Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Februarii 1818, blifvit förklarat, att enär 4 §• i *3 Cap. Gifter™ målsBalken tydligen förmår, det en för* rymd Makas efterlysning i sådant afseende blott eger rum, när man ej vet livar lian sig uppehåller, och då förlöpandet skedt af ondska och motvilja till den, qvarlemmule Makan, i uppsåt att ej mera blifva och bo med densamma, lieldst om en af Makarne på annat sätt sig från den andra skiljer, 14 Cap. 2 §. innehölle på hvad sätt då förhållas bör, så vöre med Lagens rätta mening öfverensstämmande, att lys-, liing efter förstherörde §. ej hör af Domaren beviljas, utan att lian förut genom Presterskapets och andre vederhörandes hörande, som kunna nödige upplysningar meddela, erhållit säkerhet, att den tilltalte verkligen förlupit sin maka, samt, så vidt möjligt är, undersökt, om någon känner densammas vistelseort, orsakerna till hans frånvaro, och begge Makarnas förra sammanlefnad; örn noggrannt iakttagande hvaraf vederbörande Domstolar genom HofRätternes CirculairBref blifvit erinrade. 8SÖ LngUtskottets Eetånkanätn. Utskottet, som icke kan antaga deri aF Herr Ribbing yttrade mening, sorn skulle lysning efter förrymd Maka med pä— följd af ägtenskapets upplösning, i händelse denna inom natt och år sig icke instälde, icke Lagligen egarum, utom i det fall, då utrönt vore, att den frånvarande farit utrikes, hvilken tydning Utskottet anser stridande, både emot ordalydelsen i 4 §• 13 Cap.
Vid 20.-de punkten, af Friherre Stjernstedt, A. W.: »Uti reciten till förevarande utlåtande omförmälas de 2:ne motioner, som detsamma föranledt, och hvilka motioner, deraf den ene af Strengnäs Elementar-Läroverks Ephorus, sammanstämmande visat behofvet och nödvändigheten af anslag, så väl till Bibliotheks, samt Samlingars vård och underhåll, som ock lönefvIlnadsersättning till Läraren i Naturalhistorien, som har uppsigten och anordningen af samma Bibliothek och samlingar sig anförtrodda. I förra hänseendet har Utskottet visserligen vitsordat »vidden och dyrbarheten af de i Strengnäs befintlige samlingar» samt »erkänt vigten och behofvet af de äskade anslagen för deras underhal) och vård,» men »då denna fråga skulle sammanhänga med de fullständiga Läroverkens i allmänhet behof af anslag för materielen; så och enär det vid sednaste Riksdag beviljade anslag för Elementar-Läroverken och den, vid samma tillfälle beslutade terminsafgiften varit afsedd att bereda tillgång äfven för delta ändamål, samt ännu icke vore utrönt hvarken behofvets storlek eller terminsafgifternes påräkneiiga årliga toIHh. lill n. St. Prol. 1850 & 1851. 4 Sami., 1 Afd., 31 Haft. 7 50 Slals-Ulskollets Ullålande, M 89. talsumma,» har »Utskottet ansett sig förbindradt att för närvarande tillstyrka bifall till motionärernes förslag.» Det hade dock varit att hoppas det Utskottet, erkännande ett befintligt behof, äfven hade beredt tillfälle för detsammas snara afhjelpande, enär Utskottets hänvisande till en obestämd framtid och till mer möjliga än troliga fall för disponibla tillgångar i detta hänseende, mer häntyder på ett önskvärdt än ett sannolikt resultat af Elementar-Läroverkens reorganisation samt i sammanhang dermed varande lönereglering och beslutade terminsafgifts erläggande..
Grefwe ve la 6arclie inwände, at om ^ca6smiens bchallna inkomst ffulle wara 8000 R:d. / blefwe maximi-afgisten för densamma 6oo R:d^ För zoo Hemman blefwe ater minimi-afgiften om» kring 900, hwarföre ^caclemien efter lariKen N:o 2 komme at erlägga Bewillning. Herr Silverstolpe medgaf, at ^ca^emlen ffulle komma at betala efter 'iarilren N:o 2 ^ men pästod obilligheten ligga deri, at det oagtadt denna 638838 Löntagare, för sina Löner ffulle erlägga maximi-afgift, hwarigenom denna 6a8sa dubbelt beskattades Herr Grefwe» och Landtmarskalken fragade, om icke Ridderffapet och Adeln halst förenade sig om hwad i pro^e^et härom wore tilstprkt. Bifölls. Herr Silverstolpe, Lustaf ^dralram. Utbad sig at til ?rotocoilet fa reservera sig emot detta beslut; hwari äfwett Herr ve^kenskölö, l.u6viZ, instämde.^ Uti 4 §:s andra Moment, angående wista undantag, ansäg Högloft. Ridderffapet och Adeln, ar Den 9 Mars. 467 är framför order fångar borde lilfättas order medellöse/ sann framför orden wanfäre och bräcklige, order de, för at pä bada detza stallen utmarka sadane fångar, wanföra och bräckliga, som äro urur stand ar förtjena sitt uppehälle. Grefwe lVlcirner, ^ciolpb 6öl'LN, hem stälde, om icke billigheten syntes fordra, at ogifta person r, som äga förmögenhet, borde beskattas i nägot högre pioZreLsion än de gifta i lika belägenhet. Grefwe De Ig. 6grc!ie förmalte, at härom hade widlyftigr blifwit taladr i BewiilningsNrstotret.
Familjen samt FruEneskölds afskrifning, till choleraoch Wenersborgscreditiven, extra statsbristen i83a m. fl. under 5:te punkten här ofvan anförda utgifter, torde ränta och amortissement derå först komma i fråga i836. Extra anslagen 160,000. — -—i Rotehållarne vid Westerbot . 1,600. S:a utgifter 2,751,790. Inkomster: Allm. bevilln. i likhet med hvad den utgjorde i833 med afdrag af rotefrihetsafgiften , circa 2,33r,io4: 37. 6. Deri 6 April f. m. Kortoch tidningsstämpelafgift jemte Riksg.cont:s egna oberoende inkomster 5i,3oo. Centonalen ' 3q,ooo. S:ä inkomster . , .. 2,42i,4o4: 37. 6. Brist b:co r:dr 33o,385: 1 o. G. hvilken ej synes svår att betäcka, om Riksg.cont. under påföljande åren kan påräkna ett öfverskott af 223,188 r:dr, men sorn likväl kunde utan olägenhet och svårighet ytterligare minskas, om räntan och amortissementet till Banken antingen finge innestå och framdeles i afräkning eller qvittning å blifvande bancovinsten Utgå, eller ock denna utgiftssumma postponerades på det sätt, att i836 liqviderades för i835, 1837 för r836 o. s. v., då hela årsbristen slutligen för innevar. år icke blefve större än 66,385: 10.6., hvilken bristsumma icke torde genera ett B.. St:s verk. Få, grund häraf troijag ej, att någon brist i Utsk:s Ijeräknlr eller fara för Riksg.cont. Skall uppstå; hvadan jag, med stöd så viii af hvad jag nu haft äran anföra sorn af Hr Stuarts yttrande, tillstyrker bifall till Utsk:s betänk.
Icke-resigEMILIE. kan visst lätt finna någon, som gärna vill hjälpa dig att icke-resignera. Din Max till exempel... LEONORA (långsamt). Å kan det fordra så mycket ansträngning. Du riktigt trefligt »min Max!» »Min Max» min? Det är eget, men det låter KATRINE. du uppför dig sannerligen inte därefter! Tänk, om någon främmande hörde dig! Leonora! Du talar så mycket om din ålder, men 44 LEONORA. hörde Emilie? Jag kan skylla på att jag är desperat Vore det icke minst lika opassande, om någon för det, att jag har den olyckan att vara tjuguåtta år sam flicka det vill säga, hon borde vara blygsam. som Emilie? och snart blir trettio, men hon, som är en ung, blygKatrine, var jag inte blygsam, när jag var så gammal KATRINE (torrt). Det minns jag inte. LEONORA. är det forcerade umgänget med fru Schwarts-Hansen, som har fördärfvat mig. När jag var så gammal som jag tänkte på. Emilie, så nämnde jag inte ouppfordrad en herre, som EMILIE Ja, men jag minns det själf, mycket tydligt. Det (låtsar icke höra. Med ansiktet i »The Qveen»). versen! Tänk, att ärmarna nu verkligen sjunga på sista LEONORA (ser litet på henne, säger så i samma ton). längre! På min nya sidenklädning ämnar jag heller ett burr. (Visar på armen.) Min Max säger... KATRINE (strängt). Det är skamligt! Inte en enda usel liten puff inte ha några ärmar alls bara spetsar. Så som matsalen och kabinettet.) Pigorna kunde höra dig. Håll nu upp, Leonora. (Går och läser dörren till 45 LEONORA. har funnit på det. Jag försäkrar dig, att den ordframkallade den. Och nu tycker jag, det låter så dags. Alltså: min Max säger... Men, min Gud, Katrine det är ju inte jag, som förbindelsen existerade inte i min hjärna, förrän Emilie trefligt tyskt romanaktigt, riktigt spännande gammalEMILIE (i samma ton som förut).
M:s ofvan åberopade Nådiga Författning af den 6' Maj 1830 omförmälde sedlar å Daler kopparmynt icke afse Bankens sedlar å 14 och 10 skillingar kopparmynt, hvilka fortfarande både i Kronans uppbörd emottagas och af Banken inlösas samt således äro i allmänna rörelsen gångbara. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 14 Juni 1841. Expeditions-Utskottets Förslug till und. Skrifvelse, N.o 414* lo5g N:o 414- Uppläst och vilkorligen godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 Juni 1841• godkändt hos Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 16 Upplöst, raen ej godkändt hos Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med anhållan om ajlåtande aj Nådig Propositionj rörande en ändamålsenlig förändring i nuvarande National-representationen. (Allm. Besv. och Ekon. S. A. K. Hos E. K. M. få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M., med afseende å det erkända behofvet af en ändamålsenlig förändring i nuvarande National-representation, taga denna angelägenhet i Nådigt öfvervägande och vid Rikets Sländers nästa sammankomst framställa Nådig Proposition i ämnet, för den händelse det till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag hvilande förslag till National-representationens ombildning icke af Rikets då sammanträdande Ständer antages, eller, af Ständerna godkändt, icke kan af E. K. M. sanctioueras. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 16 Juni 1841. io6o Expeditions-Utskottels Förslag till und. SkriJvelsCj IV-'o 415. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Juni x84i.
De« sednare delen innefattade likväl, att belåningen af såväl Bankens egna skuldförbindelser som öfriga pappershypothek skulle blifva oförändrad, sådan den hittills varit, i fall den icke vidare kunde utsträckas. Då man beslutat, att en lånerörelse skall förblifva oförändrad, och då, enligt hvad den värde ledamoten sjelf känner, den varit fördelad i 2:ne creditiv, synes det för mitt begrepp tydligt, att Ständerna beslutat, att creditiven skola vara a:ne. Så förstår åtminstone jag Svenska språket; ty om man beslutar, att en rörelse, som har 2:ne creditiv, skall vara oförändrad, måste väl beslutet innefatta, att denna rörelse skall hafva 2:ne creditiv, och icke, att dessa creditiv skola sammanslås lill ett. Vidare hade jag icke misstagit mig i min förmodan, att Hr Rosenblad med de 6 månaderna afsett den rättighet, som d. i Oct. tillkommer Bancostyrelsen att, om förändrade förhållanden göra det nödvändigt, ytterligare öka rörelsecapitalet. Detta var för mig icke obekant, ehuru det icke inträffar om 6 månader; och om förhållandet blifver sådant, att en sådan ökning kan äga rum, blifver visserligen äfven tillgången till pappersbelåningen ganska betydligen ökad; men någon afsigt att derigenom öka tillgångarna för namndisconterna eller öfriga disconter har icke varit TJtskts, likasom jag icke heller känner, att Ständerna fattat något sådant beslut. Detta är dessutom, hvad handelsdisconten angår, förebygdt genom den föreskriften, att dess belåning blott skall bedrifvas med sådana medel, som den sjelf upplånar, och, hvad den egentliga disconten angår, genom beslutet om dess successiva förminskning. Skulle det beslut, som här är i fråga, vinna bifall, hvarigenom man kom in på den banan, att handelsdisconten skulle drifvas med Bankens medel, så ser jag ingen gräns för ökningen af fonden för denna lånerörelsegren. Sällan har det varit brist på lånansökningar uti disconterna, och blef«i ve det nu kändt, att de hade så stora tillgångar, så blefve de säkert äfven mera anlitade. Föga vore då vunnet med den gamla discontens minskade lånerörelse.
Att införseltullen för Franska varor till Sverige ändå icke är så låg, som den Frankrike betingat sig för införsel at sina varor till Belgien, Italien, Tyska tullföi'eningen m. fl., bevisar icke någon öfvervägande förmån för Sverige, som i produktionsförmåga, kapitalstyrkn m. m. är vida underlägset sydligare länder, hvilkas högt. utvecklade industri kan uthärda en täflan, som förqväfver vår egen. Den beräkning af minskade tullinkomster såsom följd af traktaten har roan sökt vederlägga med en allmän erfarenhet, under de sednare åren, att tullinkomsterna tillvext i samma mån tullsatserna blifvit, nedsatta och särskildt dermed att tullinkomsterna ifrån deri 15 April 1865, då traktaten började tillämpas, till årets slut äro vida större än under nästföregående år. Ett sådant förhållande ökar mina farhågor för fortsättning af den beträdda banan för tull-lagstiftning. Den ständigt vexande tullinkomsten måste förutsätta en oerhördt stigande införsel. Och då råämnen, jernvägsmateriel, födoämnen, stenkol m. m. inkomma tullfritt, så måste den omätliga tillökningen utgöras dels af sådana artiklar, som tillverkas inom landet, dels at sådana varor, som antingen äro fullkomligt öfverflödiga eller dem vi till en viss grad kunde umbära. Man säger väl att. icke mera införes i landet, än som dess innevånare kunna köpa och betala, och huru har sådant varit möjligt utan en tilltagande välmåga? En annan utväg härtill finnes, och den har olyckligtvis blifvit till ytterlighet begagnad. Denna utväg är lån och omsättningar af lån. Lån i riksbanken och i privatbanker, i allmänna kassor och i hypotheksföreningar, lån inom riket och utom riket. Myck.et deraf har utan tvifvel blifvit användt till produktiva ändamål, men den stora skuldsättningen kan endast förklara möjligheten af den stora införseln och förbrukningen sif utländska varor, den lyx och öfverflöd, som råder, och den olyckliga vanan att lefva öfver sina tillgångar, som öfverklagas. Att icke någon stigande national-välmåga föranledt och framkallat den oerhördt stigande införseln och förbrukningen af utländskt öfverflöd, bevisar landets närvarande ställning.
Horns anförande vore riktadt emot den af Hr Landtm, framställda propos., Hr Landtm, ansåg sig böra göra den föl klaring, att då grundlagens föreskrift innehåller att Utsktns förslag skola i Ståndens plena framställas till antagande eller förkastande, delta sednare ord utvisade alt de äfven kunna afslås, hvarföre Hr Landtm, ansåg propos. till afslag lagligen kunna framställas, då den begärdes. Gr. Horn: Jag skulle visst icke hafva gjort den erinran, som jag framställt, om jag icke i grundlagen läste ett inom., som säger: ”Göras vid Ulsk:ns förslag i Ståndens ”plena sådana anmärk»:r, som hindra antagandet, erhålle ”Utsk. del af dessa anmärkn:r, för att derefter förslagen ytterligare granska och jemka;” men det är möjligt att inga anmärkn:r göras vid ett betänk., och då kan det visserligen afslås. Frih. Cederström: Af dem som talat i detta mål hafva tre yrkat afslag, en bifall, och en återremiss. Då är majoriteten hos dem, som talat för afslag. Hr Lagerhjelm har yrkat återremiss, Hr Edenhjelm bifall, men Gr. AYran gel, jag och Hr Munck af Rosenschöld afslag. Om vi skulle göra den arithmetiska beräkningen gällande, på sätt Frih. Cederström yttrat; så skulle man nödvändigt, för att få en sak återremitterad , ovillkorligen stiga upp och förena sig med deni, sora talat likstämmigt med hvad man önskar. Jag anser nog, att man, vid svarets afgifvande å Landtmilis propos., yttrar sin tanke. Således tror jag, att den arithmetiska beräkningen , huruvida betänk, bör återremitteras eller afslås, icke på detta sätt kan komma i fråga att tjena till grund. Frih. Cederström: I afseende på sjelfva saken tviflar jag, att Ur af Ekenstam kunde yrka på återremiss, om han 10S D e n 23 Ma j. tagit närmare kännedom af sjelfva betänkandet.
Jag bestrider visst icke Friherre Cederströms satts att man ej lior inskränka den enskilda industrien, men hemställer tillika, om icke frågan bör vara om hvad som är nyttigast för Staten i allmänhet, och ej ensamt för visse individer, och då torde det blifva tvifvelaktigt, om det är nyttigt för Staten att belåningsrätten på spannemål utsträckes till alla stapelstäder i Riket, och fråga uppstå om den i stället icke bör vara begränsad inom de städer, der den med största fördel för productionen kan begagnas. Jag skulle tro, att någon spannemålsexport från t. ex. stapelstäderue Gefle och Jönköping ej på lång tid kan äga rum, och att det derföre vore bäst tillåta belåningsrätten endast i de städer, hvarifrån spannemål nu kan exporteras, på det åtminstone de deromkring liggande orter må kunna draga fördel af låneanstalten. Med Grefve von Rosen kan jag dock ingalunda instämma deri, att lånerättigheten inskränkes blott till de städer, der Discontinrättningar finnas, ty för att taga exempel af den landsort, som jag bäst känner eller Skåne, bör jag erindra, att i Ystad drifves nära så betydlig spannemålshandel som i Malmö, och alt i Landskrona äfven handeln med spannemål icke är obetydlig, samt i mycket större mån kunde drifvas. Iöfrigt får jag äfven påminna, att Den ii December f. m. 25 om lån å ritorr spannemål endast tillåtes i BancoDisconten och dess LåneContoir, måste omsättning af dessa lån jemväl medgifvas, men deremot icke tillåtas i HandelsDisconten. På dessa och de flera skäl, som blifvit anförda, anhåller jag att ifrågavarande Utlåtande måtte remitteras till BancoUtskottet och återremitteras till Ekonomiutskottet, Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Den siste värde Ledamotens yrkande att Utlåtandet borde återremitteras till gemensam behandling af Bancooch EkonomiUtskotten kan jag icke bifalla; ty det manstarkare Ekonomiutskottet skulle öfverrösta BancoUtskottet.
I båda fallen skulle valet ske efter behörig pröfning af den valdes competence, äfvensom utnämningen på högsta ort alltid ske inom förslag.” Af Herr Biskopen och vice Talmannen af Wingård: ”att ideen af församlingens fria utväljande af sin själasörjare vore så hög, att dess bibehållande såsom grundsalts måste önskas; valfriheten vore en vördnadsbjudande återstod af den ursprungliga Församlingens skick, hvilken bör vårdas, renas och, i samma mon församlingen tillväxer i tro och helgelse, höjas i betydenhet; att driffjedern till ofogen vid Prestval ligger icke i sjelfva valet, utan deruti, att man väljer efter egendom, och att således ett jordiskt element fått blifva det öfvervägande vid utöfningen af en frihet, som borde vara utan inverkan af annat, än andelig bevekelse-grund; ju mera materiela föremål göra sig för sinnligheten gällande, skola obehöriga aftal om minskad kostnad till högre angelägenheter, och synnerligast kyrkans, blifva vanligare. ”På grund häraf föreslås: i4 Lags. Allm. Desv. o. Oec. Utsk. Uti. N.o 60. ”att valsättet måtte återföras till omröstning efter person, icke efter afgift eller besittning. Med undantag af dem, som icke äro sjelf ständige, bör hvarje husfader, och , efter hans frånfälle, enka, som hus sitt förestår, äf vensom myndig förklarad qvinna, få kalla sin själasörjare, och hvarje röst räknas lika för en enhet. Valförrättningen skulle sålunda blifva enklare, och tvister om röstberäkningen äfvensom om röslrältigheten blifva färre, eller helt och hållet uteblifva.
Ett rykte gick, att de i kalkbrottet fångade, till döden dömde Athanasianerna skulle föras till den heliga nattvarden. Man ville skåda detta, man ville höra Petros, och framför allt man ville ännu en gång se den helige, den af kättarne mördade Simon. Hans jordiska qvarlefvor voro nedsatta framför altaret i koret. Krymplingar och sjuklingar ville vidröra dem, för att återvinna sin helsa; andra väntade, att något underverk genom dem skulle ske, såsom skett hade mångenstädes i Egypten och Asien vid andra martyrers; alla hoppades att kunna tillegna sig en relik af den helige: några strån af hans skägg, en nagel från hans händer, ett stycke af den björnhud, som i lifstiden betäckt hans kropp. Medan denna skara väntar på den stora kyrkoportens öppnande ... den andra har hela natten varit öppen, men bevakas af soldater, som icke insläppa andra än biskopens budbärare ... tilldrager sig följande i grannskapet af Akarnaniska porten. Den gamle Bathyllos, olivhandlaren, hade, medan hans hustru Tabitha var borta från hyddan för att mjölka getterna, tagit sin korg på armen och begifvit sig in till staden. Gubben var i dag försänkt i ett slags själsrus vid minnet af det, som han under natten upplefvat. Athanasios hade varit under hans tak. Alexandrias rättmätige biskop, den trampade sanningens förkämpe, den förtryckta kyrkans hjelte, han som förföljdes af en verld, Athanasios hade gästat hans hus, setat vid hans bord, brutit hans bröd, druckit hans vin. Han hade talat till Bathyllos, som till en jemlike, och de begge gråhufvudena hade funnit sig vara årsbarn med hvarandra. Men hvilken skiljnad likväl i krafter! I trots af de grå lockarne, det skrynklade ansigtet hade Bathyllos tyckt sig se en yngling, och han tillskref detta Guds andes kraft, som behöfde Athanasios för sitt stora verk och genomströmmade honom med lif ur lifvets källa. De hade vid lampan samtalat om den förföljda rättroende församlingens tillstånd i Athen.
Jemlikt 171 § 1 mom. i Banko-reglementet, verkställes utlåningen från Allmänna Diskont-fonden mot lånsökandes förbindelse, försedd med borgen eller åtlöljd af hypothek, bestående af enskildes skuldsedlar af löpande egenskap. Med öfvertygelse om olämpligheten af den utlånings-rörelse mot reverser med endast personligt borgens-ansvar, som Riks-banken i så stor utsträckning bedrifBih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 13 Haft. 7 no Bankc-Utskotlets Betänkande Jis 25. ver, hafva Rikets Ständer, såsom i det föregående blifvit erinrad t, redan vid sistförflutna tvänne riksdagar beslutat en successiv minskning af Allmänna Diskontfonden, och förslag i enahanda syftning är äfven för nästkommande tre år af Utskottet framstäldt. Men Utskottet har derjemte trott sig böra tillse, huruvida icke genom någon förändring i sjelfva grunderne för ifrågavarande utlåning, densamma, så länge den i Riks-banken fortfar, må på ett bättre och för så väl Banken som den enskilde mera ändamålsenligt sätt, än det närvarande, kunna ordnas. I detta afseende har hos Utskottet kommit i betraktande att, då utlåningen från Allmänna Diskont-fonden under närvarande förhållanden sker nästan uteslutande mot borgen och då stor svårighet ofta möter att äfven mot fullgod inteckningssäkerhet erhålla penningar, det borde medföra väsendtliga fördelar derest tillfälle lemnades att mot inteckning i fast egendom upptaga lån i förenämnde fond. Härigenom skulle nemligen icke allenast fondens tillgångar mera än hittills blifva för den mindre fasiighets-egaren tillgängliga, utan äfven en nyttig och nödig inskränkning beredas i det vid denna fond allmänt begagnade utlåningssätt mot borgen. Båda dessa ändamål äro onekligen af den vigt att deras befrämjande förtjenar att verksamt och kraftigt understödjas från Riks-bankens sida, och Ut skottet har derför ansett sig böra tillstyrka, att lån från Allmänna Diskont-fonden må lemnäs företrädesvis mot säkerheter, som grunda sig på inteckning i fast egendom.