Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»hvar är konungadottern, som blifvit mig lofvad?» Pojken genmälte: ’hon sitter här. Men du må väl gå så nära, att vi få talas vid.’ Trollet sade: »ämnar du, lille byting, drifva gäck med mig?» ’Nej,’ svarade heren, ’jag har kommit för att kämpa om den unga prinsessan.’ »Ja, väl,» mälte trollet, »men då skola vi låta våra hundar dragas först.» ’Dermed är jag nöjd’, sade heren. Pojken och hafs-trollet hetsade nu sina hundar till strid, och der blef ett argt slagsmål emellan dem. Leken ändades så, att pojkens hund, den lille Trogen, bet trollets hund i halsen, till dess blodet förrann och hafs-hunden blef liggande död på sanden. Då sade heren: »nu ser du hvad affärd din hund har fått; det skall gå dig likaledes.» Han gick derefter fram emot trollet, drog sitt svärd, som vog tre lispund, och högg till, så trollets alla tre hufvuden dumpo (föllo) i sjön. Detta blef hafs-trollets bane. När jungfrun såg denna färd, utbrast hon med stor hjertans glädje: »nu är jag frälsad!» Hon bad så att den främmande kämpen skulle följa henne hem till kungs-gården, och der undfå heder och belöning för sin stora tjenst. Men heren nekade härtill och sade, att hans bistånd var en ringa och lumpen ting, hvarom icke vore värdt att mycket orda. Pojken grep derefter några perlor och smycken, som hafstrollet hade burit, tog ett höfviskt farväl af konunga-dottern, och vandrade skyndsamt sina färde. Medan detta timade, satt den manhaftige skräddaren i grantoppen och afbidade stridens utgång med stor räddhåga. När nu faran var förbi, kröp han hastigt ned, drog sin värja, och tvingade konunga-dottern aflägga ed, det han och ingen annan varit den som frälsat henne. Derefter gingo de samman till kungs-gården, och lärer hvar man väl kunna veta hvad glädje det blef, när prinsessan kom oskadd tillbaka.
Men, jag skall vid delta tillfälle för min del gerna antaga att en produktion verkligen upstått, som i värde kan anses motsvara den skedde skuldsättningen. Vid sådant fall ber jag likväl att få fästa upmärksamheten deruppå, att om denna produktion skall kunna utöfva något inflytande och bidraga till ett sådant förhållande, som här är i fråga, nemi. möjligheten att amortera den utländska skulden, så fordras ovilkorligen att produkterna skola hafva värde på verldsmarknaden, och detta är icke förhållandet. Vi känna huru ofta det inträffar, att vi icke kunna afsätta vårt jern, och alt om det också kan afsättas, så måste det ske till lågt pris. Det följer då af sig sjelf, att om man också producerar mera jern, men måste sälja det till betydligt lägre pris än det som för samma vara förut erhållits, så har man deruppå icke vunnit något. Om produktionen af säd gäller äfven hvad jag nyss sagt om jer - Den 14 April. 387 net, att nemi. om åtgärder icke vidtagas till minskande af produktionskostnader, så att de Svenska sädespriserna kunna konkurera med t. ex. Danmarks oell Holsteins, utan varan måste afsältas till lägre pris än den kostar producenten, så blir vinsten ingen, och några andra varor att erbjuda utlänningen än jern och säd hafva vi icke. Jag tror mig således hafva ådagalagt, att äfven under de bästa förhållanden, en förlägenhet i penningeförhållandeu väntar oss, den vi till följd af denna oförnuftiga skuldsättning ej kunna undgå. Det skulle visserligen vara tillfälle att i denna stund i Ständernas minne återkalla, huru Ständerna gingo tillväga vid 1834 års riksdag, då K. M. framställde ett välgrundad! och välbetänkt förslag, att genom Riksg:s-kont. uptaga några få mill. ndr silfver utomlands, för att komma det skuldsatta jordbruket tillgodo, att i minnet återkalla säger jag, det sätt hvarpå K. M:s förslag då emottogs af Ständerna, och huru man då skrek mot utländsk skuldsättning m. m. dylikt, måhända derföre att man då i allmänhet var afvogt stämd för äfven de bästa förslag, som kommo från det hållet.
Riksgälds-kontoret vore oförhindradt att, när som helst, under loppet af året, begagna kreditivet och å den andra, att Banken erhölle någon ränta å de summor, som på kreditivet lyftas. Derest Rikets Ständer till denna förändring lemna bifall, skulle föreskriften i 146 § icke vidare vara erforderlig, och Utskottet föreslår alltså, 8:o. att samma föreskrift må från upprättande reglemente uteslutas; så lydande: För bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar eger detta verk att i Banken räntefritt begagna kreditiv till belopp af högst 1,500,000 R:dr R:mt från den 1 September det ena året till den 30 Juni det nästpåföljande, då de å kreditivet lyftade summor alltid ovilkorligen skola vara till Banken liqviderade. Fullmägtige åligger att, då Bankens ställning sådant fordrar, detta kreditiv uppsäga, dock ej förr än i sista rummet och sedan andra utvägar blifvit begagnade. Sådan uppsägning leder till den påföljd, att kreditivet månatligen till den sista påföljande Juni indrages till så stor andel, som motsvarar antalet af de för kreditiv-rättigbetens begagnande till sistnämnda dag återstående fulla månader. Och anhåller Utskottet att, i afseende på det Riksgälds-kontoret tillkommande kreditiv, få åberopa punkterna 25:o, 26:o och 37:o här nedan, de der innehålla förslag till nödiga bestämmelser, angående rättighet för Riksgälds-kontoret att begagna kreditiv hos Bankens Diskont-kontor till belopp af 1,500,000 R:dr. Kreditiv en till Manufaktur-diskonten och Jernkontoret samt laneoch kreditivförsträckningar till Filial-banker. För manufakturernas och fabrikernas understöd är, enligt 147 § i reglementet, anvisadt ett kreditiv af 2,250,000 R:dr, hvilket hålles Kongl. Kommerskollegium tillhanda, under vilkor, bland andra, att Banken för de å kreditivet uttagna summor beräknar tre procents årlig ränta.
Efter en allmänt erkänd princips bör ös werflödet eller et behof, tilkommet af sinliga begär, framför allt annat beskattas och icke förgätas eller skonaö pa Landtdrukets och Näringarnas bekostnad. Den, som will inwända häremot, at en fattig Torpa - 8/z re eller et Inhyseshjon k mantal icke bär betryckas med väg»!!, skult, sivarar jag, dek mennisfo-kariefen icke ka > bestrida at kuapt en finnes ibl md tusende, smir icke super Bränwin, och när oräkneligt manga uslmgar påkosta sin bränwinesmakFera Riksdaler, kan en hivar af dem, utan at känna sig betryckt östner för mägan, skårra kil Ko >gl. Maj-.t och Kroimn 8 si. om äret. Genom högst ek dagswrrke älcnpimies denna obekndeilga urgift, och hwilkea Husbonde, som ar sörstaavig Hushållare och käniter wärdck af dagswerken, närde rätt anwändas, skulle icke wlllja anfivara för denna Bramvms.skatt? Det är e" oemotsägellg räkkwisa, ak den Rike bör til Statk!» erlägga afgift för sin fåfänga, sin stät och sic -öswcrsiöb, men d-t blifwer mer och icke mindre rattwist, at dm oförmögne bör flacka för en smak, som icke kan inbegripas i hanö bön om Lagligt bröd.
Jag kan icke inse att någon bankmessighet ligger i ett dylikt förfarande, och jag tror att pluraliteten af Sveriges innebyggare äro vida mera belåtna Den 11 Juli f. m. 241 belåtna med att de stadganden, som i afseende på fastighetslånen finnas, varda för framtiden beståndande, än att man gör de omstörtningar, som BankoUtsk. nu föreslagit. Jag anhåller således att Utsk:s förslag i denna del måtte förkastas. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag anhåller för min del att få förena mig med de Hrr, som yrkat bifall till ifrågavide punkt. Jag tror att Utsk. i detta hänseende gått ganska klokt och försig tigt till väga. Utsk. har endast fortgått på samma bana, på hvilken man redan vid förra Riksdagen inträdt; men Utsk. har jemväl förutsatt att denna indragning skall blifva ganska obetydlig. Den indragning, som nu skulle ega rum, var redan disponerad, och sedan är det blott med 225,000 Rdr Rmt, som fonden skulle förminskas. Jag behöfver för öfrigt ieke tala om de skäl, som ligga till grund för den föreslagna åtgärden, ty de äro redan förut framlagda. Jag ber endast att med anleda, af Hr Printzenskölds sednaste yttrande, hvari han frågade hvarföre det skulle vara mindre bankmessigt för vår Bank att gifva fastighetslån, då stora bankirer i Europa utlåna penningar på ungefär samma vilkor, eller 2 h 3 proc., få nämna, att om dessa bankirer drifva en sådan rörelse, så är det derföre att de när som helst kunna försälja de erhållna obligationerna och på dem vinna stora summor. Deremot kan vår Bank icke under något slags förhållande sälja sina skuldförbindelser. Banken är nödsakad att under en längre tid hafva en högst betydlig del af dessa fonder afsatta. Jag anhåller på dessa skäl om bifall till punkten. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Vidkommande slutligen det befarade öfverskottet af varor, som skulle för - Bevinnings-Utskottets Betänkande N.o 27. 63 anleda till prisens oskäliga fall; så och då det öfverensstämmer lika mycket med allmänna tänkesättet, som General-Tull-Styrelsens yttrade erfarenhet, att det är lättare att lurendräga än tullförsnilla, och tillika medgifvas måste, att utländningen assurerar lurendrägeriet på Sverige till vida lägre procent än den, hvartill skydds-tullen blir fastställd, så synes häraf följa, att elfe öfverflöd af varor hos utländningen, eller en föga sannolik benägenhet att skänka borrt en större qvantitet varor, för att skada våra Fabriker, hvilkas ringa tillverkning icke kan väcka någon af de större nationernas afund, snarare skall leda dertill, att varorna afyttraS till vanpris, då de i lurendrägeri-väg insmygas, än då införskrifvaren för dem nödgas erlägga en skydds-tull, hvilken, med tillägg af frakt, assurance och handels-förtjenst, Sorn icke lärer efterskänkas, ändock skall höja varans pris. Men, såsom mest talande skäl för skyddet af tull, framför det af förbud, hänvisar år 1824 voro till införsel förbjudne, troligen icke egt rum , om vederbörande funnit lika lätthet att, genom tullförsnillning, införa dessa varor, som det till uppgiften Litt. Å, fÖrtulinings-qvan ti teter hvars betydliga för varor, som 6/j. B cvillnings-Utskottets Betänkande IV.-o if. var före år r825, att genom lurendrägeri införa dem.
Enligt Remiss från Hedervärda Bonde-Ståndet - Banko-Vtskottets Betänkanderi. det under den 5 sistledne December, har Bart' ko-Utskottet fatt emottaga ; 1:0 En af Riksdagsmannen för Elfsborgs-' liän, Banko-Fullmägtigen Anders Danielsson väckt motion att, i anseende till närvarande allmänna penningebrisc, samt Filial-Diskonternes iråkade obestånd och misskredit, sorn för de fleste af Banko - Diskont-Verkets Gäldenärer skall göra det ganska svårt att der besörja omsättningar af sine Eån, och ännu mer att dem tillfullo inbetala, den för dylika omsättningar fastställde praescriptions-tid af anie månader från fdrfallodagen, fiege i så matto dispenseras , att intill dess Riksens Ständer hinna stadga och reglera Rikets penninge väsende, eller i frågao derom besluta, Låntagare i Banko-Diskonten må tillåtas att äfven efter tvenne månader från förfallodagen, omsätta sine Lån, och således ingen apnan olägenhet för underlåtenheten uppkomma, an den förut stadgade, af straff-räntas erläggande intill dess betalning sker. 2:0 En af Riksdags - Euilmägtigerne från Stora Kopparbergs Län, Hans Hansson, Eriq Johanson, Anders Olsson, och Pehr Nilsson gjord, och af någre andre orters Pullmägtige understödd hemställan, att på ofvan anförde ?kjäl, en läm,pelig tids anstånd matte emot anskaffande af visse säkerhets betyg, erhållas med omsättningar och inbetalningar af förfallne
Och Karl Johan ska inte få den där näsvisa Lena, det ska jag bli hela historien. kvinna för. Jag går till Jan Anders och talar om J ONAS . Ja, då vore jag väl galen. Men det kan ske kommen. Det är dumt att gå dit, där en inte är välA NNA . ska jag, och när jag kommer tillbakers ( Går mot vänster. ) J ONAS . Det ska vi se. Jag ska ta' honom med mig, ders vill ha dig till svärdotter A NNA . Då har du mig kvar. Och om inte Jan An kommer. Det blir tids nog att tala om sorgen, när den kymmer för ovärpta ägg. Karl Johan komma ut. ) Och det är inte lönt att ha några be ( Ut till vänster. Lena och Är du ensammen, Jonas? Ja, hon gick ifrån mig. Det var bra för henne det. är en ond sot. Du ska akta dig för svartsjuka, Lena. Det J ONAS . ­ 92 ­ Tror du, att jag går och blir svartsjuk på en J ONAS . L ENA . L ENA ( muntert, utan öfverdrift ) . så'n där käringtand? Nå, nå, lagom! tycker. Ja, jag kan inte hjälpa't. Jag säger, som jag har Karl Johan fått mig, så behöfver han då inte springa några krokvägar efter andra. Nej, det kan du lita på, Lena. L ENA . K ARL J OHAN . Inte är jag välle för mer än andra. Men ska jag. För häst, som vill flöja, hoppar snart Lita på't gör jag inte. Men se efter dig, det öfver gärd'sgård'n. Och man tror inte på helgon, förr'n det sker underverk. Men vi ska nog reda oss bra här i världen. ( Till Jonas. ) Jag vill bara önska, att det vore lika säkert för dig. Sköt dig själf! J ONAS . L ENA . inte möter Jan Anders på den här sidan gärd'sgård'n. ( Båda ut till vänster. ) J ONAS ( tar upp en pipa, stoppar Jo jo, Karl Johan, får du den kvinnan, så och tänder den ) . Jag ska så göra! Kom nu, Karl Johan, så vi har du, så du reder dig. Men det ska Lena ärligt ha igen. Hå hå, ja ja!
Ladugärdarne; Gifwe» wrebro Slott den z:djc September iZro. <-^edan Riksens wid sista Riksdag församlade Ständer anmält hwad dä af Riksens Ständer blifwii ansett nödigt i afseende pä hushägnin. gen wid KungSgärdarne i Riket, hwarwid Rik. sens Ständer wid bestämmandet af grunderne, hwilka borde följas för anwändandet eller för. walt. Bihang. II. B. N:- i, s. 4 Den 2Z September. waltningen af de ledige eller framdeles ledige blifwande Kungs, och Kungs-Ladugärdar, funnit dem böra till den mästbjudande pa offentelig Auction till Skatte försäljas, Sä har Kongl. Majit, i afseende pä fastställelsen af denna an. stalt, som Kongl. Maj:t tillkommer, tagit sjelf, wa hufwudfrägan i Nädigt öfwerwägande; Lch emedan Kongl. Maj t funnit med Rikets sanna fördel icke kunna förenas, att för altid frän Kronan afsöndra Kungsoch Kungs.-Ladugärdarne, hwiilka lägenheter frän urminnes ti. der Kronan tillhört och hwilkas wärdén och af. kastning i framtiden ännu kunna blifwa högre, än som för detze lägenheter nu kan päräknaS, men hwilke äter aldeles skulle gä förlorade, om berörde lägenheter ifrän Kronan för altid aba. lienerades; ty har Kongl. Mast icke kunnat bifalla Riksens Ständers undertäniga förslag, det Kungsoch Kungs-Ladugärdarne skulle, efter den tid nu warande Arrende-Contracter tillän. da gä, uppä Auction till Skatte försälias, utan i Räder förordnat, alt ägande rätten deraf al. tid skall ät Kronan förwaras, bwicket Kongl. Mast ock i Räder ansett instämma med 77. §. uti Regerings Formen, som stadgar, att Kungsoch Kungs. Ladugärdar, med flere Kronan tillhörige Lägenheter stola sörwaltas efter de grunder, Rik. sers
Du har blifvit feg och li beral. Eller märkte du inte att generalen riktig t l ade an på att rikta ett sl ag mot h ela vårt parti? Är du blind och döf? Och hans giftighet mot dig var utan gräns. Förstår du inte hvilket retande hån mot oss hela denna här fideikommi sshistorien är? SEGERSTEDT. VAHRMAN. (plötsligt, ifrigt) Jaså! Den också? På hvilket vis då? VAHRMAN. (kommer af sig) Ja ... det vill säga ... ja, på sätt och vis ! B aron Fredrik är en erkänd motståndare till oss. SEGERSTEDT. Det v ar en litet besynnerlig förkl aring! Han är ju i sin goda rätt, vet j ag. VAHRMAN. Ja, j a, ja, nu måste du skynda dig att svara generalen, medan det är tid! SEGERSTEDT. Åh, man dansar ju redan därinne... Baron till sig. De samtala. Sedan klappar Baron i händerna och musiken tystnar). VAHRMAN. (högljudt) BARON. Mina damer och herrar! Doktor Segerstedt vill uppoffra sig för det all männa nöjet och utföra alldeles ensam en ny, och otrol igt intressant kotiljongstur, som han själf u ppfunnit. Han anhåller om herrsk apets uppmärksamh et nu strax. SEGERSTEDT. Det är ett v ärdig t förespel till mitt tal! Vahrman och Karlsson Emmy in på scenen och slå sig ned i soffan. Stumt spel under Segerstedts tal). stå i dörren. Strax som talet börjat smyger sig Baron och Herr baron och general von Brinck ! Å min mo rs v ägnar f år jag till först tacka er f ör det vackra erkännande ni gaf henne. Hon har inte arbetat sina tolf år på Sätra förg äfves, då lönen slutligen kommit henne till del i en så öfverväldigande och vacker form, som ni gaf den nyss inför h ennes församlade sockenbor. BARON. Nu gråter gumman! (slår honom med solfjädern) (Baron lutar sig mot henne och tager solfjädern under starkt motstånd ifrån henne). EMMY. Alltid så hädisk!
Sedan anvisningar till belopp af 2,200 R:dr upphört att utgå å den till indragning bestämda 6:te Fördelningsgeneralslönen, har Kongl. Maj:t föreslagit, att Generalitets-statens anslag, som vid förra riksdagen af dylik anledning minskades med 650 R:dr, nu må ytterligare förminskas med förstnämnda belopp, samt alltså nedsättas från 84,450 till 82,250 R:dr; och får Utskottet till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. 3:o. Topografiska korpsen. Med afseende å den större uppassning, som vid denna korps erfordras i följd af korpsens under sednare tiden betydligt ökade göromål, har Kongl. Majit föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja, dels en ny vaktmästarelöu med 500 R:dr, dels ock uti den förutvarande vaktmästarelönen, 450 R:dr, en förhöjning af 50 R:dr. Då Topografiska korpsen, i anseende till dess embetslokalers spridda läge, obestridligen är i behof af mera vaktmästarebiträde, än som kan af en person medhinnas, hvarförutan den å korpsens stat uppförda vaktmästarelön synes tarfva någon förhöjning, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte ej endast medgifva en tillökning af 50 R:dr i den Topografiska korpsen anslagna vaktmästarelön, utan äfven för korpsen anvisa en ny sådan lön med 500 R:dr. Blifvande derigenom Topografiska korpsens aflöningsanslag ökadt med tillhopa 550 R:dr. 4:o. Krig s-akademien. Kongl.
Ständer att bifalla ett årligt anslag af förutnämnde 34,000 R:dr B:co, tills hamnen, enligt uppgjord plan, blifvit fullbordad, dock med det förbehåll, att, om arbetet öfverstiger den kalkylerade summan, en sådan tillökad kostnad af staden ensamt bestrides, ulan att för detta ändamål vidare tillskott från Statens sida må komma i fråga.” Af Anders Andersson från Skaraborgs Län: ”Då jag hyllar den åsigt, alt de samlade tillgångar, hvilka af Siats-Utskottet i dess Utlåtande, angående den så kallade extra Sats-regleringen, blifvit tagne i beräkning, höra i främsta rummet användas till lindring för de skattdragande, på 4 Hör tilt Stats-Viskottets Utlåtande, N-o 435- hvilkas bekostnad närande tillgångar blifvit samlade, och att följaktligen dessa medel bordt anslås till minskande af Statsbrist-summan och nedsättning i den allmänna bevillningen, får jag, som på sådan grund och då flere af de föremål, för hvilka anslag ifrågakommit, synas mig vara af vida mindre vigt, inom Utskottet i åtskilliga delar tillhört minoriteten, härmedelst afgifva min reservation emot följande punkter af Utlåtandet: Litt. B, 5 punkten, angående anslag till Dockbyggnaden i Carlskrona, hvarigenom Statsverket skulle komma att få vidkännas en fortfarande betydlig utgift årligen, utan att nyttan af företaget synes mig tillfyllest ådagalagd. Litt. C, angående aflöning till Styrelsen för allmänna arbeten, hvilken aflöning jag anser snarare hafva bordt nedsättas än förhöjas, emot hvad Utskottet förut tillstyrkt. Dito, i5'.de punkten, angående Strömsholms Canal, för hvilkens omombyggnad en, i förhållande till företagets behöflighet och gagn, alltför stor del af Statens tillgångar blifvit tagen i beräkning. Dito, 16 punkten, angående Gråda Canal, för hvilken jag anser intet anslag böra ega rum, helst ortens invånare bestrida nyttan och lämpligheten af densamma. Dito hvarå jag åberopar Utskottets torra Utlåtande.
Nu kan så hända, att så många af Hof-Rättens ledamöter jäf vade varda, att Rätten i ty mål ej fullsuten är; gifve Hof-Rätten det Konungen tillkänna, ela Konungen förordnar andra i deras ställe. Ej må någor i HofRätten jäf vas, der son eller måg i IJnder-Rätten dömt; utan sä är , att de för Embetes brott eler lagliga anklagade varda. XIV Cap. 1 oell 2 §§. af detta Capitel ändras lili följande lydelse: 1 §. I Häretelsoch Rådstufvu-Rätt i de mindre Städer bär käromål et mundtliga föreställas, eler sakens vigt och vidlyftighet eller andra omständigheter ej fordra, att det skriftliga ske må: och varde då par terne ej tillåtet, att flere än en skrift hvardera inlägga, der saken ej är af dess större vigt. 2 §. Kommer käranden till Rådstufvu-Rätt å dag föresatt an, och Lag-Utskoltets Betänkande, N.o 56. :5 gifver dess käromål vid offentligt upprop skriftliga in, och svaranden då när ur; skrifve Rätten derå, att han åtta dagar derefter svara skall. Försummar han då att ställa sig vid uppropet in, men kommer med svar innan klockan tolf, bote Två daler. B/ifver han aldeles ute, eller kommer han oberedd ulan laga ursägt; bote Fyra daler, och gånge åter upprop i saken åtta dagar derefter. Kommer han ej ändå med svar in; bote som sagdt är, och varde på kärandens inlaga i saken dömdl; dock må han mundtligen höras, om han det förut begärer: vare ock honom tillåtet, der han tappar, emot domen vädja. Försummar käranden den dag, då han sin vederparts svar emottaga skulle; böle Två daler. 6 §. Andia punkten i denna §. ändras sålunda: Hvar, som då förfallolös b/ifver ute, bote i Rådstufvu-Rälten Fem daler, i Hof-Rälten Tio daler. 8 §. Denna §. skall lyda sålunda:
Men hvad, som vid detta tillfälle bör såsom serdeles anmärkningsvärd! anföras, är, att, oaktadt de utsträckta vapenöfuingar, som i dessa länder ega rum, likväl bland kunnige militärer öfverallt i Tyskland den öfvertygelse råder, att armeerna, i brist af stående stamtrupper, svårligen kunna ega eller vinna den för en krigshär nödiga militäriska stadga, äfvensom att arméernas befäl, genom den ständigt sig förnyande långa rekryt-undervisningen, som detta system kräfver, oundvikligen blifver nedstämdt till lynne och håg, samt i förtid utnött och obrukbart; och märkligast är, att i Preussen, der tjenstetiden och vapenöfningarne äro mest utsträckta, klagan öfver bristande stående stamtrupper är lika, 0111 ej större, än inom de öfriga Tyska staterna. Att denna klagan har en verklig grund, kail ej betviflas, och bevises bland annat deraf, att man genom förökad sold, äretecken och andra uppmuntringar söker skaffa sig kapitulanter eller sådana, som, efter fullbordad beväringspligt, vilja i krigstjensten qvarstanna, och hvilka företrädesvis användas sorn Corporaler och Under-ollicerare. 16 Slutligen bör anmärkas, att de nu anförda olägenheterna allestädes visa,t sig störst och betänkligst vid artillerioch kavalleri-vapnen. Om Armeers bildande af stående Stamtrupper, i förening med Beväringsma nskap. Genom antagandet af detta system undvikas de tvänne, i det föregående anförda, väsendtligaste olägenheterna af arméens bildande ensamt af bevärings-manskap, som voro: bristande militärisk stadga inom arméen, samt behofvet af hevärings-pligtens förtyngande genom lång tjenstetid och alltför utsträckta vapenöfningar.