Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid premisserna får jag då först anmärka, att bankofullm. icke äga någon förbindelse till, ej heller förmåga att förmedelst banken, pä något sätt som rätteligen ma benämnas styrande, aktivt och med framgång för det allmänna ingripa uti styrandet af rikets närings-, handelsoch penningeintressen. Att genom upprätthållandet af myntvärdet gifva näringarne en fast beräkningsgrund att stödja sig vid, och lättnader i penningelransaktioner är allt hvad banken kan lill deras fördel åstadkomma. Huru i framfarna tider de fruktlösa försök aflnpit, att styra kursen under tider då myntet var grundad! på koppar eller på silfver, men utvexling af sedlar inställd oell hvad dessa försök kostal, upptages fullständigt i bankens och riksg.-kont:s böcker. Allt annat styrande genom penningeverken af näringarne, om än någon gång svagt oell fåviskt försökt, bar än mer misslyckats. Förderfvande! af nämnde, intressen, utom ett elida hvilket oek icke underlåtits, kunna R. St. ieke heller genom banken fullborda, men väl lill någon del skada dem alla, fast än uli en ojemförligt ringare grad hvad näringsoch handels-, än penliingeintresset beträffar. Bevisen derpå åro allmänt veterliga, skadar dock icke för sina orsaker skull att derom påminna. Oansedt R. St., då de öfverlogo styrelsen af banken år 1668, utlofvade ‘'att bankoverket försvara, beskydda och handhafva, sä att den som antingen sjelf några penningar i banko insätter, eller oek af hvarjehanda tillfälle bekommer deri någon avance, skall ofelbart och utan någon invändning kunna deröfver efter sitt goda nöje råda” — så hat detta löfte dock till efter annan, till penningeintressets stora skada, blifvit brutit, och det till den grad att, då enda ler s:mt år 1696 motsvarade j r:dr silfver, så var dess värde vid realisationen år 1830 nedsjunket till blott en sextondedel (5'6) af 1 silfver-ralr, hvilket värde den nu innehar.
Ogerna förlänger jag denna diskussion, sorn egentligen handlar om ingenting, men då här är yttradt, att det för banken skulle vara skadligt, om en kreditiv-tagare genast vid årets början uttoge hela sitt kreditiv, för att sedermera i mån af tillgångar detsamma lid efter annan återbetala; så kan jag ej i afseende derpå undertrycka min tanke, som är, att sådant på intet sätt kan vara banken till skada. Jemför man nemi. detta supponerade förhållande med hvad förut egt rum i afseende på penningarnes disponerande, så finner man att den fond, som nu är anslagen till kreditivers beviljande, varit förut anslagen till drskontrörelsen, och att diskontfonden vanligtvis vid årets början blifvit uttagen ända till sista skillingen. Om då penningarne äro utelöpande Den 17 Juni. 139 i krediti vrörelsen eller 1 diskon trörelsen, sä tyckes mig detta vara lemligen likgiltigt lör banken, hvilken jag ej kan inse deraf hafva hvarken skada eller någon mindre fördel; men deremot har hanken af kreditiv-rörelsen den fördelen, att han har större ränta på den uttagna delen af fonden, och således har lill en del någon ränta, ehuru ringa, på de penningar sorn ej äro uttagna, utan som i banken qvarstå; och man kan alltid påräkna, all en stor del af de till kreditiven anslagna penningarne ej utgår i rörelsen, sä att på det viset de af R. o. Ad., sorn vilja minska tillskottet, till någon del fått sin vilja fram, enär en del af de till utgående bevil jade medlen ej komma att utgå, utan i banken qvarstadna. Ur von Hohenhausen: Om en kreditivlagare, eller endast några fä sådana skulle förfara på sätt, som Frih. Palmstjerna nämnt, sä uppslode derigenom visserligen ej någon våda för banken, men derest detta blefve ett allmänt bruk, sä vore det en uppenbarlig skada för banken, och det ligger i teorien om banker, och det skall ej kunna uppslås ett enda arbete i denna väg som handlar örn kredilivs meddelande, der ej den regeln uttryckligen bestämmes, att kreditiven ej böra lemnäs åt andra personer än dem, hvilka dem uppbära för alt efter kortare tid dem återbetala.
Uti det serstildra votum, som jag wid UtjVoktets första Betänkan e öfwer detta ämne kvg mig den friheten läka medfölja till Sländen, har jag tillräckligen ädagalagdt mina tänkesätt, och jag har försökt wisa ämnets grannlagenhet. Det torde nu tillätas mig ali ä ena sidan erindra, att de Arrcnde-innehafwares rätt, som utan Auction och utan Ständers serskildta samtycke bekommit destc förläningar, icke synes wara sa fullkomligen försäkrad, dä redan 1728 och 1748 arens RiksdagsBcsluk fastställt, att alla Arrenden stulle pä Auction utbjudas, dä Arrenden wäl blifwit af Ständer ömsom rubbad och återskänkte wid 1766 och 1769 ärcns Riksdagar, men principen förderas borrt-arrenderande förblifwit oklandrad. Men a andra sidan torde der också tillätas mig påminna, att 1772 ars Regerings-Form öfwerlemnade ät Konungen disposition af Statens allmänna tillgängar, att denna än widare genom Säkerhets Acten ucwidaades och atl således de som Conkracrerat med Statens högsta Styresman icke kunna anses wara i deras belägenhet, som afhandla! med orätt man. Nir delra ej är förhållandet, sa bör ej heller de löften hwarpä de grundat sine förhoppningar och kan hända sin bergning wäldsamt rubbas. Förlusten för enstilte blir i sädant sall för dem wida känbarare än winsten betydlig för Samhället och lika luek som de ena böra rigta sig pä dest bekostnad lika tiie^ bör det också rigta sig pä deras. För att jemka saken sä nära-billigheten som möjligt, tror jaz att när Utskottets Betänkande bifalles ändamälet ä ömse sidor i det närmaste winnes.
Huset var stort; hon gick igenom det ena tomma rummet efter det andra, tills hon hamnade i en sal, där en väfstol och hvarjehanda andra, för Hildur obekanta redskap voro uppställda. En rysning genomilade henne, när hon vände tillbaka; hon reglade hvarje dörr efter sig, och hon kämpade emot rädslan för att sofva allena i all denna ödsliga tomhet. » Jag är trött, sängen är ren och fin; maten var ju bra och riklig, och då skogen och sjöarna finnas, bryr jag mig ej om — det öfriga, » intalade hon sig, under det hon afklädde sig och gick till hvila. Fru Björkman kom upp till gästen följande morgon med en kaffebricka, på hvilken endast fanns ett par koppar; men då Hildur yrkade på att få sällskap, gick hon och tog ned ett par från en liten hörnhylla i rummet. » Det är Ajdas koppar, » sade hon, torkande dem med sin förklädessnibb. » Det vore nu för väl om — som jag sa ' i går kväll — hon kunde få någon utsikt, ty det är mer än synd, om hon skulle längre gå här hemma, där hon ej kan göra vidare gagn. » » Ar hon då ej lik sin syster? » » Lik Palla? Nej, för all del! Vänta, här står ett par porträtt af henne, men hon var kanske ännu vackrare, när hon var barn. Hennes nåd på säteriet kunde aldrig se sig mätt på flickan, och det var hon somfick Björkman till att sätta henne i helpension, där hon blef hållen ända tills hon var sjutton år. » » Hur gammal är hon nu? » » På sitt tjugusjätte, hon är två år äldre än Ernst. » » Har hon varit hemma alla dessa år? » » Ja, hvad skulle hon göra? Det var än den ene, än den andre som tyckte om henne, men när de märkte, att vi haft det bättre, då Björkman tjänte som spektor, än sedan han arrenderade Stenhult, så blef det aldrig till något. » Hildur betraktade uppmärksamt porträttet. Ja, det var onekligen ett bra vackert ansikte. » Hon liknar sin mamma, » sade hon. » Nej, kan fröken se det!
Men sedan badanstalten^ för kallvattensbad blifvit väl ordnade, och denna kurmethod med insigt, nit och framgång begynt användas, hafva badgäster i mängd infunnit sig, prisande vetenskapernes nya väg till helsan. Genom god förvaltning ägde Stadens kassa vid 1842 års slut en kontant behållning af i5,ooo R:dr banko, fastän åtskillige kostsamma arbeten uti Staden de föregående åren blifvit verkställde. Men alla Stadens gemensamma tillgångar begagnas och, utan att något deraf förspilles genom delning emellan borgarne eller annars på något obetänkt sätt som ofta sker uti andre städer. Wadstena. Stadens folkmängd som vid 1838 års början utgjorde 1828 personer, bestod vid 1843 års slut af 1,928, deribland inräknade 281 hospitalshjon. Frånräknas dessa vederbörligen, återstår blott 1,647 eller 67 mindre än år 1842, då Staden ägde 1,714 verklige invånare, hvaraf 980 voro skattdragande, 635 öfvereller underårige och 99 fattighjon. Således hafva förhoppningarne om Stadens förkofran icke galt uti fullbordan. "Vid i843 års slut voro af invånare 644 mankön och ioo3 qvinkön. Handeln uti minut, eller bodhandeln, är ringa. 5 Handlande hafva en rörelse af måhända 5o,ooo R:dr årligt värde. Sparmemålshandeln har de sednare åren, genom jemförelsevis höga priser på stället, varit mera inskränkt än förut. Blott trävaruhandeln har fortgått med något stigande tillförsel från Westergöthland, och aldrig saknande afsättning åt Länets närmast kringliggande slättbyggd. Bristen på hamn är ett stort hinder för sjöfarten på detta ställe, och Stadens förlust genom det afslag, som sista Riksdagen röntes på begäran om statsbidrag för gamla Slottsgrafvarnes bildande till en hamn som skulle blifvit i hög grad beqväm, den är betydligt kännbar.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets den 2 och 6 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 27, med sammanjemkning af Riks-ståndens olika beslut, i anledning af det i Utlåtandet N:o 20 framstälda förslag, angående postbevillningen, godkändes den föreslagna voterings-propositionen N:o 1, samt antogs Utskottets inbjudning i frågan om en särskild afgift af en skilling för hvarje bref, derför vid postkontor eller postexpedition portot kontant erlägges; men återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, så väl den i sistnämnda fråga föreslagna voterings-proposition, som ock Utskottets yttrande i frå - 414 Prot.-Utdrag den 9 September 1854. gan om afgifts erläggande för rättigheten att å postkarta få orekommenderade bref införda; och lades förevarande Memorial i öfrigt till hand bingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Eltoncmi-Utskottets nedannämnde den 2 och (5 dennes på bordet lagda Betänkanden: IUo 123, i anledning af väckt motion om afskalTande af vågoch mätare-penningar i Westerås, N:o 124, i fråga om förbättrad lagstiftning, rörande sinnessjukas vård och behandling; och N:o 125, i anledning af väckt motion om upphäfvande af den tvungna tackjernsblåsningen inom Rikets Bergslager, eller hillet att från jorden skilja hyttedelarne.
Han skall komma till de lefvande! Genast! Hör HOFMÄSTAREN går och inför fogaten. Scen XI. BENGT. FOGATEN. Sedan VITTNET. FOGATEN. Herr riddare; för mig kan intet ärende vara mera plågsamt än detta, då jag nödgas tränga mig in i en bröllopsgård och störa glädjen... Ert ärende, herr fogat! FOGATEN. BENGT. i uppdrag att framföra är vår nådige konungs Jag har icke något ärende, utan det som jag har mycket att beställa om. Litet mindre ord, herr fogat! Ni ser att jag har FOGATEN. som hushållets utökning medför mycket bekymmer. riddare, ni står inne med utskylder för fem års försummad rustning. BENGT. Jag ser det och förstår att en så vigtig handling Så mycket smärtsammare för mig att öka dessa. Herr Vi ha ju icke haft något krig. FOGATEN. från skatt, tillföll eder slägt denna fördel mot att Det hjelper icke! Då eder fädernegård frälsades gården rustade med häst och karl. Nu har det gått derhän, att man vill behålla fördelarna utan motsvarande skyldigheter, men kungen tillåter det icke gå längre. BENGT. Med påföljd? FOGATEN. Att ni upphör vara frälseman. BENGT. Och bli bonde igen? FOGATEN. Som vi alla varit från början. BENGT. Ni förstår således att jag är en förlorad man. Nej! BENGT. gåfva och bröllopskostnader! Jag är helt visst förlorad! FOGATEN. Två års missväxt, husets iståndsättande, morgon till sex hundra mark. Skulden stiger på sin höjd, med upplupna räntor, BENGT. beloppet. Jag är redan skyldig på annat håll det tredubbla FOGATEN. Har ni, förlåt frågan, gifvit förskrifning på gården? BENGT. Det har jag icke gjort och kommer icke att göra! FOGATEN. (Under senare delen af scenen har vittnet, en enkelt klädd person, kommit tyst in i rummet och betraktat taflorna på väggarna.) BENGT. Men konungen kommer att taga sin rätt. Hvem är det? FOGATEN. Det är vittnet. BENGT. till väga?
Än ytterligare, §§, 27, 2 morn., 36, 1 morn., 42: om ändring deruti §. 80: om ändring deruti ,, Svar på äterremiss Voterings-rcsultat, ,,,,,, §. i4; om ett nytt moment derunder ,>>>> Svar på äterremiss g, iC: om tillägg dertill, Svar pä äterremiss ,>,,,> > > > » §. 75: om tillägg dertill Svar pä äterremiss OmröStnings-resultat tj, 3: om förändring deruti §§. i3. 2 niom., 1 perioden, 17, 3 morn.: om ändring och tillägg deruti Svar på äterremiss Voterings-resultat, §. 29: om jemkning deruti Svar på äterremiss , , Ytterligare till Ridderskapet och Adeln dito dito 56: om ändring af ett tryckfel j;iksdaler-styeken., jf.ldcls sådana; om utvexling deraf frän Ranken Jiiks-Discontetis f. d.; se Banco-Discont-Verket; Granskning 65. jgliksgiilds-Contoret; se Prtescriptionstid. Iiiksgähls-Contoret, om; i;o utbyte af dess local i General-AssistanceContoret emot f. d. Hcsscnsteinska huset Svar på äterremiss Jemknings-förslag, , ,,,, Yoterings-resultat, ,,,,, Ytterligare i detta ämne, , , , , , 2:0 afskrifning af dess fordringar hos Götha Canal-Bolag, dess skyldighet att godtgöra Bolaget ranta ä vissa innehållna medel, samt om förskott till hamnbyggnaden vid Mera ,,,,,,, Svar på äterremiss ,,,,, 3:o dess räkenskapers granskning i KammarRätten från och med i835 ,,,, 4;o Berättelse om granskning af dess förvaltning; se Berättelse. 5;o dess skulder och tillgångar samt inkomster och utgifter i833 6:0 dess fordna utrikes skuld ,,,,, 7:0 dc för dess räkning upptagne lån af allmänheten; se Anmälan 107.
Han gjorde sedermera konkurs, och tvist uppstod huruvida hans medgifvande, att inteckningen skulle gälla oförminskadt borde stå fast; eller huruvida icke afbetalningen borde anses vara af den beskaffenhet, att någon förmånsrätt för densamma ej borde i. den intecknade egendomen ega rum. Hofrätten, hos hvilken konkursen var anhängig, förklarade den ej böra ega förmånsrätt för mera än som återstod pä skuldebrefvet sedan afbetalningen blifvit afräknad; hvaremot K:s högsta domstol, med förändring af hofrättens beslut, förklarade att hela inteckningen skulle utgå^med Den 5 Juli f. m. 495 förmånsrätt, emedan densamma ej var för den skedda afbetalningen dödad. Jag skulle önska att, eftersom flera §§ i detta lagförslag redan blifvit återremitterade, äfven denna måtte röna samma ålgärd, på det att LagUtsk. mätte komma i tillfälle att taga denna händelse i öfvervägande, och, om det så finner nödigt, antaga ett stadgande, sorn kun förekomma hvad sorn passerat. Gr. Sparre: I min tanke är något sådant stadgande, som Hr Printzensköld föreslagit, ej behöfligt; och någon äterremiss tror jag således af det skäl ej böra ifrågakomma. Den omtalade tvisten kan visserligen vara ett curiosum i lagskipningsväg, men vi hafva nu för detta fall högsta domstolens dom, hvarefter praxis kan rälta sig, och säkerligen kommer så att ske. Domaren skall i en sådan tillämpning af lagen finna ett stöd uti § 34, och hvarje jurist tror jag skall finna det enligt med rättsprincipen, att hvarje inteckning blifver, ehvad afbetalning skett eller ej, till sin säkerhet oförminskad, så länge den finnes qvar i prot. Detta är gifvet, enl. rättsprincipen och behöfver ej i lagen intagas: utah den saken är klar, så vidt jag begriper. Hr Printzensköld: Att den saken, hvarom jag tagit mig friheten att inför 11. o. Ad. afgifva en berättelse, ej är sä klar som Gr. Sparre förmenar, torde bäst bevisas deraf alt 2:ne domstolar, nemi.
Att en ökad Penningestock vore förXandet nyttig, derom förena de fleste sig, och allmängjorda calculer utvisa, att verkliga värdet af det nu i omlopp varande Sedelmyntet vida öfverstå» ger den penningestock, som förr funnits i landet, men huruledes ett verketigem ökadt RörelseCapital skall kunna tillvägabringas, genom ytterligare lifgifvande af BancoSedlar, som endast såsom lån utgå och sedermera skola återbetalas, det synes svårt att begripa. Okas BancoSedelstocken utöfver det belopp den förut utgjort, så försämrar den sig i värde, i samma mån, som den stiger i mängd. Man har ådagalagt, att ehuru vi nu ega lika stort RörelseCapital i Sedlar, som år 1809, detsamma likväl icke äj yärdt mera än hälften RåneoUtskottets Betänk and en. 869 uti Silfver» En furökning af Sedlarne afhjelper iåledes icke det onda, utan skall penni ngestocken ökas, måste det ske genom verkeligt mynt, och härtill liar jag trott en säker tillgång finnas uti allt det myntbara guld och silfver, som antingen inom landet kan såsom husgeråd umbäras, eller ifrån utrikes ort inforas. Man måste således söka att bringa värdet deraf i omlopp och derigenom satta Nationen i stånd, att förskaffa sig meta, penningar, än de sorn redan finnas. Sedan jag således för mig sökt utreda da ändamål, som med penninge-regleringen bör afses, har jag, efter bästa förstånd och öfvertygelse, stadgat mitt begrepp om de medel, sorn härvid borde användas. Dervid uppkommer genast 3:ne hufvudsak» liga frågor: 1:0 Hvilken ziffra skall antagas, så. som utgörande BancoSedelns närvarande värde i silfver. 2:0 Huruledes detta värde skall förblifva beståndande, och 3:0 genom hvad medelen ökad penningestock i reelt mynt kan j(bringas^i omlopp. Hvad den första frågan angår, är det emel» lan iso och 128. skill, 60m, valet måst%'?görasu
Oaktadt en föreg:de talare yttrat sin öfvertygelse vara, att det icke är någon skilnad mellan soldaten och båtsmannen, måste jag likväl fortfarande bibehålla den mening, att det är en ganska väsendtlig skillnad dem emellan. Det är visserligen en sanning, att båda dessa personer, så vida de tagit enskild tjenst, icke inträda uti krigstjenst förrän påfölj:de Nov. månad. Hvad den indelta infanteri-soldaten beträffar, sä är dock denna omständighet icke af så mycken vigt. Följden är endast, att lian kommer att göra sitt första rekrytmöte ett år sednare. Vidkommande åter båtsmannen, kan verkligen med ani. häraf hända, att, för den händelse kompagnierna för tillfället äro upbudade, K. M. och Kronan går miste om hans arbetskrafter under loppet af ett helt år, eller just den tid han varit påräknad; och, detta oaktadt, upbär karlen sin lön. Gr. Liljencrants har uttryckt deg åsigt, att båtsmannens ställning är sämre än soldatens. Detta medger jag gerna och skulle med största nöje se att någon väsendtligare förbättring i hans vilkor bragtes till stånd, men befarar att den genom förevtde förslag i båtsmannens ställning åsyftade förbättring, om den kan kallas så, blir högst obetydlig. Af Utskits Betänk, finner mati nemi. att ifrågavtde inkomst till AmiralitetsKrigsmauskassan endast upgått till omkr. 1,500 rdr rint årligen. 182 f)« ii 9 J n n f e. m. Med hänsigt till nu anförda förleden måste jag vidhålla mitt förut gjorda yrkande. Sedan öfverläggningen. förklarats fulländad samt H. Exe. Hr Grin o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å förevide Betänk., framställde II. Exc. propos. om bifall dertill och, då svaren utlöllo med många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsknts den 2 och 6 dis bordlagda Betänk.
Att det af Revisorerne åsyftade ändamål skulle kunna till någon del vinnas, så framt ett bestämdt minimum för aflöningen inom hvarje särskild grad varder faststäldt, och vederbörande Lönings-direktion lemnades rättighet, att för de med endast kontant aflöning försedde löntagare qvartalsvis och för de öfrige, sedan fördelningen af regementets eller korpsens aflöningstillgångar blifvit med stöd af faststäldt markegångspris upprättad, utan afseende å uppbörden af indelta räntor, kronotioude-spanmål samt boställsarrendemedel, från Krigs-kollegium, med afdrag för de under qvartalet eller året befintliga vakanserna, reqvirera skillnaden emellan det aflöningsbelopp, som dem af regementets eller korpsens aflöningstillgångar tillkommer och det för lönen fastställda minimibeloppet, emot redovisning uti den afgifvande aflöningsräkningen; men att, då markegångsprisen årligen omvexla och anslaget vid möjligen inträffande låga markegångsvärden kan komma att drabbas af ganska betydliga utgifter för bestridandet af fyllnaden i lönerne till minimibeloppet, Kollegium anser anslaget böra såsom förslagsanslag i riks-staten uppföras; blifvandes, förden händelse att de i Kongl. Maj:ts högstberörda nådiga proposition upptagne aflöningar fastställas såsom minimibelopp för hvarje till löneförbättring berättigad löntagares aflöningsförmån, en tillökning i anslaget behöflig af 25,000 till 30,000 riksdaler Riksmynt årligen. Genom ofvanberörde ifrågasatte förändring skulle de med endast penningelön försedde löntagare komma i åtnjutande af någon egentlig fördel, hvaremot de öfrige löntagarne icke förr, än följande året eller vid slutliga löneliqviden skulle komma i åtnjutande af löneförbättringen för det föregående året. Slutligen har Kollegium, under förutsättning att denna förändring icke kommer att vinna bifall, ansett sig underdånigst böra anföra, att, derest Eders Kongl. Majit skulle i nåder tillåta, att
I anledning af dessa anmärkningar, får Utskottet anföra: att Utskottet, vid det förhållande, att de medel, hvilka såsom lån erhållas till befrämjande af hamn-anläggningar, odlings-företag eller andre dylika föremål, icke förr ån efter det arbetet hunnit fullbordas blifva fruktbärande, funnit sig böra frånträda sitt förslag, att ränta å sådane medel bör beräknas och erläggas genast efter lyftningen, äfvensom Utskottet, med afseende derå, att numera den allmänna räntefoten icke kan anses öfverstiga 5 procent, tror den årliga afbetalningen kunna nedsättas från 3 till 2 procent, dåden, tillsammans med räntan, kommer att uppgå till 5 procent; att sedan Utskottet numera ansett de anslag, sorn på den extra Stats-regleringen uppföras, böra utgå och beräknas för 4 år, den föreskrift, att arbeten sorn åsyfta att bereda odlings-företag, böra vara började senast under loppet af år iS43, bör förändras sålunda, att år i844 i stället angifves; att Utskottet icke anser, att något bestämdt beslut lämpligen kan af Rikets Ständer fattas, huru den säkerhet, som af vederbörande menigheter, bolag eller enskilde skall ställas, bör vara beskaffad, enär, vid hvarje serskildt fall, förhållanden kunna inträffa, som erfordra skiljagtiga bestämmelser, och hvaröfver endast Kongl. Majrt blir i tillfälle att förordna; att Utskottet äfven trott sig böra antaga, det ingen svårighet för RiksgåldsContorets Fullmågtige kan uppstå att pröfva, huru förbindelserne för de lån, som af Contorets medel utgå böra vara inrättade, och att således serskilde föreskrifter i sådant afseende icke blifva erforderlige; att då, för det fall, Kongl. Maj:.t skulle finna
Härtill kommer: l:o Riksgälds-kontorets andel af Bankens kapital-öfverskott vid 1839 års slut 924,486: 35. 11. 2:o Upplänte medel af allmänheten : i Stockholm 288,375: -27,216,607: 45. 5. Ifrån denna Summa afräknas: l:o Jemnlikt ofvanberörde uppgift : a) Vexlings-förskott till landsorterna b) Inlöste otydliga sedlar e) Metalliska värdet i kopparskiljemynts-polletterne 2:o l enlighet med Utskottets förslag här ofvan, Riksgäldskonlorets kreditiv . 3:o Nedanupptagne poster nemi. a) den del af Bankens räntevinst för innevarande år, hvilken erfordras för att fylla Grund-fonden till 10,000,000 R:dr eller b) det belopp, som motsvarar upplåningen hos allmänheten, eller emedan dessa medel voro använde uti Handelsoch Närings-Diskontens låne-rörelse, derifrån desamma sålunda skola återtagas. 68,869: 8. 8,791: 29. 4. 9. 55,82a. 9. 1,000,000. — —- 595,224: 29. 6, 348,375. Summa 2,077,080: 28. 7. Transport 2,077,080: 28. 7. Banco-UtskotteU Betänkande, N:o 29. 55 Transport 2,077,080: 28. 7. Bankens reela fond utgjorde, enligt 1843 års bokslut 8,004,937: 34. 11. hvadan afdragssumman ökas till 10,082,018: 15. 6. ly lika med Herr Rosenblad, anser Utskottet, att som inoch utvexlin gen af metallisk valuta är och måste vara fullkomligen fri, maximum för sedelstocken hör, på sätt uti det föregående blifvit på flerfaldiga ställen antydt, bestämmas oberoende af berörde vexling.