Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti i4 § stadgas följande: ”Hvarje halfår, före den tid, då belåningsprisen å effecler för en ny låneperiod fastställas, skall uppgift till Fullmägtige lemnäs öfver epiantiteterna af sådana effecter, som å hvar och en våg utom Stockholm finnas såsom Bankens pant förvarade; hvarefter Fullmägtige, enligt de sig 116 Den i3 April e. m. företeende anledn.T, bestämma om och i hvad mån inventering eller besigtning öfver panternas behöriga vårdande bör, genom utskickadt ombud å flera eller färre vågar, folden gången äga rum.’’ Jag känner icke, om någonsin ett sådant ombud af Bancostyrelsen blifvit utskickadt; men väl känner jag, att flera missbruk i detta afseende ägt rum, hvarigenom Banken blifvit lidande. Jag anser derföre en sådan inventering vara af vigt och att det är en fördel för Banken att kunna åstadkomma den. Om en sådan inventering skall äga rum, så är det en fördel för Banken att innehafva ett document, som uppger stämplar, dimensioner, stångoch stycketal, hvarigenom den, som har Bankens pant i sin vård, är förbunden att bibehålla jernposten i samma skick, som den insattes. Inventeringen iättas nemi. derigenom; ty i fall ett sådant document ej funnes, kunde inventeringen ej ske annorlunda än genom posternas uppvägning, och jag tror, att en sådan uppvägning finge sträckas långt nog, innan man blefve säker om, att de ifrågavar. posterna ej blifvit förminskade, hvarföre jag tror nödigt, att ett inventarium finnes, deri hvarje jernpost är upptagen till stämpel, dimension, stångoch stycketal. Jag kan således ej annat än anse såsom en fördel för Banken, att den förbindelse är ålagd låntagaren, som man nu vill taga bort från bancoreglementet, för att ännu mer lätta begagnandet af den fördel, som Banken kan medgifva rörelsen, då jern pantsättes.
Man säger ju, att så länge regeringen påbjöd och uppmanade folket att odla och förtära den nya växtens rotknölar, blefvo dessa ringaktade och afskydda, så att ingen fattig ville smaka dem; men så blef ett stort potatisfält förklaradt för kungens tillhörighet, d. v. s., dessa potatisar skulle på kungens och hofvets bord; ingen obehörig finge röra en enda af dem. D å skedde, hvad man åsyftat; det öppna, obevakade fältet fick en stor dragningskraft för allmänheten, och den näring, som ringaktades, så länge man sökte påtruga folket den samma, fick nu värde, då det var förenadt med någon möda att förskaffa sig den samma, och då fältet nattetid blifvit tömdt, var smaken för potatis utbredd så, att dess odling kunde anses vara tryggad. Så ungefär blef det här med kunskapen eller rättare sagdt med den uppfostrande lifsupplysningen. När föräldrarne märkte, att lagen om skoltvång ej längre tillämpades, och att det hemliga kriget, med lögn till försvarsvapen, som förts mot skolmyndigheterna, ej mera behöfde tillgripas, studsade allmänheten, liksom man gör då en spänning, dervid man satt hälarne i marken, hastigt upphör, och man kände, hur ansvaret for barnens uppfostran nu var lagdt helt och hållet på föräldrarne eller barnens målsmän. De, som voro för slappa, för okunniga och lätjefulla, fingo åtminstone så mycket kraft, att de drefvo barnen in i statens skolor. D e mera vakna och energiska sågo sig om efter andra medel till att bibringa barnen en lämplig och uppfostrande undervisning » » Era, der hade varit en näringsväg för våra många examinerade unga flickor och ynglingar, hvilka ha så svårt att vinna uthvarje till 5 - tal abonRedaktionen af i r \ | I U U l 1 1 ldun, erhållas IN mentet cct räcker. gratlsexemplar A r o de s a m l a d e komst », afbröt jag, obeskrifligt glad och glömsk af, att den gamle talade om en länge sedan förfluten tid och om folket ute » på en ö midt i hafvet, » som det heter i de grekiska sagorna.
„ Ola Bosson Olsson från Christianstads län, angående ersättning för flyttning af åbyggnad i närhet af jernbana. „ Jöns Andersson från Malmöhus län, om underdånig framställning hos Kongl. Maj:t, i fråga om närmare utredning af den mjöloch sågqvarnar tillförene åliggande rustningsskyldigheten, m. m. N:o 110. Jöns Andersson från Malmöhus län, om återgång till kyrkorna i Skåne af den till universitetet i Lund utgående kyrkotionde, m. m. N:o lil, „ Anders Pehrsson från Christianstads län, angående ändring af 12 § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, om kommunalstyrelse på landet. „ Anders Pehrsson från Christianstads län, angående ändring i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, om vilkoren för bränvinstillverkning, m. m. N:o 113. „ Anders Pehrsson från Christianstads län, om inteckning i lös egendom. ' N:o 114. „ Garl Johan Svensén från Calmar län, om Smålands Husarregementes förändring till infanteri. „ Carl Johan Svensén från Calmar län, om utvidgning af allmänna elementarläroverket i Oscarshamn. „ Carl Johan Svensén från Calmar län, om statsanslag för anläggning af en hamn å norra delen a,f Ölands vestra kust. „ Pehr Nilsson från Malmöhus län, jemte öfrige Riksdagsfullmägtige från detta och Christianstads län, om skattelösen af alla inom Lunds stift varande domkyrkooch kyrkohemman med flera lägenheter. 8 Förteckning å Motioner i Bonde-Ståndet. Af Johan Magnus Björkman från Elfsborgs län, om ändring af gällande föreskrifter, rörande val af organist, klockare och skollärare. „ Johannes Andersson från Jönköpings län, om förändrad grund för byvägars underhållande. „ Johannes Andersson från Jönköpings län, derom, att det pastorsarkiv nu tillhörande exemplar af Svensk Författningssamling och Länsstyrelses allmänna kungörelser måtte utlemnas till ordförande i kommunalstämma, för att af honom förvaras. „ Johannes Andersson från Jönköpings län, om eftergift af dana-arf efter pigan Sigrid Nilsdotter till förmån för Hakarps församlings fattigvård.
Enär alla fordrings-ägare få njuta laglig ratt, skall ingen tvekan mera uppstå örn mynt-representativernas värde, och de förskott Banken dertill gör, och, om så finnes nödigt, till mynt-representativernes reduction till ett enda slag, skall i det närmaste gäldas , när genom Creditens återställande möjligheter fattas för Gäldenärer att betala sine Skulder. Skulle till och med vid en slutlig Liqvid Banken göra någon förlust , tror jag mig utan fara af misstag kunna påstå, att den fej korinne att svara på långt nar mot beloppet af den vinst, Banken redan haft och ännu ytterligare af Discont.rörelsen kommer att indraga, samt ännu mindre mot den Landet skulle göra, om, genom ett jemt förhållandes återställande', Regeringen finge fria händer att under lugnet framkalla arbets-fliten och välmågan. Om grundidéen för denna min framställning rätt blifvit fattad, tviflar jag ej, att ju dess utarbetning i detail skall finnas förbunden’ rr.ed allenast få svårigheter. Man tnå ej göra afseende på den invändning, au derigenom få. eller S60 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. så godt som inga nya anstalter blifvit vidtagne till ordningens återförande, hvaraf man skulle lunna befara, att ett redan vackt missnöje ej skulle qväfvas, utan fortfara att motarbeta det allmänna förtroendet. En Nation L förlägenhet, fattar lätt i den hand, som utsträckes till dess räddning; och den räddade, som återfinner sig i samma belägenhet , som före den hotande olyckan, minnes med glädje och tacksamhet att han undsluppit vådan. Den dag kan ock ej vara långt aflägsen, då Nationen med erkänsla skall erhindra sig, att dess Fullmägtige, utan bäfvan i faran, stadigt hållit samma kosa , och ulan att vackla mellan ombytande Systémer, låtit sakerne, under Lagens hägn , utreda sig sjelfva, bibehållit enskilda personer orubbade vid sin rätt och förmågan att fullfölja sina yrken , samt för framtiden stadgat det hopp, att icke hvarje
De uti LandtRänterierne till RiksgäldsContoirets disposition inflytande medel öfversändas och lefvereras derifrån omedelbarligen till RiksgäldsContoiret; och får något remisslage icke beräknas å de summor, hvilka icke , inom den i Författningarne utstakade tid och der föreskrifven ordning, från LandtRänterierne expedieras, eller med hvilka icke förfares, pa sätt de af ÖfverStyrelsen för RiksgäldsVerket LandtRäntmästarne till efterrättelse gifne föreskrifter om hvad i öfrigt, vid remitteringen, bör iakttagas, innehålla. §• 117* De uti Landsorterne inflytande Observations-medel lefvereras uti LandtRänterierne till RiksgäldsContoirets disposition; hvarefter Observations-procenten från RiksgäldsContoiret utbetales. §. iiS. Öfver hvarje års uppbörd af Allmänna Bevillningen samt RiksgäldsContoirets öfrige Inkomster, hvilka uti Landsorterne lefvereras, författas vid LandsContoiren Summariska Räkningar, som afslulas och insändas till RiksgäldsContoiret inom den tid Författningarne stadga; och uti hvilka Räkningar Restantier och Balancer från de förra åren jemväl till redovisande upptagas. — Sådane Summariska Räkningar aflemnas äfven till RiksgäldsContoiret från Stockholms Stad, inom den tid, som serskildt är bestämd. ( 7‘ ) S1 '9* I början af hvarje månad insändas fran LandtRänterierne till RiksgäldsContoiret Förslag öfver uppbörden under den nästfö'rflutne månaden, hvilka Förslag till riktigheten ovilkorligen böra vara bestyrkte af LandsContoiren; de uti LaudtRänterierne nedsatte Skatteköpeskillingar böra äfven i dessa Månads-förslag vara specifikt upptagne.
Och var artig mot de der menniskorna, hvilka det varit bättre att du aldrig besökt.” ”Nu komma de!” utbrast Josefina. ”Mor är ju så snäll och tar först emot dem? Jag får springa in i köket och se om kaffet.” ”Det är också som det klack till i mitt hjerta – men jag står bättre emot än du. Jag skall ta emot dem, barn!” Och nu satte fru Kathrina på sig en min och en hållning bättre än mången fru, som lefvat hela sin tid i verlden; och dervid trädde hon ut på förstuguqvisten, ty ”icke ett steg går jag längre!” sade hon för sig sjelf. Vid Arves sida, men icke vid hans arm, ty så långt hade det ej kommit att han i närvaro af den allvarliga Erika vågade bjuda den, hoppade en lätt gestalt fram bakom den ruckliga sjöboden; och inom några ögonblick stod den unga, tjusande Gabriella, som hastade förbi Erika, framför gumman Arnmans strängt mönstrande blick. ”Detta är min mor,” sade Arve, ”och detta ..” ”Tistelöns ros, kan jag tänka!” inföll fru Kathrina och nödgades emot sin vilja se mildt på Gabriella, hvilken, intagen af vördnad, ödmjukt böjde sig ned att kyssa matronans hand. ”Icke så mycket krus!” Gumman drog sin hand tillbaka; men då Gabriella i stället med en intagande åtbörd räckte sina friska läppar, hade det varit omöjligt att vägra henne detta bevis på välkomnande välvilja. Då Arve såg sin mor och Gabriella vexla en så förtrolig helsning, kände han sig intagen af det gladaste hopp. Nu kunde ju inga skrupler, ingen motvilja mera finnas: den, som erhållit en kyss af Gabriella, måste nödvändigt älska henne, kunde åtminstone ej hata henne. Nu kom ordningen till Erika, hvilken emottogs med all heder. Hon var redan förut utmärkt väl anskrifven hos fru Kathrina, hvilken af åtskilliga Arves yttranden kunnat sluta att hon var emot hans frieri till Gabriella. Af denna orsak var fru Haraldson i gumman Arnmans tycke ett fruntimmer af utmärkt förstånd, en gäst, den hon med all belåtenhet emottog i sitt ringa hus.
Om icke detta vore ett odlingsföretag, hvaraf jordagarne kanske inom 5:te elier 6:te året erhålla dubbel ersättning för sina nedlagda kostnader, så skulle äfven jag tillstyrka, att delta bidrag å Statens sida bordp vara ett anslag och ej blott ett lån, men jag känner ganska väl, huru med sådana odlingar tillgår. Den sorn företager en sådan odling beräknar ej, alt hans capital skall vara förloradt, utan om odlingen är förmånlig, så är det gifvet, att han inom kort tid, kanske 5 eller 6 år, har sitt capital åter. Samma förhållande lärer här komma att uppstå vid upprensningen af dessa båda åar, och jag före22 H. 62 49° De n 29 Ma rs f. m. ställer mig, att setian denna rensning blifvit verkställd, sä skola dessa trakter af 6000 tunnb, som bär äro omtalade, blifva ganska fruktbara och gifva åtminstone sjufaldt emot hvad de förut gifvit. Föröfrigt frågar jag hvad 6000 tunni, vill säga i Sverige. Här finnas troligen inom oss flere, som företagit odlingar af 2 till 3ooo tunni, med egna medel. Då enskilde personer kunna uträtta så mycket, så synes mig delta företag ej böra öfverstiga så många delägares förenade krafter, och jag inser föröfrigt ej, hvarföre icke 'sådana enskilde personer borde hafva lika rätt till statsbidrag, som dessa tvänne härader, hvilka här äro i fråga. Jag vill på intet vis bestrida dem, att icke de böra få bidrag genom lån, men tror alt sådant understöd alldeles icke bör lemnäs genom anslag. Jag anhåller derföre bos Hr Frih. o. Landtm, om propos. på Ulsk:s betänk., nemi. ett lån af i5,4oo r:dr för Stångåns upprensning. Den svårighet, som en värd talare ansett aga rum för vår allmoge att bilda bolag, har af Frih. Sprengtporten ganska riktigt blifvit besvarad dermed, att denna säkerhet i alla fall måste lemnäs åt Staten; ty äfven om det blott skulle medgifvas ett lån, så mäste i alla fall en sådan säkerhet anskaffas. Hr von Hartmansdorff: Gr.
1 tryckfriheten eger ock hvarje intresse en utväg att göra sig hördt. För att lemna hvarje klass ett säkert skydd emot de andra, vore det dessutom icke nog, att göra alla klasserna jemnstarka inom representationen, ty hvilkendera som helst kunde då undertryckas genom de andra förenade; utan hvar och en måste tilläggas ett Polskt liberum veto. Det är derföre icke endast för den större enkelheten, hvilken reservanterna anse vara de samfälda valens enda förtjenst, som dessa blifvit lagda till grund för den K. Propos:n, ehuru visserligen enkelheten också är en synnerligen stor förtjenst hos en grundlag, ämnad att lefva i folkmedvetandet; och fastän jag medgifver sanningen af reservanternes ord, att »när det gäller ett folks framtid, torde det måhända löna mödan, att åtminstone försöka lösa svårigheterna, » kan jag likväl icke finna välbetänkt att skapa svårigheter, endast för att lösa dem. Så länge föröfrigt reservanterne icke ens framlagt de allmänna grunderna för ett förslag till en representation, bygd på klassval, torde reservanternes ord i anledning af det K. Förslaget om landstingen, såsom valkorporationer, med mera skäl kunna vändas emot klassvalen, nemi. att man kan, »utan fara för erfarenhetens motsatta vittnesbörd, förläna dessa sålunda okända valkorporationer all den glans, som bör tillkomma dem, hvilka hafva att i så vigtig angelägenhet fungera.» I fråga om de särskilda anmärkningarne emot det K. Förslaget, äro betänkligheterna emot sättet för den första kammarens bildande delade, icke blott af samtlige reservanterne, utan ock, såsom jag tror, i större eller mindre mån af många andra, som fordra konservativa garantier inom representationen. Bland dessa betänkligheter är den första och naturligaste, att de föreslagna valkorporationerna, landstingen och stadsfullmäktige i de större städerna, äro nya, oförsökta institutioner. Men hvilket annat möjligt sätt att bilda en öfre kammare i Sverige blefve väl mindre oförsökt? Hvem kan t. ex. beräkna, huru val inom Adeln skulle utfalla? Eller om hvilka konservativa garantier skulle man på förhand vara förvissad, om kammaren sammansattes af 214 Den 18 Matt f. m. alla fyra de nya klasser?
Denna repris är så till vida ovanlig, som titelpartiet denna gång återgifves af en verklig operasångerska, nämligen fru Linden, hvilken som bekant ju också är en framstående skådespelerska. Vi hafva ej haft tillfälle att taga denna hennes prestation i betraktande, men hafva från flere håll hört uppgifvas, att densamma varit mycket förtjänstfull. K. Dramatiska teatern har under den senaste veckan öfverraskat med den numera allt för sällsynta lockelsen af ett Shakespeareprogram och, hvad mera är, tilltäppt belackarnes munnar med att skiljas väl från uppgiften. Det var det bekanta lustspelet » Trettondagsafton eller Hvad ni vill », i Hagbergs öfversättning och i sceniskt arrangement af hr E. Hjertstedt. Detta stycke erbjuder också, som kändt, många förträffliga roller af såväl komisk kraft som lyrisk stämningsfullhet. Främsta förtjänsten af dess framgång vid detta tillfälle är rättvisligen att tillskrifva fru Rundberg, som i den svåra dubbelrollen Sebastian-Viola presterade ett käckt och friskt samt intagande spel. Hyllningen gick också särskildt ut öfver henne, och premierens blomsterskörd var stor. Af de öfriga kvinnorollerna skötte fru Hartmann kammarjungfrun med vederbörlig uppsluppenhet; fröken Jansons Olivia verkade däremot en smula matt. Alldeles förträfflig var hr Bmckström som Tobias Raap, en figur — det kunde man ju ock vänta — som förträffligt ligger för hans torroliga komik. Hr Hedlunds Blek af Nosen höll sig äfven i den rätta färgen. I den inbilske hofmästarens utspökade kostym presterade hr Personne ett stycke fullödigt prof på fint karaktärspel. Hr Qriinder som narren förtjänar likaså erkännande för vackra bemödanden, ehuru nog IDUN 1894 af dennes framställare kunnat kräfvas ett något rörligare och smidigare komiskt temperament. I ett som allt gick den ovanliga reprisen öfver förväntan lyckligt och torde helt visst kunna hålla sig kvar en tid på programmet. Enligt hvad vi försport bedrifvas för närvarande repetitionerna på det indiska skådespelet Vasantasena med största ifver, hvadan denna med stort intresse motsedda nyhet snart torde förestå Andra kammarmusiksoarén gifves nästa tisdag. Nå- gon vidare påminnelse torde vara öfverflödig.
Dec. 2 A. P. 47> 162, 167, 173, LagUtskottets Betänkanden , Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af Återremiss å Utskottets Betänkande, angående rättighet för en hvar att utan behof af allmän åklagare, utföra talan emot Domare för embetsfel. Julii P. 1243. Aug. P. r 33, A97' — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, i fråga om utmätte fastigheters försäljande endast i Uppslag. Julii P. 1243. Aug. P. i33, 198. — i anledning af Återremiss å Utskottets Betänkande, rörande åtskillige föreslagne lagförändringar till minskande af kostnader och besvär för Rättsökande vid Rättegångångars utförande. Aug. P. 117, 432> 543. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande, angående yrkad rättighet för Syskonebarn, samt med hvarannan på sidan i svågerlag varande personer, att ingå äktenskap, utan att behöfva söka Konungens tillstånd. Aug. P. 118, 423, 543. — om förändringar uti BrottmålsLagstiftningen. Aug. Nov. 2 A. P. 141 • — angående åtskillige föreslagne Lagförän - 5213 dringar. Aug. LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, dels i anledning af Herrarne Ehrenborgs och Gyllenheims Memorial, angående påskyndande af LagCommitteens arbete och granskning deraf, dels i anledning af Återremiss å Utskottets fornt afgifne Betänkande, rörande RiksdagsFullmäktigen Anders Joachimssons från Östergöthland Memorial i samma ämne. Aug. P. 193, 3^5, 4io. Oct. 2 A. P. 171. — angående förändring i Strafflagarne. Oct. 2 A. P. i32, 176. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande om Löftesmäns rättighet att uppsäga borgen. Aug.
St. öfverlemnat att besluta 0111 följande af vårt Coust.Utsk. beredda och såsom våra utlåtm hvilande förslag till grundlagsändringar, medelst upphäfvande, tillägg, rättelse eller förklaring: 1:0 uti 5, 6, 7 8, 9, 10, 11, 13, i5, 26, 28, 34, 35, 38, 4?. §§:na 2 mom. 4^, 106 och 107 §§:na Reg.Frn” o. s. v. — Hvad som förut varit tillräckligt i detta afseende måtte vara det äfven nu, ty då de §§, uti hvilka förändring är föreslagen, uppräknas i riksdagsbeslutet, finner man sedermera i Const.Utskts betänk, hvad de angå. Dernäst har man sagt, att utan den handledning, som Const.Utsk. nu lemnal, vore det svårt att hitta rätt uti labyrinten. Det är ganska sannt, och det är följaktligen förtjenstfullt af Const.Utsk. att hafva velat lemna en vägledning. Men denna hafva vi redan erhållit genom dess mern. Om Iixped.Utsk. och nästkommande Ständer behaga läsa dem, sa hafva de derigenom tillräcklig underrättelse. Utsk. har dessutom icke inskränkt sig till att icke blott gifva en vägledning, utan det har bestämdt föreskrifvit, att nästkommande R. St. icke få gå tillväga annorlunda än på ett visst sätt. Man har väl åberopat, att riksdagsbeslutet vid förra riksdagen innehölle ett stadgande af enahanda beskaffenhet, som det Const.Utsk. nu föreslagit; men dervid förekommer den skilnad, att i förra riksdagsbeslutet, hvars innehåll i detta hänseende jag uppläste förra gången jag hade ordet, upptoges detta blott såsom en förklaring. I Consl.Utsk:s nuvarande förslag nämnes deremot alldeles ingen förklaring, utan Utsk. begagnar ganska afgjorda ordalag, så lydande: ”det livarken öfverläggning eller beslut om de nu föreslagna lydelser må vid nästa riksdag äga rum förr, än de i mem:n N:is 38, 68, 85 och io5 framställda och lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antagna förslag såsom ett hell äro godkända.”
Härtill bör läggas den allmänna klagan, som förspörjes från låntagares sida öfver Privalbankernes ojemna pen - Oen 16 April f. m. 425 ningerörelse, — olägenheten af den mångfaldiga omvexlingen af olika sedelsorter, som från dem utgå, — lättheten att förfalska dessa med sina skiftande färger och olika tryck, och hvartill ett särskildt studium fordras för bedömande af deras äkthet; — svårigheten att de icke i kronoupbörden emottagas, ehuruväl dessa sedlar i sjelfva verket äro det allmännast gångbara myntet, och hvarigenom 72 § af R. F. till anda och mening i dess sednare del år annullerad, samt ändtligen det allmänna misstroendet för värt flnance-förhållande, som måste upslå hos utländningen vid betraktandet deraf att det öfver hela landet gängse myntet icke Or gällande uti Statens liqvider, hvaraf åter, genom den deraf minskade sedelcirculation i utlandet, följer en stor förlust, för så väl Staten, som de enskilde Bolagens Banker. Från Bankbolagens sida klagas öfver B, St:s inskränkning i Bankernas frihet att utgifva mindre sedlar, genom hvilken föreskrift desse efter all sannolikhet sättas ur stånd att fortsätta en rörelse, hvilken obestridligt, genom ökadt förlagskapilal och lättad penningetillgång höjt industrien, samt kommit alla näringar till godo, på samma gång som man måste erkänna, att Privatbankernas rörelse är fotad på så säker grund, att den endast kan rubbas derigenom, att öfverdrifven farhåga föranleder alltför hastig inlösen af dess utelöpande sedelstock, och dessa för hvarje Bank, mindre associationer af delägare, ej hafva eller kunna hafva det anseende ä den större penningemarknaden, att de, vid en inträffande olycklig konjunktur kunna uppehålla sin rörelse, så mycket mindre som det nu ligger i hvarje Banks intresse, att undergräfva den andres bestånd, eller åtminstone på hvarandras bekostnad göra fördelaktiga affärer på en längre tids circulation af egna sedlar. Hvarje splittring medför svaghet, och är en sådan uti allmänna penningerörelsen ytterst vådlig och olycksbringande. Alt förekomma olägenheterna häraf är R.