Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men — nej, hon skjuter skulden till dem helt och hållet på irländarne sjelfva, på deras ostadighet, lättja, upprorsanda och fullständiga oförmåga af ekonomisk sjelfhjelp och politisk sjelfstyrelse. Det hufvudsakliga beviset för deras oförmåga att skaffa sig ekonomiskt oberoende tyckes för henne ligga deruti, att de efter århundradens sköfling och förtryck till sitt ofantligt Öfvervägande flertal äro fattiga (hvilket för resten de flesta engelsmän äro, trots Englands “ nationalrikedom "). Deras oförmåga af sjelfstyrelse synes hon förnämligast finna ådagalagd genom den aldrig hvilande, genom inga partiella reformer stillade irländska agitationen för upphäfvande af den landet påtvungna parlamentariska unionen med England. Den tid, då Irland ännu egde ett eget parlament (före 1801), framhåller hon såsom ett varnande exempel mot hvarje försök till irländsk “ home rule “. Men hon synes glömma, att detta parlament i verkligheten representerade endast en ringa del af det irländska folket, och att — oaktadt det ofantligt öfvervägande flertalet af detta folk är katolskt — inga katoliker fingo inväljas i detsamma, samt att således-den “ terrorism " för hvilken hon anklagar det, åtminstone ej kan tillskrifvas det celtiska och katolska Irland. Hennes sätt att döma öfver irlän-darnes agitationslust, som skall utgöra det största hindret för dem att förbättra sin ekonomiska ställning, är i grunden detsamma som om någon gjorde en man, hvilken en mäktig granne frånlistat hans lilla egendom, till föremål för strängtklander derför, att han genom rättegång sökte återvinna denna i stället för att blott arbeta, oaktadt grannen vore nog ädelmodig att vilja låta honom tjenä för en liten dagspenning på sin egen forna gård, och som om man framställde detta den fattige mannens handlingssätt såsom ett bevis på, att han ej kunde sköta sina egna angelägenheter utan borde ställas under förmynderskap. Författarinnan kan ej förstå, hvad irländarne numera ha att klaga öfver. Katolikernas emancipation 1829 har, enligt hennes tanke, undanröjt den sista rättmätiga grunden till klagomål.
— Du snärjer dig med satans list, — inföll magister Olaus, — men den hjelper dig dock föga här. Vet att du här står inför Guds anlete och att han i sin rättvisa vrede kan gifva satan makt att bryta halsen af dig i fängelset, såsom det hände trollpackorna på Norrmalm, då helvetet skall uppgapa med sina käftar och taga dig emot. — Vid den evige Gudens namn, som I åkallen, — utbrast Elsa häftigt, — jag är oskyldig. — Tig hexa! och säg oss först hvilken Gud du menar? — röt magister Olaus. Hon fäste sina stora bruna ögon på honom. — Hvem? — frågade hon dröjande, — om icke Gud i himmelen! Förhöret var slut i hufvudsaken. Det var mer än tillräckligt bevisadt, genom barnens vitnesmål, att Elsa varit i Blåkulla. Visserligen kunde, som hon äfven skickligt påpekat, allt samman endast hafva varit en synvilla för dem, ty satan egde ock förmågan att påtaga sig hvilken menniskas hamn, han ville. Sålunda hade till och med den hederlige borgmästaren Trotzenfeldt angifvits såsom den der en qväll skulle hafva fört en femton års flicka till Blåkulla, och hvilket var bevisligen falskt. Men det gafs ett medel att få visshet äfven härutinnan. Det måste utrönas, om den anklagade mottagit någon fästegåfva af den onde eller ej. Hade det förra egt rum, gjordes hvarje vidare undersökning öfverflödig, ty då var den anklagade gift med satan och hörde i allt fall till hans utvalde. Elsas föräldrar och Fingerlisa blefvo derför förekallade, såsom de, hvilka bäst borde känna till hennes lefverne. Fingerlisa fick först aflägga sitt vittnesmål. Hon utbredde sig vidt och bredt om de svåra anfäktelser, för hvilka Elsa hade utsatt henne under några år, ty, sade hon med ett bredt grin, som visade hennes hvita tänder, “vackra Elsa” har alltid varit som ett trollbarn.
Götheborg d:o 200! — l5: — 265: 2Ö0: — 25o: — - S:a 685o: — 280: 16. 7i3o: 16. - samt ofvanstående indel ning 36: 5.4. S:r 7166:21. hvarigenom tillökningen utöfver förrg anslaget blifver . Krigs Aca de mien Tillökning Allmänna GarnizonsSjuhhuset S:r Indelta. Arméen. "ä Samfält Anslag: Penningar Tillökning i d:o • . » . Indelningar, jemte den å KrigsColIegii Stat förut uppförde Öfverste-Indelningen vid f. d. AdelsfaneRegementet
Betänkande N:o 1. 5 att, på sätt bilagda förslag närmare utvisar, bränvinstillverkning må vara tillåten under alla tider af året; att året indelas i 24 terminer, hvilka taga sin början den 1 och 16 i hvarje månad; och att tillverkaren må af dessa välja hvilken eller hvilka och huru många han åstundar. § 4. Vid denna § är föreslaget: \ i Kongl. Majds Proposition: att stadgandet rörande maximum af daglig tillverkning måtte borttagas; inom Ridder skåpet och Adeln: af Herr von Strokirch: samma förändring; af Grefve von Saltza: att full frihet i afseende å tillverkningen måtte medgifvas; af Herr von Mentzer: att högsta tillverkningsbeloppet för dygn måtte nedsättas till 500 å 600 kannor; inom B onde-Ståndet: af Peter Andersson från Blekinge län, att minsta tillverkning på dygn måtte vara 300 kannor, beräknadt öfverhufvud för hela den tid, hvarunder tillverkning utöfvas; af Svante Bergström och Fredrik August Forssbeck från Östergötlands samt Georg Nyqvist från Wermlands län, i ofvan omförmälda motioner, äfvensom Anders August Andersson från Östergötlands län (motionen N:o 71, uti hvilken Johannes Andersson från Elfsborgs, Anders Medin från Kronobergs, Nils Petersson från Calmar, samtlige Riksdagsfullmägtige från Blekinge, Anders Pehrsson, Jöns Andersson och Åke Andersson från Malmöhus samt Jacob Myrberg från Westmanlands län instämt), Ola Bosson Olsson från Christianstads läu (motionen N:o 106) och Per Nilsson från samma län (motionen N:o 82), att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan skulle få ske, måtte bestämmas till 100 kannor.
Uti Wien hafva förfrågningar gjorts egentligen med kännedom derom, att Banken derstädes förskjutit HamburgerBanken ett betydligt belopp silfver af den tillgång som för tillfället icke behöfde anlitas, men som är afsedd för verkställande af en realisation. Banken i Wien har derföre lemnat det svar, att den icke ansåg sig kunna vidare utlemna något silfver, och att Sverige således icke kunde erhålla något lån derifrån. I Hamburg var för några veckor sedan ställningen sådan, att icke heller derstädes förefunnos utsigten till ' erhållande af något lån. Deremot hafva ifrån London och Paris, synnerligast från sistnämnda ställe, ganska tillfredställande underrättelser ingått, hvilka berättiga mig till den förmodan, att ifrågakomma lån skall kunna uptagas på båda platserne, och att de betingade vilkoren ingalunda äro afskräckande. Äfven en annan fråga synes mig vid detta tillfälle böra tagas i betraktande, nemi. utsigterne för landets förmåga att inom deri bestämda tiden ålergälda ett dylikt lån. Det är klart, att det ylterst beror derpå, huruvida våra näringar vid den tiden knnna utan skada undvara ett förlag, som nu lemnäs dem, men i det afseendet hyser jag ingen misströstan och åberopar till stöd derför den utredning af våra näringars tillstånd jag vid ett föregrde tillfälle haft äran lemna. Om man betraktar de hufvudsakliga grenarne af våra näringar, nemi. jordoch bergsbruket, fabrikerna och sjöfarten, lärer väl ingen kunna bestrida, att dessa hvar och en för sig gjort så betydliga framsteg, att de vid ingen föreg:de period hunnit deras nuvide tillstånd. I fråga om jordbruket skall, jag tror det åtminstone, ingen, som genomrest landet och tagit kännedom om de förbättringar som i denna näringsgren blifvit införda, jäfva detta mitt omdöme, och lika litet låter det sig göra i fiåga om bergsbruket, hvaruti vidtagits förbättrade methoder och utvidgningar, hvilka just nu lemna betydligare och bättre produktion än någonsin tillförene.
Jag gjorde det på grund af samma skäl, som Frih. Raab nu anfört emot Gr. Gyldenstolpes förslag. Jag kunde då icke inse hvartill Gr. Lagerbjelkes förslag skulle gagna, och lika litet kan jag nu förstå, hvartill Gr. Gyldenstolpes tillägg skall tjena, ty genom detsammas antagande har, såsom Frih. Raab erinrat, R. o. Ad. tagit på hand, att bränvinet skulle få uti riket införas. Att de värde Grefvarne, såsom varande frihandelns vänner, begagna hvarje tillfälle för att uti den blifvande förordn:n införa sådana ordalag, som kunna bereda vägen äfven till frihandels-grundsatsens tillämpning på bränvin, det förundrar mig icke, men jag hoppas att R. o. Ad. icke så mycket lyssnar till förslaget att frånträda den fosterländska principen, alt endast lagstifta för inhemskt lill, verkadt bränvin och för försäljning deraf. Den författn., som nu är i fråga, rörer också ingenting annat än sådant bränvin, som är uti riket tillverkadt. Om K. M., emot min lifliga önskan och förhoppning, tillåter införsel af utländskt bränvin, måste denna vara, såsom jag vid ett föregående tillfälle yttrat, vara underkastad enahanda kontroller, som för alla andra utländska varor, hvilka uti riket införas, äro föreskrifna, och då det är naturligt, att de lagar, hvilka K. M. behagar stifta till förekommande af lurendrejeri och tullförsnillning, äfven måste gälla i afseende på bränvin, synes mig hvarje stadgande uti denna förordning, rörande utländskt bränvin, på det högsta obehörigt. Jag yrkar således att R. o. Ad. icke behagade fästa något afseende på det af Gr. Gyldenstolpe framställda samt af Gr. Lagerbjelke understödda förslaget. Hr Hjärne: Ehuru oväntadt det eljest är för mig, att i afseende på tullfrågor hafva en medhållare uti Hr Printzensköld, får jag dock förklara att jag rör:de förevande ämne befinner mig på samma sida som lian. Jag anhåller likväl att få framställa — såsom mig synes — mera talande skäl, än dem den siste värde talaren anfört.
Jag begär derföre proposition på en sådan framställning, som Herr Grefve af Wetterstedt gjort, att Ridderskapet och Adeln måtte tillåta utbyte af ord, så att man endast nyttjar ordet missnöje i stället för stampning. Jag försvarar icke stampningarne, men någon gång hafva de gagnat. Såsom exempel derpå, begär jag ett minne af ord, hvilka icke längesedan fälldes af en Talare, som troligen sjelf efteråt var missnöjd dermed. Grannlagenhetcn förbjuder mig att gå närmare i min erinran; men de, som på - Deu 3o Mars e. m. påminna sig tilldragelsen, medgifva troligen, att så obehagligt det är, att Protocollet omtalar dessa stampningar, är det dock bättre, än att sådane förhastade yttranden skulle der influtit. Herr Hjerta: Jag kan ej göra anspråk på alt i Protocollet få bibehålila ordet stampas derföre att jag stampat. Jag har aldrig gjort det och kommer aldrig att göra det på delta rum; men jag anhåller dock, att sådane händelser, då de inträffat, måtte blifva upptagne i Protocollet. Jag supponerar, att Herr Grefven och LandtMarskalken slutligen behagar framställa till Slån det, om benämningen stampning eller missnöje s bör i Protocollet införas, och det är gifvet, att jag underkastar mig hvad Ståndet då beslutar; men jag tror att den satts, att stampningen bör slå qvar, är vigtigare, än Friherre Boije inser. Jag tror, att om vi en tid skulle nyttja ordet missnöjej komme Friherre Boije snart att sjelf begära, att vi måtte utsätta ordet stampning; ty många uppträden i denna väg skola blifva en följd deraf, att man, genom en sådan antagen benämning för uttrycket af Ståndets missnöje, äfven liksom ger tillåtelse till sättet. v ' Friherre Boije: Jag skulle ej särdeles lemna afseende åt hvad en Ledamot, Herr 18 H. 25 386 Den 3o Mars e. m.
Taga vi de siffror, som utvisa antalet äktenskap, ingångna af 17-åriga kvinnor under den omnämnda tioårsperioden, är den högsta siffran 252, den lägsta 157, således i båda fallen rätt stora tal. Detta förhållande har gjort våra lagstiftare betänksamma; riksdagens lagutskott, som underkastat förslaget en förberedande behandling, synes luta åt den åsikten, att 17 år skulle vara lämpligt att bestämma såsom lägsta äktenskapsälder. Men det är också gifvet, att denna viktiga fråga ej kan bedömas och afgöras endast på grund af jämförelser med andra land eller genom några statistiska beräkningar. Riksdagen har därför utan tvifvel handlat klokt, då den i stället för att direkt bifalla förslaget, anmodat regeringen att låta utreda de omständigheter, som inverka på bedömandet af en framflyttning af äkteuskapsåldern, och sedan framlägga ett förslag i detta afseende för riksdagen. Den viktiga frågan om framflyttning af kvinnans äktenskapsålder ligger nu hos regeringen, och vi kunna sålunda till 1892 års riksdag förvänta en framställning i detta ämne. I sammanhang med denna fråga står frågan om införande af civiläktenskap denna liksom föregående år förelagd riksdagen till afgörande af hr Waldenström. Hr Waldenström hade velat likställa den civila och den kyrkliga vigseln, så att svenska kyrkans medlemmar skulle ega tillfälle att välja sättet för ingående af äktenskap. Frågan har visserligen för denna riksdag förfallit genom Första kammarens afslag, men såsom ett ingalunda betydelselöst tidens tecken torde man få betrakta Andra kammarens beslut att godkänna motionärens förslag. Detta är, så vidt vi kunna erinra oss, första gången, som andra kammaren ger sitt bifall till civiläktenskapets införande såsom lika gällande och lika betydande med det kyrkliga äktenskapet. Beslutet fattades med en rätt ansenlig röstmajoritet och man kan däraf taga för gifvet, att frågan ett annat år återkommer. Troligen kommer frå- gan att under en längre tid blifva stående på riksdagens program, så mycket mera som ett definitivt afgörande nog låter vänta på sig. Till samma kategori hör äfven den af redaktör Borg på tal brakta frågan om äktenskapsskillnad under vissa förhållanden. Hr Borg hade föreslagit, att fattigvårdsstyrelsen skulle ega rätt med makans samtycke begära skilsmässa, om det nämligen visade sig att mannen i följd af lättja, dryckenskaper eller andra laster vägrade att försörja hustru och barn.
polisdomaren sade ni ej s å, » invände g ä c k a n d e; » när man hörde er der, tro, att ni kände uppriktig ånger kunde öfver ert b r o t t. Å h, hur vet ni d e t? » unga flickans ansigte färgades af en rodnad. » Ni hand. var min sagoprinsessa. fröken varseblef en icke icke man » Inför ett straffet afvisande Lugna Den af är i och jag man fotvandrare. för er » att jag icke för samma forskande blick på mig o c h ord. allt n o g, vägen, som och jag funnit litet längre bort på ning, då jag plötsligt på en liten bänk i skugligt. var ju » Eller i närheten » Ni icke skulle d e r », fortfor j a g obevekni må hända befunnit af en viss stol, som föll märkte det? » gissade alltså, er omkull? » frågade hon lifligt. » (Forts.) En blick på det leende lilla ansigtet m e d de spelande ögonen lärde mig nu, j a g hade att flicka, damen och » Åhå, unga gan Gendarmen sjelf Fenestrelle ej är böta gerna än en gång ville upprepa min var invånarne begagna hårdt brytelse. » skrattade. V a r e sig att måst leende, » Så skönheter o c h vara var fullkomligt folktom såg ej ens en ett hade emellertid erhållit brefvet från pris icke jag Jag skogvaktares störda. har svarade så icke blifva ju för hård lott. » » Jag kunde beundra landskapets biljett var på den stackars löjtnant L e o n a r d o. afsändarinnan en ville säkra på att har pinlig behandling o c h dömas är verkligen vousplats för förälskade par, som här förtjusta att första ät en ni första så som få ställen här på jorden till rendezJag o c h läste: sedan K o r t sagdt, V i a de Fenestrelle egnade J a g ropade mottog med tacksam» Nå, årtionden Emanuels uppsigt. beträdde, vin, hvars eudast af en kortare väg — o c h förstulet blinkade åt mig.
städernas egentlige handlande måste vidkännas en betydlig konkurrens i sitt yrke, desse sistnämnde häraf kunde härleda ett skäligt anspråk att, genom vinnande af frihet till varu-försäljning äfven i annan stad, än der de innehafva burskap, erhålla ett ökadt fält för sin verksamhet; — samt att, äfven under nuvarande förhållanden, då rättighet till idkande af handel såsom sjelfständigt yrke vore inskränkt till varu-försäljning i den stad, der burskap förvärfvats, äfvensom å Rikets marknader, den handlande icke vore i saknad af utväg att i annan stad, vid andra än marknadstillfällen, utöfva sitt yrke, hvilket kunde ske antingen på det sätt, att handelsrörelse bedrefves för gemensam räkning af två eller flera personer, som innehade burskap i särskilda städer, eller ock genom varors öfverlemnande i kommission åt någon i annan stad bosatt person, som, enligt § 1 i Handels-ordningen, vore till handels idkande derstädes berättigad; hvaraf alltså syntes, att den förändring i närings-lagstiftningen, hvilken, genom beviljandet af den ifrågaställda vidsträcktare handelsrätten för städernas handlande, skulle åstadkommas, Kungl. Maj:ls Nåd. Prop. JH 23. 9 kominas, icke vore af synnerlig betydenhet; och har Kollegium slutligen, för den händelse, att de af Kollegium sålunda yttrade åsigter blefve af Kongl. Majit gillade, i underdånighet hemställt, att nedannämnde §§ och mom. af Handels-ordningen måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: § 1. Litt. b. »Att i den stad eller någon af de städer, hvarest han vill yrket utöfva, innehafva burskap i handel.» § 15. Moni. 1. »Hvar och en, som på grund af stadgandena i §§ 1, 8, 9 eller 10, handel i stad idkar, skall, ehvad han uti den stad i och för näringen vunnit burskap eller icke, uppfylla alla de förbindelser, som borgare åligga; dock att den, som icke är borgare, skall, i stället för fullgörande af de med burskapet förenade personliga skyldigheter, en deremot svarande lämplig afgift till stadens kassa erlägga.
Vestindiska öarne vid direct införsel derifrån med Svenska skepp samt för Svenska producter och tillverkningar, vid direct utförsel till Vestindiska öarna; af 25 procent för Svenska producter och tillverkningar, utförda i Svenska skepp direcle till orter å östra kusten af Americas fasta land, söder om 25 graden nordlig latitud eller till Goda Hopps Udden, och för dessa länders producter och tillverkningar derifrån directe införde till Sverige i Svenska skepp; och af 33-§■ procent för Svenska producter och tillverkningar, sona i Svenska skepp utföras directe lill orter på andra sidan Goda Hopps Udden, äfvensom till hamnar å andra sidan Cap-Horn, samt för desse orters producter och tillverkningar, som directe derifrån i Svenska skepp inkomma. §. 3r. ^ De serskilde Tractaler och Afhandlingar, som med främmande magier blifvit angående handels-förhålianden afslutade, tjena till behörig efterlefnad vid afgifters beräknande för fartyg och varor, under den tid SäEätaa Tractater och Afhandlingar äro gälland®. Expeditions-Utskollels Förslag till und. Skrifvelse IV.-o 309. Uppläst oell godkänd hos Ridd. och Adeln den ig Mars l835. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, i fråga örn grunders bestämmande för Hof-Stats-personalens pensionering. (StatsUtsk. N:ris 172 och 4,20 S. A. K. Sedan Rikets senast församlade Ständer, uti und. skrifvelse den 5 Mars i83o, hos E. K. M. i und. anhållit, att, till ledning för R. St. i de fall, då beviljandet af pension för Kongl. Personers Hof-Statspersonal kunde ifrågakomma, ett förslag, upptagande de till Kongl. Hofven hörande Embetsoch Tjenstemän samt
Utskottet anser nemligen, dels att orden i förslagets början: ”med ändring a!' hvad uti 8 Cap. Utsöknings-Balken är stadgadt”, böra erhålla ett tillägg-, som utmärker, att 1, 3, 11 och 12 §§:na i samma Capitel äro de, som genom de nya stadgandena ändras, emedan ändringen eljest bunde anses omfatta flera §§. i Uapillet; dels ock att 2 §:n i Förslaget förtydligas, så alt deraf ej må dragas den slutsats, hvartill nuvarande lydelsen kunde gifva anledning, alt löftesman, som tecknat borgen, såsom för egen skuld, på löpande förskrifning eller invisning, blifvit undantagen från åtnjutandet af törmönen, enligt l§:n, att ej kunna bysättas förr, än gälden blifvit genom utslag fastställd. I följd af sådant allt, och då den Kongl. Propositionen ej grundlagsenligl lärer kunna med någon ändring eller inodifieation antagas, tillstyrker Utskottet vördsamt, att i underdånigt svar lill Kongl. Maj: t varder lillkännagifvet, det llikels Ständer funnit sig vara hindrade att ifrågavarande Nådiga Proposition bifalla, men deremot, för sin del, beslutat: att, tued ändring af hvad uti 8 Cap. 1, 3, il och 12 §§:na Cisoknings-Maiken är stadgadt, rörande bgsättning eller förbud för gäldenär att resa ur stad, der han vistas, och nied upphäfvandc af 10 i 5 Cap. samma Balk, La#-Utskottets BetänkandeAT:o n3. samt 50 §:n i Concurslagen den 12 Mars 1830, forordnas mätte, sorn foijer: §:n I* För fordran, sorn genom utslag är fastställd, njute borgenär, der han det askar, by sättning å gäldenär, efter thy derom i hvarje fall är stadgadt. §:» 2.
DiskontkontoUtelöpande 3 procents reverser, med derå beräknad ränta S86,105 47 1 1 ret i Götheborg, uti lånliqvider influtne 3 proc. reverser 1,020 25 4 Deponerade medel till framdeles liqvid på framlidne MajoFörre Kamererarens vid nyssnämnde kontor kassabrist 40,788 39 ren Ekermanns hypothek för erhållna lån Genom den af Rikets Ständer vid 1817 och 1818 års riksdag beviljade afskrifning af Diskontverkets hos Götha kanals arbetskassa ägande fordran, har, enligt räkenskaperne, en denna fordran motsvarande brist uppkommit af R:dr 1,083,877: 38. 2. hvilken brist likväl minskats genom l:o det af lörra Diskontdirektionen afskrifna, men sedermera uti iåneräkningen upptagne 'belopp R:dr 11,781:12.7. 2:o inbalanserad, behållen vinst, då Diskontens utredning öfvertogs af Riksgäldskontoret 158,147:31.4. och 3:o de under utredningstiden eller från d. 1 Okt. 1818 till d. 31 Dec. 1847 afskrifna skulder samt influtne räntor och tillfälliga inkomster, sedan derifrån afdragits utgifterna i och för Diskontens utredning, äfvensom beloppet af de under samma tid afskrifna fordringar och tillgångar 62,750: 47. 8. 2<50 ft79. 43 7 4,782,786 31 11 913,998 28 6 R:dr 851,197:42.7. Stockholm den 5 Juli 1848. C. G. Stuart. Bil. Litt. A. till Stats-Utsk. Uti. Utdrag ur Götha Kanalbolags f. d. Diskonts afslutade räkenskaper, utvisande förhållandet
Stan er mätte hos Kongl. Maj:t iunderdånighet anhålla det vederbörande öfver den förda Förvaltningen och Redogörelsen måtte meddelas Nå dåg decharge. Stockholm den i g Juli 181!">• Jan. Lamberg. J. Cronius, F. Åberg A:son. klppläst, bos: Samtliga Riks-Stånden d., 2p Juh. Riksens Höglofl Ständers Stats-Utskotts Betänkande och Förslag till reglering af åtskilliga omständigheter , hvilka äga gemenskap med: Rikets penninge-väsende samt det större Creditivet och Discont rättigheten i Banken för Kongl. Allmänna. Magazms - Inrättningen och Riksgälds-Contoir et. Sedan Stats-Utskottet under den go sisth Juni till Riksens Höglofl. Ständer afgifvit Dess, Betänkande, angående åtskilliga om.stäniigheter, hvilka äga sammanhang med regleringen af Rikets penninge väsende, samt det större Greditjyet och de Summor, hvilka mot Piscont-vilkor i Den 20 Juli. 1927 i Banken skulle få begagnas af Kongl. Allmän* na Magazins-Inrättningen och Riksgälds Contoiret, samt Höglofl. Banco - Utskottet, häröfver hördt, med Utlåtande till Riksens Höglofl. Ständer inkommit; så har Högv. Prest Ståndet, genom Protocolls-Utdrag den 3 dennes , gifvit StatsUtskottet tillkänna, att Högv. Prest-Siåndet bi. fallit Höglofl. Banco-Utskottets