Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under namstemannaomsorger för ett par timmar hängas på en spik, och då man inträder i den behagnet » Street cleaning Association » har i New-York bildats en kvinnoförening, som tagit gaturenhållninligt upplysta festvåningen, skall blott en tanke gen till speciel uppgift. Till en början har föreråda — att njuta af lifvet, så i andlig som ningen inskränkt sin versamhet till ett särskildt distrikt, där man redan kunnat konstatera ett högst lekamlig måtto. glädjande nedgående af sjukprocenten. Uppmuntrad Det lekamliga tillgodoses af bordet och af framgången ämnar föreningen emellertid söka utdess nöjen, det andliga genom upplifvande vidga sin verksamhet äfven till andra stadsdelar. samtal och framför allt genom en upphöjd sinnesstämning. Från kölcet upp på scenen. Direktören för Opera Comique i Paris, Carvalho, tillkännagifver i franska tidningar, att han har engagerat en ny sångerska, hvilken antagligen kommer att väcka ett oerhördt uppseende vid sitt första uppträ- dande. Den nya stjärnan heter Marie Danel och är endast 17 år gammal. För tre år sedan innehade hon den anspråkslösa befattningen som köksDödens skörd. Den 17 d:s afled efter någon piga på ett värdshus i Meudon. Carvalho hörde henne en dag sjunga och blef förtjust i hennes röst någon tids sjukdom konteramiralen K. Peyrons samt lät utbilda henne hos de förnämste sånglärare maka, Kathinka Due, i en ålder af 53 år, efterlämnande djupt sörjande make och sju barn. Den afi Paris. Hon skall debutera i » Villars ' dragoner ». lidna var dotter till framlidne norske härvarande statsministern Due och syster till Sverige-Norges nuvarande envoyé hos franska republiken F. G. K. Pariser-tvätterskornas drottning. Hvarje Due och har inom vår hufvudstad genom sin ädla perår välja Paris ' tvätterskor ur sin krets en drottning, sonlighet och sitt älskliga väsen förvärfvat en talhvilkens uppgift är att midfastosön dagen på en tririk vänkrets.
Orsaken låg väl till en början i den svåra konjunktur, hvarmed stadens vigtigaste näringsgren, klädesoch ylleväfnadstillverkningen, under första hälften af detta qvinqvennium hade att kämpa, dock var förhållandet mindre märkbart till slutet af ar 1853, då kolera-farsoten inom en ganska kort tid bortryckte nära 900 af stadens invånare, hvilkas antal, till följe deraf, under år 1854 nedgick till 15,858. Ovanligt gynsamma handelsoch nä - rings-förhållanden hafsa dock sedan bidragit att åter höja detsamma, så att det redan, om ock obetydligt, öfverstiger hvad det någonsin varit. Inom ett fögderi, nemligen Göstrings och Wifolka häraders, har folkmängden sedan år 1850 minskats med 1,105 personer, 479 af manoch 626 af qvinkönet. Man tillskrifver detta, — utom utflyttningarne till Amerika och frivillig flyttning till inrikes orter, der arbetslönerna varit högre, — den inom orten tilltagande seden att lägga större jord vidder under eget bruk, i sammanhang hvarmed jordtorparne nödgats afflytta och mindre stugor å ägorne blifvit nedrifne. Folkets bildning har onekligen gjort framsteg, åtminstone for så \idt förmågan att läsa, skrifva och räkna, — eller i allmänhet de insigter, som i folkskolan förvärfvas — och en viss sedernas förfining derpå utgöra tillfredsställande bevis. Otvifvelaktigt är ock, att den råhet i sederna, som varit en följd af bränvinets ständiga eller omåttliga begagnande, under ett fortsatt inflytande af sednaste lagstiftning för dess tillverkning och försäljning, skall gifva vika för ett ordentligare lefnadssätt. En allmän erfarenhet bevittnar nemligen, att förtäringen af bränvin betydligen aftagit så väl i sfäderne, som pä landet, och om äfven; i de förra, antalet af öfverlastade vid marknader eller andra tillfällen för större folksamlingar icke egentligen kan anses förminskadt, bevisar detta endast svårigheten att, då frestelsen är större än vanligt, besegra en inrotad ovanas lockelser, men ingalunda att denna ovana fortfarande i hvardagslifvet gör sig gällande.
Jemtlands dito — 7.466: 35. Jönköpings dito — 22,083: 9. Malmöhus dito — 24,298: 34. Norrbottens dito — 8,107: 56. Södermanlands dito — 12,600: 41. Upsala dito — 7,315: 46. Wermlands dito — 27,631: 9. Westerbottens dito — 9,704: 27. Af Kongl. Kostnaden för fångars och kronoarbetskarlars underhåll, beklädnad och sängkläder vid de särskilda straffoch arbetskompanierna har under revisionsåret i medeltal uppgått till de i följande sammandrag upptagna belopp, nemligen: (BilaganjLitt. R.) § 4. Vid jemförelse af de uti ofvanstående tabell meddelade uppgifter å den kostnad, hvartill fånges och kronoarbetskarls förplägning under revisionsåret uppgått, visar sig, Bil. Litt. R. till 1863 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 134. Förplägning. Beklädnad och sängkläder. Summa. i l:o. Straffoch arbetsfånge på bestämd tid af mankön: Vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen .. För år. För dag. För år. För dag. För år. För dag. Lifstidsfånge af mankön: Kronoarbetskarlar: Så uppgick den, exempelvis, för Norrbottens länsfängelse till 120 R:dr 88 öre, för Wermlands till 120 R:dr 16 öre, under det densamma för Blekinge länsfängelse icke besteg sig till högre än 73 R:dr 16 öre. Revisorerne hafva sökt utreda anledningen till detta förhållande och dervid funnit, att de betydligt olika pris, hvartill bröd för de särskilda fängelsernas behof blifvit anskaffadt, i väsendtlig mån härtill bidragit.
Till följd häraf föreslog Lag-komitéen, att äfven ärfd eller före äktenskapet förvärf vad fastighet i stad skulle från egendomsgemensamheten undantagas, — en ytterligare inskränkning i giftorätten, som väl icke år 1845 blef genomförd, men för hvilken goda skäl kunna anföras, och som står i uppenbar motsats till motionärens förslag. Vidare kan erinras, att i främmande länder, t. ex. Frankrike, der lagen lemnat makarne öppet att genom äktenskapskontrakt bestämma sina egendomsförhållanden, man mindre ofta väljer det system, under hvilket den lagbestämda giftorätten eger rum (le régime en communauté), än dess motsats (le régime dotal), samt att, äfven enligt det förstnämnda systemet, makarnes ärfda eller före äktenskapet förvärfvade fastighet är från egendomsgemensamheten undantagen. Af alla dessa omständigheter finner Utskottet full anledning att upprepa det af Lag-Utskottet vid sisthållna riksdag om motionärens förslag yttrade omdöme, att dess godkännande icke vore ett steg framåt utan ett tillbaka, och att vid en i framtiden möjligen skeende förändring i ifrågavarande stadganden, lagstiftningen sannolikt komme att gå i en rigtning alldeles motsatt den, som motionärens förslag utvisar; och får derföre vördsamt hemställa, att Pakets Ständer måtte lemna ifrågavarande motion utan vidare afseende. Stockholm den 15 December 1865. Lag-Utskottets Betänkande N:o 8. 3 Reservationer: af Professoren, Doktor Flensburg, sorn instämmer i det slut, hvartill Utskottet kommit, emedan den föreslagna förändringen icke för närvarande synts honom vara af behofvet påkallad; hvaremot Professoren icke kunnat gilla Utskottets yttrande, att lagstiftningen framdeles bör gå i en rigtning, motsatt den, som motionärens förslag utvisar. af Riksdags-fullmägtigen Josef Smedberg från Elfsborgs län, med hvilken Per TjernlundTrän Westei Norrlands län sig förenat: »Ehuru jag inom Utskottet icke ansett mig böra obetingadt yrka bifall till motionärens förslag, har jag likväl funnit omständigheterna påkalla en förändring i lagstiftningen angående makars giftorätt i bo.
För öfrigt skulle jag icke lägga Hr Carleson till last, om han verkligen vore af Just.-Omhudsm. actionerad, helst jag befinner mig sjelf i denna ställning; men utgången af denna action må blifva hurudan som helst, så skall jag aldrig föra Just.-Ombudsm. till last, att han aclionerar de domare och embetsman, hvilka, enl. hans åsigt, under tjensteutöfning orätt förfarit. Hr Carleson har framställt åtskilliga exempel deruppå, att af Just.-Ombudsm. anställda åtal blifvit ogillade samt ansett en sådan utgång bevisa åtalens obehörighet. Denna bevisning torde likväl ej få anses såsom fullgiltig, enär meningarne kunna vara ganska delade i afseende derå, huruvida Just.-Ombudsm. eller domstolarne uti de framställda fallen haft den rätta åsigten, och jag tror, alt R. o. Ad:s ledamöter, likasom jag sjelf, skola hafva ganska svårt att på grund af den redogörelse Hr Carleson lemnat, deröfver stadga omdömet. Vidare har Hr Carleson påstått, att Just.-Ombudsm. i sin utredning af lagskipningens tillstånd ej finge gå längre, än att han kunde af LagUtsk. och Ständerna följas. Enl. mitt förmenande har verkligen LagUtsk., eller åtminstone några reservanter, följt honom serdeles troget i spåren steg för steg. Hr Carleson har ytterligare sagt, det Just.-Ombudsm. förfarit opassande, då han till R. St:r låtit utdela en försvarsskrift emot de anfall, hvarför han blifvit utsatt. Det är i sanning, minst sagdt, något besynnerligt att påstå det vara opassande fölen embetsman att söka försvara sig, då han på det svåraste sätt, och man kunde nästan säga, till sin embetsmanna-heder, angripes. Hr von Hartmansdorff har redan uplyst, att. Just.-Ombudsm. i detta afseende endast trädt i Högsta Domstolens fotspår, och sådant borde, åtminstone af Hr Carleson, icke ogillas.
Det vill säga, att om än hufvudfrågan i dess helhet redan förut vore af R. o. Ad. afslagen, kunde likväl Ståndet, om vid förnyad pröfning tillräckligt bevekande skäl med afseende å det inbjudande Ståndets förhållanden, blifvit anförde, ändra sitt förut fattade beslut. Härvid torde böra tagas i betraktande, att emedan Utsk:stillsältningen försiggått innan inbjudningarne beslutades, och inbjudningarne innefattat uttrycklig begäran 0111 tillsättande af ett särskildt Utsk-, med mindre personal, än Högl. Ekon.-Utsk:ts, så innebära inbjudningarne också ett alldeles otvetydigt tillkännagifvande, att de båda inbjudande Stånden icke ansett antingen sina eena eller folkets allmänna intressen på elt för dem fullt tillfredsställande sätt representerade inom Höglofl. Ekon.- Utsk:t. Mot den häremot af Hr Ordföranden i Ekon.-Utsk:t, Gr. Björnstjerna, gjorda invändningen, att inom nämnde Utsk. förefunnes tillräckligt öfverlägsna kapaciteter för uppfostrings-lrågornes utredning och behandling, anhåller jag få vördnadsfullt erinra, att emedan vid dylika frågor, för så vidt de afse det gällande uppfostrings-systemets större eller mindre praktiska tillämplighet, ett hufvudsakligt afseende nödvändigt måste göras å folklynnet, ligger det också i nu förevarande frågas natur ett verkligt behof af, att det Stånd, som respresenterar flertalet af nationen, bör ega en elter sina tycken, intressen och kapaciteter väl afmätt styrka att uttala sina önskningar, och detta under frågans nuvarande ståndpunkt så mycket heldre, som de högre intellektuella krafternas representanter i de andra Stånden för närvarande egentligen torde böra anses mera såsom svarande, än såsom kärande i saken. För öfrigt synes det mig vara temligen påtagligt, att om man fordrar af öfverlägsna lörniågor och snillen, att de skola afgöra hvad underordnande kapaciteter förmå, så är fara för handen att de underordnade kapaciteterna kunna komma i en svår klämma. Hederv.
Alle de som känna dig ibland Hedningarna, skola grufva sig öfver dig, att du så hastigt förgången äst, och aldrig mer uppkomma kan. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Du menniskobarn, ställ ditt ansigte emot Zidon, och prophetera emot honom; Och säg: Detta säger Herren Herren: Si, jag vill till dig, Zidon, och skall vinna pris uppå dig; att man förnimma skall att jag är Herren, när jag låter gå rätten öfver honom, och uppå honom beviser att jag är helig. Och jag skall sända ibland honom pestilentie, och blodsutgjutelse uppå hans gator, och de skola dödssåre falla derinne genom svärd, det öfver dem gå skall allt omkring; och de skola förnimma, att jag är Herren. Och skall sedan allt omkring Israels hus, der deras fiender äro, intet törne blifva, som dem stinga, eller tistel, som dem ondt göra skola; på det de förnimma skola, att jag är Herren Herren. Detta säger Herren Herren: När jag Israels hus församlandes varder ifrå folken, dit de förströdde äro, så skall jag uppå, dem bevisa för Hedningomen, att jag är helig; och de skola bo uti sitt land, det jag minom tjenare Jacob gifvit hafver; Och skola bo säkre derinne, och bygga hus, och plantera vingårdar; ja, säkreskola de bo, när jag låter gå rätten öfver alla deras fiendar allt omkring; och de skola förnimma att jag, Herren, är deras Gud. Uti tionde årena, på tolfte dagen i tionde månadenom, skedde Herrans ord till mig, och sade: Du menniskobarn, ställ ditt ansigte emot Pharao, Konungen i Egypten, och prophetera emot honom, och emot hela Egypti land. Predika, och säg: Detta säger Herren Herren: Si, jag vill till dig, Pharao, du Konung i Egypten, du store drake, som i vattnena ligger, och säger: Strömmen är min, och jag hafver gjort mig honom. Men jag skall lägga dig ett bett i munnen, och hänga fiskarna i dina floder vid din fjäll, och skall draga dig utu dinom ström, samt med alla fiskar i dina floder, som vid din fjäll hänga.
i friirnsta ruruinet n&amp;got, soin, om icko for ctnnnt, sH for sin storleks slcull, omojligt kunnat uniig8 den utstallninpbesokande allmanhetens uppmiirksamhet, konsthallen, sjiilfra byggnaden: S&amp; till sin helhet, so111 i detaljer, iir denna en verklig milstolpe pii arkitekturens och den rlekoratira konstens rag. L~zgna, odelade mnrgtor, som hrila ogat, sa~ntidigt med s t t de leda blicken frain mot inera ben~iirkta och diirfor med ornering rnarkeraclo partier. Portalen ar ett sbdant. Utan att med m h g a lister ocll dylikt bebkda sin anlroinst, rasa ornamenten h l r helt stillsaint friinl ur murytan och sainla sig kring diirriippningen sfisom sidoomfattning och kronande dekoreriag. Det heli~ iir i alllniirlllet ganslca ltigt hLllet ofver bottenplanet wed lingaalnt stigande relief fijr t. es. figurernas midtpartier; Hter andra delnr 81.0 nedsaukta nti ytan. Den i a110 iutressanta konsthallen har iifven en loggia, ocl~ denna har mot det fria en rad af kolonner. Se hirr en cletaljerad beskrifning af en sldan. Den ar cylindrisk till formen och har nedri. delen oornerad. Balnstradens hojd markeras iif ett fiiga frarnsgringande, omkring 9 cm. hogt band. Ungefiir lika hiigt ofvan bandet srdler kolonnen nbgot ut, hvilken ansviillning ytterligare s t a k e s medels en frainspringande, ined diagonalt uyprhxande lagerblad besatt stjiilk.
Då Rikets Ständer vid senaste Riksdagen, med bifall till Slats-Utskoltets här förut om förmälda Betänkande N:o 347, tillåtit lika beskaffade utgifters afskrifning, hemställer Utskottet, att jemväl nu ifrågavarande belopp matte få afskrifvas. 4:o Gratification till Lagmannen Cassel för utarbetande af förslag till Sjölag, enligt Kongl. Brefvet den 20 Januari 1837, —„ 2,000 R:dr. Då denna utgift varit af behof påkallad och någre serskilde medel dertill icke anvisade, hemställer Utskottet, att afskrifning af berörde belopp malte medgifvas af under händer hafvande medel bestridde utbetalningar. 5:o Uti Rättegången emellan Kronan samt f. d. Dykerioch BergningsCompagniet, enligt Kongl. Brefvet den 16 Dessa medel utgöra en, medelst Kongl. Svea Hof-Rätts Dom , Dykerioch nom, Siats-Utskottets Utlålanilej N.o 363. 5 nom, att, i följd af uppgjorda nya Handels-lraclater, åtskilige nationers fartyg blifvit fri kallade frän den, enligt de för Dykeiiosli Bergnings-Compagniet utfärdade privilegier, dem förut åliggande skyldighet att, vid inträffad sjöskada å Svenska kusterne, begagna Dykerioch Bergnings-Compaghiels biträde; och sorn, efter hvad Utskottet inhemtat, berörde Dom blifvit af Kongl. Maj:t uti Högsta Domstolen i Nåder fastställd den 28 Juni 1838, samt Statens ersättningsskyldighet således slutligen bestämd, hemställer Utskottet, att berörde 26,662 R:dr 3/j sk. 3 rst. må uti näst uppgörande liqvid öfver öfverskotlen å Stals-Verkets inkomster få afskrifvas. 6:0 Till Doms fullgörande i rättegången emellan Kronan och Öfverste Claessons Fru, angående husröte-ersättning, enligt Kongl. Brefvet den 2 Juni 1837, —» '4’7°7 sk, 7 rst.
Hvad 2ldra Mom. i 21 §. beträffar, angående lagförklaringar, så har Kongl. Maj:t ansett Rikets väl kräfva, att Konungen, i all sin helgd, bibehåller samma magt emot Högste i Högsta Domstolen, Domstolen , som 88 §■ Regerings-Formen tillägger Honom emot Rikets Ständer detvill säga, att Konungens sa.ictionsrätt förblifver orubbad, och att Högste Domstolen , i intet fall , kan utöfva en vidsträcktare myndighet , än Rikets Ständer i detta afseende. Enär till Domares handläggning jemväl höra flere ärender, hvarom Författningar utgå i ceconomisk väg , och närvarande innehållet af 19 §. Regerings-Formen, i kraft hvaraf Högste Domstolen eger , i anledning af inkomne förfrågningar, gifva förklaring om Lagens rätta mening, i sådana fall som till Domares åtgärd höra, uti denaa dess allmänna och obestämda ordalydelse , synes stå i någon motsägelse med Konungens rätt, att sjelf stifta Lagar af ceconomisk beskaffenhet, och således jemväl dem förklara 3 har Kongl. Majit ansett denna §. böra undergå den förändring , att Högste Domstolens rätt , att gifva sådane Lagförklaringar , endast må sträcka sig till de lagfrågor, hvarom 87 och 88 §§• Regerings-Formen nämna. Som det kan inträffa , att Högste Domstolen vid förehafvande af särskildta ärender, i anledning af befunnen olikhet uti meningarne om någon lags rätta förstånd , anser sjelf all. män förklaring nödig , utan att Domstolar eller Ämbetsmän med förfrågningar till Konungen inkommit ; så föreslår Kongl. Majit, att Högste Domstolen , äfven i sådan händelse, må förklaringar afgifva , och emedan , enligt 22 §. Regerings-Formen , endast 8 af Högste Domstolens Ledamöter få på en gång vara tjenstgörande, och dej 12 Ledamöter, hvaraf deo2 14 Om upphörande af Kon. s Ine röster efter förutgående 17 §. består , således dela tjenstgöringen sig emellan , men då fråga om Lagförklaring uppstår, som är af annan beskaffenhet , än Högste
Sunddelii nyssberörda ersättningspåstående, hvilket AdvokatFiskalsEmbetet likväl förklarat sig icke kunna biträda i hvad det innefattade anspråk på godtgörelse för den hösten 1836 vid Haurida Komministersboställe bergade gröda, sedan upplyst blifvit, att 1837 års höstgröda behörigen kommit Sunddelius till godo; deruppå jemväl detta AdvokatFiskalsEmbetets memorial, tillika med Sunddelii särskilda påstående, blifvit af Domkapitlet med svar bemött. Genom utslag den 1 September 1840 har Kongl. HofRätten sig utlåtit och, ehuru det befunnits, att en af Domkapitlets ledamöter, som deltagit i åtalade besluten af den 10 Augusti och 28 December 1836, icke undertecknat den i målet afgifna förklaringen, likväl ansett detta förhållande, med hänsigt till målets särskilda beskaffenhet, icke utgöra hinder för det fullständigt utredda åtalets hufvudsakliga pröfning, samt vidare i sjelfva saken yttrat, att emedan, beträffande anmärkningen, att Domkapitlet skulle den 10 Augusti 1836 ändrat dess den 30 förutgångna Juni fattade beslut i fråga om Sunddelii aflöning såsom vikarierande Komminister i Haurida församling under nådåret från den 1
Det är icke nog med, att han tvingas antingen att leverera in natura eller att lösa efter gångbart pris, utan, om han icke har spannmål alt lemna eller penningar att betala med, blir han nödsakad att begära anstånd och underkasta sig de härda vilkor, räntetagaren kan i sådant fäll betinga sig. För räntetagaren äro således alla utvägar öppna att preja räntegifvarne, då deremot ingen utväg finnes för de sednare att preja räntetagaren, emedan all hans olägenhet af räntegifvarens uppsägningsrätt blott består deruti, att han måste mottaga spannmålen. Jag hemställer då, om det är någon parite emellan dessa förhållanden, eller om någonsin rättskänslan kan dietera ett sådant utslag, hvarigenom den enes rätt blir så väsendtligen förnärmad. Om oriktigheten af Gr. Horns och Hr Giinthers åsigt har jag icke varit nog lycklig att kunna öfvertygas af Gr. Björnstjernas yttrande; ty af hvad jag redan haft äran utveckla torde följa af sig sjelf, att räntegifvarne vid de flesta — ja, jag vågar tryggt påstå, vid alla — tillfällen hellre lösa efter markegången, än leverera in natura, hvaraf följden åter blir den, att, när markegången är högre än årspriset, räntegifvaren merendels kommer att betala den, högre afgiften, enär det är föga troligt, att lian hellre ville underkasta sig obehagligheten af en längre transport och öfriga med leverering in natura förenade olägenheter, med skyldighet på köpet att contant ersätta skillnaden emellan det lägre årspriset och den högre markegången. Hvad Kronan betyäffar, skulle hon genom B. o. Ad:s beslut förlora ganska betydligt, emedan, då ett medelmarkegångspris funnes faststäldt, hon nästan intet år kunde påräkna att få spannmålen löst med penningar. För min del ser jag således intet skäl att icke bifalla Frih, Palmstjerna* Den a Februari f. m. i5 motion, hvars remitterande till StatsUtsk. jag derföre tillstyrker. Frih. Boye: Jag kan icke genom tystnad låta fästas vid mitt yttrande den tillvitelse af inconsequens, som Hr Hjärne deråt velat gifva.
Af buljongskakor och redan kokta gryn, som hon medtagit, beredde hon en förträfflig soppa, i hvilken stycken af en kalfbringa värmdes upp. Medan detta kokte, delade hon ut bröd, ost och bränvin åt de medföljande karlarne, och sörjde isynnerhet vänligt för den gamle vägvisaren. Harald lät henne sköta härmed, utan att hjelpa henne det ringaste. Han satt på en sten, ett stycke derifrån, stödd mot sin bössa och betraktade hennes af elden upplysta goda och glada ansigte, hennes friska rörelser och behändighet i allt hvad hon företog. Han tänkte på hennes varma hjerta, hennes öppna sinne, hennes arbetsamhet; han tänkte på den förra vinterns aftnar, då han läste och berättade för henne, och huru hon lyssnade och kände dervid. – På en gång förekom det honom, att det ideal af ett lyckligt lif, som i flera år ren hade föresväfvat hans syn, nu hade kommit honom helt nära. Det stod der, vid natteldens flammor och upplyst af dem. Alettes varningar flögo fram deröfver, som ett bortilande natt-töcken utan kropp och verklighet. Han såg sig egare af ett jordegods, som han förädlade, liksom Oberlin den sjunkna stendalen, såg sig omgifven af underhafvande och grannar, till hvilkas lycka han verksamt bidrog, han såg sig inom sitt hem, – han betraktade det, vid dess mest pröfvande ljus, den långa vinteraftonens, men det bleknade icke dervid. Ty han såg sig såsom förr, om vinterqvällen, med Susanna, dock icke såsom förr, ty han satt nu närmare henne, och hon var hans hustru, och han läste som förr för henne och njöt af hennes lifliga, varma deltagande, men han hvilade deremellan sina ögon på henne och på barnet, som låg i vaggan vid deras fötter, och Susanna såg på honom såsom nyss på fjellet, i aftonsolen. Flammorna, som dansande lyste öfver snön, voro nu flammorna af hans egen härd, och det var hans hustru, som sysslade vid dem glad och gästvänlig, spridande trefnad och nöje rundtomkring sig.