Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alldeles på enahanda grunder, som reser vantei ne anfört, anhåller jag örn Hr Frih. o. Landtnäs propos. till afslag å betänk, och ber att få dervid tillägga, att afl. riksdagsmannen Anders Danielsson, som visserligen utöfyat riksdagsmannakallet vid flera riksdagar, bar likväl derunder åtnjutit så betydliga arfvoden af sina committenler, att, med den ringaste vård om enskilda angelägenheter, han kunnat lemna efter sig en skicklig förmögenhet. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: I motsats till Frih. Cederström, får jag på de af Utsk:n anförda skäl tillstyrka bifall lill Utskms förslag. Anders Danielsson hade lindel' loppet af nära 3o år varit riksdagsman och en utmärkt representant inom sitt Stånd; och då dessutom denna fråga blifvit väckt från BondeSl., torde isynnerhet den omständigheten böra betraktas af R. o. Ad., att det är det enda tillfälle, då BondeSt. äfven kunde få åtnjuta en ringa skarf af de statsmedel, hvartill det så rikligen bidrager. Gr. Frölich, David: De skäl, reservanterne anfört, innefatta egentligen en varning för att ingå på en bana, sorn skulle genom prsejudicatet blifva vådlig för Ständerna. Jag anser icke någon sådan banas beträdande vara vådlig, emedan Representationen alltid bör anse icke allenast sig sjelf utan äfven efterföljande representanter för fullmyndiga personer, som äga att i hvarje särskildt fall handla efter sin öfvertygelse. Jag anser det således vara oriktigt att söka skrämma en Representation ifrån att icke gå in på en sak, som den eljest kan finna vara rättsenlig, derföre att ej en blifvande Representation må kunna åberopa ett praejudicat och möjligen gå längre än den föregående Representationen.
JJtdr, d. i Sept. 183-f. att årligen upptaga låfi emot ouppsiigbara obligationer, för att åter utlånas emot inteckning i jordegendom, S. D. Återremitterades Stats-Viskottets den a5 Aug. förmiddagen på bordet lagde Utlåtande JNT:o 225, i frågan om försäljning till skatte, dels af Kungsgårdar, dels af kyrkohemman och boställen. S. D. Remitterades lill Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet ett denna dag afgifvet anförande af Herr Gynther} Carl, i anledning af samma Utskotts at Ridderskapet och Adeln återremitterade Betänkande JNT:o q8. Från Högvördig£ Preste-Standet. S. D. Föredrogs Hedervärda Bonde-Ståndets genom Protoeolls-Utdrag af den a8 Augusti meddelade inbjudning att deltaga i dess beslut, om den förändring i Banco-lltskottets Betänkande N:o 16, 22 punkten, litt. a, mom 4, ”att utassigneringar och afbetalningar må verkställas med minst femhundrade R.\dr cch på tal af jemna hundrade deröfver, då det ej är fråga om en rest;” Presle-Slåndet, sorn vidblef sitt fattade beslut, afslog denna inbjudning.
»Det kommer sig däraf», sade Fjalar, »att Tor är så lågvuxen. Annars hade det väl lyckats. Nu lär Tor efter egen utsago vara en skicklig brottare, och jag önskar se honom bevisa det. Med någon af mina män här inne vill jag dock icke, att han försöker sina krafter; ty då skulle det gå honom illa. Men ropa in min fostermor Elle!» I detsamma inträdde i salen en käring, som såg mycket ålderstigen och skröplig ut. Tor skulle vägrat att brottas med henne, men hon grep tag i honom och han måste. Han fann, att hon var vådligt stark; ju fastare han tog i, dess fastare stod hon. Knep mot henne ville han dock icke nyttja, för att få henne omkull. Men Elle kunde ej häller med ärliga medel besegra Tor; då satte hon »käringkrok» för honom och fick honom ned på ett knä. Fjalar sade nu, att brottningen skulle upphöra, och de båda motståndarne släppte hvarandra. Tor vardt djupt nedslagen och väntade att bli beskrattad af Fjalars män. Men underligt nog sutto desse och sågo helt häpne ut. Förödmjukad som han var, ville Tor lämna Fjalars borg genast; men denne bad honom och Loke stanna kvar till följande morgon, och de bemöttes allt intill sin affärd med uppmärksamhet och aktning. Ingen skämtade med deras underlägsenhet. När de följande morgon begåfvo sig på väg, följde dem Fjalar ett stycke, och så uppfylld var han af förvåning och beundran öfver hvad Tor uträttat, att han icke kunde tiga med sanningen. Han visade Tor en klippa, som hade tre fyrkantiga djup. »Där ser du», sade han, »märken af dina tre hammarslag. De träffade bärget, men icke mitt hufvud, ty jag är mästare i synvillor. Synvillor var det mästa, som du hos mig erfarit. Loge, som åt i kapp med Loke, är min tjenare eldslågan. Hornet, hvarur du drack, stod i hafvet, men det såg du icke. Katten, som du lyfte, var Midgards-ormen; det såg du ej häller.
Efter hvad motionären i omförrnälda, till Lag-Utskottet remitterade memorial derjemte andragit, skulle nämnde magasiner, såsom besparingsoch nödhjelps-anstalter för fattiga jordbrukare under missvextår, vara att hänföra till milda stiftelser. Kongl. Maj:t hade ock fastställt åtskilliga magasiners reglementen, enligt hvilka samma magasiner borde för lemnade lån åtnjuta förmånsrätt hos låntagaren. Men inom lagskipningen hade man likväl förnekat giltigheten af dessa reglementen, hvad förmånsrätten angick. Så skall t. ex. en ÖfverRätt nyligen hafva ogillat det anspråk på företrädesrätt, som ett sockenmagasin framställt i en låntagares konkursmål, ehuru magasinets reglemente, som stadgade, att magasinet borde för lån hos låntagare, lika med Kronan, åtnjuta företräde framför annan borgenär, blifvit den 19 April 1751 i allo till vederbörandes efterrättelse af Kongl. Maj:t gilladt och faststäldt. Det vore dock af vigt att få utredt, huruvida de af fordna konungar fastställda reglementen härutinnan må gälla såsom lag. Men i sådan händelse syntes åter ett stadgande derom böra 12 Lag-Utskottets Betänkande N:0 !S. inflyta i allmänna lagen; och det är till följd häraf, som förenämnda förslag blifvit framstäldt. Denna motionärens redogörelse utmärker emellertid, som skulle han med sitt förslag egentligen hafva för ändamål att få lagstiftande maktens bekräftelse på de uti åtskilliga sockenmagasiners, af framfarae konungar fastställda reglementen förekommande stadganden, enligt hvilka dessa magasiner skulle åtnjuta förmånsrätt till betalning hos låntagare för lemnade lån, i den händelse att samma stadganden redan medföra giltighet, eller, med andra ord, att i lagstiftningsväg få förklarad!, i hvad mån berörda stadganden må tillerkännas laga verkan.
De tänkte, för det mesta, ej klyftigare än de klyftigaste af deras samtida; men de kände omätligt lifligare, djupare, sannare: deraf en lyftning, som ej blott i utöfningen af deras konst ofta höjde dem till en rymd dit sjelfva läran knappast någonsin medföljde, utan framförallt gjorde dem personligen till mönsterbilder af en sann och vördnadsvärd mensklighet. I lifvet och sången oskiljaktiga fosterbröder, hafva de ock efter döden vunnit den egna lycka, att deras minne blifvit förherrligadt, den enes i diktkonstens språk, den andres i vältalighetens, genom en och samme Skald, – en af vårt fäderneslands största. Eller för hvilken Svensk är okändt, att Franzén har besjungit Creutz och loftalat Gyllenborg121? Att till dessa mästerstycken hänvisa, äfvensom till de tvenne välskrifna uppsatserna i tredje och femte bandet af Palmblads ”Biographiska Lexicon”, är mig ett behof i samma mån, som jag med smärta här saknar utrymme till så poetiska individualiteters fullt utförliga teckning. Dit hör, väsendtligen, en mängd ännu oförgätna anekdoter122: om deras flerahanda ovillkorliga afvikelser från umgängslifvets smärre former; deras esomoftast påkommande själsfrånvarelser eller tankspriddheter; deras naiva glömskor af den omgifvande hvardagsverlden; deras sällsamma beteenden mot henne under dessa täta vistanden i en idealisk, dit de esomoftast genom de plötsligaste språng af känsla och inbillning försattes; den barnsliga oskuld, som följde dem intill grafven och gjorde, att Gyllenborg ännu i sitt sjunde och sista årtionde var en yngling. Dit hör likaledes, att Naturen hade gynnat båda med ett yttre, som var behagligt, ädelt och genialt. Än i dag lefver en och annan högtbedagad, som har sett Creutz, och kan påminna sig hans andfulla uppsyn, hans glada och goda ögon, hans i förtid grånade hår, som dock endast ökte hans utseendes värdighet, hans intagande väsende, hans okonstlade och bildrika sätt att tala, ljuft äfven enkom i röstens ljud.
Ständer att, medelst underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t, i underdånighet anhålla om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 20 October 1834, samt att Kammar-Rätten, genom uteslutande af det anförda undantaget i atdra 20 Bil. t. Lngsami Allm. Besv, o* Otc. XI t sk. itel. N:o 4j< §. af dess Instruktion, mätte hädanefter blifva lika obehindrad, att till Laga kraft och verkan fullfölja anmärkningar mot högre, som hitintills mot lägre redogörare för allmänna medel. STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jom Ad. "W a Lime wi Ijagsamt "AllmBeSv.o. Oic. Utsk. ZJtl. N:o 46, t Ankom till Exped. Utsk, den 7 Julii 1819. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, den 10 December 1828, angående Rikets Mått, Mål och Vigt, Tu Rikets Högloft. Ständer har Kongl; Maj t i Nåder behagat aflåta en så lydande Skrifvelse: ^Under en längre tid hafva olägenheterna” (se Bih. till Riks-Ståndens Protocoll N:o 37, irsta Sami. e Band., 5 Haft. pag. 6.) Vid Remiss af denna Nådiga Skrifvelse från de Respective Riks-Stånden harden olikhet egt rom, att densamma med åtföljande Förslag så väl till Allmän Stadga om Rikets Mått, Mål och Vigt, sorn till för. ordning om hvad vid verkställigheten af denJ na Stadga iakttagas bör, af det Hedervärda Bih, lill Rikt-St. Pret, 1828 och 1819. 7 Sami, 2 Afi, j, *7 .de H:t. a Lagsamt Allm. Besv.o.Oec. Z^tsk. Uti.
Jemte det jag helt och hållet instämmer uti hvad som af Hr von Hartmansdorff blifvit anfördt, anhåller jag att få tillägga några ord i anledn. af en annan värd talares yttrande. Gr. Sparre har, nemi. ansett något tillägg till, eller förtydligande af, den redaktion af 5:te §, som litslen föreslagit, icke vara behöfligt emedan det förhållande, alt odlad jord, till utmark utlägges, endast ytterst sällan torde förekomma. Hr Gr:n har dock icke bestridt möjligheten af ett sådant förhållande, och redan på grund häraf skulle jag tro det, af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägg, vara i högsta måtto nödigt. Enl. mitt förmenande bör en författning, så vidt görligt är, upptaga alla de fall som förutses kunna inträffa. Jag vägar dessutom påstå, att odlad jords utläggande till utmark icke sä ytterst sällan förekommer, som Hr Gr:n förmenar. Det torde tillåtas mig anföra ett ingalunda ovanligt exempel. Jag antager alt jag pä mina egor har en beteshage, som på ena sidan begränsas af min grannes åker eller äng. Denna hage är ej tjenlig för sädes eller gräsodling, emedan dels jordmånens mindre bördiga beskaffenhet, dels sjelfva lokalens aflägsna belägenhet frän mangården och dermed följande större brukningsoch bergningskostnader, förhindra all tanka pä vinst. Betet skulle dock kunna förbättras. För vinnande af delta ändamål låter jag utdika och upplöja eller möjligen flåhacka marken och beså densamma med säd och gräsfrön. Nu är jorden i sjelfva verket odlad och min granne skall troligen icke underlåta att, med stöd af den ordalydelse i 5:te § som Utsk:n föreslagit, begära ändring i den stängselskyldighet mot min hage, som honom förut ålegat. Emedlertid afsågs med fö revar: de odling ingalunda markens förvandling till åker eller äng. Efter några få års sädesoch höskördar återgår den lill sin ursprungliga beskaffenhet af utmark. Genom Utsk:ns redaction af 5:te § skulle dock den ökade stängselskyldigheten för evärdliga lider åligga denna utmark.
Berörde undantagslag beröfvar emellertid hvarje frälseman en dylik fördel i flera fall; och denna afvikelse från den allmänna rättegångsordningen är desto betänkligare, som den jemväl i åtskilliga händelser inverkar på andra medborgares rätt. Då t. ex. en frälseman nödsakas till borgenärers förnöjande afträda sin egendom, inskränker sig de sistnämndes antal vanligen till icke allenast frälsemän. Äfven en mängd ofrälse personer hafva anspråk, hvilka mången gång föranleda betydliga och vigtiga rätlstvister, och vid fullföljden deraf måste de underkasta sig den till fördel för ett serskildt stånd gifna undantagslagen. Flere exempel af enahanda art kunde vissei ligen anföras, men det nu åberopade torde i denna del vara nog talande. Detsamma framkallar emellertid en annan anmärkning af icke ringare betydelse. Då konkurs inträffar har gäldenären i allmänhet största delen af sina borgenärer i den ort, hvarest han är boende. Är denna ort aflägsen från Hofrätten, så att borgenärerna icke sjelfva derstädes kunna sig infinna och bevaka sin rätt, mäste sådant ske genom ombud, sedan de först vid ortens eller annan närbelägen domstol beedigat sina fordringar. Detta medför såväl besvär som kostnader, hvilka hufvudsakligen drabba de mest behöfvande borgenärer, såsom tjenstehjon, arbetsfolk och ortens allmoge, hvilkas fordringar mången gång knappast öfverstiga de kostnader, bevakningen förorsakar, ehuru desamma ej utan kännbar uppoffring kunna lemnäs å sido. Till en väl ordnad domstols inrättning hörer likväl, att domstolarna skola vara lätt tillgängliga för hvarje rättsökande; och detta är destomera af nöden i afseende på första domstolen i ett land, der lagen gjort det möjligt samt till nära nog en vana för hvar och en, att sjelf bevaka sin rätt. 1- Lag-V Iskottets Betänkande, N:o 5/. 3 frågast äIIda undantag från den allmänna regeln synes, på enahanda grund, ej heller kunna af Ridderskapets och Adelns medlemmar bAraktas såsom serdeles fördelaktigt.
Stangenberg blefve nödsakad att fullgöra den honom åliggande betalningsskyldighet af i836 års spanmåls-arrende, det icke vidare för honom vore möjligt att bibehålla arrendet af Kungsgården, hvarigenom han och hans familj skulle försättas i en bekymmersam belägenhet, hemställt, att Rikets Ständer, i betraktande jemväl deraf, att arrendatorns oförmåga att utgöra berörde års arrende, härledde sig ifrån ängarnes förderfvande genom gräsmask, hvilken olycka det icke stått i arrendatorns magt att förekomma, äfvensom att Stangenberg i öfrigt städse fullgjort sina arrende-skyldigheter, tillåta, alt, i836 års spanmåls-arrende för Ryda Kungsgård, utgörande efter markegång 2,588 R:dr 32 sk. B:co, finge afskrifvas, samt för den händelse, att denna förmon icke kunde beviljas, föreslagit, att årliga arrendet för meranämnde Kungsgård måtte minskas med 5o tunnor span mål. Då det åberopade stadgandet i 6 punkten af arrende-contraelet, att de äfventyr af vådliga händelser, som utan arrendatorns förvållande bevisligen ske, ej skola ligga den oskyldige till last, ulan dermed efter allmän lag och stadgar förfaras, på sätt Kongl. Maj:t, vid pröfning af arrendatorns underdåniga ansökan om eftergift af 1836 års hö-arrende, i Nåder förklarat, icke innefattar laga skäl för arrendatorns befrielse ifrån arrende-afgif - Slats-Utskollels Utlåtande, N.-o i65. 3 ternes utgörande, samt det synes betänkligt att, för sådanefall, då genom missväxt eller andra tillfälliga omständigheter minskning uti arrendatorer påräknade inkomster uppkommer, bevilja eftergift af åtaget arrende, anser Utskottet sig icke kunna å motionen tillstyrka afseende. Slockholm den 9 Juni 1840. Reservation af Biskop Hedren: ”Alt en arrendator måste vara beredd på missväxtår, är lika naturligt, som att han påräknar de mellankommande goda åren, till ersättning för sådane lidna förluster.
Skulder godfgöres den uti sjelfva Förbindelsen utsatte ränta till den 1 November 1817? hvaremot deésa samma Skulder, (med Stats• och Banko-Utskottens Betänkanden. 1145 undantag af Bankens fordran för Crediiivet af 200,000 R:dr) ifrån nyssnämnde dag eller dea 1 November 1817 löpa med Sex Procents ränta, med mindre Capitalen skulle vara uppsagde inom den 1 October 1817, i hvilket fall enahanda ränta af Sex Procent beräknas ifrån förfallodagen; kommandes alla upplupne Interessen till den dag, under hvilken Riksgälds-Con» toirets Obligationer skola utgifvas, att sammanslås med Capitalen. 13:0 Räntan å Riksgälds - Contoirets Obligationer godtgöres endast imellan hvarje afbetalning, och icke längre, så att, om en förfallen Capital-andel icke skulle uttagas, upphörer ali vidare ränteberäkning derå. 14:0 Bankens Creditiv-fordran af 200,000 R:dr fortfar, alt löpa endast med den förskrifne lantan af Tre Procent; hvaremot denna fordran kommer att, i likhet med Discontens andre Skulder, liqvideras till En femtedel hvarje år. 13:0 De för Götheborgs Disconts Skulder utgifna Förbindelser eller Obligationer få användas till fulla beloppet, hvarå de lyda, jemte derå upplupne Jnteressen, uti Fiqvider af 3/ån, hvilka ifrån denne Discont blifvit meddelte; Och förhålles på enahanda sätt med sådana Götheborgs Disconf-p-pper, hvilka till ä£« ventyrs, endast såsom hypoteque kunna derstädes vara ernottagne. iG:o Innan Götheborgs Disconts samtlige Skulder blifvit betalde eller fulj contant Tillgång härtill finnes, kunna Actie-ägare icke erhålla någon utdelning af Discont - vinst elle^ 1146 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden.
Redan en skyldig aktning för gifvarnes minne, hvilkas sista vilja väl borde hållas lika helig, när den dikteras af tanken på mindre lyckligt lottade likar, som i något annat fall, ålägger samhället såsom en oafvislig pligt att tillse, det ej tadelvärd försummelse eller kanske brottslig egennytta låter de till milda stiftelser anslagna medel förspillas. Och vid tanken på de många hjelpbehöfvande, som, der sådana medel samvetsgrant förvaltas, genom dem räddats från på samma gång brottets som nödens bana, kan man ej annat än förundra sig att, trots den bedröfliga erfarenhet, jag förut påpekat, lagstiftningen ej längesedan trädt emellan för att gifva helgd åt ädle menniskovänners yttersta vilja samt värna nödlidandes och hjelpbehöfvandes rätt. Man har under sådana förhållanden mindre anledning att påräkna, att böjelsen att bortskänka af eget öfverflöd, som särskildt på de sista åren vid många tillfällen visat sig i de mest .storartade donatioper, skaij fortfara, än man har orsak att lyck - / / 302 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 129. önska samhället i det hela och dess behöfvande medlemmar i synnerhet, att denna böjelse ej redan svalnat och aftagit. Hvad andra milda stiftelser angår, än de till förmån för akademier, gymnasier, katedraloch trivial-skolor gjorda — om hvilkas vård stadgas i Kongl. Brefvet af den 24 April 1788 — har visserligen Kongl. Brefvet af den 10 Oktober 1806 ålagt Konsistorierna, hvilka, enligt Kyrkolagen, eger allmän vård öfver fattiganstalter, att rörande alla sådana stiftelser, der de ej äro under särskildt publikt inseende ställda, infordra upplysningar samt tillse att testators vilja noga iakttages; äfvensom Konsistorierna ega rätt att infordra redogörelser för medlen och sjelfva förvaltningen samt, när något finnnes vara försummadt, som de ej utan vederbörandes biträde kunna rätta, vända sig till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller domaren, allt efter omständigheterna och sakens beskaffenhet, vid hvilka tillfällen Kongl.
Den 3 Januari. 5 Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts d. 27 sisth December bordlagde Betänkm: N:o 18, i ani. af väckt motion (N:o 121) om Smålands husar-regementes afsittande; och N:o 19, i ani. af väckta motioner om vidtagande af åtgärder till veterinärväsendets fullständiga ordnande. Föredrogos och biföllos samma Utsk:s nämnde dag bordlagde Betänkm: N:o 20, i ani. af väckt motion (N:o G) om utarbetande af en ecklesiastik boställsordning; och N:o 21, i ani. af väckt motion (N:o 11) om reglering af klockares löne-inkomster. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, samma Utsk:s Betänkm: N:o 22, i ani. af väckt motion (N:o 247) om organiserandet af en representation för häradet; och N:o 23, i ani. af väckt motion (N:o 200), i fråga om upphäfvande af 3 mom. i 47 § af Iv. Förordningen om landsting. Föredrogs och bifölls samma Utsk:s Betänk. N:o 24, i ani. af väckt motion (N:o 260) om uppgörande af nya billiga taxor å afgifter till kyrka och kyrkobetjente m. fl. Föredrogs, men begärdes ånyo på bordet, samma Utsk:s Betänk. N:o 25, i ani. af väckt motion (N:o 86), ang:de tre årliga häradsting i Wermland. Föredrogos och biföllos samma Utsk:s Betänkm:
Uppå i anledn. häraf framställd propos., som beslöts att de öfrige RiksSt:n skulle, genom utdrag af protokollet vänligen inbjudas, att i beslutet om 13:de punkten af Utlåtandet N:o 38, sig nied R. o. Ad. förena. Föredrogos, men bordlädes ånyo på begäran af flere ledamöter Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 14 dennes på bordet lagde Utlåt:n : N:o 17, i anledn. af väckt motion om förflyttning af skyldigheten att fortskaffa resande från ett enskildt åliggande till ett Statens bestyr, samt att i sådant afs. ett statsanslag af minst 3 mill. Rdr måtte anvisas och ställas till K. M:s disposition; och N:o 18, i anledn. af väckt motion, ang:de skjutsersättning till indeldta Arméens öfveroch underbefäl samt civil-stat för en del resor i tjenste-ärenden. Afven föredrogos och bordlädes ånyo Konst.Utsk:s nedannämnde d. 15 d:s på bordet lagde Mern.: N:o 31, med förslag till ändring i 13, 19 och 22 §§:ne R. 0., ang:de representationsrätt för lärarne vid Elementar-läroverken; N:o 32, med förslag till ändring uti 15 § R. 0., ang:de hemmansegares representations-rätt; och N:o 33, med grundlagsändrings-förslag rörande vissa riksdagsärendens behandlande af RiksStånden gemensamt uti s. k. RiksNämnd. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att då Talmännen i går haft sammanträde, fråga upstålt om bestämmande af dag för samtidig pröfning hos RiksSt:n af Konst.Utslcs nu ånyo bordlagda Mern. N:ris 31, 32 och 33, samt att Talmännen öfverenskomma att dertill föreslå nästa Onsdag den 30 dennes; hvarjemte Hr Gr. o.
Den nykomne gaf till känna, att han ämnade sig till en helt annan stadsdel, emedan han kommit från Göteborg för att sätta sin son i den nya hjärnskolan i förstaden Södertelge, men han hade ej kunnat underlåta att först hälsa på hos fru Vera och göra sig underrättad, om Nästa Veckas Nyheter hade rätt i sin uppgift, att fröken Ozodes nu stälde sig som kandidat i samma valkrets, der hon förut varit föreslagen, fastän hon vid valet icke erhöll de flesta rösterne, och hvilken krets nu å nyo skulle utse folkombud, sedan den senast valde undanbedt sig förtroendet. Aromasia förklarade genast, att hon denna gång ämnade med större ihärdighet än förut söka drifva sitt val igenom. De skäl som förra gången inverkade på hennes handlingssätt funnos icke nu mera. Giro sade sig vara särdeles belåten med denna förklaring och försäkrade, att han hade i görningen ett aktieföretag i röstsedlar som borde försäkra fröken Ozodes fullständig framgång. Sedan han afslutat frågan om hvad han kallade de offentliga angelägenheterna, ansåg han sig äfven böra spörja något om olyckshändelsen i Örgrytekvarteret samt om konstnärinnans oförmodade räddning, ehuru han som god förrättningsman icke gärna tog upp tiden med att prata om det som redan inträffat. Hans blick var ständigt riktad mot det kommande, synnerligen då detta kunde gifva anledning till nya aktieföretag. Samtalet kom snart åter in på samma område, där det före Giros ankomst rört sig, och bankmannen förklarade sig helt och hållet dela de af Oxygen uttryckta åsigterna. »Men,» tillade han, »på några verkliga framsteg är ej värdt att tänka, förr än den nya undervisningslagen hunnit visa sina otvifvelaktigt högst välgörande följder.» »Den nya undervisningslagen?» utropade de öfriga med frågande blickar. »Har man ej hört talas om den lagen?» sporde Giro med en förvåning, i hvilken en god del öfverlägsenhet blandade sig. »Stockholm följer icke riktigt med sin tid, fruktar jag. Lagen antogs i går afton af folkförsamlingen och träder i verkställighet från och med i morgon. Det är en förträfflig lag, men jag skulle just vilja höra hvad de gamla, romantiska känslomänniskorna tänka om en och annan af lagens bestämmelser.»