Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet tillstyrker således, §• 5i. att maximum för den del af Sedeloch Depositions-skulden, som icke motsvaras af reela fonden, må fastställas till Tjugu Millioner Riksdaler Banco. Det härvid fästade uti 4* punkten intagne, ulan anmärkning lemnade, förbehåll, §. 5a. att för den händelse Rikets Ständer skulle i ett eller annat hänseende frångå de af Utskottet nu gjorde framställningar, eller, med anledning deraf, fatta några beslut, hvilka inverka på sedelstockens beräkning, Utskottet må tillåtas att inkomma med det förändrade förslag i fråga om maximum för Sedeloch Depositions-skulden, hvartill omständigheterna kunna föranleda; får Utskottet härmedelst förnya. Genom 4 2 punkten, förklarade Utskottet, det något Stadgande om ett visst förhållande emellan Metallisk Cassa och Sedelstock för framtiden icke erfordras. I motsatts härtill, hafva flere Ledamöter ansett det ett visst förhållande bör i thy fall bibehållas emedan derigenom hela landets rörelse ögonblickligen erinras när man är på noll-punkten eller färdig att falla under normal-förbållandet, och att man borde vidblifva den proportion, som nu är stadgad eller 2 till 5; hvarförutan Borgare-Ståndet återremitterat denna punkt, med förklarande, det Ståndet anser ett visst förhållande emellan Metallisk Cassa och Sedelstock för framtiden böra ega rum. 56 Banco-Utskottets Utlåtandej N.o 44- Då lånerörelsen icke inora ett maximum begränsas, är det visserligen af nöden, att bestämma ett förhållande emellan Sedelstock och Metallisk valuta, på det att den förra icke må stiga så högt, att Bankens förmåga att upprätthålla myntvärdet äfvenlyras; men när en sådan begränsning finnes och vid densammas fastställande, afseende fästats å Bankens berörde förmåga, kan Utskottet icke inse ringaste nödvändighet att derjemte stadga ett dylikt förhållande.
Jag tror icke, att jag misstager mig om jag påstår, att just till följd af dessa mångå småbeslyr det har blifvit en omöjlighet för Regeringen att mera omfattande sköta sina högre åligganden, och jag tror derföre, att den, sorn är mån oro att se Konungamakten stark, bör ingå på ett förslag sådant sorn detta. Man har vidare framkastat dea anroärkn, att Konungen, enl. nuvaride förhållanden, j fall någon misstydning egt rum, eger alt i Sin konselj genast rätta ett sådant missförhållande, samt alt, om en stiftad lag uti ett speeielt fall skulle befinnas olämplig, sä eger Konungen att sådant afhjelpa, men att RegeringsRm icke skulle kunna göra det. Jag medgifver, att RegeräugsRtn mäste strängt hålla sig vid lagen, roen lika så väl, som uti rena rältstvister den rättsökande parten eger att i nådeväg söka säg hjelp, lika väl eger han i detta fall rätt att på denna väg söka Konungens hjelp. Jag tror således, att Regeringsärenderna härigenom ställas på samina fot, som f. n, de juridiska ärenderna. Hr von Hartmansdorff yttrade äfven, att StatsRåden genom denna förändring skulle erhålla bättre tid, men mindre skicklighet i lagstiftningen, oeh vidare, alt det vore alldeles nödvändigt, alt Kollegierna uti serskildta fall fortfarande skulle höras, 14* 212 Den 12 Juli f. m. samt har, på grund häraf, hemställt, hvartill en RegeringsRätt skulle tjena. I likhet med Hr von Hartmansdorff tror äfven jag, att det fortfarande blifver en nödvändighet, att Kollegierna höras, men jag anser det vara ganska nyttigt, att dessa yttranden komma att sammanföras på ett ställe i denna RegeringsRätt, som kan hafva en allmän öfverblick öfver samtliga ärenderna.
Sparre blifvit anlydt, att man börjar från galen ända. Man låter yngiingarne läsa dera olika slags grammatikor, hvarigenom språkstudiet upptager mycket större tid än om de blott skulle läsa en, nemi. den latinska. Detta bekräftas tillräckligt af erfarenheten. Vi veta nemi., att de ynglingar, som äro på reallinien och icke läsa latin, använda den tid, som för de öfriga lärlingarne är anslagen till detta språks studerande, till att lära sig engelska, och det oaktadt äro latinläsarne, när de börjat läsa engelska, efter en termin lika långt avancerade i detta språk som de öfriga, och detta just derföre, att de känna till de allmänna språklagarne. Jag vill endast uti förbigående bemöta dem, som ansett det vara olämpligt att låta latinskrifning åtfölja latinläsning. Enligt min tanke är det omöjligt att lära sig ett språk, om man icke skrifver detsamma, ty det är just vid jemlörelsen mellan en fräse och en annan, som den konkreta formen tydligast framträder. Man har här åberopat nya elementarskolans exempel, men jag tviflar på, att detta kan tillämpas på elementarläroverken i öfrigt, emedan den förra är mera att betrakta som ett privat läroverk. Slutligen vill jag endast tillägga, att jag, såsom universitetslärare, ofta hört ynglingar, hvilka icke läst latin, beklaga sig öfver den nödvändighet, hvari de derigenom finna sig försatta, att välja en annan lefnadsbana än den, de eljest skulle hafva velat beträda. Det är klart, att. ju längre man uppskjuter latinläsningen, desto färre blifva de, som studera detta språk, emedan det naturligtvis fordras mycket mera arbete, när det skall inhemtas på kortare tid. Jag förenar mig med dem, som yrkat afslag på Utsk:ts hemställan. Den 10 Juni f. m. 135 Gr. von Rosen: Jag liar endast begärt ordet med anledning af Gr. Hamiltons yttrande, att det exempel, sorn jag åberopat i afseende på nya elementarskolan, icke skulle kunna tillämpas på elementarläroverken i öfrigt. Gymnasium utgör, såsom vi veta, de tvenne öfversta klasserna till åtta skolor. Dessa åtta skolor tillsammans med Gymnasium bilda sålunda ett fullständigt elementarläroverk.
Min ädle vän på bänken näst framför mig har, i konseqvens med sina yttranden vid föregående riksdagar, äfven nu bestridt bifall till ifrågav:de motion. Jag vill icke bjuda till att besvara de af honom gjorda anmma, utan anhåller blott att i korthet, och utan att vilja såra, förklara, det jag anser dessa anm:r såsom skrämskott. Jag är verkligen icke så rädd hvarken för oroliga tider, eller för andra af den värde talaren förespeglade faror. Om tiderna vore oroliga, skulle det val icke vara mindre farligt att tillsätta t. ex. förstärkt Stats-Utsk., der valet sker direkt. Om åter Regeringen skulle försöka verka genom talrikt adlande, skulle, enl. min öfverH. I. 3 34 Den 29 Oktober f. m. tygelse, någon fara deraf icke uppstå. Tvärtom föreställer jag mig att en sådan åtgärd skulle verka motsatsen till livad man åsyftade. — Jag har i detta afs. fullt förtroende till detta Höglofl. Stånd. Hvad jag nu haft äran anföra, kan visserligen icke anses såsom någon motvigt mot hvad Frih. Cederström yttrat; men såsom en sådan torde deremot kunna anses hvad som vid åtskilliga föregående riksdagar blifvit andraget i denna fråga. Jag anhåller derföre att lliddarh.-Utsk:t behagade taga kännedom dels om Frih. Stjernstedts, Lars, reservation vid 1834 års riksmöte med ani. af Gr. Cronhjelms motion i enahanda syftning som nu, dels om en diskussion i ämnet vid 1848 års riksdag öfver Hr von Hartmansdorffs likartade förslag, dervid utom motionären uppträdde Hr Björnstjerna, Oscar, och Frih. Bonde, Knut, dels slutligen om de yttranden, som vid sista riksdagen afgåfvos af Grme af Ugglas och Björnstjerna, samt motionären i ämnet, Hr Brakel. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. biel' motionen jemte yttranderne remitterad till det blifvande Uiddarh.-Utsk:t. Härefter anmälte sig och yttrade Frih. Stjernstedt:
Alla dessa skådespel äro, såsom nyss yttrades, originala på Kexéls vis; det vill säga: å ena sidan, till grundtankar, till flerahanda motiver lån än från Fransyska, än från Engelska skådespel; men å andra sidan så fria bearbetningar och ombildningar af det låntagna, att deraf hafva uppstått nya skapelser, som ej blott till språk, utan ock till seder, tidsomständigheter, skådeplats, hela lynnet af både personer och infall äro fullkomligt Svenska. Ingenstäds har han trälaktigt släpat sig i sina föregångares fotspår; till och med icke i ”Folke Birgersson till Ringstad”, – det enda af dessa arbeten, der han sjelf ansåg sig hafva så pass nära slutit sig till sin förebild Raoul de Crequi, att han tyckte sig böra namngifva den. Undantages detta stycke, som kallar sig ”komisk opera” och är gjord till musik af D’Aleyrac, men innehåller oändligen litet af komisk art, äfvensom ”Välgörandet på Prof”, som väl i likhet med de öfriga benämner sig ”Komedi”, men fastmera har den sötsliskiga kärleksoch välgörenhetsandan af hvad man under Kotzebues period plägade kalla ”dram”: så äga vi deremot, i de andra, verkliga komedier både till namnet och till gagnet. Af dessa åter är den äldsta, eller ”Sterbhus-Kamreraren Mulpus”, på samma gång den mest farce-artade och den såsom komposition minst betydande; det roligaste der, utom ett slags Prolog 189 i Haquin Bagers namn, är den första och i sitt slag mästerliga scenen, som föreställer en politisk tvist mellan ett par kannstöpare. Att det hela är mera farce-likt än något af de öfriga Kexélska skådespelen, var kanske anledningen dertill, att denne ”Mulpus” länge tillskrefs Hallman, och att Stjernstolpe har infört honom i sin (temligen slarfviga) upplaga af Hallmans skrifter. Också har sällskapsoch samtals-tonen här mindre finhet, än eljest är vanlig i dessa stycken, der den, i aldrig svikande ledighet och naturlighet, alltid håller sig på lika afstånd från pöbelaktighet som från öfverspänning.
" samma omständigheter,.wisligen undwikit att salunda förspilla krasterne af e!t dä annu wägrigk Folk; Att Hans Mai s alwen med de imst känbara ui^ff. ringar, stukat der Krig, hwarS ewigber war förre Konung ansäg wöjeijg och för sitt euskilda stmrwtts» lugn nödig ; Alt Hans M j:t lyckligen icke bchöfrver med någon ny Krigsära öka den Han redan E>ig sörwärswar; Ari Hans Majtt utj den isrägawaran, de propositionen högrideljgen förklarar sina fredliga böjelser, och ändteligen att ibland sörmänerne af cn Nationalbewäring, är den en af de wigrigaste, atk Medborgare wäpaade endast tili försmak, icke krin» na med framgång och uran wada förås, såsom legde Sold-ger, till'anfall Menar ater Herr Ofrvnste Lieuknaur n arr RGl.md skulls nu i Swenstka Folkets allmänna berpäring finna en upmuntrag arr arer börja der nyst stmade kriget, sä nödgas jag anmärka, att, eiler min öswenygelse, en Nation, som genom sine 9^'prcsentanter wälbelänkr förkastar sin Konugqg upwamygar att antaga ett kraftigt förswars Werne, är uärnare faran af en mägrig grannes anfall, än ->m hrpars ombud hömjdettgen afgöra, att hwarje Medborgare är pligtig alt bara. wapen för FäderneS, landet. Jag wagar rro akt Swerige aldrig äler» winner det tillfälle, som Desi Holk Representanter nu anse wädttgk all uyttm till beredande af der enda sörswarg systöme, som kan skydda en swag i Marion emot magriga grannars öfwerwälde. N» kunde betta systsyre endast ansts som en naturlig sofid af Arkets, efter ett olyckligt krig, förändtade stDning.
Man påstår nemi., att för att ingå i en ändamålsenlig pröfning af nya lagförslaget skall behöfvas juridisk underbyggnad och domare-erfarenhet, samt att alltså hvar och en, som känner sig icke mäktig deraf, gör bäst uti, att sluta sig till den auctoritet, åt hvilken den s. k. liberala tidningspressen skänkt popularitetens företräde ; och visserligen förefaller denna utväg också behändigast för den riksdagsman, som skyr mödan och nöjer sig med att bara tro på andra. Ännu har likväl aldrig någon förevändning ägt mindre grund i sanning, än den, på hvilken detta påstående grundas. Men då jag försäkrar, alt de lagförändringar äro ganska få, till hvilkas bedömmande mera behöfs, än redig uppfattning, sundt förnuft och en sann rättskänsla; egenskaper, som ingen riksdagsman lärer vilja alldeles afsäga sig: inser jag alltför väl, att jag, för att blifva deri trodd, behöfver facliska bevis; och jag nödgas alltså öfvergå till framläggande af några få föreslagna lagförändringar, de der torde, inför hvarje sundt förnuft, på en gång vittna, både om den ringa förmåga man behöfver, för att ingå i pröfningen, och äfven om orimligheten af tillbudet, att, utan föregående pröfning, antaga den nya civil-lagen. 1:0 I frågan om trolofningar, bjuda både gamla och nya lagen vissa formaliteter; men i gamla lagen, och i särskilda författningar, är likväl contrahenterne öppet lemnadt, att, utan iakttagande af samma formaliteter, ingå trolofning; och då den kan ledas i bevis, förblifver den lagligen bindande. I denna latitud ligger ett beskydd för det svagare könet, och ligger jemväl ett stöd för allmänna begreppet om ära och tro i sådana aftal. Efter dessa lagbud hafva allmänhetens begrepp i sekler stadgat sig, och deri ligger oförnekligen ett återhåll emot bedrägliga giftermålslöfteo.
Det ar sälebes emot ökandet af tillgängen pä en wara som utgör för Rsiet ett oumgängeligt behof, som för rillwerkaren kan gifwa en stalig winst, och hwarpa staderne i allmänhet hafwa den lättaste och närmaste tillgäng, som Borgare-Sländet nu aberopar privilegier, hwilka det aldrig u-gifwit, hwarpä de grundas eiler i hwilken författning de igenfinnas. Om Riksdagen icke wore sä nära sitt sink, ftulle det wara wardt, att om detta senare begära uplysning, och det more kan hända ännu mera angeläget att stadga en författning, hvarigenom ineet ähervpande af privilegier singe äga. rum, utan att man anförde den författning hwaruli de igenfunnoS och de uttryck som der förekomma Nn torde jaZ imedlerlid sä till protocollek anmärka detta; men Let som derjemte icke är mindre märkeligt, är, attdet Hömvördige Prsste-Ständet, i anledning åfelt Borgare-Ständeks medgifwande, ändrat sitt första hesink och erkänn! en priviiegii rättighet, ivid hwil^eu de jhlut icke haft något betänkande^ Ett sä - Den r? Augusti. ' ?8l dank f-rhällande sr lika littt conseqvent, som utaf ett wädeligr präjudicat. Emedlertid nr pä sadan! sätt den händelse inträffad, att ehuru det i fräga warande betänkande en gäng warit bifallit af g:ne Ständ, är det nu 2 emot 2, sä att ingen ting kan afgöra s. I ett sädant stick more jag mycket af den ranka, att biträda det Hederwärda Bonde'Ständcts tanka, som under betygande af sin förundran öfwer de 2:ne nytznämnds S ändens förhällande, i saknad af annan möjlighet till beslut, widtagit den utwäg, att öfwerlemna hela saken till Kong!.
An k. till Exp.-utsk. den 2 6 Maj, kl. 7 e. m. Utlåtande, angående aflöningen för Rikets Ständers nuvarande Justitieombudsman samt lians vikarie. (R:gs Afd.) Med anledning af Rikets Ständers under innevarande riksdag utsedde justitieombudsmans begäran att erhålla uppgift å den honom i denna egenskap tillkommande aflöning, hafva fullmäktige i riksgälds-kontoret, som ansågo det härom i kontorets reglemente meddelade stadgande mindre bestämdt, med hänsigt till de löne-inkomster, nuvarande justitie-ombudsman förut uppburit, anmält hos Stats-utskottet, att då denne såsom häradshöfding i Södra Möre härad af Calmar län innehade en tjenst utan ordinarie lön och hvars på stat uppförda inkomster endast bestodo af tingsgästningspenningar å ett årligt belopp af 126 r:dr 19 sk. 4 r:st. samt afkastningen af bostället Wassmolösa, ett mantal krono i Ljungby socken af nämnde län, syntes åberopade reglementariska stadgande, enligt hvilket justitie-ombudsmannen, jemte bibehållandet af sin förut innehafvande aflöning, egde att från riksgälds-kontoret uppbära skilnaden deremellan och den justitie-kansleren tillerkända ordinarie lön, kunna på olika sätt tolkas, helst af detta stadgande icke med visshet kunde slutas, huru stor andel af den för justitie-ombudsmannen bestämda aflöning borde från riksgälds-koutoret utgå, emedan det icke vore bestämdt, hvarken huruvida boställets afkastning borde till ordinarie lön hänföras eller på hvad sätt samma afkastning skulle beräknas.
R:dr 50 öre, men af Kongl. Maj:t föreslagen till 4,500 R:dr, måtte bestämmas till 4,000 R:dr; och är denna hemställan bifallen af Borgare-ståndet, då deremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, fastställt aflöningen till 4,500 R:dr och Bonde-ståndet bestämt densamma till 3,500 R:dr. För frågans afgörande torde omröstning få anställas, enligt följande proposition: »Den som vill att aflöningen för Expeditions-sekreterare i Landtförsvars-departementets Kansli-expedition bestämmes till 4,000 R:dr Runt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer aflöningen att uppföras med 4,500 R:dr samma mynt.» 10:o. Det af Utskottet uti 3:dje punkten, mom. b, gjorda förslag, att den för Generalintendenten nu utgående aflöning, 3,900 R:dr, hvars förhöjning till 5,500 lDdr Kongl. Maj:t 6 Stats-Vtskottets Memorial M 149. äskat, måtte fastställas till 5,000 R:dr, är af Borgare-ståndet bifallet. Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hafva, i enlighet med Kongl. Maj:ts framställning, bestämt aflöningen till 5,500 R:dr, med skyldighet för platsens innehafvare att vid emottagandet af den förhöjda lönen och så länge han densamma uppbär, frånträda den lön han möjligen kan å annan stat innehafva. Varande allöningsbeloppet åter af Bonde-ståndet faststäldt till 4,500 R:dr.
St:s förstärkta Const.- Utsk. lagt till grund för den blifvande representationsförändringen, men anser att det förslag, som (jonst.Ulsk. i detta afseende på ifrågavnr. grunder uppfört, alltför litet instämmer med de åsigter, hvilka kunna inom R. o. Ad. göra sig gällande, och att derföre elt annat fo 1 slag borde uppgöras. Betänker man detta, mine herrar! så skall man finna, att det är alltför tidigt nu, alt ingå uti någon pröfning af det hela eller några anmärknrr emot detaljerna af Const.Ulsk:s förslag, såvida man icke sedan äfven vill underkasta detta förslag en detaljerad pröfning. Det är i min tanke endast en taktisk mesur af de herror, som vilja kullkasta det hela, att härigenom ställa så till, att de hafva hela fördelen på sin sida, utan att lemna något åt sina motståndare. 1 Jag erkänner hela den talent, som den värde talare, hvilken nyligen yttrat sig och som har sin plats framför mig, äger alt meddela andra den politiska förskräckelse, som utgör ett af hufvuddragen i hans karakter; men jag tror att alla de vackra talesätt, som han i detta afseende framfört, nu kommit helt och hållet för tidigt. Jag får dock säga, alt jag instämmer med honom i den punkten, att jag förtröstar på vår ordförande, att han icke skall vid delta tillfälle medgifva ett behandlingssätt, som i min tanke skulle komma att blifva för kommande tider ett qvarstående minne af elt uppenbart våld inom detta Stånd, begånget på formerna. Jag grundar min öfvertygelse, olika med hvad den siste värde talaren yttrat, derpå, att Reg.Fm, genom de föreskrifter den gifvit till meningarnes sammanjemkaude, icke afsett något annat Den 17 April f. ra. 83 än elt rent af nödvändigt medel att komma till ändamålet, reformens möjlighet inom en representation, som består af fyra kamrar.
Jag rret wäl att de inga i beräkningen af flera betydliga för Stats-Werket nödiga föxstotter, men jag tror mig ocksä med täme-, lig wisihet känng. att dessa utgifter sannolikt iste kunna inträffa, innan Contoiret, igenom nästa ars snart inflytande Bewillning, erhållit nya och mctswarande tillgängar. — Jag tvet gtt om en fördelaktig bandelch-conjunctur stolle inträffa och tilläta wexel-uppköp, aro till den ändan 600,000 Rlldr ärligen eller 1,900,000 R:dr för de 2:ne nästföljande arén till detta behof beräknade, och jag tror ej att en ymnigare wexel-tillgäng kan i detta afseende för Swerige wara att hoppas. I alla fall wore det just i det ögonblick dä de största bebo swen skulle infalla, om äfwen de län. som nu stolle göras pä 2 är wore förfallne. Jag finner således intet ändamål med detta nya läne-sätt, och dä desi uteslutande är den enda förändring jag i Utstottets betänkande föreflagit, stolle jag tro att saken kunnat utan äterremiss afgöras; men om flere önsta den, är det icke jag som kan eller wtll opponera mig deremot. Herr källlmsn: För min del tror jag att om ock förewarande fräga icke wore ny, wo - 396 Den 6 Vetober, re det RiMrstapets och Adelns rättighet att andra gängen äterremittera densamma; men skulle tillika anse att pä, det sätt Herr Grefwe Kläder epplieerat saken, kan man finna sammanhang emellan allt ting. För öfngt kunna Grefwe körner? anmärkningar äga mycken grund, och mejligtwis leda till förändring i Stats-Utskottets för stag; men jag tror att saken är för migtsg,fsr att icke förut noga besinnas, hvarföre jag ytterligare anhäller om anmärkningarnes meddelande genom äterremisi till StatsUtffvttef. Friherre §llfver§KSlä: Jag har ej haft till» fälle att öfwerrvara detta mäl i Stats-Utskott
Brefvet den 24 Mars 1824, inne - Betänkanden, N:o 287. 29 hafva andre Tjenstebefattningar: att, af de uppgifne personerne, flere ännu icke inträdt i de nya löneförmonerne, utan fortfarande tjena med lön efter gamla Staten; att en ibland dem, efter nära 5 års Tjenstetid såsom Ordinarius ännu tjenar utan lön: att de befattningar någre på andra ställen nu innehafva äro sådane, att hinder af Högstberörde Nåd. Bref till desammas bibehållande för närvarande icke möter; samt att i alla fall fråga skulle kunna uppstå, huruvida meranämnde K. Bref bör på dem, som Ordinarie befattningar förut innehaft, hafva någon retroactiv verkan. Utskottet bar, i följd häraf, funnit sistberörde anmärkning af sig sjelf förfalla, och förnyar derföre dess förut gjorda hemställan: att, med fastställande af den för K. StatsContoiret ad interim uppgjorda AflöningsStat, R. St:r måga tillåta, att de föreslagne 3,817 R;dr 35. Spanneraål å Stat uppföras.
Hon fullbordade detta manniiskript i december 1837, och det inbringade 600 pd. st. '. De för båda hennes amerikanska arbeten influtna medlen använde hon till inköp af en lifranta, att utfalla 1850, p&amp; detta satt fullkomligt bindapde sitt kapital. Sådant var hennes förtroende till sin egen produktivitet. Den var ocksa utomordentlig. Blotta uppraknandet af hennes arbeten skulle bli en lang lista. Hon var sjalf en duglig husmoder, flink i alla fruntimmersarbeten, och bland annat gaf hon ut en serie olika handböcker för tjenarinnor, sömmerskor O. S. v. Ar 1838 försökte hon sig för första gången p % att skrifva en roman. Den utkom p % våren 1839 under namnet Darbrook, men svek fullständigt de stora förhoppningar man fastat vid den. Dikten blott som konstverk var ett för Harriet Martineau främmande område, och skulle alltid s % förblifva. - Dessutom var romanen skrifven under sinnet nedstämmande förhållanden. Icke nog med att modern - nu nästan blind och nara sjuttio %r ganimal - bodde under hennes tak och nu som alltid med sitt retliga, despotiska lynne förbittrade sin omgifnings lif, utan den broder, som öfvertagit faderns affär och fört huset till bankrutt, hade afven tagit sin tillflykt till systern. Han hade i dryckenskapen sökt bot för sina sorger, och häftiga uppträden hörde, i följd af hans ölsinne, till ordningen för dagen. Men icke nog med dessa två; afven en medellös gammal tant hörde till familjekretsen, och Harriets %ligganden ökades med att skydda denna gamla gumma emot moderns och broderns vredesutbrott. Sådant var det hem, der Harriet Martineau dag ut och dag in strafvade i träget sjalsarbete. Ständig sinnesoro tillika med öfveranstrangningen bröt hennes krafter, och just d % hon i sällskap med nagra vänner antradt en resa till Schweiz, insjuknade hon och måste med den största försigtighet återföras till England. Hennes ena syster var gift med en lakare, och för att kunna begagna sig af hans vård fördes Harriet genast till Tynernouth, der hon vistades under hela sin langa sjukdom.