Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I en så skiftad by hade lotternas ytterligare fördelning vid skeende hemmansklyfning ej mött någon svårighet, då deremot en i enskifte utbruten lott, äfven utan att vara alltför liten, i mångå fall ej låter ytterligare fördela sig annorlunda än i ändamålsvidriga tegskiften. Hela byn, i flera eller färre ägares våld, hade blifvit brukad på ett och samma sätt, haft, i afseende på sjelfva ägorna, utseende af en enda stor egendom och kunnat när sornhelst, utan förändring i häfden, sammanläggas och skötas af en enda ägare. Dessa fördelar, så vida de vid enskiftesförfattningarnes utfärdande varit insedda, måste hafva funnits motvägda af svårigheter, som fått öfverhanden. Såsom den vigtigaste ibland dessa må man föreställa sig betänkligheten af ett tvång på jordägaren till antagande af någon viss jordbruksmethod. Han må nemligen vara skyldig att efter lagens befallning hålla till godo den jord, han kan få af sin granne, i stället för den, han förut ägt, så är han dock derföre, menar man, icke skyldig, och kan genom intet lagbud i sjelfva verket tvingas, att sköta den jord, han fått, på annat sätt, än honom sjelf behagar. Men kan man icke påbjuda ett visst brukningssätt; så kan man ej heller föreskrifva ett ägoskifte, som gör en dast detta och intet annat brukningssätt möjligt. Vigten af denna svårighet må ej förbises; men den är dock ringa emot följderna af ett påtvunget enskifte. Man tvingas i sjelfva verket ej till annat, än att deltaga i gärdenas hägnande och att möjligtvis låta sin lott itvå af dem årligen betas; ty för öfrigt kan en hvar efter sitt välbehag inrätta omvexlingen med sädesslag och fodervexter, utan beroende af grannarne, då alla de gärden, som icke betas, måste hållas fredade, så väl när de äro bevuxne med gräs, som när de bära säd. För ett allmänt nyttigt ändamål måste den enskilde i samhället ej sällan underkasta sig tvång. Hvarje byordning medförer ett sådant.
Till befrämjande af Hypotheks-Föreningars uppkomst hafva Rikets Ständer uppdragit åt Riksgälds-Contoret, att, i Rikets Ständers namn och å deras vägnar, garantera fullgörandet af skuldförbindelser, som utfärdas af Hypotheksföreningar, hvilka äro organiserade enligt nedannämnde utaf Rikets Ständer fastställde hufvudgrunder nemligen: 1:0 Hypotheks-Förening skall hafva till föremål att, för gemensam räkning, upplåna penningar emot obligationer, ställde, antingen på viss förfallotid eller på viss uppsägningstid, men aldrig betalbara vid anfordran, samt att de sålunda upplånade medlen utlåna endast emot inteckning i jordegendom, som i Hypotheks-Föreniogen eger delaktighet. 2:0 Hvarje Hypotheks-Förening måste omfatta ett district, bestående af ett eller flere hela Län, hvilket district-område, likasom Hypotheks-Föreningens Reglemente, bör af Kongl. Majit i Nåder vara fastställdt för att tjena till efterrättelse. 3:o För att kunna vinna delaktighet i en Hypotheks-Förening erfordras, att, inom densammas district, under full eganderätt innehafva jord af frälse 41 Bil. till Stals-Utskotlels Memorial N:o 4l<>• eller skatte natur, eller stadsjord, uppgående till ett värde af minst Fem hundra (5oo) Riksdaler Specie eller Två Tusende (2,000) Riksdaler Riksgäldssedlar; äfvensom att, vid meddelandet af den Hypotheks-Föreningen, enligt nästföljande punkt, ler stå i ansvar för barna-arf, uppbörd eller andra förmonsrätt egande medel, —• Att, efter vunnen delaktighet i Hypotheks-Förening emottaga förmynderskap eller uppbörd är icke förbjudet. 4:0
Då vi packat upp och ordnat våra tillhörigheter, föreslog Tegnéhr, att vi skulle gå ut och se på staden, hvilket vi ock gjorde. Han ville nu, att vi skulle begifva oss till Trädgårdsföreningen och fira återseendet med en bägare punsch. Men då vi väl hunnit fram till porten, stannade han helt intresselös för sitt eget förslag – han, som eljest under sin Göteborgstid haft hela sitt intresse koncentreradt på njutningsmedel och förlustelseställen. Jag anade straxt orsaken till hans sinnesändring och tvekan att gå in i trädgården och fick äfven bekräftelse på rigtigheten af min aning. »Jag tror, vi ha roligare af att köpa en flaska vin och en påse bakelser och fira vår första qväll hemma,» sade han. Han tänkte naturligtvis på och längtade redan efter den sköna Emelie! Jag hade ingenting att invända emot detta hans nya förslag, hvarföre vi ock omedelbart vände om och begåfvo oss in i staden, der vi köpte en butelj godt portvin i Meissners hushållskällare och en större påse bakelser. Vid passerandet af en musikhandel tycktes en ny idé flyga på min vän Tegnéhr. »Jag tror, jag skall köpa mig en flöjt och lära mig att blåsa flöjt,» sade han och stannade. Jag förstod straxt, att han ville göra sig behaglig derhemma genom att kunna traktera ett finare instrument. Men jag ansåg mig böra varna honom för att offra sin dyrbara tid på dylikt lekverk och tillrådde honom derför att i stället tillsammans med mig hyra en kammarorgel. Det vore ju både angenämt och framförallt nyttigt, att vi öfvade oss på detta sistnämnda instrument, isynnerhet om vi i framtiden skulle vilja taga organistexamen och sålunda blifva kompetenta att söka förenade skollärareoch klockaretjenster, då tillfälle dertill yppade sig. Men han ville alls icke lyssna till mina kloka råd, utan drog mig med sig in i musikhandeln och köpte der en buxbomsflöjt för 10 riksdaler jemte en flöjtskola för 2. Detta var i mina ögon en betydlig onödig utgift. Men med den kännedom, som jag hade om hans lättsinniga sätt att handskas med penningar, ansåg jag det till intet tjena att göra honom några vänliga föreställningar derom.
75 lativt lämpligt sätt bidraga, den öfverenskommelse träffades, att, i enlighet med särskild uppgjord fördelning, kommunerna samfäldt borde dels vidkännas all behöflig jordoch fastighetslösen, beräknad till 482,000 Riksdaler, och dels derutöfver erlägga en summa af 518,000 Riksdaler och sålunda inalles bidraga med En million Riksdaler Riksmynt, motsvarande ungefär '/i0 af hela anläggningskostnaden. Och uppdrogs åt en vid sistnämnda möte utsedd direktion, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om nådig Proposition till Rikets Ständer att på nu omförmälda vilkor ifrågavarande jernväg måtte såsom bredspårig bana byggas på Statens bekostnad. För undvikande af onödig vidlyftighet, torde det tillåtas mig att i afseende på nyttan och behöfligheten samt öfriga frågor, som angå nu omförmälda jernvägsplan, få hänvisa till innehållet af bilagda tryckta handlingar samt de ritningar och kostnadsförlag m. m., som blifvit till Kongl. Maj:t inlemnade och hvilka, jemte den Kongl. Skrifvelsen i ämnet, antagligen komma att till Rikets Ständer eller vederbörande Utskott öfverlemnas.
Ur Sällskapets kassa hafva utgått premier till mindre bemedlade jordbrukare, som utmärkt sig för trädplantering och oländig marks uppodlande. Inom Vartofta Härad hafva flera af de så kallade Amerikan - ska plogarne, genom Sällskapets försorg, blifvit införskrifne, för att användas i årdrets eller krokens ställe, till jordens luckring och vändning. Sällskapets bibliotek, till hvilket inköpas de inom fäderneslandet utkommande böcker i landthushållningsvetenskapen och dermed sammanhang ägande ämnen, hålles tillgängligt för dem, sorn sig dertill anmäla. Angående skogshushållningen, har Sällskapet låtit från trycket sprida flere lämplige skrifter, synnerligast omfattande besparing af stängsel och tjenlige åtgärder derföre, såsom kreaturs betande genom vallgång, m. m. Sällskapet har öfvertagit de i Kongl. Kungörelsen den 3o Maj i83o stadgade åligganden, för beredande af odlingslån från Rikets Ständers Bank. Å de fem odlingslägenheter inom Länet, för hvilka sådaue lån blifvit beviljade, äro de årlige besigtningarne förrättade, dervid utrönts, att odlingarne i behörig ordning fortgått. För lättande tillgänglighet och spridande af nödig kännedom i ekonomiska ämnen, äro kretsafdelningar etablerade inom Vadsbo, Vartofta och Frökinds Härader samt trakten omkring Lidköping. De frågor, som inom dessa afdelningar väckas, underställas Sällskapets BeredningsutskoLt och komma, efter dess granskning, under Sällskapets allmänna öfverläggning. I afseende på skogshushållningen är förhållandet i det närmaste sadant, sorn det var, då förra Femårsberättelsen afgafs. Att spara lör framtiden, ingår sällan uti allmogens beräkningar. I den mån skogstiLlgångarne minskas och priset på skogseflfekter stegras, känner man sig frestad att anlita de förra, för att fylla närvarande penningebehof. Att freda skogen till återväxt eller uppdraga nya plantor, påtänkes sällan, sannolikt derföre, att frukterne af sådane omsorger icke skördas förr än efter en eller två mansåldrar.
För denna rättighet erlägga de både till Stat och Stad icke obetydliga utskyfcfer, och tryggt i medvetandet af uppfyllda pligter, kan BorgareStåndet yttra, att det aldrig eftergifvit något af sina Respectiva MedStand i nit och uppoffring , då i stunder af allmän våda Rikets behof påkallat redliga Medborgares hjelp och understöd; hedrande skall ock för detta Stånd i alla tider blifva den mängd af kostbara inrättningar, utom deras egna samhällen, till allmän nytta, hvilka genom deras Fäders sparsamma hushållning blifvit stiftade och grundlagde och ännu af Ståndets Medlemmar oafbrutet stiftas. Enär alltså ingen ting finnes i BorgareStåndeis privilegier och rättigheter, som skadar Samhällets trefnad och välstånd, och Ståndet dessutom vid nästförflutne Riksdag hos Kongl. Maj:t underdånigst anhållit, att hvad som genom tidernas förändrade skick kan finnas mindre nyttigt och lämpligt i det reglementariska för dess sammansättning, skulle öfverses och förbättras; Ståndet äfven har sig bekant, att en Cornitée på Konungens Nådiga Befallning dermed är sysselsatt; så förmodar Ståndet , att deras Respectiva Med-Ständer ej skola anse för Skrå-anda, hvad rom har sin grund i billighet och de förhållanden som Engen imellan Medborgare utstakat. For sin del hvarken vill ^ eller skall Borgare Ståndet - Den 17 Juli. 1501 Ståndet af sina Med-Ständ begära sådana eftergifter eller uppoffringar, som skulle närma deras lagliga rättigheter, öfvertygadt derom, att första vilkoret for sann frihet ar lydnad för lag, aktning för andras rätt och ordning i allt. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Frotocoll vid urtima Riksdagen i Stockholm, den 17 Juli 1815» S. D. S edan de Bespectiva Med-Stånden funnit sig i tillfälle, att, fastän Banco-Utskottet deröfver sig icke utlåtit, pröfva Stats-Utskottets den 26 sistledne
Jag skulle således tro, att, i fall Ridderskapet och Adeln icke instämmer med Herr Rosenblad, hvilket jag helst skulle tillstyrka, man borde förena sig i PresteStåndets beslut. Herr Crusenstolpe: Om Herr Lefréns salts i afseende på 60 §. antogs såsom riktig, skulle deraf följa, att med samma rätt Rikets Ständer kunna åt Konungen öfverlemna, alt höja tullafgifterne, med samma rätt kunde de äfven åt honom uppdraga, att höja all annan Bevillning. Då blefve förhållandet, att Rikets Ständer ej längre beskattade Svenska Folket. Om än de skattdragande ej skulle finna sig illa häri, tror jag dock, att Ständerna ej äga magt frånsäga sig denna rättighet. Deremot finner jag ändamålsenligt, att uppdraga åt Konungen, att kunna nedsätta tullen vid inträffande fall; tåen skulle önska afl man tilläde orden: intill nästa Riksdagså att icke det D c n 28 O c t o b c r e. m. målte Ilända, som skett med besparingen på Tillarne, der en rättighet blifvit Pikets Ständer afbänd, icke i kraft af Grundlagen, ulan under åberopande af förra Riksdagsbeslut, Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: I 60 §. RegeringsFérmen omtalas ej Konungens rätt att lioja eller sänka tullen; der står blott, att ”Kongl. Majit ej må några ”allmänna afgifler af hvad namn och beskaffenhet sorn helst utan Piikets Ständers ”samtycke kunna förhöja, Stora Sjötullen å ”inkommande och utgående spannemål al ledia undantagen.” Af denna §. måste således den slutsalts kunna dragas, att Kongl. Majit äger rättighet att sänka tullafgifterne; så har den åtminstone hittills oanmärkt blifvit tillämpad. Jag hemställer derföre, om ett nytt stadgande med denna rättighets öfverlemnande till Kongl. Majit är nödigt. Kongl. Majits rätt, att höja tullafgifterna, blir enligt denna §. lika laglig, 0111 Rikets Ständer samtycka dertill, och Svenska Folkets rättighet, att sig sjelf beskatta, är då icke för nära trädd.
Barnens ljusa hufvuden skymtade i dörröppningen; diakonissan blickade vänligt leende in med sina stora, själfulla S:ta Cecilia-ögon. Det fläktade som ett ljumt vinddrag öfver deras trötta, tvifvelsjuka sinnen. Medan mörkret föll allt tyngre och tjockare kring soffan, der de två sutto för sig som skilda från hela den öfriga verlden, hörde de de vibrerande barnarösternas trohjertadt vältaliga ord: «Ett barn är födt på denna dag, Så var Guds välbehag. Det föddes af en jungfru skär, Guds son det barnet är. Här hvilar han i ringhet klädd På fattigdomens bädd. Välkommen var o herre kär. Vår gäst du vorden är.» Sakta, blidt tryckte ateisten och hans fästmö hvarandras händer, der de i tyst rörelse sutto och sågo ut i skymningsdunklet ... Men när nu granen tändes, och ljusen började lysa bland dess mörkgröna grenar, när barnen med skratt och rop började svänga kring, lemnade de båda för att ej störa, med sänkta hufvuden, rummet. Men då de väl kommit ut på gatan, hade Kurt så mycket att hviska Hedvig, om att det ändock var skönt att lefva, när man kände sig hafva en gerning att utföra. Och Hedvig skulle hjelpa till hon, så att de båda i sin mån kunde uträtta något för att alla de hem, dit barnen, der inne i krubban, när qvällen kom, skulle återvända, skulle blifva trefnare, ljusare, sundare. Så blef det tid att skiljas. »Rolig jul, Hedvig min!» »En signad jul!» De försvunno hvar och en åt sitt håll, i det de ofta sågo sig om för att fånga ännu en skymt af hvarandra. Hedvig skyndade till norr. Hon var ännu helt upprörd – det var en förunderlig stämningens makt öfver Kurt, som band och tvang hennes sinne efter sin vilja. Men hennes intryck räckte aldrig länge. Denna gång dunstade de bort, allt eftersom hon nalkades mera besökta, trafikerade gator ... Det var det pinsamma med Kurt, att han alltid skulle upprulla bilder af fattigdom och elände för ens ögon.
Alt verkställigheten af alla vägars förbättring samt lillsvnen öfver deras underhåll måtle ölverlemnas åt dertill af kommunerna valde bestvrelser med biträde af Civi'-!ngeniörer; krono-landsvägar länsvis; häradsvägar häradsvis samt sockneoch utlär Is-väga i' socken vis; 2:o. All en Civil-lngeniör mätte af regeringen i hvarje län, på Landshöfdingen förslag, tillsättas och adönas, för alt å Statens vägnar utöfva kontroll och ledning öfver alla vagbvggnads-lörelag ; 3:o. All olVannämnde bestyrelse skulle sammansättas sålunda: a) alt till socken-hestyrelse å socken-stämma valdes 3:ne inom socknen boende personer, sorn, för utöfvande af ifrågavarande värf, egde sockneboarnes förtroende; den som fäll liesta rösterna skulle vara ordförande. k) att lill härads-besty reise skulle hvarje sockens ordförande vara sjelfskrifven ledamot i bostyrelsen, som inom sig sjelf valde ordförande; c) alt till läns-heslyrelsen skulle härads-ord föra uden samt städernas ombud (ett för hvarje stad) vara sjellskrifne ledamöter, hvilka äfven inom sig valde ordförande. Hvarje ledamot i någon af olvanuämnde bestvrelser skulle hafva tillsyn öfver ada vägar, sorn ginge genom del distrikt, hvari han hodde; 4:o. Alt årlig granskning af vägume mätte ä krono-, landsoch härads-vägar verkställas af länets Civil-lngeniör, med biträde af 2:ne närmast boende beslyrelse Bi/i. lill B. St. Besvärso. Ekon.-Utskottets Betänk. N:o 5. ledamöter, men å sockenoch bv-utfartsvägar, blott af sockne-bestyreisen, utom i de fall, då Civil-Ingeniören särskildt tillkallades, eller af tjenstenit sjelf ville tillstädeskomma, då lian borde granskning pålysa och med biträde af sockne-bestyreisen verkställa; 5:o.
» Bara nu fröken kan trifvas här! » utbrast hon plötsligt.- » Hade Ajda varit hemma, kunde hon ha hållit fröken sällskap, men Palla är inte så upplärd och inte jag heller, Ajdas och Ernstes lärdom har Björkman vågat stora pangar p å. » Prun drogen suck och tystnade. » Naturen är ju så vacker här omkring. Jag har aldrig förr sett en riktig skogsbygd. Godset har visst mycket vidsträckta ägor. » Hildur sökte uppmuntra sitt allt mer och mer sjunkande mod. » Stenhult är en gård under säteriet, där Björkman tjänt som spektor, tills han arrenderade denna egendom för tio år sen. Det var Jör stort bruk för hanses medel; därtill var han inte van att själf ta i — min mans far var präst. Till nästa vår är arrendetiden ute, och det skulle vara lyckligt för Ajda, om hon i stan kunde få några utsikter. Vår son har nu gått in vid husarerna, som väl är, då han inte vill arbeta; Palla och jag vi ta oss, med Guds hjälp, nog fram tillsammans med stackars pappa. » Tonen blef varm, liksom moderns blick, som hvilade på den kraftfullt bygda sextonåriga dottern. Hildurs glödande harm, som efterträdt hennes nedslagenhet, förbyttes i en varm medkänsla med dessa två, som troligen ensamma måste sträfva för hela familjens utkomst. Men med fröken Agda förbehöll hon sig i tankarna att ha en gås oplockad. Husfadern visade sig ej denna afton, och till stor lättnad för Hildur gjorde sig äfven sonen osynlig; Palla lyste gästen upp till ett stort rum på öfre våningen, mycket sparsamt möbleradt. » Detta är Ajdas eget rum, » förklarade hon med en viss stolthet, i det hon framtog en tandborste ur spegellådan och lade den vid tvålbiten på tvättstället. » Sof godt! — Hör fröken något slammer vid femtiden, så är det bara jag som är i väfstolen ute i sommarsalen, » sade hon i dörren. Jo detta var en skön historia! Då Palla gått ned för trappan, tog Hildur sitt ljus för att göra en rond i öfre våningen, som föreföll henne vara obebodd, men hon ville dock öfvertyga sig om saken.
Bref af den 1 Mars 1750 om den disciplinära myndigheten öfver de studerande vid universiteten måtte till all kraft och verkan upphöra; äfvensom att, i följd deraf, men till framtida bibehållande och beredande hos universiteternas Rektorer och Konsistorier af nödig kännedom om de studerandes seder och uppförande, och med hemtadt exempel uti härvid tillämpliga delar från nu gällande stadganden om ecklesiastika Konsistoriers samt kompanieller regementslullmägtiges tillförordnande, när militär, prest eller skolbetjent blifver af annan tilltalad för större eller mindre brott eller eljest inför allmän domstol dragen i mål, som röra rättigheter eller konduit, Rikets Ständer måtte för sin del besluta följande förändringar och tillägg uti hithörande stadganden, hvarigenom universiteternas styrelser erhålla lämplig disciplinär-myndighet öfver de studerande och jemlikheten inför lagen i detta hänseende vinner fullt erkännande, nemligen uti: 1) Kongl. Majis nådiga Förordning, angående upphörande af universiteternas domsrätt den 2 April 1852, hvars 1 § erli oile ungefär denna lydelse: ”Den, enligt hittills gällande föreskrifter, universiteterna tillkommande domsrätt skall upphöra, utom hvad angår dels disciplinär-myndigheten öfver de studerande., hvilken myndighet "i afseende på omfång och föremål bestämmes uti och” framgent kommer att utöfvas i enlighet med den af oss likaledes under denna dag derom utfärdade Förordning, dels ock den domsrätt, som etc. samt 3 §: ”Tvistemål, brottmål upptagas; dock att studerande ej må för brott, begånget i universitetsstaden eller inom en mil deromkring,” vid domstol svara, innan saken blifvit genom domaren (eller Rättens ordförande) anmäld för universitetets rektor. Utsökningsmål anhängiggöras —'— stadsråd.” *2:oj Kongl. Maj:ts nådiga Förordning, angående den universiteterna tillkommande disciplinära myndighet öfver de studerande den|2|April 1852, hvars 1 § borde erhålla följande ungefärliga lydelse: ”universiteterna, hvartdera i sin ort uppehålla. Den disciplinära myndigheten,” så - 238 Motioner i Borgare-Siandet 1802.
Eugenie. Den blir extra. Jag har sagt honom att vi fara hem innan dess ­ nu bad han mig taga reda på om du blir qvar. Cecilia. Visst gör jag det. Jag hvilar mig i stället under kotiljongen. Eugenie. /tvekande/ Men din kavaljer ­ då blir han utan dam. Cecilia. Han får väl skaffa sig en annan. Eugenie. Om det finns några lediga. Hvem är det? Vill du kanske att jag ska framföra dina ursägter? Cecilia. /kväver ett skratt/ Ja, vill du vara snäll och göra det. Det är kammarherre Hjelm. Eugenie. Gerna. /Skyndar ut i kabinettet, vinkar till sig Kammarherrn och säger några ord till honom. Han tycks vilja aflägsna sig, men tvekar, ser sig om i rummet, och bockar sig slutligen för Eugenie, som glad och skrattande följer honom ut i danssalen/. Cecilia. /till Arla/ Stackars kammarherre! Nu lär han inte kunna undgå sitt öde. /Alla gå ut ur kabinettet par om par, utom två enkelt klädda flickor, som aldrig bli uppbjudna./ 10de Scen Cecilia Arla. Cecilia /lägger sig igen på soffan; till Arla/ Kan du skaffa mig lite konjak? Arla. Konjak? Cecilia. Ja, jag tar alltid konjak när jag mår illa. Det ska hålla mig uppe åtminstone en timma till. Arla. Men din vagn som är efterskickad. Cecilia. Den får vänta. Skaffa mig nu fort lite konjak, är du snäll. Men räck mig först den der nackspegeln! Arla ger henne nackspegeln och går sedan ut till venster. Cecilia till hälften liggande, studerar noga sitt ansigte. Arla återkommer med ett glas konjak på en bricka/ Ut, hvad jag ser faslig ut! /tar konjaken/ Tack! /tömmer glaset i ett enda drag och lägger sig sedan ned på soffan/. Nu ska du inte stanna inne hos mig längre. Gå du ut och dansa! Arla. Nej ­ jag tänker inte dansa mer i qväll. Cecilia. Inte dansa mer! Hvarför det? Arla. Du tycker visst ändå att det är roligt att dansa efter du inte kan motstå det fast du är så sjuk. Cecilia. Ja ­ med major Lagerskiöld. Det finns ingen som dansar som han.
Ridderskapet och Adeln blifvit väckte, om Krigs» Åcadetniens indragning, derom Utskottet i anledning af erhållen Remiss kommer att sig yttra gemensamt med Allmänna Besvärs och Lkonomi-Utskottet, och fråga således är, huruvida Krigs-Akademien,såsom en Under» visnings-aiistalt till danande af detBefäl, sorn skall anföra fäderneslandets försvarare, bör fortfara eller undergå eli förändrad organisation; lärer det Stats-bidrag, som för denna Inrättning kommer att erfordras, svårligen nu kunna bestämmas; och ehuruväl Utskottet vid sådant förhållande anser sig icke höra föreslå någon tillökning i det redan varande Stats-Anslaget, har Utskottet likväl trott, att det samma nu ieke borde india - i3;)o StatsUtskottets Jietänkanden. gas, emedan, ehvad än Riksens Höglofl. Ständer om Krigs-Akademiens framtida förändring måge besluta, verkställigheten derå icke så hastigt kan följa, att Stats-anslaget skulle kj.mna umbäras, enär de Ynglingar, som redan blifvit till Cadetter antagne, utan tvifvel böra få fullborda deras Cours. Skulle likväl under Akademiens fortsättning, brist i anslaget uppstå, den Utskottet dock förmodar under en klok Administration bör blifva mindre betydlig, heldst en del af de utgifter, som sednast förorsakat den högre kostnaden, varit tillfällige och sådane, att de icke hvarje år inträffa, lärer Kongl. Maj:t i Nåder täckas för en sådan händelse anvisa nödige medel på de Besparingar, som å Riks-Statens 3:dje Hufvud-Titul uppkomma. 4:o Om uppförande å Stat af någre likmätigt särskilde derom gifne Nådiga förordnanden vid Artilleriet tillkomne löner och arfvoden. Behofvet häraf bär uppkommit genom den nya och förbättrade organisation, som Kongl. Majit gifvit Artilleriet, dervid 7 nya Tyg-Stats tjenster funnits nödige och blifvit inrättade.