Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom är det väsendtligt ändamål vunnet genom dessa bestämda mötestider, att målskjutningarne inom arméen kunna ordnas på ett bättre sätt, och det är med säkerhet att motse, det dessa öfningar skola blifva ännu fördelaktigare anordnade, sedan skjutskolor för arméeus officerare blifvit inrättade, från hvilka lemnäs elever, som kunna meddela sina på riktig grund fattade instruktioner i afseende på målskjutningars rätta utförande. Sedan man hunnit ordna allt detta på bästa sätt, hvilket dock icke kan ske vid första eller andra mötet, så bör deraf goda resultater kunna upkomma. Målskjutningen har f. 11. med de 20 dagar, som för regementsmöten äro ansiagne, erfordrat hela den tid, som truppen legat på mötesplatsen. Det är visserligen sannt att den kunde försiggå fortare, men då hade den också blifvit verkställd på ett sätt, som varit föga tillfredsställande. Det är icke nog med att endast löska ett visst antal skott, man bör äfven tillse att de, som lossa dem, dervid inhemta ali möjlig öfning. Den fordrar tid, den fordrar besinning, och icke blott att inom en viss tid aflossa ett visst antal skott, samt sedan vara fri. Detta förhållande egde verkligen rum innan ett större anslag beviljades för arméens vapenöfningar; man skjöt obetydligt och sökte blifva af med skotten så fort sorn möjligt. Om nu ett bestämdt anslag skulle fastställas, så återstår icke annat än att utdividera en viss summa på hvarje regemente, och efter olika pris, som i orten äro gängse, blifva mötena olika långa; i Den 11 April f. m. en ort kan det l äcka 18 dagar, i en annan 15 eller 12, i en 3:dje 20. Således försvinner den fördel, man annars har i afseende på ordnandet af arméens möten, hvilken fördel för alla, sorn för arméens öfningar hysa intresse, är påtaglig. För öfrigt iir den tid, som till denna öfning i Sverige besfås. så ringa, jemförd med hvad i andra länder eger ram, alt den sannerligen icke tål vid att inskränkas.
R:dr till 20,000 R:dr — hvilket arbete icke afselts uti den för hamnbyggnaden gillade plan, men dock numera för hamnens ändamålsenlighet funnits böra ofördröjligen verkställas — samt enär hamnaIgifterna under flera år antagligen icke kunde lemna tillgång till annat, än bekostande af för hamnen i öfrigt nödiga arbeten, och således betalningen af stadens för hamnbyggnaden ådragne skuld måste ske med andia medel, samt det icke syntes billigt, att stadens innevånare för annan kapilalafbetalning, än eu å två procent om året, skulle betungas med för flertalet bland dem i hög grad kännbara tillskott; har blifvit föreslaget, all Rikets Ständer måtte bevilja staden Falkenberg, antingen utan ålerbelalningsskyldighet ett anslag af “20,000 R:dr såsom bidrag till verk - 44 ExpeditionsUt sk nttets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 115. ställande af berörda muddringsarbete och de första årens kapitalafbetalningar å ofvan om förmälda lån från Handelsoell Sjöfartsfonden, eller ock ett lån af 50,000 R:dr på de billigare vilkor, sorn kunna bestämmas, med skyldighet för staden alt deraf genast inbetala nyssnämnda ur Handelsoch Sjölärts-fonden erhållna lån; och bar sedermera till Rikets Ständer blifvit öfverlemnadt dels ett af Chefen för södra vägoch valtenbyggnadsdistriktet granskadt och godkäudl kostnadsförslag, enligt hvilket anläggningen af en dragväg vid hamnen och muddringsarbete i och utanför densamma beräknats till 23,608 R:dr, dels ett af Distriktchefen algi Ivel betänkande och förslag lill komplettering af hamnbyggnaden, dels ock intyg, alt kostnaderna för del nu fullbordade hamnbyggnads-arbelet den 24 sistlidne April ölverslege 155,000 R:dr. Då anläggandet af den föreslagna dragvägen och verkställandet af muddring ofvanför nya hamnrännan, hvilka arbeten icke varit afsedda vid uppgörande afkostnadsförslaget för sjelfva hamnbyggnaden, onekligen skulle förmånligt inverka på rörelsen i orten, hafva Rikets Ständer funnit desamma vara lortjenia af understöd.
Directionens ledamöter skola på en gång samfäldt sökas, kunna de, som med Konungens Befallningshafvandes eller Rättens bud gå, å Bankens Contoir bevisligen aflemna, eller, om det finnes stängdt, å dess dörr fästa skriftlig resolution eller kallelse; och galle då sådan åtgärd såsom laga delgifvande. 16 5. Hafva Directionens samtliga ledamöter först undergått utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom, kan bristen genom ny lagsökning utkräfvas, under enahanda tvång, hos den eller de lottegare, mot hvilka fordringsegaren finnér för godt sin talan rigta. 17 §. Åf Bankens delegare, eller deras arfvingar eller sterbhus-delegare, vare ej någon berättigad att, under bolagstiden, träda från Bolaget eller sin lott å annan person öfverlåta, med mindre Bolaget dertill samtycker, och det i 2 §. stadgade minsta antal af delegare derigenom icke understiges. Äro den i afgången bolagsmans ställe inträdde nya delegarens grundfondshandlingar i ofvan föreskrifven ordning pröfvade och å holags-stämma godkände, då är, efter dess slut, och sedan sex månader föiflutit efter det un - Expeditioiis-Utskotlels Förslag lill und. Skrifvelse, Njo 358. 7% derättelsen om den timade förändringen blifvit hos Rätten anmäld och i allmänna tidningarne kungjord, den afgångne delegaren ej ansvarig för annan Bankens skuld, än den, hvarföre lian dessförinnan blifvit lagsökt. 18 §. Den, genom Kong!.
Fordringsägarne fingo sitt, stoppade det med glädje i fickan, och gingo sina färde, utan att ens vända sig tillbaka, utan att kasta en blick på enkan, som fick intet. Lösöreboet försåldes äfven, ty endast af detta hade modern och barnet att vänta de fyrkar, hvaraf de hädanefter skulle lefva. Elfrida var glad att icke så mycket hänga fast vid jorden och dess småsaker, att hon ej med en blick af denna liknöjdhet som tankarnes högre lyftning lyckligtvis alstrar, kunde se ned på alla dessa välkända kära ting, som i de ljufva förgångna dagarne varit stumma vittnen till hennes stora skyhöga lycka, och små tums höga sorger, ty så föreföllo de nu, sedan de alla voro bakom tiden. Dock framträdde äfven här mången gång den menskliga svagheten, och Elfrida tryckte mången kär sak först till sitt hjerta, så till sina läppar och sist till de våta ögonen, innan hon lemnade den i auktionistens hand, för att sedan höra den under skratt och skämt, speord och begabberi, utbjudas och påbjudas, bortslås för halfva värdet, och bortbäras af villfrämde händer. Hvad hjertat och känslan under sådana stunder lida, det skulle de skämmas att redogöra för, men icke så lågt står det, på lidandets mångtonade, högt, högt uppgående skala. Elfrida flyttade nu till närmaste gymnasiestad, med spillrorne af all sin husliga och hjertliga lycka. Här hyrde hon några simpla rum långt borta på en bakgata, och som staden var en af de större provinsstäderne, lefde hon der alldeles obemärkt med sin son, och sin oafvikeliga sorg, och sin gamla trogna Märtha. Men nu ville det oblida ödet, att hon icke kunde lefva af den knappa ränta, som det försålda lösöreboet gaf. Kanske hade hon väl kunnat lefva i ordets inskränktaste bemärkelse, ty hennes tillgångar hade måhända räckt till mat, dricka, hyra och tarfliga kläder åt henne och den lilla Adrian, men nu ville hon gifva gossen den vårdade uppfostran, som hon sjelf och den begråtne maken egt.
Med dessa Con tracter är icke åsyftadt, att deskulle kunna medföra de processer och juridiska vinglerier, som en Ledamot befarat, utan blott, att derigenom betrygga ungdomen, att icke bli underkastad den mångåriga servitud, sorn annars fortfar, tili dess Lärlingen kommer till myndiga år. Jag tror det tillkomma Lagstiftaren att besörja, det icke ett obehörigt slafveri beredes en medborgare till en annans fördel. Herr Cederschjöld: Här liar blifvit yttradt den fruktan, att Contracter endast skulle föranleda till rättegångar. Tvärtom tror jag de skola förekomma rättegångar, och framförallt, enskildt förtryck. Jag tror det äfven vara nyttigt, att ynglingen lär sig känna sina rättigheter, emedan han i samma mon bör blifva mon om att uppfylla sina skyldigheter. För öfrigt har blifvit yttrat, att de Contracter bland alla äro de sämsta, som ej kunna uppfyllas, och att detta vore ett skäl emot dem, som nu äro i fråga. Det beror likväl på Contrahenten att så inrätta Contractet, att det kan uppfyllas. Lagstiftaren ingår icke i några detaljer härom, utan lemnar blott öppet åt Contrahenterne sjelfve, att bestämma vilkoren. Den 11 November f m. 5i5 Herr Ribbing j Arvid: Jag hyste det glada liopp, att sedan sista propositionen blifvit med J a besvarad , discussionen skulle vara slutad. Jag anhåller att Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes tillkännagifva, om icke så skall vara. Herr Lagerhjelm: Sedan Grefve Lö wenhjelm yttrat sig, har jag intet vidare att tillägga mer, än den önskan, att det beslut, som synes mig redan hafva blifvit fattadt, må vinna. Herr Uggla , Göran Gustaf:
Vid jemförelse af de delar utaf Betänkandet, sorn utgöra föremål för Borgare-Ståndets ålerremiss, med dem, hvilka innefatta föreslagna ändringar i Folkundervisnings-Stadgan, och under hänsigt tillika till det här ofvananförde förhållande, alt Betänkandet är bifallet af Presteoch Bonde-Stunden i sin helhet, of Ridderskapet och Adeln i allt, hvarutinnan någon ändring i meranämnde Kongl. Stadga dermed icke åsyftas, och af Borgare-Ståndet i allt med undantag af de yttranden, som återremitterats; så finna Utskotten dels, att Utskottens pag. 5 i Betänkandet afgifne och af Borgare-Slåndet återremitterade yttrande, hvarigenom väckt förslag om den förändring i första delen af Författningens 1 §., alt det må till församlingarne ensamt öfverlemnas alt bestämma, huruvida fast eller ambulatorisk skola borde inrättas, blifvit afstyrkt, är af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch BondeStånden gilladt; och dels att, då med s:dra och 3:dje punkterna af Borgare-Ståndets återremiss, så vidt de röra den i 1 §. 1 mom. gifne föreskrift, att ”i hvarje stadsförsamling och hvarje socken på landet bör finnas minst en, helst fast, skola”, endast åsyftas, att ordet helst måtte ur nämnde period utgå, Utskottens öfver berörde af Herr Doctor Gumcelius föreslag - Stalssamt Allm. Uesv.- och Ekon.-Utskoltens TJHatande, N.-o 105. 15 na förändring meddeldte afslyrkande yttrande jemväl blifvit af de öfriga 3:ne Riks-Stånden gilladt.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 * Fröt. Utdr. d. 2 Aug. 1323. 599 från Hernösands Stad underdåniga ansökning, angående Landshöfdinge Residenshuset derstädes. No 520, 1 anledning af Kongl. Maj ts Nådiga Proposition, om söndring från BispMotala Kongsgård af den egorymd som till anläggande af Motala köping derifrån erfordras. N:o 521, I anledning af Kongl. Maj ts Nådiga remiss, angående sökt eftergift af bristande arrende för lotten N:o 5 under Dahlby Kungsgård. N:o 3-2, I anledning af väckte motioner, om upphörande eller nedsättning af den nya Roterings - afgiften inom Jönköpings och Elfsborgslän. N: 324, I anledning af Kongl. Majts Nådiga Remiss, i fråga om ersättning för en brist å Kongl. Hofstallets utfordring. N:o 325, I anledning af Kongl. Majus Nådiga Remiss, angående Lönetillökning för Fjerdingsman. No 327, I anledning af väckt fråga, angående Rusthålls afgifternes vid Skånska Ca - 6oo Fröt. Utdr. d. s. Aug. 1S23. valleri Regementerne utgörande i spannemål. 11 S. D. Wiel förnyad föredragning af StatsUtskottets d. 6 sistl Julii, under N o 526 afgifne samt den 22 derpå följde e. m på bordet lagde utlåtande, öfver väckt motion, om ränta för fordringar hos Kronan, enligt General Krigs Commissariatets vid f. d. Armeen emot Aorrige åren 1815 och 1816 utstälde fordrings bevis; blef samma Utlåtande, i anledning af Herr von Hartmansdorff;;, August, dervid gjorde anmärkning, till StatsUtskottet återremiteradt. Från Högv. FrcsteStåndet. S. D. Efter ånyo skedd föredragning biföllos nedanskrifne Utskotts inkommna Be» tänkanden och Utlåtanden, nemi. Banco-Utskottets:
Ridderskapets och Adelns närmare upplysta pröfning öfverlemnadt} kommandes det sedermera, jemlikt 52 §:n af RiddarhusOrdningen, att till Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse öfverlemnas, för att, vid den derefter nästföljande Riksdag, blifva gällande. Stockholm den 8 Augusti i8iy. På RiddarhusUtskottets vägnar Juhan G. Oxenstjerna. G. Marcks v. Wurtenberg. Hans Exceltenee Herr Grefven och LandtMarskalken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåge något vinnas med detta ärendes afgörande nu, då dels Kongl. Maj-.ts Nådiga Sanction icke mera kunde erhållas, dels ock tiden varit alltför kort för att med tillräcklig noggrannhet öfverväga ämnet. Pierr Lagerheim, Olof Johan:
Ständer vid denna Riksdag må besluta, att något visst o6h till siffran bestämdt bidrag af Postverket ej å Riksstaten upptages, utan blott ett så kalladt förslagsbelopp uppföras; att, för hvarje år, Postverket till Statsverket inbetalar alla de genom postintraderna, sedan utgifterna blifvit bestridda, uppkommande öfverskott; att det må bero på Rikets Ständer att bestämma, om den möjliga brist, som derigenom uppkommer i det bidrag Statsverket hittills från Postverket erhållit, skall från annat håll, till exempel Tullmedlens öfverskott, fyllas, eller om de nu i Postverkets kassa varande behållningar, utöfver hvad som blifvit till byggande af ett nytt Ångfartyg afsatt, skola dertill användas; hvarförutan motionären, under förutsättning, att nämnde förslag, såsom Rikets Ständers beslut antages, hemställt, att Rikets Ständer i den underdåniga skrifvelsen, hvaruti detta deras beslut •frambäres inför Kongl. Maj:t,-i underdånighet anhålla, att de närmare föreskrifter, Bevillning»- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 2. 3 sorn i och för denna reforms verkställande kunna blifva af nöden, måtte, efter vederbörandes hörande, blifva utarbetade, hvarvid äfven borde iakttagas, att de strängaste bestämmelser emot fribrefsrättens missbrukande samt emot andra tryckta skrifters försändande med posten än sådane, som verkligen varit afsedde, då Rikets Ständer medgåfvo, att vissa periodiska skrifter m. m. skulle emot stämpelafgifts erläggande få med posterne befordras, blefv-O: utfärdade c), Hos Bonde-Ståndet: 3:o af Riksdagsfullmäktig en E.
— Tack, svarade Arvidson enkelt, i det han tryckte den hand, vännen räckte honom öfver bordet. HELENAS LYNNE. Helena Kamf var född svenska, men gift och bosatt i Helsingfors. Hon var ett ovanligt fruntimmer, begåfvad, kunnig och intresserad af allt möjligt, var hjälpsam och godhjärtad, hon hade bara ett fel, brukade hennes vänner säga, och det var »lynnet», som var litet »variabelt», svårt sade de, som kommo i närmare beröring med henne. Det var det besynnerliga med Helenas lynne, att det allmänt togs med i beräkningen som ett erkändt faktum, det föll aldrig någon in, att det kunde behärskas och bekämpas som andra människors lynne, det var en »otur» att råka ut för det och en »tur» att inte göra det, som fallet är med jordbäfningar och orkaner. Och det berodde inte på sjuklighet eller hög ålder, fru Kamf var blott ett par och tretti år, hon var kärnfrisk och stark och hatade blotta ordet nervositet. Hennes man tog det där obehaget lugnt och filosofiskt eller kanske märkte han det inte, åtminstone lade han det inte på sinnet. Han var professor och specialist, lefde blott i sin vetenskap och gick som en sömngångare genom lifvet. Men barnen, så unga de voro, hade det ofta svårt nog, och när den sjuåriga Vera frågade den tioåriga Anna: — Hur är det? och svaret ljöd: »Dåligt», eller »mycket bra», så visste de båda, att frågan och svaret gällde mammas lynne för dagen eller stunden, ty det kunde skifta inom loppet af de tolf timmarne, ja, inom mycket kortare tid. Någon yttre eller inre anledning härtill hade man som oftast svårt att utfundera, ty merändels var fru Kamf inte ond just på den person, som först och hårdast drabbades, den råkade blott händelsevis vara i vägen. Det hela var oberäkneligt och så mycket mer beklagligt, därför att skillnaden mellan Helena som »snäll» och Helena som »stygg» var så i ögonen fallande. Man talade värkligen vis à vis henne om »snällhet» och »stygghet», som om frågan gällt ett litet barn.
Jag anhåller nu få yttra mig om utlåningen på Bankens egna förbindelser. På sätt jag förut yttrat, synes lätt skillnaden emellan de LåneBankens obligationer, som innehafvas af enskildte och af fromma stiftelser. De sednare må förblifva som de äro , endast att de förvandlas till en enda obligation för hvarje serskild Inrättning» De enskilde obligationerne deremot hör Banken belt och hållit inlösa, och jag finner allde* les onödigt, alt Banken belånar dem till lika eller högre ränta, emedan det förra är att gifva med ena och taga med andra handen, och det sednare innebär en fullkomlig orättvisa. Skulle åter Utskottet icke vilja gå ifrån sitt förslag, anhåller jag få fästa uppmärksamheten på otjenligheten af den fö* reskrift, att så snart Banco-lånet med ränta hinner uppgå till lika belopp med obligationen och dess upplupna ränta, Bankens skuld mot dess fordran qvittas, samt obligationen afskrifves och dödas. Om icke de skäl jag framfört, öfvertyga om nödvändighetenatt uppsäga capitalet, så måtte likväl ej Utskottets nuvarande förslag kunna antagas; ty huru kan man tvinga någon att beläna sin obligation högre, än han sjelf vill; Den 27 Julii f. m. 83 och månne ej billigheten äfven fordrar, att någon prescriptionstid stall lemnäs egaren, så att han, när han betalar kostnaderna, må komma åter i besittning af sin obligation. Tredje delen af Betänkandet innehåller lånerörelsen på jern, koppar och exportabla effecter. Friherre Cederström har framställt behofvet af en större varubelåning i allmänhet. Jag var vid 1823 års Riksdag den, som motionerade en sådan, och detsamma har jag gjort vid denna Riksdag.
Jag har i Paris sett ett fängelse, der barn voro inslängda hvart för sig. När man inträdde i deras rum, så klarnade visserligen ansigtet och de sågo mindre olyckliga ut än eljest; men när man obemärkt betraktade dem , då de släpptes ut på gårdarne för alt få luft, så var deras första rörelse, att se sig omkring, huruvida ingen mensklig varelse kunde upptäckas. När deras ögon förgäfves sökt derefter, så grepo de i ett slags förtviflan till den boll, det tunnband eller hvad som kunde förefinuas till deras tidsfördrif. Detta var glädjen i deras lif. När en sådan gosse utsläppes, hvilken moralisk kraft skall han hafva att motstå omgifvande frestelser? flan är såsom ett barn i en gångstol. När man lyfter det derur, så faller det. Sådant är till stor del också de äldres öde. De blifva, såsom man vet, ofta vansinniga eller fåniga i ensamhetsfängelse, och de, som med förståndet komma ut, måste ställas under fortfarande vård af frivilliga förmyndare, eller så kallade sociélés de palronage. Huru det förhåller sig med de ur ensamhetsfängelser frigifna fångarnes förbättring, är svårt att med tillförlitlighet veta, emedan erfarenheten ännu är så ny, och uppgifterna derom så stridiga. Men hällom oss till ett mönslerfäiigelse, det i Philadelphia, hvarest förhållandet, enligt sidan 31 i reservationerna, varit följande: ”Af 1183 under något öfver 13 år från detta fängelsets öppnande frigifna fångar, återkommo för andra gången 307, tredje 115, fjerde 45, femte 15, sjette 14, sjunde 1 och nionde 1.” Jag ber eder således, mine Hrr, alt icke smickra eder med förhoppningar, som alldeles icke slå in, och alt ej för en theori, som ännu icke är tillräckligt försökt, göra ett förhastadt steg. Man säger, att hvad som är utrönt på andra stallen, bör äfven kunna, för säkert antagas här. Men om försöken icke hafva slagit bättre itt på andra ställen, än jag nyss nämnde, så synes saken icke vara att eftersträfva.
Majit gjort underdånig framställning om nödvändigheten af skyndsamt anskaffande dels för ^General-Landtmäteri-kontoret af ytterligare en i och för justeringarne derstädes behöflig sals likare och modeller för de nya måtten och vigterne, dels ock för de 21 Provins-Landtmäteri-kontoren af fullständiga satser sådane likare och modeller, jemte erforderliga justerings-instrument, och dervid i underdånighet anmält, att, enligt ett af Mekanikus, Magister O. P. Hamberg gjordt och af Öfver-direktören antaget anbud, hvilket funnits lägre än de af åtskillige andre tillverkare af dylika artiklar derå uppgifna pris, kostnaden för hvarje sats af ofvan omförmälde likare och modeller m m komme att uppgå till 440 Riksdaler Banko och således för alla tjugufem Kontoren till 11,000 Riksdaler, samt att. för anskaffning af ändamålsenliga och väl gjorda lådor till de dyrbara och ömtåliga instrumentens sorgfälliga förvarande uti ~ ProvinsLandtmäteri-kontoren, äfvensom till bestridande af kostnaderne vid effekternas försändning till dessa kontor, erfordrades ett belopp af omkring 2,300 Riksdaler, så att Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 09. 19 hela kostnads-beloppet kunde beräknas uppgå till ungefärligen 13,300 Riksdaler Banko; och vill Kongl. Majit, af sådan anledning, härmed i Nåder äska, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majits disposition anvisa ett kreditiv af Tjugu Tusen Riksdaler Riksmynt, att för ifrågavarande ändamål, i mån af behof, mot behörig redovisning, användas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen Datum ut supra. O S f A R. Ludv. Ahnqvist. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Slals-rådet å Stockholms Slolt den 23 Maj 1857. Närvarande:
Denna anmärkn. kan nu icke hafva något inflytande på tullbestämmelsen å råsockret, men för den icke otänkbara händelsen att någon begärelse för en ytterligare stegring af tullen på råsocker framdeles skulle yppa sig, torde det vara nyttigt att känna, utan alt dervid fästa något klander, att sockret är en af de artiklar hvarå förbrukaren erlägger en af de drygaste beskattningar, i förhållande till varans värde. Den andra meningen i Hr föredragandens framställning, anhåller jag alt få citera ordagrannt; den lyder, som följer: ”men på det emellertid den inhemska fabrikationen för detta råämnes förädling må komma i åtnjutande af samma skydd, som andra näringar, i förhållande till den lindrigare tullbehandlingen af råämnet för deras tillverkningar, torde införselafgifterne ä de beredda sockerslagen undantagsvis böra bestämmas till i någon mån högre procent, än som för fabrikstillverkningar i allmänhet till norm antagits; och hemställes i sådant afseende, att tullen å krossadt lumpsocker och andra dermed jemförliga slag, som nu är bestämd till 6 sk. U. må antagas till 4 sk. 6 rst. eller 50 procent högre tull än å råämnet, samt å topp-, kandioch kaksocker bestämmas till 6 sk. M, eller 100 procent utöfver råämnestullen”. Det första sam härvid faller i ögonen är, att Hr föredragandens framställning icke innefattar någon enda upplysning i sak, ingen uppgift hvarpå ett omdöme kan grunda sig; att under öfverläggningen vid Konungens rådshord icke någon af alla de tvistefrågor, som bordt påkalla å denna artikel en mer än vanlig uppmärksamhet både i statens intresse och för de statsekonomiska grundsatsernas skull, ens blifvit vidrörd, än mindre pröfvad. Besinnar man dertill, att riksförsamlingen hos oss utgöres af 4 olika Stånd, som fatta beslut hvar för sig; att R.