Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allt är ständigt lika nypolerat och blankt som glas. Vad gör han eljest? Jag vet inte om han gör något annat. Det var en gång en ung fru, som inbillade honom att kärleken betydde någonting. Efter en tid märkte han, att det inte förhöll sig så, och nu polerar han sina möbler. Och Mortimer fortsatte med en tvär övergång: Du måste bättra dig, Tomas. Sköt dina studier, beflita dig om en hederlig vandel, och undvik kärleken! Tomas rodnade skarpt. Visste Mortimer något? Nej, det var ju otänkbart... Undvik kärleken, till dess att du får råd att älska en kvinna, ty kärleken är till för oss, som ha löner och räntor. Och undvik den sedan också! Tomas skruvade på sig en smula oroligt och förde sitt glas till munnen. Skål, sade han för att säga något. Han var fortfarande irriterad av den där ryggtavlan och nacken. Om han kunde få se något av ansiktet, som hörde till... Mortimer satt hopsjunken i sitt hörn och teg. Det var med ens, som om han icke hade något mera att säga. Han satt med en slocknad cigarrett i mungipan och läppjade då och då på sitt glas. Det blev midnatt; gasen skruvades ned, och kaféet låg tyst och förstämt i halv belysning. Tomas tyckte sig plötsligt känna, att någon betraktade honom, och såg upp. Ja, mannen med ryggtavlan hade vänt sig om och betraktade honom uppmärksamt med två pepparbruna ögon, i vilka dolde sig ett halvt löje. Tegelhandlaren tegelhandlaren Tomas fattade Mortimers hand och reste sig hastigt. God natt, sade han. Jag är sömnig. XIII Tomas och Märta träffades icke vidare. Det gick över en vecka, utan att han hörde något från henne, och han kunde icke besluta sig för att skriva. Hon upptog heller icke längre hans tankar helt och hållet; han märkte det själv, och det förvånade honom. Han gick som i dvala: framför honom och omkring honom var en öken av grå likgiltighet, och likväl kände han, att det snart måste hända något.
Utskottets tillstyrkande bifölls, med den förändring, att lönen för en Kabinettssekreterare, Expeditions-chef, bestämdes till 5,000 R.dr, samt att allöningen för hvar och en af Expeditions-sekreterarne antogs till 4,000 I\:dr, allt Riksmynt. 5:o, rörande anslaget till Minister-staten. Utskottets tillstyrkande ogillades, och delta anslag bestämdes till 509,700 R:dr Riksmynt. 246 Prot.-Utdrag den 18 Februari 1860. 4:o, om anslaget till skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter. Utskottets hemställan afslogs, och delta anslag bestämdes till 50,000 R:dr Riksmynt; och 5:o, angående beskaffenheten af anslagen å denna Hufvud-titfel. Utskottets hemställan godkändes. Den i 8 Februari. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Hedervärda Bonde-Ståndets den 15 dennes bordlagda protokolls-utdrag N:o 211, innehållande dels nämnde Riks-Slånds beslut i afseende å Usta punkten af Stals-Utskottets Betänkande N:o 5 i, dels inbjudning till Med-Slånden alt i omnämnde beslut sig förena. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-V(skottets nedannänmde ilen 8 och 11 dennes bordlagda Utlåtanden, nemligen: N:ö 53, i anledning af väckt fråga om understöd af allmänna medel åt Professoren m. m. Johan Hedenborg; N:o 54, i anledning af vackt fråga om ersättning från Statsverket tiil aflidne Skeppslimmermannen J. L.
Herr Cederschjöld: Jag hemställer, om det är skäl att utan nödvändighet frångå formen för Utskottens Utlåtande, emedan JemkningsBetänkande deraf skulle blifva en följd. Jag anhåller således att Momentet Litt. c. får stå qvar, men summan booo 45 II. 25* Den 16 O c t ober e. m. R:dr derutur borttagas; emedan jag icke ser någon nytta af sammandragningen, och vi derigenom slippa besväret med en Jemkningsoperation. Friherre Palmstjerna, Carl Otto: Jag tror det vara ganska enkelt, att bringa så väl Grammatikan som förnuftssluten i öfverenstämmelse, om nemligen i slutet af Momentet Litt. c. tillägges: så vida ej inbetalningarne i silfver inflyta. Herr Rosenblad: För sakens skull kan jag ej instämma i den sista Talarens tillägg, ty äfven om BancoUtskottets Betänkande angående fastighetslånen bifalles, är det dock alltid låntagarne öppet, att göra sina inbetalningar i silfver, och äfven dessa afbetalningar äro påräknade till förstärkning af den reela fonden. Jag kan således ej medgifva den föreslagne ändringen, emedan det ändrar sjelfva saken. Men som en verklig ofullständighet i grammatikaliskt eller logiskt hänseende förefinnes, instämmer jag i den af Herr Hjerta föreslagne ändring, bestående uti borttagandet af Momentet Litt. c. och dess införande i Momentet Litt. b. Friherre Palmstjerna: Så vida fastighetslånen inflyta i silfver, lärer det ej bero af Fullmägtige att dermed förstärka den reela fonden; ty af silfver, som insattes, blir reela fonden förstärkt, utan någon åtgärd af Fullmägtige, och något uttryck här - Den 16 O c lo ber e. m. 3S9 om behöfver således icke i punkten införas. I öfrigt, om, såsom Herr Rosenblad föreslagit, Momentet Litt. c skulle försvinna, kommer fjerde punkten i collision med den 5:te, der det föreslås, att anticipera på dessa 2 procent, som i momentet Litt. c äro omnämnde.
god det — och hvar tager den man akta sig att förbjuda den eller den b o k e n; eller o m de verkligen f l tag i en mindre b o k, b ö r man ej ta den från d e m; detta medel för att ligga vid universitetet? » af bröt skulle endast egga deras nyfikenhet. jag det då att låta detta likaledes tråkiga ämne. Det var ^vilka böcker skola vi sätta i unga som förhexadt med denne gubbe, han väckte jemt upp obehagliga minnen hos mig. » I den mån som de stora, verkligen fabriksmässigt flickors händer som förströelseläsning? J a, det är en m y c k e t vigtig fråga. eller uppfostrarinna Ingen m o r b o r d e lemna den åsido och, anlagda barnskolorna bortföllo, lättades denna som ofta är fallet, låta den unga flickan skaffa ofantliga sig böcker bäst hon kan. — M e n att tryckt ekonomiska börda, som så på hela folket, och det blef länge oss möjut, hvad o c h hvilka författare dem på det oriktiga uti den, o c h har man lust att göra lite narr af vissa ner, skadar det inte. fraser Löje o c h situatiog ö r större nytta än förbud. fundera man egentligen Bättre är saken passera o c h endast visa Tar man en sådan sak ej allt för allvarsamt i förstone, bli barnen ej rädda att visa hvad de det lätt att kontrollera ligt att bilda offentliga fonder, af hvilka ränbör sätta i hennes händer är ej så lätt. tan fattiga gäller att på samma gång låta henne bli någoroch ge dem anvisning på lämpliga b ö c k e r. Man understödja lunda Förtrogen med tidsriktningen inom literafår turen, att läsa den eller den b o k e n » eller: användes till att kunskapssökande, personer, som läroanstalt dels underhålla dels till lemna får att undervisning, ty ingen anläggas i sådan skala, att lifvet nade ning. omogna undervisare utföra ett schablonmässigt arbete; vi ha. som jag redan sagt, inga andra undervisare än sådana, som af kärlek och anlag för kallet egna en del af deras tid till detta vigtiga arbete. » * Hela? '
Det är med tillfredsställelse jag hort den siste talarens upgifter om de norra länens skogar, emedan jag deri fun - Den 7 November f. m. 437 nit ett ytterligare stöd för Utskms framställning, och jag hoppas äfven hans understöd. Utskm insågo visserligen de vådor, som skulle följa af det gjorda tillägget, men å andra sidan ansågo litslen, att genom ett ovilkorligt förbud att hugga på allmänningarne, innan dessa blefve indelta, kronouybyggarne, sorn hittills haft denna rättighet, skulle försättas i en alltför svär ställning och att derföre •en modifikation borde göras. Då Utskm på samma gång tillstyrkte en underd. skrifvelse, hvari begärdes, det vederbörande Landsh:r matte åläggas hålla hand deröfver, att nybyggens anläggande ej föranledde till missbruk, trodde Utskm sig hafva vunnit cn säkerhet för, att utsyningen ej skulle alltför frikostigt beviljas. Jag är ej tillräckligt bekant med förhållandena i Norrland, för att kunna med fullkomlig sakkännedom yttra mig om behofvet af en dylik modifikation till förmån för nybyggarne, men det synes mig, som det skulle emot desse, som fått sina resolutioner med utsigt på sådana utsyningar, hafva varit en obillighet att beröfva dem rättighet till skogsafverkning lör afsalu ända till den ganska aflägsna tid, då skogens indelning till trakthuggning han vara fulländad. På dessa grunder har äfven jag bidragit till Utskms i detta ämne fattade beslut. Frih. Sprengtporten: R. St:r böra vid denna frågas be handling hafva till syfte att förekomma den allmänna skogsförodelsen, och då man känner, huru stor denna är i de norra provinserna, kan man väl tveka vid att bevilja undantag från en allmän regel, hvilka K. M. i Sin framställning ej omnämt. Skulle omständigheter inträffa, som göra det nödvändigt att åt nybyggarne medgifva rättighet till skogsafverkning, så tager jag för gifvet, att K. M. icke skall anse Sig att göra de undantag, som kunna pröfvas skäliga; men att från Ständernas sida frambära en sådan önskan, då man vet i hvilken ofantlig skala missbruken fortgå, anser jag icke lämpligt.
S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets den 28 nästlidne Mars e. m. på bordet lagda memorial N:o 29, i anledning af väckta motioner om rättighet för Hernösands Stift att för framtiden komma i åtnjutande af de 124 tunnor Domkyrko-spanmål, som hitlintills från nämnde Stift till Upsala Domkyrka utgått, fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla detta memorial, samt förklara, att motionen bör af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlas. S. D. Ånyo föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 28 sistlidne Mars e. m. på bordet lagde Utlåtande N:o 27, i anledning af äskadt anslag för en handbok i de för menige man vigtigaste delar af allmänna lagen. S. D. Bifölls Constitutions-Utskottets den 28 sistlidne Mars e. m. på bordet lagda memorial N:o 6, med anhållan om arfvoden för en Notarie och en Canzlist, m. m. Föredrogos ånyo följande Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelser, hvilka, den 1 dennes å bordet lagda, nu biefvo till Stats-TJtskottet remitterade, nemligen: l:o 0111 arrende för upplåtelse åt staden Kongelf af åtskilliga smärre tom - Fröt.
Den granskningsrätt, som Riksens Höglofl. Ständers förtroende medför, svues huf _ 7 ^ o vudsakeligen innebära en utredning af följande frågor: 1:0 Har Allmänna Magazins - Inrättningen uppfyllt den vigtiga bestämmelse, sorn Riksens Högloft. Ständer, uti underdåniga Skrifve lser, af den a5 April och 17 October 1810 åsyftat, och som synes ligga till grund för Kongl. Majrts Nådiga Bref till Dess Allmänna Magazins-Direction, af den 7 November 18 r x, hvilken, enär Riksens Högloft. Ständers hemställan, vid sistvarande Riksmöte, angående Instructions utfärdande för bemälte Direction ännu icke af Kongl. Maj:t blifvit i Nåder pröfvad och afgjord, utgör, jemte några andra stadganden, den enda grund för Inrättningens förvaltning?” och 2:0 Har Allmänna Magazins - Inrättningens förvaltning varit styrd efter gällande föreskrifter? Bland de föremål Riksens Högloft. Ständer ansett ligga till grund för Allmänna Magazins - Inrättningens bestämmelse, förekommer först att till landtbrukets upphjelpande och säkerhet både i bättre och sämre år bereda ett någorlunda jemt pris å Spannmål. Enligt Revisorers Berättelse. 855 Enligt de från Krono Upplags-Magazinen, intill den 2 sistl. November till Kongl. Allmänna Magazins - Directionen inb omne Rapporter (Bilagan Litt. A.), angående sädespriserne i Riket, finnes, att en tunna Råg vid Ystads Magazin, den 21 sistl. October sålts för 4 R-‘dr 4° en tunna Korn för 3 R:dr 8 sk. samt en tunna Hafra för x R:dr 4o sk. Banco; då deremot nämnde sädeslag i Stockholm gälde:
515, 517, 520, A. 532. — att instämma i Bonde-Ståndets beslut i afseende å 73:dje punkten momentet b. — angående folkskoleväsendet — af Stats-Utskottets Utlåtande N:oo 66, rörande regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel: TV. 609, A. 614. — att förena sig i Bonde-Ståndets beslut i afseende å 86:te punkten — rörande veterinär-inrättningen i Stockholm — af Stats-Utskottets Utlåtande N:oo66, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel: IV. 625. A. 633. — att instämma i Bonde-Ståndets beslut öfver lOUsta punkten — rörande löneförbättring åt examinerade folkskolelärare — af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Tital: IV. 653, A. 654. — till Högv. Presteoell Vällofl. Borgare-Stånden, att biträda Bonde-Ståndets, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80, punkten 14, fattade beslut, så vidt det angår aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, i fråga om jernvägs-anläggning mellan Frövi och Fahlun: (Presteoch Borgare-Stånden afslogo inbjudningen). — till Vällofl. Borgare-Ståndet, att förena sig i den af BondeStåndet beslutad» förändrade lydelse af 7:de i Förordningen om Hypotheks-Banken: (Borgare-Ståndet afslog inbjudningen). — till Höglo!]. Ridderskapet och Adeln, att instämma i utaf Bonde-Ståndet beslutadt afslag å Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 6, i anledning af Kongl.
Visst skulle det varit litet svårt att sakna sådant, men huru du nu hunnit få bryggt, förstår jag icke.” ”Åh, fru Elin på Kalfnäs hade lånat af mig en tunna öl, till dess hennes malt skulle hinna bli mältadt, och som hon nu just fått det färdigt och hunnit brygga, så återsände hon lånet, när hon hörde huru här gått våld öfver oss.” De storas, de mäktigas strider, hvad röra de väl en ringa landtflickas öde? Må hon sitta vid sin spinnrock, må hon sköta sitt kök, sina blommor, sin grannlåt och se till blott att hemmet är dammfritt, och lemna åt männen, de som makt och kraft hafva, att deltaga i lifvets stora skiften! Och dock sönderslås hennes spinnrock, härjas hennes blomsterland, förstöres eller fläckas hennes sirliga drägt och förödes hennes hem af dessa samma stormar, som skaka throner och förstöra länder. Vi vilja derföre lyssna till ett samtal emellan herr Erik Liljeholm och unge herr Enevald, för att derigenom kunna kasta en blick på den tid, hvari den unga lefver, och af hvars stormar äfven hennes öde skakas. Vid den skummande ölbägaren satt herr Erik glad i sitt hem, der han så sällan hade tillfälle att vistas. Midt emot honom satt Enevald Fincke, lyssnande till den äldre riddarens berättelser om ställningar och förhållanden, dem Enevald, som under loppet af flere år vistats utrikes, icke så noga hade reda på. Fru Metta deltog ock stundom i samtalet, Sigrid satt tyst, men uppmärksamt lyssnande. ”Man säger att herr Klas afrådde salig konung Johan ifrån att låta välja sin son till konung i Polen”, sade Enevald. ”Ja, han arbetade visst deremot, och nu är det just han som har mesta besväret af att hans råd ej den gången hördes, och som nu bäst bjuder till att vidmakthålla Sverige åt sin lagliga konung. Men hertig Carl har nu fria händer till allt odåd hemma i Sverige, det ärfda riket, der han mer och mer undergräfver konungens välde.” ”Men”, invände Enevald, ”konungens ord måste ju dock alltid gå öfver hertigens?”
Friherren börjar nied att yrka: ”det yng-, lingen, som ämnar sig till KrigsStåndet, ej bör uppfostras lika med den som egnar 6ig till det andelig» Ståndet, att beslutsamhet och djerf, het skola inplantas i den förres sinne, saktmod och fromhet i den sednares &c.»men,' anmärker jag, hvem kan i förhand bestämma att den ynglingen är danad till eller har anlag för KrigsStåndet i den andra för det cmdeliga. och det är dennji enfdighet hos Föräldrar och Lärare, och i Afseende på den ädla välgörenhets åsyftning hos Staten, hvad angår FriCadetterne, som jag klandrat och aldrig kan undgå att klandra, ty derigenom hafva så mångfalldiga mer och mindre skadliga misstag skedt och ske ännu, att denna enfidighit försvarad af hvem som helst påkallar det högsta behjertande. Jag erinrar mig, ifrån ungdomsåren, en händelse som kraftigt ådagalägger de ledsamma följderna deraf att man uppfostrar och danar ynglingar till ett Stånd, som icke öfverensstämmer med deras naturanlag. I mia födelsebygd inträffade, att föräldrar 6om hade en enda Son, bestämde honom genom ensidig uppfostran för det andeliga Ståndets Sonens fallenhet undersöktes, rådfrågades, pröfvades icke blott af omsorg för säker utkomst och i öfverensstämmelse med Föräldrars cmhet, uppfostrades han till prejl, och han blef det, men mot hans inre anlag, hans naturliga böjelse, JO* Den 21 Maji f. m. som man till en tid lyckats att genom ensidig bildning qväfva, utan att dock tillintetgöra, Ehuru man gjort allt för att hos honom inplanta fakt mcrd och fromhet jemte efter domen hemtade från Kyrkofädren, och utan att man i hans sinne väckt bejlntfamhet och djerfhet genom exempel ur KngsHif orien inträffade likväl i församlingens närvaro inom helgedomens murar, att vid det hart förrättade altartjenften, hans q väfda känsla för krigsyrket hastigt uppflammade lik en vådeld.
Det kommer öfver honom ett oresonligt begär att resa sig upp och förolämpa henne, drifva henne ut ur rummet, dit hon inträngt utan rätt – eller att midt för hennes ögon sluta Esther till sitt bröst – det är dock hon som står hans hjärta närmast, fast den andra för en sekund tändt hans oberäkneliga sinnens begär. Sköterskan kommer med vatten i en skål, han doppar sin näsduk däri och baddar Esthers tinningar. – Hur är det med Gabel? frågar drottningen, otåligt. – Hon är sjuk! svarar han kärft. – Hon skall aflösas och föras till sitt hem. Sex man af vakten måste komma genast med en sjukbår. – Jag skall ge befallning därom. När drottningen försvunnit ut om dörren, böjer han sig tätt intill den afsvimmades öra och hviskar: Esther! Hennes själ lyder honom i sömnen, och hon slår ögonen upp. Pupillerna äro glasartade, blicken saknar uttryck, och dragen andas det gränslösa lidande, som han minns från den ohyggliga drömmen, då han såg hennes bleka ansikte omhvärfdt af lågor. Det börjar ljusna, och staden morgnar sig. Utanför det lilla huset i S:t Pederstræde vill han lyfta henne ur båren och bära henne i sina armar, men hon gör en afvärjande rörelse och stiger ensam uppför trapporna. Han följer efter. Då vänder hon sig om och ser på honom med det stora, obotliga lidandets bön om ensamhet. Han kan icke, har icke rätt till annat än att hörsamma den. Han står orörlig, med värkande hjärta, och ser efter henne, medan hon, vacklande vid hvart steg, stiger uppför trappan; hör henne öppna sin dörr och stänga den. Tomt och tungt är hans hufvud, mekaniskt vänder han om och går tillbaka till slottet. Gråsparfvarna kvittra hest, och solen flämtar i morgondiset. Han kastar sig på sin bädd och sjunker i dödens dvala. Han vaknar mot aftonen med en förnimmelse af att världen är förändrad. Det hvilar en blytung beklämning öfver hans själ, och han känner en oöfvervinnerlig leda vid lifvet. På hans nattduksbord ligga två bref. Han bryter det största, läser det och rodnar af blygsel.
Skall man icke med allt skäl säga, att, då R. o. Ad. så ringa aktat sjelfskrifvenheten, så måtte den i Ståndets ögon ej vara mycket värd, att R. o. Ad., genom detta förnyade medgifvande, oåterkalleligen afhändt sig den eller förklarat sig beredd att göra det, när helst man behagar af R. o. Ad. begära äfven denna eftergift? Adeln har då, efter mitt förmenande, ulan behof och till fäder - Den 31 Maj f. m. 371 neslandets skada, lålit sig förmås till ett beslut, hvars följder äro oberäkneliga. Jag vill ej neka, att omständigheter skulle kunna finnas, sorn gjorde sjelfskrifvenhetens upoffrande till en medborgerlig pligt. Jag bestrider blott, att de nu förefinnas. Jag yrkar, alt Ståndet icke måtte lättsinnigt göra, hvad det en gång torde önska hafva ogjordt. Man har här talat om sjelfskrifvenhetens afstående såsom ett vilkor för framgången af Const.Utsbs förevarande förslag. Det torde kunna ifrågasättas, om delta förslags framgång med skäl kan anses så nödig och nyttig, att för dess skull bör upoffras R. o. Ad:s företrädesrätt att vara fäderneslandets sjelfskrifne målsmän, throuens stöd emot folkyran, folkets värn mot Konungamaktens möjliga missbruk. Man talar om sjelfskrifvcnheten, såsom om en försliten klädnad, den raan bortskänker eller kastar ifrån sig. Då ingen annan mera skicklig och behörig gjort det beder jag att få i R. o. Ad:s minne återkalla, hvilken Adelns bestämmelse är, hvilket det höga kall, som della Stånd inora vårt fädernesland äger och icke utan ära häfdat.
Berörde under benämning af Extra medel å Tullverkets omkost* hads-stat uppförda 16,000 R:dr, har Eder Kongl, Maj:t genom Nådig! bref till Geneial-Tull-Direclionen af den 28 Juli 1813 behagat anslå att användas till förbättring i aflöningsvillkoren för sådana Tullbetjente, hvilkas trägna och maktpåliggande tjenstgöring på en dyr ort fordrar uppmuntran oell understöd,” hvarjemte Eder Kongl. Majit i Nåder för. klarat ”den reseoch traktaments-kostnad, som, utöfver hvad Reglementet och särskilte Författningar medgifva, enligt Kongl, brefvet den 23 October 1811 vid förefallande extra förrättningar finge till Tullbetjening gen utbetalas, tillika böra af ifrågavarande summa bestridas”; och är ytterligare, genom Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction af den 15 Juli 1825, General-Tull-Styrelsen, under hvars förvaltning dädanefter so/n dittills Eder Kongl. Majit behagade ställa, anslagen för extra och hemliga utgifter”, i Nåder bemyndigad att ”af de till Styrelsens disposition för extra utgifter ställda medel anslå lämpliga arfvoden för tillfälliga tjensteförrättningar.” —- Alltifrån dess tillkomst har denna Extra medelsfond blifvit på det sätt disponerad, att under löpande året derifrån utgått traktamenten, arfvoden och discretioner, grundade på tillfälliga anledningar, men efter årets slut å behållningen af anslaget anordnats såsom förbättring i aflönings-villkoren gra tinea tioner till belöning och uppmuntran åt sådane Tull-Styrelsen underlydande personer, hvilka i ansvarsfulla, maktpåliggande eller mödosamma tjenster utmärkt sig genom skicklighet och nit.
Och ämbetsmännerna skola ytterligare tala med folket, och säga: Hvilken som rädder är, och förskräckt hjerta hafver, han gånge sina färde, och blifve hemma; på det han ock icke skall göra sina bröders hjerta förskräckt, såsom hans hjerta är. Och när ämbetsmännerna uttalat hafva med folkena, så skola de skicka höfvitsmännerna för folket främst i spetsen. När du drager för en stad, till att bestrida honom, så skall du först bjuda dem frid till. Svara de dig fridliga, och låta upp för dig, så skall allt det folk, som derinne är, vara dig skattskyldigt och underdånigt; Men vilja de icke fridliga handla med dig, och vilja örliga med dig, så belägg dem. Och när Herren din Gud gifver dem dig i händer, så skall du slå allt mankön, som derinne är, med svärdsegg; Utan qvinnfolk, barn och boskap, och allt det i staden är, och allt rofvet skall du byta emellan dig, och skall äta af dina fiendars byte, som Herren din Gud dig gifvit hafver. Alltså skall du göra med alla städer, som fast långt ifrå dig ligga, och icke äro af desso folks städer. Men i desso folks städer, som Herren din Gud dig till arf gifva skall, skall du intet låta lefva det som anda hafver; Utan skall gifva det tillspillo, nämliga de Hetheer, Amoreer, Cananeer, Phereseer, Heveer och Jebuseer, såsom Herren din Gud dig budit hafver; På det att de icke skola lära eder göra all den styggelse, som de göra deras gudar, och I synden emot Herran edar Gud. Om du måste länge ligga för en stad, emot hvilken du strider, till att intagan, så skall du icke förderfva trän, så att du låter yxena komma på dem; förty du kan äta deraf, derföre skall du icke afhugga dem. Är det dock ett trä på markene, och icke menniska, och kan icke komma i bålverk emot dig.