Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr och tull 1 R:dr 16 sk. per Ss; dels Flalfyllealngods, att, som den stora införseln af halfylleväfnader icke allenast verkade förstörande på flere fabriks-grenar, utan jemväl botade att belt och hållet uttränga hus-slöjden, sådane halfylle-väfnader, som till väfnadssättet'äro lika med till införsel förbudna hcl-ylle-väfnader, icke borde få införas, samt i öfrigt tullvärde och tull höjas, hvadan redactionen och bestämmelserna borde blifva dessa: ”Halfylle-, alngods, som till väfnadssättet är lika med till införsel tillåtna helylle-väfnader, tull värde 3 Rdr och tullafgift 1 Rdr pr Sf.”; a4 Bevillnings-Utskottets BetänkandeJY.o 12. angående tull-taxans sista rubrik, eller ”varor, sora icke kunna hänföras till någon af de i taxan upptagne bestämmelser”, ätt då denna vore af en sådan beskaffenhet, att nästan allt, hvad i taxan funnes förbudet, kunde medelst fingerade benämningar införas, rubriken borde ur taxan utgå; angående Drawback, eller tullrestitution, att sådant återställande af tullafgifterna å råämnet måtte medgifvas äfven vid utförseln såväl af bomulls-väfnader, tillverkade af utländskt garn eller af garn öfver N:o 26, som ock af halfylleväfnader; samt slutligen angående det i 11 af tull-taxe-underrättelserna befintliga så lydande stadganden: ”Vid uppkommande tvist om en varas tullbarhet eller rätta art och benämning, må General-Tull-Styrelsen ega att, sedan, der så fordras, sakkunnige handlande eller fabrikanter hörde blifvit, afgöra frågan; kunnande besvär öfver General-Tull-Styrelsens i dylika frågor fattade beslut bos Oss i underdånighet anföras endast af godsegaren”, — att då derigenom inrymdes åt godsegaren en större rätt, än åt den inhemske näringsidkaren, ändring härutinnan mätte ske i öfverensstämmelse med vanlig rättsprincip, att nemligen begge parterne måtte få åtnjuta samma rätt.
Han kände på en gång en trånfull längtan efter att sitta härinne en skymningsstund och drömma eller lyssna till vacker musik, sådan musik, som han mindes från sin barndom. Det fanns ingen yttre likhet mellan hans gamla föräldrahem och detta, men han kände det, som om han åter varit en drömmande gosse, en svärmisk, tungsint yngling. Förnimmelsen var ej sorglig men vemodig. Det var, som om han i hela sitt lif gått och väntat på att känna just det, som han nu erfor, och ändå kunde han ej göra sig reda för, hvad det var. Han var långt borta från omgifningen och måste göra våld på sig för att tvinga sig tillbaka till verkligheten och gå in i rummet. Stämningen var så stark hos honom, att han inte en gång märkte sin hustrus indignation öfver det, som kommit in och kommit upp och kommit omkring i det rum, hon för knappt en vecka sedan lämnat så prydligt. Hon bar det för öfrigt utmärkt, förändrade icke en min. Kurt, som synbarligen var helt nervös, innan han sett, hur fru Säfve skulle taga omflyttningen, ignorerade klokt nog, att en sådan ägt rum, och talade bara om att de »ändtligen fått upp det mesta». Det kunde fru Säfve så lätt tänka. Kurt, förtjust öfver att isen var bruten, berättade, att hans hustru gjort allt själf. Hon hade hängt upp draperierna. Han hade visserligen spikat upp taflorna, naturligtvis efter hennes order, men hon hade gjort det öfriga, medan han varit på kontoret. Fru Lundbäck, som med sin ogifta dotter, Selma, redan varit en stund på visit, innan Säfves kommo, utbrast ett beundrande: — Hur är det möjligt, utan tapetserare! Fru Lundbäck hade totalt förgätit den tid, då hon och döttrarna själfva blånat och strukit sina hvita gardiner, som de sedan själfva hängt upp. De öfriga fruarna tego, därför att Eleonore teg. Det var hon, som brukade ge tonen. — Sådant här kan inte en tapetserare göra, sade Wanda. Det har varit den lättaste sak i världen. Jag har ju haft så mycket att göra af.
Lyckligtvis har Hr Ekströmer, hvarföre jag af uppriktig tillgifvenhet för universiteten, dem jag önskar må förblifva orubbade, är honom mycket tacksam, förklarat, att den rigtning, som Carolinska institutet bör hafva, är mera praktisk och icke egentligen theorelisk; samt att alla oenighetsfrön emellan institutet af universiteterne numera äro aflägsnade. Det lärer alltså nu för tiden ej arbetas vidare något uppå alt draga undervisningen för närvar, hit ifrån universitets-städerne. Men då Hr Ekströmer derjemte yttrat sig, för en mer eller mindre aflägsen framtid, anse det äga sannolikhet och vissa skäl för sig, att Stockholm blefve sätet för hela den högre undervisningen, så att lärdomssätena i Upsala och Lund skulle upphöra, anhåller jag att få förena mig af allt mitt hjerta i hvad Hr von Hartmansdorff med sä mycket skäl anfört, beträffande hufvudstaden såsom universitetsort: varande en sådan fräga af en alldeles synnerlig vigt, hvadan ock försigtigheten ovilkorligt bjuder, att, för någon förespeglad pecuniär besparing, man aldrig må äfventyra de följder som af eli dylikt steg vore att befara. Men då Hr von Hartmansdorff vidare förklarat sig anse lämpligt vara, att R. St. ej blandade sig uti den strid som, efter hvad man säger och sanningen deraf lärer väl ej så alldeles kunna öfverskylas, fortfarande pågår eller åtminstone tillförene och ganska långvarigt pågått, emellan ofvan omförmälda auktoriteter; om hvilken strid sjelfva det reglemente, som Hr Ekströmer ansett numera icke påtänkas till återinförande, synes bära det mest tydliga vittnesbörd, så tror jag att ett missförstånd måtte existera om Utskrs framställning. Man finner Ständernes inblandning häri otjenlig. Rigtigt. Men det är just ett dylikt inblandande, som Utsk. sökt för R. St. undvika genom att föreslå nedsättandet af en kommitté. Att åter, på sätt Hr Ekströmer föreslagit, afsöndra motiverna och endast bifalla sjelfva beslutet hvaruti Utsk. stadnat, det vore väl att sätta Exped.Ulsk. i den största förlägenhet; och kan jag för min del ej godkänna en sådan afstympning.
M:t framställda förslag skulle förhöjning i portot icke ega rum i förhållande tili brefvigten, hvarigenom ofvanberörda summa komme att betydligt minskas, och då afgifterne för ifrågavarande bref dessutom utgöra en väsendtlig del af Poslförvailarnes sportler, samt, i följd af dessa afgifters ingående till Postverket, ersättning måste bemälde tjenstemän beredas, hafva Rikets Ständer ansett lämpligast, att hittills gällande stadganden i afseende å nämnda bref förblifva oförändrade, likväl med någon skälig nedsättning i de nu föreskrifna vigtbeslämmelserna för dessa bref. I likhet med hvad E. K. M:t i Nåder föreslagit, hafva Rikets Ständer ansett, all det må ankomma på brefvens inlemnare att erlägga porto antingen med penningar eller med s. k. frimärken, hvilka, på sätt General-Post-slyrelsen derom förordnar, böra från Postverket utlemnas, samt att 2 procent af hvad genom dylika märkens försäljning inflyter må användas så som i 9:de punkten af E. K. Mits Nådiga Proposition oinlörmäles. Hvad åter angår de bref, som nedläggas i särskilda lådor, hvilka, efter GeneralPost-styrelsens föranstaltande, skulle flerestädes anbringas, så hafva Rikets Ständer visserligen funnit, att beskaffenheten af dessa bref-emottagningsställen icke medgifver kontant liqvid af brefportot, men anse ock, alt anlitandet af dessa bref-lådor skulle i väsendtlig mån försvåras genom att ovilkorligen påbjuda portots erläggande medelst frimärken, då icke blott bristande tillgång på sådana, utan-älven ovisshet om brefvens verkliga vigt ej sällan torde inträffa.
N:o 17, med hemställan att ett af Kongl. Majit och Rikets Kammar-rätt angifvet underdånigt utlåtande målto lä tryckas, för att bland Riks-Ståndens ledamöter utdelas. Bifölls. S. D. Föredrogos och godkändes Stats-UIskottets den 8 dennes bordlagda Memorial Nio 58, i anledning af återremiss å Gite § af del i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 15 framställda förslag till förnyad Instruktion för Rikets Ständers Revisorer vid granskningen af Riksgälds-kontorets ställning och förvaltning. S. D. Föredrogs och bifölls Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 1, angående arfvode åt den af Utskottet antagna särskilda Sekreterare. S. D. Efter föredragning af Friherre Creutz, Stelfan, den 8 dennes bordlagda anförande, i anledning af bemälde ledamots motion om införande af det s. k. civila äktenskapet, blef detta anförande tillika med de deraf föranledda yttranden till Lag-Utskottet remitteradt. Frän Högv. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 52, angå ende anvisande af medel för fortsatta arbeten å Statens vestra starojernbana emellan Stockholm och Cathrineholm. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 4 7, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Första Hufvud—titel, stadnade Ståndet i följande beslut: 252 Prol.-Utdrag den 11 Februari 1860. Med ogillande af Utskottets yttrande uti 5:dje punkten, lil. b, beviljade Ståndet den af Kongl. Majit begärda tillökning uti anslaget för H. K. H. Hertigen af Dalarne, i händelse af Hans Kongl. Höghets förmälning. Likaledes beviljade Ståndet, sorn ogillade Utskottets yttrande i nite punkten, det af Kongl. Majit föreslagna särskilda anslag af 6,000
Viser ej sökanden sedan i stad inom tre månader och på landet å det lagtima ting, sorn infaller näst efter fre månader, att han stämt; vare hans ansökning då förfallen: lag samma vare, der sökanden saken vinner, men ej å tid, sorn. nu sagd är, sedan domenvunnit laga kraft, den inför rätten företer. Söker någon inteckning för fordran, hvarom tvist redan instämd är; då skall ock den ansökning hvila, till dess dom uti tvisten fallit; och gulle sedan om skyldighet för sökanden att domen förete, hvad förut sagd t är. 10 §. Vill borgenär låta inteckna fordran, hvarför sådan säkerhet ej utfäst blifvit; bafve gäldenär våld alt den fordran betala, ändå att förfallotid den ej inne är. 334 Expedäions-Ulskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 160. 11 §. Inteckning m;\ ej beviljas för fordran, som ej till vist belopp i penningar eller varor bestämd är. 12 §. Ej må för fordran inteckning beviljas i hus, annan byggnad ock vattenverk, så framt dermed ej är förenad ständig eganderätt till grunden, eller i städerne för besittning af tomten en viss årlig tomtöresafgift erlägges, och innehafvaren på grund deraf ej kan från tomten skiljas, med mindre än att lösen för derå uppförde byggnader till honom betalas. Ej heller må inteckning beviljas i annan egendom, än den gäldenären veterligen genom laga fång förvärfvat, och deraf han egare är, då inteckning sökes: är egendomen kommen i bans band genom lang, som lagfaras börj vare ej inteckning beviljad förr än uppbud skett. 13 §. Är i egendom, den gäldenär till annan öfverlåtit, inteckning för förre egarens skuld sökt förr än nya egaren sökt lagfart å öfverlåtelsenj då må ej den öfverlåtelsen ligga i vägen för inteckningen, utan hålle nya egaren sig till fångesmannen för hvad han förlorar: sökes å samma rättegångsdag i staden eller vid samma ting å landet inteckning för fordran och lagfart å öfverlåtelse; vike fordringsegaren för den, som eganderätten förvärfvat, der ej inteckningen sökes för fordran, som i 11 kaj). 2 § Jordabalken omtalas. 14 §.
Det är visserligen sannt, att under fredstid kan exercisen fortgå sorn hittills, men som det icke torde vara meningen att organisera en här, hvarutaf vid förefallande behof mellan 5 och 6,000 man beväring står utan befäl, så lärer behofvet af sådana bataljoners uprättaude vara tydligen ådagalagdt. Jag anhåller om afslag på StatsUtsk:ts Utlåt, och bifall till hvad K. M. Nådigst föreslagit. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag vill först vördsamt framställa den förfrågan, huruvida det är kändt om denna punkt redan är afgjord af de 3 öfriga Stin. I anledning häraf tillkännagaf H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att någon underrättelse om de öfriga HiksStåudeus beslut i förevarande fråga ännu icke ankommit. Gr. Anckarsvärd: För sådant fall tar jag mig friheten för klara att jag till alla delar instämmer i Hr Lilliehööks yrkande, att K. Mits Nåd. Propos. i denna del måtte bifallas. Jag tror nemligen, att Utsk:t i detta hänseende icke fullkomligen upfattat frågan. Jag anser det vara af största vigt för skärgårdsflottan, att det dertill anslagna manskap under fredstid får en öfning, annorlunda beskaffad än den, som till lands bibringas detta manskap medelst inpräglande af handgevärsexercis, marcheringar o. d. Såvidt man således någonsin vill tänka uppå att begagna detta sjöförsvar till hvad det borde vara, är det af allrastörsta vigt att uti ii‘rågav:de hänseende vidtaga en förändring uti nu varande förhållanden. Derför önskar jag ock bifall till K. Propos. och afslag å Utsk:ts Utlåt, i denna del. Hr Skogman:
Då RiddarhusUtskottet uti ett särskildt afgifvet Betänkande, anmält den af Utskottet verkställde granskning af det vid sista Riksdag uppgjorde förslag till en ny instruction för RiddarhusDirectionen och Riddarhusets Embetsoch Tjenstemän, jemte resultaten af en sådan granskning, samt tillika upplyst orsaken, hvarföre Utskottet ansett sig böra tills vidare uppskjuta med pröfningen af förslaget till ett nytt Lånreglemente; torde Utskottet, i afseende på hvad 12 § af Directionens Berättelse, rörande dessa ämnen, innehåller, nu icke behöfva atf ingå i något vidare yttrande. Ilen ir jin gusti t. ro. H3 § i*- Då de skål RiddarhusDirectionen uti i3 §. änfört emot fortfarandet af det AdvocatFiscalen i Kongl. Götha HofRått, Lagmannen O. Hedenstjerna vid sista Riksdag, af Ridderskapet och Adeln beviljade årliga arfvode från RiddarhusCaSsati af 25 R:dr Banco föir bevakande inom HofRåtten af Riddarhusets angelägenheter; att nemligen bemålte AdvocatFiscal under de sednare åren för Riddarhuset icke haft någon befattning; att dess biträde äfven framdeles sällan torde behöfva påkallas, och att* sedan Kongl.
Jag har äfven genom min omförmäldta afhandling trott mig böra visa huru högst angelägit det vore, att urval af Ston göres för afveln, som ock att föhlen genast blifva rätt danade, för att vinna fotens och benens samt hela physikens rätta styrka. Skulle sådane Stuteri-regleringar uppkomma, sorn medgifva detta, skulle jag tro, det vara högst nödigt, att dervid fästa det villkoret, att en Practisk LärdomsSchola för Häslkunskapen, och en sådan Schola för Rid - Den 10 December f. m. Ridkonsten inrättades, hvilka af StuteriStyrelsen underhållne vid hvarje Stuteri (dock kunde den sednare förläggas hvar hälst behofvet påkallade), så gör jag mig försäkrad, att de ynglingar inom conscriptionsåldren, hvilka som ca valler i-recry ter der ville genomgå en nödig cours, skulle åter utgå såsom i sin sak kunnige, och den brist nu vidlåder hela denna inrättnings omfång, nemligen lärda stallkarlar, sorn förstå hästens rätta vård och dressering, icke vara ett ibland de hufvudsakiigaste skälen derföre, att hästars uppfödande inom Sverige nu icke lönar sig. Jag anser i öfrigt Motionen innefatta de väl beräknade åtgärder till ändamålets vinnande, hvilka jag vågar vördsammast biträda, med full öfvertygelse om Rikets, deraf uppkommande oberäkneliga fördelar, och får jag, såsom följd af allt det jag nu haft äran yttra, begära såsom ytterligare Motioner i ämnet: 1:0. Den nödiga utvidgning, som möjligen kan meddelas vårt Centralinstitut för Veterinairoch Hästkunskapen. 2:0. Att i önskningsväg underdånig hemställan till Kongl. Majit måtte göras, att, då Han kan pröfva nödigt att med vederbörande Rusthållare låta uppgöra särskildta RemonteringsContracter för hvarje 3 H. *0 3o6 Den io December f. m.
» Vi äro edra ooh jorden är vår », brukade bönderna under lifegenskapens tid säga till godsherrarne, och derför var idén om befrielsen från lifegenskapen i böndernas hjerna fast förbunden med idén om det lagliga tillerkännandet af deras rätt till all jorden. Oafsedt svårigheten att på annat sätt kunna tillgodose tjago millioner frigifna bönders materiella behof, skalle det derför ej lyckats att frigifva bönderna men ej deras jord. Ett Bädant steg skalle troligen framkallat en revolution. De ryska demokratiska partierna, hvilkas språkrör vid denna tid tidskriften » Sovoiemiennik », redigerad af Tschernyschevskij, var, fordrade att staten skalle inlösa all jord ooh öfverlemna den &amp; t bönderna. Minimifordringarne voro, att man skalle bereda bönderna möjlighet att genom bearbetande af sin jord kunna tillfredsställa sina behof och blifva i tillfälle att betala statsskatten. Regeringen kompromiseade alltjemt. Sålunda bestämde den jordlotternas storlek efter följande beräkning: » bonden skall » — för att begagna det högttrafvande officiella språket — » öfva sig i åkerbruk på den honom anvisade jordlotten, äfvensom i andra nyttiga yrken samt i handarbete, och deri finna källan till väl-stånd. » Om man öfversätter dessa officiella evfemismer på vanligt språk, skall man finna deras innebörd vara den, att i det regeringen tilldelade bönderna jord, önskade den p&amp; samma gftng bibehålla dem i ekonomiskt beroende af godsegarne, och tillförsäkra de senare arbetskrafter. Det är då icke underligt att de jordlotter, som tilldelades bönderna, viaade sig vara otillräckliga för att tillförsäkra dem en oberoende tillvaro. Slatligen uppväckte äfven frågan om formen för de blifvande bondehemmen många stridigheter under den närmaste tiden före reformens genomförande. Liberalerna, som hyllade de engelska filosofiska och ekonomiska teorierna, och som derför ansågo att att man genom att införa privategendom skulle betydligt upp-drifva jordens produktivitivitet, önskade att landet skulle fördelas i små jordlotter.
Kronofjerdingsmans biträde vid ett dylikt göromål ansetts erforderligt och påkallats, förekommer, att skjuts beräknats för resa fram och åter hvarje dag emellan Fjerdingsmannens hemvist och Flyinge kungsgård under sju förrättningsdagar, utan att visadt blifvit, det höleverans under så många dagar egt rum. — Enahanda anmärkning gäller äfven i afseende på ersättning till samma kronobetjent för dylikt biträde vid foderleverering under nio dagar. Räkenskapen, som hos Kongl. Kammar-rätten granskats med anmärkningar, redovisar inkomster och utgifter sålunda: §• 2 § 3. Strömsholms stuteri. Balans från år 1859: Arrendemedel Försäljningsmedel för kreatur, furage m. m. Dito för 2:ne aktier Balans till år 1861: Balans från år 1859: Utgifter: Medikamenter och sjukvård 1,327: 48. Transport och underhållskostnad för landtbeskällare 8.780: 53. Upphandling af inventarier och förbrukningsper sedlar ra. ra . 8,067: 16. Beklädnad till stallbetjeningen 119: 95. För hingstars underhåll på ridstallet i Upsala 1,254: 56. Balans till år 1861: Ur den af Stuteri-styrelsen afgifna berättelse rörande förhållandena vid nämnde Stuteri-inrättning få Revisorerne meddela följande: Af de vid inrättningen öfver stät befintliga hästar, blefvo 6 hingstar använda till landtbeskällare och 4 ston till moderston, hvarjemte 13 hingstar och 9 ston afyttrats å auktion för en summa af 13,032 R:dr, utgörande i medeltal något öfver 592 Rdr för hvarje försåldt ! reatur. Under revisionsåret har, dels till följd af sjukdomar, dels af andra omständigheter någon .minskning i kreatursantalet egt ruin. Totalantalet afgångne hästar utgjorde 30, eller en mindre än de tillkomne, så att vid revisionsårets slut befunnos vid Stuteriet inalles 195 hästkreatur, bestående af 42 beskällare, 40 moderston, 1 vallack och 112 yngre hästar.
Det skulle kanske icke finnas hos de gamle vännerna något af allt det, som han gått och diktat om i sin afskiljda vrå. Tiden skulle ha lagt sig kylande mellan dem; de skulle nu ha andra intressen, andra sympatier, andra synpunkter. De skulle kanske till och med ringaktande se ned på honom, landsortsbon ... vid denna tanke reste det sig inom honom en iskall stolthet, men på samma gång förnam han en längtan efter det ensamma hemmet dernere på den skånska slätten, det ensamma lifvet och den unga flickan, som var hans eget kött och blod, i hvars själ han ingjutit sin kärlek och sina antipatier, sin skönhetslängtan och sitt förakt för allt, som var lågt och rått. Han reste sig upp och gick. Nu saknade han mod att söka någon af de gamle vännerna upp. Sakta dref han nedåt mot staden, förbi slottet och öfver Norrbro, den väg han vandrat så ofta förr. Han kände sig het i hufvudet och torr invärtes; Andalusiskan låg der inbjudande sval; han gick ditin, slog sig ner i en af de djupa fönsternischerna och rekvirerade en flaska vatten jemte dagens tidningar. Medan han drack bläddrade han i ett par af dem: torftigt! torftigt! Aldrig ett friskt och öppet ord, aldrig en fin och ädel tanke! Småaktighet och partiskhet och partikäbbel om ingenting. Det var den nya tiden. Han stod i hotellets vestibyl och bläddrade i en adresskalender efter sin vän kommendörens bostad. Beklämningen hade gått öfver. Det var väl den oroliga natten, som nedsatt hans krafter och kommit honom att se allt i så mörk dager. Nu hade han ätit en god middag och sofvit ett par timmar ofvanpå den, och strax kände han sig mer i harmoni med den yttre verlden. Han hade föresatt sig, att icke på förhand störa nöjet af sin resa genom misshumör och pessimistiska fantasier. Kommendören befans bo på Blasieholmen, alldeles i närheten; och majoren bestämde sig för, att redan samma eftermiddag söka upp honom. Han kände en viss oro, när han gick uppför trapporna, och hjertat bultade i hastigare takt än vanligt. Men han började ju bli gammal och var icke van att stiga så högt.
Slutligen får Utskottet anmäla, att, (ill upplysning om de i delta Utlåtande af Utskottet tillstyrkta anslagsoch låne-summors sammanlagda belopp, en i tabellarisk form uppgjord förteckning å desamma finnes härvid bifogad. Slockholm den 10 November 1857. Re s er v a lionel". Emot 3:dje punkten, angående anslag för väg-anläggning på Björk-ön: af Grefve M. Hamilton: ”Mot Utskottets beslut att tillstyrka Rikets Ständer alt bevilja ett anslag af 24,000 U:dr till en väg på Björk-ön, får jag mig reservera. En väg på en ö i skärgården torde i allmänhet vara af lemligen obetydligt allmänt intresse; bär lärer delta, enligt uppgift, bestå deruti, att besättningarne å de fartyg, som under resa infrysa och vid denna ö blifva vinterliggare, skulle pä ett beqvärnare och lättare sätt kunna färdas derifrån. Jag har icke sett någon uppgift på, huru många dessa vinterliggare är 1 igen äro, vet det icke heller, men antager att de äro flere, än som vid våra många skärgårdshamnar är vanligt. Vägen kommer likväl icke att af dem begagnas mera än högst två gånger om året, och det vid de tider, då marken antingen är snöbeläckt, så att släddon kunna begagnas, vid hvilka tillfällen dyrbarare väg-anläggningar icke äro af behofvel påkallade, eller ock barfrusen, då äfven en god väg vanligen är uti ett föga (ärbart skick, så att de trafikerande icke skulle vara myckel hjelpla dermed; vintertiden är ej heller sjömannens tid mycket dyrbar, så att jag, äfven för den skull, icke anser behöfligt alt Slaten, för att spara den, offrar en större penningesumma på ett dylikt företag, helst icke någon förlägenhet förefinnes att lör mera allmänt nyttiga företag använda de summor, som äro att tillgå. Sä mycket om det allmänna intresse, lill hvilkels befordrande Utskottet ansett lämpligt tillstyrka ett anslag af 24,000 R:dr.