Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Nu gäller det att ni håller er tysta!” sade Haraldson till Erika och Gabriella, hvilka gjorde sig färdiga att följa med upp. ”Kom hit du, min pulla, så skall jag hålla dig i hand; det är slipprigt här på klippan efter nattdaggen.” ”Åh, pappa, jag bergar mig nog. Jag klättrar så raskt som en get. Gå, pappa, bara förut!” ”Nå, så håll er sakta bakom mig, mycket sakta! Pjattra inte och ge inte till något skrik, om du skulle halka.” Efter dessa föreskrifter tog Haraldson sin lodbössa i hand och anförde truppen. ”Gud, hvad detta är roligt!” hviskade Gabriella och nöp Anton i armen. ”Ack, om vi finge skjuta många skälar!” En blick af Erika erinrade den lifliga flickan om faderns förmaning. Men fick hon ej tala, så hoppade hon åtminstone likväl så lätt, att fötterna knappt vidrörde stenarne. Snart stod det tysta sällskapet så högt på klipptopparne, att man kunde skåda ned på andra sidan. Och endast med plågsam ansträngning afhöll sig Gabriella från ett glädjeskri, då hon, jemte de andra, varseblef på en bergshäll tätt vid hafvet en ofantlig skälhund, hvilken makligt vältrade sig fram och tillbaka och riktigt tycktes njuta af de första solstrålarne. ”God fångst!” hviskade Haraldson med förnöjdt utseende, och vinkade åt Gabriella att hålla sig fullkomligt stilla. Derefter höjde han utan tidspillan långsamt, men stadigt geväret, och ernade just lägga till ögat, då, till hans obeskrifliga harm och förvåning, ett skott lossades från en sten nedanom hällen. ”Gud fördöme – skottet träffade!” utbrast Haraldson i den vanliga råa tonen. ”Det har jag för ert galna prat i natt! Sade jag ej att det medför olycka att tala om sådana ting! Nu är ej värdt tänka på någon fångst i dag.” Medan Haraldson utgöt sin harm, rusade en lång, smal yngling fram från sitt dolda gömställe och hoppade som en råbock öfver de skrofliga klipporna, för att hinna ned till djuret, ur hvars ena sida en ström af blod frambröt.
Nog ville gumman att hon skulle stanna ännu längre, men detta kunde ej gå för sig, emedan gamle Arnold med oro väntade på sin sondotters hemkomst. "Nå", sade Minnchen då hon stod färdig att taga afsked, "hur är det med borgherren nu för tiden?" "Hvarför spörjer du så", inföll mor Annchen och betraktade forskande systerdottern. "Intet för någonting annat än att jag hört att han lär vara riktigt svår mot sine underhafvande." "Ja, det kan du allt lita på. Han är svår med besked, han! Ingenting är honom nu mera till lags. Men", fortfor den gamla och drog en smula på talet, "han skulle nog inte vara så elak, om inte slottsfogden satte i honom alla dumheterne." "Jaså, rödhåringen Fuchs." "Ja, just han. Vi kalla honom också för räfskinnet, och detta namn gör han skäl för. Jag har länge märkt, att han inte är att lita på, och det är då ingen rödhårig person. Vet du, Minnchen, jag tror att han i hemlighet är påfvisk." "Såå, men det kan man väl inte säga om borgherren som jag tror?" "Nej då! Han är nog en renhårig protestant, det kan jag nästan svära på, men ser du, han är alltför svag och godtrogen och anser att Fuchs är hans verklige trotjenare. Gud gifve att han inte snart finge ångra det förtroende han sätter till räfskinnet." Minnchen besvarade ej dessa ord. Skyndsamt tog hon afsked och aflägsnade sig samma väg som hon kommit. Det lugn, som tidigt på morgonen varit rådande vid de kojor, förbi hvilka hon då passerat, fanns nu icke mera. En larmande, nyfiken och uppskrämd menniskohop hade nu församlat sig der. Skyddad af de täta buskarne smög sig Minnchen närmare. Från den plats hon innehade kunde hon ogeneradt se hvad som försiggick längre ned. Från ett af de minsta husen höllo Odowalskys tjenare på att bära ut de få och torftiga möbler, som funnos der inne.
Jemlikt Rikets Ständers beslut och Kongl. Maj:ts nådiga bref den 9 Maj 1848 • har den skuldförbindelse, hvarpå ofvan omförmälda fordran hos staden Malmö sig grundar, numera blifvit till Riksgälds-kontoret återställd. Aiislsjsfft för ]Exercis-sfjv»«lroiiers£». För öfningar af Exercis-sqvadronerna vid Lif-regementets Dragonoch Husarcorpser, Smålands Husarsamt Skånska Husaroch Dragön-regementerna, äfvensom Jemtlands Hästjägare-corps, är, från och med år 1845, å Riksstaten anvisadt ett belopp af 37,500 Rdr. Räkenskaperna för detta, af Kongl. Krigs-kollegii Underhålls-afdelningförvaltade, anslag hafva uti Kongl. Kammar-rätten undergått granskning nian anmärkning och utvisa följande förhållanden: år 1846. ar 1847. »eliet. ' Balans frän föregående året: Uppbörd: Credit. Balans från föregående året: Afskrifning 10: 28. 9. Lefvercring till Kongl. Stats-kontoret, 44: 16. 1. Balans till påföljande året: Med anledning af föregående Revisorers derom gjorda erinran, har uti 1847 års hufvudbok den af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis anordnade hälften af följande årets anslag blifvit behörigen utbalanserad. § 2. Det från flera år tillhaka med 10 Rdr 23 sk, 9 rst. balanserade, återstående beloppet af aflidne Tygvaktaren N, J, Liljegrens uppbördsbrist har, sedan behörigen utredt blifvit, att någon tillgång till detsammas gäldande icke förefinnes, på grund af Kongl. Krigs-kollegii beslut den 7 Maj 1847, afskrifvits uti 1846 års hufvudbok. ISeväa^ngsmastskapets Yapenöfaiingar. Räkenskaperna för båda åren äro i Kongl. Kammarrätten granskade utan anmärkning och upptaga: 64 — Debet. -år 1846. år 1847. Balans frun föregående året: Uppbörd:
Men på det att öfverläggningen ej må sträcka sig till en vidd, som alldeles skulle öfverskrida än - Den 21 October f. m. 7 damålet, vill jag lios Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndet anhålla, alt de anmärkn:r, som göras vid Utsk:s förslag, dork ej måtte föranleda lill beslut öfver något annat, än det hvari Utsk. kan sagas hafva uppgifvit thema dertill; på det vi ej måtte komma alt afhandla frågan om Utsktns bildning nj. m. s., som uti Const.Utskts förslag ej innehålles. Hr von Röök, Guslaf, uppläste följande: Jag har genomläst H. Coust.Utsk:s mern. N:o 38, ang:de ”nationalrepresentationens ombildning och funnit deruti mycken sakkännedom, tlieoretisk kunskapsförmåga och en upplysande historik om andra länders antagna statsförfattningar; men jag har ännu icke vågat öfvertyga mig om, att Coust.Utsk. i sammanfattade 37 §§ uppgjorda, på motiver grundade, förslag till vallag är passande för vårt med åldrig folkrepresentation försedda fädernesland, hvilken folkrepresentalion har till grundval lagbunden frihet och sjelfständighet. — Svenska folket har från och med hedniska tidehvarfvet haft och ägt denna lagbundna sjelfständighet, alltid försvarat densamma, och Sverige liar, enligt historiens vittnesbörd, aldrig varit underkastad någon omstörtning, hvarken i politiskt afseende, eller folkets personella rättigheter, som likväl inträffat i flera bland Europas öfriga stater. Sverige har alltid såsom sjelfständig stat funnits under mera än förflutna tvåtusen år, och jag hoppas såsom sådan, ännu tusentals år städse fortfara, såvida Svenska folket icke sjelft vill arbeta på dess undergång.
Det oaktadt framlade K. M. redan vid 1844 års Riksdag Dess på Lagberedningens grundade förslag till kriminal-lag. Det torde ock tillåtas nu anmärka, att LagUtsk., oaktadt den mindre välvilja, som det synes hysa för lagkomitéen, hållit till godo med ganska mycket af komitéens arbeten. Jag tror t. ex. att Utsk:s vigtigaste Betänk. rörande stöld och rån, icke innefattar många nyheter, hvilka icke förefinnas i komitéens förslag. Jag ber om förlåtelse för denna digression, men det är icke till försvar för eller beröm af egna åtgärder, ty kriminal-lagförslaget var fullbordadt innan jag hade den äran blifva ledamot af Lagberedningen. Jag återgår nu till den föredragna punkten. De förenade Utskrns majoritet — dit Gr. Sparre icke hört — har i min tanke ganska riktigt yttrat, ”att det följaktligen göres lill en rättighet och ej till en skyldighet för hvar och en, sora för framtiden vill blifva tryggad i sin besittning, att begära undersökning, huruvida en utklufven hemmansdel af lägre mantal, än i allmänhet för orten stadgadt är, må kunna medföra besutenhet”. Härpå hafva Utsk:n med rätta lagt stor vigt, och jag tror att, på sådant sätt modifierad, 1853 års författning i denna del kan blifva gagnande, om nemi. det varder en rättighet och icke tvång att genom en undersökning af Gode Män blifva tryggad i besittningen af hemmansdel. Jag fortfar uti mitt framställda yrkande om bifall till Utskins förslag. Den 24 November. 191 Gr. Liljencrants: En fråga sådan som denna, kan, enl. min tanke, icke på andra vilkor rikligt bedömas, än då man haft tillfälle till att på landet såsom jordegare förvärfva sig full kännedom om de ifrågavar.-de förhållanderna. Den första talare, som upträdde emot mig, anförde en reservation af hans företrädare i den af honom nn beklädda tjenst. Jag vill hoppas och tror att talaren har mera praktisk kännedom än företrädaren, hvars reservation icke ens antyder skuggan af den kännedomen, men så mycket mer en stor rikedom på liberala glosor.
Då Statens åndamålär skyddande af hvarv |e dess medlems genom Samhäljsbandet försa - 256 Dea 21 Maji f m. krade rättigheter, så mäste hvarje ingrepp i dessa g en-oro Staten förekommas, eljer om de ej kunna förekommas, bestraffas. Detta har alstrat criminalLagar, hvilkas föremål ej endast omfattar bestraffande af verkligen begångne förbrytelser, utan äfven förekommande af straffs åläggande för icke begångne, det vill säga skydd för den oskyldigt anklagade. Det högsta maj för en criminalLag, hvars uppnående den alltid bör äga i sigte, är således hvarje Jkyldigr beflraffning, hvarf e ofiylchgbejrielfe. Hos de Folk, der odling eller de intellectuella förmögonheternes utveckling ännu är i sin början, der har hvarken arter) af förbrytelser elier sättet för deras döljande vunnit den utvidgning, som för det fullständiga utredandet fordrar den stränga juridiska undersökningen, der har också den oförderf vade naturen ännu bibehållit i sin ursprungliga renhet helgden af demoraliska förbindelserne Derföre har vanligen hos dessa folk det moraliska, på Domrarnes inre öfvertygelse, grundade domslutet blifvit valdt framför det på Juridisk visshet byggda, hvilken man ej eller ägt nog skicklighet att utredaSåledes ser man hos Nordens äldre invånare, till hvars Folkstam Englands eröfrare AngloSaxerpe hörde, sakers afgörande öfverlemnad åt en edsvuren Nämnds godtycke, stundom tillsatt af ijdäradet, stundom af Anklagaren, stundom af den Anklagade, hvilken sistnämnde äfven å 'fissa fall ägde rätt genom egen och ett visst $ntal af honom sjelf valde mans edgång afgöra sin sak. Men också omvexlande med des - Den 21 Majt f. 237 fea domsätt finner man jernbörd med flere sådane medel att utröna sanningen, hvilka uttryckte tiriehvarfvets öfvertygelse om Förgyhens omedelbara deltagande i sakers afgörande genom ödets utslag.
Detta var skälet, hvarför Utsk. afstyrkte de 50,000 r:drne. Då öfverläggningen nu förklarades vara fulländad, hemställde 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bebagade afslå denna punkt samt vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut. Ropades ja, 7:de punkten, innehallande ett, under förutsättning af bifall till Utsk:s i ofvanberörde delar gjorde tillstyrkande, framstäldt redactionsförslag. R. o. Ad. fann sig, i följd af sina förut fattade beslut, ej kunna godkänna detta redactionsförslag. 8:de punkten, innefattande hemställan i afseende på lydelsen af beslutet derom, att den af K. M. icke disponerade conlanta behållningen af de tullafgifter hvilka, under de sednare åren influtit för utländsk spanmål, bör till Riksg.cont. öfver le mnas. Bifölls. Föredrogs BancoUtsk:s d. 7 dennes f. m. på bordet lagda mern. N:o 57, i anledn. af Bancofullmäktiges hemställan, att Commissariernes antal i Lånecancelliet mätte återbringas till hvad det före sednaste reorganisation af nämnde departement varit, eller till fem, chefen inberäknad. D e n 9 M a j. 419 Då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall ä della mein. ropades ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå 0. Ex. tillkänuagaf, altja öfverröstat nej. Vid föredragning af BancoUtskis d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlät. JN:o 58, i anleda, af väckt motion om ökade löneförmåner för åtskilliga tjenstemän inom Banken samt Baucodisconlverket, blef detta utlät, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo Const.Utskis d. 3 och 7 dennes på bordet lagda utlät. N:o 36 i anledn. af ålerremisserue å mein.
Efter skedd Riksdagskallelse och under påstående Riksdag, må det undantag härifrån äga rum, att Introduction kan beviljas, så snart de påbjudne avgifter genom behörige qvittencer styrkes vara erlagde, samt vederbö' rande StatsSecreterares bevis, deröfver företes, att namn och vapen äro fastställde, samt Diplomet under Renskrifning; dock börIntroductions kungörande uti Tidningarne ej ske förr, än alla ofvanskrifne prestanda äro fullgjorde. Den 19 julii e. m, 42? II §. Af Directions Ledamöter utses, genom frivilligt val eller lottning, inom Direction 2:ne, hvaraf den ene skall hafva specielt inseende och ansvar öfver Räkenskaperne och allt hvad som hörer till KamererareContoiret med der befintelige äldre och sednare Handlingar, allt det Economiska, såock de till Riddarhusets tomt hörande byggnader, äfven tillsyn|å HyresContracternes uppfyllande; hvarjemte han förvarar den ena och Kamereraren den andra af Nycklarne till de ined 2me Lås försedda Jernbeslagne kistorne, hvari Lånehandlingarne efter derå ordentligen upprättade Förteckningar äro förvarade , tillika med allt annat, sora hörer till säkerhet och rättelse för Redogörelseverket 10 §. Direction utser vid hvarje års början inom sig icke allenast tvenne Ledamöter, hvilka skola hafva inseende öfver räkenskaperne och allt hvad som hörer till KamererareContoiret, samt i följd deraf ett halft år hvardera vårda den en? a£ Nycklarne till Pantkistan, hvari Låflehandlingarne, enligt derå upprättade Förteckningar, äro förvarade, och under berörde tid, så länge Nyckeln jemte denna befattning innehafves, ansvara för vården af alla handlingar, som i ofvannämnde Kista äro deponerade, samt derföre vid
Torka örat väl efteråt med vadd eller bomull, och lägg in litet ren bomull, innan ni går ut i kall luft. Visar sig ej häraf bättring, bör ni vända er till en öronläkare för närmare undersökning. Stryk morgon och qväll på såret ett tjockt lager af följande salva: 1 del salicylsyra, 10 delar xinkoxid, 10 delar stärkelse och 20 delar vaselin. Torka före påläggandet af ny salfva af såret med litet ren bomull. Annie 19 år. i). Ett hufvudvilkor för att ni skall bli bättre, är minskning i ert trägna stillasittande arbete. Drick vidare under några veckor hvarje morgon två glas Porlavatten. Lef mest af färsk (ej fet) mat, mjölk och ägg; undvik sötsaker och kaffe. Se råd till Mary i n:r 3! A g. Se råd 1) till Annie här ofvan. Isidora. Som denna kan upphöra af flere orsaker, så är det omöjligt att ge svar på en så kortfattad fiåga. E. 18 år anhåller om råd för » ibland svagare, ibland starkare värk i venstra sidan ». Äfven om upplysningarna varit utförligare än detta knapphändiga meddelande, torde vi ej ha kunnat ge er ett samvetsgrant svar utan undersökning — mycket mindre nu. Ni kan ju försöka ingnidningar af en blandning af 1 del bolmörtsolja och 2 delar kamfer olja. Eugenia. Ert medel är oskadligt, äfven länge användt. Gör det ej tillbörlig verkan, kan ni försöka det medel, som tillrådts Frågvis i n:r 5. Vilhelmina. Vårt råd är, att ni uuder en tid af åtminstone ett par månader alldeles låter bli detta och derunder väl sköter er nervsvaghet. Bäst sker detta under sommaren vid lämplig badort. Till dess en gång hvarannan vecka. Nej. E. H — S, På grund af läkarens uttalanden anse vid det sannolikast, att ni lider af allmän svaghet, och att anfallen bero på luftrörsastma. Försök en tid följande behandling. Drick hvarje morgon ett glas Emscrvatten (artificielt) med lika mycket varm mjölk. Tag till hvarje måltid en tesked af de droppar, som föreskrifvits Sigrid i n:r 7. Lef af stärkande, kraftig föd ».
Riket och Hufvudstsden, uppsättandet af Hans Kongl. Höghet Kronprinsens nya etablissement, inredningen af de rum i Kongl. Slottet, hvilka af Hans Kongl. Höghet och Dess blifvande Höga Gemål komma att bebos, samt slutligen de kostnader, hvilka i anledning af den höga förmälningsacten på vanligt sätt erfordras. Till följd häraf och under ovisshet om den, i nyssnämnde afseenden erforderlige summans belopp, får jag äran vördsamt hemställa, om icke StatsUtskottet kunde anmodas, att, efter, genom HofCanzlers Erabetet sökt och vunnen underrättelse om beloppet sf de ifrågastäldte medlen, föreslå och uppgifva den summa, sorn dertill erfordras, samt anvisa de medel hvilka till ifrågavarande ändamål må kunna användas. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: GfDå Sveriges och Norriges förening är den Dea 24 Februarii, 71? grundval hvarpå Scandinaviens välgång och trefnad hvilar, så synes ock intet för oss vara så angelägit, som att sticka och fullborda denna i en lycklig stund af vår store Konung grundlagda förening, hvilken tili en början ofullkomlig, i anseende till dea långa söndring, som i århundraden bland brödrafolken ägt rum. det bör bli vårt ömsesidiga och ifriga bemödande att på allt sätt stärka och fullborda. Detta sker bäst, då med broderlig välvilja vä göra hvarandra delagtige af de förmåner och rättigheter vi kjelfve äga, utan att så noga räkna om vi erhålla eller erhållit fullgod vedergällning, och hvilkendera är den vinnande eller förlorande, sedan det ej är möjligt att en af oss kan vinna och Scandinavien förlora. Under sådana åsigter är det, som jag i dag uppstår, för att begagna min Riksdagsmannarätt, medelst framställande af en motion för Höglofl. Ridderskapet och Adeln.
Mycket göra, goda tider? Hä! BÖDELN. Kan inte säga. FOLKUNGA-SAGAN. BARBERARN. man som får kvarlåtenskapen? Hela rikets arfvinge, universalarfvinge, kunde man säga! vresigt. Fint folk, snygga kläder. Det är ju mäster BÖDELN felaktiga, så inte behöfver en tala om det! Barberaren får ju behålla hår och naglar, när han skär och klipper, och när han snäppar eller sprutar, så må han taga bloden och det andra som sportler. Icke sant? Om det nu så är att jag får paltorna efter de BARBERARN. »Felaktig», det är ett vackert uttryck och röjer både menniskokännedom och öfverseende. Hvad har den där pekar uppåt galgen gen när han klef ut i rymden! gjort för felsteg utom det sista han tog fel på ste BÖDELN. med den gudomliga rättvisan hvars ovärdige tjenare jag är, och hvad den där angår, så ska han just tas ner i afton, innan festen begynner BARBERARN. Jag ska säga Barberarn att jag icke skämtar nu, här hålles fester hvarje dag, Venetianska fester, För att icke störa med sin höga närvaro? Hör FJÄRDE AKTEN Romerska fester, Ryska fester och Skånska. Vet Bödeln hvarför det festas så mycket? BÖDELN. inte i statshemligheterna. Nej. Det angår mig inte, och jag lägger mig BARBERARN. hemligheten som skall döljas under masken och utklädseln. Det är nämligen någonting som skall kacheras. Statshemligheterna? Se där, nu sa han hela BÖDELN. Akta sig för knifven där! BARBERARN. Ingen fara! Jo, si här sker stora saker i det tysta! BÖDELN. utom partierna för att kunna vara opartisk i det litisk personalitet. Det vill jag inte veta. Jag måste hålla mig rätta ögonblicket, och jag vill icke vara någon poBödelsdrängarne in; med stege och bår. BARBERARN. tar det! Också rätt; allting rätt, beror bara på hur man BÖDELN. embete och ber att få vara ostörd. Der är mina undersåtar! Nu går jag i mitt
Han kom således till min bostad och pålastade min kista och mina andra reseffekter på sitt redan förut ganska försvarliga lass, hvarefter han bjöd mig att sitta upp. Jag förklarade då, att jag tyvärr hade ännu ett par smärre ärenden att uträtta i staden, hvarför det vore bäst, om han körde helt sakta iföre, så skulle jag taga fatt honom i Alléen. Upprigtigt sagdt, så var detta blott en förevändning, ty jag hade rakt ingen lust att presentera mig på ett dylikt åkdon inuti staden, ifall jag möjligen skulle råkat möta någon af mina kamrater eller lärare. Så lemnade jag, efter ett mycket hjertligt afsked af vännen Pettersson och madam Andersson, för första gången Göteborg. I Alléen inväntades jag af Krister och satte mig upp på hans lass, högt tronande på min moders blåmålade kista, hvarefter det bar åstad mot söder, mot mitt gamla Halland. Det blef dock ej så synnerligt mycken åkning utaf, ty dels var min ekipering för lätt för att på min upphöjda plats kunna skydda mig emot den ganska bistra kölden, hvarföre jag understundom genom att springa ijemte lasset måste söka återvinna den nödiga kroppsvärmen, dels hyste jag medlidande med hästkreaturet, hvilket hade ett tillräckligt tungt lass, äfven då det slapp att draga på oss båda manspersoner. Det blef, som man lätt kan tänka sig, en ganska ansträngande färd, ty vi hade öfver tolf mil till mitt hem, och mina apostlahästar voro många gånger nära att svigta i sin tjenst. Men tanken på det kära hemmet höll krafterna uppe, och efter två dagars mödor sågo vi ändtligen Glimminge herrliga tempel resa sig på sin kulle. Nätterna tillbragte vi uti bondgårdar, der Krister sedan gammalt plägat hafva sitt qvarter. Bädden var väl den allra anspråkslösaste, ty den utgjordes af endast en råghalmskärfve, som utbreddes på stugugolfvet, men undfägnaden i stugorna blef deremot så mycket rikare, både hvad mat och dryck beträffade, ty det rådde naturligtvis ingen brist på Guds gåfvor så nära juletid.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128. samt att Kongl. Maj:t, med anledning häraf, uti ofvanberörda Skrifvelse af den 27 Oktober 1859 hemställt till Rikets Ständer, huruvida en summa, ungefärligen motsvarande det af Kollegierna föreslagna ersättningsbelopp, i Riksmynt 88,587 R:dr 80 öre, måtte till Kongl. Maj:ts disposition anvisas, för att, derest möjligen bruksegaren framdeles skulle dermed åtnöjas, för regleringens tillvägabringande till honom utbetalas; hvarjemte, enär upplyst blifvit, att nämnda två allmänningar, hvarå flera torplägenheter till Dylta gårds förmån funnits anlagda, blifvit alltför mycket anlitade, så att uppmärksamhet vid hushållningen med dessa skogar vore af högsta behof, på det att desamma ej måtte blifva alldeles förstörda, Kongl. Majit förständigat Dess Befallningshafvande i Örebro län, att dels låta vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom kunde bestämmas det årliga afverkningsbelopp, som med skogens bestånd vore förenligt, dels hålla noggrann tillsyn deröfver, att allmänningarne ej derutaf mer anlitades och ej heller för annat ändamål, än det, hvartill de af Kronan blifvit åt svafvelbruket upplåtna.