Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En ver klig bureaucratie skulle då inträda oell kunna både för samhället, för enskilde medborgare och för Departemenls-cheferne blifva så mycket vådligare, som desse sistnämnde icke hade Franska Ministrars makt att skilja från beställningar inom depai tementena tjenstemän, hvilka vanvårdat eller förverkat deras förtroende, men. likväl icke kunde för bestämda tjenstefel lagligen tilltalas. Efter förslaget (35 §:n) skola endast s. k. Expeditions-chefer, samt likasom hittills, tjenslemännen i Konungens Cabinet för utrikes brefvexlingen vara amovibla, dock icke annorlunda än genom Konungens beslut, för hvars bevis liga skälighet Statsrådets samtlige ledamöter måste collectivt ansvara, i följd hvaraf nio, som med den tiondes departement icke hade att skaffa, kunde afstyrka hvad han, för ärendenas . behöriga gång inom detta, funne nödigt att yrka. Isynnerhet torde de Statsråd, som blefve chefer för Landtförsvarsoch Sjöförsvars-departementena och tillika skulle vara Konungens rådgifvare i commandomål, få svårt att alltid med fullkomlig sakkännedom bestrida dem åliggande föredragningar. De borde hos sig förena den militäriskt skicklighet som fordras för att anordna krigsmaktens och flottans rörelser med en högre civil is t isk bildning samt isynnerhet med den icke lätt förvärfvade krigslagfarenhet, som föredragning af ärenden rörtde indelningsverket m. m. måste förutsatta. Skulle det ifrågavar. förslagets mening vara, att andre embelsoch tjenstemän, än Departements-cheferne, kunde förordnas till föredragande af vissa slags ärenden; så uppstår frågan, huruvida ansvaret för deras föredragningar och för deraf föranledda beslut skall åligga Departements-cheferne, samt huruvida de böra contrasignera expeditionerna. Delta finnes ej i förslaget vara bestämdt. Enligt 10 §:n skulle Rikets Ärenders Allm. Beredning försvinna, och det ankomma på den föredragande allena, att, efter upplysningars inhemtande från vederbör, embetsverk, bereda de ärenden, som hos Konungen i Statsrådet skola föredragas. Den conlroll på föredragande, sorn stiftelsen af allm.
Det år ej vårt fel, om nyhets-begäret uppstaplar stundeligen nya och gåsande theorier, hämtande utur en vilkorlig och egennyttig tydning af Constitutionens föregifna anda och säker att utbilda nya slutsatser, som man ej vet hvar de skola stanna. Det gifves dock för Folk och Regering dock ett ankare: ordet, och det är i ordet, som andan skall sökas och finnas. Den år i 4 §. RegeringsFormen tydligen angifven; der urstakas bestämdt StatsRådets verknings-krets. Att af dess Ledamöter fordra annat än hvad Grundlagen dem ålägger, år icke tillståndigt, och om någon StatsRådets Ledamot skulle sträcka sitt nit längre ån hans pligt bjuder, år sådant visserligen ganska berömvärdt, men det bör ej blifva att anse som en fordran, och motsatsen bör icke blifva ett ämne för tadel, då Lagens kraf år uppfyldt. Deremot synes det, som StatsRådets rum Den 5 Maji t. m. 63 skulle vara ett gränslöst rum för tadel. Man har trott, att StatsRådet misskände meningen af den ansvarighet, som det inför Lagen år underkastadt. Nej! mine Herrar! Men StatsRådet gör skillnad emellan det klander, som enligt 106 och 107 paragrapherne kan framställas mot dess handlingssätt, och det tadel, som blott manifesterar sig genom tomma declamationer. Man har bland annat beklagat sig deröfver, att StatsRådet ännu ej uppgjordt ett förslag till skatternas minskande. Afven jag beklagar, att ej så kunnat ske, men skälet dertill är icke okändt. Behofven åro för stora. Ingen kan tvifla, att ju icke det skulle vara den gladaste dag för Konungen och Hans Rådgifvare, då de kunde såga; minsken skatten! Gifve Gud, att en så lycklig tidpunkt inträffade, så visst som vi alla skulle med glädje begagna den. Då i öfrigt Herr Grefve Mörner redan besvarat de fleste anmärkningar emot StatsRådets förmenta overksamhet, så skall jag ej uppehålla mig vid dessa i min tanka grundlösa anmärkningar. Jag vill blott omtala, att man ock nämnt de cours-misstag, som möjligen blifvit af Regeringen begångna.
Den frågan lärer verkligen på fullt allvar framkastats af magister Leufstadius, huruvida det vore möjligt för den onde, att på en gång föreställa tre personer. Magister Olaus deremot dref den satsen, att den lede endast hade förmågan att framtrolla en occulis qvantitatis. Deraf hade det händt, att Jonas Värme tyckte sig samtidigt se honom i tre riktningar, fast han i verkligheten endast fans i en. På detta sätt fick ju saken en ganska “naturlig” förklaring, tyckte de fleste, om än andre, och deribland Hjärne, snarare ville skylla både synvillan och excessen på den “gyllene smörja”, hvarom grefven talat och som mer än en gång förut fuskat den lede i handtverket. Det var tidigt på vintermorgonen. Uppe på berget glittrade de första solstrålarne mot isiga klippväggar, och de gråa töcken, som natten lägrat öfver staden nedan för, skingrade sig, rodnande, i brustna flockar. I Lars Skeppares stuga var det ännu skumt. Några rykande eldbränder lågo på spiselhällen och kastade ett flämtande återsken mot det isiga fönstret. De gåfvo till känna att mor Greta, trogen sin vana, varit uppe med solen. Hon var ock i full sysselsättning vid sin spinnrock. — Tid läker sorg, och arbetet är hans örtkrämare, — brakade hon säga, när någon af grannarne beklagade henne — ja, och sorg blir aldrig så tung, när man går, som då man sitter stilla. — Och härefter handlade hon. På bänken vid fönstret satt Lars, sysselsatt med att klippa sitt långa hakskägg, och på en pall bredvid Anders Barberare. Denne bar sin arm i band och hans hufvud var omlindadt med en svart duk, allt minnen efter slagsmålet, när Elsa fängslades. — Det var vänligt af dig Anders, att icke glömma oss gamle i vår stora sorg, — sade mor Greta och såg opp. — Här icke så jäft nu mera, ska' du tro, sedan solskenet fallit öfver på grannens stuga. — Så I talen mor! — svarade Anders förebrående. Mor Greta suckade djupt och lät händerna falla till sidan. — Ja ja! min stackars Elsa, med henne är det förbi.
Följden af, att man icke satt maximum högre än lill 4 proc., varder då den, alt ett större kapitalafdrag måste beviljas. Nu är man i Sverige ovan vid kapitalafdrag, men deremot van vid en högre ränta. När således ett omvändt förhållande kommer att ega ram i afseende på de lån, som Riksg:s-Kont. skall uptaga, befarar jag det vilkoren komma att väcka mera upseende, än om man vidhållit, hvad som hittills varit vanligt. Men jag vill, såsom sagdt är, icke försöka att härutinnan erhålla någon rättelse, emedan jag anser det vara fruktlöst. Sedan härefter propos. till bifall å Ulsk:s förevaride förslag först blifvit framstäld, men besvarad med Nej, bifölls detsamma med den af Gr. Lagerbjelke yrkade förändring, att orden: ”inom de gränsor, nedanstående mom. i fråga om lånets amortering föreskrifver” uteslötos. 6:tc mom. Gr. Lagerbjelke: Det måste naturligtvis vara af stor vigt, att obligationerne göras så användbara för den enskilde som möjligt; ty ju användbarare de äro för vien enskilde, desto begärligare skola de också blifva och för desto bättre pris komma penningar att för dem erhållas. Del är äfven gifvet, att den valör, Utsk. här föreslagit, är så hög, att dels mången mindre bemedlad person, för hvilken det skulle vara en ganska stor fördel att kunna förvandla sina gjorda besparingar i räntebärande papper, likväl icke kan det, enär summan är så hög, dels ock att dessa obligationer för den mera bemedlade skola vara mindre nyttiga och användbara, emedan han har svårare, att då han behöfver mindre summor, kunna realisera dem. Naturligtvis kunna obligationerna icke göras under ett visst belopp, emedan man derigenom skulle råka in i andra olägenheter. Jag vågar fördenskull föreslå bifall till ifrågavaride morn., Den 7 November. 323 med den förändring, att obligationernas lägsta valör blifver 200 R:dr Riksmynt eller 50 R:dr Specie. Hr Bildt: På sätt den Utsk:s förslag bifogade reservation utvisar, har jag inom Utsk. förfäktat den mening, Gr.
Utsk. har nemi. tillstyrkt alt vid slutet af den i första mom, af 4 §!l1 förekommande första afdelning skulle tilläggas orden: ''äfvensom landtmätare;” i följd hvaraf alla handlingar, hvarmed landtmätare hafva att skaffa, och således äfven geometriska cliartors beskrifningar skola med stämpladt papper beläggas, derigenom skiftesförrättningar blifva ännu kostsammare än de äro; ehuru man i allmänhet torde vara ense om att de lända till landets fördel och att de således icke böra försvåras genom alt göras kostsammare än 6om oundvikligen fordras. I öfrigt och hvad angår Utsk:s förslag att domhafvandes rättighet att vid tingen hålla allmogen stämpladt papper tillhanda måtte upphöra, så hade jag önskat att någon jurist här velat yttra sig derom. Grunden till Ulsk:s förslag i detta hänseende har varit den, alt klagomål försports deröfver alt domare icke sä fullständigt som vederbort charterat utgifna handlingar. Enligt gällande chartce-sig.förordn. är det visserligen endast i nödfall, eller då handlingar befunnos antingen alldeles icke eller icke fullständigt charterade, som domaren ägde att desamma chartebelägga; men genom bruket har det kommit derhän, att nästan all chartering vid tingen sker genom domaren. Emedlertid vore det väl, om vid ålerremissen de, som äga närmare kännedom om förhållandet, vil - Den 27 Januari f. m. le yttra sig derom, helst BorgnreSt. och jag tior äfven B011- deSt. beslutat återremiss i detta fall, under yrkande af strängare controller å handlingars chartering, i öfverensstämmelse med Hr Prylz’s reservation, Hr von Hartmansdorff: Jag har ingenting emot den stränga controll å charlors begagnande vid offentliga handlingars utfärdande, eller deras beläggande dermed.
Att bränningstiden må inskränkas till fyra månader om året, hvaraf 6 veckor om hösten, räknade från d. i JNfov. till d. 16 Dec., och tio veckor om våren, räknade ifrån d. i4 Mars till den sista Maj, samt att, då en Den 4 Fcbruarii f. m. blott partiel missväxt inträffar, bränni ngsrätligheten icke ma betagas de provinser, hvilkas aflägsna läge från missväxtorten lägger hinder i vägen för undsättning derifrån. 2:0 Att pannerymden må, såsom hittills samt i enahanda proportion, rätta sig efter fastighetsvärdet; men att det orättvisa och monopoliska undantag må upphöra, som nu är de pistoriska pannorna fprunnadt, nemligen att tillverka tre till fyra gångor mera brännvin, än med andra vanliga pannor är tillåtet, samt att följaktligen de pistoriska pannorna må nedflyttas till sådan pannerymd, att med dem en högre tillverkning ej må kunna åstadkommas, än den som kan uppnås med en vanlig panna af sådan rymd, som fastighetsvärdet medgifver. Man har, till ensidigt beskydd åt berörde undantag, föreburit, att beskattningen varit proportionaliter större, samt att tillåtelsen att begagna sådana verk varit lika gällande för alla; men då man besinnar, att inskränknings-principen står i första rummet af ändamålets fordringar, och alltså måste gälla mera än partiella inkomstberäkningar, samt alt det är blott den större och förmögnare Possessionaten, som förmår anlägga sådana verk, så synes icke, hvarken den högre beskattningen, eller åberopandet af en så beskaffad lika rätt för alla, göra tillfyllest att betacka undantagets fel och brister. 3:o Att allt missbruk af de Skottska pannornas begagnande må likaledes förekommas. 4:o Att den så kallade skillingsafgiften upphör; men att pannerymds-beskattningen sålunda förhöjes, att pannor intill 3o kannor betala hädanefter dubbelt mera än hittills; att pannor derifrån till 60 kannor erlägga afgiften tre gånger större än hittills, samt att pannor derifrån till go kannor utgöra den fyra gånger större än hittills. 5:o
M. täcktes icke allenast, så fort möjligen ske kan, utfärda en sådan förklaring öfver 8 §. i 2 Cap. af 1766 års Fiskeri-stadga, som öfverensstämmer med redactionen af 1 mom. i 23 §:n af Commerce-Collegii ofvanomförmälde förslag till förnyad Fiskeri-stadga, utan ock, i sammanhang med den af Commerce-Collegium tillstyrkta vetenskapliga undersökningen af laxoch strömmingsfisket, låta bestämma begreppen om skärgård, hafs-, skogs-, bergsoch sten-stränder samt landgrundsrätt, och i den förväntade, till sin angelägenhet erkända, förnyade Fiskeri-stadgan nödige förordnanden i öfverensstämmelse dermed i Nåder meddela. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 Maj 1841. SJppIäst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 22 Maj i84i* Preste-Ståndet den 24 Borgare-Ståndet dnn 24 Bonde-Ståndet den 26 *—• — 'Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående LandtmäteriTaxans öfverseende. (Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 34 och Ull. N:o 71.) S. A. K. Utom det att hos Rikets Ständer förekommit åtskilliga framställningar, åsyftande förändring i nu gällande taxa å arfvode för Landtmäteri-förrättningar af den 18 October 1834, hafva Rikets Ständer funnit, att en allmän obelåteuhet med denna taxa eger rum, såsom för jordegarne betungande, mindre måhända genom att vara i allmänhet för hög, än genom den ofullständighet och tvetydighet, som förefinnes i grunderna för beräknandet af kostnaderne, 748 Expedilions-Utskotlels Förslag till und. Skrifvelse , N-o 346. hvadan Rikets Ständer anselt angeläget, att taxan blifver öfversedd, så mycket mera, som den tryckande kostnaden i och för Landtmäleri-förrättningar är ett hinder för skiftes-verkets framgång.
De utvisade, att vid Stockholms gymnasium, som utgör de två öfversta klasserna af ett fullständigt elementarläroverk och således endast får jemföras med de två klasserna af nya elementarskolan, af 100 lärjungar 88 läste latin emot vid nya elementarskolan al 25, 22 som läste detta språk; latin-läsarne utgjorde således inom nämnde klasser vid båda läroverken samma procent af hela antalet. Gymnasium utgjorde derjemte de 2 öfversta klasserna för 8 skolor med 1,058 lärjungar; jemföres då förhållandet, mellan hela lärjungeantalet och latinläsarne från och med 5:te klassen inom detta fullständiga läroverk å ena sidan och inom nya elementarskolan å andra erhålla vi talen: Stockholms gymnasium med sina 8 skolor 1,058: 153- Nya elementarskolan 208: 34. eller circa hvar sjunde lärjunge inom de olika läroverken. 1 nya elementarskolan läses latin circa 4^ år; vid elementarläroverken deremot: 3:ne tvååriga klasser 6 år; vid det förra läroverket 8,500 timmar och i de sednare 9,500. När latinläsandet med samma lärare började vid nya elementarskolan i 3:dje klassen, absolverades vid undergåendet af studentexamen sämre betyg än sedan latinet blifvit framflyttadt till 5:te klassen, och om man beräknar proc. af betyg, som erhållits af alumnerna från nya elementarskolan, visar sig att dessa lått högre sådane än hvad de som, utgående från elementarläroverken, vid tagandel af studentexamen erhållit, Sådane talande exempel 404 Den 17 Mars f. m. måtte bevisa att ingen våda förefinnes att, för inheintande af samma kunskapsmått uti nämnde språk, börja studiet deraf i högre klass! En annan vigtig omständighet är den, att de flesta lärjungar lemna skolan, medan de äro i 4:de klassen, för att utgå i det praktiska lifvet. Dessa kunna naturligtvis icke hafva någon nytta af det lalin, de inhemtat i 3:dje och 4:de klasserna, men skulle deremot haft stor fördel af, att de fått egna den tid, de anväridt på latin, till studier af naturvetenskaperna och främmande språk.
Ingen körsven ville hon ha med, men i sista ögonblicket bröt hon en gren af ett lagerträd som växte på klippkanten för att använda den som piska. Hästarne stegrade sig och snubblade öfver stenarne vid afgrunden. Hon drog dem tillbaka för att taga fart, och med ett våldsamt ryck störtade de alla ut öfver branten, slogo med halsarne och benen, kastade med manarne, men kommo därpå i jämnvikt och buro den lätta vagnen med den unga gudinnan högt genom luften. Ännu en gång vände hon sig om och kastade en handfull kyssar tillbaka till alla gudarne, som från sluttningen sågo efter henne, och så styrde hon vidare. I det samma gick solen upp öfver de högt upptornade skymassorna; den sköt ett knippe af långa, röda strålar som förebud framför sig och lyfte därpå sin bländande skifva som en sköld öfver molnbergen. Ännu såg man från Olympen efter Glädjens vagn. Först såg den ut som en stor falk, som med väldiga vingslag kastar sig från den ena sidan till den andra för att slå ned på sitt byte. Men ju längre bort den kom, dess jämnare föreföll dess flykt, och till sist liknade den en svala med spetsiga vingar, som pilsnabbt ilar fram genom luften. Så blef den endast en liten mörk punkt, som försvann liksom när man kastar en sten i hafvet, – och Glädjen var borta. Den första delen af Glädjens lustfärd gick lätt som när en sky sväfvar genom sommarluften. Hon stod lång och smärt i sin triumfvagn och andades af fullt bröst eterns genomskinliga luft. Hela himlahvalfvet glödde i morgonrodnaden, och det föreföll henne, som om beständigt nya världar rullades upp framför henne med de underbara molnmassor, som samlade sig och skildes likt luftiga böljor kring hästarnas hofvar. Men plötsligt förändrades allt. Hon kände på en gång en tyngd öfver bröstet. Hon kunde endast med svårighet andas, och det såg ut som om äfven hästarne med ansträngning arbetade sig fram i en materia, som ville draga dem ned. Vagnen sjönk sakta, och nu såg Glädjen, att hon närmade sig jorden.
Tab. 16 utvisar beloppet för de af hvarje hypotheks-förening årligen utgifna, i svenskt myntslag ställda, amorterings-obligationer. Några sådana obligationer hafva icke blifvit af hypothekskassan utgifna. Tab. 17 upptager beloppet för de af hvarje hypotheks-förening årligen utgifna och inlösta, i svenskt myntslag och på uppsägning ställda, obligationer. Redogörelse för de af hypothekskassan årligen utgifna och inlösta obligationer af sådant slag har icke blifvit meddelad. Tab. 18 utvisar beloppet af hypothekskassan® och de särskilda föreningarnes vid slutet af hvarje år utelöpande dels inhemska, dels utländska obligationer; varande jemväl de sednare utförda i riksmynt. Tab. 19 upplager särskildt beloppet af hvarje hvpolheks-förenings vid slutet af hvarje år utelöpande inhemska amorterings-obligaLioner. Tab. 20 utvisar beloppet af hypothekskassans och hvarje förenings vid slutet af hvarje år utelöpande inhemska uppsägnings-obligationer. Tab. 21 upplager sammanlagda beloppet af hypothekskassans och föreningarnes vid slutet af hvarje år utelöpande inhemska så väl uppsägnings-som amorterings-obligationer af alla slag. Denna tabell ådagalägger, att beloppet af uppsägnings-obligationerna, som vid 1856 års slut uppgick lill 15,024,100 r:dr, vid '1858 års slut nedgått till 9,860,925 r:dr. Hvad äler angår amorteringsobligationerna, så hade sådana obligationer, som först år 1853 började utgifvas, kunnat under de för näringarne och handeln så fördelaktiga åren 1854, 89 1855 och 1856 inom landet placeras till så betydliga belopp, alt af dem voro utelöpande vid slutet af 1854 r:dr 2,914,800, af 1855 r:dr 8,679,100, af 1857 r:dr 11,982,100.
M:ts framställning i ämnet, att ett anslag af 100,000 rdr till påbörjande af förrådsbyggnader vid Carlsborg beviljas.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 28. Nej — 73. Den 28 Februari e. m. 693 36:te punkten. Mom. a. Utsk:ts hemställan bifölls. Mom. b. Hr af Kleen: Oaktadt den nedsättning, som har blifvit gjord i det af K. M:t begärda anslag, och ehuru Waxholms fästning är en ulpost för hufvudstadens försvar mot denna anfallssida, och som derföre, så fort som möjligt, bör sättas i fullständigt försvarsskick, så förklarar jag mig dock nöjd, om R. o. Ad. täcktes bifalla, hvad Utsk:t har tillstyrkt. Då man så ofta klandrat Waxholms fästning, ber jag nu blott få fästa uppmärksamheten på, att ingen egentlig förändring behöfts i det redan befintliga, nien val åtskilliga tillägg i försvaret, framkallade af de framsteg artillerioch sjövapnet i en sednare tid gjort och hvarföre den beräknade kostnaden, 450,000 ldr, icke kan anses betydlig för att få denna plats försatt i ett tidsenligt skick. — Efter utförandet af dessa förstärkningar i försvaret vid Waxholm, kunna vi anse oss fullt tryggade på denna sida mot alla fiendtliga företag mot hufvudstaden. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Det synes mig som om Stats-Utsk:t icke gått rigtigt konseqvent tillväga vid föreslående af anslag till fästningsbvggnader. Vi hafva här nyss förehaft behandlingen af frågan om anslag till en fästningsbyggnad, som fortgått under en mängd år, snart under en mansålder, och förr eller sednare måste fullbordas. Det af K. M:t äskade anslag till fortsättande af denna fästningsbyggnad har Utsk:t nedprutat ända till 100,000 rdr, i följd hvaraf R.
I anledning hvaraf motionären tillika hemställt, dels att i händelse den ökade men i dess tanka öfverflödiga Tullbevakningen i Philipstad skulle finnas nödig, Tullstyrelsen måtte åligga skyldigheten att då antingen dess Tjenstemän och Betjente sjelfve eller vid deras död efterlefvande Enkor och Barn icke förmå försörja sig, draga omsorg om deras bergning, utan att Staden, sora erlägger sin andel i LandtTulls-ersättningeti, dermed vidare betungas, samt dels att så väl Philipstad må af TullMedlen tilläggas ersättning för redan ntgifne och vidare erforderliga Medel för underhåll af förenämnde Personer, enligt verifiperad årlig räkning, som äfven öfrige Städer i Riket, der inrikes Tullbevakningen medför lika tunga för FattigGassorne, komma i åtnjutande af enahanda ersättning; i hvilken sistnämnde framställning Hrr Ålund och Landegren sig förenat. I anledning häraf får Utskottet vördsamt anmäla, att som TullStatens Embetsoch Tjenstemän samt Betjente äfvensom deras Enkor och oförsörjde Barn Betänkanden, N:o 84- 411 undfå Pensioner af de vid Tullverket varande samt med betydliga Statsbidrag försedda Pensionslnrätlningar, och desse Personer alltså, såsom ägande understöd för deras bergning, icke synas böra belasta fattigvården å de ställen der de vistas; liar Utskottet ansett sig sakna skäl att tillstyrka bifall å Herr Crons ifrågavarande Motion. D. 7 Mars 1829. N:o 84- Utlåtande, angående väckt fråga om Löne-ersättninsr till RådhusRätternes Notarier för O handläggning af göromål, som tillhört de indragne AccisRätterne. (U.-A.) Tili Utskottet bär Vällofl. BorgareStåndet remitterat ett så lydande: Memorial! Tillförene, medan AccisRätterne utgjorde en
Uti förenämnde tabell finnes jemväl upptaget ett belopp af 1,400 R:dr R.mt tili arfvoden för båtsmanskompani-chefer. — Enligt de upplysningar Rikets Ständer erhållit, afses härmed ej någon förhöjning i hittills utgående dylika arfvoden, utan skulle detta belopp erfordras till fyllande af den brist, som uppkommit derigenom att de besparda arrendemedel, hvaraf arfvoden till cheferne för de 9 indelnings-båtsmanskompanierne hittills utgått med 300 R:dr till hvardera, icke för år 1857 lemnat tillgång för utbetalning af dessa arfvoden till fulla beloppet. Då Rikets Ständer, på sätt deras underdåniga skrifvelse af den 27 näsllidne Januari, angående regleringen af utgifterne under Riksstalens Femte Hufvud-Titel, utvisar, funnit sig för den nya statsregleringsperioden böra å stat uppföra sagde arfvoden med 300 R:dr hvartdera och i sådant afseende beviljat ett nytt anslag af 2,700 R:dr, hafva Rikets Ständer, med anledning häraf, funnit sig böra å Riksgälds-kontoret anvisa den af E. K. M:t för ifrågavarande ändamål äskade summa af 1,400 R:dr R:mt. Med anmälan hvaraf Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 25 Februari 1858. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 239. 189 sm Uppläst oell godkänt hos Ridd. och Adeln den 24 Fehr. 185B. Preslc-slåndet den 24 Borgare-slåndel den 24 Bonde-ståndet den 2S Hi kals Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af K. Mits Nådiga Proposition rörande anmäld brist i lil/gångarne för flottans matrosers och uppfordrade båtsmäns mathållning åren 1856 och 1857. (Slals-Utsk:s Uti. N:o 256.) S. A. K. Enligt hvad E. K.