Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 32 sk. hvaraf såsom anslag 7,333 R:dr 16 sk. för upprensning af en farled i norra delen af länet, aldrig, så vida jag har mig bekant, erhållit understöd för sådana arbeten af stats-verket. En blick på summan af de inkomster staten af dessa irenne städer uppbär, visar följande förhållande, (heräknadt efter medium af åren 1845—47 enligt Fcmårs-herältelser och andra uppgifter.) I bidrag till Stats-verket lemnar Kalmar » Cimbritshamn » Engelholm Jag klandrar icke anslagen till de Skånska städerna, öfvertygad, sorn jag är, om statens förbindelse att vid allmänt gagneliga företag, som öfverstiga, hvad man af kommunerna billigtvis kan vänta, lemna understöd; men det kan icke förlänkas Kalmar, om denna stad, som i så stor nion bidrager till stats-verket, också väntat ett rättvist afseende på hvad Kongl. Maj:t för densamma äskat. Då jag i detta afseende vädjar lill Rikets Ständers billighet, är det för mig en pligt och en tillfredsställelse att förklara, det jag i förevarande fråga icke har för egen del något lokal-intresse att vårda, samt att endast den öfvertygelse, en uppmärk sam granskning af handlingarne sladfästat, i förening med de upplysningar, jag i öfrigt kunnat skalfa mig, framkallat min reservation.” Direkta Statsbidrag. fullafgifter. Det ser verkligen ut, som man på förhand ackorderat bort statens medel till några vissa samhällen, och alt den eller de, som icke varit med om ackordet, endast fa hafva den äran ali betala och mest bidraga till statsbehofvens fyllande. Så är förhållandet med Calmar 5 få städer kunna visa sig hafva lemnat så stora tull-inkomster lill statskassan som Calmar.
Klockan 4 lemnade vi Ränä och började genast uppstigandet på en smal, slingrande stig, som närmade sig den södra sluttningen, hvarifrån det egentliga uppstigandet sedermera företogs. Ibland förde vägen in i vecket af en erosionsränna för att sedan åter stiga brant uppför på dess andra sida. Vädret var härligt, solen sjönk och luften blef allt svalare. Toppen var bortskymd af de närmaste branterna. På dessa frodades en tämligen rik växtlighet af alpgräs och blommor, samt tistelartade växter. Buskar och träd saknades däremot alldeles. Hela marken var för öfrigt öfversållad af stora, mossbelupna stenar. Ehuru dessa ännu förekommo i sandstensoch kalkterräng, voro de * dock nästan uteslutande vulkaniska och utgjordes särskildt af trakyt, porfyr, lavablock och pimpsten. De hade tydligen under tidernas lopp rullat ned från vulkankäglan efter forna eruptioner. De betäckte sedan hela berget ända till den eviga snön ock gjorde uppstigandet ytterst besvärligt.x 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR. Då och då mötte vi bönder, som forslade ned brännbara växter till byarna, men vegetationen blef allt glesare. Någon gång flög en uppskrämd » kepk däri » eller / bergrapphöna nedåt dalen, men för öfrigt upplif-vades det öde landskapet ej af en varelse, ej af ett ljud. En graflik tystnad rådde öfverallt. Emellertid sjönk solen bakom bergskammarne i vester, och skymningen bredde hastigt sina mörka skuggor utmed bergets sidor. Blott de öfversta partierna voro ännu en stund belysta, men snart mattades äfven deras förgyllning och försvann. Några ögonblick senare insveptes trakten i ett mörker, hvars intensitet blott i ringa mån skingrades af stjärnornas sken. Vi kommo till en grotta, där mina män föreslogo mig att tillbringa natten, men efter en kort rast gaf jag order till uppbrott. Djuren voro redan uttröttade, hvarför vi sutto af och sedan gingo till fots. KL 8 kommo vi till en liten bäck, som sorlade fram mellan stenarna. Då den för nattlägret nödvändiga växtligheten aftog alltmera, kommenderade jag här halt, och vi slogo oss ned vid tvänne stora block på c.
Utskottet, som, till förekommande af missförstånd, slutligen anser sig böra erinra, att nedanstående författningsförslag ingalunda afser den egendom, som den bland testatorerna först aflidne efterlemnat och i afseende å hvilken hans förordnande naturligtvis förblifver gällande, får, på grund af hvad nu blifvit anfördt, vördsamt hemställa, det Bikels Ständer mätte för sin del besluta en författning, hvarigenom förklaras att, såsom tillägg till i6 Kap. o § Ärfda Balken, för ordnas som följer: »Hafva två eller flere gemensamt gjort testamente, vare sig lill hvarannan inbördes eller lill tredje man; ege dock, hvar forsin egendom, rätt att testamentet ändra eller återkalla, ändå att han, der inbördes testamente gjordt var, begagnat sig af hvad deri till hans förmån är förordnadt» Stockholm den 29 December 1862. Lag-Utskottets Betänkande JVf 20. 5 Reservationer: af Grefve Sparre, E. af !Ierr Carlén: »I 16 Kap 3 § Arfda-Balken är redan den regel stadgad, att man eger ändra eller återkalla testamente, ändå att man förbundit sig alt så ej göra Denna regel är allmän och omfattar följaktligen alla slag af testamenten, jemväl de s. k. inbördes. Den är derjemte ovilkorlig och upphäfves således ingalunda af den omständigheten i och för sig, att man, der inbördes testamente gjordt är, deraf sig begagnat. Enär alltså de stadganden, som innefattas i det af Lag-Utskottet föreslagna tillägg till ofvannämnda lagrum, såvidt detta tillägg tolkas efter bokstafven, redan äro i befintlig lag inrymda, synes mig samma tillägg fullkomligt öfverflödigt. Endast på sådan grund hade, i min tanke, Lag-Utskottet varit fullt befogadt alt afstyrka bifall lill ifrågavarande motion. Men äfven en annan, ännu vigtigare, anledning dertill finnes. Ingen, aldraminst den, som har sig ålagdt att tillämpa lagarne, torde föreställa sig att tillägg göres till en redan förut fullständig och oförtydbar lag.
Man ålägges, ofta tvärt emot sin egen vilja, att åtaga sig ett förmyndareskap, man ikläder sig ett ganska drygt ansvar, hvilket icke sällan omfattar hela ens egendom; man insattes som förmyndare i myndlingens stad och ställe och bör sannerligen icke betraktas som den der är hans ombud, ulan man kan nära nog säga alt man är myndlingen sjelf. När nu egendomen, sorn förmyndaren förvaltar, upskatlas till bevillning, och arfvodet afgår af den inkomst, som för myndlingens räkning Jalir beskattad, så skulle det innefatta en dubbel beskattning, om förmyndaren för den obetydliga afgäld han äger att åtnjuta för sitt besvär, jemväl skulle särskildt skatta. Detta hade, efter min öfvertygelse Bevillu.Utsk. bordt taga i närmare öfvervägande; men då det ej skett, så önskade jag för min del att en återremiss måtte beviljas, på del att Utsk. må komma i tillfälle alt närmare öfverväga detta förhållande, så att förmyndare-arfvoden hädanefter icke må blifva lill särskild bevillning upförde. Jag anhåller om återremiss. Frih. Palmstjerna: Jag hemställer till Hr Printzensköld huruvida icke den anmärkn. han nu framställt skulle få sin rätta plats då 145 § föredrages, i hvilken § fråga just är om dem, som njuta befrielse från bevillning; ty i den nu föredragna 4:de § torde det vara svårt att införa ett sådant stadgande, då det finnes en särskild §, som handlar om de inkomster, som äro befriade från bevillning, och hvilken i alla fall blir underkastad diskussion i afseende på andra förhållanden samt derföre kommer alt återremitteras. Jag hemställer således, som sagdt är, om ej Hr Printzensköld skulle behaga upskjuta sin anmärkn. för att förekomma i sammanhang med 145 §:n. Den 14 Maj f. m. 421 Gr af Ugglas: Jag är förekommen af Frih. Palmstjerna i hvad jag egentligen ville hafva sagt.
Palmstjerna yttrat, alt det må vara folkets röst, som alltid och uteslutande skall uttala sig vid val af representanter; hvarföre så strängt sälla sig emot att folkets röst genom allmänna val må göra sig gällande, då det likväl är gifvet, alt den på det sättet gör sig mera bestämdt och mera allmänt kringgripande kand, än genom dasseller slåndsval? Jag vågar icke gå så långt som dessa, om jag så får säga, declamationer. Den anmärkn. Frilän gjorde deremot, alt jag icke ibland de Stånd, som skulle utse representanter lill öfre kammaren, har upptagit ett femte Stånd, kan jag blott bemöta dermed, alt jag ansåg dessa representanter böra utses af de nu beslående politiska myndigheterna, just för att utgöra ett conservalivt element, och äfven såsom en gärd åt de nu bestående förhållandena, till ersättning för den uppoffring de skulle göra åt det allmänna bästa, hvarvid jag således naturligtvis icke kunnat hafva afseende på ett Stånd, hvilket icke såsom sådant nu existerar. Det rättvisa anspråk, hvilket de hittills orepresenterade äga, trodde jag fylldt derigenom, att de hädanefter skulle utan något undantag deltaga i valen till den andra kammaren, synnerligen då det dessutom står K. M. fritt att ibland de 40 ledamöterne, Han skulle äga att utvälja, dit inkalla de mest utmärkta af dessa orepresenterade. Jag ber om ursäkt, alt jag upptagit tiden med delta svaromål. Jag har ansett det vara min skyldighet, ehuru jag vet att detta förslag hör till mängden af dem, som icke skola lyckas att blifva antagne. Må Ståndet ursäkta mig, att jag, så godt jag kunnat, sökt framställa ett förslag lill jemkning. Det faller; derom är jag öfvertygad, synnerligen då det icke framkommit mera utarbeladt, och i alla fall icke kommit ifrån en person med mera politiskt anseende, än det jag lyckats förvärfva mig. Jag hoppas likväl, att Ståndet ser på den goda afsigten, och förmodar äfven, att någon gång kanhända en eller annan af de grunder, som deruti hafva blifvit uttalade, måste antagas, om man vill komma till någon jemkning. 8 H. 19 146 Den 11 Mars e. m. Hr von Hartmansdorff, Aug.; Frih.
Maj:ts Befallningshafvande böra öfver efterlefnaden af allt hvad Sevillu,-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Uiskottens Betänhandej JSl.-o 7. 11 i denna Författning stadgadt blifvit, bålla allvarlig liand; och skall det ovilkorligen åligga Krono-, Stadsoch Polis-hetjente, samt andre vederbörligen föiordnade personer att förbrytelser deremot på det allvarsammaste beifra; egande derförutan alla och en hvar rättighet att förbrytelser emot denna Författning angifva och åtala, undantagande barn emot föräldrar, samt tjenstehjon under den tid, de i tjensten äro, emot husbondfolk ; men rättighet att, så i städerne som på landet, anställa visitation och göra beslag, tillkommer endast Kronofogdar, Landsoch Slads-Fiscaler , Länsmän, samt andra af Justitias-Canzlers-Embetet eller Kongl. Majlis Befallningshafvande förordnade personer, äfvensom Polisoch S ta ds-bel jente i städerna, hvar och en inom sitt district, såvida ej, hvad Kronofogdar och Länsmän beträffar, desse genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter bos Kongl. Majit föregången underdånig anmälan, blifvit aucloriserade att anställa visitation äfven utom deras districter. Då beslag göres, skall det ske i två tillkallade vittnens närvaro, och efter det •bränvinsbrännings-redskapens egare eller, i dennes frånvaro, hans på stället varande ombud eller någon al hans husfolk derom blifvit tillsagd; åliggande det nämnde publike betjente att, enär förbrytelser hos dem af andre angifvas, målen lagligen instämma och utföra; dock på angifvarens äfventyr och ansvar, om angifvelsen saknar grund eller anledning eller diktad är.
Den lifskraftiga, undersätsiga brunettens sorg stegrades till förtrytelse öfver det orättvisa olycksöde, som drabbat hennes hembygd. Nervöst skrynklande sitt förkläde mellan fingrarna gick hon från den ena gruppen af åskådare till den andra och talade så hårdt, att hennes af kväfda tårar rosslande röst hördes öfver hela torget. – Vi gå i kyrkorna, – ropade hon. – Vi bedja och presterna bedja för oss, och likafullt få vi upplefva en dag sådan som denna! Det som synbarligen smärtade och uppretade henne var att stå overksam, att icke få hjelpa till med att lyfta sin döda men ännu varma väninna på båren, icke få lägga upp hennes mot marken hängande nakna arm, icke få stryka hennes hår till rätta. Soldaterna vägrade höfligt men bestämdt hvarje civil person att biträda vid räddningsarbetet. Till en början kunde deras beteende i detta afseende förefalla meningslöst grymt både mot de ännu under ruinerna försmäktande offren och mot alla oskadda, som sysslolösa stodo omkring. De hade dock goda skäl för den bestämdhet hvarmed de afvisade en hvar, som erbjöd sina två armar till tjenst. Svaga jordstötar förnummos ännu, och om icke största möjliga försigtighet vidtagits, om alla fått följa sin känslas maning och störtat in mellan de lutande ruinerna, hade man möjligen nästföljande morgon uppklistrat på telegrafstationernas dörrar en dödslista, som varit lika lång som den första dagens. Det blef oss alltså icke annat öfrigt än att vara åskådare. Folkmassans dystra tystnad afbröts endast af flickans utrop, hackornas klingande och soldaternas taktmässiga tramp, då de kommo eller aflägsnade sig med likbåren. Uppe på grushögen stod en officer som ledde arbetet. Med ens gaf han de arbetande ett tecken att hejda hackorna samt böjde sig ned och lyddes som om han hört något ljud ur djupet af den grop, den mörka graf som öppnats vid hans fötter. Man sökte der den omkomna nyss bortburna flickans far. Åskådarna trängde sig fram, ängsligt väntande, och soldaterna glömde för ett ögonblick att hålla dem tillbaka. Officeren steg ned i gropen.
S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ut skot tel s utlåtande, N;o 205, i anledning af väckt motion om löneförbättring för Professorerne vid Lunds uni versi Let; Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Stats-JJtskottets utlåtande, N:o 206, i anledning af väckt motion om anslag till nykterhets-sklifters utgifvande: Med afslag å della utlåtande, beslöt Ståndet, alt ett anslag af Tre tusen Riksdaler måtte ställas till Kongl. Majlis Nådiga disposition för att, på sätt lämpligt pröfvas, användas till tjenliga nykterhels-skrifters utspridande bland folket; och skulle de respeclive Med-Stånden vänligen inbjudas alt med Preste-Ståndet i della beslut sig förena. S. D. Föredrogs ånyo Beviihdngs-, Lag samt Admar,na Besvärs och Ekonomi-Utskottens utlåtande, N.o 7, i anledning af gjorda anmärk ningar vid betänkandet, N':o 3, angående Tull-förfallningarne: Ståndet fann för godt att det i Utskottens ifrågavarande utlåtande framställda jemkningsförslug antaga; och hade Ståndet sålunda frånträdt sitt i berörde hänseende förut fattade beslut. Från Yällofl. Borgare-Stånpet. S. D. Föredrogos ånyo Coust ilai Uns-Utskottets memorial: iN:o 27, med förslag till ändring i Riksdags-Ordningens 14 §, angående Representations-rättigheten för Stockholms stad: Godkändes till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. N’:o 28, med förslag, angående ändring i Riksdags-Ordningens 14 §, med afseende på representations-rättigheten lör Fahlu Bergslag: Antogs till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; N:o 29, med förslag om uteslutande ur 11 § Riksdags-Ordningen 694 Prot.-Utdrag, den 5 Mars 1845. af stadgandet, angående ofrälse valförrättare vid Riksdagsmannaval för Bonde-Ståndet:
Emellertid kommer det att så länge finnas religioner, som det finnes skurkar och dumhufvuden. Vår religion anser jag dock såsom den mest osmakliga och mest blodtörstiga; och att befria verlden från denna vantro, synes mig vara den största förtjenst. Tolf apostlar fordrades för att utbreda denna religion, men en enda skall vara tillräcklig att utrota den. Likväl bekymra vi philosopher oss icke derom, att våra bönder och handtverkare bli upplysta; utan derom, att gens du monde må vara det. Hvad rör det mig, om min skräddare och skomakare ledas af prester? Hufvudsaken är, att de, med hvilka man umgås, äro upplyst folk”. – Föröfrigt ville dock Voltaire sjelf, såsom bekant är, ingalunda gälla för atheist. Näppligen ägde han väl, i religiösa ämnen, någon öfvertygelse på allvar. Enligt Rousseaus åsigt voro åkerbrukare, handtverkare, daglönare de enda samhällsmedlemmar, hvilka egentligen, såsom nyttiga och vördnadsvärda medborgare, uppfyllde samfundslifvets bestämmelse (Revolutionen tillade sedermera: folktalare och dagbladsskrifvare). Derföre blef ock hans Emile – snickare. Philanthroperne i Tyskland och annorstädes voro af samma mening. Campe ansåg en skicklig fabrikant för långt mera gagnande än Homerus, och spinnandet af en mark ull för långt förtjenstfullare, än att författa ett band ypperliga skaldestycken. Philanthroper och Stats-ekonomer bekräftade gemensamt skillnaden mellan ”närande” och ”tärande” medlemmar; en synpunkt, hvars omätliga dumhet likväl knappt hos den mest obildade bonde eller borgare kan ursäktas. Man kunde tillspörja dylika tänkare: om samhällets ändamål består deri, att menniskorna der lefva och verka blott såsom fruges consumere nati?
Sprengtportens förslag varder förkastadt, är det då tillåtet för R. o. Ad. ali pröfva andra förslag, sorn stå i öfverensstämmelse med Frih. Sprengtportens förslag? Don a? October f. m. Hr F r i It. o. L a n d t m. yttrade, att, ! hans tanke, R. o. Ad. ägde, ilall Fiih. Sprengtporten» mening förkastades, att |>iöfva det förslag, som vore närmast i ordningen. Hr von Hartmansdorff: Således antingen Frih. Sprengtporten förslag antages eller förkastas, så är ingenting afgjordt. Hr Ribbing: Då får jag förklara, ali jag alldeles tagit felt om Hr Frih o. Landtm:» mening. Jag anser det vara olagligt, alt, sedan vi antagit de grunder, hvarom fråga är, man skall kunna förka-ta desamma, men att, om de förkastas, så äga vi endast alt pröfva hvad som dermed står i strid och ingenting annat. Frih. Sprengtporten: Uti den propos , som Hr Frih. o. Landtm, framställt, är klart uttryckt, att i händelse mitt förslag antages, så aro i och med detsamma alla förslag, som hafva alseende på allmänna val, förkastade. Huru Hr von Hartmansdorff kan säga, att ingenting är beslutadt, i händelse mitt förslag antages, kan jag ej förstå. Det är nemi. dermed beslutadt alt inskränka alla efterföljande deInljbestämmelser inom gränsen af slåndsval, och dessa hafva håde Hr von Hartmansdorff och Frih. Hamilton föreslagit. Gr.. Frölich: Jag är till det mesta förekommen af Frih. Sprengtporten och vill hlott gifva tillkänna, att det för mig ar ganska tydligt, att ingenting nytt blifvit Desi lillie] t, således ingen gemensam tanke, utan endast alt R. o. Ad. vid discussionen ämnade afskära all vidare talan om sådana förslag, som hafva någon penchant för allmänna val; och således har R. o. Ad. helt och hållet frångått den i förra plenum antagna maximen att låta hvarje förslag komma under pröfning.
Utöfningen af ifrågavarande handelsfrihet, sorn ej saknar likartade exempel inom andra Län, fastän der ej grundade på särskilda privilegier, är, i anseende lill de sju häradernes svaga och inskränkta samt för folkstockens underhållande otillräckliga jordbruk, ett nödvändigt vilkor för allmogens bestånd och derjemte ett verksamt medel till det välstånd, som ofta visar sig både inom de orter, hvilkas invånare begagna gårdfarihandelsrältigheten, och ibland de orters invånare, som nu mera lemna denna rättighet obegagnad, sysselsättande sig hemma med tillverkning af väfnader och förfärdigande af andra föremål för gårdfari handeln; och gäller detta senare i synnerhet om det stora och folkrika Marks härad, hvarest hufvuddelen af väfnaderne tillverkas med mycken flit oell en skicklighet, som förtjenar all uppmuntran. Gårdfarihandel i och för sig sjelf, fastän underkastad äfventyr och förluster, inbringar visserligen ännu, oberäknadi den vinst förläggare och tillverkare åtnjuta, en ungefärlig inkomst af 60 ä 70,000 R:dr om året. Handl - 25 Tfandlverherier pä landet. Enligt för sista året af delta qvinqvennium eller 1841 till Kongl. Gonunerce-Collegium ingången .berättelse, funnos samma år på landsbygden 480 skräddare, skomakare, snickare, smeder, murare och glasmästare; hvarförutan 40 personer der arbetade på egen hand i andra handtverksyrken; och begagnades af alia dessa tillhopa 331 lärlingar. Undantagande för de betydligare binäringarne inom södra delen af Länet, nemligen husväfnadssiöjden och gårdfarihandel^ har det icke varit möjligt att med någon sannolikhet utröna den ungefärliga inkomst, alla öfriga kunnat årligen lemna, emedan uppgifter härom i allmänhet saknas och svårligen slå att erhålla. Binäringarhes förhållande jemförelsevis emot förra qvinqvennium låter icke heller bestämma sig vidare, än hvad beträffar
Under åberopande af RevisionsSecreterarnes maktpåliggande befattningar, genom utarbetningen, beredningen och föredragningen i Högste Domstolen af de till K. M.'t inkomne talrike JustitiaeÄrenderne, har, inom R. o. A. Hr Rosenqvist af Åkershult föreslagit, att desse Embetsmäns löner borde ifrån deras nu varande belopp 1260 R:dr förhöjas till 3ooo R:dr, roed förut under lönen begripet Spannmåls-anslag; hvarjemte blifvit anfördi: af Hr von Hartmansdorffatt då mål ifrån KrigsHofRätten i Högste Domstolen föredragas nu äfven voro tillstädes Militaire-Ledamöter, hvilka icke beklädt DomareEmbetet, likasom under Riksens Råds tid, och att, i alla fall, man måste inse nödvändigheten, att Ledamöterne kunde lita ej blott på Föredragandens sannfärdighet, utan ock på hans juridiska kunskaper och förmåga att utreda målen och framdraga de hufvudfrågor, på hvilka målens afgörande berodde; hvarföre, då en hvar kunde finna otillräckligheten af den lön af 1600 R:dr, som Utskottet tillstyrkt, lönen borde till 2000 R:dr B:co förhöjas; af flr Ribbing, Arvid; att löner för alla 8 RevisionsSecreterarne borde på Stat uppföras; samt af Hr Puke; Eric; att den af K. M:t föreslagne tillökning icke bordt nedsättas. 16 Stats-Utskottets Hos Vällofl. BorgareStåndet liar vid Utskottets yttrande i denna punct Hr Noreus erinrat, att
Kvitta är god betalning, skulle jag tro. Jag springer inte, fast jag vänder ryggen till. J ONAS ( i det han går ) . Brita Stina hotar honom. ) Ja, jag går ju, vet jag. Femte scenen. LENA. BRITA STINA. ( Under tiden har det börjat skymma ) . B RITA S TINA . så mörkt, så det är riktigt anskrämligt. L ENA . Ta, nu fram fotogenlampan, Lena. Här är ju norna syssla under det följande med att ordna sig för arbetet, som de sedan fortsätta med. ) B RITA S TINA . Det är inte mycket dager vid vintertid. ( Kvin för får en också lof att sätta lif i karlarna emelL ENA . Nej, det är litet långsamt, förstås. Men där lanåt. Ta' nu fram noten, så börjar vi knyta igen. Ja, karlarna är ju rent, som de hade sömnsjuka. ­ 51 ­ Det är då väl, att de snarkar åtminstone, så L ENA . B RITA S TINA . blir det aldrig riktigt tyst. det spöka. Det låter ruskigt, tycker jag. ( Kort paus. ) B RITA S TINA . L ENA . Precis som om Hvad var det, du hade te' tala med Jonas om? Å, det var just ingenting. Hvad var det då, ni svor på? I tog hvarandra i hand ändå, när jag kom in. L ENA . B RITA S TINA . sig hit. Han talte om för mig, att Jan Anders ämna B RITA S TINA . Hvad vill han? Kors i all min tid! Hvad är det du säger? Han ville visst tala om den där gärd'sgård'n. Jaså. B RITA S TINA ( med hopbitna tänder ) . L ENA . L ENA . ska vara ovänner, kan jag tänka mig. B RITA S TINA . L ENA . Han tycker väl, det är dumt, att far och han Ja, då skulle han väl ha ställt sig på annat sätt. Det är väl inte värdt att tala om det för far? ­ 52 ­ Hvarför i Jössu namn då då? L ENA . B RITA S TINA . ska han alltid ha det och tänka på.