Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han är benägen att i Tyskland se Ungerns naturlige bundsfbrvandt så väl mot Österrikes öfvergrepp som mot Rysslands hot, och sålnnda finner han sig nu indragen i den bismarckska politikens trollkrets. Beust fick som rikskansler uppgiften att nödtorftigt rekonstruera den österrikiska monarkien, och han åsyftade så väl for egen som for Österrikes del att i framtiden taga revanche. På en restituering af helstaten var dock ej att tanka, om man skulle vinna ungrarne for sig, och det måste man under nu inträdda förhållanden. Så blefvo Österrike och Ungern två fullt skilda stater, sammanhållna genom personalunion. Som ministerpresident i den första ungerska mi-nistéren fick nu (1867) Andrassy till uppgift att på den så-londa erkända » dualismens » grundval ombilda Ungern till en modern stat samt ordna de nya formerna för dess förbindelse med Österrike. I fråga om arméens rekonstruering uppträdde han nitiskt i kejsarstatens gemensamma intresse; men äfven här var han ändå främst ungrare. Han genom-dref nämligen uppfyllelsen af det ungerska nationalpartiets önskan att se upprättad en själfständig inhemsk armé; genom nyorganiseringen af » honveds » bragte han sålunda till stånd en direkt under ungerska regeringen lydande härsmakt till skydd för landets frihet. Magyarkämpen från 1849 hade förblifvit sina ideal trogen, och han förblef så äfven framgent. En samtida politiker gjorde följande lifliga skildring af den ungerske ministerpresidenten, sådan han tedde sig den tiden: &gt;Grefve Julius Andrassy ftr en blek, smärt herre med intressant utseende, yppig hårväxt och städse tadelfri toilett. Man håller honom för en högmodig aristokrat, men med stor orätt; grefve Andrassy är stolt, men icke högmodig, allra minst stolt öfver sin aristokratiska börd. Han kan väl någon gång barskt nog afvisa folk, som med för stor förtrolighet vill närma sig honom, då han ej erkänner berättigandet därtill; men detta berättigande fås i hans ögon ej genom börd eller rikedom, utan i främsta rummet genom andlig begåfning och förtjenst.
Den tredje fördelen af reformens antagande är visserligen af mindre politisk och moralisk vigt; men förtjenar likväl, efter mitt förmenande, vida mer afseende, än många af de anmärknrr, sora här blifvit mot förslaget framställda. Denna fördel är en förenkling i betydlig män af vårt nuvar. tunga och invecklade riksdagsmachineri. När man rätt besinnar värdet af dessa fördelar, synnerlfgast de tvenne förstnämnde, tror jag, att de betänkligheter, som skulle kunna emot förslaget uppkastas — och dem äfven jag till en del medgifver vara grundade — äro relativt af sä ringa vigt, att vi icke derföre böra helt och hållet förkasta den ifrågavar. reformen. Åtminstone har jag icke mäktat finna de så mycket omtalta bristfälligheterna af svårare art, än att jag föreställer mig, att, om detta förslag nu af den ena statsmakten antogs, desamma, genom ett från den andra statsmakten ännu vid denna rikskag utgånget contraförslag, skulle kunna till ömsesidig belåtenhet afhjelpas. Intet menskligt verk är fullkomligt; och då i vårt land del för stiftande af lag erfordras begge statsmakternas pröfning och bifall, sä kan jag ej dela deras skrupler, hvilka anse sig skyldige afstå hvarje lagförslag, deri de finna någon enda brist. Nog af, om det antagna nya förslaget i det bela, till hufvndgrunder och öfriga bestämmelser, är bättre, äu det såsom renlaf odugligt befintliga ; vinsten är ju alltid då gifven, helst när Konungen, såsom den andra statsmakten, alltid har sig pröfningsrälten förbehållen, och rimligtvis icke lärer sanctionera ett förslag, som H. M. skulle befinna vådligt för både tand och folk, ja, efter hvad man påstår, för sjelfva Konungamakten.
Den farhåga, som hos mången torde uppstå, att för mycket silfver kunde tilläfventyrs inlevereras och öka sedelmassan, är ej mera på delta sätt att befara, än som eljest blefve förhållandet, vid den nu föreslagna Realisationen, och så länge Bankens förbindelser endast ökas mot full och reel valuta , Ökas endast Bankens bättre tillfälle till förmånligare utdelning. Jag befarar dessutom ej, att dessa silfver-leveranser blifva alltför betydliga, då de naturligtvis snart genom sig sjelfva stegra kursen, och således motverka möjligheten att kunna i någon vidsträcktare mån äga rum. Och för öfrigt vågar jag tro, att den utelöpande sedelmassan icke är större, än att den väl behöfvesj hvilket penningebristen, synnerligast i landsorterne, bäst torde bevisa. Af dessa skäl anhåller jag om återremiss å Utskottens Utlåtanden, samt att mina anmärkningar må remissen åtfölja. Friherre Boije, Ludvig: Sedan sista Riksdag, då jag nitfullt motsatte mig det 3i H. ii iGi Den 6 Julii f. m. Realisations-förslng, som då förevar, hafva omständigheter inträffat, hvilka synas fördelagtiga för Realisations-ideen, och åt hvilka jag visserligen ej vill förhålla någon tillbörlig rätt. Det ar sanning, att det förslag till Realisation , som man nu gör oss, är till stor del mindre afskräckande, än det man vid sista Riksdag hade bragt å bane; ty man begär icke nu, att vi skulle skänka borrt en tredjedel af Banken åt capitalister, under namn af intagne Actie-ägare. Det är också sanning, att handels-conjuncturen är nu vida fördelagtigare, än den var då; och det är ändtligen äfven sanning, att opinionen för Realisationen är vida starkare nu, i Hufvudstaden; ty i Landsorterne önskade man aldrig Realisationen, hvarken då, eller nu.
Länets Landthushållningssällskap har också, under minledning, med välvilligt nit, arbetat för jordbrukets bästa och säkerligen uträttat mycket. Ängsoch Ladugårds-skötseln får, såsom här ofvan blifvit i underdånighet anmärkt, stå tillbaka för åkerbruket, ehuru detta har sin styrka i ladugårdsskötseln och förhållaudet således borde vara alldeles omvändt, för att vara riktigt. Betesmarkerna, som på slättbyggden äro högst inskränkta, skoglösa och snart förtorkade af sommarsolen , emot hvilken kreaturen der sakna allt skygd, äro väl i skogstrakterna tillräckligare, men magra och ovårdade, hvilket ock är förhållandet med ängarne. Deraf följer, att boskapskrealuren, som skola på dessa marker hemta hela sin föda, under sommaren utmärglas, och, äfven om hågen att under vintern väl och ändamålsenligt 9 sköta denna dyra egendom hos allmogen vore större än den är, icke kunna under sistnämnde årstid försättas i normalt och fullgodt skick, utan, såsom rättvist är, gifva usel lön för den ringa kostnad och omsorg dem egnas. Allmogen ställer ock sin ladugårdsskötsel på det förvända sättet, att vilja söka fördel i en större mängd boskapskreaturs svältfödande, i stället att väl och riktigt underhålla ett mindre antal; och af denna eftertänkliga misshushållning lider åkerbruket, som icke får från ladugårdsskötsel hämta de oumbärliga medlen för upprätthållelse och förstärkning afjordens produktionskraft, hvilken idkeligen utsuges. Stallfodring är bruklig på en eller annan herregård, men icke allmänt. Allmogens boskapskreatur äro små. Till boskapsracens förbättrande har Eders Kongl. Maj:t nådigst anbefallt anläggning af ett Stamholländeri af två tjurar och tjugu kor af den Skottska Avrshire-racen, som är placcradt på Ultuna Kungsgård, under vård af Landtbruks-Institutets styrelse. Dessutom har ett Stamholländeri, bestående äfven af två tjurar och tjugu kor af nyssnämnde race, blifvit, för en summa af omkring Fem tusen R:dr banko, inköpt och på Ekolsund placeradt.
Vidare: om det emellanåt händer, att en simkunnig drunknar, så händer det på samma tid, att 100 drunkna, därför att de ej äro simkunniga. Och härmed komma vi in på den allvarsamma sidan af saken. Simkonsten är ej en vanlig sport, d. v. s. en nöjsam kroppsöfning såsom t. ex. velocipedoch skridskoåkning, ridt och rodd. Dess yttersta och högsta uppgift är att sätta en person i stånd att vid sjönöd rädda såväl en medmänniskas som sitt eget lif. Har ni någonsin sett en ieke-simkunnig falla i vattnet och där plumsa omkring under skärande jämmerrop samt kanske sjunka för sista gången, innan hjälp hinner anlända? Ni har nödgats åse detta fasansfulla kämpande för lifvet och höra dessa dödsskrän, utan att kunna göra något för den olyckliges räddning, ty ni är lika okunnig som han i den konst, som här ensam kunde hjälpa. D å kommer med blixtens fart en man eller en kvinna, som utan besinnande hoppar i vattnet, tar några kraftiga simtag, griper så fatt i den sjunkande och simmar med honom mot land. Har ni en gång upplefvat en sådan scen, så glömmer ni den aldrig; men ni glömmer då ej heller att vid första tillfälle lära er den ädla konst, som kan bespara er skammen och smärtan att stå som en overksam åskådare vid en medmenniskas, kanske en af edra närmastes dödskamp. Men kan då verkligen äfven en kvinna, klädd i våra fruntimmers vanliga dräkt, göra något för sin egen eller andras räddning ur sjönöd? Ja, det kan hon. Därpå får man se prof vid alla våra kvinliga simuppvisningar, ifall ni skulle vilja besöka en sådan; och härtill gifves tillfälle — åtminstone i Stockholm — flere gånger hvarje sommar. Ni behöfver för öfrigt endast göra ett besök när som helst i en fruntimmers-simskola, så skall nog en intresserad och nitisk siml ärarinna, om hon märker, att ni har allvar med ert sanningssökande, genast gifva er en liten extra föreställning, som skall häfva edra tvifvel i den vägen.
Hör mig, ty det är mitt sista o r d: antingen följer ni mig, eller jag kastar mig i h af vet. Icke vill ni ha min död på ert samvete? Fastän ni är hård, vill ni dock ej vara skuld till mitt förderf. Dock nej, ni är ej hård; edra uttrycksfulla ögon straffa edra ord. Tillstå därför, att ni håller af mig, o m än aldrig så litet! Jag kan ej lefva utan er. Lägg därför bort denna köld, som i stället för alt den skulle isa mitt blod, inger mig en våldsam åtrå att trycka er till mitt bröst. Kom i mina bort mig! anriar, Elena, och stöt ej längre Kom godvilligt, eller jag släpar er med mig till stranden, o c h då skola böljorna bädda åt oss båda en graf. Antingen förenade i lifvet, eller förenade i dö- den — välj själf. » Utan att afbida ett svar pressar Ercole den af skräck alldeles rådvilla unga kvinnan i sina armar. Elena, tillintetgjord efter dagens vexlande sinnesrörelse, sluter trött sina ögon, hvarvid en onämnbar sällhet genomströmmar henne. Ja, det är ljuft att hvila vid den mans hjärta, som hon älskar. Denna sinnesvilla räcker dock endast kort, ty dä Ercole, djärf gentemot hennes kvinliga svaghet, blir våldsam i sina smekningar och höljer henne med lidelsefulla kyssar, uppvaknar Elena liksom ur en dröm, o c h med förfäran, j a, med vämjelse stöter hon honom långt bort från sig. Hvad var det, som så plötsligt föregick i den unga kvinnans själ? Hon hade ju trott sig så högt älska denne man, att hon beböft den starkaste viljeansträngning för att så länge kunna motstå h o n o m. Liksom skulle en blixt ha ljungat ner för hennes fötter, ser Elena nu allting i den mest obehagligt skarpa dager. Ercole är med ens beröfvad hela den demoniska makt, hvarmed han hållit hennes sinnen fångna. Hon fasar för sin nyss visade svaghet. Hur var det möjligt, att hon kunnat låta denne man kyssa sig? Hon tycker sig oren och besmittad, och blygselns rodnad purprar hennes kinder.
29 der, ehuru det icke uttryckligen synes höra föreskrifvas, enär det tilläfventyrs till en början kunde blifva svårt, att finna någon beredvillig och i stånd att en så beskalfad större skjuts-entreprenad sig åtaga; hvarföre denna anmärkning lärer förfalla; Vidare har blifvit yrkadt, dels att vissa, kronan behållne räntor borde användas till befrämjande af Skjuts-entreprenader, dels att de skjuts-skyldige hemmanen borde sammanskjuta hvad till sådane entreprenaders uppgörande kunde erfordras, dels ock, att det måtte få bero på håll-lagen, att med Gästgifvare och Reserverne öfverenskomma, att dessa öfvertogo hållskjutsen, äfvensom ock, att det måtte till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfverlemnas att, efter locala förhållanden inom hvarje Län, om Gästgifveri-skjutsen förordna. Utskottet anser åter, att någon fråga icke bör uppstå om serskildt bidrag af Kongl. Maj:t och Kronan till Gästgifveri-skjutsens upprätthållande eller skjuts -entreprenaders understödjande, och då Utskottet redan i sitt förra Betänkande, pag. 26, föreslagit, att, der entreprenader icke kunde tillvägabringas, endast på vilkor af den högre skjufeslegan, hållskjutsen antingen skulle 3 o Bcsv. och Oecon.
Maj:t täcktes, så vidt möjligt är, reglera göromålen inom Stor-Amirals-Embetels Afdelningar på det sätt, att den serskilda Aflönings-Stalen för 3:dje Afdelningen åtminstone i någon mon inskränkes, tillika i underdånighet yttra den förmodan, att, då aflöningen för Chefsplatsen i Förvaltningen, bestämd till vice Amiralslön, redan öfverstiger hvad Presidenterne i Rikets Collegier uppbära, det å Förvaltningens Stat uppförde serskilda arvode för bestridande af nämnde Chefsbefattning, icke i annat fall torde böra utgå, än då Chefen hitkallas ifrån annan station, samt äfven då blott intilldess fria boningsrum och dermed förenade öfriga förmoner fått tillträdas. 14 Stats-Utskottets Utlåtandej N.o j6. Då de af Revisorerne anmärkte förhållanden numera icke vidare äro för handen, och Utskottet dessutom anser, alt af den nu heslutade Departemental-Styrelsen förändring i organisationen af Förvaltningen af Sjöärendena oeh öfriga Afdelningar af Slor-Amirals-Embelet blifver en följd, har Utskottet funnit Revisorernes förenämnde framställning nu icke å Rikets Ständers sida påkalla någon åtgärd. § 39- (Pag. 72. Vidkommande Revisorernes hemställan, huruvida icke de, enligt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1825, heviljade och på Stockholms Stations årliga nybyggnadsoch underhålls-stater upptagne 200 R:dr lill ersättning ål Skeppsholms Församlings Kyrko-Cassa för förlorad lomthyra, numera kunna indragas, så enär berörde summa, efter hvad Utskottet inliemtat, till och med år 1887 fortfarande utgått, utan att sådant utgjort föremål för anmärkning å Rikets Ständers Revisorers sida, och då upplyst blifvit, att ifrågavarande understöd är för Församlingen behöflig!, har Utskottet ansett någon åtgärd i anledning af Revisorernes förenämnde hemställan icke erfordras. § 4°- (Pag. 72.
Den som vill att till Const.Utsk. såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke hänvisas den anmärkn. att det af Utsk. i mern. N:o 30 afgifna förslag till ändring af 26 § Riksd.Ordn. hvarken är nödigt eller nyttigt, voterar ja; den det ej vill, voterar neji Vinner nej kommer berörde anmärkn. icke att såsom R. o. Ad;s gemensamma tanke till Utsk. hänvisas. Sedan härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att derest icke de på föredragningslistan upptagna mål hunno genomgås - Den 5 Mars. 457 gås på förmiddagen, plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., företogs voteringen, vid hvars slut rösterne befunnos hafva utfallit, sorn följer: Ja — 67. Nej — 27. Frih. Cederström, Jacob: lleg.F:s 56 § 2 mom. gifver visserligen RiksSlm rättighet, att vid den riksdag, då Const.Utsk. inkommer med förslag till ändringar i grundlagen, dervid göra de anmärkn-.r, hvilka Stånden såsom deras gemensamma tankar förklarat skola med förslaget till Ulsk. återremitteras; men denna rättighet och dessa anmärkmr måste vara inskränkta inom förslaget; och grundlagen gifver icke den ringaste anledn. i någon enda af dess §§, att RiksSlm skola lemna några opinionsyttringar vid första riksdagen öfver nyttan och nödvändigheten af grundlagsförändringsförslager, hvilka till intet leda kunna. Jag reserverar mig således till prolocollet emot den propos. till en sådan opinionsyttring, hvilken nu af R. o. Ad. blifvit genom majoriteten beslutad. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 1 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 205, i anledn. af väckt motion om löneförbättring för professorerne vid Lunds universitet. Föredrogs StatsUtsk:s d. 1 dennes f. ra. på bordet lagda utlåt. N:o 206, i anledn. af väckt motion om anslag till nykterhetsskrifters ingifvande.
Ståndet. § Rosengren, om pension för Läroverksadjunkten oell Gymnasii k lä ra ren J. M 1 4 1 153 54 Se Nionde HufvudTiteln. Rotering, angående förändring i grunderna för utgörande af . Bd. 137 8 — 14 — b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec. Roy, oin pension åt enkan efter Justilierådet Jolin — Bd 301 4 1 153 73 Se Nionde HufvudTiteln. Ruckman, Iläradsskrifvaren C. E. angående ersättning till lians sterbhus för liden förlust genom för liög uppskattning af bostället Ärja Jfå 3 76 . 4 1 99 31 Se Sjette HufvudTiteln. Runstenar, om anslag (ör uppsö- kande och aftecknande af 1 4 1 139 F.54 Se Ättonde HufvudTiteln. Rustningspersedlar, angående rusthållarnes i Skåne befrielse från anskaffande och underhåll af, se Rustningssk villigheten. Rustningsskyldigheten i.Skåne, angående ruslhållares befrielelse från skyldigheten att anskaffa och underhålla rustningspersedlar, saint nämnde skyldighets öfverlagande af staten . — Bd. 56,65,296 4 o 7 — b. 18 Febr. b. 18 Febr. b. 21 Febr. g. 21 Febr. Ryda kungsgård, om öfverlåtelse af liieenhehen Ängstorps till Nysätra socken — Bd. 220 4 1 102 — b. 20 Maj b. 16 Maj b. 20 Maj g. 23 Maj Rå- och Rörshemman, angående skyldighet för, att deltaga i vissa byggnader, se Byggningabalken.
skyldighet företrädesvis i ÄRARINNA af god familj, musikalisk, Ä hvarje bok kan lyftas intill kr. 1,000 i ska. Lön 1,000 kronor, om högre lärarinneundervisningsvan i språk och alla skolSändas mot efterkraf. seminariet genomgåtts, eljest efter öfverensämnen och som genomgått kurser vid Nääs månaden utan särskild uppsägning. KRAFT O C H VERKAN kommelse. Skara den 14 juli 1899. (G. 78894) slöjdinstitut, söker till höstterminen verkA Skolstyrelsens vägnar: samhet. GUSTAF BRING, ifrån. Svar märkt » Godt hem » till Gumsefil. d:r. (G. 85531) lii Annonsbyrå, Göteborg f. v. b. (G. G. Enda äkta engelska ' Sällskap E » Mellins Food » det goda Ett o u p p n u n n e t verksamt b o t e m e d e l m o t resultat, att han ej någon gång varit sjukdomar ngor och s bröst, lin m drar sti det l hoar minsta sjuk sl al e la m-af öndrin m g, ed i lin lu drar märtsam aste katarrh, hosta och tar till s och gamla de lid n anden. Guvernant Prof an af gratis MELLIKS FOO D franco sändes på från begär och Gef Axel I i e nnst r and, l e Generaldepot, för Sverige, Norge, B Danmark 0 och Finland. 15 högre flickskola OCfiierry in Pregrada bei Rohttsch-Saucrbrunn, Österreieh, augusti. engelska svenL Med a d ful en l n k a oml salva blef en 14 år gammal för obotlig ansedd J, j. W H l If j W l .. K,. » kraftartadt benröt QREBRO lidande. igt lakt, nyligen äfven ett 22-arigt svårt ENGELSK UNDERTALVA KR ETT VID DE SVÅRASTE, ÄFVEN GAMLA SKADOR MED DET BÄSTA RESULTAT ANVÄNDT MEDEL MED UTMÄRKT DRAGNINGSKRAFT.
Sedan så skett, var fru Emerentia likväl ej den som gjorde sig brådt med téet: det blef en hel vidlyftig, ehuru, förstås, sakta utförd dispyt emellan henne och madam, enär matmodern påstod att vattnet bestämdt aldrig kokat, hvilket hon ganska tydligt förstod på lukten, hvaremot madam påstod att det bestämdt kokat i himmels sky och att, om det stode på längre, hvarenda tår skulle koka bort. Under tiden hade gästen afkastat kappan och trädt in i det rum, som blifvit honom anvisadt. Då man säkerligen redan tagit för afgjordt att det var Blendas riddare som – troligen beherrskad af oron öfver att icke, enligt hennes löfte, få återse henne – sent omsider beslutit sig för ett personligt besök, så lärer man ej heller betvifla att den syn, som mötte honom, förekom honom vara allt utom jordisk. Sedan han först förvissat sig att ingen mera fans i rummet, smög han sig fram helt sakta, nästan återhållande andedrägten, af fruktan att alltsammans skulle försvinna. Men han uppnådde soffan utan att finna sig gäckad. Det var ej en magisk villa, utan en verklighet. Och nu stod han framför den förtjusande slumrerskan, som han trodde sig se för första gången, så troget än hennes bild var inpreglad i hans minne. En lätt darrning ilade igenom hans lemmar. Den stora friska buketten, som han medfört, föll ned på soffan vid hennes fötter. Han ville taga upp den, han utsträckte sin hand, han vidrörde garneringen på peignoiren – buketten hvilade på spetsen af hennes lilla toffel – omöjligt att återtaga den: platsen var fridlyst. Men han följde en annan makt, så enväldig att den ej kunde motstås: han böjde knä vid soffan och betraktade den unga flickan med blickar af häpen hänryckning. Blendas flyktiga halfslummer vek i detsamma bort.
Af Peter Persson från Calmar Län: att bestämmandet, hvilken mark skall såsom inrösningseller afrösningsjord i skiftet ingå, borde uppskjutas, intilldess egograderingen blifvit verkställd, hvilken förändring, efter Motionairens tanka, skulle medföra mera enkelhet och redighet vid uträkningen och de liqvider emellan inoch afrösningsjord, som stundom icke kunna undvikas. Någon jemförelse mellan inoch afrösningsjorden kan såsom grund för graderingen deraf svårligen ega rum, hvaraf följer, att, vid de sällan inträffande fall då dessa ego-slag mot hvarannan utbytas, serskild jemförelse dem emellan måste ske, utan inblandning uti eller verkan på den allmänna taxeringen. Härtill kommer derjemte, att graderingen icke ensamt kan utgöra grunden för urskiljande af den mark, hvilken hör som inrösningseller afrösningsjord beräknas. Ett hufvudsakligt afseende måste jemväl fästas på markens belägenhet, hvarom förevarande §. äfven lemnar bestämd Lagsamt Allm. Besv,- och Oecon. - Utsk:s Betänkande N:o 21. 11 föreskrift. Skillnaden emellan dessa egoslag bör således, i Utskottens tanka, lätt kunna, efter redan gifne sladganden, uppgöras, hvadan motionen afstyrkes. 11 Cap, 1 §. Af samma Motionair: att alla skifteslagets egor , bättre eller sämrej de mä bestå af hustomter, åker, äng, beteshagar, skog eller annan utmark, mel graderingen, hvar för sig, genom anställd gräfning, böra noga undersökas, jem föras, urskiljas och värderas efter läget och jordens naturliga beståndsdelar, i ett rigtigt förhållande till hvarannan, utan att deras odling och bättre häfd dervid bör komma i beräkning. Af Nils Insulin från Stockholms Län: att jordegarne, hvilka bäst känna sin jords beskaffenhet och således bättre .än andra veta bedöma dess värde, mätte tillåtas sjelfva verkställa egograderingen. Af Olof Olsson från Östergöthland: att Landtmätaren, sä vidt möjligt är, bör förelägga jordegarne en provisionel planläggning förr än taxeringen företages.
En fiendtlig här, på ett sådan! sätt landsatt på ett afstånd från Stockholm, sorn, om han vänder sig mot norra sidan af staden, ej uppgår till mer än 4 ä 6 mil, men som deremot i söder kau förminskas ända till 20,000 alnar, beböfver ej, för att från landningsstället kunna anrycka mot hufvudsladen, medföra hvarken proviant eller annat bagage, utan kan genast anträda marschen, endast försedd med nödiga vapen, emedan han i Stockholm linner allt hvad han derutöfver har af nöden. De beräkningar öfver den tid, som åtgår att sammandraga trupper lill Inifvudstaden, hvilka blifvit i Landtförsvarsdepartementet uppgjorde och Slats-Ulskotlet delgifue, utvisa ock alt det ej är möjligt att nog hastigt dil samla en tillräcklig truppstyrka för att afvända ett dylikt anfall. Och äfven sedan de från Stockholm utgående Stals-Utsko/tets Utlåtande N:o 236. 7 jernvagarne blifvit fulländade, förändras ej della förhållande, förr än släden derjemte blifvit lorsedd med sådana befästningar, hvarigenom dylika öfverrumplings-försök kunna af en ringa truppstyrka tillintetgöras. Då, men också först i sådant fall, är det som dessa hastiga kommunikationsmedel så kraftigt komma alt ingripa i försvaret. Af hvad sålunda blifvit inhemtadt och anfördl, synes att Stockholms vigt såsom strategisk punkt och rikets hufvudstad, allvarligt påfordrar dess förseende med befästningar, för att dymedelst hindra en fiende, att genom öfverrumpling bemäktiga sig hufvudstaden, samt derifrån föra sina operationer längs Mälaredalen in i' hjertat af landet, likasom det ock är mer än sannolikt, alt sådana skyddande befästningar genom sin blotta tillvaro skola vara nog, att i de liesta fall från Stockholm afvända anfall af denna art, hvilka sällan vågas, der utsigten till framgång saknas.