Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf 1855—1857 års anslag, 3,000 R:dr årligen, till utgifvande från trycket af äldre, för Sveriges historia och offentliga förhållanden vigtiga handlingar « anslaget, 225,000 R:dr, till utvidgning och förbättring af Wadstena. Göteborgs och Hernösands hospitaler Anslaget till inköp af nya eller ytterligare inventarier åt institutet för döfstumma och blinda 163,901: 86. 98,391: 86. Dito till bildande af materialförråd för fältbrygge-utredningen vid arméen Utaf anslaget, 29,200 R:dr, till uppförande af kasernbyggnad m. m. pä Hänne slått för Smålands husar-regemente « dito, 75,000 R:dr, till uppförande af förrådshus för bevarande af beväringsmanskapets materiel « dito, 130,000 R:dr, till anskaffning af tält för beväringsmanskapet under dess vapenöfningar « anslaget, 390,000 R:dr, till uppförande af ny bygg - nad för Teknologiska institutet « anslaget, 60,000 R:dr, till inköp af tomt för denna byggnad Anslaget för nämnde instituts aptering i dess nya lokal Anslaget till anskaffning af erforderliga läroapparater för tekniska skolan i Malmö Dito för slöjdexpositioners befrämjande Utaf anslaget, 244,500 R:dr, för ny kommunikationsled från inre delarne af Jemtland till lämplig hamnplats vid Nordsjön « 1858—1860 års anslag, 150,000 ; :dr årligen, för anläggning af nya samt förbättrande af backiga eller eljest mindre goda vågar « det särskilda anslaget, 67,500
I den stad, hvarest Sedelbank har sitt Hufvudcontor, skall Bolaget inför Rådhus-Rätten, före Bankens öppnande, förevisa så väl det af Kongl. Majit utfärdade privilegium, som ock Bolags-reglorna, för att i Inteckningsprotocollet ordagrannt intagas. * Sidin» Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N:o 4- >7 Rätten läte sedermera ofördröjligen, på Bolagets bekostnad, i allmänna Tidningarne införa Kungörelse om det ingångna Bolaget. $- 6. Såsom grundfond för Sedelbank må begagnas ej allena reda penningar samt controlieradt guld oell silfver, än äfven fastighets-inteckningar, eller goda adier och loltbref (Bankens egna och andra Sedelbankers undantagne), eller Allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer; dockskola alla dylika bypotheker, med thy åtföljande handlingar, vara till säkerheten pröfvade »f Kongl. Majlis Befallningshafvande i Länet, gemensamt med Bolaget, och af bägge godkände. Ej må insatt grundfond genom utdelning minskas, så länge Bankens rörelse fortfar. &■ 7' Sedelbanker må ej utgifva andra tryckta eller graverade fordringsbevis till innehafvaren än: i:o Credit-sedlar alt vid anfordran, men utan ränta, inlösas i den Bank, hvarifrån de blifvit utgifne; 2:0 In visningar å Rikets Ständers Bank, i enlighet med derföre gällande Författningar. Skolande creditsedlar och invisningar alltid vara försedde med handskrifne namn af tvänne Direclionens Ledamöter och Bankens Kamererare •Iler annan Tjensteman. Genom Bank-Bolagets försorg skall, inom 14 dagar från Bank-Inrättningens öppnande, uppgift å de personer, som komma att underskrifterne meddela, ej allena tillställas Konungens Befallningshafvande i Länet, utan äfven i allmänna Tidningarne kungöras; Och åligger det Bolaget, att, på enahanda sätt, tillkännagifva, då, genom ombyte af personer, någon förändring med underskrifvandet inträffar. 8.
Under förutsättning, att Rikets Högloflige Ständer i allmänhet godkänna Utskottens sätt att handlägga motionen, samt de åsigter Utskotten, i anledning af densamma, framställt, tillstyrka Utskotten vördsamt, Bi/i. tillRiks-St. Uti. N:o 84. att motionen icke ma föranleda till någon serskild vidare åtgärd. Några Ledamöters serskilda tankar varda Jiärhos bifogade. Stockholm den 17 October 1839* Reservationer; Af Herr von Hartmansdorff, August: Enär de sammansatta Utskotten äro öfverens derom att afstyrka all åtgärd å Rikets Ständers sida, i anledning af de förevarande motionerna; så synes mig, att denna mening både kunnat och bordt i Betänkandet uttryckas på ett sätt, som, mera än det antagna, instämt med Utskottens befattning och med de kunskaper, som af Utskottens medlemmar kunna begäras. Det tillhör icke Statsoch Oeconomie-Utskotten att ingå i sådana tolkningar af Grundlagarnes andemening, hvilka, enär de äro på sitt ställe, endast synas vara Constitutions-Utskottets sak. Det kan icke begäras af pluraliteten bland Utskotten? medlemmar, att känna krigskonsten nog, för att öfver Rikets För«vars-system inlåta sig i stridskrift. Åtminstone är det händelsen med mig; och jag har derföre, genom denna reservation, velat uttrycka, att jag icke tillstyrkt något vidlyftigare svar från Utskotten gemensamt, än den enkla förklaringen, "att Utskotten icke funnit skäl aft för närvararande tillstyrka någon förändring Bil. till Statssamt Oec, Utsi. Uti. N:o 84. 35 i Beväringsskyldigheten; och sorn Motionairernes framställningar för öfrigt icke synas kunna föranleda till någon åtgärd å Rikets Ständers sida; så hemställa Utskotten, att desamma jemväl måtte förfalla.” Derigenom hade det icke blifvit betaget de Ledamöter, som egt förmåga att med sakkännedom ingå i närmare utveckling af ämnet, att genom bifogade serskilda yttranden upplysa både Riks-Stånden och Motionairerne om sina åsigter.
JDen 8 Juni, 361 görande, emedan allmogen, särdeles 1 missväxtår, knappt kan förskaffa sig säd till Kronq-Tionden; i följd hvaraf Jon Göransson yrkade, att dess Committenter, hädanefter sosn hittills, må betala sina Skatter med penningar. Hvari Erland Larsson instämde. Sandsten erinrade, att meningen med dess Menimorial vore, att endast bereda den, sorn ej kan prsestera penningar, rättighet att i stället få aflemna spannmål. Daniel Andersson från Upland yrkade, att någon förändring uti hvad redan stadgadt är om sättet för Krono - Utskyldernes erläggande ej må vidtagas. Nils Månsson från Malmö Län yttrade, att så vida de framställda förslagen om rättighet till leverering af spannmål och jern, då Krono-Utlagorna ej kunna med penningar gäldas, skola vinna bifall, lär blifva en ovilkorlig följd, att Statens Embetsoch Tjenstemän tillförbindas emottaga sådana varupersedlar, i stället för deras penningelörrer. Något vidare var nu icke att i ämnet anföra; hvarföre ofvanintagna Memorial med de i anledning deraf förekomna tillägg och anmärk nin - 362 JDen 8 Junit ningar, remitterades till Stats - Utskottet* Ut Supra. Ex Officio Olof Werlin. Ehuru det sätt till Krono - IJtskyldernes erläggande, som Riksdagsmannen Sandsten föreslagit» vä! skulle vid ett och annat tillfälle i vissa Landsorter vara för den skattskyldige till någon förmon, kan likväl Stats - Utskottet detsamma icke tillstyrka, i anseende till de olägenheter ©ch äfven möjliga förluster för Kronan och Stats-Verket, som derigenom skulle uppkomma. Om det skulle tillåtas de skattskyldige, vid de tillfällen de hafva en ymnigare tillgång på spannmål, än de för eget behof kunde använda, att med denna vara få afbörda sig sina KronoUtlagor, blefve det nödvändigt, till en billig jemlikhets iakttagande de Skattskyldiga emellan, att medgifva en lika rättighet för andra producter, såsom jern och fiskvaror rn. rn. i de orter, der dessa utgöra hufvudnäringen för invånarne.
Riksens Ständers ompröfwande, om icke asta utbetalningar till Kongl. Husets penmnge löntagare embetomän samt Geatsbehofwen, mätte ske efter en bestämd xours, den nemligen som existerade wid Staternas nya bestämmande ar t 829, med det förbehåll liswäl, att sädant jakltages wid coursens stigande men jfke tvid desi fallande, N) rätteligen borde en R:dr beräknas til 48 si. men mid r8og war den omkring 70 och blefwe det således likwäl ^ förbättring, som dock icke smarar emot närwarande lids dyrhet, Wid de «f Stars Utskottet föreflaqne nya utgifter, får jag yttra, sitt derest Riksens Ständer fstulle widtaga den yn af mig framstälda utwäg, tror jag ökade anflag trf lysningen gf stonet, inköpspriset af hö för stallet m, m, böra förfalla och bli wid det gamla. — Rörande nya stukhusinrättningen, hwartil en ganska kostsam nybyggnad förestås, samt en icke obetydlig kostnad pq reparationen as de gamla trähusen pa Jongoholmen, hwilket kan anses sym bortkastade penningar, synes mig Fredrichshof, til en sädan inrättning wara ganska tjenlig, friskt wgtten, frisk fust, en plars til plantering och promenad för de rilftiffnqde samt fäcdigg byggnader funnos. Alt Ken 20 Junti, 6Zi sfibjnder att wälin deksg stall?; hindrek» alt det för Uarwarqnde är Easern , är lätr uyvanröjdk; pä sam. nia särr soiir der för Andra Gardiet är arrangeradr, kund? ste för der första. — God diftipline hösts äf?
Detta förmodar jag vara en medelväg, som kan antagas, äfvensom jag hoppas, att Herr af Ekenstam tillåter oss att begagna den, för att ej genom en ytterligare utsträckt diseussion, eller medelst votering, onödigtvis förnöta vår tid. Herr Ehrenborg'. Grefve von Schwerin har fullkomligen riktigt fattat min mening. Hvad 62o Den i j Julii /. m. jag i allmänhet yttrade om en ny lottningsmethod i HofRätterne, var min enskilta öfvertyse, men min tanka har aldrig varit, att den skulle inflyta i den underdåniga skrifvelsen. Den borde blott innehålla, att, ehuru Lägen föreskrifver, att målen uti HofRätterne skola lottas mellan dess samtelige föredragande Ledamöter, detta stadgande likväl blifver overksamt, så ofta en ny Ledamot inträder, eller en adjungerad förordnas; att åtskilliga förslag blifvit hos Riksens Ständer gjorda, för att bringa lottnings - principen i behörig verksamhet; men att af fruktan att dessa skulle åstadkomma ett alltför stort afbrott i ännu gällande förmer, man ansett förberedande åtgärder böra vidtagas, äfvensom man funnit ämnet icke vara af den angelägenhet, att en förändring vore nödig förr, än i sammanhang med allmänna Lagen; och att man derföre anhöll, det Kongl. Maj:t täcktes fästa LagCommittéens uppmärksamhet på detta ämne, så att nödiga correctiv måtte kunna i det nya Lagförslaget införas. Sådan var min mening. Om nya modificationer härutinnan anses vara af nödan, hemställer jag dem till Högloflige Ståndets eget bepröfvande.
Köpen på propos. förnyades. Gr. Björnstjerna, Garl Magnus: När Staten sjelf up träder som jernvägsbyggare, bör väl i första rummet tillses att banorna få den för landets utveckling lämpligaste sträckning; man får då ej betrakta hvarje del som ett helt för sig; man får då ej lägga vägen der den kostar minst, utan der den gör största nytta; man får då ej för ögonblickets besparing ådraga sig framtida förluster; hos ett enskildt bolag kan detta allt ursäktas, ej hos Staten; deri ligger just statsbanornas stora företräde. Man måste derföre noga göra sig reda för huru det blifvande Svenska jernbansnätet bör se ut och sedan ordna arbetet derefter, utan att fästa sig vid om sammanbindningslinien mellan 2:ne punkter derigenom blefve någon mil längre eller någon million dyrare. Det är denna sanning Regeringen uttalat, då den, med afseende dels å en rikare ort och lättade förbindelser med Östersjön, dels å nödvändigheten af en blifvande Östgöthabana, hvarigenom afståndet mellan Stockholm och Malmö förkortas med icke mindre än 8 mil, föreslagit Ständerna att frångå den kortaste vägen mellan Finjasjön ooh Wettern, samt förordat södra vägens dragande mera öst - Den 25 April e. m. 387 ligt genom Småland. StatsUtskrt förkastar denna Propos., dess majoritet tyckes dock vara delad i 2:ne läger. Det ena anser Statens finanser icke tillåta oss mer lin att afsluta de båda påbörjade banorna; när de äro färdiga, gifva vi icke ett öre mera, säger man; må sedan den enskilda företagsamheten öfvertaga arbete!. Är en dylik tankegång riktig, då medgifver jag gerna Lagaliniens företräde, men det är just denna tankegång jag bestrider.
När man glömmer tror man att det dör. Men det är icke så. Djupt nere i själen gror det i tysthet och får lif; detta lif är hvad Kirkegaard kallar »erinring». Då erinringen växer och antager en bestämd form kallas den dikt. Jag vet ej hur jag kom att tänka på den minst produktive men mest konstnärlige af vår tids skalder, J. P. Jacobsen. Jag kan icke tänka mig denne författare arbetande under feberaktig oro och famlande brådska, men snarare med en samvetsgrann flits outtröttliga ihärdighet. Det förefaller som om hvarje ord vore enkom skapadt för den sammanställning, hvartill han valt det, för att frambringa dessa färgskiftningar och ljusreflexer, som tyckas hemtade från fantasiens féverld och hvarmed han dock förstår att framtrolla den påtagligaste verklighet. Då han talar om döden – »den vanskelige Död» – ligger der i hans ord en samlad kraft, ett tillkämpadt lugn, som är af en förunderlig verkan just derför, att man genom den dämpade tonen får en förnimmelse af, hvilket djupt allvar orden innebära för författaren sjelf. Det är som hade han icke hjerta att framställa döden i all dess nakna förfärlighet, fast han sjelf gjort sig förtrolig dermed, och derför kastade ett skylande hölje öfver dess qvalfulla ryckningar. Kritikerns uppgift är att icke allenast nppfostra publiken, utan äfven författaren. Derför måste han förstå hvad denne velat säga äfven der han uttryckt sig illa. Hos hvarje ung författare fins ett visst famlande, hans sjelfkritik är ännu oklar. Felen böra icke bestraffas, utan rättas. Peka på bristen och nybörjaren skall kanske se sin egen mening, hvilken han förut blott dunkelt anat. Lär att förstå honom och undervisa honom i kärlek, som man upplyser ett begåfvadt barn, om hvilket man tror att det en dag skall gå längre än man sjelf; det kommer en viss aktning i sjelfva tillrättavisningen. Den kritik, som till intet gagnar författaren, af den har icke heller publiken något att lära; den är oduglig. Hur månget slag, som riktats åt andra, har ej drabbat mig! Jag har förödmjukelser att minnas – måtte jag aldrig glömma det!
Directio”nen, som anser den hitlils följda ordning ”med de tryckta Exemplarens emottagande ”först å Riddarhuset och deras aflefvere”ring derifrån till Herrar Fnllmägtige i ”RiksgäldsContoiret leda till en onödig och ”besvärlig omgång, jemväl skolat hemställa, om icke vederbörande Boktryckare kun”11a erhålla föreskrift, att hädanefter afjemna de tryckta Exemplaren af Protokollen directe till vederbörande Tjensteman i RiksgäldsContoiret, hvilken borde ”anmodas, att draga försorg om desammas ”häftning, nödig utdelning deraf lill Riksstånden, samt utlemnande till försäljning ”i Bokhandeln, så alt RiddarhusSecretera”rens befattning med ifrågavarande Protokoll inskränkte sig dertill, att sedan Ma”nuscript till tryckning blifvit, medan Riksklag varade, under RiddarhusUtskottets, ”och efter dess slut under RiddarhusDirec”tionens tillsyn, i fullständigt skick, ut”lernnadt, bålla hand deröfver, att tryck”ningen varder skyndsamt och ordentligt ”verkställd, samt Jäsningen af Correcturet ”med noggrannhet besörjd. Stockholm den ”4 November 1828.” JACOB Deta GARDIE. Fredr. Ph. Klingspor. Fredr. Boije. C. Åkerhjelm. C. F. Carleson. Georg Ulfsparre. H. G. af Alelin. O, J. Lagerheim. 656 Den 28 November e. tn. Då det af RiddarhusDirectionen, i afseende å tryckningen utaf Höglofl.
Den siste talaren har sagt, att Hofrätterne äro bäst i tillfälle att bedöma behofvet af ökade löher för sina tjenstemän; men hvilken Hofrätt skulle i sådant fall ega afgörande röst, enär de särskilda Hofrätterne afgifvit olika förslag till tjenstemannapersonal och lönereglering. Siffrorna i de serskilda förslagen öfverensstämma derföre äfven icke med hvarandra. Det Kongl, förslaget innefattar en medelväg emellan dessa olika siffror. Beräknar man den tjenstgöring, Hofrätternas notarier, enl. den föreslagna nya organisationen, skulle komma alt vidkännas, belöper den sig till emellan 50 å 60 protokollsdagar om året med åtföljande redactionsoch expeditions-arbete. Denna tjenstgöring är, skulle jag tro, icke så utomordentligt ansträngande, att den föreslagna aflöningen icke borde kunna anses någorlunda upväga densamma. Då enl. min åsigt det vid en reorganisation, är nödvändigt att se på det hela och på öfverensstämmelsen emellan de serskilda embetsverken, och då beviljandet af en större fördel åt ett embefs - 02 Den 11 April e. m. verk framför de öfriga med skäl framkallar missnöje hos andra eller åtminstone stegrade anspråk, hvilka icke utan obillighet kunna tillbakavisas, anser jag, att man bör nöja sig med det förslag, som vid detta tillfälle blifvit af StatsUtsk. tillstyrkt, och får jag ödmjukeligen anhålla om bifall till detsamma. Hr Printzensköld, Carl: Då man genomläser det vid den Kongl. Propos:n bifogade statsråds-prolokoll, och den der intagne sammanfattning af de trenne Hofrätternäs utlåt., ronde löneregleringen för deras tjenstemannapersonal, kan det icke undfalla upmärksamheten, att det är de inom Kongl. Svea Hofrätt följda olika befornringsgrunder, emot dem uti de andra Hofrätterne, hvilka tryckt sin prägel på det förslag K. M. afgifvet till R. St.
Son år äfven en dödlig, och vi veta ej, hvilka Sveriges öden kunna blifva, vi skulle mista Gottland, Östersjöns öga; om säger jag vi skulle mista det, så blefve det svårt, att återtaga det. Vi vete, att Gustaf i icke kunde göra det, och att det behöfdee den stora Fältherrens Torstensons tapperhet, samt Oxenstjernas ovanliga Ministeriella insigter, för att återfå det. Jag tror således, att man bör fästa noga afseende vid denna sak, och kan icke afstå från min begäran om afslag å Betänkandet. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus'. I händelse Ridderskapet och Adeln beslutar återremiss, anhåller jag att få fästa Utskottets uppmärksamhet på några saker. Vår tids förhållanden äro olika de , då Grefve Liljencrantz lefde, och tänkte på en portofranco. De idéer, som nu hos oss utvecklat sig, hafva för ändamål att förläna nederlags-rätt åt flere Städer, det är ju egenteligen detsamma, som åsyftas SJ4 Dtn 27 Augusti t. m, med portofranco. Dessutom för hvilken handel skulle Gottland blifva en nederlagsplats? För så den Norra som den Södra Europeiska har man ju Köpenhamn, der stora Capitaler finnas. Huru är det möjligt vänta, att man i Slitö, ehuru man redan tänker på dess Riksdagsmän, skulle kunna täfla med Köpenhamn? I hvad ändamål skulle de Handlande stanna i Slitö, och icke fortsätta kosan till Ryssland? Är det prohibitif systemet, sorn skall hindra detta? Detta kan ju häfvas, sedan kostnader blifvit använde på Gottland. Då äro ju befästningskostnaderne förgäfves. Dessutom inom handelns område inträf-1 fa ju så många omständigheter, som förändra dess tillstånd. Sedan den uppfinningen blifvit gjord, att med ångor drifva Fartyg , kan man säkrare beräkna farten , ■ och det gör att man icke tänker på att söka hamn på vägen.
Ldd "du86Ntle fem dunclrucle llik8ciuler, ullt elder är räknucld, udd udgä frun oed mecl lien 1 8i8dliclne 3uni; dvurlörudun Lxpec1ition8-86ered6r3ren ^l/e/re/'/, dvur8 vi8tancle i dufvucddsclen dill en dörjun dlilvid de8dämcld dill edd är, fädt 8ig dillerkäncld edt lielop^ ul Ldt Lu8enc1e Lik8cluler, 8ä80m ersättning för ko8dnuclerne vill dun8 il^ddning dill 8tockdolm oed äter till ^VeLdergöddlunll. ^V.o 2§. 35 l^u som det uf lkikets 8tänder under sistu Illksdug bestämde extru 8tutsunslug solKugberedningen uf 12,000 lliksduler ärligen, frun oeb med är 18^1 till oeb meri innevurunde urs slut, Allfrid beviljudt under förutsättning, utt
Något svårare finnes ieke, än att lägga en kiar och tydlig mening uti ord, som man från barndomen vant sig tanklöst utsäga. Och kärlek till en sak, som utgjort hela ens barndoms plåga och fördömelse, är icke lätt att åstadkomma. Min öfvertygelse är således att, med undantag al Luthers lilla katekes, all annan katekesläsning bör afskaffas, och i stället författas läseböcker, som uti en, af frågor och svar icke afbruten, text utveckla religionens historiska tillkomst och dess sanningar. Lluru man lär sig upläsa svaren ur katekesen utan eftertanka, har jag flera gånger erfarit, då jag under resor företagit mig att examinera skjutspojkar. Vanligtvis hafva de, på en omedelbar fråga, hvad är det? eller, huru sker det? haft till hands ett svar ur katekesen, utan att besinna, det sjelfva frågan var orimlig, då den icke hänsyftade på något föregående. Att likväl äfven med katekesutanläsning religionsundervisningen kan väl bedrifvas, vilt jag icke betvifla; och antager jemväl att så understundom sker; men tror sådant dock snarare böra räknas till undantagsförhållanden. Denna utanläsning lägger nemligen hyende under en af de farligaste dödssynderna — lättjan. Då nu, enligt hvad jag nyss antydde, religionen fördrar sann tro och kärlek, men utanläsningen dödar bådadeta, anser jag äfven denna undervisningsmethod vara en den verkliga religiositetens farligaste fiende. Det har blifvit sagdt, att, då man lär sig så mycket annat utantill, kunde man ju gerna lära sig äfven katekesen. Härvid måste man dock bemärka, att i andra ämnen har lärjungen begripit hvad lian upläser, hvilket åter sällan är händelsen med katekesen. Då man nödvändigt vill bibehålla katekesen, borde man åtminstone låta författa den på vers, hvarigenom den skulle vida lättare inläras. Sjelfva rythmen oell takten häntydde på det ord, man förlorat ur minnet. Ehuru katekesen är för närvide skrifven på prosa, framstår tydligen ett bemödande att sätta en viss lämplig melodie till hvart särskildt stycke, och kan man säga att svaren snarare framsjungas, än utsägas.
Prop. N:o 4, om Statsverket '1856. vid Carlskrona Station: till en ny sjukhusbyggnad för 400 man, deraf behofvet redan af den år 1839 särskildt i Nåder tillsatta Sjukvårds-Kommitté och nu jemväl af stationens fältläkare, uti ett utförligt betänkande, framhållits och hvars afhjelpande är så mycket angelägnare, som stationernas nuvarande sjukhus, provisionelt inredt uti en f. d. fästningsbastion med yttermurar af gråsten, är icke allenast i alla afseenden otjenligt ulan äfven otillräckligt för vanliga sjukantalet i fredstid R:dr R:mt 348,300: — till Kungsbrokajen och hamnens fullbordande „ „ 18,000: — deri inbegripen kostnaden för inköp af en enskild man tillhörig byggnad, för att åt anläggningen bereda erforderlig bredd; „ nya kasernbyggnadens fullbordande samt befälhafvande Amirals-Kansli husets påbyggnad och förlängning m. m R:dr R:mt 202,500: — „ klensmedjans tillbyggande „ „ 6,750: — „ östra grofsmedjans ombyggande oell inredning för ankarsmide samt för - seende med ångmachin m. m. R:dr R:mt 44,250: 8,100 28,500 24,450: 30,000: rörledning af jern för blästern till gjuterierna och smedjorna, med en längd af 730 alnar och 270 Sk&.-.s vigt R:dr R:mt anskaffning af bristande machinerier i ånghammar-smedjan „
Men under årets lopp söktes inträde för så många gossar, att hvarken läro-rummet eller den skicklige lärarens förmåga tillät intagandet af alla dertill behörige. Uppå förslag af Rector, fann Ephorus sig derföre föranlåten bestämma ett maximum, lämpad t efter utrymmet i lärorummet af 36 lärjungar, hvilka skulle efter ansöknings-prioritet till undervisning intagas, och dock finnas alltjemnt expectanter. De fordringar, hvilbo målsmän hafva på denna dass, äro högst skiljaktiga efter de olika samhällsmedlemmarnes olika vilkor och behof. En del sträcka fordringarna af undervisningen icke öfver den, som kunde af en väl organiserad folk-skola åstadkommas, och lemna deras barn skolan efter 2 högst 3 år; andra åter vilja i denna dass för sina söner finna undervisning i de vetenskaper och språk, som erfordras för inträde vid Universitetet såsom Cameralist, eller vid militair-läroverk, eller på handels-contor m. m., och äro derföre sinnade låta dem qvarstanna 6 å 7 år. Detta allt antyder nödvändigheten af, att denna Apologist-class, för att i längden kunna motsvara stadens och ortens behof af undervisnings-tillfälle i denna väg, sättes i samband, såsom Rector ock föreslår, med en högre dass, som uteslutande finge egna sig åt den mera vetenskapliga undervisningen, och till hvilken dass flyttning skulle ske från den nu varande.” Uti Sin Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, alt, enär en omfattande föredragning af Revisionens ofvanberörde berättelse hvarken kunnat eller under Riksdagens lopp kunde, i anseende till de l Slatssamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Uisk. Utlät., N.-o 34. 15 yttranden oell upplysningar, som från vederbörande mäste infordras, inför Kongl.