Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För ordningen i fråga om Presterskapets i Skåne uppbörd; 17:o Nils Svenssons Irån Christianstads län motion, angående en föreslagen jernvlg emellan Jönköping och Malmö; 18:o Häkan Petterssons från Blekinge län motion, om nedsättning uti krigsmanshus afgiften vid åbo-omhyten å rusthåll; 19:o Johannes Nilssons från Malmöhus län motion, om förhöjning i den ryttare och soldater, från Wadstena krigsmanshus-kassa, tillkommande pension; Sih. till B. St. Prot. 1853—1854. 9 Sami. 10 74 Prof.-Utdrag den 31 December 1853. 20:o Olof Pehrssont från Vesterbottens län motion, om afskrifning af Statsverkets fordran hos Expeditions-kronofogden Moritz', 21:o Ola Månssons från Skåne motion, rörande beskattning af mjölqvarnar; 22:o Samme mans motion, angående den s. k. mötesafgiflens försvinnande: 23:o Hans Pehrssons från Gefleborgs län motion, om ändring i Författningen, angående terminsafgiflen; . 24:o Peter Gabrielsson från Kronobergs län motion, om statslån för sänkning af Linsson; 25:o Olaus Ericssons från Götheborgs och Bohus län motion, om räntefrilt lån åt Skredsviks socken inom nämnde län; 26:o Jöns Pehrssons från Blekinge län motion, om statsanslag till en landtbruksskola i nämnde län; 27:o A.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 18 Augusti 1823. S. D. Remitterades till: Staisoch BancoUtskoiten: Herr von Hohenhausens j Michael, anförande, innefattande anmärkningar vid Statsoch BancoOtskottens i förmiddags Pleno återremitterade Betänkande, om anslag af allmänna medel för Södertelje CanalVerk, jemte det af Friherre Hjerta, Fredric, i anledning deraf, afgiftie yttrande. Ut Supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 1 om morgonen dea »9 Augusti. In fidem Profocolli, 0. ,/, Lagerheim. 7-P Den 20 Auauntf f, 111. Onsdagen den 20 Augusti. Plenum klockan 8 förmiddagen. Föredrogs S nyo Beviilning? (Jfskottets den jt sistledr.e juki under Klo og afgifne, samt den g dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets deo 3 sist!. Jnnii under NlO 13 meddeldte Betänkande, rörande de genom Stora SjöTullen inflytande Bevillningsmedel * och fortsattes nu prölniogen af den utaf Bevillningsutskottet uppgjorde, och vid sistnämnde Betänkande bilagde Tariff till TuliBeviUninger/ä utgörande, å de i samma Tariff upptagne varor. ”Kalk, Ö läckt; Inkommande Tuliprocer.t M5o 3 Utgående Tullprocent 4-” ”Kalk, Släckt ; Inkommande Tullprocent ”50; Utgående Tullprocent 3.” Grefve Spens, Carl Gustaf: I afseende på kalk, så , enär den såsom byggnadsmaterial är en nödvändighetsvara, hemställer jag, om icke undantag bör göras för de orter, der belägenheten icke tillåter, att hämta sådan från inrikes orter , utan genom en längre transport.
Arbetsoch Correctionshus Allmänna, om anläggandet deraf på Borgholms Slott och i Wadstena, Dec. 349, 36i, 398,400,404* 582. Arbetsoch Correctionshus Allmänna, om inrättande i Malmöhus Län af ett, Dec. 58g. Jan. I. 8, 126, 140. — om inrättande i Landskrona och Malmö af, Jan. I. 134- April II. 248, 655. Maji I. 49» 9.95 se vidare Spinhusen. Arbetsfolk, örn förbud mot deras utvandring, Dec. 583; se vidare Gesäller. Arfprinseu, alt II. K. Höghet i händelse af Kongl. Maj:ls och II. K. II. Kronprinsens sjuklighet, må föra Rikets styrelse; se Riksstyrelsen. — om prägling af en Skådepenning till åminnelse af dess uppnådde Myndighets år; se Skådepenning. Arfvode, om förskott för StatsCommissarien E. Widegren, Dec. 5p3. Exp. Febr. 4°- Konungens Svar, Maji I. 38g. — om förhöjning för Riksens Ständers Revi-r sorer af Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken i deras, Jan. I. 127. April I. 161. — om arfvode åt RiksStånden och deras Utskotts Secreterare, Cancellie och Yaktbetjening; se Ordförandes. —- för ÖfverCommissarien D. Ek, Junii II. 267, 353. Exp. Julii 3. — för AdvocatFiscalen i Götha HofRätt, såsom Riddarhus-Directionens Ombud, Junii II. 5o3, 556. •—• angående särskilt arfvode åt Expeditions - 20 Utskottets Secreterare för besörjande af tryckningen utaf Bihanget till RiksStåndens Protocoll m. m., Julii 2i3.
Nämde kommitté har nämligen yttrat, att en jernväg från Stockholm öfver Örsundsbro till Upsala skulle gå öfver en af Mälarens vikar nästan kringfluten trakt samt med hela sin längd utmed segelleder, hvarifrån den icke på något ställe blefve mer än högst 1 ä 1 mil aflägsen; i följd hvaraf det förmenas vara uppenbart, att den på en så instängd lokal hvarken kunde upphämta någon särdeles stor passagerareeller godsrörelse, eller på något sätt gagna det öster om Sigtunafjärden belägna landet mellan Stockholm och Upsala. Men ehuru detta land, eller större fastland, såsom det också för jemförelsens skull understundom blifvit kalladt, äfven ligger mellan tvenne vatten, fastän med vida större afstånd från hvarandra, än vattnen som begränsa landet vester om Sigtunafjärden, så har dock undersöknings-kommittéen visat sig så litet benägen att draga jernvägen skild från segelled, att samma kommitté deremot tillstyrkt, att vägen måtte läggas utmed Sigtunafjärden och vidare längs Fyrisån ända fram till Upsala, hvarigenom det större fastlandets förmenta behof af jernvägskommunikation föga synes hafva blifvit tillgodosedt. Det torde derföre vara bäst att icke fördjupa sig i en på denna grund omöjlig bevisning för de båda motsatta jernbanesträckningarnes relativa företräden; ty huru man än betraktar saken och huru man än uppfattar de båda kommunikationsmedlens inverkan på hvarandra af nytta eller skada, är det dock alldeles gifvet, att man på en sådan bevisningsväg icke kommer till något afgörande resultat, och att frågans betraktande samt en jemförelse emellan de båda linierne förnämligast under denna synpunkt sakna skäl för sig, då andra för samma frågas afgörande bättre och säkrare grunder finnas att tillgå. —• Uti det föregående hafva resultaten af de inom kommittéen uppgjorda statistiska beräkningarne blifvit framlagde. De utfalla, såsom ock redan visaclt är, till förmån för linien vester om Sigtunafjärden, enär denna i afseende på spannmålsproduktion äger företräde framför den andra linien.
Härpå svarar jag, att vi kunna begagna samma norm sorn Tyskarne, eiler folkmängden, och detta desto hellre, sorn vi redan använda denna norm i afseende å de internationella utgifterna. Emedlertid synes det att opinionen i Norrige icke är mogen för en sådan förändring, huru mycket än den Svenska Regeringen arbetat för densamma. När de Svenska Komiterade sammanträdde för utarbetande af ifrågavaride förslag, hade de redan varit tre månader tillsammans innan de Norska ledamöterne anlände, samt sökt att jemka vår tulltariff så, att den så mycket som möjligt öfverensstämde med den Norska. Men när Norrmännen började deltaga i för hand 1 in garne, förklarade de att de, enl. sin instruktin, icke vore berätti gade att ingå i pröfning af frågan om en tullförening, utan endast hade att hålla sig till revision af MellanRiks-iagen. Såsom vi veta förordnade K. M., i enlighet med Ständernas anhållan, år 1846 en Komité för att revidera nyssnämnde lag, dervid Norrmännen gjorde det påstående, att varuartikeln socker, som då var belagd med half tull, skulle med hel tull beläggas. De Svenska ledamöterne satte sig deremot, och frågan förföll, men icke desto mindre updykade densamma vid 1851 års Norska Storthing, som beslöt att hos K. M. i underdihet anhålla om en sådan förändring af MellanRiks-lagen. Samma begäran förnyades af 1854 års Storthing, och jag tror att K. M. gaf Sin sanktion dertill ; men om ock K. M. lemnat denna sanktion till följd deraf, att tre Storthing i saken fattat sammanstämmande beslut, skulle på sådan grund det ena Rikets representation kunna förändra MellanRikslagen utan det andra Rikets representations bifall? Detta vore i. sanning ett ganska farligt prKjukat, och jag anser derföre alt den sista året nedsatta Komitén kommit ganska väl till pass för att rädda UnionsRegeringen ur den dilemma, hvari den ganska lätt kunnat råka. De fördelar, som antagandet af det ifiågav:de förslaget skulle för oss medföra, äro, i min tanke, så obetydliga, att de knappast löna mödan att omnämnas.
Binäringar äro kolning och varors forsslande ännu de vigtigaste. Kolprisen hafva sisllidne vinter varierat emellan 2 B:dr, 2 R:dr 16 sk. och 2 R:dr 3a sk. Banco och något deröfver. För att göra Jaglen såsom serskild binäring lönande och nyttig är under de feni sista åren här i Länet en verksam åtgärd vidtagen genom den af bela Länet ingångne och af Eders Kongl. Maj:t genom Nådigt bref den 28 Dec. 1832 i Nåder gillad förening örn betydliga premier för dödande af rofdjur utan skallgång, hvarjemte här i Länet bildat sig ett Jägareförbund, som söker att befordra detta yrke. Om fisket gäller i allmänhet hvad i förra Berättelsen är anfördt. Salpetter»!!!verkningen i Länet fortgår utan någon serdeles betydlig till vext. Tillverkningen för 1828 uppgick, inberäknade den lefvererade Gärde-Salpettern lill ,600 för 1829 ..1,460 dito 1830 .. i,5io dito 1831 med hvilket år gärden upphörde 1,100 dito 1832 till • 1,640 dito eller tillsammans under dessa 5 år 7,310 L:pd Hvilken summa, beräknad per medium för ifrågavarande qvinqvennium ut»ör 1.462 L:pd eller 62 L:pd mera än de föregående 5 årens. Att 1831 års tillverkning så betydligt skiljde sig från de Öfrige årens, härleder sig så väl från den mindre gynnsamma vinden, hvilken berofvade jordägarne tillfälle att förskaffa sig nödigt bränsle som ock af den under sommaren inträffade vattenbristen. Deremot uppgick productionen följande året till det högsta belopp den sedan yrkets uppkomst inom Länet utgjort. Flere större Salpetter-jordberednmgar hafva under dessa år botvit anlagde, hvaribland må nämnas en vid Strömsholms Kongl. Mutén, deremot äro en del Laduanläggningar, i brist på nödige skogseffeeler, forlagde.
För utbekomna låneunderstöd till sjösänkningar och myrutdikningar eller andra vattenaftappningsföretag bör efter tre års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret först utbekommits, årligen erläggas åtta procent å hela den lyftade lånesumman, hvaraf räntan godtgöres efter fem för hundra af obetalda kapitalbeloppet, och det öfriga utgör afbetalning derå. I afseende på sättet och ansvarigheten för dessa inbetalningars verkställande lända ofvan åberopade Kongl. Kungörelser af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848 till efterrättelse. 15:o. För andra, till vissa företags befrämjande beviljade, lån skola i alla de fall, der ej särskildt blifvit annorlunda föreskrifvet, årligen, efter slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, erläggas sex procent af hela den lyftade lånesumman, hvarigenom räntan godtgöres efter fyra för hundra utaf obetalda kapitalbeloppet, och utgör det öfriga afbetalning å detsamma. Dock, som särskild årlig ränteliqvid ej behölver verkställas, kommer någon föreskrift derom icke att i skuldförbindelsen intagas, utan bör låntagaren endast förbinda sig att under den tid, som åtgår för det erhållna låuets fulla återbetalning, före hvarje års slut erlägga sex procent å lånets ursprungliga belopp. Verkställes ej inbetalning å bestämd tid, är låntagaren pligtig att för det till liqvid förfallna oguldna beloppet erlägga sex procent årlig ränta, intilldess betalning sker. 16:o Alla kostnader, af hvad namn de vara må, som i följd af erhållna anslag eller lån föranledas för Riksgälds-kontoret, skola utan undantag bestridas eller godtgöras utaf den eller dem, som statsbidragen erhållit; och bör erforderlig föreskrift derom uti kontraktet införas. Derjemte anser sig Utskottet böra hemställa: att Rikets Ständer, vid anmälandet af sitt beslut rörande de af Utskottet nu föreslagna stadganden, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl.
Jag tror, att den vid detta tillfälle ifrågavar. summa är en ringa sak emot principen. Frih. Boye: Jag medger gerna, att principen här är ganska vigtig, men just derföre, att den Ur af vigt, kan jag icke eftergifva den. Jag kan icke med min röst biträda den mening, att R. St:s beslut mäste ankomma på omdömet för ögonblicket. I sådant fall skulle det icke finnas någon bestämd lag, som stadgade, om inbjudningar i allmänhet finge äga rum eller ej. Uuruvida de äro ändamålsenliga, det må hero på de Stånden, till hvilka inbjudningarna göras. Jag har blott ifra t för den sanning, att inbjudningar kunna äga Den i5 Augusti f. m. 49 äga rum; oell det förefaller mig besynnerligt, att man nu vill stadga ett begrepp, som strider mot praxis vid alla föregående riksdagar, och icke stödjer sig på något skal, ulan endast på några tomma raisonnementer. För alt frångå min mening, vill jag blifva öfvertygad genom någon tydlig grundlags-^; oell linnes val någon sådan, som förbjuder inbjudningar? Nej! de måste således vara tillåtna, så hädanefter, som de varit det hittills. Ilr Rosenblad: 4^ § Riksd.Ordn. upptager bland föredragningsämnen: ”mål, som genom prot.-uldr. eller depu”tationer från iVledstånden communiceras.” Dertill höra inbjudningar, och det är på grund häraf som inbjudningar blifva föremål för RiksStts beslut. Delta är något helt annat, än om någon enskild riksdagsman inom sitt Stånd skulle vilja till ny öfverläggning upptaga en redan afgjord sak. Det är på detta sätt, som i anledning af en väckt fråga, hvilken, såsom jag vill minnas, angick myntenheten, frågan förklarades af R. o. Ad:s Landtm, förra riksdagen. På samma sätt som, då 3:ne Stånd fattat el t sammanstämmande beslut och således majoriteten af R.
i stället för med ölost och spenat förekommer; likaledes, ibidem: Så när en rik Canalj far ut till sin malmgård, i stället för ut till sin malmgård far. – Till denna § eller afdelning räknades naturligtvis äfven för långa vers, såsom följande ur visor och sångstycken af uppgifne ännu lefvande författare: – Vi sedan må, Alla likt muntra Bacchi kaptener till våra hemvist gå, Äfvensom: Herr Kammar-Rådets välgångs skål Så ock hans broders Herr Advocat-Fiskalens – Men i synnerhet upptogos, i 3:dje §, en ofantlig mängd fel emot äkta rim. Bland exempel derå anfördes ej allenast en poetisk Riddersmans vers: När hästen lyfter på sin gump, Så blir han ganska lik en tupp: Den efter författarens egen tanke mindre lyckliga Charaden: Mitt första ser man ofta vandra På mig och äfven på min brud, Hon ropar jemt åt mig mitt andra Så snart jag öppna vill min trut m. m. Utan äfven både huru Sveriges spränglärdaste poet sjelf rimmar prägel mot degel, och huru en snillrik komplimentör i Kalmare tidning sjunger: Till mästerverk naturen tvangs Och gaf en de la Grange – Hvilka rim alla förkastades såsom oäkta eller på sin böjd så kallade halfrim, för hvilkas nyttjande unga skalder dock i allmänhet varnades. – Vidare upptogos i en appendix ord, hvilka alldeles icke rimma, såsom stolpe, äple m. fl., hvarvid en anonym Rådmans i Telge uppgift af hvirfvel till rim mot silfver, dock i nödfall och i brist af bättre, gillas.
Vissa representanter inom BondeSt., tillhörande Östergöthlands län, hafva väl under discussionen angtde StatsUtskis först afgifna utlåt, för sina koramitlenter yrkat optionsrättens bibehållande, men jag är öfvcrtygad, att, om de värde representanterne från denna ort gjort sig något närmare underrättade om beskaffenheten och innehållet af Utskrs förslag och de fördelar, som optionsrätten under sednare tider i verkligheten medfört för de skattdragande, 108 Den S September f. m. skulle de visserligen icke gjort detta förbehåll eller fästat uppmärksamheten å en protest, sorn under helt andra förhållanden framkommit, och hvars åberopande måhända endast bör tillskrifvas missförstånd eller iakttagandet af en förment conseqvens. Jag är fullt öfvertygad derom, att hvarje sådant förslag, som förutsätter de skattskyldiges hörande, icke skall vinna framgång, utan endast kommer att föranleda ytterligare tidsutdrägt med den efterlängtade reformens tillvägabringande. Såsom här flere gånger blifvit erinradt, har man under mer än ett sekel uppgjort flerfalldiga särskilda förslag i afseende på räntepersedlarnes reducerande i ett färre antal. Dessa förslag hafva vid sin framkomst vanligen mycket berömts och förordats, men då man närmare öfvervägt deras resultater, bar man funnit grundade betänkligheter mot desamma, hvilka belänkligheter af förslagens förespråkare icke kunnat undanrödjas, utan haft till följd, att det ena förslaget efter det andra fallit. Enl. min innerliga, efter mycket begrundande, motiverade öfvertygelse, finnes det icke något annat tillfredsställande medel till skatteförenklingens åstadkommande, än alt bestämma räntorna i ett visst oföränderligt penningevärde. Hyser man åter betänkligheter emot tillämpningen häraf å alla hemmansränlor, så finnes en medelväg deruti, att till en början endast de räntepersedlar, hvilkas utgörande samt årliga beräknande är mera inveckladt och hvilka för närvarande alltid lösas med penningar, varda häruti utsatta. Framtiden kommer då snart att visa huruvida man sedermera vill fortgå på den sålunda heträdda banan. Förnyandet af den vid alla riksdagar framställda önskan, att K. M. täktes ytterligare bereda ärendet samt derefter öfverlemna lill R.
I följd af hvad nu blifvit anförd t och med anledning af hos Rikets Ständer gjorda framställningar om vissa bestämmelser i öfrigt för användandet af de till löneförbättring alsedda medlen, hafva Rikets Ständer beslutat anvisa ett belopp af 80,(100 R:dr lill löneförbättring åt de vid nu befintliga folkskolor anställde lärare, hvilka icke halva 400 R:dr i lön, oberäknadi husrum och vedbrand, under vilkor: l:o alt bidrag häraf må lemnäs endast de församlingar, som till sitt folkskoleväsendes årliga behof förut tillskjutit ett belopp, sorn minst motsvarar den hvarje församling förut anslagna andel i personliga skyddsalgiften; 2:o alt Statens bidrag af nu ifiägavarande medel, i allmänhet oell der ej Kongl. Maj:t finner särskilda förhållanden böra leda till undantag, icke må beviljas till högre belopp än församlingarne sjellve, utöfver hvad de redan tillskjutit, åtaga sig alt lemna (ill Folkskolelärarens aflöning; samt 3:o alt löneförhöjningen icke må utgå till andra lärare, än dem, som vid skolan meddela undervisning under minst 8 månader hvarje år. Och hafva Rikets Ständer tillika anvisat en summa af 75,000 R:dr till E. K. Maj:ls disposition för folkskoleväsendets utveckling cch förbättring, enligt ofvan an gifna grunder, och under vilkor att församlingarne fortfarande bidraga med tvåtredjedelar af hvad sorn för detta ändamål erfordras. E. K. Majit bar slutligen äskat Rikets Ständers medgifvande, alt hvad af den personliga skyddsafgiflens halfva belopp icke blifvit för vissa behof anvisadt, äfvensom de pä de särskilda anslagen uppkomna besparingar finge af E. K.
Företogs val af Bänkman inom följande biinkm:s-afd:r, nemi.: 4:de Bdnkm-.s-Afd. efter N:o 105. Frih. Strömfelt, Fulin». Gr. Löwenhjelm, Gustaf; 6:te Bänkm:s-ufd. efter N:o 270. Frih. Wrangel afSausis, Christian Anton; I2:te Bänkm:s-afd. efter N;o OST. Hr von Post, Stafs; i?>:de Bänkm:s-ufd. efter N:o 814. Hr Gyllenhaal, Fullm. Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo; i~:de B'dnkm:s-nfd. efter N:o 1630. Hr Reuterskjöld, Carl Leonhard; 2o:dc Bänkm:s n/d. efter N:o 1029. Hr von Björnmarck, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Palrik Adolph; •2?>;djc B'dnkm:s-afd. efter N:o 2192. Hr Broberger, Fullm. Hr Munck, Ernst Fredrik Victor; 2/j.de Bänkm;.* afd. efter N:o 2245. Hr von Hedenberg, Fullm. Hr Lagerheim, Lars Magnus, samt iS;te B'dnkm:s-afd. efter N:o 2277. Hr Ljungswärd, Fullm. Hr Kuylenstjerna, Carl Ulrik; Och befunnos, vid valförrättningens slut, i st. f. ofvannämnde llrr, följande blifvit lill Bänkman utsedde, nemi. inom 4-dc Bänkm;s-afd. N:o 114. Frih. Hummerhjelm, Fullm. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl; 6;te Bänkmss afd. Frih. Adelswärd, Erik Seth, genom lottning med N:o 240. Frih.
Men jag skulle eljest tro, att han bör hafva skadestånd för hvad honom frångått. Emedlertid förefaller det mig besynnerligt, att han kunnat uppgifva serskildt hvad han haft af de till Skånska HofRäiten uaaerlagde Länen, och icke på vanligt sätt Sammanslagit hela inkomsten sf alla förut till Götha HofRäti hörande piovincer. Herr von Hartmansdorff: Den ifrågavaran de uppgiften lemnades här på Riddarhuset af Herr von Carleson, som uppgaf, att han fått densamma i Kongl, Kammar-Rätten, om mitt minne ej felar. Herr Carleson, Jacob Edvard: Jag får, till svar å Herr Ehrenborgs förfrågan , äran upplysa, att den iiragaetäilde uppgiften erhållits i Kongl. Kammar-Rätten, samt att jag aflemnat densamma tili Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocolh Herr von Stahl, Samuel; Då Herr Justitieombudsmannen Ehrenborg anmärkt, att Lagmannen Hedenstjerna till TaxeringsComittéen äf gifvit en origtig uppgift och Herr von Hartmansdorff jemväl hållit sig dervid,enär han föreslagit, att den ifrågavarande sportelersättningen borde minskas till 300 R:dr; anser jag mig för sjelf - 4o pen i September f nu y* (?akcn pch såsom vän af Herr Hedenstierna böry deyom yttra några ord. Hyad nettingen dy här åberopade serskildte uppgjfterne piry hans spprtelinkomster beträffa^, gå gr förhållandet sådant, att de undey def ana året pppgå ‘ill tooo R:dr, pyh e‘t apnat år åter icke öfverstiga 300 R:dr.
Jag har således trott mig kunna hoppas lika stor framgång åt denna fråga, som den, hvilken förslaget om Ingeniör-corpsens förbättrade aflöning rörer. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Del kan icke förutsättas annat än alt K. M:s upmärksamhet varit fästad vicj Krigs-Colhm och det säll, hvarpå aflöningen derstädes utgår, och man måste således äfven förutsätta alt K. M. haft något skäl att icke aflåta Nåd. Propos. i ämnet för att få det tydligen insedda missförhållandet rättadt eller ändradt. K. M. torde hafva insett detta missförhållande lika väl som motionären, och för min enskilda del måste jag erkänna att jag äfven vid sista Riksdagen icke lät tillfället förbigå utan alt i min mån söka fästa upmärksamheten härpå. Hvilka skäl hufvudsakligen hafva förmått K. M. att vid delta tillfälle icke uti ämnet afgifva någon Nåd. Propos., anser jag mig icke nu böra omnämna, men man kan taga för afgjordt alt sådana finnas och att de varit af öfvervägande vigt. Ett skäl, som är för alla uppenbart, har varit det, att K. M. icke har velat utaf R. St. yrka anslag för sådana ändamål, som möjligen kunnat upskjutas, nu då så många oundgängliga behof förefinnas, hvilka föranledt K. M. att af R. St. äska högre anslag än vid någon föreg:de Riksdag. Om, sådant oaktadt, StatsUtsk. föreslagit och R. St. bevilja anslag för sådana ändamål, hvartill Konungen icke äskat medel, så är det R. Shrs ensak, och de hafva sjelfve alt tillse huruvida de igenom ökade anslag vilja föranleda ökad bevillning. Den ansvarighet, som drabbar R. St. har man aldrig hört talas om annat än genom det enskilda klander, som man hört ifrån den ena eller andra sidan; men Konungens Rådgifvare hafva helt andra pligter och ett helt 128 Den 19 April f. m. olika ansvar, hvarföre de äfven noga mäste öfverväga de förslag, som de tillstyrka att för R. St. framläggas.
HazarSual, BerSeba, och dess döttrom, Och i Ziklag, och Mechona, och dess döttrom, Och i EnRimmon, Sarega, Jarmuth, Sanoah, Adullam, och dess döttrom; i Lachis, och på dess mark; i Aseka, och i dess döttrom. Och de lägrade sig, allt ifrå BerSeba intill Hinnoms dal. Men BenJamins barn af Geba bodde i Michmas, Aija, BethEl och dess döttrar, Och i Anathoth, Nob, Anania, Hazor, Rama, Gittaim, Hadid, Zeboim, Neballat, Lod, Ono, i timberdalenom. Och somlige Leviterna, som del hade i Juda, bodde ibland BenJamin. Desse äro de Prester och Leviter, som uppdrogo med Serubbabel, Sealthiels son, och Jesua: Seraja, Jeremia, Esra, Amaria, Malluch, Hattus, Sechania, Rehum, Meremoth, Iddo, Ginnethoi, Abia, Mijamin, Maadia, Bilga, Semaja, Jojarib, Jedaja, Sallu, Amok, Hilkia och Jedaja. Desse voro hufvuden ibland Presterna, och deras bröder i Jesua tid. Men Leviterna voro desse: Jesua, Binnui, Kadmiel, Serebia, Juda och Mattania, öfver tackämbetet, han och hans bröder. Bakbukia och Unni, deras bröder, voro omkring dem i vakt. Jesua födde Jojakim. Jojakim födde Eljasib. Eljasib födde Jojada. Jojada födde Jonathan. Jonathan födde Jaddua. Och i Jojakims tid voro desse öfverste fäder ibland Presterna, nämliga af Seraja var Meraja; af Jeremia var Hanania;