Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Markaryds församling i Kronobergs län beviljadt kyrkohyggnads-lån; N:o 152, i anledning af väckt motion om eftergift å ett Knäreds församling i Hallands län. beviljadt kyrkohyggnads-lån; N:o 153, i anledning af väckt motion om ytterligare anstånd med? inbetalningarne å staden Cimbrishamns hamnbyggnads-lån; N:o 142, i anledning af väckt fråga angående indragning af Könvoy-Kommissariatet; N o 143, i anledning af väckt motion angående aflemnande af ritningar; för hvilka anslag af allmänna medel blifvit Kaptenen Ballzar Cronstrand beviljadt; samt N;o 144, i anledning af Herr af Robsahins motion angående utbetalningar från en af motionären uppgifven kassa samt indragning af kassans återstod till Riksgälds-kontoret. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne BevilMnffs-Utskottets den 14 Prot.-Utdrag den 11 Juli 1860. 531 dennes bordlagda Memorial N:o 30, angående verksJ5llj] omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande vjlkoren för btänvms-tillyerkuing. S. I). Föredrogos och Itiföllos Allmänna Besvärsoch, Ekono uii-Ulskollels den 14 dennes bordlagda Betänkande!!, N:o (19, i anledning af vackt motion i fråga om åtgärder för befordrande al laga egoskillen; samt N:o 120, i anledning af väckt motion angående förkortande af liden för riksdagarne. S. I). Efter föredragning af såväl Expeditions-Utskotlets den 14 dennes bordlagda Memorial N:o t», i anledning af återremiss af Utskottets förslag lill § i Biksdags-beslutet rörande Sveriges och Norges ömsesidiga förhållanden, som ock Högvördiga Presle-Ståndets sedan den IB sistiidne
Majit, som då komme i tillfälle att pröfva om öfverlåtelsen under erbjudna vilkor kan utan olägenhet eller förlust för staten medgifvas samt i öfrigt vara förenlig med sjöförsvarets ändamålsenliga ordnande, — i hvilket fall det lärer böra antagas att frågans vidare handläggning i vederbörlig ordning icke uteblifver, — anser sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet sig sakna skäl att, i anledning af förevarande motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 20 Februari 1857. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1857. Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande JVs 11. I N:o 11. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Mars 1857, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående anläggning af en elektrisk undervallens-lelegraf emellan Skåne och än Rugen. Uti en hos Vällofliga Borgare-ståndet vackt och till sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion, deruti Herr Trägårdh instämt, har Herr Gustaf Lallerstedt omförmält, hurusom bland nutidens uppfinningar den elektriska telegrafen utan ,tvifvel vöre den, som lemnat de mest förvånande resultater och att man knappt kunde ana hvad derutaf snart skulle blifva, då särskilda länders telegraf-systemer sammanknutits till ett enda stort nät, som måhända före Rikets Ständers nästa sammanträde komnje att omfatta fyra verldsdelar och sträcka sig från Nord-Amerikas vestra stater till Indiens yttersta gräns. Det vore glädjande, att Sverige icke försummat sin andel i detta storartade företag. Visserligen dröjde det länge nog innan försök härstädes vågades, men arbetet hade sedermera fortgått med en i vårt land exempellös ifver. Svenska telegrafens trådar utgjorde för närvarande en sträcka af öfver 300 mil, hvaraf omkring 1120 mil blifvit anlagda under loppet af år 1856.
Jag älskade dig en gång, Daniel Hjort: o, säg du ej det hemska brottet gjort. Du det ej gjort? Ett svar! Du tiger ... tiger? DANIEL HJORT. Jag älskade dig en gång, Sigrid Stålarm: jag tiger, ty jag dig ej krossa vill. SIGRID. Du har det gjort? JOHAN FLEMING. Betviflar du det än? SIGRID. Att dessa dystra hvalf snart remna finge och bort med dessa brustna hjärtan ginge! Gif, Johan, mig din arm. (Till Daniel Hjort). Beklagansvärde! I denna stund du mig förakta lärde. JOHAN FLEMING. Min klinga törstar, men den är för god att sölas i en fängslad uslings blod. DANIEL HJORT. Vid lifvets rand, ni vet man talar sanning; så hören ock den djupt föraktade den djupt föraktade, hvars fostran till en ödmjuk slaf i praktens gyllne salar man trodde sig fullbordat och försäkrat. Man därför tog mig, därföre man kväfde min kraft bland böcker, gjorde svag min arm, höll svärd på afstånd, nytjade min hand till darrsjuk slaf i dunlätt fjäders tjänst. Till tvifvel, själfförakt och liknöjdhet man närde mig; och när försmådd, förbisedd, sa långt man fått mig, solade man stolt sin äras glans emot min ringhets natt. Då kom till mig en oförväntad gäst. Ni mins den gamla kvinnan på er fest: sin son hon sökte där, den siste af det folk, som gått igenom er i kvaf. Med henne vid sin faders graf han stått, och denna graf var en schavott. Hed eder har han gått i gyllne sal, när uti fängelsernas grymma kval hans bröder, gömde och förgätne, lidit, för det de för sin rätt, sin frihet stridit. Mot er i döden än sitt trots han bär, och denne son, i kedjor står han här! JOHAN FLEMING. Hör upp! SIGRID. Du öde! JOHAN FLEMING. Lögn! SIGRID. Nej, honom hör! DANIEL HJORT.
Han stannade i hörnet till en mörk tvärgata och pekade dit in. » Tycker du det är vackert här bortåt? » » Kan inte säga. » » Vi kunna gå den vägeD. » Han vek om hörnet, och jag följde. Gatan var ödslig, tom, svart. Långa plank på ena sidan, på den andra en kanal med några skutor och med vedupplag på stranden. Svarta fabriksskorstenar upp mot himlen. Det var en egendomlig smak att välja denna ödsliga bakgata till promenadplats. Där kom ett par emot oss arm i arm, långsamt, gick förbi. Så blef det tomt igen, tills vi gått om ett nytt hörn och kommit in mellan nya plank. Det var så tyst och ensligt, som hade vi med ens kommit långt utom den lifliga staden. Han hade inte sagt ett ord. Men när vi kommo fram till en fabriksbyggnad och en bebyggd gata tog vid, så föreslog han, att vi. skulle vända. De två, som gått förbi oss arm i arm, hade också vändt och giogo förbi oss igen. De höllo sig tätt intill hvarandra, och hon skrat* tade ett friskt, ungdomligt skratt, fullt af jubel, Vi hade aldrig varit förtroliga vänner. Efter glädje och stolthet. När vi kommit några steg förbi dem, tog skoltidens slut hade vi händelsevis råkats ibland i Stockholm, eller när jag var nere i — köping min följeslagare mig under armen och började på besök. Vi hade följts åt ett stycke på att tala: » Den här gatan, ser du, det är min gata. gatan, druckit ett glas punsch någon enstaka gång i hvarandras sällskap, sprakat om ett och Eller det har varit. Nu har jag inte varit annat utvärtes och skilts åt, utan att känna här sedan en kväll, när jag sett tåget gå — hvarandra mer, än man i allmänhet plägar liksom nu i afton — en kväll, när jag blef ensam kvar här i stan. » känna sina före detta skolkamrater. Han stannade, stötte med sin käpp mellan Så mycket mera förundrade mig hans öppenhjärtighet den där aftonen före min resa söder gatstenarne och såg rätt framför sig i mörkret. ut. Det är alltid något irriterande i att ta Hit trängde inte månljuset. » Det är egentligen löjligt, bara löjligt, » fortemot ett förtroende från någon, som man ej är riktigt god vän med — och till pä köpet, for han.
» Men frun väntade ej, tills han afslutade m e - ningen, utan snodde ut i köket, hvarifrån snart en ljuflig doft förkunnade, att någon varm frukost ställdes i ordning. T y skall han dit, sade frun, så skall han ge sig af strax, så att artilleristema inte hinna upp till gästgifvaregården o c h supa först. Jo, pastorn måste resa till fästningen. Trumfen låg på sitt yttersta o c h ville hafva nattvarden, o c h så var det något, som han ville tala med pastorn o m. Naturligtvis måste han resa genast. Men hans fru blidkades icke af detta. L å g Trumfen på sitt yttersta? A h, visst inte! Ondt krut förgås inte så lätt! D e t dröjer nog inte många veckor, förrän han är » i land » igen och super lika duktigt som vanligt! O c h för ett infall af en sådan skulle nu presten kanske våga sitt lif! Pastorn, som tillbad sin förtjusande hustru och vanligen tyckte, att allt, hvad hon sade o c h företog, klädde henne lika väl, såg dock nu litet allvarsam ut, då han sade: » I c k e för ett infall af någon människa o c h ej heller på någon människas bud vågar jag mitt lif, o m det nu kommer i fråga, utan på min Herres bud o c h för att fylla min p l i k t ». Det behöfdes ej mera. H o n föll konom o m halsen o c h grät, förstås, o c h lofvade att vara lugn o c h var det också — till dess hans rest. Tinnie, som för det mesta var, där föräldrarne voro, när hon inte låg framstupa öfver någon stor b o k, som hon ej orkade hålla uti, såg o c h hörde det lilla uppträdet, o c h hennes barnahjärta b l e f så varmt, o c h tårar k o m m o i hennes ö g o n; hvarför visste hon ej. M e n fadrens ord stannade kvar i hennes sinne, o c h otaliga gånger under pröfningar o c h frestelser hafva de ljudit i hennes ö r o n: » i c k e på någon människas bud, utan på min Herres bud o c h för att fylla min plikt skall jag g å ».
Sålunda har, enligt hvad ofvanberördt är, rusttjenst-bevillning blifvit dessa hemman påförd, ehuru de flesta, jemte odelshalfva uppbördseln varit underkastade den för icke rustande ofrimans hemman bestämda högre rotering, hvarjemte de i norra delen af länet belägne så beskaffade hemman, utöfver nämnde skatt och högre rotering, ålagts en tillökning i mantalsräntan, som i öfriga delar af länet icke eger rum. Å andra sidan förekomma åter ofrimans hemmau, dock endast till ringa hemmantal, som icke utgöra högre rotering; men, jemte rusttjenstbevillning, erlägga odelshalfva uppbördseln i stället för rustljensteq. Enär likväl ofrimans frälsehemman, som genom odelshalfva uppbördseln och högre rotering friköpt sig från ruslljensten, synas icke hafva bort hänföras till sådane frälsehemman, som enligt Bevillnings-stadgan, äro underkastade rusttjenst-bevillning, och, hvad angår tillökningen i mantalsräntan för en del ofrimans hemman, laglig grund härför icke torde ega rum, samt de ofrimans hemman, hvilka icke draga högre rotering, såsom i sjelfva verket hänförlige till utsockne frälsehemman och således fortfarande underkastade rusttjenst-bevillning, deremot ega giltigt anspråk att från odelshalfva uppbördseln vara befriade, få, vid betraktande jemväl af angelägenheten att åstadkomma reda och likstämmighet i uppbördsräkenskapen, Rikets Ständer hos Eders Kongl. Majit i underdånighet hemställa att, derest vid den närmare utredning af frågan, som torde böra af vederbörande embelsmyndigheter verkställas, något hinder i berörde eller annat hänseende icke finnes 168 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 79. mola, Eders Kongl. Maj:t täcktes till vederbörligt iakttagande meddela nådig förklaring, hvarigenom sålunda åsjftad rättelse i de om ofrimans frälsehemman gällande författningars tillämpning för framtiden må vinnas.
Den basis, hvarpå de hvila, är allt för säker, att kunna skakas eller ramla, derföre alt ett annat läroverk uppväxer vid deras sida. Inom Carolinska institutets lärarepersonal finnes ingen, — jag borgar derför,— som skulle önska deras fall, eller glädja sig deråt; — vi önska och eftersträfva blott en för vettenskapen och det al!- manna nyttig samverkan med dem; en samverkan, lifvad genom täflan, kraftfull genom enighet. — Jag är för öfrigt förekommen af Prof, Cederschjöld, och förnyar min vördnadsfulla anhållan 0111 propos., på det att It. o. Ad. mätte bifalla den mening BorgareSt. inbjudit oss att biträda. Frih. Boye: Med all den uppmärksamhet, hvaraf jag är mäktig, har jag följt Hr von Hartmansdorffs anförande, 35o Den n November e. m. och då jag, för alt förkorta min framställning så mycket möjligt är, skiljer derifrån allt hvad sorn lindrigast kan benämnas öfverflödigheter, utsväfningar unda till livad nästa Coust.Utsk. skall göra, när jag skiljer derifrån allt sådant; sä kan jag icke i hans framställning finna någon annan argumentation, än den, alt han befarar att genom institutets utvidgning de acaderniska faculteterna skulle blifva öfverflödiga eller utträngas. Ilan bar sagt, att de elever, som ntgingo från institutet, skulle, sedan de blifvit magistrar, icke behöfva anmoda faculteterna; men han bar vederlagt sig sjelf genom den upplysning, soin lian i början gaf, nemi. den uppgift att för att erhålla de betydligaste tjensterna inora det fachet, fordras ovillkorligt alt hafva tagit doelorsgraden, och nu, mine herrar! är bär icke fråga om någon ändring i dessa författningar. När de fortfara att vara sådana som hittills, försvinner ju liela denna farhåga.
Ehvad motivet emedlertid än är, så verkar begagnandet af friheten ”till för - 32 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. fång i vederparters rätt, att erhålla skyndsamt slut,” och står således i strid med den grundsats, som omisskänneligen af lagstiftaren hyllades i stadgandet derom, att parter skulle ega att vid berättelsens återställande deremot framställa påminnelser. Han gaf visserligen icke några reglor, i händelse part \ille höra vittnen i Hofrätten eller der ingifva nya handlingar eller gifva saken vidare utveckling, än som skett under skriftvexlingen, det vill säga i vadeinlagan eller svaromålet; men, efter hvad sagdt är, åsyftade han uppenbarligen att dessa till rättegången hörande åtgärder skulle föregå utfärdandet af berättelsen, den der skulle upptaga hela sakens sammanhang. En dylik berättelse, en dylik framställning af sakens sammanhang förutsätter nemligen en tillgång på upplysning om alla de förhållanden och omständigheter, som karakterisera saken, och således företrädesvis de handlingar, hvilka visa hvad vid Underrätten förekommit, eller der hållna protokoll, med hvars ingifvande vädjande part dock nu kan dröja tills efter det berättelsen blifvit utfärdad. Ehuru det måste vara partens ensak att gifva målet den utredning han behagar samt förthy äfven att sätta domaren i tillfälle att ingå i den pröfning, sorn parten önskar hafva likväl Hofrätterne ansett sig nödsakade att vidtaga åtgärder för erhållande af sådane handlingar, som för pröfningen oundvikligen erfordras, men parten underlåtit att förete. Förfaringssättet i denna del har emedlertid varit olika.
Enär förre Länsmannen pä Aland Erik Arén, hvilken den 26 Septem ber 1859 aflidit, under sednaste Finska kriget gjort sig väl förtjent om fäderneslandet genom det mod och den fosterlandskärlek, som af honom ådagalades, då Ålands allmoge i Maj månad år 1808, på hans uppmaning och under hans anförande, angrep och tillfångatog den Ryska fördelning af mer än 600 man, som tagit nämnde öar i besittning, har förslag blifvit väckt, att Rikets Ständer, såsom en gärd af aktning för Länsmannen Aréns minne och hans vid lorenämnda vigtiga tillfälle visade välförhål lande, måtte medgifva, det hans i torftiga omständigheter eflerlemnade åldriga enka, Fredrika Sofia Lindström, finge för sin återstående lifstid uppföras ä allmänna Indragningsstaten lill åtnjutande af en utaf hennes bemälde man i lifstiden innehafd pension af 300 R:dr R:mt; och hafva Rikets Ständer till ifrågavarande framställning lemnat bifall. E xp editions-Ulskotl o t s Förslug lill underd. Under förmälan, hurusom Häradsskrifvare!) i Oppunda och Willåttinge häraders fögderi, Landskamererare!! Jonas Fröborg hvilken, född år 1789 och den 29 Oktober 181G belordrad till Häradsskrifvare, atled den 2 September 1835, \id sin död efterlemnade, utom enkan, Ulrika Henrika Gardell, (vänne minderåriga flickebarn i så ytterst torftiga vilkor, att modren ej lill barnens uppfostran haft andra tillgångar ali använda, än dels den ringa pension af 45
Här är så mycket och så val ordadt 0111 extraanslagen, In ad desamma angå landtförsvaret, att det icke torde vara ur vägen att nämna några ord äfven om sjöförsvaret. I afseende på sättet, hvarpå Etsk. behandlat dessa frågor, ber jag att få instämma uti hvad Frih. Boye och till största delen uti hvad Gr. Horn yttrat. Jag tror, att Etsk. gått till väga på ett sätt, som icke kan försvaras. Jag tror, att Etsk. icke hållit sig inom de gränsor, det bort, d. v. s. att granska förslaget och framställa sin Öfvertygelse, om det bör gillas eller icke; deremot synes mig, att SlatsEtsk, åtagit sig att yttra en opinion, som endast kan tillkomma R. St. Emedlertid toide mig tillåtas att endast inskränka mig till sjöförsvaret. Jag vili bjuda till att icke blottställa mig för den förebråelsen att tala i saker, deri jag kan anses icke äga någon kännedom. Etsk. har yttrat den öfvertygelse, att afseende bör fastas pä skärgårdsflottan framför linieflottan. Jag tänker icke att yttra mig härom; men jag vill blott visa olämpligheten af sättet att behandla frågan. För bibehållandet af den flotta, som finnes, måste väl anskaffas tillräckliga skjul för densamma. Äfvenså måste Väl, då man icke kan bestrida nyttan af ångbåtar för sjöförsvaret, hvilket tvärtom utan sådana numera är odugligt, nödigt antal ångbåtar anskaffas, derest flottan skall kunna medföra påräknad nytta. Här förekomma äfven några andra frågor. K. M. har begärt anslag till cisterner. Det förundrar mig, att Etsk. uti en så practisk fråga som denna tilltrott sig kunna yttra någon opinion. Jag betvifla!’, att någon ledamot inom Etsk. äger den kännedom i detta ämne, som fordras för dess riktiga bedömande, och jag skulle derföre Önskat, att Etsk. hemtat sin öfvertygelse hos personer från andra länder.
St:r sålunda skulle erhålla, om jag så får uttrycka mig, ett skelett att ifylla. TJtskit åter har väsendtligen frångått detta förfaringssätt, då det här sammanfattat inkomst af kapital och arbete samt sammanlagt dem. Härigenom har oek TTtsk:t kommit till en mycket hårdare beskattning än den, som vi ansett oss böra föreslå. Komitén har undvikit all kapitalbeskattning å belopp, som understigit 200 rdr, enär Komiterade icke velat lägga hinder i vägen för kapitalsamlingar i smått. Ehuru jag således önskat, att man icke skulle sammanblanda frågan om kapital och arbete, så anser jag dock, att man, vid nuvarande förhållanden, bör bestämma sig för att taga 1 proc. af behållna inkomsten, kapital eller annat, till allmän regel. Uti öfverensstämmelse härmed, hemställer jag till de Hrr, sorn yrkat på återremiss och dervid afsett förhållanden, som först längre fram förekomma, huruvida de icke skulle vilja, för den händelse öppen rätt dem lemnäs att framdeles återkomma till detta ämne, för närvarande förena sig om att bifalla det nu föredragna Usta momentet. Gr. Mörner: Jag skulle icke hafva tagit mig friheten att nu åter begära ordet, om icke en föregående talares yttrande dertill uppkallat mig. Då man nemligen här yttrat, att det icke vore nödigt för idkare af rörelse att uppgifva annat än att han drifver ”den eller den rörelsen» torde jag få hänvisa till pag. 14 af Utsk;s förslag till Bevillnings-stadga, der det heter: att hvar och en som, enligt denna stadgas 2 Art., bör erlägga bevillning för inkomst af rörelse, näring eller yrke, skall lemna upgift å antalet af de vid hvarje verk och inrättning eller annan rörelse och näring eller yrke begagnade biträden och ständiga arbetare samt deras löneförmåner, äfvensom antalet dagsverken, utförda af tillfälliga arbetare, utan ock å beloppet och värdet af de varor, som vid bruk, fabrik eller annan inrättning och rörelse blifvit under sednast förlidna år tillverkade eller förädlade, så vida sådant af förda räkenskaper ådagalades, m. m. Detta torde bäst bevisa, att enhvar,. som kan hänföras till den ifrågavarande kategorien, är skyldig att lemna en ej obetydlig mängd upplysningar.
Lagerbjelkes, Gustaf i gårdagens f. m:s-plenum på hordet lagda förslag lill inbjudning till de öfriga RiksStfn att förena sig uti R. o. Ad:s fattade beslut, i ani. af Statsölsk:s utlåt. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 26 och 29 dennes på bordet lagda betänk. N:n 59, i ani. af väckte motioner, ang:de dels religionsfriheten dels ock uphäfvaude af Kgl. Plakatet d. 12 Jan. 1726, emot olofliga sammankomster för andaktsöfningar jemte öfriga i samma ämne utfärdade författningar. Första punkten af detta betänk, hvaruti Utsk. tillstyrkt, att en af Hr Winge ang:de religionsfriheten väckt motion måtte lemnäs utan afseende, bifölls; hvarefter 2:dra punkten, angule en af D:r Sandberg väckt motion förekom oell Frih. Cederström, Rud. yttrade: Med nöje ser jag den första delen af Ulsk:s betänk, godkänneligt och R. o. Ad. behagade således lill denna första del lemna bifall; men i den sednare delen förekommer ett förslag om uphäfvaude af det s. k. Convenlikelplakatel med hemställan om andra stadganden i dess ställe. Jag tror ej all Utsk. gjort sä alldeles rätt att, såsom här är förhållan - Den 30 A u g usli. det, a priori och utan bevisning, förklara nämnde plakat odugligt; men om Ulsk. sålunda a priori felat har det deremot af sin förståndige och kraftfulle Ordf. a posteriori undfått en lämplig tillrättavisning. Efter slutet af detta betänk, förekommer nemi. en af Gr. Sparre afgifven, så lydande reservation, hvilken jag anhåller att få upläsa: ”Uti det of majoriteten inom Ulsk. upgjorde, nu framlagda förslag liar jag icke någon del.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnad motion (N:o 478) har Riksdagsfullmägtigen Pehr Tjernlund från Wester-Norrlands län, med framhållande af de olägenheter och förluster, 8 Lag-Utskottets Utlåtande N.o 4 4. som för rättssÖkande kunde uppkomma i följd af det långa uppehåll, som ofta under två å tre månader egde rum, innan utslag meddelades i mål, hvilka blifvit vid Härads-rätterne under Tingen handlagde, yrkat, att verkande påföljd måtte stadgas för Häradshöfding, som icke antingen innan han reste från tingstad eiler sist inom fjorton dagar efter de egentliga rättegångsdagarnes slut meddelade utslag och utlemnade expeditioner i alla de mål och ärenden, som vid Tinget förevarit. Tingslag finnas visserligen, der mängden och beskaffenheten af de vid ett lagtima Ting i allmänhet förekommande mål och ärenden medgifva Tingets afslutande inom en tid af fjorton dagar, ja äfven ofta förr. Men äfven inom sådana Tingslag kunna stundom mål förekomma af den vidlyftighet, att Tingets afslutande måste fördröjas utöfver nämnda tid. Inom andra Tingslag åter är tingsarbetet redan under vanliga förhållanden så omfattande, att derför, äfven med användande å domarens sida af den aldra största ansträngning, erfordras en tid, vida öfverstigande den af motionären domaren i sådant afseende tillmätta. Utskottet anser följaktligen att någon viss tid icke lämpligen kan bestämmas, inom hvilken det åligger domare att afsluta lagtima Ting, för så vidt sådan bestämmelse icke redan finnes i 2 Kap. 1 § Rättegångs-balken. Lika olämpligt synes det Utskottet att föreskrifva skyldighet för domaren att qvarstadna å tingstället till dess Tinget blifver afslutadt.
Företogs til justering klenikrotocostet för den 2 Mars förmiddagen. Herr Lyllensv-isn, k re llri c, anmälte sig at fa tala, äberopande Riksdags-Ordningen. Härefter upkom mycket buller, da en myckenhet röster hördes, hwilka önskade, ar justeringen ej mätte afbrytas. Herr Grefwe» och Landtmarskalken förmanade til ordning, erinrandes Herr LystenLVLLN, at han kunde fa tala enär han blefwe upropad. - . Friherre 8rge! von blolsteiu, Lorfits I.uävig, upstod pä bänken för at tala, men afbrörs af sa starka rop, at af hans anförande ingen ting annat kunde höras, än en staga, när der skulle blifwa honom tittätit ar tala. Hers 786 Dm 6 Mars. Herr Grefwe» och Landtmarskalken äffade ljud och förklarade, ar da der wore hans ratt, ar bestämma ordningen för malens behandlande och upropa dem, som anmält sig ar tala, önffade han ar Friherre .8tael wille wanta til desi han blefwe upropad och nu lata justeringen obehindradt fortfara. Derefter justergcle8 kleni - krotocollet för den 2 Mars förmiddagtn, lamt den delen af klcnikrotocollet för den 2 Mars eftermiddagen, som rörde Herr LMensvaan. Sedan Nidderffapets och Adelns beflut om den warning Herr Grefwe» och Landtmarffalken borde göra Herr Lhilensvsau, war juster-räc, Dadé Herr Grefwe» och'Landtmarffalken ljud; men dä Herr Grefwen och Landtmarffalken wille begynna tala, ropades emot honom af ätffiltige röster, hwarunder äfwen de fleste af Ridderffapet och Adeln hördes yrka, at ingen matte störa Ordningen och söka hindra Landtmarffalken at tala. Deribland hördes Herr Q^IIensvaan ropa: jag protesterar högtidligen emot Nidderffapets och Adelns beflut, fattadt den 2 dennes emot mig.