Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min oförgripliga öfvertygelse är derföre, ali motionens ändamål är anvisandet af allmänna medel till betägian - 20 Lag-Utskoltets Betänkande, N\o 145. de af ofvannämnde vittneskostnader liksom öfrige umgälder i och för fångars underhåll och forslande m. m., och således icke tillhörer Lag-Utskottels handläggning, utan Stats-Utskotlets; eller, derest motionären skulle önska en sådan ändring eller rättare tillägg i ofvannämnde Gapitel och §, att i brottmål, då den anklagade icke eger tillgång lill vittnes godtgörelse, skall, efter undersökning derom, en slik ersättning utgå af allmänna medlen, tror jag frågan bordt höra till Sammansatt Statsoch Lag-Utskott. I och med detsamma jag sålunda yttrat min åsigt om behörigheten af ämnets upptagande till behandling, har jag ock fritagit mig från delaglighet i den åtgärd, Utskottet dermed vidtagit.” ■ ,r. -t' t 1 - ■ * ■ ■'■»■■■i '■ 1111,1 »■"-* - STOCKHOLM. Tryckt hos A> G. Lag-Vtskotlets Memorial> N.o 146. N:o 146. v Ank. till Exp. Utsk. den 22 Ocl-, kl. 12 nudd. Vördsamt Memorial. Uti memorial N:o 120, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSlåndcn fattade skil jagtiga beslut, vid förehafvandet af Lag-Utskottets, genom Betänkande t N:o 26 och Utlåtandet N:o 70, framställda förslag, rörande den uppenbara kyrkopliktens afskaffunde, bar Utskottet, — af den anledning, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv.
Preste-St:s den 15 dennes bordlagde prot.- utdrag N:o 344, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Preste-St:s beslut öfver Lag-Utsk:ts Betänk:n N:ris 36 och 37. Detta prot.-utdrag begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet; hvarjemte anmälte sig och yttrade Frih. Armfelt, Magnus: Jag får vördsamt anhålla, att denna inbjudning måtte föredragas i sammanhang med LagUtsk:ts Betänk. N:o 36, äfvensom att samma Utsk:s Betänk. N:o 37 må företagas till behandling på samma gång som 2:dra punkten af Preste-St:s inbjudning. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall. Fortsattes pröfningen af Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 35, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till ny strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagsiftningen. 22:dra kap. l:sta och 2:dra §§:na. BiföIIos. 3:dje §:n. Hr Olivecrona, Knut: Den nu föredragna §:n lyder: »Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande veterligen förfalskade lifsmedel, och är vid den förfalskning ämne nyttjadt, som för menniskors lif eller helsa farligt är; dömes etc.» Jag vet icke, huru Lag-Utsk:t tänkt sig betydelsen af ordet »lifsmedel», men jag tror, att, enligt vanligt språkbruk, dermed svårligen kan menas annat än matvaror. Då nu genom förfalskning af drycker t. ex. bränvin, porter, punsch eller sodavatten, hvilket sednare man ej gerna kan rubricera under begreppet lifsmedel, skada för menniskors lif och helsa kan uppstå, och enahanda straffpåföljd som för förfalskning af lifsmedel dervid äfven borde stadgas, synes mig lämpligast vara att ordet »lifsmedel» förändras.
St. att tillintetgöra Konun Sa - Den 4 December e. m. 97 gamaklens utöfning i ett visst hänseende. Vid denna riksdag har Ståndet redan afslagit den inskränkning i Konungamakten, sorn man i delta hänseende åsyftat. När nu detta är gjort i grundlagsenlig väg, så försöker man en utväg att vid beskattningen vinna samma ändamål, som man förut icke kunnat vinna genom grundlagsstiftning. När R. o. Ad. liar salt sig emot detta in trång på Konungamakten på ett sätt, så anser jag öfverensstämmande med enligheten af Ståndets handlingssätt, att Ståndet gör likaledes i beskattningsväg. Derföre tillstyrker jag, att, på sätt Frih. Palmstjerna yttrat, 11. o. Ad. mätte afslå hela den §, sorn stadgar bevillning på karaklersfullmakler, det må sedermera gå med den saken uti förstärkt Utsk. huru det kan. Hr von Troil: Orsaken hvarföre jag röstar för Gr. Cronhjelms förslag, deruti PreslcSt. sig förenat, är den, att jag tror frågan böra betraktas ur den synpunkten, att här är fråga om två slags karaklersfullmakler, den ena utan och den andra med tjenst. Då R. o. Ad. ofelbart är det Stånd, inom hvilket de flesta karaktersfullmakter utdelas, så tror jag, alt det vid detta tillfälle vore en vacker handling, alt icke helt och hållet afslå förevar. 37 §, utan i stället besluta, att någon så beskaffad bevillning, som nu blifvit af Utsk. föreslagen, icke måtte komma i fråga vid de tillfällen, dä minst en månads tjenst om året äger rum. Det är just detta, som PresleSt. beslutit. Dessutom tager jag mig friheten fästa R. o.
Tanklös, och dock liksom med ett stjernetöcken i hjernan af formlösa, nya, sig danande tankar, låg hon stilla, orörlig, med hufvudet hvilande på armarne — ända tills himlen fram på morgonsidan började skina rosig bakom Paris’ tak och mörka kyrkspiror. Så steg hans kärlek öfver hennes hittils meningslösa tillvaros skymning och töcken. Strålande ljus, varm och mäktig som majsolen, steg den upp öfver hennes ungdom, mognade henne till kvinna på några timmar. De hvita och förgylda möblerna med deras perlgrå, glänsande sidenöfverdrag fingo småningom i soluppgången liksom ett nytt, rosigt skär, medan Edmée långsamt klädde sig af, och i sin hvita nattdrägt, med de bara armarne instuckna under hårets broncevågor, ändtligen somnade in, bevakad af de eldförgylda rococoänglarne, som med basuner vända mot alla fyra väderstrecken, uppburo den mäktiga sänghimlen. Gloire au maître Gloire à ce grand audacieux! Victor Hugo. I Paris talade man nu blott om händelserna i Italien och om reservarméens öde. I de flesta kretsar ansåg man den förlorad, och der var — efter hvad man hviskade — folk, som redan tänkte på att sätta sig i Förste Konsulns plats. Att Masséna hade måst utrymma Genua den 15 Prairial, och att det då såg förtvifladt ut, så mycket visste man, men sedan dess hade man ej hört något som helst. Det var sent på aftonen en af de allra första dagarne i Messidor. Châteauneufs hade tillbragt dagen ute hos några vänner i trakten af Vincennes och reste nu hela vägen hem i öppen vagn. Madame de Châteauneuf sof med hufvudet mot sin gamla kammarjungfrus skuldra, Edmée satt tillbakalutad på sätet midtemot, insvept i sin ljusa sjal, och med stora, vidöppna ögon, som intet sågo af den verkliga verlden omkring henne, blickade hon tankfullt ut i den milda, skumma juninatten.
Ilr von Hartmansdorff nyligen anfört, är det egentligen vid början af riksdagarna, som allmänheten med fortgående intresse följer riksdagsförhandlingarna. Skulle R. o. Ad. nu, sedan deri i grundlagarna bestämda tiden för R. St:s sammanvaro redan tilländalupit, företaga sig att låta utgifva en riksdagstidning, och om äfven denna tidning icke skulle gå tillbaka till riksdagens begynnelse, utan börja midt under riksdagsärendenas behandling; så betvillar jag högeligen, att det skulle lyckas att erhålla något större antal läsare deraf, och alt det försök, man i detta fall ville göra, skulle belt och hållet förfelas. Fyrdelningen af vår representation skulle naturligtvis medföra den följden, alt man icke vore belåten att inhemta resultaten och besluten endast inom ett af RiksStånden. En för alla RiksStm gemensam riksdagstidning anser jag också såsom den enda så beskaffade tidning, som kan motsvara ändamålet och äga någon garanti för sitt fortfarande; men en sådan tidning kan icke gerna uppstå sedan den lagliga riksdagstiden är förfluten. Jag tror således icke, att något egentligt ändamål kan vinnas genom en 134 Den 4 Juni f. m. återremiss af betänkandet. Vill man åter söka att vid innevar. riksdag vidtaga några förberedande åtgärder för konirnande riksdagsförhandlingars offentliggörande, så bör väl sådant blifva föremål för en särskild motion och särskild behandling derefter af Ridd.Utsk. eller något af R. St:s gemensamma Utskott. Jag finner således af hvad här blifvit framställdt icke någon anledn. att frånträda min begäran om Hr Frih. o. Landtnäs propos. på bifall till Ridd Utsk:s ifrågavar. betänk. Frih. Raab: Hr Stuart säger, att om man vill vidta ga någon åtgärd uti ifrågavar. hänseende, så skulle dertill erfordras, att en ny motion vid denna riksdag afgåfves.
(Går fram Hur var det där uppe i hörnet? (Ser på dröm! Förlåt, mitt söta barn. Nu går jag. Ajö! försaka sommarnöje för ett fönster åt Drottninggatan! Här skulle man kunna sitta hela dagen. Hm...! Jag ber om ursäkt, min lilla ängel. Nu ska du slippa mig. Ajö! Ajö! HANNA (följer henne ut.) ­ 68 ­ KONSULINNAN (knackar på tamburdörren, så all Hanna måste låsa upp igen). Jag skulle bara säga... (Gör våld på sig.) HANNA. Hvad då? KONSULINNAN. Nej, det var ingenting. Ajö! Ajö! (Går.) BERGENHJELM (kommer fram bakom portièren och går emot Hanna). HANNA. gömma sig. Jag tyckte, det var illa, jag. Man ska aldrig BERGENHJELM. hon ha tänkt, om hon sett oss här tillsammans, när vi borde ha varit på annat håll? Och hvad skulle hon ha sagt! HANNA. Sagt. Hvad skulle hon säga? BERGENHJELM. Det finns ingen, som författar romaner så bra, som ett gammalt fruntimmer, som inte kan säga ajö. HANNA. Nå, men dina nycklar, då? Men, du store sankt Antonius, hvad skulle Det var då väl, att jag hann gömma mig. ­ 69 ­ BERGENHJELM. skulle fått hjälpa till att leta. Det hade varit Ja visst, ja. Mina nycklar, för tusan! Hon en hälsosam motion för gumman. Men så hade hon nog tagit mig i släptåg till Lunells, och det ä' alldeles för tidigt att komma dit före tio. HANNA. Till supén? BERGENHJELM. Ja. HANNA (med fingret i luften). Jo, du ä' skön! BERGENHJELM (på samma sätt). Och du ä' skönare! HANNA. jag ä' snål? Så-å? HANNA. ger mig något igen. Jag vill aldrig ge något åt dem, som inte BERGENHJELM. Det var en liten förståndig princip! HANNA. Och hos Lunells ger man ingenting igen.
Man har anmärkt att två Stånd återremitterat Betänk., och som jag tror mig veta har det tredje Ståndet bifallit detsamma, så att, örn R. o. Ad. nu gör sammaledes, har ärendet fatt det slut, som det efter mitt förmenande till fullo'förtjenar. Jag har icke läst Hr Dalmans motion, men såvidt den af Ekon.Utsk. refereras och såvidt jag af discussionen kunnat finna, är der icke upstäldt det vilkor för förändring af 1780 års Författning, att samtycke af den civila embetsmanuens Chef skulle inhemtas för en sådan resa utrikes på 14 dagar, som här är ifråga. En utaf reservanterna har jemväl uti en af honom anmäld skiljaktig mening framställt den åsigt, att han finner Författningen kunna på det sättet ändras, att en tid af 14 dagar medgifves, dock under förutsättning, att embetsmannens Chef derom underrättas. För min del har jag icke så upfattat den civila embetsmannens ställning, att han, med en blott underrättelse till sin Chef att han sig utrikes begifvit, kan lemna sina göromål derhän och låta Chefen och embetsverkét vara i saknad af den arbetskraft, hvarpå de hafva rättmätiga anspråk. Man säger att kommunikationerna äro nu skyndsammare än förr, och det lärer icke kunna bestridas, men jag tror alt det just derföre går sä mycket fortare att få den Kongl, permissionen, hvilket förr o tvifvelaktigt gick mycket långsammare. För min del kan jag således ingalunda finna att giltiga skäl för en återremiss blifvit anförda, och jag finner icke heller något sådant uti den angenäma anekdot Hr von Hartmansdorff för oss berat 470 Den 11 Februari. lat om det gyckel, som år 1816 förehadcs i Helsingsborg. Om H. Ex. Hr Gr. Toll härvid utöfvade något öfverseende, tillhör det icke mig att här uttala mitt omdöme om denne utmärkte mans förfarande, om jag än icke kan gilla det; men jag anser denna anekdot pä intet sätt kunna föranleda en ändring af nu gällande Författning. Jag tillstyrker bifall till Ekon.Utsk:s Betänk.
Riksdag enhälligt yttrade underd. önskan,och ehuru Eder Kongl. Maj:t vid den förnyade underd. anhållan , Riksens Ständer härom nu framföra, Nådigst lärer täckas åt detta för Landets allmänna väl så vigtiga Ärende lemna sin synnerliga uppmärksamhet, kunna Riksens Ständer icke underlåta i underdånighet tillkännagifva, att de Fonder, som Riksens Ständer till Magazins-Inrättningen anslagit, blifvit ofverlåtne i den fasta öfvertygelse och underdåniga tillförsigt, det bestämde föreskrifter för Inrättningens åligganden må varda i Nåder meddelade, hvarförutan densamma ej kan uppfylla sin vigtiga bestämmelse i afseende på så väl Åkerbrukets förkofran som Landets betryggande för Hungersnöd vid inträffande Missväxter, och att, i vidar© saknad af sådane föreskrifter, Riksens Stan - 640 Underdåniga Skrifve!ser. der anse denna Riksgagneliga och af nödvändigheten högt påkallade Inrättning böra förfalla, enär det till Allmännas bästa hellre fordrar, det Fottderne för Inrättningens bedrifvande må upphöra då för dess förvaltning sådane Instruktioner och Föreskrifter ej blifva gifne, hvarigenom de med Magasins-In rättningens åsyftade ändamål kunna vinnas. Det Förslag till Allmänna Magazins-Inrattningens Organisation, som Stats-Utskottet upprat” tat och Riksens Ssänder till alla delar gillat, jemte en serskild Antekning, som visar huru sjelfva föreskrifterne i alla Ma , izins-Inrättninge-ns ekonomiska delar sjmas' böra utarbetas, få Riksens Ständer nu till Eder Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna på det en länge saknad reglementarisk Instruktion för Allmänna MagazinsInrättningen enligt de i nämnda Förslag stadgade grunder och med ledning af berörde Ajitekning må i en systematisk ordning och med all erforderlig fullständighet varda till kraftig handlägga ning i Nåder anbefald, hvarom alltså Riksens Ständer hos Eder Kongl. Maja i underdånighet anhålla.
Jag skulle vilja afslå hela punkten, om den icke redan af tre Stånd blifvit bifallen, men jag förenar mig med dem, som önska att beviljandet af denna summa måtte åtföljas af förklaring om den vidtagna åtgärdens ogillande. Hr Fåhraeus: Med de föreg:de talarne instämmer äfven jag i hvad frågan rörer anvisandet af den föreslagne ersättningssumman; men jag kan deremot icke förena mig i tillstyrkandet att fatta beslut om ogillande af den klandrade förskotts-anordningen, äfven om det 100 Den 8 Maj. skulle vara förhållandet, såsom det uppgifvits, att ett annat Riks-Stånd fattat ett sådant beslut, Jag anser nemi., sedan Konst.-Utskd granskat regeringsåtgärderna intill början af innev:de riksdag, och Ii, St:r lemnat decharge för dessa regeringsåtgärder, det vara, om icke otillständigt, åtminstone olämpligt, att besluta något ogillande af en regeringsåtgärd, som faller inom tidrymden för den afslutade granskningen. Jag tillstyrker derföre enkelt bifall till Utskrts förslag. Gr. Mörner: Efter mitt förmenande tillkommer det icke K. o. Ad. att vid detta tillfälle ingå i pröfning eller yttra sig öfver Regeringens åtgärder, för hvilket bedömande grundlagen föreskrifver ett annat sätt. Jag tror att vi böra hålla oss endast till den anslagsfråga, som föreligger, och som vi kunna bifalla eller afslå; men alla andra framställningar äro utom ämnet. — Jag anhåller om bifall till punkten. Hr von Francken: Jag instämmer i hvad af Hr Fåhrasus och Gr. Mörner blifvit yttradt, H. Exc. Hr Frih. De Geer: Sedan Gr. Mörner yttrat sig, liar jag icke annat att tillägga än att, då K. M:t anbefallde Stats-Kontoret att af tillgängliga medel förskjuta beloppet, till dess K. St:r hunnit i ämnet besluta, så hade K. M:t för afsigt att, om Ii. St:r icke skulle bevilja den begärda summan, af andra till K. M:ts fria disposition ställda medel ersätta densamma.
Långt ifrån att afbida de andra Ståndens beslut i dessa frågor, tror jag det vara af vigt, att R. o. Ad. föregår de öfiigi Stånden med exemplet af sina beslut såväl i afseende på denna som öfriga punkter, rör:de våra myntförhållanden. Gr. Cronhjelm: Jag anmälde mig egentligen i anledn. af Hr Rosenblads yttrande, men har i detta fall blifvit förekommen af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, med hvilken jag anhåller att få förena mig, och jag ber att blott få tillägga några ord. Om Hr Rosenblad anser, att icke R. St. ensamma äga beslutande-rätt i afseende på de ordinarie skatterna, mäste han dock medgifva, att Ständerna äga hälften af denna beslutande-rätt, hvarföre det, då Ständerna i detta fall vilja uttala någon mening, ej torde vara oriktigt eller förnärmande för den andra Statsmagten att säga, det Ständerna besluta; men skulle nu Ständerna, då de anse sig äga åtminstone halfva beslutande-rätten, i und. anhålla, att K. M. täcktes utfärda ett stadgande i ämnet, synes mig, att frågan blefve behandlad såsom ett önskningsmål. Enligt Gr. Frölichs förslag står kyrkan midt i bvn, och i fall K. M. finner sig kunna bifalla Ständernas beslut, blifver detta en sednare fråga. Jag tror således, att den vigtiga principfråga, sorn Hr Rosenblad bragt å bane och som jag anser vara ett nog kinkigt ämne för att nu här vidare discuteras, ej bör föranleda R. o. Ad. att frångå Gr. Frölichs förslag, enär det äfven i delta fall iakttager fullkomlig grannlagenhet emot d 'n andra Statsmagten, då orden lyda: ”1 öfrigt böra R. St. hos K. M. 1 und. anhålla, dels att till förtydligande af 4 §. Den a3 Juli f. m. 35 "myntbestämningslagen d. i Mars i83o förenämnde stadgande blifver till allmänhetens kännedom meddeladt” etc. Jag tillstyrker bifall till Gr. Frölichs förslag och begär icke något uppskof med frågans afgörande. Gr.
I allt fall och hvilken åsigt man i nämnde fråga än må hysa, skulle, för att vinna betäckning ur den sednare tillkomna egendomen, den slags kapplöpning bland borgenärerna uppslå, som det just är meningen att genom en ordentlig konkurs hämma eller reglera. Det finnes derföre icke, helst om man borttager préklusionen, annan utväg för att vinna ordning och reda i dessa förhållanden än att öfverlemna äfven sådan egendom , som under konkursens lopp gäldenären tillkommer, åt konkursmassan, så vida man ej vill låta densamma af gäldenären och hans nya, möjligen fingerade, borgenärer efter behag disponeras och förskingras. Lag-Utskottets Utlåtande M 48. 9 förskingras. Hvad de nya verkliga borgenärerna deremot vidkommer, så sker dem genom det föreslagna stadgandet, — såsom i de officiella motiverna till den Preussiska Konkurs-ordningen jemväl anmärktes, — ingen orättvisa; ty en hvar är skyldig att känna lagen och måste följaktligen antagas veta, hvarefter han har att sig rätta. Hvad åter denna frågas inflytande på gäldenärens ställning angår, så lärer det föreslagna stadgandet ingalunda komma att kännas tryckande för den redbare, som är mån att göra sina fordringsägare full rätt och varsam att ej, förr än sådant skett, nedsänka sig i ny skuldsättning. För hans möjlighet till utkomst under konkursen synes tillräckligt vara sörjdt genom det af Utskottet i förevarande § föreslagna undantag, hvaråt tillräcklig uppmärksamhet icke synes blifvit egnad, men enligt hvilket, »af hvad gäldenären under konkursen genom eget arbete förvärfvar ej skulle boet tillkomma mera än den behållning, som återstod, sedan afdrag skett för all kostnad till förlag jemte gäldenärens, hans hustrus och oförsörjda barns underhåll. » Detta innebär med andra ord, att af det sålunda förvärfvade få borgenärerna i de flesta fall intet, utan gäldenären behåller allt. Den förmån, som sålunda blifvit gäldenären medgifven, synes Utskottet icke vara ringa, helst med afseende å stadgandet om afdrag för förlag. En ledamot af Högvördiga Preste-Ståndet har funnit detta stadgande oklart.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot ifrågavar. sednare punkt af Utsk:s utlåt, gjorde anmårkn:r föranleda till återremis. Denna propos. besvarades med starka ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, det han funnit ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 13 och 15 dennes på bordet lagda betänk. N:o 80, i anledn. af väckt motion om ändring i K. förordningen d. 27 April 1840, ang:de kolhandeln. Den vid detta betänk, af Frih. Cederström, Claes Rnd., fogade reservation upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug.: sora derefter yttrade: Jag vill icke tillåta mig något yttrande om detaljerne i denna sak, emedan jag dertill saknar erforderlig sakkännedom. Men jag fruktar för hvarje frihet inom bergslag, hvarigenom tillgången å skog förminskas och möjligheten att sedermera bedrifva tackjernsblåsningen skulle försvåras eller upphöra. Jag har sett i Norrige huruledes Rörås koppargrufva endast med stor svårighet kunnat bearbetas derföre att skogen i den närmaste omgifningen blifvit så uthuggen att han icke vidare återvexer på de kalla för vinden blottställda höjderna, att malmen följaktligen måste föras långt ifrån grufvan för att kunna smältas och att, om han icke vore så gifvande, som han är, så skulle grufvedriften icke längre kunna fortsättas. Jag har åter hört det skälet här åberopas, att i samma mån, som man lemnar skogsägarne tillåtelse att fritt och obehindradt använda skogen, så får han ett värde hvarföre han aktas. Detta skäl låter mycket väl, men i tillämpningen har jag funnit motsatsen inträffa. Jag har sett på Oland huruledes man tillåtit skogarne utskiftas. Derefter höggs skogen ut, hvitsand kom i dagen, de nya hemmansägarne blefvo fattighjon. I Westergöthland har man sålt bort de små skogar, som Kronan der förut ägde; de äro uthuggna och försvunna.
Ett samhälles laglydiga undersåtar hafva rättighet att fordra skydd mot lagöfverträdelser, som skada den enskilde och samhället. Laglydig, »lojal», är icke den samhällsmedlem, som sjelf lyder och underkastar sig gällande lag, men för öfrigt stillatigande åtnöjer sig med hvad lagens representanter godtyckligt göra och låta, utan den, som i sin mån vakar öfver och yrkar på att gällande lag efterlefves. Men blifva samhällets lojala medlemmar af grundad anledning missnöjda med styrelsen och bilda också de ett oppositionsparti, då blir den sista villan värre än den första. Och att hvarje fader och moder och för öfrigt hvarje samhällsmedlem har rättighet och bör anse som sin skyldighet att fordra skydd, ja just skydd, enligt åberopade lagrum, mot denna litteratur, som förderfvar den uppväxande ungdomen, derför tala de verkningar denna litteratur åstadkommer bland det unga slägtet och hvarpå vår hufvudstad nyligen visat sorgliga exempel, tala kraftigare än ord kunna göra. Man har rättighet att fordra skydd för lif och egendom, och samhället lemnar det skyddet; men man har lika stor rättighet att fordra skydd mot en liderlig litteratur, som förderfvar barn och ungdom och förstör familjelifvets lycka. Förbudet mot gifters fria försäljning tillämpas i allmänhet och likaledes förbudet mot försäljning af giftiga tapeter och möbeltyger; mot sådan förgiftning skyddar lagskipningen familjen, men icke mot det gift, hvarmed en samvetslöst ockrande förlagsoch författareverksamhet sprider moralisk död i familjerna och samhället, för att icke tala om de fysiska härjningar, undergräfd eller förstörd helsa, nervförslappning, olust och oförmögenhet till arbete, som så ofta detta gift indirekt åstadkommer.