Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sä länge nu gällande föreskrifter om tjenslehjons flyttning och aflalen derom qvarstodo, så länge del således ej stöde husbonde fritt, alt när som helst skilja olydigt och lättjefullt tjenstehjon ur ijensten, måste han emot sådant tjenstehjon, då det ej låter sig af förmaningar rättas, ega att använda ett kraftigare korrektiv. Det vore visserligen sanni, alt husbonde kunde i detta fall, såsom yttersta medel anlita vederbörande myndighet, för att lå tredsk ande tjenstehjon ur ijensten vräkt; och delta medel komme utan tvifvel alt, oftare än sorn nu skedde, användas, om husagan afskaffades; men det borde besinnas, att bär i landet, der, i anseende lill bristande kapitaler, tillfällig arbets-förijenst ej lätt kunde erhållas, der flyltningarne från en ort lill annan af flere omständigheter försvårades, och der ändtligen stränga stadganden emot försvarslöse personer förefunnos, ett tjenstehjon, sorn i olaga flyttningstid blefve skiljdt från tjenst, vore vida beklagansvärdare, än det, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 7. 7 som ådragit sig och erhållit måttlig husaga; och derföre hade jemväl legostadgan med rälla anselt följderna af vräkning svårare än dem af husaga. Det vore väl också i allmänhet mera missbruket än bruket af denna aga, som gålve anledning till missnöje; och emot detta missbruk, som dock torde blifva mer och mer sällsynt, funnes värn i lagen. Emedlertid kunde, i den mån liusbönderne, till följd af denna tids obenägenhet mot ifrågavarande slags bestraffning samt den erfarenhet de vunno om svårigheten att erhålla godt tjenstefolk för den husbonde, som gjorde sig känd för att missbruka sitt husbonde-välde, lemnade omförmälda rättighet obegagnad, lagstiftaren också inskränka densamma.
Irkaipij för inväntande af bättre isförhållanden förderfligt, emedan åtminstone tre dagar derigenom förlorades, utan att i isen någon ändring till det bättre inträdde. Fartygets läge var ingalunda särdeles tryggt. Vega låg nämligen, såsom synes af det kartutkast som längre ned skall meddelas, vid infrysningen icke för ankar i någon hamn utan var, i väntan på gynsamt tillfälle att ånga vidare, endast förtöjd bakom en grundis, som strandat på 9½ meters djup, 1400 meter från land, på en redd som var fullkomligt öppen från rättvisande N 74° V öfver nord till O. Hon hade här icke något annat skydd mot den våldsamma ispressning, som vinterstormarne pläga åstadkomma i polarhafven, än en vid högt vatten strandad, samt derför ock vid högt vatten föga säkert rotad isklippa. Lyckligtvis tyckes hafvets vattenstånd just vid instängningstillfället varit högre än under någon annan tid af vinterns lopp. Isklipporna blefvo derför å nyo flott först långt in på sommaren 1879, då deras öfver vattnet skjutande del minskats genom smältning. Föga fattades för öfrigt, att vinterhamnen blifvit ännu sämre, än den i verkligheten var. Vega förtöjdes nämligen första gången den 28 sept. vid några mindre isblock, som strandat 200 meter närmare land, men flyttades den följande dagen från detta ställe, emedan hon derstädes hade endast några få tum vatten under kölen. Hade fartyget förblifvit förtöjdt vid detta första ställe, hade det gått oss illa. Den nybildade isen blef nämligen under de våldsamma höststormarne, i synnerhet under natten mellan den 14 och 15 dec., pressad öfver dessa isblock, som härvid flyttades betydligt närmare land. Det omkring ½ meter tjocka istäcket söndersplittrades härvid under stort buller i tusentals stycken, som upptornades på den underliggande grundisen till en ofantlig toross eller vall af lösa, kantiga isblock. Ett fartyg förtöjdt vid dess sida hade blifvit öfverhöljdt med isstycken, pressadt på grund och krossadt redan ganska tidigt på vintern.
Det är revolution i Paris; packet har afsatt kungen; lagt sina smutsiga händer på hans krönta hjessa! Och vet ni hvad? Man väntar att... PER OCH ARVID. Hvad då? LARSSON. Att Stockholm skall göra revolution! ARVID. Omöjligt! LARSSON. Säg inte mig det; jag har qväft en revolution förr! ARVID. Här måste hållas en reformbankett! LARSSON. Ja, en reformbankett! Skrif om det i tidningen; sätt mitt namn i spetsen eller hvar du vill! ARVID. Det skall jag göra! Och nu ska' morbror ta fram sin gamla motion om tjenstfolkets klädsel! LARSSON. Det vore oförsigtigt! - ARVID. ANNO FYRTIÅTTA Nej! Packet måste gå i gråa kläder, så att militären vet hvem de ska' skjuta på, när det blir revolution! LARSSON. Ja, det är rätt! Och du skrifver det der i tidningen alltihop! ARVID. Alltihop! LARSSON. Tack! Min konung, som alltid haft sitt säkraste stöd i det trogna borgerskapet, skall veta att belöna äfven en så ringa undersåte som du! Adjö! Jag måste ner och mönstra drängarne; portarne skola stängas och alla folksamlingar undvikas! (Gar.) PER. ARVID. ARVID. Hurra! Borgarkungen har stupat på sina penningpåsar, tredje ståndets välde är slut; lefve intelligensen! Nu är det vår tid, Per! PER. Hvad är en reformbankett för ting? ARVID. Det är en demonstration mot regeringen, men det begriper inte den dumma gubben! PER. Men kungen vill ju ha reform! - ARVID. ANNO FYRTIÅTTA Om han får göra den sjelf, ja! Men nu skall jag nederslå mina fiender! Först Lundqvist och så gubben! Jag går genast till "Den Konservative" och tar korrekturplatsen; får man bara ett finger i tidningen, så! Lefve revolutionen! PER. Är det bra när det är revolution? ARVID. Mycket bra! Allting blir som nytt! PER. Köper man taflor också? ARVID.
Emellertid har inom Riks-Stånden 3 §, som stadgar böter, högst femtio Riksdaler, för idkande af handtverk, annat arbete eller handel å sabbat, varit föremål för anmärkningar, alldeles motsatta hvarandra. Inom Högv. Preste-Ståndet har nemligen detta bötesbelopp ansetts vara alldeles för lågt, hvaremot detsamma inom Vallöf]. Borgare-Ståndet ansetts för högt, så att, om stadgandet skulle bibehållas, bötesbeloppet borde ansenligen nedsättas. Att bibehålla stadgandet anser väl Utskottet oundgängligen nödigt, ej mindre i anseende till det synnerligen Lag-Utslcottets Betänkande N;o 35. 21 förargelseväckande och för andras frid störande uti utöfvandet pä sabbat af vissa slags arbeten, än äfven och i synnerhet pä det husbönder, fabriksidkare m. fl. icke måtte kunna förmå underhafvande, med eller mot dessas vilja, att arbeta å söndag, hvilken sistnämnde omständighet jemväl utgjort ett väsentligt hinder för Utskottet att gifva lagbudet en strängare begränsning än det äger genom uttrycket “utan det sker till egen eller andras nödtorft, som uppskof ej tåla kan“, — ett uttryck, hvars elasticitet synes böra betaga all farhåga för lagbudets tillämpning emot den fattige handtverkaren, som använder några timmar af sin hvilodag för att bereda sig och de sina ett knappt bröd. Men deremot har Utskottet, med afseende å grunden för statens straffrätt i detta fall, ansett bötesbeloppets maximum kunna nedsättas till tjugu Riksdaler, hvarigenom böterna i alla fall kunna blifva fyra gånger högre än enligt nu gällande lag. — Hvad särskildt angår handel å sabbat, anser väl Utskottet, lika med en talare inom Preste-Ståndet, sådan kunna vara för andras frid störande och förty ingalunda böra i allmänhet lemnäs onäpst. Men äfven här anser Utskottet fall kunna gifvas, då nämnde grund — fridens störande eller förargelses väckande — icke förefinnes, — och utöfver lagens grund bör icke dess stadgande sträckas.
För uppförandet af denna skans äro 5,566 kubikfamnar berg sprängda och undanförda, det vill säga en bergmassa, sorn skulle 17% fot högt fylla hela inre borggården på Stockholms slott. Den nedbrutna och bortschaktade vall* och jordmassan utgör 8,692 kubikfamuar, hvarmed samma borggård skulle fyllas 272/3 fot högt. Den i bruk uppförda mur, 9,060 kubikfamnar, motsvarar 58 sådane hus, som Andra Lifgardets norra kasern, hvilken är 60 alnar lång, 30 alnar bred, 21 alnar hög från sockeln till takfoten och innehåller omkring 256 kubikfamnar mur, gruuden inberäknad. Med de murmassor, som äro på Waxholmen uppförde, skulle således en gata kunna bebyggas på båda sidor med lika stora hus som ofvannämnde kasern och till samma längd sorn Drottninggatan ifrån Rosenbad till norra sidan af Hötorget, eller Regeringsgatan från Jacobsgränd till Dödgräfvaregränden. Skulle en stad bildas af dessa hus med framför liggande 12 alnars bred gata, rymdes staden ej på fästningsholmen, som innehåller endast 62,000 qvadratalnar, medan den sålunda af fästningsmurarne tillkomna staden skulle behöfva en grundyta af 95,760 qvadratalnar. 780,000 Riksdaler banko skulle visserligen ingen finna dyrt för en så bebyggd stad, och likväl måste dervid medgifvas, att fästningsmuren, i följd af kostbarare materialier, såsom asphalt, hydrauliskt murbruk, samt genom de stora tyngder, hvilka skola lyftas och röras, bör vara mycket dyrare än de lätt uppförda tegelmurar, hvaraf de vanliga boningshusen uppdragas. 5:le Slite. Då Eders Kongl.
Den fasta alttimbren i rösten klädde vissa detaljer ypperligt, men andra dylika ledo af det ej riktigt jemnstrukna öfre registret. I allmänhet kan sägas, att fru Edling — den förra Carmen — sjunger partiet bättre, och som musikalisk prestation skulle denna värderade sångerskas Carmen sta sig på hvilken scen som helst Men å andra sidan — fröken Almati far ju, trots sin redan anmärkningsvärdt stora rutin, ej betraktas som fullärd sångerska. Denna hennes egenskap af debutant märktes mera i » Aida », der Amneris&gt; kraftigt lidelsefulla karaktär icke särdeles väl kom till sin rätt i fröken Almatis temligen lama och tunga framställning. Domstolsscenen gjorde väl derifrån ett undantag, dock visade sig resurserna ej nog underdåniga de goda afsigterna. Stämmans behof af ytterligare polering märktes också tydligare i denna opera och i föredragets konst torde äfven åtskilligt ännu vara ogjordt Men med allt detta spåras dock hos denua unga artist den verkliga begåfningen, som blott tarfvar än ytterligare utveckling och dauing för att i en framtid sannolikt lemna resultat af synnerligen hög konstnärlig rang. — Hvad » Aida » i öfrigt beträffar, är man se ’ n flera år tillbaka förtrogen med fröken Eks Aida och hr Lumlquists Amonasro, tvenne prestationer af god lyriskdramatisk koust. Fröken Ek är öfverallt, der kraftigt dramatiskt lif råder, utmärkt, men saknar den röstresonans och det svärmiskt passionerade föredrag, som hennes stora soloscen i tredje akten erfordrar. 1 scenerna med fadern och älskaren verkar hennes sång och spel deremot högst lyckligt och hela det sorgliga slutet genomför hon med sanny och rörande enkelhet. Radam^s sjöngs vid denna repris af hr Sellinan, som i den kärlekstrånande, italienskt melodiskaarian hade en svär stötesten, der bristen på i tid ansade rostmedel gjorde sig pinsamt gällande. I tredje akten gjorde hr S. bättre figur äfven ur lyrisk synpunkt, som skådespelare var han dessutom i de flesta fall fullkomligt herre öfver sitt parti.
På det sätt, som de medel förvaltas, hvilka under namn af begrafningshjelp af tjenstemän aftjenas i 6 månaders tid innan de få tillträda sin lön, så har jag för min del ingenting emot denna afgifts afskaffande; men jag anser det missbruk, som inrotat sig vid begrafnittgshjelpens förvaltning och redovisning icke böra komma i fråga vid besluts fattande om af - Den 17 Maj. 15 skaffande af en sak, som, rätteligen förstådd, rätteligen handterad, kunde vara af stor nytta för embelsmanna-corpsen i riket; och jag vet icke hvarföre jag skulle hemta skäl ifrån det förhållande, alt statsråds-ledamöler och vaktbetjening fått befrielse från begrafningshjelpens aftjenande, till att på grund deraf afskaffa begrafningshjelpens aftjenande i allmänhet af embetsoch tjenstemän, ty om dessa medel blefvo förvaltade redbart och omtänksamt, som jag med några ord skall ådagalägga, så tror jag för min del, att det icke vore. skäl för någon tjensteman, hvarken för den ringaste eller för den högsta, att derifrån afstå. Sålunda aftjenadc medel, äro verkligen de enskilte tjenstcmännens enskilda tillhörighet, hvilken hvarken af statsverket eller pensionskassan må rättsenligt kunna tillgripas, för det att den person, som dem aftjena!, lager afsked och går ur tjenst innan han med döden afgår. Det borde följa af sig sjelf, att medel, dem man nedsatt i publik vård, äro ett depositum, som hvar och en bör återfå då han afgår ifrån tjensten, och länsinnehafvare, då afgång genom dödsfall inträffad!, på ett eller annat sätt, så framt han icke blir lagligen dömd ifrån tjensten. Om motionstiden vore öppen, skulle jag framställa motion derom, att StatsUlsk. malte upptaga frågan på det sättet, att bifall till den K. propos:n afstyrktes med begäran, att K.
Gå du i förväg och vänta på mig vid båtbryggan.» Båtbryggan? Det klang till inom Maria. Det var just där hon sett den gröna jägardräkten. Visste jättedottern? »Nej, jag väntar. Du är väl snart färdig?» »Snart? Du vet inte hvad det vill säga att ha en sådanhär tagelruska på hufvudet. Det fordras evigheter bara för att komma igenom den med en kam. Och i dag är det sju resor värre än vanligt! Mia måtte ha rufsat om förskräckligt med det i går!» Det tog sannerligen tid, och Maria blef helt otålig. Hon ångrade, att hon icke följt Gerdas uppmaning: att vänta henne vid båtbryggan ... där han satt. Men hon skulle icke ha vågat! Hon fick hjärtklappning blott hon tänkte sig ensam med honom. Slutligen blef Gerda färdig; och de gingo. »Jag vet en som blef glad i går!» sade Gerda. »Han kastade sig på mattan och kysste tåspetsen af min toffel!» Maria smålog; i inbillningen såg hon denna toffelkyssningsscen och fann den helt originell, kände sig helt stolt öfver honom som var scenens hjälte. »Jag tror inte, han har sofvit många timmar i natt. Och jag tänker, vi gå inte många steg innan vi möta honom.» De hade passerat bron öfver vallgrafven och — liksom af en gemensam instinkt — vikit af till vänster ner emot båtbryggan och viken. Maria skymtade redan den gröna jägardräkten mellan träden och kände sig trygg i medvetandet, att hon icke var ensam. Casimir Du Camp hade tillbringat en orolig natt, hvilket eljes icke var hans vana. Han besvärades icke af sömnlöshet: några sekunder efter det han lagt sig, sof han alltid en kroppsarbetares lugna, djupa sömn. Men i går kväll, efter det Gerda försvunnit, och efter det den första uppbrusande glädjen stillat sig, befann sig Casimir Du Camp helt oförmodadt ansikte mot ansikte med en oöfverskådlig här af tankar och känslor, hvilkas tillvaro han aldrig anat och inför hvilka han blef helt bortkommen, som om han hals öfver hufvud blifvit kastad in i ett sällskap af främmande människor, om hvilka han ingenting visste, hvarken namn eller titel eller samhällsställning ...
—- om laga Domstol för mål angående af hand lingar emellan Allmänna EmbetsVerk och enskild ta personer, dito. — om Comministrarnes befrielse ifrån Skjutsnings-skyldigliet för sine Boställen, dito. —• om tryckning af några Protocoller öfver Commaiidomål, dito. Expeditioner lill Konungen, Riksens Ständers. Junii I. om hushållning vid Strömsholms Kungsgård och dervarande Stuteriinrättning, i3p. — om en del af Kongl. HofStatens öfvertagande på Rikets Allmänna IndragningsStat, dito. — om Sala Silfververk, dito. — om anstalter till förmån för ManufacturSmidet i Eskilstuna, dito. — om understöd för Höganäs Stenkolsverk i Skåne. i/{o. — om BåtsmansRoterings införande i Färentuna Härad af Stockholms Län, dito. — om kostnaden till en Minnesvård öfver Högtsalig II. K. H. KronPrinsen Carl August, dito; — om tillökt Vaktbetjening vid Götheborgs Läns fängelse, dito. — om sökt ersättning till Hä— radsskrifvarne i Jemtland för dem anslagne men ännu icke tillträdde Boställen, dito. 72 om reglering af Löningssättet för LandsSecreteraren och LandsKammereraren i Jemtland, dito. —> om insändande till Justitioe-Ombudsmannen af beslut, hvarigenom personer dömmas till arbete å förbättringshus eller å fästning, dito. — om tryckning af Landshöfdingarnes Berättelser om årsväxten, dito. ■— om förklaring i vissa delar af Kongl.
u har pariserdamen ej längre sin dag, utan blott » sina timmar », så vida hon nämligen är äregirig nog att vilja stå på höjden af god ton. Nederst på hennes visitkort i venstra hörnet, där förut endast dagen fanns angifven, måste nu stentryckaren bifoga ett inskränkande » de 5 — 7 », Portiern erhåller sina uttryckliga order, och ingen slipper in annat än mellan dessa två klockslag. Och till och med då kan man prisa sig lycklig, om man verkligen träffar den man söker. Orsaken ligger kanske till en del däri, att den moderna parisiskan endast i detta enda stycke tydligen ännu ej lärt sig att vara » XX:me siécle ». Liksom alla af hennes kön har hon en mycket bristfällig föreställning om, att klockan icke går långsammare, äfven om detta skulle konvenera Madame. Om hon åkt ut tidigt på eftermiddagen, kan det lätt hända, att hon så länge uppehälles hos sin skräddare eller sin modist, att hon till sin förskräckelse upptäcker, att visarne redan peka på sju, då hon ändtligen är färdig att fara hem till sina mottagningstimmar. E t t annat skäl är kanske äfven, att j u förnämare hon är, dess mera knappt tillmäter hon sin mottagningstid. A t t mottaga hela året om skulle aldrig falla en parisiska med själfaktning in, ej ens om hennes Paris är henne så kärt, att hon så att säga i all hemlighet gör det till sin ständiga vistelseort. Förut ansåg hon sig likväl förpliktad att vid jultiden eller åtminstone strax på nyåret låta sin salong anlägga mottagningstoalett. Sedan man blifvit » vingtiéme siécle », lyder lösen: » mellan påsk och pingst ». A t t under sex veckor å rad stå till hela världens disposition är sannerligen mer än nog. E n ersättning finns likväl för de sparsamt tillmätta timmar, Madame kan offra åt sina vänner; de äro korta, men » splendides ». V i l l man vara » XX:me siécle » kan man inte afspisa sina gäster med ett leende och en liten tårta. Det steg, hvars nödvändighet redan länge gjort sig kännbart, är ändtligen taget. Konversationen har ersatts af buffeten.
Åled akseende kära ville dustitire-kudet, kolsin <!el, lemna den, i förevarande kall, akDag-Lei-edningen antagna g, undsatts, utun påminnelse, destokeldre, som dennu grundsatts instämde med kier» liär i lrindet redun gällande kol kittningar, älvensom med rindrri länders lagstiftning, sumt med den niiktkälldes skäliga anspråk att icke emot sin vilju insättus i fängelse kor den del ut köterne, kvilken liun krin ketala. ii tz. Härvid kemställdes^ om ieke, ekter orden: "under de korst» tjugu dagarne mot en liulk," borde tilläggas ordet: kiksdaler, enär detta ord sedermera ej förr, än ekter Lere, genom skiljetecknet semicolon akdelude, mellanmeningar, långt kram i koiekommer. 20 ocli 21 lukter 20 H., som, i afseende pä de strakkpäkoljder, livilk» icke förut gro uträknade, liänvissr till livad i lagen serskildt stadgas, linnés 2 1 tilläggs underrättelse om "en ak dessa päköijder.
Skulle åter några ynglingar, nyss inträdde på Em-; Den 12 Fébruarii. 33S betsmanna-banan vid något af de Verk , dä chicanen att hafva varit bysatt, medför tjenstelös förlust genom bortovaron af bysättningsrätten, hindras ifrån att ruinera sig emellan procentares händer, hindras att göra lån till okändt belopp för sina slägtingar och camerater, som dessa nödgas betala för att som man säger, sauvera namnets eller uniformens heder; så ser jag icke att något ondt dermed vöre skedt. Ett så beskaffadt förmyn-, derskap må väl Staten åtaga sig för sina unga oerfarna söner. Dessutom är denna bysättningsrätt i Sverige, ännu icke hundrade år gammal. Den är en af de många härligheter, som vi härmat efter utlänningen. Före 1756 , fanns den icke här i landet: och månne man icke fick låna ändå? Med afskaffandet af detta barbarisk* bruk, skulle vi således ju blott återgå till det som är och blir det bästa, redligt förlitande på Svensk manna ära och tro. Deremot är det stadgande , sorn gaf långifvare rätt till låntagares arbete ganska gammal hos oss, fastän i senare tider till sin kraft och verkan suspenderad. Jag skulle alltså begå en orättvisa mot Riksens Ständers Lagutskott, om jag icke tilltrodde så upplyste och lagfarne män, förmågan att kunna reglera stadgandet om rättigheten till låntagares arbete och vinsten deraf, att, utan att den ena medborgaren gjordes till den andras slaf, långif - 336 Den r5 Februarii, varena säkerhet otn successiv betalning dock blcfve betryggad. Bilagor till PleniProtocollet för cl. i5 Februarii, N o i. Herr Stjernstam, Ludvig: Det ämne åt hvilket jag vågar utbedja mig Högloft Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet är så vida af vigt, som det rörer några och tjugutusen menniskors hälsovård. Hallands
F Tältets vikt 11V2 HHöjden 190 cm. Tältduken af prima vattentät, rödrandig markis väf. Tältet tillerkändes diplom för hedersomnämnande vid allmänna konstoch industriutställningen i Stockholm 1897. Pris 18 kr. st. Allt mot förskottslikvid eller efterkraf. Ingående rekvisitioner expedieras samma dag, de anlända. f o n d Kr. 1898 480,000,000 VINSTGIFVANDE: Ökning OBLEKTA, i vinstfonden Kr. MUTUAL LIFES OCH FÄRGADE ÄFNADER 33,000,000 OCH LÄMPA SIG UTMÄRKT SOM SÄKERHET FÖR BORGENÄRER. OCH ÅRSBERÄTTELSE HUFVUDKONTOR BLEKTA 1898 LIFFÖRSÄKRINGSBREF ÄRO YTTERST LIBERALA Östersund. GEFLE M ANU FAKTU R-AKT.-BOLAGS PÅ FÖRSÄLJAS I.PARTI FRÅN KOMMISSIONSLAGRET Skyddsstämpel. STOCKHOLM BEGÄRAN. INSTRUMSNTER af alla slag, MAGSJUKDOM. FL. TESTAMENTEN, GÅFVOBREF och dylika handlingar emottagas till förvaring; äfvenledes emottagas värdepapper i ÖPPET FÖRVAR. (S. T. A. Flera tusen människor välsigna den. Rekommenderas af läkare och barnmorskor. på en sats kosta 4: 40 pr sats. Sändes på järnväg mot efterkraf, på båtar endast då den är förut betald. Uppgif den sort, som önskas af de tre sorterna. Endast hel sats sändes. Hellösande för kronisk förstoppning, magkatarr m. m. N:r 2, Halflösande för magsyra, kolik, gallsten m. m. Bindande för tarmkatarr, diarré m. m. — Jönköping i januari 1899. Rikstelefon. Sofia Zarsson, ÖSTRA STORGATAN 63. Jönköping. F R U SOFIA LARSSON, JÖNKÖPING.
När han k o m h e m, hade barnen gått till sängs, m e n Ester satt inkrupen tätt till fönstret o c h virkade i den aftagande dagern för brinnande lifvet. » H v a d är det där för små tingestar, s o m du har så brådt m e d? H o n fick m o d att tala, hans röst lät så ö m. » Jo, ser du, » sade hon, » jag inser alldeles, att du har rätt. Jag skall virka ett genombrutet täcke o c h lotta bort. O m jag virkar tjugu stjärnor o m dagen, så har j a g s e x hundra på trettio dagar. Under tiden skickar jag ut listan, så att jag får till garnet, o c h på en månad äro vi fria från den här bördan. » H a n slog vänstra armen o m h e n n e o c h m e d högra handen tog han u p p sedeln ur västfickan o c h fläktade m e d den framför hennes näsa. » Nej, Otto! » sade hon. » Jo, j o du. I m o r g o n få de stora ögon på posten. Det är bara en enda sak, s o m tynger mig nu. » » Hvad är det du, älskade? » » Jo, » sade han sakta, » jag tänkte ett par gånger: ' Jag frågar inte efter det — det är n o g inte så farligt '. » » H u då, » sade hon. » Äfven tankar kunna besmitta. Jag läste en gång, jag tror det var hos Luther, att o m en af luftens svarta fåglar slår ner på ditt hufvud, så skall du skaka bort h o n o m o c h låta h o n o m flyga. H a n skadar dig inte, så länge han inte får b y g g a b o h o s dig. » » E n sådan liten huso c h tröstepredikant skall ens hustru vara, » sade han rörd. » K o m nu, släpp ditt arbete o c h k o m ut. » Han drog henne m e d sig ut på förstugubron. » Känn, så syrenerna dofta, » sade han.