Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först efter ifriga diskussioner i medicinska tidskrifter, den dagliga pressen och på, läkaremöten lyckades den s&amp; småningom arbeta sig .frani, till dess sjukvården p i den danska landsbygden nu kan sägas hafva utvecklat sig till en vidt utgrenad organisation. Enligt - den tryckta berättelsen för » Sygeplejsagens stilling udenfor Kjöbenhavn r&gt; f ör is 1 8 9 3 verka i landsorts8täderna och landtkommunerna P 2 9 sjukvikdsf öreningar, hvilka anställt tillsammans 1 7 1 sköterskor. Sjalf skrifver " doktor Trautner angående sjukvårdssakens nuvarande ståndpu&amp;t på den danska landsbygden. r s j u k vardsf öreningarna hafva hittills hsf t ganska god stitbilitet. Så vidt jag erinrar mig hafva till datum endast " &lt;; 5 föreningar upphtht att verka, dels af den grund att valet af sjuksköterska ej utfallit lgmpligt, dels emedan den person. som satt saken i gång, dött eller afflyttat friin orten, dels ock emedan sjukligheten under en längre tid inom orteii varit s i ringa, .att d g o n sjukvird ej varit af nöden. ' - I d e i hela h a r ' man varit mycket belåten med sakernas ordning, det har ofta visat sig, att när en kommun falk en förening i ging, har det ej dröjt länge förrän grannsocknen följt exemplet. I regeln har sjuksköterskorna ingen annan förrätitningan sjulzvirden, ha de inga sjuka att valrda, g&amp; de omkring i socknen och se till af kroniske lidande liemsölcti~ fattiga, eller också sysselsii,tta de sig med sömnad eller annat handarbete i hemmen ». - a Nin första tanke var för öfrigt w, shifver doktor T., natt få offentligt tillsatta sjukskö terskor liksom barnmorskor, men jag tror saken pk frivillighetens väg lyckas lika bra, åtminstone är detta fallet hos oss. Vid stiftandet af ' föreningar håller jag i synnerhet p i två tiug: att sjuksköterskan, utom i de mest tvingande fall, ej på egen hand åtager sig sjukvård och att betalningen erlägges genom föreningen, ej direkt af den sjuke.
Hvad först angår frågan om passdvolance för Indelta Cavalleriet, så är det första gången den till Rikets Ständers ompröfning blifvit framställd; och förmodar jag alt den, vid närmare granskning, befinnes vara af den enskilta beskaffenhet, att det icke tillhörer Rikets Ständer att derom ingå i något beslut. Genom äldre Contracter emellan Kongl. Maj:t och Kronan och Rusthållare äro ömsesidiga rättigheter och skyldigheter bestämda, och desse Contracter innehålla, åtminstone för LifRegementet, hvilket jag såsom Rusthållare känner, att Ruslliållarne äro förbundne att underhålla sine karlar och hästar på möten och marcher inom Regementets stånd, hvilken inskränkning i förbindelse synes antyda, att aflägsnare marcher och möten icke äro i fredstid påräknade, äfvensom de icke utan betydligare kostnader för Rusthållare k urno a verkställas, ej mindre i afseende på äfventyret att derunder hästar kunna skadas eller förloras, än de kostsamma karloch hästmunderingarnes slitning. I sednare tider hafva emellan Kronan och en del Rusthållare enskilte Contracter blifvit träffade om årlig utgift i penningar, i stället för karlars och hästars underhåll på marcher och möten; men åtskillige Rusthållare hafva likväl icke deri ingått, utan förblifvit vid de allmänna Contractens bokstaf - Den i3 Mars f. m. i49 liga lydelse.
§. ovedersägeligen stadgar, att en Riksens Ständers Justitieombudsman och dess efterträdare skola vid Riksdag förordnas, samt att valrätten tillhör Riksens Ständer, som skola den genom serskildt valde Elecforer utöfva. Denna mening är med ordalydelsen alldeles öfverensstämmande; och om, under loppet afår 1809, efter RegeringsFormens antagande, den händelse inträffat, att dan utsedde Justitieombudsmannen eller dess Suppleant med döden afgått, kan väl icke betviflas, att ju Riksens Ständer, med stöd af RegeringsFormens föreskrift, gått i Författning om den uppkomne ledighetens ersättande. Hvad Born då var Grundlagsenlig!, måste äfven nu vara det, ty Grundlagen kan icke anses vara hvarken ändrad eller i någon mon modifierad genom JustitiasOmbudsmans Instructionen, utan måste hvad i denna senare Författning, i afseende på förevarande fråga innehålles, endast kunna gälla i de fall, då Grundlagens föreskrift, i anseende till Ständernes frånvaro, icke kan efterlefvas. Om en annan mening antoges, nemligen den, att Riksens Ständers i RegeringsFormen medgifne rättighet blifvit, för annat, än nyssnämnde tall, genom Justitieombudsmannens instruction åt Herrar Fullmägtige uppdragen, och att således hvad Ständerne år 1809, utan hinder af Grundlagen, kunnat Den 30 September f.m. 195 Ledamöter ej aro tillstädes, så att, efter den förra, är ett beslut giltigt, som fattas af K. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 5 Januarii. 301 inflyttande Tjenstehjon håde få inbärga, aftröska och utfordra Grodan. Den nu gällande TjenstehjonsStadgan torde ock behöfva någon granskning och förbättring, hvarefter den, medelst flere Exemplars kringspridande, borde för Legohjon göras mera kunnig, hvilket ändamål äfven skulle befrämjas, om den årligen på Husförhören blef uppläst och förklarad. Till Höglofl.
Sån gåttanbe ffattlåggningSmctlfob; 55:o af beit 20 Suni/ om råttelfe i be f. k. ofrtmanö fråtfet;emmau3 i 23of;uö Sån bcffattningöförlfåttanbcn; 54:o af famina bag, attgåenbe förkortning af beit tib, tfmarunber åktottanö cgeitbomar utarrenberaä; 9Jif§bag8s33cftut 1860. 37 33:o of famnta bag, om afftaenbe af förb tift SftaftraubS Stab od) be§ clementarläromerli; 56:o af ben 30 Suni, t attlebtting af Äongl. ®taj:t§ 91åbtga proportion om ytterligare 0tatöbtbrag för reparationsarbeten å SSefteråS ©omfprfa; 37:o af famina bag, om eftergift af 1837 odj 1838 åreitö återftåenbc arreube för Äungblabitgårben 23orgf)olm på Ölanb. 58:o af fantma bag, om foftnabSfri itpplåtelfc af bronan tillhörig jörb åt ©cdtmare bltfroanbe bolag, för anläggning af en jernmäg medan ©ellimare malm* fält od) Söottnfffa milen; 39:o af famina bag, ont tnbragntng tid bronan af bet Äronofogben i ©ott Supé mot fontant crfätt* ning till boftädéMnnchafmaren; 40:o af famina bag, angåettbe ben för gennes 99taj:t @ulc: Sidi/ om utbetalning af 0tat§bibrag tid ett mägförbättring3
Men redan nu skönjer man sanningen af anförda yttrande i hennes båda verk: balladen och oratoriet. På Abr. Lundquists förlag: 3 sånger; Fjäriln, romans; Kyrkoaria; Tvänne fruntimmerstrior; Trastens klagan; 3 fruntimmersduetter; Humoresker för piano. På Abr. Hirschs förlag: Kör för fruntimmersröster; Blomman, romans. På Carl Warmuths förlag: Ballad för barytonsolo, kör och orkester; Tvänne sånger med obligat violin; i sånger; Basaria; Morceau de salon för piano; A capella-körer för fruntimmersröster. Därjämte förekomma i en sångsamling flere andliga sånger. Andra af Lagos kompositioner äro dels under tryckning, dels nyligen fullbordade. Till detta antal h ö r a: En pianosonat; flere sångtrior; duett för sopran och tenor; franska, tyska och italienska romanser. Några af dessa arbeten tryckas af Parisfirman Hamelle. Slutligen må nämnas Lagos största arbete, » Stabat mäter », offentligen utfördt 1890 och nu försedt med orkesterackompagnement i stället för orgel. Samma omarbetning har ofvan nämnda ballad undergått, hvilken utfördes 1887 å en af Nya konstnärsgillet anordnad soaré å K. operan. I dagens nummer hafva vi dessutom nöjet meddela en ej förut utgifven, men vid ett par tillfällen med bifall sjungen » Visa vid piano » med ord af J. Liksom äkta guld på djupblått siden Lyser månens » skära » i det blå. Natt förkortats. Yi få vår med tiden, Drifvor smälta. Sol skall verka på. Med många andra konstens idkare delar fru Netzel välgörenhetens ädla dygd. Hennes ovanliga energi på detta område har också ofta tagits i anspråk och alltid med utmärkta resultat. Otaliga äro de musiktillställningar, hon anordnat för behjärtansvärda ändamål, och stora äro de summor, som på detta sätt kommit nödens barn till godo. Bland de betydelsefullare och mer kända anstalter, i hvilkas stiftande bon deltagit, må här framhållas: » Asylet för husvilla kvinnor » samt » Nya barnsjukhuset », båda i Stockholm.
Elisabeth såg den förändring den kraftiga gestalten undergått och hennes ögon fylldes af tårar. Rudolph varseblef dessa tårar och kysste dem bort, med ett ömmt, men smärtfullt leende. ”Gråt icke!” bad han. Väl är jag blott en skugga af hvad jag varit, och återfår troligen aldrig mera min fordna styrka och helsa; men hvad gör det, blott du älskar mig; din kärlek gör mig så rik, sjelfva plågan förljufvas af den, och jag glömmer allt. Du älskar mig ju lika som förr?” ”Högre!” snyftade Elisabeth. ”Men hvad det är hårdt att du skall lida för min skull! Obarmhertige Leonhard, kunde ej en mindre hämnd tillfredsställa dig!” ”Säg icke så!” sade Rudolph och en svag rodnad färgade, vid tanken på Leonhard, hans bleka anlete. ”Anklaga icke honom! Jag var honom skyldig lifvet, ty han frälsade det engång, han återtog sin fordran och i högre mått ändå, ty han beröfvade mig helsan, utan hvilken lifvet ej eger värde. Nu är jag honom intet skyldig och kan utan förebråelse älska dig, du hulda engel, som han också rövat ifrån mig; ty Gud har skapat oss för hvarandra, det säger oss ju hvarje tanke, hvarje känsla i vår själ.” ”Ack ja! Jag älskar dig, dig och ingen annan på jorden!” sade Elisabeth varmt och hon trodde så sjelf i detta ögonblick af sinnesrörelse. Länge sutto de så, samtalande om hvad som var deras hjerta kärast. Slutligen uppsteg Elisabeth och beredde sig att gå. ”Skall du lemna mig re’n?” frågade den sjuke sorgligt. ”Jag måste, jag kan ej dröja längre.” ”Huru lång blir ej natten för den ensam lidande! O, att du ej behöfde lemna mig!” ”Jag lemnar dig ej,” sade Elisabeth ömmt, ”mitt hjerta, min själ är hos dig; det är blott kroppen som jag för till dem.” ”Så gå då, jag skall lefva af ditt minne och i hoppet att se dig åter. Du kommer ju hvarje afton till din arme Rudolph?” ”Jag kommer,” sade hon och försvann samma väg hon kommit.
Likaledes, och ehuru Rikets Ständer anse fråga om rättighet för deras Revisorer att granska gamla Mötes-passevolance-fondens förvaltning under den förflutna tiden icke för närvarande böra uppslå, hafva Rikets Ständer likväl föreställt sig, att, derest nyssnämnde fond klefve med de 2:ne öfriga Mötes passevolance-fonderne förenad, en dylik granskning af de sålunda samnianslagne fonderne må derefter obehindradt kunna ega rum, helst denna Revisorernes granskning ingalunda komine att innebära någon inskränkning af E. K. M:s rätt att om de satnmanslagne fonderne ändamålsenligt, efter godtfinnande, i Nåder förordna. På grund af hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, hafva Rikets Ständer godtfunnit besluta, alt, i den händelse Möles-passevolance-afgiften kommer att med innevarande års början upphöra, till E. K. M:s fria disposition öfverlemna den nya Mötes-passevolance-fonden, att gemensamt med den gamla och 1829 års Mötes-passevolance-fonderne, efter E. K. M:s Nådiga godtfinnande, användas för behof, hvilka redan af dessa tillgångar fyllas och vidare kunna uppkomma i och för så väl värfvade, sorn indelda Arméens vapenöfningar och dermed gemenskap egande utgifter; hvaremot Ri - Expeditions-Utskottets Förslug idlund. Skrifvelsej N.o 372. bets Ständer i underdånighet anhålla, alt, till undvikande af alla ytterligare låne-transactioner omförmälde Irenne fonder emellan, E. K. M. täcktes i Nåder anbefalla deras sammanförande till en enda fond, hvars förvaltning och räkenskaper må ifrån och med den dag, då nämnde sammanföring kominer alt försiggå, i likhet med hvad, i afseende på alla andra af allmänna medel bildade cassör, eger rum, blifva underkastad Rikets Ständers och deras Revisorers granskning.
Då var det icke fråga om att göra ingrepp i det bestående, utan endast ett tillägg till hvad, som redan var stadgadt. Här är åter fråga om att förändra förordningen af den 11 Juli 1862, hvilken äfven är helt ny, och att börja förändra denna, anser jag, af skäl jag anfört, vara synnerligen olämpligt, hvarför jag anhåller att R. 0. Ad. behagade alsia detta Betänk. Den 2i Januari. 215 Gr. Mörner, Carl Göran: Jag anhåller om upplysning, huruvida från något af de andra Stånden prot.-utdrag i ämnet ankommit. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, dels att någon underrättelse om Rorgareoch Bonde-Sl:ns beslut i frågan icke ankommit, och dels att, enligt från Preste-St. ankommet protu tilra g, sistnämnde Riks-Stånd öfver Betänk:t lättat ett beslut af följ. lydelse: »Preste-St. afslog detta Betänk., såsom görande ingrepp i Ståndets privilegier; och skulle de öfrige Riks-Stånden orri detta beslut underrättas, med hänvisning till Exped.-Utsk:ts förslag tili underd. skrifvelse vid sistlidne riksdag, N:o 135, hvarest på pag. 431, 15:de raden nedifrån, börjas det slycke, som upplyser, att R. o. Ad. biträdt Preste-St:s vid sistnämnde riksdag i ämnet fattade beslut»; hvarefter undertecknad uppläste det i prot.-utdraget åberopade stycket af ofvannämnde skrifvelse-förslag. Gr. Mörner: Af det nu upplästa prot.-utdraget torde R. o. Ad. hafva inhemta!, att för närvide icke är något att från Ståndets sida i saken åtgöra. Hade icke ett sådant beslut blifvit meddeladt, skulle jag hafva förenat mig med dem, som yrkat afslag. Ett af de mest besynnerliga mom:r i detta förslag, är det, att initiativet lägges i domkapitles hand.
Herr Lagerhjelm, Pehr: StatsUtskottet har ej sagt, att Molionairernes önskan redan vore uppfylld; men Utskottet har trott, att då Hospitalsinrättningen på Gottland lärer blifva på innevånarnes egen begäran skiljd från SerafimerOrdensGillet, och Wisby Hospitalsmedel således få, enligt innevånarnes önskan, bibehållas inom Länet, med vilkor af befrielse för SerafimerOrdensGillet från alla-framtida utgifter för berörde Läns Hospital, borde icke nu StatsVerkct betungas med utgifter för uppbyggande af LänsLazarellet på Gottland, hvilket bör af Ilospitalsmedlen och Länets innevånare bekostas. Huru än EkonomiUtskottets Utlåtande i denna fråga kommer att se ut; så skall dock alltid den sats stå fast, att något Statsanslag för nämnde Lazaretts byggnad ej kan beviljas. Jag anser derföre StatsUIskottets ifrågavarande Utlåtande kunna bifallas. Den i4 Februari i. 345 Friherre Cederström: Det är ej eller i Ekonomiutskottet fråga om att tillstyrka något bidrag af StatsVerkets medel till uppbyggande af LänsLazarettet på Gottland. Men uppgiften att Hospitalslnrättningen på Gottland nu är skiljd från SerafimerOrdens Gillets och den för Riket allmänna, är så mycket mindre rigtig, som Kongl. Maj:t, genom Resolution i October månad sistlidet år, förklarat, det Gottland icke får uteslutande begagna afkastningen af Wisby Hospitals tillgångar för sin enskilta hälsovård, men att likväl af Hospitalets öfverskottsmedel tills vidare finge användas 4°o R:dr årligen till Lazarettets behof. Denna summa förslår ej till de sjukas underhåll, och lemnar således än mindre något bidrag till Lazareltsbyggnad. Om icke Idospitalsmedlen få oförryckt inom Länet användas, kan Lazarettet ej bestå. — Som man nu härstädes ingått i pröfning af sjelfva saken, tror jag mig också böra nämna, att
Då den*, å hvilken egendomen blifvit öfverlåten, ej har annan rätt till densamma, änden han af sin fångesman erhållit,' må ej eller hans rätts innehafvare eller borgenärer kunna göra anspråk på bättre rätt dertill. Och som Kongl. Förordningen den 14. Maji 1805 innehåller, att lagfart å fast egendom ej må meddelas, innan förra egarens åtkomst blifvit styrkt, samt den, sorn gifver nya egaren försträckning mot inteckning i egendomen, har tillfälle att af dennes åtkomsthandiingar göra sig underrättad oin de vilkor, hvarmed hans fång är förknippadt, synes Lagen hafva tillräckligen sörjt för vårdandet af tredje mans säkerhet. Det föreslagna stadgandet, om Undantagseller FÖrdels-Contracters intecknande och inteckningens förnyande hvart tionde år, skall, såsom jag befarar, hafva den påföljd, att mången fördelstagare råkar i nöd och armod. Ålderstigne personer kunna nemligen, af okunnighet om den nya Författningens föreskrift eller af glömska, underlåta antingen att ta-! ga inteckning eller att den förnya. Alderdomsbräcklighet, eller sjukdom, eller annan tillfällighet kan dessutom mången gång hina uH Bil lill LagUiskottets Betänkande N:o 57. dra dem att sjelfva resa till Tingsstaden för att bevaka sin rätt. De nddgas då anförtro sin angelägenhet åt någon annan, på hvars ordentlighet, pålitlighet och redlighet deras öde kommer att bero. Dessa vådor för den åldriges, bräckliges och enfaldiges lifsbergning hafva afhållit mig ifrån att biträda ett förslag, hvars många väsendtlig, ehuru efter mitt omdöme ej öfvervägande, fördelar jag för öfrigt väl inser”. Häruti instämde Lars Lursson från Cal* mare Län. Af P. P. Lundström från Vesterbottens Län; ”1 de norra orterne är alltid vanligt, alt, då köpeafhandling upprättas om fast egendom, säljaren gör de serskildta förbehåll och undantag, hvartill: han sig befogad finner. Dessa förbehåll intagas älven uti Lagfarts-Protoeollet och anses sedan fullt gällande, i hvars hand den sålda egendomen finnes. Jag reserverar mig således mot Höglofl.
Majit genom Nådig Remiss behagat till Utskottet öfverlemna Kongl. General-Post-Directionens den 1 sisth 1'ebruarii häröfver afgifpe utlåtande} Stats-Vtskottets Betänkamlen170T som upplyser beskaffenheten af de i 1834 ars Bok balancerade fordringar, och hvilket af trycket utgifne utlåtande härjemte bifogas. För handläggningen af detta ämne och för att fullfölja den af Revisorerne började öfversigt af Post-Verkets Räkenskaper, bär Stats Utskottet infordrat och erhållit detta Verks Hufvud Böcker för åren 1S14 och 1815 jemte ett summariskt Sammandrag af 1816 års Inkomster och Utgifter, derutaf Utskottet inhämtat förhållandet med Post-Uppbörden för omförmälte 3:ne är; hvarföru'an en serskild relation öfver Balancerne blifvit meddelad, som utreder, att Post-: Verkets fordringar år 1815 utgjorde 105,900 R:dr 35. 10.; Men, då derifrån drages sådane, som till afskrifning blifvit anmäldte, redovisade förskotter samt fordringar i Pommern och Finland, hvilka Poster enligt förutnämnde utlåtande med dervid fogad uppgift till betydlig del sedermera ingått, och for det öfriga synes komina att försvinna, tillsammans utgörande - 70,197: 4. 6.' Återstår såsom Post-Verkets fordran hos Norrska Post-Directionen den 31 December 1815 v 31.610: 6. — Hos Redogörare i Sverige innestående - U449: iä. 5* Samt sådane fordringar, som bero på vederbörande Coilegiers och Directioners åtgärd och hvarutaf icke allt som tillgång kan anses 1,944: itU Ti.' xo; 170* Stats-Utskottets Bet ant anden'.
De andra komma brådskande in jämte henne. I detsamma tittar baron Fredrik v. Brinck in från tamburen med mössa och päls uppå). BARON. Nå, där är ni allihop! God kväll på Sätra! ELISE. (springer dit) Kusin Fredrik! GENERALEN. (efter) Så, – där är du ju min käre Fredrik! Välkommen till oss! (Omfamnar honom i dörren. Blir plötsligt varse doktor Segerstedt bakom honom i tamburen och går några steg baklänges som för ett varsel. Fru Segerstedt ser hans rörelse och skyndar ut i tamburen. Baron kommer in, sedan doktor Segerstedt och hans mor). BARON. Och jag kommer inte ensam som ni ser. Jag har med mig ingen mindre julklapp än vår berömde landsman, doktor Segerstedt själf. Inte sant, – en riktig julöfverraskning? Han kom först i går från England. (Hälsar gladlynt). VAHRMAN. (som trycker Segerstedts hand) Trifsammare här än i England! Välkommen! (För honom fram till generalen, som står stel. Plötsligt likasom vaknar han och räcker doktorn ceremoniöst handen). GENERALEN. (tvunget) Ja, det var värkligen en öfverraskning! Vi kunde ju inte vänta ett så rart julbesök. SEGERSTEDT. Nej, jag ville öfverraska min mor, därför skref jag ingenting. (Hälsar på de öfriga och stannar hos modren). GENERALEN. (kallt) Men ni har lyckats öfverraska också oss andra rätt mycket. – Nå, se där ha vi ju herr Karlsson, god afton, – vi behöfver er för en underskrift och kanske ... VAHRMAN. Nej, Alma och Karl, nu måste vi skynda oss! Hvad tänker mamma om oss där hemma? GENERALEN. Ska bror fara nu? Just när herr Karlsson kommit för att bevitna handlingarna? VAHRMAN. Dem hinner vi med en annan gång. (tager afsked) BARON FREDRIK. (Samtidigt till Emmy, som han hälsat på) Nej, nej, nej, jag försäkrar, att ni är riktigt saknad i Helsingfors! GENERALEN. (till Vahrman) Än maderan då? VAHRMAN.
Jag har i det föregide anmärkt, alt om äfven denna myntfot kommer att för all framtid blifva gällande, så katt varans värde det oaktadt undergå betydlig förändring. Hvarföre skall man då, när likväl dessa småpersedlar, efter upgjord kalkyl, upgå till icke mindre än 144,000 r:dr, ovillkorligen binda sig vid en penninge-skatt, som för alltid är bestämd. Är det omöjligt att utfinna ett annat medel för att, på ett, för Staten så väl som för ränte - 302 Den 5 Juli f. m. gifvaren tillfredsställande sätt, lösa denna fråga? Jag hemställer till de värde Hrr ledamöter af StatsUtsk., som äro tillstädes, om det icke vore lika ändamålsenligt, men tillika ledande till den af mig åsyftade säkerheten, så att hvarken Staten eller den enskilde må komma att förnärmas, om t. ex., med afseende å den af just dessa Hrr åberopade omständigheten, att markegångsvärdet å småpersedlarne sällan variera, förklarade, att någon förändrad bestämmelse af detta värde icke skulle ega rum oftare än hvart 20:de år. Då blefve ett och samma pris gällande under 2:ne decennier, och det stora besvär, som kontrollerandet af Häradsskrifvarens skatteuträkning påstås medföra för den enskilde skulle då ej heller oftare än hvart 20:de år ifrågakomma, hvilket besvär väl icke kan sägas vara af betydenhet. Den fördelen vunnes härigenom, att, i händelse under 2: ne decennier sådana omständigheter skulle inträffa, hvarigenom priset på småpersedlarne höjdes, Staten då kunde komma i åtnjutande af denna förhöjning under andra påföljande 20 år, likasom den enskilde egde en laglig rättighet att, i händelse prisen sänktes, under de påföljande 20 åren, få tillgodonjuta denna prisnedsättning. Något giltigt hinder för vidtagandet af en sådan åtgärd torde svårligen kunna upgifvas. Men fördelen vore den, hvilken jag anser vara af största vigt, att man icke inträtt på den äfventyrliga banan att till visst penningebelopp förvandla större eller mindre del af persedelräntan, enär det endast är det första steget som kostar.
Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde att Inkommande Tullen å Svafvel måtte till 100, samt Inkommande Tullen å Svafvelblomma till 50 procent bestämmas. t;a Bifölls. ”Såcker, Rått, Brunt eller så kalladt !’Maskovad ; Inkommande Tullprocent 10.” ”Socker, Rått , Terres och Tetes; samt ”Hvitt Pudersocker; Inkommande Tullpro”cent 20.” ”Socker, Rätt, krossadt Lump; Inkom* ”mande Tullprocent efter Utskottets förra förslag 25; enligt sednare förslaget 30. Utgående Tullprocent 1.” ”Socker, Topp; Inkommande Tullprocent ”efter Utskottets förra förslag 30 ; enligt sednare förslaget 40. Utgående Tullprocent 1.”. Grefve von Rosen : Jag får anföra det jag tror, att den projecterade tullen å lumpsocker och toppsocker är så låg , att den ej öfverensstämmer med Sockerbrukens bestånd. Fa - 849 Den 20 Allgust i f. m. hriceringen i England sker äfven till bättre pris, emedan där är lätta re stenkolstillgång , och emedan der erhålles 33 och en tredjedels Procents afdrag, då sockret utskeppas. När härtill kommer, att i Engelska Colonierne man njuter en lika drawback, som man betalt, så göra dessa förmåner förenade med de ganska stora sockerlägren i England, att deraj som där har ett Sockerbruk , blott behöfver köpa för dagen, behöfver ej betala assurance , utan täger det blott från magazinen. Den, sora iMiljer sitt socker, gör det vanligen blott på samma tid, som en växel drages, eller 90 dagar. Sockerbruksidkare i Sverige inskränkas deremot till försäljning innom landet , och mäste gifva ett halft års credit. Jag tror att dessa omständigheter böta tagas i consideratiom Resultatet af nuvarande förslag skulle blifva , ptt de 20 procenten mellan terres och toppsocker, samt de 10 procenten mellan terre^ och krossadt lumpsocker, skulle försvinna, och Sockerbruken ej med fördel kunna fortsätta sin tillverkning.