Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tortyren har blifvit afskaffad för kroppen; då bör väl äfven själstortyren försvinna, och jag tror, att här en god början gerna kan göras. På de grander, som jag nu anfört, vågar jag tro, att denna edgång bör afskaffas, och att äfventyret dervid icke skulle blifva så stort, som man måhända föreställer sig. Jag instämmer således med Frih. af Ugglas och Hr Printzensköld derutinnan, att vi måtte förena oss med det Stånd, som har själavården till sitt åliggande, och att vi i detta afseende måtte fästa någon tanka på hvad de i' detta fall beslutat. Skulle det vara kändt af Riddarh.-Sekrehn huru detta beslut liar utfallit, sä, ehuru jag icke betviflar den upgift, som bär blifvit meddelad, skulle det likväl vara så mycket intressentare, att genom honom få en officiel bekräftelse derpå. I anledn. häraftillkännagafHr Gr. o. Landtm., att prot.- utdr., rörrde pröfningen af förevar:de Betänk., endast från BondeSt. kommit R. o. Ad. tillhanda. Gr. Sparre: Om man anser, alt i allmänhet för mycket edgångar brukas inom vårt land, så må man tänka på att afskaffa dessa edgångar i alla de fall, der de icke äro nödvändiga, men om man bibehåller dem i så många fall, der de ingalunda i min tanka kunna finnas mera nödvändiga än här, der man vill gifva åt taxeringsmännen all möjlig upmaning att handla pligtenligt, hvarföre skulle man då här borttaga edgången, det kan jag icke inse. Man har sagt, att denna ed skulle vara en själstortyr, och att då den kroppsliga tortyren vore afskaffad, så borde äfven denna tortyr afskaffas. Ja! för den samvetslöse kan eden vara en tortyr, men för någon annan kan det icke blifva det, då man naturligtvis icke svurit på något annat, än att handla efter sitt förstånd.
Men dä jag, när denna fråga var före lill afgörande, icke deltog i discussionen, emedan jag fann det icke vara värdi att strida mot den stora majoritet, som uttalade sig mot Ulsk:s förslag, så vill jag åtminstone nu bjuda lill ali förekomma, att icke samma majoritet må söka imponera på ett annat Ständ; utan jag förbehåller detta Stånd full frihet att fatta sitt beslut efter sin öfvertygelse. Ur von Hartmansdorff: Den siste talaren förmälde, alt han icke kunde erinra sig det någonsin hafva handt, att Stånden inbjudit hvarandra innan beslutet var fattadt. Talaren lärer icke ihågkomma, att R. o. Ad. vid denna riksdag, då frågan om representationens ombildning förevar, emotlog deputalioner från 2me af de öfrige Stånden. Hr Westfelt, Nils: Frånvarande då LagUtsk:s betänk, hos R. o. Ad. föredrogs och afgjordes, ber jag nu blott att fä förena mig med Gr. Cronhjelm och Hr Cederschjöld. Jag tror, att majoriteten icke alltid bör bruka den makt, som den har, utan någon - Den 14 December f. m. 373 gäng visa grannlagenhet emot minoriteten. En talare liar strängeligen tilltalat en annan ledamot för hans yttrande. Jag tror, att sådant af honom är högst obehörigt och icke på sitt ställe. Hr Cederschjöld: Hr von Hartmansdorff har såsom en förment vederläggning emot mitt yttrande anfört, att Adeln genom deputationer förr sökt verka på andra Stånd, innan de ännu fattat deras beslut. Men jag ber att blott dervid få erinra, att grundlagen icke ger dertill någon anledn., så vidt jag kan minnas. Jag vet väl, att icke blott detta Stånd, utan äfven alla de öfrige, ej sällan faltal beslut, rakt stridande emot grundlagens tydliga föreskrift, men det är detta, som jag velat hindra att blifva något efterdöme att följa. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag vill icke nu onödigtvis förlänga discussionen, utan anhåller blott, ali få i prot. intaget, det jag delar den åsigt, som af Gr. Cronhjelm och Hr Cederschjöld här blifvit framställd. Gr.
Han vågade icke frigöra sig från det gamla ofelbara. Någonting annat ville han också fästa åhörarnes uppmärksamhet på; hans äldre arbeten taga kritiken på det gamla häfdvunna sättet, abstrakt, estetiskt, hållande sig endast till verket utan att på något bestämdare sätt sysselsätta sig med menniskan, som frambringat detsamma. Derför är hans ”Den Romantiske Skole i Tydskland” mindre intressant än de efterföljande delarne af Hovedströmninger. De nuvarande föreläsningarne äro komna till liksom för att komplettera detta äldre arbete. Hans andra föreläsning handlade om Hoffmann och Chamisso. Den var obeskrifligt intressant och framsades alldeles förträffligt. Det var deras personliga lifs inflytande på deras diktning han framstälde, och de bilder han upprullade hade någonting påtagligt och kraftigt. Tredje föreläsningen hade till föremål v. Arnim och Brentano. Den var liksom mattare än de föregående två.98 Jag tror att det var aftonen efter det Brandes frågat mig om den vackra uppasserskan. Jag hade märkt att någon flyttat in i rummet bredvid. Jag hade i korridoren mött något som liknade en elegant ungherre, och jag trodde att det var han. Rätt som jag satt och skref utåt qvällen hörde jag derinnifrån hviskande röster och halfqväfda skratt. Aha vackra Ingeborg! Jag lyssnade. Jag känner till rummet; soffan står just vid den dörr som fins bakom mitt skåp, och dörren har en springa. De hviskade så tyst och långa stunder sade de ingenting utan bara kysstes och dessemellan hörde man en hand klappa en qvinnas stramt åtsittande klädningslif. Qvinnan hviskade så lågt att jag icke kunde urskilja ett enda ord, men hon tycktes be om något, smekande, intagande. Hon hviskade så sakta att icke ens rösten kunde kännas igen, men tonfallen hade någonting ömsom skälmskt och ömsom hängifvet; det var klart att hon höll armarne om hans hals och tryckte sitt ansigte in emot honom. Hans röst lät på en gång gäckande och passionerad, kanske en smula öfverlägsen, det låg alltid ett skratt i den. – ”Men du er da skrækkeligt nysgjærrig!” hviskade han. Aha, hon ville veta hvart han skulle gå!
När man ett helt långt lif, åtminstone den tyngsta delen deraf, eller ålderdomen, stridt med alla möjliga arter af behof, känt sig allena och öfvergifven, så ligger stor frestelse i vissheten om lugnare, trefnadsfullare dagar, vid sidan af de sina och älskade, och åtminstone i mor Ingrids klass viker mången betänklighet, utgången från den point d’honneur hvar och en skapar sig, och man blundar för en vanheder, till hvilken man icke är skull, som således icke tynger samvetet, och som ingalunda kan synas för verlden; man sluter ofta ögonen för detta, äfven med hjertat sittande i bröstet just der det skall sitta. Så gjorde åtminstone mor Ingrid, och lofvade – djupt suckande likväl – att försöka sin makt öfver Gunnar, men ansvarade ingalunda för att lyckas. De båda qvinnorna hade just hunnit till denna punkt af deras vigtiga samspråkande, hvilket skedde med låg och hviskande röst, då dörren sakta öppnas och mamsell Sara inträder, med en tallrik och en spilkum i handen. – Huru står det till med barnsängsqvinna och gudson? – sade hon godhetsfullt. – Här har jag litet passande och styrkande föda, som skall göra dem båda godt. Se, god afton mor Ingrid! Huru lefver verlden med henne, der borta i skogen? Hon skulle väl fram och se på sonsonen sin, kan jag förstå. Men j skulle ha’ kommit litet tidigare, så hade j sjelf kunnat fått bära ert barnbarn till dopet och namnat honom sjelf. Nu fick jag lof att göra allt det der, ty kyrkoherden stod på en resa och hade mycket brådtom, och intet visste vi med säkerhet att j skulle komma, och ingen menniska fick igen Gunnar, hvilket vi alla tyckte var bra besynnerligt. – Ja, allt går till det bästa, här i verlden – svarade mor Ingrid undvikande – och gossen har säkerligen mera godt af att vara buren af mamsell, än af mig, och hvad Gunnar beträffar, så fick han gudnå’s vänta på mig, gamla stackare, som ej orkade gå så fort, den långa vägen. – Nå hvad tycker han om sin pojk’? – frågade mamsell Sara, men ingen svarade just derpå, utan hon fortfor:
M. föreslagna förändringen är af sådan vigt och trängande nödvändighet, att den förthy hör af Ständerne bifallas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller alt få tillägga ett par ord, sora jag förra gången glömde, men hvarom Hr von Rosen erinrat mig, i det han sade, att, på sätt som det står i den K. propos:n, tid skulle vinnas genom den collegiala formens borttagande. Jag bör då tillkännagifva, att hos landsh.- embetena, organiserade på samma sätt, som de nu föreslagna båda styrelserna skulle blifva, händer icke sällan, att svar och utlåtm icke kunna erhållas ulan mångfaldiga påminnelser och vitens föreläggande af collina. Ja man nödgas slutligen rekommendera brefven till landshm personligen på det man måtte vara säker om att de ej skola stadna hos landskamereraren eller landssekreteraren. Skyndsamhelen beror sålunda ej på formen allena, utan väsendtligen på personerna. Inom collina går det jemväl an att skyuda , nemi. på det viset, att målet föredrages i början af sessionen, expeditionen uppsattes genast och justeras innan man skil - Den 24 Mars. 351 jes ål, samt underskrifves på e. m. genom budskickning från den ene till den andre af ledamölerne. Således, der skyndsamhet behöfves, kan den ock användas med den form, colhna nu hafva. I den K. propos:n eller rättare sagdt, i rådgifvarens tillstyrkande anlydes, alt den föreslagua formen skulle vara kraftigare än den collegiala. Det är dock ej sagdt hvaruti denna kraft skulle bestå. Exekutorer äro colhna väl icke; men det skulle ej heller de styrelser blifva, som äro föreslagna alt dem efterträda. Hvad är det då fråga om för kraft? Ar det fråga om sjelfständighet, så tror jag den snarare vinnes genom collegialformens bibehållande än genom hans borttagande. Hr von Rosen har sagt, att man i bergs-colhm ofta samlas ulan att hafva något mål att afgöra.
Der säges: »De flesta af allmogens söner hafva såsom beväringsynglingar temligen noga genomgått öfningarne i sluten ordning och handgevärsexercis, på landsbygden torde således i allmänhet mindre tid behöfva användas till dessa öfningar». Jag frågar, om det är konseqvent att Frilen, sorn i denna proklamation framhållit beväringsrnölena såsom den grund, på hvilken skarpskvtte-föreningarne skulle utbildas, på detta rum förordar skarpskyttarnes befrielse från beväringspligten. Vi lia en armé, som till alla delar är förträfflig, men den lider af tvenne brister. För det andra lia vi ingen landtstorm, och om vi äfven i nödens stund kunde uppbåda en landtstorm, finnes för densamma intet befäl och icke heller någon möjlighet att hastigt dana ett sådant. Jag har ansett att skarpskytlarne inom sis; ega bästa ämnet till ett dylikt befäl, och derföre tänkt alt man skulle kunna ibland dem bilda det. Frih. Stjernstedt har yttrat alt mitt förslag ganska väl kunde tillsammans med K. M:ts genomföras under andra årets beväringsmöte ; men i detta yttrande ser jag att den värde Frihm icke rätt upplättat mitt förslag. Oin en skarpskytt befrias från första årets möte, så kommer han ju till andra årets möte med samma skicklighet som en vanlig beväringskarl, och lian kan således icke hinna förvärfva någon större skicklighet än den öfriga beväringen. Huru skulle då denna skarpskytt kunna användas som befäl. Den enda möjligheten är att, enär han besitter en viss bildning, han under första mötet bildades dertill oell under det andra användes som beläl, och således de facto fick bevisa att han vore duglig t il befäl. På dessa skäl får jag, lika med Gr. af Ugglas, anhålla om bifall till min reservation. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm:
Kostnaden för rustning och rotering utgör jordbrukarens svåraste onus, och det är ett särdeles missöde, att rotarne i den af naturen mest vanlottade landsort skall bestå af 1^ mantal och derunder, då de i fruktbarare orter utgöras af fulla 2:ne mantal. Roterings-kostnaden anses i medeltal uppgå årligen för indelade soldater till 74 R:dr per rote och rustningskostnaden till 141 R:dr 31 sk. 4 rst. på mantalet. Länet underhållet' vid , Kronobergs Regemente 1,100 man vid Calmar Regemente 352 man vid Smålands Grenadier-Bataillon 101 man. och vid Smålands Hussar-Regemente ... 112 man. 15 Ulskylderna tili presterskapet äro ej heller bland de minst kännbara; men sorn dess aflöning utgår i flera artiklar och på olika tider, sä utgå de dock vanligen utan prut eller klagan, ty vid deras leverering möter oftast undfägnad, sorn innefattar ett på många ställen kännbart och för andra embetsman okändt afdrag i löninkomsterna. Det vore å alla sidor lyckligt om man mera allmänt öfverenskom, att bestämma pastoralierna genom frivilliga konventioner. Eders Kongl. Maj:t har i Nåder fastställt åtskilliga i Länet upprättade. Diverse onera och allmänna besvär, sorn enligt tabellerna uppgå till 27,955 R:dr 1 sk. 6 rst., bestå uti allmänna byggnader och reparationer å tingshus och kyrkor, skallgångar, jagtkassamedel, djeknepenningar, kurhusmedel, böter, riddarhusoch krigsmanshus-afgifler, häradstjenareoch profoss-löner, sterbhusprocent och inqvarteringskostnader m. m. Om statsbidragen, hvilka sammanräknade utgöra 514,869 R:dr 17 sk., skulle i kontant uttagas, blef tillståndet nog bekymmersamt; men som en stor del deraf utgöres in natura och i sådana artiklar, der folkets arbetskraft äfven lages i beräkning, så må man ej förvånas öfver beloppet. Politie. Allmänna ordningens vidmagthållande åligger i främsta rummet Kronobetjening och Fiskaler.
Utlåtandej i anledning af vackt fråga om anslag till inköp af vissa exemplar utaf den nja upplagan af Tunelds Geograf. (U. A.) Inom Preste-Ståndet har Prosten Bruzelius, uti en till Stats-Utskollet remitterad motion, föreslagit, att ett exemplar af den nya upplågan utaf Tunelds Geografi öfver Sverige måtte för hvarje Moder-kyrka i Riket, på Statens bekostnad, inlösas emot en lämplig nedsättning i priset, såsom ett medel, att, genom dess utlåning, sprida kunskapen om fäderneslandet i allmänhet och dess historiska minnen, naturoch konst-märkvärdigheter i synnerhet; och har Motionairen såsom ytterligare skäl härföre uppgifvit, alt arbetet, som korarne att utgöra 8 band, hvaraf 5 redan lemnat pressen, blefve för dyrt för den enskilde och måhända skulle afstanna eller blifva iticomplett, i fall Förläggaren icke derå finge afsättning. Efter Utskottets tanka äro geografiska ai beten af det allmännare interesse, att, såvida de till plan och utarbetning äro rätt uppfattade och skickligt utförde, deras afsättning ingalunda är tvifvelaktig; och då, hvad ifrågavarande nya upplaga af Tunelds Geografi serskildt beträffar, det förhållande icke bör lemnäs ur sigte, att, om hela arbetet af den enskilda anses nog dyrtj serskilde delar, såsom hvardera omfattande vissa af Rikets provincer, och sålunda utgörande ett helt för sig, kunna erhållas, samt då Kongl. Stats-Utskoltets Utlåtande N.o 52. 3 Maj:t redan förunnat Utgifvaren af detta arbete ett årligt understöd af 4oo R:dr B:co, kan Utskottet icke, på sätt H:r Bruzelius föreslagit, tillstyrka beviljandet af anslag utaf allmänna medel för inköp af vissa exemplar utaf ifrågavarande Geografi. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Apr. kl. 3 e. m. Utlåtandej i frågan om Medelpads inbyggares befrielse ifrån underhållandet af Läns-häktet. (U. A.) Vid sistlidne Riksdag väcktes fråga om befrielse för inbyggarne uti Norrbottens, Westerbottens och Wester-Nori lands
I anledning häraf, och då två Riks-Stånd således stadnat emot två i denna fråga, som är af beskaffenhet att densamma bör, jemlikt 69 § Regerings-formen, afgöras genom omröstning i förstärkt Stats-Utskott, får Utskottet, enär de olika punkterna af beslutet synas hafva oskiljaktigt sammanhang och fördenskull icke böra blifva föremål för olika voteringar, nu vördsamt föreslå följande voteringsproposition: ”Ilen som, med bifall till Utskottets hemställan, vill att Rikets Ständer för deras del besluta: att qvarnoch sågräutan må från och med nästa stats-regleringsperiod upphöra att vidare utgöras; att från de vid innevarande riksdag, beräknade ständiga inkomster uti ordinarie eller grundränta må afdragas å den Kronan behållna delen 100,000 R:dr; att till ersättande af de förluster, indelningshafvare genom förändringen kunna komma att vidkännas, ett förslags-anslag af 30,000 R:dr om året må för åren 1861—1863 å Riksgälds-kontoret till Kongl. Maj:ts nådiga disposition anvisas, för att, i mån af behof, i berörda ändamål utgå; samt att Kongl. Maj:t må ega meddela nådiga föreskrifter om de åtgärder i kameralt hänseende, sorn för verkställighet af ifrågavarande förändringar i afseende å beekattningsväsendet å mjöloch såg-qvarnar kunna vara af nöden, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva afslagit Utskottets förenämnde hemställan i frågan.” Utfaller åter voteringen med öfvervägande Ja, lärer deraf följa, att Rikets Ständer till Bevillnings-Utskottets behandling öfverlemna frågan, i hvad den afser bestämmandet af den bevillning, som, i stället för nämnde grundräntor, bör utaf qvarnar och sågar af olika natur utgöras. Stockholm den 11 September 1860. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Stats-Utskottets Memorial N:o 183.
Dä härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad., jemte det beslut 0111 återremiss som redan blifvit fattadt, behagade besluta, alt stiflskassans i förevarrde § omnämnda förlust skall ersättas af någon utaf de R. 0. Åd. tillhörige fonder, blef denna prOpos. med Ja besvarad. § 11. Gr. Puke: Alt den ifrågasatte undersökningen är nödvändig har Utsk. redan medgifvit, men jag hemställer till Ståndet, huruvida undersökningen medelst gräfning hör, enl. Utsk:s förslag, redan i vår under pågående Riksdag verkställas, emedan förhållanden då kunde inträffa som gjorde att R. 0. Ad. blefve husvill under tiden. Majoren Lejonanckar, som jag ser är närvarrde, torde kanske derom kunna uplysa bättre än jag. Jag hemställer derföre att Direktionen icke mätte ovillkorligen åläggas att företaga detta arbete i vår. emedan det kanske kunde inträffa att R. 0. Ad. icke då hade något rum alls att samlas pä. Gr. Mörner: Del har icke undfallit Utsk:s upmärksamhet att möjligen någon olägenhet skulle, genom antagande af det förslag Utsk. tillstyrkt, kunna upsla; men dä, pä säll R. 0. Ad. af Betänk. torde inhemta, en betydlig reparation är för banden och bör, så fort möjligt är, företagas, har Utsk. anselt att med undersökningen icke borde fördröjas. Om, på sätt Gr. Puke tyckes åsyfta, en sådan undersökning ej bör företagas under Riksdagen, så torde dermed komma att anstå intill våren 1858, i fall R. St. då äro åtskiljde, och jag vill önska att det derigenom upkommande dröjsmål med de i utsyningsinstrumentet nödiga ansedda reparationer icke måtte föranleda lill oberäkneliga kostnader. Sedan härefter Gr. Puke förklarat, det han endast anhöll om den förändring, att i Utsk:s hemställan orden »redan instundande vår så tidigt som möjligt» utbyttes emot orden »så fort ske kan», blef propos. till bifall A förevar:de § först framställd och besvarad med blandade
Ståndet biföl Betänkandet N:o i6f. S. D. Föiedrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Ulskottets Betänkande N:o 5a, med förslag till Bevillningssnmmans fördelning. S. D. Föredrogos Banco-Ulskotlets följande tvänne Memorial , nemligen : N:o 184, med öfverlemnande af förslag till reglementariska föreskrifter, motsvaiande 7: le Artikeln i 1835 års Banco-reglemente. B falls; samt N:o 185, med svar å gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o i55, innefattande förslag till ändring af §. 23a uti Banco-reglementet. Betänkandet N;o 155 bifölls. S D. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Eko.ionrUtskotlens Utlåtande ; N: 0 80, i an ledning af återremiss af Utskottens förslag N:o j5, till sammanjemkning af Riks-S:åndeus skiljagtiga beslut angående Lagstiftningen om fattigvården i Riket. Voterings-proposit o nen godl ändes. No 81, i anledning af återremisser utaf Utskottens förslag N:oo3, till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående äniring Fröt. Vtd!\ den a Juni 184*- 409 af Förfatlninga'ne, lörande sockenstämma sam! om bildande af CommunalStyrelse. Bi feth. S. I).
Jo, utom skoglöshet visar det för en öfvergångstid fattigdom, brist ej derföre att icke åkerbruk och ladugårdsskötsel, äfvensom flera nyttiga Den 10 December. 189 binäringar kanna sysselsätta de armar, orten eger, utan emedan det updrifna njutningsbegär, som alstrats af nuvarande, att jag sä må säga, extra arbetsförtjenst, ej kan tillfredsställas sedan denna arbetsförtjenst icke mera finnes, och om hvilket njutningsbegär tullkamrarnes journaler, uptagande den ökade importen af socker, kaffe, vin, bränvin och grannlåter, nogsamt uplysa. Jag tycker mig äfven se huru i en framtid Norrlands bruk och masugnar skola lida brist på kol och få ersätta denna brist från Englands stenkolslager högst dyrt sedan icke mera bräder, bjelkar och andra skogeffecter finnas att gifvas i utbyte. Möjligen målar jag med för starka skuggor; må detta tillskrifvas den värma jag erfar vid tanken på ämnet; och må taflan gerna retoucheras af en skickligare hand än min! Af de föreslagna medlen att hämma det onda, här äro omtalade, torde det af motionären först angifna ”att skogsåverkan skall anses oeji straffas som stöld” — ännu vara för tidigt att tilltaga, ehuru 30 år förflutit sedan det, enl. motionärens upgift, föreslogs på detta rum. Erfarenheten visar att landets innebyggare ännu respectera eganderätten af skog för litet, att af en sådan lag låta rätta sig — vi skulle fä för många tjufvar och ondt om fångvaktare — skogstjufnad är svårare att bevisa än skogsåverkan. Det andra medlet, — kontroller och dessa så tillförlitliga som möjligt, — tillstyrker jag af allt mitt hjerta, samt önskar att R. St. icke må göra sig saker till en riksolvcka genom att vägra eller pruta på de anslag, K. M. kan finna skäl att fordra för ordnande och utöfvande af dessa kontroller. Man har sagt mig, att K. BI. är betänkt på utfärdande af en ny lag, rör:de skogarnes vård i Norrland, och redan uti Nådig skrifvelse infordrat KammarColhii utlåt, i ämnet.
Kungörelsen den 14 Januari 1824 ej lior i ingressen omnämnas, såsom upphäfven; samt i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, kommer följaktligen ingressen att innehålla den af Utskotten föreslagna, lydelse endast med den förändring att derutinnan uteslutas orden: "af Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824, angående inrättande af enskilda Banker eller Diskonter." Vidale hafva tre Stånd fattat lika beslut angående följande §§ och momenter i sjelfva lag-förslaget, nemligen: Bankooch Lag-Utskottens Memorial N:o 2. S § 5, så lydande: Delegarne i bolaget böra inom sig utse en ansvarig och efter bolagets godtfinnande afsättlig direktion, för att, enligt utfärdad instruktion och under sådan kontroll af offentlig myndighet, som i denna lag stadgas, Banken förvalta samt i alla mål för bolaget lagligen tala oell svara.” Då denna § blifvit godkänd af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden; föranleder Ridderskapet och Adelns beslut, att orden: i denna lag” bor de utbytas emot orden ”bär nedan,” ej Lill någon åtgärd. § 9- 1 1 momentet af denna § hafva Utskotten föreslagit, att enskild Banks kredit-sedlar icke må lyda å mindre belopp än 6 R:dr 32 sk. Banko. Detta beslut diar Bonde-Ståndet godkänt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden (af hvilka det förra afslagit inbjudning från Bonde-Ståndet, alt i dess beslut sig förena, samt BorgareSlåndet, efter inbjudning, förenat sig med Ridderskapet och Adeln) sammanstämmande slädnät i det beslut, att den minsta tillåtna sedel-valören skall vara o Ralr IG sk. Banko, mo/svarande i R:dr 12 sk. silfver; i följd hvaraf och då delta utgör elt Rikets Ständers beslut, nämnde moment kommer alt erhålla följande förändrade lydelse: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970