Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid hvilar ännu hos Banco-Fullmägtige den af Ordinarii Revisionen, för Malmö Låne-Contoirs Förvaltning år 1829, föreslagne Decharge, och, vid öfverlemnandet till Directionen af Dechargen för år i83o, hafva Banco-Fullmägtige uttryckeligen undantagit sådane frågor rörande åtal, ansvar eller ersättning som emot llere eller färre af Directionens Ledamöter blifvit eller blifva väckte i sammanhang med eller i följd af förre Kammereraren Lindstedts bedrägerier. §• 9- Inre Detaille - Förhållanden. För verkställighet af Rikets Ständers beslut, om prägling på Bankens bekostnad af 2:ne Skådepenningar, den ena af ip:de storleken, i anledning af Hennes Maj:t Drottningens Kröning, den andra af i5:de storleken, i anledning af Deras Kongl. Högheter Hertigarnes af Skåne, Upland och Öster - göthland födelse, hafva Banco-Fullmägtige, sedan de af Kongl. VitterhctsAcademien uppgjorda Förslag blifvit af Kongl. Maj:t gillade, den 28 sistlidne April contraherat med Svenske Graveurerne Lundgren och Frumerie, att inom ett år derefter förfärdiga och lefverera Medaille-stämplarne. Vid verkställd collationering af Kongl. Ränte-Kammarens Räkningar med Banken för år i83o, har en af Banken den 12 Januarii samma år inlöst Assignation å 7,900 R:dr saknats i Kongl. Ränte-Kammarens Böcker. Denna Assignation, försedd med Ordnings-N:o 25, daterad den 11 Januarii i83o, undertecknad med namnen E. Westerstrand, J. L. Karström och G. af Wåhlberg samt insatt af T. Alm, har af Kongl. Ränte-Kammarens Tjenstemän förklarats vara falsk; i anledning hvaraf nogrann och vidlyftig undersökning, hos Bankens Commissariat, blifvit anställd till upptäckande af den person som Assignationen inlemnat, hvarvid ändamålet likväl icke kunnat med säkerhet vinnas. Då Kongl.
S. D. Föredrogos ånyo Constitulions-Utskoltets memorial N: > 13, angående anmärkningar, gjorda under granskningen af Stats-Rådets protocoll; och N:o 17, med rättelse i Constitntions-Utskottcts memorial N:o 13, bilagan. Memorialet N:o 13, återremitterades, på grund af dervid gjorde anmärk - 566 Prot. Utdr. d. 1 Juli lS'4°. ningar, och vid detta förhållande, fann Ståndet memorialet N:o 17, icke till någon åtgärd föranleda. Från H e d e rv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs åter och lades till handlingarne Constitutions-Utskottets sedan den 20 nästlidne Juni på bordet hvilande memorial N:o 17, angående rättelse i samma Utskotts memorial, N:o 13. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens sedan den 17 nästlidne Juni på bordet hvilande memorial N:o 3, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående ersättning till Krono-Länsmän för resor, som af dem anställas för försegling af hränvins-redskap; blef samma memorial lagdt till handlingarne. S. D. Föredrogos åter följande Lag-Utskottets, sedan den 20 nästlidne Juni på hordet hvilande Betänkanden och Utlåtanden: N:o 59, öfver väckta motioner om upphäfvande af en del serskilda domstolar. Bifölls. N:o 60, i anledning af återremisser utaf åtskilliga från Utskottet afgifne Betänkanden. Lades till handlingarne. N:o 61, i anledning af väckt motion om förbud emot utgifvande af skuldsedlar, ställda till sedelhafvare!! m. m. Bifölls. N:o 62, i anledning af väckt motion om föreskrifts meddelande, huru förhållas bör med Ordförandeskapet i Domstolar, som bestå af både lagfarne och icke lagfarne ledamöter. Bifölls.
Ständer kunde finna skäligt stadga. Såsom inledning till bedömande af denna samhalls-angelägenhet, har Utskottet, dels med afseende på densammas vigt, och dels på grund af derom gjord framställning, ansett sig böra vördsamt meddela åtskilliga upplysningar om näringsfrihets-frågans uppkomst och behandling. Sedan Rikets Ständer, vid 1809 och 1810 årens Riksdag, sinsemellan öfverenskommit om åtskillige förändringar och jemkningar uti deras innehafvande privilegier, förmoner, rättigheter och friheter, samt deribland, ”att idkande af all borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig lunga, måtte blifva en rättighet för alla medborgare-classer,” samt uti skrifvelse den 2 April sistnämnde år i underdånighet gifvit Kongl, Maj:t sådant tillkänna, behagade Kongl. Maj:t, genom kungörelse den 6 i samma månad, till framdeles efterlefnad och iagttagande, i Nåder bifalla och antaga desse af Rikets Ständer sålunda gjorde concessioner. Frågan om allmän näringsfrihet har sålunda samtidigt med vårt nya statsskick blifwit föremål för offentliga förhandlingar inom Riks-Slånden och i förening 4 Altm. Besv.- och Ekon.-Ut skot tets Betänkandet N.o 3g. dermed för alla de speciella omvägar, som åtföljt ärenders behandlande af Committerade, offentliga myndigheter oclv enskilda eorporationer. Man tvistade ifrån början efter olika af ståndsförhållanden utvecklade åsigter, om betydelsen af näringsfrihet och om dess pracliska inverkan på stånds-privilegier, på medborgerlig rätt och på allmänna välmågans upphjelpande eller förfall. Det Vällofl. Borgare-Ståndet har, tilläfventyrs icke alldeles utan skäl, med ihärdighet, ehuru tid efter annan medgifna jemktiingar uti den af förstone positivt yrkade ståndsrättigheten,. ställt sig försvarsvis fram, att freda hvad sorn i dess tanka bordt anses för privilegier, inverkande på dess bestånd i egenskap af Corpora tion, mot Hög l off.
Lagerbjelke omförmält, uppskjutit frågan, att upptaga räntorna till beräkning i statsregleringen, derföre att något beslut i förevar:de fråga icke blifvit faltadt. Om icke heller något, som förändrar det gamla förhållandet kommer att fattas, så är det klart, all beräkningen i RiksStalen blir sådan, som om denna fråga aldrig varit å bane, d. v. s. sådan, som antingen StatsUtsk. eller K. M. redan föreslagit. Den gamla beräkningen som är förslagsvis upptagen, och grundad på årlig markegång, kommer dä att qvarstå derföre, att man icke beslutat någon förändring. Vill Konungen icke hafva annat än silfver så kan Slalskont. när som häldst uttaga mynt i st. f. sedlar. Ytterligare, och under föiutsättning, att två Stånd förklara, frågan icke skola gå lill förstärkt StatsUtsk., men två andra förklara henne der skola slitas, har Gr. Lagerbjelke hemställt, hvilken dä skall afgöra frågan? om hon aldrig skall få något slut? Gr:n såsom ordf. i Const.Utsk., har sjelf undertecknat ett betänk., innehållande föreskrift huru härmed i framtiden skall tillgå, och huru en skiljedomare emellan Stånden skall kunna erhållas. Den tillstyrkta grundlagsförändringen är ännu icke gällande, och man har sålunda, icke annat att rätta sig efter än prejudikat. 1 sådant afseende åberopar jag ett från 1840 års riksdag, då två Stånd stannade emot två i en dylik fråga, nemi. då R. o. Ad. samt PresteSt. förklarade, att frågan skulle förfalla, hvaremot Borgareoch RondeSt. påstodo, att frågan skulle afgöras genom omröstning i förstärkt Utsk. Af saken blef intet såsom förhållandet alltid är och måste vara der statsregleringsfrågor icke förekomma. Då man förut på sådant sätt förfarit, bör man väl äfven nu göra på samma sätt; ty man måste naturligtvis i detta, som i alla andra fall, der lag icke finnes, rätta sig efter häfd eller hvad förr öfligt varit. I afseende på Presterskapets privilegier har Gr.
Af det anslag å 750,000 R:dr, som, enligt hvad ofvan finnes omförmäldt, särskildt blifvit anvisadt till förlagslån för anläggning och drifvande af större, efter nya eller väsendtligen förbättrade methoder inrättade fabriksanläggningar har, genom verkställda återbetalningar af förut utgifna dylika lån, under åren 1861, 1862 och 1863 funnits att disponera ett sammanlagdt belopp af R;dr 340,330: 41. hvaraf under samma år utassignerats följande nya förlagslån nemligen: till egarne af Stensholms pappersbruk i Jönköpings län, återstoden af det med 40,000 R:dr dem beviljade lån, hvaraf 9,000 R:dr förut ut bekommits R:dr 31,000: „ egarne af Eda glasbruk i Wermlands län 30,000: „ intressenterne i Glafva glasbruk i sistnämnda län 30,000: Klädesfabriksidkaren C. L. Appelberg i Norrtelje 12,000: „ intressenterne i Lyreas jernbruk i Wermlands län 10,000: , Knappfabrikanten II. Widgren i Stockholm 25,000: 5 Transport R:dr 138,000: 340,330: 41. till egarne af Wiskaholms väfverifabrik i Borås 20,000: „ egaren af Kolmårdens marmorbruk 20,000: „ Norrköpings väfveriaktiebolag 80,000: „ Rosenbergs aktiebolags bomullsväfveri 20,000: „ egarne af en vid Ystad anlagd mekanisk verkstad 25,000: „ Snickerifabrikanten P. J. Ekman i Stockholm 20,000: „ Bruksegaren O. S.
T^idrag den 19 Maji 182g, beklädas med vadmal , afslogs Belänkandet t N :o 91, och blef Utskottets, under N:a 54, i ämnet afgifne Utlåtande, af Ståndet bifallet S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtanden : N;o Qfi, angående yrkade förändringar i stadgandet om utkröningars beviljande å Hä* rads-Allmänningar; Nio 1 03, i anledning af åtskilliga föreslagna åtgärder till lindring i rustningsbesväret; och Nio 105, i anledning af väckt fråga om rättigheten till dubbel tjensteårs beräkning för Lärare vid en Lancaster-Schola i Gefle och för Lärare vid alla i Riket inrättade Lancaster-Scholor, der minst 100 barn njuta undervisning} Äfvensom Allmänna Besvärsoch Öeconomie-Utskottets förnyade Utlåtande, N:ö 94, i anledning af väckta Motioner om vederbörandes befrielse från Hjelpedagsverksoch Stängselskyldighetens utgörande till vissa boställen, lades till Handlingarne. S. D. Vid å nyo skedd föredragning, återremitterades, på grund af gjorda anmärk^ ningar, följande Betänkanden: Prot. Vtdrag den 19 Maji 1829, i:o. LagUtskottets N.o 63, öfver gjordt Förslag till ändring af 24 §. i Kongl. Förordningen den i5 Julii 18x8, angående inteckning i fast egendom ; N:o 55, öfver Väckt Motion om ändring 1 Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, så vidt den rörer ändring af §. i Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818 örn inteckning i fast egendom : och N:o 57 , i anledning af gjord Motiort örn utfärdande af en Författning, som föreskrifver huru afhandlingar om sa kalladt undantag eller fördel > samt om upplåtelse af nyttjande-rätt till jordandel skola lagföljas; och Allmänna Besvärsoch Oeconomie.
Om nu Utsk. icke velat föreslå någon åtgärd, som afsåge att minska bränvinsfloden i höst, så hade Utsk. gjort tvertom; då hade Utsk. icke här velat hålla hvad Utsk. i sitt föregrde Betänk, löfval. Dernäst får jag emot Frih. Stjernstedt tillåta mig en anmärkn. Frilen har vändt sig mot Gr. von Platen, och velat finna en inconseqvens deruti, att Gr:n, som här yrkat återremiss och förordat en mildare åtgärd, likväl inom Utsk. framlemnat ett förslag att K. St:r måtte lill K. M. ingå med den förklaringen, att, i fall högst vigtiga omständigheter skulle kräfva bränvins-tillverkningens inställande under hösten, sådant icke skulle möta något hinder från Ständernas sida. En dylik förklaring är likväl något helt annat, än att tillstyrka ett totalt förbud, och för min del får jag bekänna, alt, i fall emot förmodan ett sä besKaffadt förbud kommer att ega rom, så önskar jag att bränvinsbränningen mätte blifva tillåten under en lika lång tid nästa år. Den siste värde talaren och, jemte honom, flere andra hafva framhållit, hvilken ofantlig stor fördel det skulle blifva för de bränvinsbrännare, som ega brännerier af den största tillåtna storlek, eller 1,000 k:r om dygnet, att fä bränna under vårmånaderna. Andra hafva gjort den anmärknm, att denna vinst vore obetydlig i jemförelse med den, som skulle kunna erhållas enl. gamla författningen. Ju flere, som således skulle kunna vinna på att bränna ett par månader, ju flere skulle också bränna. Ty hvilken skulle väl underlåta att göra alla möjliga ansträngningar för att få vara med om den vinst, sorn kan vara att erhålla. Och hvad vunnes dermed? Jo, att en mängd personer, sorn förut icke varit intresserade af denna handtering, skulle drifvas, så att säga, af omtanka för egen fördel att kasta sig på densamma. Någon modifierande åtgärd måste således vidtagas.
Det f rsta innefattar förändring af 106 § Reg.F., sorn säger i hvilka fall Const.Utsk. skall låta ställa en Konungens rådgifvare under Riksrätt. Det andra förslaget, som afser att bereda en utväg för Konungens rådgifvare att tillika innehafva andra embeten, lill hvilka de kunna återgå, innebär äfven en förändring i den nu gällande grundlagen, men en förändring, som redan blifvit af samtlige RiksSt. för deras del .•intagen, ech således nu endast erfordrar Konungens sanctiou f.,r alt lili lag; och det torde således vara bäst, att Hr Grefven, för della ändamåls vinnande, vänder sig till högsta ort. Hvad åter angår den nu föredragna delen af ansvarighetslagen, så lär jag för min del yttra, att jag, lika med ätskillige andre ledamöter, anser denna lag i sjelfva verket endast vara en strafflag, ehuru en annan mildare och vackrare benämning blifvit deråt gifven och antagen; att den således endast bör innefatta de straffbestämmelser, som böra tillämpas för vissa afvikelser frän grundlagen, men icke innehålla några positiva bud, huru Statsrådets ledamöter i det ena eller andra fallet böra sig skicka, emedan sådant icke tillhör crimiual-lagstiftningen, utan grundlagsliftningen. Således anser jag det vara öfverflödigt att 4 H. 2 10 Den 2 November f. m. bär står, det Statsråden skola Konungen råd gifva, men ieke med Honom regera; ty det heter redan förut i grundlagen, att Konungen äger alt styra 11 i ket, och hvad i det hänseendet befinnes i ansvarighetslagen, är allisa endast ett omsägande af grundlagens ord. Jag iror fördenskull, att af della 2 morn. uti inledningen till förevar, ansvarighetslag, endast bör bibehållas sjelfva slutmeningen, som gör ett undanlag från den allmänna ansvarigheten, eli undantag, som visserligen är sä klart, alt det, så till sägandcs, faller af sig sjelf, men likväl icke skadar att det står qvar. Det är nemi. tydligt, all ansvar ej kan komma i fråga för den olyckliga utgång, sorn följt på ett rådslag. Hr Cederschjöld.
Gefle Stad, till orubbad! bibehållande, enär afkastningen deraf går ad pios usus. Utskotten, som icke funnit anledning tillstyrka bifall till den i andra punkten af förestående anmärkningar yrkade inskränkning, i afseende på utarrendering af bränvinsbrännings.rättigheten på Uandet, sådan den i 1 Art. 7 §. af 1824 års Författning medgifves, hafva deremot, dels af den anledning att byalag i vissa orter' icke finnas, dels ock, såsom öfverensstämmande med den allmänna principen, att jordvärdet bör vara grunden för bränvinshrännings-rättighetens utöfvande, i så måtto utvidgat sitt förra Utlåtande i dessa delar, som Utskotten nu få tillstyrka, att den för hemmansegare å landet deruti föreslagne rättighet, att förena sig om gemensamt ut - i6 Bevilln.‘,Lag-s.Allm.BesViO.Oec,~Utsk.Bet.
Den unga flickan kunde inte tillbakahålla ett utrop: » Jag blef så rädd! » Jag skyndade fram och ville sätta min fot på ormen, men hon hejdade mig: » Nej, döda honom ej! » Då min blick mötte hennes, öfvérgöts hennes kinder af en rodnad, som kom mig att darra. » Löjtnanten höll upp ett ögonblick. » Nå, fortfar, » sade grefvinnan. » Ni gjorde sällskap vägen tillbaka, och du talade om din kärlek. nej, det var sant, du har inte talat om den, nå, hvad talade ni om då? » » Ah, det förunnades oss inte att tala så länge vid hvarandra. Jag insåg nödvändigheten af att lämna henne, men då jag gick, lade jag oförmärkt de plockade blommorna i hennes korg. Dagen därpå gick jag samma väg, men den stolta flickan fanns ej där. Hon gick icke mera den vägen. I stället för att bedröfva, gladde detta mig, ty jag förstod henne så väl. » i-Men om du endast inbillar dig. » Grefvinnan började hoppas. Utan att vänta hans svar, fortfor hon: » Fortsätt! » Löjtnanten återtog: » Fyra gånger lyckades jag få tala vid henne. Slumpen gynnade mig och ingen såg eller hörde oss. Vi talade om musik, litteratur och allt hvad som kunde roa två unga människor. Jag aflägsnade mig som vanligt ganska snart. Jag var lika rädd om hennes rykte som om mina ögon. Sista gången vi råkades var för mig den lyckligaste jag upplefvat. Jag hade på skämt stuckit några blommor innanför bandet på min hatt. Då jag tog afsked, föllo dessa till marken, men jag observerade ej detta, utan gick. Då jag gått några steg, vände jag mig om och såg då något, som kom mitt hjärta att svälla af glädje. Den unga flickan hade böjt sig ned och tog upp blommorna samt förde dem till sina läppar. Jag ville ila tillbaka och förklara henne min kärlek, men mitt förnuft var starkare. Icke ett ord skulle jag nämna till henne om vår kärlek, förr än jag kunde säga: » Vill ni blifva min hustru? » » Detta skall du aldrig kunna säga, » sade grefvinnan med en ton, som om hans berättelse gått in igenom det ena örat och ut igenom det andra. » Jag hoppas det dock. » Svaret kom lugnt och undergifvet.
Stockholm deri 3 Mars 1815. Moses Johansson, Riksdsgsfullmägtig från Vesterbottens Län.’’ Bes v. och Ekon> Vtsk. Betänkanden. Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda blifvit andraget, får Utskottet vördsamt anföra: att, som det icke är Utskottet bekant, att Rotehållare nu mera hafva någon skyldighet 1 afseende på forslandet af compagniernas trossoch munderingspersedlarsig ålaggd, och, hvad Moses Johansson afgifvit, förmodligen lärer afse missbruk, hvilka i annan väg böra anmälas och beifra*, finner Utskottet denna motion icke kunna, enligt Regeringsformens 90 §, blifva föremål för någon åtgärd af Riksens Höglofl. Ständer. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsamt underställes. Stockholm den 16 juli 1823. Éesv. och Ekon. Ut.sk> Betänkanderii N:r 147. Ånkom d. 22 Juli 1823. Utlåtande, ofver gjorde anmärkningar vid. [Jtskottets Betänkande N:o 37, i anledning af yrkadt tillstånd för kyrkohemInails åboers efterlemnadé Enkor ochbarrlt att företrädesvis till sådant hetntnan ev* hålla åboratti (jenom Protocolls Utdrag af den 30 nast-5 lidne April har Hederv. Bonde-Ståndet till Utskottet återremitterat dess ofvannämnda Betänkande* på grund af dervid gjorde anmärkningar af Riksdagsfullmägtigen Jöns Pehrsson från Rönnebergs och Onsjö Härader, som anfort: att samma Betänkande icke skall innefatta någon annan pröfning, än upprepande af författningar, men icke huru vida någon lämplig jemnkning eller förändring i ett eller annat afseende kunde vara nödig:
Ofvan upptagne lön och arfvode för Cassa-Bokhållaren besparas, så länge Cassörs-göromålen förrättas af den nu å Interims-stat uppförde Cassören för RiksgäldsContoirets inkomster och utgifter; kommande Notarie-lönen ej eller att utgå förr än efter nuvarande Referendariens afgång. Summa R:dr Bc:o Lön. Arfvode. Lön. 1 Cassör ... i,35o 1 Referendarie 1,080 1 Revisor ... nio 1 Canzlist i Fnllmägtiges Expedition 45o 1 Conloirs-skrifvare i Cassa-Contoiret 45o Från Credit-Sedel-verkets Stat öfverflyttade 1 Kamererare 1,080 i Yexlings-CassÖr 1,080 Dessutom upptages här för nuvarande Bokhållaren i Boksluts-Contoiret skillnaden mellan hans hitintills åtnjutna löne-inkomst och den för denna tjenst å Ordinarie Staten uppförda lön . 110 Summa R:dr B:co 6,320 Upplysningsvis anser Utskottet sig: böra härvid anmäla, att, enligt den vid sista Riksdag för Riksgälds-Contoiret fastställda ordinarie Aflönings-stat, nlgjorde, med inberäkning af den provisionella löneföihöjningen, lönerne för detta Yerks embetsoch tjenstemän» samt vaktbetjent tillsammans R:dr 18,000. och enligt den vid samma Riksdag utfärdade interims Aflönings-stat ., . ., „ 8,54o..
R:dr; att stambanan såmedelst finge den mest onaturliga krökning, enär den i grannskapet af hufvudstaden, dit vägarne väl böra sammanlöpa, kröker i rät vinkel, samt framgår lj mil parallelt med eller rättare tillbaka till Stockholm, och befinner sig vid Gran icke fullt 5 mil från Stockholm, sedan den genomlöpt en sträcka af nära 6 mil; att stambanan emellan Kålhammar och Gran passerar de s. k. halföarne der dessa äro smalast, minst odlade och befolkade; att trafiken, som uppgifvits lida genom konkurrens med sjöfarten, om vägen ledes vester om Sigtunafjärden, ovilkorligen kommer att lida ännu mera af en sådan konkurrens om vägen ledes öfver Kålhammar, emedan dels väglängden från Stockholm till Upland och Westmanland blir förökad, dels jernvägen vid Ericssund skär segelleden på ringa afstånd från hufvudstaden. Ett förmedlingsförslag, som sålunda med omkring en mil förlänger stambanan och till följd deraf fördyrar den hufvudsaldiga trafiken, har jag icke kunnat gilla. Dess enda fördel är att bereda en kortare förbindelse mellan hufvudstaden och Upsala, men för erhållande af en sådan fördel, som, reducerad i tid, belöper sig till en half timmes kortare färd, har jag icke ansett mig kunna uppoffra andra orters billiga anspråk. Emellertid vill jag icke förneka att ett förmedlingsförslag, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 71 som kunde tillfredsställa de stridiga åsigterna och på samma gång uppfylla det allmännas fordringar, borde helsås med glädje, och jag har trott mig böra underställa Rikets Ständers pröfning ett sådant, som, enligt min åsigt, åtminstone bättre än Utskottets, uppfyller dessa fordringar. Det öfverensstämmer till sina hufvudgrunder med de, hvilka af Hans Excellens Justitie-Statsministern, Friherre De Geer samt Hans Excellens Utrikes Statsministern, Grefve Mauderström och Statsrådet, Grefve von Platen, vid ärendets föredragning inför Kongl. Maj:t, blifvit framställda.
Hans väsen var förändradt, han var nu mild, lugn och undergifven, och en tår glänste i hans manliga öga, då han sade: ”tror du ej Elisabeth, att jag kämpat och stridit för att qväfva den känsla, hvars bekännelse gått öfver mina läppar i denna stund af svaghet? men den var starkare än jag, än min vilja, jag kunde ej, kan ej besegra den. En hård strid har mitt hjerta kämpat mellan kärleken till dig och Leonhard, men du har segrat, du har uppsväljt all min kärlek och lemnat honom intet öfrigt. Arme, bedragne vän! O hvarföre skulle du rädda din sällhets mördare? hvarföre lemnade du honom ej hjelplös i den kalla, våta grafven? ty äfven Elisabeth älskar mig, det vet jag nu, hennes tårar sade, att hon ej älskar den förhatlige Ferdinand, hvilket jag fruktade.” Han hade åter närmat sig Elisabeth och fattade hennes händer, dem han ömt tryckte till sitt bröst, under det han kärleksfullt blickade i hennes ögon, liksom sökte han sin dom i dem. Elisabeth darrade och vacklade; det veka, bedjande uttrycket i hans ton och blick grep hennes hjerta och gjorde det svagt. Hon lutade sig framåt och på hennes läppar sväfvade redan den brottsliga bekännelsen, då hastigt en röst helt nära nämnde hennes namn, och Ferdinand framträdde ur skogen. ”Min goda genius,” hviskade det i Elisabeths hjerta vid hans åsyn, men Rudolph vände sig bort med en tyst förbannelse. Lugn gick Ferdinand fram till Elisabeth, tog hennes arm och sade, i det han förde henne bort: ”Jag har sökt dig länge, ty du saknas der borta; men om du vill, så kunna vi promenera en stund, innan vi gå till de andra? Elisabeth förstod det grannlaga i hans förslag och hennes hjerta blef varmt vid åsynen af så mycken godhet, men en okuflig blygsel förböd henne att öppna sitt hjerta för honom. Stum gick hon vid hans sida en stund, men då han skulle föra henne till de andra, gjorde hon sin hand lös från hans och sade sagta och bedjande: ”låt mig gå! jag vill ej vara med de andra.”