ej må af liktidiga arbeten vid moderkyrkan öfveransträngas, men alltid efter en viss preskriptionstid, fritagas från hvarje kyrkobyggnad i moderförsamlingen och löningsskyldighet till dess kapellan och kyrkobetjening. ’5
Krigsrådet å fortifikations-afdelningen, då ärendet rörer armée-föivaltningen i allmänhet; eller Krigsrådet å den afdelning, till hvilken ärendet närmast hörer; att, vid pleni-sammankomsterne ordet skall föras af den i värdighet och ålder inom graden, främste ledamoten; att, om meningarne finnas delade, beslutet fattas medelst omröstning, hvarvid, då rösterna äro lika, ordförandens mening blir gällande; alt den verket tillhörande revision af medelsoch persedel-redogörelse såsom en underafdelning förlägges till bokslutsoch kontroll kontoret; att all hufvudsaklig för armée-förvaltningen erforderlig bokföring, jemte kontrollen å kassor, sammanföres uti sistnämnda för förvaltningen gemensamma kontor; att alla till 4:de hufvud-titeln hörande räkenskaper, med undantag af sådane, som för det centrala embetsverket kunna anses mera främmande, måtte, så vidt möjligt är, underkastas fullständig granskning inom arméeförvaltningen, innan de derifrån med bokslutet till kammar-rätten öfverlemnas; att. (med indragning af kamererare-tjensterne) afdelningarnes föredragande civil-ledamöter tillika må, med biträde af en kammarförvandt, utöfva chefs-skapet för kontoren, hvar inom sin afdelning; 43 att inventering af allmänua kassan må verkställas en gång hvarje söcknedag; hvaremot veckoinventeringarne kunde upphöra samt granskning af fondernas säkerhets-handlingar inskränkas till en gång om året. att sekreteraren för pleni-ärenderna må indragas och hans befattning tilldelas sekreteraren vid fortifikationsafdelningen; att diarium öfver inkommande mål, som för närvarande föres gemensamt för hela verket, må, för hvarje afdelning särskildt, föras inom afdelningarnes kansli under sekreterarens inseende och i sådan form, att förenkling och lättnad derigenom beredas; att, såsom följd häraf, registratorsoch aktuarie-beställningen indrages: att de nuvarande notarierne, mot någon förhöjning å lönen, förordnas att vara sekreterare, en å hvarje afdelning; att kamererarne i artilleri-, fortifikations-, intendentsoch aflönings-afdelningarnes kammarkontor indragas; att, vid nuvarande innehafvarens afgång, förenade ombudsmansoch kamererare-befattningen vid invalidhusfonden indrages, samt denne tjenstemans göromål fördelas emellan armée-förvaltningens ombudsman och kamereraren i pensionsoch fondförvaltnings-kontoret; att all bokföring och revision jemte medels och persedel-anordningars utskrifvande, som na sker i afdelningskontoren, må till bokslutsoch kontrollkontoret öfverflyttas; att följande åtta kassor och fonder, nemligen:
StrafF-Balken, undergå 20 dagars fängelse vid vatten och bröd och göra Hägerström offentlig afbön; Lindes och Ramsbergs Bergslagers Bergs-Tings-Rätt, medelst dess ofvan omförmälde Utslag, dömt Nyström för nämnde förbrytelse, såsom hade den varit emot husbonde föröfvad, att, jemlikt 2 §. i åberopade i5 Cap. samt 34 Cap. 3 Missgernings-Balken, för slaget straffas med 16 dagars fängelse vid, vatten och bröd, samt för såramålet böta 20 Daler Silfvermynt, eller, R. St. Just.-Omb. Enib.-Ber. d. 15 Januarii i834- 3<J att i ena bot umgälla sitt brott med 24 dagars fängelse vid vatten ocb bröd, hvarigenom Nyström dels fått sig ådömd urbota bestraffning af 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för penningeböter, hvilka, derest tillgång till dem saknades, skolat förvandlas endast lill 20 dagars sådant fängelse, dels ock undgått att, på sätt Lagen i alla de mål, hvarom handlas i i5 Gap, Missgernings-Balken, stadgar, göra offentlig afbön; alltså fann Kongl. Hof-Rätten skäligt fälla Geschworner!! Zachrisson, hvilken varit Domhafvande i omförmälde Bergs-Tings-Rätter, då dessa felaktiga beslut, de der mäste antagas hafva tillkommit af vårdslöshet samt orig tig tillämpning af Lag, vidlogos, att, i anledning af 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, derföre böta roo Daler Silfvermynt med 33 B:dr 16 sk. B:co, samt dessutom ersätta Kongl. Majit och Kronan den kostnad, hvartill Jernbergs hållande i häkte vid vatten och bröd i 12 dagar finnes, efter behörig räkning derå, hafva uppgått; men enär, efter hvad Jernberg hos Kongl.
Kongl. lVkaj:t, som, uti 1)688 under denna dag till Rikets 8tänders 8tats-Dtskott allätna lVädiga Dro^rosition om 8tatsVerkets tillstånd ooli bebof, bland annat föreslagit, att 6tt utomordentligt anslag af loo.ooo R:dr ärligen, i fem är, mä varda af Rikets 8tänder anvisadt till lättade vatten-eommunieationer oeb andra allmänna arbeten, bar serskildt velat fä» sta Ifikets 8tänders u^märksambet ä det förbällande, att, sedan det i berörde ändamål vid sista Riksdag beviljade anslag af 5o,ooo R:dr ärligen i fem är, med nästlidet är i83A u^ipbört, tillgäng tor närvarande saknas för de anstalter oeb arbeten af omkormälda beskallenbet, bvilka dels, säsom j>äböijade, böra fortsättas, dels i öfrigt al nödvändigbeten ^äkallas; Oeb är Kongl. !flaj:t derföre foranläten af Rikets 8tänder äska, att, utan afbidan af 8tatsan8lagens allmänna reglering oeb oberoende af det anslag för allmänna arbeten, som dä för den kommande tiden kan varda bestämdt, en summa af Kemtio tusende Riksdaler nu genast mä till dylika arbeten för är l8^o varda anvisad. Kongl. Rikets 8tänders 8tatsOtskott med ali Kongl. Aäd oeb önnest städse välbevågen. lVärvarande: Hans I^xcellöns du8litike-8lal8-^Iini8tei-n Herr 6,-esve /?o>senö/rr(/. Naj:l8 lVädiZa Le8lul den 11 nli innevarande manad, assalladl sorslaZ lill LonZI. Ilx lrotoeollo /Vr/ja/' ^e//e'/r. ./fs-r^Z. Risk. deri 18 Retir.
Vidare, ju mera, i följd af den genom jernvägarna ökade rörelsen, tjenstemännen vid postverket oell dessa vägar samt affärsmännen äro om söcknedagarna sysselsatte, desto mera nödvändigt är det att de om söndagarna befrias ifrån detta jägtande arbete. Vid motionens remiss har vidare blifvit anmärkt, att om ock I')e n 14 Mars S. m. 131 feantåg om söndagarne icke äro nödiga för affärslifvets skull, så är det dock behöflig t för att, på denna för arbetsklassen enda le diga dag, bereda den tillfälle till vederqvickelse och nöje. Häremot bör först anmärkas det oriktiga uti att tvinga några till arbete och beröfva dem möjligheten att använda söndagen i enlighet med det gudomliga budet, på det andra skola beredas tillfälle till förlustelser. Men vidare är det af största vigt att härvid up miirksamma af hvad art de nöjen äro, som genom söndagslustfär derna å jernvägarne beredas arbetsklassen. Erfarenheten har redan visat, att de förlustelser, man sökt bereda arbetsklassen genom inrättande af så kallade tivoli och folknöjen, icke varit till sann vederqvickelse och båtnad. Eamiljlifvets fordna okonstlade nöjen hafva derigenom blifvit utbytta emot sällskapslifvets bullrande förströelser; i stället för en eller några få familjers upfriskande vistelse i naturen, hafva stora folkmassor sammanhopats på ångbåtarne, och de osunda verkstäderna blifvit utbytta emot ännu osundare värdshus och qvalmiga danssalar. Dessa konstlade, berusande och för sedligheten farliga nöjen befrämjas i synnerhet genom söndagsresor på jernvägarne, emedan derigenom så stora massor af sysslolöst folk sammanföras, då städernas befolkning i hundradeoch tusental skynda ut till landsbygden, och landets invånare åter resa in till städerna att der frestas af allt, som utbredes för den skadeoch njutningslystne.
Ja – någon förklaringsgrund ska det väl finnas! SEGERSTEDT. (skrattar och går ut i fonden, där baron syns vid skrifbordet). ELISE. (kommer in från höger med ett paket) Tror fru Segerstedt att jag vågar bedja doktorn skrifva en julklappsvärs? FRU SEGERSTEDT. Ja, det tror jag han gör gärna. ELISE. Då gör jag det bestämdt. FRU SEGERSTEDT. Jag viste inte ni kände hvarandra förut, fröken Elise. ELISE. Åh, det är så lite, så! Jag har en sådan dum respekt för honom ännu. FRU SEGERSTEDT. Hvar var det ni gjorde bekantskap? ELISE. Jag mins det knappast. Jag tror det var på skridskoklubben ... (går till fonddörren). FRU SEGERSTEDT. Ja, han är därinne med baron Fredrik. (går). ELISE. (knackar på). BARON. (inifrån) Hvem är det? ELISE. Det är bara jag. Får man komma in? BARON. Nej, – det låter man vackert bli med –! ELISE. Jag måste få rå om doktor Segerstedt en minut. BARON. Han sitter här i full skaldeyra och får inte störas – ELISE. (ropar) Doktor Segerstedt! Kom ut till mig ett ögonblick! BARON. (öppnar dörren och släpper ut Segerstedt) Här har du julklappsskalden då! Far inte illa med honom! Jag lånar honom åt dig bara på några minuter! (slår igen dörren om sig). SEGERSTEDT. Nå – fröken Elise? ELISE. Snälla, söta doktor Segerstedt, – jag måste få en riktigt kvick värs på en julklapp till pappa. Det är ett par tofflor, som jag själf broderat – SEGERSTEDT. Jag lofvar ingenting kvikt, om jag kan skrifva någonting als. ELISE. Visst ska ni skrifva någonting kvikt. Seså! (Går till bordet). Hjälp mig nu ni, som är en riktig poet! SEGERSTEDT. Jag är just ingen riktig poet längre! ELISE. Kantänka! – Ni som skrifvit en hel diktsamling! SEGERSTEDT.
Credit-Sedlarne blefvo vid samma Riksdag ansedde böra utgöra Rikets rörelsé-capital, och i sammanhang härmed tillädes Riksgälds-Contoiret uteslutande rättighet, med undantag af Manufactur-Disconten, att meddela Discont-lån uti dylika sedlar; af hvilken anledning uti Högloft. Hemliga Utskottets Xnstruction för Herrar Fullmägtiga stadgades, att deräst Assistance-Contoirets Eolag icke skulle kunna fortsätta Dombarden, sedan Discont-rätten med Credit-Sedlar det samma frångått, borde Riksgälds-Contoiret, efter träffad Öfverenskommelse med Bolaget, emottaga inrättningen och låta drifva den för Riksgälds-Contoirets räkning , så att General-Assistance-Gontoiret icke blifvit un» derlagdt Riksgälds-Contoiret såsom något vinstgifvande Verk, utan snarare såsom ett onus, för hvilket Rikgälds-Gontoiret genom den erhållna uteslutande Discont-rättigheten skulle hållas skadeslöst. Stockholm den 4 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Stån - och Ad. Uedamöters vägnar Carl de Geer. dets Uedamöters vägnar Gustaf Murray. På lien 7 julL Rå Vallöf]. BorgareRå Hederv. Bonde Ståndets Bedamöters Ståndets Bedamöters vägnar Vägnar Carl Fr. landberg» jon Jonsson« C. Sylvan* tjppIäst hos Helglöf]. Ridd. och Äd. den 7 Juli. Högvörd. Prest-Siåndet den 7 Vällofl. ESotgare-Ståndéf deri tö / Hederv, Bonde-Ståndet den 7 Riksens Högloft» Ständers Stats ■ Utskotts Betänkande i anledning af gjorda Motioner ont fottfarande bidrag af Statens medel till Södertelje CanalInrättning i Till Stats-Utskottef har Höglofl. Ridd. och Adeln behagat remittera ett af Herr Majoren och Riddaren Friherre Fr.
- Kom, viinnre ar det under himlahvalfvet, vanare nere vid fjorden: stjarnor, fullm&amp;ne och Hart sofvande vatten, tystnad och ljus hvart man ser b&amp;de ofvan och nedan. Kom, kom, f r i n sotad &amp; s och nattrnork trollkonst, frAn gudar och logner och svikande ord. Vi vilja r&amp;dsl&amp; om v&amp;r stundande fard. Bleid (lyfter stafven oc11 sjnnger.) Manniskotunga Stolt du talar, E n gBng likval Stuln du blifver. Mannislcoogn Stolt du blickar, En g h g likviil Skumt du blifver. N5inniskosinne Hogt du hiifves, E n gang likviil Sanlct dn blifver. Knn mot stormen S p h val spjarna? Kan for frosten J3os sig freda? Hogre lagar Lugnt de lyda, 0dmjukt bojda Och vissnade. (Slut ph forsta akten.) Nhgra CigonbllcksPotograflep frkn arbeterskornas varld. Jmuaridagen iir kall och bister, snon faller i tiita flingor, blasten hviner om knutarna. Skymningen faller pb, men inne i arbetssalen sprida de elektrislra lamporna eft kl&amp; ljus. Har skall man inte t h k a p % snon och kylan, h&amp;r iir det for vilrens och sommarena tid som det arbetas. Vid de tvii lHnga borden, som lopa genom selen, sitta mellan 50 och .60 unga. flickor sysselsatta med ett sy hdmhattar. Hvar och en bar sin lilla i bordet fastgjorda symaskin, som drifves med elektricitet, hvw och en har sin modell att sy efter, sin stock af tra, p i hvilken hntten formas, sin stora jarnrulle - liknande en symaskinsspole - kring hvilken flatorna aro upplindade. Hvita, svarta och kulorta hattar af en mangd olika former och storlekar iiro i arbete.
Äfven om regleringen för upphörande af vakansoch förslags-liggelidssamt begrafningshjelps-besparingen icke tillkommit, hade Pensions-kassan ändock icke egt någon laglig rätt till ifrågakomne Landshöfdinge-lön för November och December månader 1851. Hvad Statskontoret i ämnet yttrat uti dess underdåniga utlåtande till Kongl. Maj:t, bör icke eller tydas såsom ett frånträdande af den åsigt Stats-kontoret, ge - 60 Konstitutions-Utskotlets Memorial, N:o 6. liom dess öfverklagade beslut, uttalat i rättsfrågan, utan afser förment billighet deruti,; att en eftergift af kronans rätt gjordes till Pensions-kassans förmån.” Vid 5:te punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, med hvilken instämt öfriga ledamöterna frän Ridder skåpet och Adeln samt Herr Biskopen Butsch, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor Wallin. Herr' Doktor Broman oqIi Herr Kontrakt-prosten Tegner: ”Hvar och en lärer medgifva, alt det ärende, som upptogs i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 20 Augusti 1851, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjette Hufvudtitel, var en angelägenhet af betydlig vigt och för hvars bedömande uppmärksamheten måste ledas på frågan om rätta uppfattningen af de Grundlagsbud, på hvilka är beroende, i hvad mån Rikets Ständers i ärendet fattade beslut i och för sig var fullt bindande och endast påkallade verkslällighets-åtgärder, eller huruvida Kongl. Majrts pröfning af saken jemväl erfordrades.