Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Far och mor skall man lyda, råd skall man höra och inte tjuras i högfärd, men hvar står det skrifvet, att jag skall lyda en man? Därtill, när Gud har låtit mig födas till ett så högt ämbete, huru skall en regerande drottning lyda sin undersåte? Är det inte bättre, att hon förblifver i jungfrustånd hela sitt lif igenom? Johannes Matthiæ vände om länstolen, utan att tänka därpå, såg sitt skriftebarn rätt in i de glänsande ögonen och svarade: Var icke Sara en drottnings vederlike och stammoder för ett folk som sanden i hafvet? Dock är det skrifvet om henne, att hon kallade sin man Abraham herre ... Det är ock skrifvet, att Abraham hade flera hustrur. Är det nu lag, att kvinnan skall vara sin man underdånig för att Sara kallade Abraham herre, så bör det ock vara lag, att en man skall få hafva flera hustrur. Äktenskapet är af Gud instiftadt för inbördes hjälp, icke för den starkes förtryck mot den svaga. Och den lydnad, som frivilligt framgår af kärleken, är intet förtryck. Men om nu kvinnan är lika stark eller starkare än mannen, hvem skall befalla, hvem skall lyda? Enligt skapelsens ordning är kvinnan svagare till sin kropp, ändock i den skröpliga hyddan kan bo en stark själ. Hon är skapad till sin faders dotter, sin broders syster, sin mans hustru och sina barns moder. Det är allt en kärlekens lydnad, som icke förnedrar, fastmera upphöjer. Kristina uppreste sig med af vrede darrande stämma. Är jag svag, jag? O, att jag vore hon ville säga: o, att jag vore en man! men hon hejdade sig och fortsatte: o, att jag vore född i en annan tid, när den ena hälften af människosläktet aldrig mer förtrycker den andra! Jag har ingen far, ingen bror, och jag vill inte heller klafbinda mig under en man. Sina barns moder! Jag förstår; mitt rike behöfver en tronarfving. Om jag gifter mig, hvem säger, att jag föder en Augustus till världen? Hvem ansvarar för att jag inte lika lätt kan föda en Nero?
S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtande och Memorial: M 193, i anledning af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöreafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt; och JW 201, angående inlösning af ytterligare anmälda, först efter preskriptions tidens slut hos Riksgälds-konloret företedda Riksgäldssedlar. S. D. Sedan F.idderskapet och Adeln vid förehafvande af Stats-Utskottets Utlåtande, JV! 183, i anledning af väckt fråga om inköp af Medicine Doktor N. P. Hambergs samlingar af naturoch konstprodukter, afslagit Utskottets deri gjorda hemställan och för sin del beslutat, att en summa af 9,000 R:dr skulle ställas lill Kongl. Majrts disposition, på det att Kongl. Majit, derest Kongl. Maj:t så pröfvade nyttigt, måtte kunna å fiel och på de vilkor, Kongl. Mejrt funne lämpliga, för Statens räkning inlösa de ifrågavarande snmlingarne; så beslöt Ridderskapet och Adeln nu, efter derom af Herr Huss, Magnus, gjord framställning, vänligen inbjuda de öfriga Riks-Slånden alt i Ridderskapet och Adelns ofvanomförmälda beslut sig förena. S. D Föredrogs ånyo Särskilda Utskottets Utlåtande, M 3, i anledning af de inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar och hittade skiljaktiga beslut i afseende å Utskottets Betänkande M 2, öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Stander med förslag till ny Sjölag. Härvid förekommo: Viskottets yttrande d sidan 2, rörande de af tre Riks-Sldnd godkända delar af förslaget. Lades sned godkännande till handlingarne. §§ 31, 321, § 33. Hvad Utskottet under dessa §§ hemställt och föreslagit blef af Ståndet bifallet.
Brefvet d. 20 Augusti 1821, hvarigenom Arrendatorn till nämnde KronoLägenhet, i anseende till iuträffadt vattuflöde, förklarats, med stöd af ArrendeContractets innehåll, vara berättigad att återfå eriagd arrende-afgift med nämnde belopp. 3:o Arfvoden till UnderLäraren vid Gymnastiska Gentral-Institutet hafva, på grund af K. St:r, uti underd. Skrifvelse den 20 November sistnämnde år, anhållit, att denna utgift, blandandre, ej vidare måtte anvisas å Öfverskotten. Någon disposition derå för detta ändamål har ej eller, från och med år 1824, ägt rum. 4:o Arfvode för Januarii och Februarii månader 1822 till en i K. Brefvet den 7 Mars 1821 41* ^2. - 5:o Kostnader vid afmätningen af Ljusnedahls KronoAllmänning i Herjeådalen, enligt K. Br. den 5 Febr. 1822 • 1,200: — samt till Landtmätaren Sundius, enligt Dito . 549: 6. 6> _ Nämnde Allmännings afmätande har tillkommit, i sammanhang med den af R. St:r begärda undersökning i afseende på Recognitionsoch KronoSkogarnes användande för Statens räkning, och denna Allmänning utgjorde i öfrigt sådan Krouooch Ödesmark, som omförmäles i i5 §. af SkogsFörordningen, och för afmätning hvaraf något i afseende på kostnaden ej är i Författningen bestämdt. 6:0 1822 års arfvode till Widegrenska RiksBokslutsContoiret 2,656:34-4* Arfvoden till Iiäradskrifvarne för omslut af 1820 års SpecialRäkenskaper 2,600. — - Tryckningskostnaden för forinulairen till Dito rg5: 33.4- Kostnader i och för det nya RiksBokslutsArbetet samt Anticipations-utred ningarne • t,200. Förordnanden härom äro grundade på R.
Jordbrukare må dock obehindradt lunna lill underhafvande och sådune personer, som hos dem förrätta arbete, försälja ett ringare qvantum, men icke under en fjerdedels kanna ål en hvar. Konungens Befallningshafvande ega dessutom att sparsamt och efter noga ompröfvande, sedan Pastor och Socknemän blifvit hörde, tillåta försäljning af bränvin i minut, å ett eller annat stalie vid segelled samt vid sommaroch vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas, äfven ock, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farvägar, samt jemväl, der sådant ske kan, omflytta eller indraga öfverflödiga krogar. Pastor på landet vare pligtig, att hvarje år vid Valborgsmessa Sockenstämma inhemta Socknemännens yttrande, huruvida någon krog inom Socken bör indragas och anmälan derom ske hos Konungens Befallningshafvande. Vid kyrkor på landet, och inom en fjerdedels mil deromkring, må krogar ej lå anläggas, så vida ej serskilde omständigheter föranleda Konungens Befallningshafvande, att, efter Pastors och Socknemännens hörande, från detta stadgande göra undantag. Så väl i Stockholm, som i Rikets öfrige Städer, må icke å andra, än lagligen tillåtna minuterings-ställen försäljas bränvin i mindre partie än en kanna; dock, hvad Stockholm beträffar, utan rubbning af den försäljningsrätt, Distillerings-boiaget enligt contract tillkommer. 45. §. Den, som i minut försäljer bränvin, utan att dertill vara berättigad, 200 Bil. lill Expeditions-Ulskottels Förslag till lind. Skrifvelse N.o 33S. bote första gången 10 R:dr Bro. Beträdes lian, under den tid han är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af denna förbrytelse, skall han för hvarje gång plikta ofvannämnde belopp. Skeisådan förbrytelse å nyo, sedan ansvaret för förra öfverträdelsen är undergånget, skall han för hvarje gång plikta tjugu Brdr Brco.
Med afseende derpå, att rekryteringspenningarne äro beräknade att utgå med £:de| om året, men vid kompaniets första uppsättning måste utgå på en gång till fulla beloppet, eller 45 rdr för hvarje karl, hemställer jag, att, i sammanhang med extra statsregleringen, särskildt anslag måtte begäras för 120 mans anvärfning å 45 rdr med rdr 5,400: — Beträffande uppköp af egna hästar för pontonierbataljonen, hvilka såväl Landtförsvarskomitdn som Chefen för Ingeniör-korpsen föreslagit måtte anskaffas, torde dermed Bil. N:o 3 a. till Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om, Statsverket 1865. 65 dermed böra anstå, tilldess erforderliga medel kunna beredas tor deras inrymmande i lngeniörtruppens établissement. För truppens öfningar erfordras likväl ett ökadt antal legda hästar, och jag hemställer således att dertill hos Rikets Ständer mätte begäras ett anslag af . rdr 3,064: 6. eller lika med hvad, vid uppsättning af 2:dra kompaniet beviljades, och hvilket belopp skulle påföras anslaget till »Lega för hästar till Artilleriets exercis», äfven omfattande kostnaden för legning af lngeniörtruppens exercishästar. — 1 följd häraf uppkommer äfven en ökad kostnad för dessa hästars furagering, som med Rikets Ständers medgifvande torde få bestridas af nuvarande anslaget till furagering af artilleriets och värfvade kavalleriets hästar, men hvilket, såsom förslagsanslag, icke lärer för den ringa utgift, som häraf kan uppstå, böra undergå någon förändring. Den af mig nu föreslagna årliga utgift för pontonierbataljonen uppgår alltså till följande belopp: Aflöning för befäl, truppens underhåll, m. m rdr 30,850: 34. Lega, m. m. för exercishästar » 3,064: 6. Tillhopa rdr 44,418: 90. hvartill kommer berörda hästars furageringskostnad.
"Med åberopande af min, emot förra Betänkandet, i afseende på Bevillning för Löner, gjorda Reservation, måste jag anmärka, att jag anser för obilligt och orättvist, att lägga Bevillning på de Tjenstemäns löner, som icke jppgå till fulla 200 R:dr B:o årligen; ty if erfarenheten anser jag bevist, att alla Militairer, hvilka icke ega större lön, med * • y4 Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti. N.-o 28. dea svårligen kunna bestrida de sysslan åtföljande utgifter, och derjemte fylla lifvets oundgängliga behof, så vida de utom lönen icke ega andra tillgångar, samt att piuraliteten af Civila Embetsman, serdeles i Stockholm, som icke ega mer än 200 R:drs lön, icke kunna hafva något öfverskott, och sällan ensamt deraf kunna lefva. Det exempel, som af Ledamöter inom det Hederv. BondeStåndet uti Utskottet blifvit anfördt, att några Klockare med 200 Rrdrs lön kunna vara belåtna, anser jag icke gifva skäl till orättvisa emot den stora mängden Tjenstemän, af hvilka, med denna löne-summa, fordras kunskaper, nit och skicklighet i utöfningen af Statens värf, oaktadt denna lön föga öfverstiger hvad en fulldugtig Arbetsdräng erhåller, då lön och föda beräknas, och af hvilken inga sådana kunskaper kräfvas.’* ”För att vinna likhet emellan nästföregående Minimi-summa i 2 Art., som blifvit nedsatt ifrån 200 R:dr till 100 R:dr, har Utskottet ökat Minimi-summan i 1 Art. ifrån 5o R:dr till 100 R:dr, under hvilken sist nämnde Inkomst-summa personer vid fyllda 60 år skola vara befriade ifrån personel Bevillning. Utom det, att Grunderna för dessa serskilda Articlar äro alldeles olika, emedan Inkomst-afgiften efter 2 Art. är progressiv, och afser behållen inkomst, Bil. till Bevillnings-Utskottels Uti.
Dessa skäl kan Utsk. icke hemta, ur andra källor, än det Utsk. Betänk., sorn varit behandladt, och som de skäl, hvilka här blifvit anförda, äro de enda för afstyrkande af K. M:s Propos., så lärer Exped.Utsk. blifva försatt i nödvändighet att begagna dem, ehuru jag, för min del, anser dem vara af beskaffenhet, att jag skulle önskat, det bättre och mera talande kunnat anföras. Efter först till bifall å förevande mom. framställd propos., som besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hemställde Hr Gr. och Landtm., om E. o. Ad. behagade, på sätt Hr af Klint föreslagit, bifalla detta mom. med den förändring, att arfvodena för GränsBefälhafvarne. i Haparanda och Grislehamn bestämdes för hvardera till 1,000 Rdr Rmt, och ropades härvid starka Ja, jemte åtkilliga Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Pir af Klint: Jag får, med anledn. häraf, anhålla, det R. o Äd. ville besluta en inbjudning till de andra Stånden, att med E o. Ad. förena sig i detta, Hr Printzensköld: Vill man en god sak, som jag tror denna är, så måste man också begagna de vanliga medel, som för dess befrämjande stå till buds, och då en inbjudning är det enda sättet, att vinna det ändamål man åsyftar, får jag instämma i Hr af Klints nu framställda anhållan. Pir Bildt: Jag tror att endast PresteSt. ännu behandlat denna fråga. Jag vet icke om det är öfverensstämmande med den vanliga formen, att man beslutar en inbjudning, förrän Stånden fattat sitt beslut i frågan, utan synes mig inbjudningen komma för tidigt. Men om det icke är ett fel i formelt hänseende, vill jag icke motsätta mig densamma. Den 4 Juli e. ra. 59 Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag anhåller att detta förslag måtte få hvila på bordet.
Här äro nu tvä Stånd, BorgareSt. och BondcSl., som utan betänklighet bil rädt förslaget, emedan det förer oss, visst icke till resultatet, men dock i någon mån närmare lill målet, än ett uppskof eller en äterremiss skulle göra det. Jag tior, att R. o. Ad. verkligen i sin helhet ligger närmare folkintresset äu Ståndsintresset och Preslerskapet, och åtminstone kan det icke bända mig, att jag låter släpa mig i PresteStts kölvatten, emedan jag aldrig bar erkänt eller kommer all erkänna, alt detta Stånd besitter den högsta bildningen och det högsta lumio H. - 23 178 Den 26 April e. m. skapsmåltet i landet. Det är en obehaglig nödvändighet alt nödgas uttala det, men just till följd af tidsförhållandena och den anda, som synes radande inom Huset; så har jag måst skrida dertill, alt rakt uttala min mening i detta (all, och att jag anser del PresleSl. pä sin lagsliflningsförmåga nu framlagt ett föga herömvärdt prof, uti just det beslut, sorn Hr von Hartmansdorff framställt såsom en ledning för II. o. Ad:s tillgörande. Det är föga uppmuntrande att deltaga i en discusion, som icke leder lill något egentligt mål, och jag återkommer ännu en gång lill beklagande deraf att se Ståndet i denna ställning; men sedan saken en gäng kommit i detta skick, finnér äf ven jag nödvändigheten att söka, sä myckel jag kan, bidraga lill dess utveckling, genom förslagets antagande. Frågans historiska förhållanden hafva af flera talare hlifvit ådagalagda, men jag kan likväl icke undgå att vidröra dem, emedan det beslut, jag för min del kommer att fatta, derpå hufvudsakligen grundas. Behofvet af en ny såväl civilsorn criminallag har långt för delta af R. St. blifvit erkändt. En comité blef nedsatt. af de yppersta män i denna art af kunskaper och erfarenhet, för ali bearbeta frågan.
Men det gifves vissa tillfällen i liivet då det ät en 634 Den i Mar lii. skyldighet att gifva sina känslor fritt utrymme, och jag känner att ett sådant för mig nu är för handen. Nära f:dels århundrade är förflutit sedan jag ifrån en aflägsen, nu för Sverige förlorad Provins, inträdde i den glada ynglingakretsen sorn jemte mig delade det allmännas omvårdnad. Jag förstod då ej hvad ordet Fädernesland betydde, men jag lärde det. Våra rum voro prydd# med bilderne af Gyllenhjelmar , Banérer, Engelbrechtar, Oxenstjernor, Dahlbergar, Torstensöner, Wränglarp ^Helmfeldtar, Hornar Stenbockar, Königsmarkar, våra lärare tydde deras bedrifter och värmde våra bröst, och sannerligen! vi fingo en ensidig uppfostran, men Fäderneslandet var föremålet för denna ensidighet. Många af mina fosterbröder hafva stupat på ärans bana, de efterlefvande skola anse sig lyckliga att i fall det gäller, följa dem och denna enda, den må vara ensidig eller ej, har icke utslocknat, och skall icke utslockna så länge nationen förstår att värdera sina förfäders bedrifter och ej med vanvördnad för deras stoft med isade sinnen trampar deras grafvar* Min Konungs förtroende som lemnat mig närmaste vården öfver det ynglingalag i hvilket jag fordom deltog, min bestämda öfvertyg Dea 7 Martti. £35 geise att alla mina vid KrigsAcademien uppfostrade vapenbröder med mig dela outsläcklig kärlek till Konung och Fädernesland och lika bestämd afsky för all söndring i tänkesätt medborgareclasser emellan, hafva uppmanat mig till denna varma, men, som jag vågar hoppas, förlåtligt varma förklaring, hvilken jag anhåller måtte få motionen åtfölja. Herr Nordenankar, Gujlaf; Rusthållen i Småland äro, jag tror ej att jag deruti misstager mig, i allmänhet goda Hemman, och Augmentsräntorne, med måhän* da ganska få undantag, så tillräcklige, att någon billig anledning till missnöje eller klagomål öfver tryckande rustningsskyldighet i de provincerne aldrig varit, och troligen aldrig förekommer. Friherre
Sprengtportens förslag innehöll, att R. o. Ad., med föranledande af BondeSt:s prot.utdr., skulle till Exped.Utsk. lemna uppdrag att uppsätta förslag till ett svar på det tal Konungen höll på Rikssalen, R. o. Ad. torde finna, alt detta innefattade en ny fråga, som icke bestämdt vore föranledd af BondeSOs prot.utdr., ulan vore af Frih. Sprengtporten väckt och således kunde hvila på bordet, der den således komme att förblifva till nästa plenum. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Om jag sagt, att praxis bildar grundlag, eller om jag bort så förstås, bestämmes bäst af Ståndets minnen, till hvilka jag tryggt vädjar. Billigt blir i alla fall mitt anspråk på praesumtion, att sådan kan min mening icke hafva varit. Hvad jag medvet mig hafva sagt, är att, enligt allmänna lagfarenhetens grunder, häfdvunnen praxis motsvarar bestämd lag, der denna icke är skrifven. De corollarier, som blifvit supponerade, hafva icke legat i min afsigt. Bland dessa vill jag särdeles underkasta ders värde talarens egna omdöme, huruvida, äfven om mitt uttryck varit det han fattat, ändå riktigt varit att utsträcka denna min mening om kraften af praxis i formfrågor, till enahanda conclusion i fråga om skatte-vota och om anslag. Jag upprepar, att jag icke afsett och icke medvet mig yrkandet, att praxis blir grundlag, och att jag till Ståndets minnen öfverlemnar, om jag så bort förstås. Den a6 Februari f. m. Frih. Sprengtporten: Min mening har icke varit att här väcka någon ny motion, nian blott att göra anmärkningar i afseende på formen; men sedan Hr Frih. o. Landtm, förklarat, att dessa anmärkningar antagit karakteren af ny motion, sorn borde bordläggas till nästa plenum, så vill jag icke motsätta mig sådant. Gr. Frölich: Olika med den siste värde talaren, anser jag verkligen tillständig! att vördsamt hemställa, om icke den frågan, lika så väl genom inbjudning från ett annat Stånd, som genom en ny motion, verkligen varit under discussion och nu lider lill afgörande.
Alltför bra! men se för ro skull Hans högvördighet rusta sig att resa i socknebud till den rike grefven, och tiggaren. Han spränger Brunte, för att hinna tidigt fram hos den förre; han släcker ej pipan, han afstår ej från middagssömnen, för att begifva sig åstad till den sednare. Men domrarne äro åtminstone något helt annat! De öfva sträng rättvisa, utan anseende till personen; – excipe: om tvisten skall slitas mellan ett skenheligt Majestät och en simpel statsborgare. Kanske kommer den sanningen en smula närmare, som påstår, att i konungarnes och deras gunstlingars audiensrum äro alla bröder. Krachanen afundas der hvarje tillgjord nådeblick, hvarje sockrad lögn, hvarje förrädisk handtryckning, som falla på den ringaste sökandes lott; och då denne går förbi, sväfvar på allas läppar ett inställsamt småleende, alla ryggar krökas, alla händer utsträckas för att upphemta det magnetiska fluidum, som den höga handens vidrörande qvarlemnat. Muncks kammarhussar inställde sig en vacker morgon hos auditör Ehrenheim, som anmodades besöka förste hofstallmästaren, och oanmäld stiga in i toiletten, utan att bekymra sig om huru många eller hvilka, som väntade i yttre förmaken. Kallelsen försummades naturligtvis icke. Det gjorde stora ögon bland den långa och lysande raden väntande uppvaktare, att se en så ringa tjensteman, som icke i något afseende utgjorde stoff till högre syften, träda in i gunstlingens aldraheligaste, utan att ens behöfva afbida högvederbörligt tillstånd. – «Nå, har du läst gårdagens tidningar, och har ingenting i dem fästat din synnerliga uppmärksamhet?« frågade Munck. Ehrenheim bejakade det förra, men svarade nej på frågans sednare del. – «Såg du då icke – återtog Munck – att en ledamot i Svea Hofrätt är död, och att i det verket således är en plats ledig, den du bör hafva? – «På den saken är ännu tid nog att tänka, ty förslag skall upprättas till sysslan, innan den bortgifves.
Hatare, (tfa tneb bent t Stäbcrnc, §. 14. ©öepparebare cd) Sartygeegare, å frtoab ort odj [tälle font fjelft, tarcraS lifa utcb bent t Stäberne, §. 9, fatnt för alla bädabc eller cbäcfäbc fartyg af mtitft fent ftuåra läfterS brägt cd) berofnter k 4 ff. S3:co per läft. ©CoUårare, font antingen paftua egna Stelor eller Btträba toib fåbattc inrätts nittgar, lifa nteb tjenftentän, fe §. 2. ©panmålal?anblanbe [arnt i tareraö efter beraS rörelfe, lifa nteb Stabers Hammer* odj 23råbl?anblanbe j tteö jjanbtanbe. X^etertnair Silla pä lanbet iuiftanbe perfoner, font ibfa Ijattbel, panbtiocrf, fjöfart eller annan Borgerlig näring, erlägga enapattba afgift, font perfoner i ftäberne, nteb 40 iÖltuillnt ngösö-Örorbitfng 1851. Ijtutlfa be funna jcmföraS; bpcf cj imber liiiuimUrfgtfteu utt 5:te ©lajjettö ftäbcr. SEaxeritigSntänticn ega liftuäl rättighet att ntfätta ett ringare mtntmfyafgift för bein, font, utan att luara aflbcleS utfattige ofy på fåbait grunb från afgift frie, bet oaftabt ej utaf ta ben faflflällba mtufta afgtfteit erlägga; äftucttfom för betti, fyutlfa, djura eganbe cttfftib förmögenhet, Itftuäl briftua få cbetpbltg röreffe, att bett tcfe atifcö motftuara miittmi
– Gif mig fullmakt att vid rådhusrätten anlägga process mot Carnegie och contoirspersonalen och – – Stopp, stopp! Endast i det fallet att Backman kan öfvertyga mig om att Carnegie och de öfriga af mina handelsbetjänter verkligen gjort mig någon orätt. – Ja bevars, det skall gå som en dans. – Och hvad skall jag göra? – Det herr Hall länge önskat. Göra mig till sin kompanjon under firma Hall & Backman. – Nej, nej. Det vill jag inte. Det gör jag inte. Skall det ske, så måste det ske under samma firma som förut: John Hall & compani. – Nåja. Inte mig emot. Således kallas den nya firman som den förra: John Hall & compani. Vi stipulera, att jag skall i allt hafva halfva vinsten, om det blir någon vinst, hvaremot jag förbinder mig att ligga i förskott för alla rättegångsomkostnader i processen mot Carnegie, contoirspersonalen och konsorter och de öfriga processer, som måste anhängiggöras, och att jag i herr Halls namn skall föra alla dessa processer, såväl vid rådhusrätten som vid högre rätt, ifall sådant skulle förekomma. – Ja visst, ja. Men jag skulle helst vilja hafva min egendom tillbaka utan processer. – Det låter sig prompt inte göra. Det säkraste af alla medel är att processa sig till sin rätt. Och när herr Hall väl undertecknat bolagskontraktet, så vill jag bedja Carnegie och Björnberg och det öfriga herrskapet att taga sig i akt. Följ mitt råd i dessa saker, och herr Hall skall se, att allt kommer att gå utan minsta mankemang. John Halls ansikte började klarna, men plötsligen förmörkades det åter. – Backman får ej förgäta, sade han, att jag kommer att stå mol allena i världen, ifall jag anställer processer mot min familj och mina förra vänner och tjänare. – Herr Hall kommer visst inte att stå mol allena. Herr Hall kommer att hafva alla rättänkande och redeliga medborgare på sin sida. John Hall stod ett ögonblick i tyst eftersinnande. Ändtligen sade han: – Se här min hand, Pehr Backman. Och måtte min faders lycka följa vårt nya bolag under hans gamla namn! Mellan Scylla och Charybdis.