Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa hafva bård på båda sidor och kunna derför vändas om, ifall den ena sidan är skadad; gå de sönder, äro de lätta att stoppa. Klara B. VI vilja särskiidt fästa uppmärksamheten på (duns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla Öfriga slags Köket. Potatistårta. Några ord om äggen i köket. V i d inköp på torget är det rätt svårt att bedöma, om äggen verkligen äro färska, efter som » afsyning » der ej kan ega rum. Det fins dock ett sätt att igenkänna nyvärpta ägg, som icke bedrager: nämligen att pröfva med tungspetsen. Håller man denna mot äggets spetsiga ända och samma iskyla förnimmes, huru länge man än håller tungan qvar, så är ägget färskt; käns det deremot, som om det blefve varmare, så har man ett äldre ägg framför sig. Vill man få ägghvitor hastigt till skum, tillägge man ett par korn fint salt, innan man börjar vispa. Resultatet blir förvånande. V i d rätter, der hela ägg skola användas, borde man alltid vispa dessa något för sig sjelfva, innan man lägger dem till smeten. Då hårdkokta äggulor, ' som skola söndersmulas till skarpsås eller dylikt, ej vilja bli jemna utan korniga, tillsätter man några droppar kallt vatten. Förlorade (kokta) ägg öfverdragas af sig sjelfva med ägghvitehinna, sedan de äro uppslagna i vattnet, om man i detta senare häller ett par droppar ättika. Soppor eller såser, som man brukar afreda med äggnior ensamt, kunna utan fara för skärning redas med hela ägg, blott man vispar litet mera än vanligt. Somliga anse det helsosammare, om hvitan följer med. Ibland har husmodern kanske också svårt att genast använda hvitorna; och erfarenheten har ju visat, att uppslagna ägghvitor, som stå i flere dagir, utveckla gift i sig. Om ägg, utan att verkligen vara skämdt, ser litet misstänkt ut, eller tyckes hafva en egen lukt, kan man ibland förbättra sådant om man utsätter • det, (uppslaget) några timmar f5r friska luften. S.
Ty då Regeringen erkände hans kompetens, alltså medgaf, att å den honom påbördado obestyrkta irrlärigheten intet afseende kunde fästas, så hade hon äfven bort låta honom komma i oqvaldt åtnjutande af den rätt, som genom hans i flera utgifna skrifter ådagalagda lärdom tillkom honom. Det lärer af ingen myndighet kunna jäfvas, och har ej heller af någon myndighet blifvit bestridt, att ju Ignell under en mångårig vetenskaplig skriftställare-verksamhet ådagalagt en lärdom, sorn vida öfverstiger den, som genom en i ungdomen aflagd examen, vore denna än af högre art än Theologie kandidat-examen och ett disputationsprof, kan ådagaläggas. Linköpings Domkapitel har sjelf ej dristat bestrida denna Ignells öfverlägsenhet, jemförd med den modsökandes, som af detsamma blef uppförd på förslaget. — Tvärtom yttrar samma Domkapitel uttryckligen i sin förklaring öfver Ignells besvär: ”Med aktning vill ”Domkapitlet erkänna Ignells flit, kunskaper och vetenskapliga sträfvanden, och ”skulle med nöje räknat sådant honom till godo, om frukterna deraf visat sig vara ”af annan beskaffenhet Pröfvas deremot innehållet af Ignells skrifter, så ”befinncs flora af dessa skrifter behäftade med irrlärighet. Det bör väl vara ”klart, att irrlärighet icke utgör något befordrings-skäl, hvadan således dessa med ”irrläror behäftade skrifter icke kunna räknas klaganden till förtjenst, utan måste ”afräknas från hans meriter. Det får likväl icke stadna vid blotta a/räknandet. ”Sådan skulle händelsen varit, om Ignell återkallat sina villor och återgått till kyrkans ”bekännelse. Men då han nu på fjortonde året, oaktadt erhållen varning” hvaruti denna kan bestått och huru denna kan hafva blifvit tilldelad en man, som aldrig varit oflicielt anklagad, långt mindre dömd, kan jag icke fatta
— Sådane fluctuationer i prisen, antingen till ytterlig höjd eller vanvärde, äro för denna, likasom för hvarje annan handtering, högst förderfliga, och medföra både Brukens och Bergsbruksidkarens skada och förlust. Fast säkrare och mera båtande för handteringen synes det vara, att stå qvar vid nuvarande ordningen. Af Directeuren öfver Stångjernssmidet och Tackjernstillverkningen, samt inom Kongl. Bergscollegium hålles räkningöfverdeårligen tillverkade tackjernsoch stångjerns qvantiteter. Ej flere nya Bruk 8 H. 3o 468 ' Den 3o December e. ni. få anläggas, än tackjerns-tillgångarne, utöfver de redan skedde anläggningar, det medgifva. Härigenom iakttages en treårig proportion emellan tackjern och stångjern, så att hvarken stångjerns-tillverkaren saknar behöflig tillgång för sitt smide, ej heller tackjernstillverkaren saknar afsättning och håda handteringarne drifvas med beräkning af bistånd i längden af Skogar och Malmer. — Äfven de på egen blåsning grundade Bruk ärbeviljadt, att i Kongl. Bergscollegium söka tillstånd att köpa något qvantum tackjern, i stället för attsjelfve tillverka det, och sådant blir dem tillåtit, om öfverskott å den varan finnes. Detta redan af ålder lemnade tillstånd synes tillfyllestgörande, för att åt de på egen blåsning grundade Bruken lemna all den nälin gs frihet, som utan andras förnärmande kan låta sig göra. Slutligen får jag den äran upplysa, att samma fråga, som den Herr af Geijerstams motion nu åsyftar, förevar under Riksdagen i8a3 i sammanhang med frågan om en fri stångjerns-tillverknings-rättighet. Båda delarne blefvo då af Ekonomioch BesvärsUlskottet, uppå anförde fullgilltige skäl, afslagne, och detta Betänkande vann samtlige RiksStåndens bifall. Jag tillförsel’ mig att, i likhet med förra Ständer, Rikets Ständer äfven vid denna Riksdag af - Den 3o December e. m. 4% slå en fråga, som för jernhandteringen i det hela ofelbart skulle vara skadlig.
Indelt spanmål, på förslag 19,993 t:r å 6% R:dr tunnan » » 133,286: 32. Oindelt spanmål, 17,220 t:r, förslagsvis å 6% R:dr tunnan » » 114,800: — Tillhopa B:ko R:dr 4,376,340: — eller R:mt R:dr 6,564,510: Härvid förekomma nu följande: Landt för svar s-Deparlementet. Departements-Chefen. Jemlikt Eders Kongl. Majtts till Protokollet öfver Fi nans-ärenden meddelade Nådiga förklarande, angående lämplig ansedd förhöjning i Stats-Råds-Ledamöternes löner, utföres här för Chefen för Landtförsvars-Departementet, utöfver nuvarande aflöning, 7,000 Rdr Bko eller 10,500 Rdr Rmt, en tillökning af Rdr Rmt 4,500: — till följd hvaraf Departements-Chefens lön skulle komma att utgöra 15,000 Rdr Rmt, med pensionsrätt för Departements-Chefen, enligt hvad nämnde Protokoll öfver Finans-ärenden jemväl innehåller. Departementets Kansli-Expedition. Expeditionens nuvarande anslag, 16,105 Rdr 16 sk. Bko eller 24,158 Rdr Rmt, skulle, enligt det uti mitt ofvan afgilna anförande åberopade och här vid Protokollet bifogade förslag till aflöning för Expeditionens embetsoch tjenstemän samt vaktbetjente (Litt. C. c.), förhöjas till 39,600 Rdr Rmt, hvadan en tillökning i detta anslag föreslås med 15,442: — jemte pensioner för personalen att i vanlig ordning på Allmänna Indragnings-staten tillträdas med de belopp, berörda förslag jemväl utvisar. Departementets Kommando-Expedition.
Det andra skälet, på grund hvaraf man bestrider Adelns rätt att, med stöd af oftanämnde § i Reg.F., bibehålla sin arfsrätt, är: att denna arfsrätt icke är en Ståndets särskilda lag, emedan den omtalas i allmänna lagen, och den icke eller är egen för Adeln, ulan gemensam för alla, samt att S7 § Reg.F. utvisar på hvad sätt allmän lag upphäfves eller förändras. Härvid mäste undersökas hvad som hos oss är, eller icke är allmän lag. En blick 196 Den 8 Februari f. m. på 1734 års lagbuk och dess tillkomst skall tjena till ledning vid bedömmandet af denna fråga. Pä den tid, då denna lagbok utarbetades, stodo de särskilda samhällsclnsserna, Stånden, från hvarannan åtskilde, omgärdade med särskilda lagar (privilegier) eller pä häfd grundade rättigheter. Man vågade ej, man tänkte alldeles icke på att upphäfva dessa särskilda rättigheter, eller att på abstracta rättstheorier grunda en ny, i alla delar för alla samhällets classer ovillkorligen lika lag. Man afsåg fast hellre att, såsom den K. sladfästelsen å lagen antyder, sammanföra de särskilda ”lagarne” och ”laga stadgarne samt riksdagsbesluten”, utesluta hvad som icke mera var bruk och bringa dessa stadgar i öfverensstämmelse, sä vidt sig göra lät; men der man stötte på oförenliga skiljaktigheter, der fann man sig nödsakad ali uppoffra den enhet, den egenskap af allmängilttighet, som, synnerligen i nuvarande tid, sökes hos en lag, oell man bibehöll således de särskilda Stånden vid deras lagar och sedvänjor, dem man endast införde i lagboken. En sådan skiljaktighet förekom i fråga om arfsoch giftorätt, och det af mig antydda förhållande visar sig också i vår lags stadganden derom.
Då jag väckte min motion om uphäfvande af Kongl. Brefvet 17 78, väntade jag mig att möta motstånd, men jag hoppades likväl, att den skulle röna en annan behandling i LagUtsk. än som skett; ty jag hoppades, att LagUtsk. skulle afstå från de motiver, som grundläde Utslcs afstyrkande vid förra Riksdagen. Detta Kongl. Bref har, skulle jag tro, varit föremål för lt. St:rs pröfning snart nog vid hvarje Riksdag efter dess emanerande, och det Svenska presterskapet, som enl. min åsigt bäst bör kunna bedöma vådorna af detta Kongl Bref. har också påyrkat dess uphäfvande. Vid denna Riksdag har Utsk. ansett sig icke behöfva anföra andra grunder för sitt afstvrkande VI H. 23 334 Don 17 Juni f. m. jin de gamla grundsatseme, godkände vid förra Riksdagen. R. o. Ad. måste derföre ursäkta, att jag, som ämnar göra allt för genomdrifvandet af min åsigt i ämnet, söker genomdrifva dessa gamla grundsatser. Utsk. säger, att det saknas bevis för, »att författningen ingalunda upfyllt dermed afsedda ändamål att från vanära förskona den qvinna, som framfödt oäkta barn och dymedelst förekomma barnamord. » Först och främst har jag i min motion just frambragt den bevisning Utsk. påstår skola saknas, och för det andra kan jag icke tillbakahålla min förundran öfver Utsk:s sätt att upfatta vanäran, ty hon ligger ostridigt i sjelfva brottet men icke i dess följder eller i straffet. Hade Utsk. velat öfvertyga sig derom, att denna vanära allt mer och mer fortplantas, så hade Utsk. endast behöft göra ett flyktigt besök hos Pastors expeditionerne i hufvudstaden. Vidare har jag i min motion sagt, »att vanäran icke ligger i det straff, som ett brott medför eller brottets uppenbarande, utan i sjelfva brottet.»
Genom en föreskrift derom skulle ock den för presterskap och församling lika helsosamma följden uppkomma, alt komministraturerna bletvo, hvad de i allmänhet böra vara, öfvergångsplatser, och icke, såsom nu, ty värr ej så sällan händer, det mål, vid hvilket man qvarstannar i fattigdom och ihy understundom åtföljande förfall. Den farhåga för brist på kompetenta sökande till mindre ordinarie lägenheter, som skulle kunna föranledas af ett sådant stadgande, undanrödjes, i Utskottens tanke, fullkomligen, om det ifrågasatta vilkoret dels icke ulsträckes lill de aldra minsta ordinarie beställningar, såsom t. ex. Bataljons-predikantsoch Kaleket-tjenstér, och dels såsom billigheten klafver, öfverhufvud icke blir gällande för dem, hvilka vid författningens utfärdande redan äro prestvigde, samt om derjemte tillåtelse lemnäs åt alla prestman att något tidigare, än nu är medgifvet, t. ex. vid 28 år, få anmäla sig till pastoral-examens undergående. Lika litet Utskotten kunna godkänna Prosten "Trancei förslag, att pastoral-examen måtte få tagas när som heldst och således äfven straxt efter ordinationen, i hvilket fall besagde examen skulle förlora hela sin olvan angilna betydelse; lika visst måste Utskotten af flera skäl, och särskildt till följe af det ofvan föreslagna nära sambandet mellan prestoch pastoral-examina, anse såsom godt och önskvärdt, att desamma efter regeln icke må af en alltför lång tidrymd från hvarandra ålskiljas. Rättigheten atl vid 28 år få blifva pastoraliter 8 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekomomi—Utskottens Betänkande, N:o 26. examinerad, anse sig Utskotten så mycket hellre kunna åt alla föreslå, som denna rättighet ingalunda behöfver medföra något utvidgande af den nu gällande bef ordrings-rätten.
M euprs. S. D. Uppä de ftal hwilka Mälloft. Borgare-Stände luli nu företcdl Protocolls - Utdrag af den 27 sistledne -Fcbruarii anfört, fann Preste - Sländcl lika mbd wälbe« mäldle Ständ, de uti undcrdämga Exp>ditioncn, rörande LänS uptagnnde pä RikSgälds-Contoirctö Obligationer och Zenom permanenta Anmiiteter, förekommande orden: Säpo m ungefärligen swarande emot Ve ounörviklige utgiss ter, hwartill annan tillgäng saknas, till och med de orden : Lerreranteurers foröringar äro inbegripne, böra utur Expeditionen ulga, Or supra. Utdrag af Protocollcl, hältet hos Högwördige Prestc-St' udel, den 2 Mars i8lo. S. D. Sedan Ständct af nu inkomne och upläste Protocoll, hällne tvid det af samtclige Respective RikS^ Etänhens H rear Electorer förlcdne gärdag förrättade rval till Riksens Ständers Justitia Ombudsman cch dennes Suppleant, inhämtat att Förste Expeditions-Sccrcterarcn och Csmmendeuren Uars August ^lsnuerbeim er hälli t Dcn 17 April. 649 hällit de flcste röstcrns att wara Iustitie-Ombudsman; att Lagmannen He>r^- dl. peterzon igenom fleste röstcrne blisw't ntsedd till Suplsant, ansag Ständet sig böra äfE.rPeditionS - Utffottct updraga-, ait sä fort sig göra läter upsätta Forsing till behörige Consiitutorial ä emförmäldte befattningar, UU suxis. S. D Föredrogs ä nyo Riksens Högloft.
Incan var lagstiftaren och lagen, han var incarnationen af solens guddom på jorden, den gode och gifmilde fadren, som gaf det arbetande, trälande folket, hvad det behöfde. Han var moralens väktare och de sjukas hjälpare; med samma mjuka hand, hvarmed han utdelade kläder och lifsmedel till alla sina undersåter hindrade han dem från all fri verksamhet, och han dödade hvarje själfständighetskänsla hos dem. Det peruanska riket påminner i mångt och mycket om den ideella stat, socialismen sträfvar att uppbygga, med upphäfvandet af all individuell egendom, statens insamling af allt råmaterial och på samma gång undvikandet af förmögenhet och fattigdom. Aztekernas historia går tillbaka ända till tiden vid Kristi födelse, då där existerat ett mäktigt mayarike, kalladt Zibalba. Inom detta rike uppkom en mäktig stam, kallad nahuastammen. Denna bekämpar mayariket, och kriget slutar med rikets upplösning, under det nahuastammen sprides åt alla håll. Det stora Zibalba delas nu i många småriken, som ömsom bekriga hvarandra, ömsom sluta sig tillsamman. Riken bildas nu bland annat i Yucatan och Guatemala, men hufvudmängden af den från Zibalba utvandrade nahuastammen går mot nordväst under namn af tolteker. Den kommer till de ofantliga dalsträckningarna vid Mexikosjöarna, hvarest den genast börjar angripa de där bosatta stammarna, fördrifva invånarna, anektera landet och behålla allt, som har värde. Detta försiggår i sjette eller sjunde århundradet. Toltekernas författning, som till en början säges hafva varit hieratisk med präster som maktinnehafvare, skiftar sedermera karakter, så att de få kungar till härförare. I det tionde århundradet börjar toltekerrikets upplösning, framkallad af de förnämas moraliska förfall. Tvenne folkstammar rycka nu in i Centralamerika: chichimekerna och aztekerna, och dessa båda besegra toltekerna. Aztekerna fördrifvas i det elfte århundradet af sina forna bundsförvanter ända ned till de sumpiga trakterna vid Mexikosjöns stränder.
Trenne ledamöter hafva talat emot det afgifna Nåd. förslaget. En har yrkat remiss deraf till Constit.Utsk., och begagnat tillfället att gifva sin eld, innan träifningen ännu börjat; en annan vet icke, till hvilket Utsk. remiss bör ske; en tredje har vederlagt detta, men har dock, likasom de förra, hemtat sina skäl från liufvudsaken, ehuru öfverläggningen nu endast afser formfrågan, om och hvart remiss bör ske. Enligt 56 §. Reg.F. tillkommer oss ingen pröfning af ifrågavarande ämne, förr än det undergått Utskotts behandling, hvaraf således följer, att remiss måste ske; och dåden Nåd. Skrifvelsen tillika med lagförslaget här redan en gång förevarit, följer ytterligare, att denna remiss ovilkorligen nu måste ske. Den återstående frågan är således den, till hvilket Utsk:s behandling förslaget bör öfverlemnas. Efter mitt begrepp är det BancoUtsk., som dermed bör taga befattning, och hvars sak det sedermera blir att låta Ständerna veta, om det linner sig hindradt att utlåta sig öfver förslaget; hvarefter det ankommer på Ständernas pröfning att remittera frågan till Constit.Utsk. Jag förnyar derföre min anhållan om remiss till BancoUtsk. Hr Rosenblad, Bernh.: Här äro anmärkningar gjorda mot lagligheten af en remiss af K. M:s Nådiga förslag Den 8 Mars f. m. till lag för Banken. Då jag upptager denna fråga åtminstone till en del af dess omfattning, utbeder jag mig att, jemte det jag yttrar mig örn formfrågan, få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på sjelfva hufvudsaken, d. v. s. Konungamagtens deltagande i lagstiftningen för Bancorörelsen. Man har ansett, att remiss icke borde kunna ske, emedan förslaget vore i strid med 72 §. Reg.F. nu gällande redaction. Denna §. innehåller, ”att Banken skall förvaltas af R. St:s Fullmägtige, efter de ordningar, stadgar och reglementen, som redan äro gjorda eller vidare af R.
Directionén varda justerade, alltid mätte, jemte Ridderskapets och Adelns Protocoll, på StatsVerkets bekostnad, till trycket befordras, utan ock att anslag af allmänna medel måtte ti IIvägabringas för upprättandet och tryckning af behörigt Register å Ridderskapets och Adelns Protocoll vid i8i5 års Riksdag; och får Utskottet berörde hemslällanden understödja; lärande likväl Ridderskapet och Adeln täckas dessa ämnen till StatsUtskottet remittera. §• t4« Jemte anmälan, att möjligheten för placerandet, emot Hypolhek i fast Egendom, af de nästan årligen ökade fonderna och tillkomne stiftelserna, under de sednare åren, varit märkeligen försvårad, har Directionen Den g Jun i i e. m. 35/ i ii §:n af dess berättelse, för att i möjligaste mån befordra en slik utlåning, föreslagit följande förändringar i de LåneReglemeutets stadganden, hvilka Directionen funnit innefatta hinder för ernåendet af ett sådant ändamål, nemligen i:mo att den i LäneReglementets 1 införda föreskrift af en inaximisumma till endast 10,000 R:dr B:co, för utlåning åt en och samma person eller på en och samma pant må upphäfvas, och det följakteligen vara
Lika litet finner jag att Banco-Utskottet, enligt dess Instruetion, behölt afvagta Riksens Höglofl. Ständers Förordnande för att Lagligen låta bevaka Banquens rätt, och hvad den betänklighet angår, som Disconternas Concourstillstånd kunde innebära , så lärer den tillkomma den Fördelning af Statsoch Banco-Utskotten , som fatt sig uppdragit att pröfva Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Penninge-väsendet och Mynt-värdets Upprätthållande. Sluteligen och för det tredje h vi lar hela verkställigheten af hvad Utskottet föreslå - Den 3 o December. 6 45 git på Fullmägtiges omdöme, huruvida Banquen lider till sin säkerhet deraf. Det hade i min tanka varit Utskottets åliggande, att, om det ei sjelf kunde eiler ville bedomina denna sak, först inhemta Herrar Fullmägtiges tankar och dem till Riksens Höglofl. Ständer framfördt. Dernäst och hvad sjelfva Hufvudsaken angår, så synes Höglofl Banco Utskottet åsyfta ett upphätvande af Herrar Banco Fullmägtiges lagstridiga Åtgärd, med iagttagaude ai Ban quens säkerhet. Jag skall i afseende på denna del af Utskottets Memorial söka bevisa, ait om Riksens Höglofl. Ständer förordna hvad Utskottet uppgifvit såsom Resultat af sina brydsamma Öfverläggningar, Riksens Höglofl. Ständer falla i samma Nullitet i afseende pä 4 Cap. 7 §. Utsökning;- Balken, som velat undvikas, och att Banquen af hvarje Liqvide, som med Götha Canals DiscontsReverser får fullgöras, förlorar; anhållandes jag om benägit tillstånd att sålunda få deruti meddela en upplysning, som Ranco-Utskottet ansett sig böra af Herrar Fuiimägtige infordra.
Han ensam bade förljufvat dysterheten af detta hem och låtit mig uthärda dess despotiska herrskarinnas hatfulla köld, hans kärlek hade kastat en slöja af guld öfver detta mörka gamla hus, med sina enformiga vanor och sin klosterlika afskildhet från den öfriga verlden, och genom detta skimmer hade jag hittills uppfattat allt; då denna slöja rycktes bort, stod jag qvar som en fånge, omsluten af det jerngaller, som lydnaden för min enda anförvandt reste omkring mig. Ändtligen led dagen till slut. Jag hörde steg utanför min dörr; miss Spencer inträdde tassande i sina breda svarta klädesskor, som gjorde, att man alltid tyckte henne gå i bara strumporna, och bärande en bricka med förfriskningar, som hon nedsatte på bordet. — Se så, min stackars lilla vän, nu skall ni äta en smula, — sade hon vänligt och sköt en stol fram till soffan, der jag låg. — Ni har ju ingenting förtärt på hela dagen, jag har en kyckling och en alldeles förträfflig fruktkaka. Se här! Hon hade tagit en tallrick ifrån brickan och höll den nu frestande framför mig. Den häftiga vreden öfver hennes förmenta falskhet lät mig glömma min öfriga sorg, och i det en ström af tårar öfversköljde mitt ansigte, utropade jag helt tvärt, resande mig upp: — Miss Spencer, jag var i salonen i morgse, när ni talade med lady Hawerfield om mig, jag hörde hvart ord. Den blekgula sällskapsdamen rodnade en smula och såg ett ögonblick litet förvirrad ut, men sade sedan helt lugnt med sin vanliga släpiga röst: — Jaså kan man se ... Herre Gud så häftig ni är ... det anade mig just, att er hufvudvärk hade någon särskild orsak, stackars min lilla vän ... det var för obehagligt för er ... Jag råkade sjelf en gång att få höra en hop ledsamheter, så der malapropos ... det var för nedslående ... Jag beklagar er verkligen, men sök nu att glömma alltsammans och ät en bit kaka, så gjorde jag. — Jag afskyr er vänlighet, gå er väg! Jag vet nu, hvad ni tänker om mig.
Någon gång i en framtid komma vi väl att höra af hvarandra, om än det kan dröja länge. Det har varit en finkänslighet å er sida, som gjort att ni icke velat sluta korrespondensen med mig, fast det måste vara tarfligt nöje för en hufvudstadsbo att få bref från en nedgräfd landsortsmullvad. Jag vill nu gräfva ned mig längre än någonsin. Mina helsningar till er fru! Jag glömmer att säga det ibland, men menar det alltid. Helsa också herrskapet Lundquist, så är ni snäll. Er gamle vän Ernst Ahlgren. Postmenniskan Lunddahl talade om för Mathilda att hans bror, expediten, aldrig brukade gå ut på ”sådant der”, emedan han hade en så förskräcklig vedervilja för det. För att motväga brukade han kalla öfversköljningar. Han brukade säga: ”men också, om jag blir gift någon gång, så tror jag att jag får trettio barn.”285 Den unge juristen, Rudin, talade om Branting. Han sade att när denne var ung skulle han varit så utomordentligt vacker, men lefnadssättet hade förstört honom. Hans tro hade varit att tillvaron icke eger något annat innehåll än njutningen, – njuta med alla sinnen, derför att sen är allt slut. Han hade efter hand sjunkit till de gröfsta utsväfningar och hejdlöst öfverlemnat sig åt dem, råa och plumpa som de voro. ”Sedan slog han sig på tidningsskrifveri och allt det der,” fortsatte berättaren, ”och när jag hör att en menniska går på arbetaremöten och kastar sig in i sådant, då uppger jag allt hopp om den.”286 Det var en egendomlig känsla jag erfor första gången jag trädde in i Ellen Keys rum. Det var en qväll, det var mörkt, jag kom in med henne sjelf och hon lät mig pelsa af mig i tamburen medan hon skyndade att tända lampan. Jag hade förestält mig ett vanligt ungkarlsrum. Hon öppnade dörren och förde mig in. Den röda ampeln, med sitt på en gång mjuka och bjerta sken, kastade som en bengalisk belysning öfver rummet. Det liknade intet annat rum jag sett. Det var något af kyrka, tempel eller mausolé.