Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mosaiske trosbekännare ega lika rättigheter med samma länders öfrige innevånare, det vore af lång erfarenhet bekräftadt, att en dylik bosättning ej medfört någon olägenhet eller varit af menligt inflytande på öfrige innevånares utkomst och bergning, samt dessutom kändt vore, alt Mosaiske trosbekännares spekulalionsanda och omtanka i väsendtlig mån bidragit lill åtskilliga fabriksnäringars förkofran i riket, hemställt, att Mosaiske trosbekännare mätte förunnas dels den af Öfver-ståthållare-embetet i Stockholm tillstyrkta rättighet af bosättning i alla rikets städer, dels ock att bosätta sig på landet, när de derstädes egde fastigheter. Då nu de Mosaiske trosbekännarne inom vårt land, efter en nära 70:årig pröfni 11 gstid, utaf de auktoriteter, under hvars närmare inseende de varit ställde, erhållit det vitsord, att de på ett utmärkt och hedrande sätt uppfyllt sina medborgerliga åligganden och att deras omtanka i viss mån äfven bidragit till landets förkofran, då detta vitsord icke ens kunnat af Utskottet' jäfvas, helst det öfverensstämmer åtminstone med de flestes egen erfarenhet, kan jag icke fatta hvarföre man drager i betänkande att skänka landet den fördel, som måste uppkomma derigenom, alt ”utmärkte och hederlige medborgare” lemnäs tillfälle att inom en vidsträcktare verkningskrets utöfva sina medborgerliga pligter. Det är såväl ur denna, som ur billighetens och rättvisans synpunkt, som jag för min del betraktat den väckta frågan. Jag tvekade ej att inom Utskottet biträda deras mening, som, i öfverensstämmelse med Kommerse-Kollegi ofvanberörda utlåtande, siikle att åt de i landet nu bosatte judar bereda rätt att, utan Kongl. Maj:ts tillstånd, få bosätta sig i alla rikets städer, samt på landet, när de derstädes egde fastighet, och jag tvekar icke eller nu att vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl.
Vid pastorat under 50 mantal 2: — 1 afseende å efterlefnaden af hvad sålunda i nästföregående och denna § föreskrifvet är, gäller: l:o att vederbörande skola vid förslags insändande till sådane tjenster, å hvilka fullmagterne böra efter denna grund charteras, foga behörigt utdrag af föregående fem årens taxeringslängder, jemte uträkning öfver dessa löneinkomsters medelbelopp; 2:o att, vid tillsättande af förtroende-tjenster eller andra beställningar, samt fullmakters meddelande m. m, hvartill förslaa icke äger rum, åliager det veder 7 o o ? oo börande, som fullmakter, öppna bref eller constiutorial m. m. contrasignera, eller de derföre belöpande afgifter uppbära och redovisa, att infordra och till handlingarne lägga behörig uppgift på ofvannämnde lönebelopp; 3:o att, vid aflemnandet till Consistorierne af vallängderne för Ecclesiastike beställningar, bör fogas en af Lands-Contoret eller Häradsskrifvaren ur tave - 19 ringslängden meddelad uppgift å löneinkomsterne för de sist förflutne fem åren. Eli lika uppgift bör för patroneile-ecclesiastike beställningar åtfölja patroni kallelse, då den till Consistorium inlemnas; 4:o Att Regements-skrifvare och Commissarier samt Bokhållare, genast efter erhållen underrättelse om de inom Regementet yppade vacancer, till Chefen inlemna lika beskaffade utdrag ur Regementets Taxerings-längder. §. 7. Undantag ifrån och lindring uti föregående Stadganden. Från Stänipladt papper befrias:
Det är icke sannolikt, att alla valdistrictena inom alla de fem valclasserna komma att äga eller välja representanter af en och samma färg. Sker det, så är det gifvet, alt ^ blir invald af lika färg i den öfre kammaren; men som det icke är sannolikt, utan troligare att blott hälften eller en öfvervägande del af valkrelsarne välja representanter af en viss färg, så att den nedre kammaren skall få karakleren af ett visst partis tänkesätt, (efter vi hafva nyttjat ordet palli,) så (öijer likväl Den 28 Octobcr e. m. 365 icke, att liela den nya femtedelen af öfre kammaren skall blifva af samma färg, utan denna färg blir blott rådande inom den invalda femtedelen i samma förhållande, som den visat sig rådande inom ledamöterna af den nedre kammaren. Om denna kammare väljer tillsammans, såsom bär är föreslaget, med 125 ledamöter, så utgöra några och 60 redan pluralitet, t. ex. 65. Om då desse 65 ledamöter, som hafva en bestämd färg och hafva pluralitet i nedre kammaren, få tillsätta hela den nya femtedelen af öfre kammaren, så blir hvar enda en af de valde af samma färg, som de 65. Men om valkretsarne, som valt 65 af denna färg och fyllnaden af den motsatta åsigten, få sätta till ^ i öfre kammaren, så kommer samma -i att hafva samma karakter med nedre kammaren, och således så väl en majoritet som en minoritet. Således blir det visserligen icke en hel ^ af den öfre kammaren, som blir af samma färg med majoriteten i nedre kammaren, utan det blir på sin höjd en så stor del af de nyvalde, som svarar emot förhållandet emellan majoriteten och minnriten i nedre kammaren vid den riksdagen. Detta gör att det åtgår åtminstone 5 riksdagar, innan färgen kan blifva bestämdt förändrad i den öfre kammaren, hvaremot det kan och skall hända, alt redan vid början af den 3:dje riksdagen, efter Frih. Hamiltons förslag, färgen är bestämdt förändrad i öfre. kammaren.
Den fråga, som utgör föremål för Ridderskapels ofch Adelns öfverläggning, rörer nu mera ej egentligen den omtvistade RiddarlmsOrdningen, utan fast mera och hufvudsakligen principen för Konungens rätt att granska och antaga ett lagförslag, som, från ett ellei flera RiksStånd emaneradt, underställes Dess Nådiga sanction. Här är ej så myckel fråga oni Konungens Rådgifvare kunna på ett, sorn äfven jag tror, origtigt sätt inflyta på valen lill UtskottsLedamöter; ej Dan 18 November f. m. eller om några ätters förlorade representations-rätt, för det deras hufvudmän ej ännu uppnått den i allmänna Lagen stadgade myndighets-åldern. Här är fråga om huruvida Konungen äger rätt att parti el t vägra sitt samtycke till ett förslag, som af ett Stånd blifvit framstäldt, samt huruvida Han får sanctionera vissa §§. deraf, utan att derföre antaga det hela. Denna rättighet är ej Konungen genom GrundLagarne betagen; den måste derföre i min tanke existera och vara gällande. GrundLagarne få ej tolkas efter sundt förnuft, utan måste tolkas efter ordalydelsen, och denna tolkning är ju dessutom fastställd i RegeringsFormen. Der rättigheten derföre ej är förbjuden, der måste den finnas och qvarstå. Jag anser således, alt Konungen får antaga den eller de §§. han anser vara ledande till sitt folks n}'tla. Jag är mån om bevarandet af Folkets frihet, men lika mån om försvaret af Konungens kanske redan nog inskränkta makt. Jag skall uppoffra mig för Folkets rättigheter, om sådant någonsin behöfves, men jag skall ej eller frukta att göra det för upprätthållandet af Konungamaktens Lagbundna välde, ty jag anser att samhällsordningen ej kan fortlefva, om den bestående jemnvigten emellan de arne statsmagterne i ett samfund på ett eller annat sätt rubbas.
Maji e. m. lagsenlige åligganden hafva slutligen glömt att Konungen är Carl johan, Jag fattar i sanning icke den värde Talarens afsigt med dsnnajframställning; den Constitutionella Konungens gerningar äro emot allt åtal fredade; de äro följaktligen äfven öfver samtidens beröm; att framställa Konungens person, och dess personliga egenskaper, såsom inflytande vid frågan om Svenska Folket häldre önskar styras af en Konung, än af hvilka Embetsman, som hälst, synes inig alldeles icke hörande till ämnet, då efter den värde Talarens fötr åberopade yttrande, hela problemet för dea Gotistitutionella Samhällsbyggnaden är, att för Regenten icke binda förmågan ätt gägna, och att likväl strängt begränsa förmågan att skadaStatsförfattningar kunna ej uppgöras med afseende å en viss Regenis individuella egenskaper, och Grundlagar få ej heller tolkas med afseende å sådane personlige förhållanden; alla Constitutioner äro påkallade af erfarenhetens bevisning, att Konungar äro menniskor, att de lika med Slägtet dela dygder och brister, och det så ofta misslyckade äfventyret, att odelad lemna magten, att råda öfver likars välfärd uti en enda för sine gerningar itke ansvarig hand, har påk>Ilat inrättningen af ansvarige Ministrar eiler Rådgifvare; jag tror således att den, sorn vid afhandlamiet af dan vigtiga frågan om Folkets rättighet till anspråk på den Ministeriel verksamheten aldeles åsidosätter att vidröra Konungens person, förtjenar mindre förebråelsen att hafva glömt något, än den, som framställer en Den 5 Maji e. nu 15 varande Konungs egenskap, såsom afgörande anledning att bedöma Folkets tänkesätt om sine Styrelseformer med skäl torde kunna komma att förebrås, att åtminstone för ögonblicket hafva glömt, huru den fria Statsförfattningens anda uteslutande bör vara, att utan afseende å möjligheten af någon gång förekommande ovanlige Regentskaper, för Samhället stadga säkerhet emot den mera ofta förekommande vådan af menskliga brister äfven hos Regenter.
Brakelsj som Directionens förklaringar instämde hufvudsakligen deri, att Directionen ej skall hafva bordt under sin vård emottaga annat Jin det, som i grund af en ordentlig Bokföring kunnat till Directionen inventeras; hvilket icke skall varit förhållandet med ifrågavarande Blanqvetter, då öfver dem och deras antal ej funnits någon controli, och någon säkerhet således icke vunnits derigenom, att de blifvit tagne under Directionens vård. Lika med Herrar Revisorerne finna Utskotten det hafva tillhört Directionen, att i afseende på de ifrågavarande Blanqvetterne iakttaga all möjlig försigtighet, heldst det ännu är outredt, huruvida de vid Directionens öfvertagande af förvaltningen i behåll varande Blanq vetter icke blifvit till någon del begagnade, till de Dupletter och Tripletter af Disconts - Verkets Assignationer på Banken, som varit i omlopp, enär, utom de under förra Discont-Styreisen uti Banken inlöste. 13,i8o R:dr, äfven efter det Interims Directionen tillträdt förvaltningen, ytterligare ia5o R:dr äro vordne presenterade och betalde. 12 4° Stats* Utskottets Betänkanden. 2:0 Alt, sedan, i följd af Actie-egarnes Revisorers Beslut, till Herr Landshöfdingen Friherre af Klinteberg blifvit utbetaldt ett förskott af 2000 R:dr Banco, för en af Herr Friherren uti Malmö f. d. Discont-Verks angelägenheter, år 1817, företagen resa till Stockholm, af hvilka 2000 R:dr Herr Friherren Återställt 5oo R:dr, hade de öfrige i5oo R:dr blifvit af Interims Directionen, utan ordentlig redovisning, uti Räkenskaperne afskrifne. Till förklaring häröfver har Banco-Com* missarien Brakel åberopat den Reservation, han uppgifvit sig hafva gjort till Directionens Protocoll emot förenämnde afskrifning} hvaremot
Lagerbjelke, som jag tyckte mig finna begärde afslag pä hela frågan, eller ock påyrka det af mig såsom billigt ansedda lånebidraget af 13,200 ndr, anhåller jag att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt af Ulsk:s betänk. Gr. Lagerbjelke: Med anledn. af Hr von Troils yttrande, anhåller jag, att få tillägga endast några ord. Jag har nemi. aldrig nekat att Staten bör, såsom mäklare träda emellan för vigtiga hamnarbeten, icke heller att Westerås hamn är ganska vigtig, men jag har deremot nekat, att de arbeten, som äro i fråga i Westerås hamn, äro af så stor vigt, som åtskilliga andra, hvartill bidrag icke blifvit lemnade; ty hvarken äro de fartyg der ligga, utsatte för faran af storm, icke heller har det visats eller ens uppgifvits, alt Westerås hamn är för grund för sådana fartyg, som vanligen gå på den orten och inlöpa deri. Den förändring, som i Westerås skulle göras, afser snarare prydlighet och beqvämlighet, hvilka arbeten ehuru visserligen af nytta dock icke äro af den vigt att de förtjena bidrag ifrån de allmännas sida, utan böra åligga den kommun, som deraf har närmaste nyttan, hvarföre, i min tanka, något bidrag ifrån Statens sida icke hår borde komma i fråga. Vilja emedlertid R. St. bidraga till ifrägavar. hamnarbete med ett lån, så böra R. St. i alla fall, dervid icke lemna lånebidrag lill större del af kostnadssumman för arbetet än R. St. vid denna riksdag lemna andra städer. T. ex. för Wadstena hamn, der fartyg för närvar, icke kunna ligga, af fara för storm, och der staden är mycket fattig. Till detta hamnarbete har Utsk. emedlertid endast föreslagit ett lånebidrag af 32,000 ndr, ehuru kostnadsförslaget uppgår till 47,981 r:dr 8 sk., hvaremot Utsk. föreslagit ett låneunderstöd till Westerås hamnarbeten af 20,000 ndr för hvilka arbeten kostnadsförslaget upptager 19,930 ndr.
Vill egare al jorden eller lägenbeten klaga derökver, att brin ieke varit i mälet stämd, eller vill simrin klaga, pa den grund, att ärendet icke blifvit, enligt 1 frän Ib edikstolen eller genom allmänna didningarne rätteligen kungjordt, eller vill någon klaga olver Ilättens profning af jäk emot den, som i Nämnden sutit, eller pästär någon eljest, att vid Nämndens sättande ej sä tillgått, som nu koreskrilvet är; den Isian mä, sedan Nämndens beslut är, elter 18 H, parterna meddeladt, i klol-klätten sörås, genom besvär inom den tid, som i 25 Oap. 5 § klättegängs-balken sägs. Varder den talan gillad; ko, lalle all verkan al Nämndens beslut, sa vidt det pä klagandens rätt verkar, ocb lorordne klol-klätten, att Nämnd ä n^o sättas skall. Dj mä klol-klätten till profning upptaga jäs, som icke vid Underrätten ^ppadt varit, innan Nämnden sitt beslut gas. Olver kkol-klättens beslut mä klagan lorås, i den ordning, 30 Oapitlet 18 H klättegängs-Lalken löreski ilver. § 21. Var pait lrän klätten borta, när Nämnden valdes, oell vill ban sedan visa, att ban dä bade laga sörfall, ocb att ban ej kunde gilva det klätten tillkänna, stände bonom fritt att, inom en manad derefter, ä sin vederpart tili samma kätt uttaga stämning; gitter ban, sedan sä stämdt är, bevisningen fullgöra; förkalle Nämndens beslut, sa vidt det pä kärandens rätt verkar ocb late klätten Nämnd ä n^o väljas. § 22. 8kulle någon, som i serskild Nämnd sutit, vilja betalning derför taga, da mä ban bos klätten det anmäla, ocb lägge klätten bonom till sä mycket, som emot bans verkliga kostnad lör den förrättning svara kan.
Häfver Hufwudmannen e) uppnätt 2i Srs äl« ber, men finnes annor fullmyndig man af Ätten, dä -ger han utöfva all huswudmanncns rätt intill betz denne till den älder kommit, att sjelf kunna säte intaga enligt 18 § af denne Riddarhus - Ordning. Finnes ingen annan behörig och till laga älder kommen af Ätten dä äger hufwudmannens lagligen tillförordnade Förmyndare, i fall han är af Adelig Introducerad - Den zo Octsber. 474L rcrad Ätt, rättighet att intaga Famillensäte, och t händelse han sjelf är hufwudman för Ätt, eller hafwer förfall att förordna, behörig Fullmägtig. Är Förmyndaren ofrälse Man, eller HufwudmanS Moder som är lagligen förordnad till hans Förmyndare, dä äge först hans närmaste Fäderne, och därest sädan ej finne-, betz Möderne Frände af Adelig börd, att Fullmägtig för Hufwudmanncns Ätt förordna, och i händelse en Hufwudman, sä korrt tid före utsatt Riksdag skulle genom döden afgä, att Förmyndare för hans omyndiga Son ej ännu hunnit behörigen förordna-, worc lag samma. § 5.
Utskotten instäm ma derjemte uti Rikets sednast församlade Ständers, i ofvanomförmälde underdåniga skrifvelse yttrade, åsigt, att dylike personers hållande till tvångsarbete är det både verksammaste och mest lämpliga medel såväl att förekomma, att de må falla församlingarnes fatBih. till B. St. Prot. 1850—51. 7 Sami. 2 Afd. 8 Iluft. 4 26 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, Nio 27. tigvård till last, som att förhindra deras på sedligheten inom orterne menliga inflytande. Men Utskotten anse tillika frågan derom, huruvida desse personer skola dömas tiil allmänt arbete, vid arbets-inrättning, som af staten bekostas, eller sysselsättas vid dylike inom deras hemort belägna och af kommunerne sjelfve föranstaltade inrättningar, vara beroende deraf, huruvida åt fattigvårds-sarnhällena kommer att tillerkännas rättighet att förhindra inflyttning från ett fattigvårds-samhälle till annat af personer, som äro kände för lättja samt oordentligt och liderligt lefnadssätt eller hvilka icke kunna visa sig ega utvägar till sjelfförsörjning och således kunna förväntas snart komma i den belägenhet, att de behöfva fattigvårdens understöd. Om en sådan rättighet varder fattigvårds-samhällen med gifven, torde deraf ock böra följa, att om en person, som med kommunens begifvande inflyttat, derefter förr eller sednare faller i fattigdom eller beträdes med lättja och vanart, kommunen äfven måste besörja hans underhåll eller åt honom bereda tillfälle till sådan sysselsättning, dervid tvångsarbete kan användas; men om åter den fria inflyttningsrätten af lagstiftaren fortfarande bibehålles, anse Utskotten staten dymedelst iklädas åtminstone förbindelsen att bekosta de medel, som äro behöfliga för att från kommunernes gemenskap skilja sådana dess medlemmar, som genom lättja och vanart blifvit för kommunerne skadliga. Då, såsom ofvan förmälts, Kongl. Majit ännu icke till pröfning förehaft Rikets Ständers vid sisthållne
ehvad BondeStåndets eller de tre andra Ståndens beslut om sättet, huru denna afgift skall bestämmas (antingen blott genom Taxeringskommitté, eller på sätt Särskilda Utskottet föreslagit), slutligen blir Rikets Ständers beslut: och att således icke i något fall denna afgift kommer att ingå till kronan. På grund häraf, och med stöd af hvad Konslitutions-Utskottet vid den Riksdag, grundlagarne stiftades, i fråga om 75 § Riksdags-Ordningen yttrat, samt hvad i öfrigt inom Riks-Stånden och i Utskottet i denna fråga förekommit, tager jag mig frihet föreslå att i Särskilda Utskottet, enligt 73 g Riksdags-Ordningen förstärkt till 30 personer af hvart Stånd, må röstas öfver följande Särskilda Utskottets Memorial, M 25. 11 Propositioner: l:o) om afgiften för minuthandel med bränvin: A) om kontrapropositionen: M i. Den, som vill till kontraproposition vid slutliga omröstningen i förevarande ämne antaga Borgare-Ståndets beslut, att den särskilda lill kommunerna ingående afgiften för minuthandel med bränvin skall, så i stad som på landet, utgöras med 4 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, hvilket Bevillnings-taxerings-kommitlé beräknar blifva genom minuthandeln försåldt, eller för hvilket afgift vid auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det icke vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages till kontraproposition Bonde-Ståndets beslut, alt för minuthandel med bränvin, vare sig i stad eller på landet, Rikets Ständer icke skola, »utom den vanliga bevillningen» ålägga annan afgift, än den som, enligt Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1831, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, Taxerings-kommitté bestämmer. B) i bufvudsaken: M 2.
Den 27 Januarii, tionella Stater gillad, och exempel saknas eler ej, att Tidningsutgifvare blifvit i dylika fall fällde till ansvar. Ett så nödigt bestämmande har jag icke kunnat igenfinna i den nu gällande TryekfrihetsFörordningen, ty den deri, sorn föreskrifver, att UtskottsProtocoller ej utan vederbörandes tillstånd få till trycket befordras vid det ansvar samma §. utsätter, lärer till före* •varande fall desto mindre kunna lämpas, sorn hvad munteligen anföres, kunde i Tidningarne intagas, innan Protocollet hunnit justeras, och en Redacteur alltså ej sågas hafva låtit trycka Protocollet, emedan ett sådant ej lagligen år till, innan det blifvit genom justering godkåndt, äfvensom den jjj. i samma förordning, hvarest talas om vrängde framställningar, och löngagtige uppgifter, icke bör med fog hänföras till den händelse, att något, som den antecknande ej kunnat fatta af ett munteligt yttrande, koin. mit att uteslutas, emedan sådant, juridiskt betragtadt, ej lärer dömas såsom lögnagtig uppgift eller vrängd framställning fastän det utgör ingrepp i talarens rätt, från förnärmande hvaraf han medelst ett lämpligt lagbud bör skyddas. Häraf synes, som i och med det motionen gillades, ett så beskaffadt tillägg i tryckfrihets lagen', Mine Herrar märken det denna Lag är en Grundlag, nödvändigt måste göras; och om detta er k anne s, bör ock erkännas y att motionen, såsom Grundlagsfråga, en - Den 27 Januarii, dast hos det blifvande ConstitutionsUtskottet får Väckas. Det år visserligen ingen Svensk man likgiltigt, örn Grundlagens former respecteras eller icke. Kunna desse i dag förglömmas eller förbigås, då fråga år om antagande af ett så nyttigt förslag, som det ifrågavarande, hvem kan förvissa oss, att icke en annan dag motioner på lika sätt, som den närvarande, våokas, åsyftande tillägg i Grundlagen, inenlige för den constitutionella friheten, och man skulle då visserl igen åberopa autoriteten af ett sådant prejudicat.
Han stammade och syntes förlägen, något som Aromasia aldrig förr funnit honom, men hon fortfor att under tystnad forskande betrakta honom. »Du känner verkningarne af diafot,» återtog han med större lugn. »Ja, visst!» »Jag fick en fullständig sats från Köbenhavn. Upptäckten af det underbara ämnet har redan fullkomnats. Man kan på kort stund göra sig osynlig och lika hastigt åter fördrifva verkningarne, så att man hastigt å nyo framträder i sin synliga skepnad.» »Detta är mycket märkvärdigt. En sommarsaga från Finland EN SOMMARSAGA FRÅN FINLAND Berättad af Johannes Alfthan Stockholm, Albert Bonniers förlag, 1872. INNEHÅLL: En skillsmässa. 2. En frånvarande presenteras för läsaren. 3. På förhoppningarnes kyrkogård. 4. Litet politik. 5. Finska paralleler. 6. En helsning från Finland. 7. Om fennomanskor och fennomaner. 8. Ödemarkens lif. 9. Inkognito resande. 10. En "administrativ tjensteman". 11. Vid Imatra. 13. "Ett smultron, vuxet i skuggan." 14. Huru Erik tillbragte qvällen. 15. Hvad ett månsken får se. 16. Två drömmar på en natt. 17. Idylliskt lif. 19. Nattligt äfventyr. 20. Nya öfverraskningar. 21. Vid kaffebordet. 22. Polisundersökning i skogen. 24. Hvarför Jenny kom till skogen. 25. Gäster på Ojala. 26. Skuggan viker. 27. Den vackra adoptivdottern. Efterskrift. En yngling, som har mycket allvarliga minnen från sin skoloch barndomstid, blir merendels sjelf allvarlig till sitt lynne, men blommor växa det oaktadt äfven på hans stig och dessa äro, för sällsynthetens skull, så mycket kärare budskap då han sänder någon af dem såsom en helsning till sin förre lärare. Den äldre vännens hjerta deltager ju så innerligt i den yngres förhoppningar och gläder sig åt de framsteg han gör på egen hand. I detta förhållande står den unga finska nationen till det äldre svenska folket.
Hus i Studer stuve frikavats fran afgift a deras warde, ftin en Ledanwt af Höglofi-ge Ridderstapet och Adela önstac; almen ftin Utffottet ej kunnat gjöra an ende va uri Wälloflige Borgare-Standet af äfwcn en Ledamot gjord anmärkning, attBrandföxsäkpingswärdet, ej kil! wärderingcn blifwer näsen tjenlig grund, bwilket lltstottct sa mycket mera tror, som enligt sednare Forfattningar, Husägare ärv alagde efter wisic ars förlopp, fata besigtiga sina försäkrade Hus, och herwig adagaläaga, att de äro rmderhallne och i samma goda tillstånd, som wid waxdering till Brandförsäkring, samida de wilia till, gvdonjura försäkringen. Den som ej stuve finna sig wid, att betala Bewillning efter ett möieligen för högs Beandsörsäkringöwärde, kan lätt hjelpa det igenom nedsättande i Brandförsäkrings - Contojret, af detta wärde. Wid 2:drcft Art. z §. iw. Är fran Höglyflige Ridderstapet och Adeln anmärkt, att ehuru Rusttjenstmarker af FrälseHemman i allmänhet utgöra cgenstap af grundränr ta, forst ej bör wara underkastad förhöjning, har densamme likwäl fran 8 si. blifwil upphöjd till l2 si., samt att den Frälse,Hemmanen i Skane, Halland, Blekingen och Bohus Län förut asakta särskildta Bewillning, likaledes blifwit förhöjd till co procent emot hwad igenom sistledne i8ro ars BewillningsFärordning derä warit satt, ehuru berörde Hemman sedermera blifwit underkastade en dryg och mer ön i andra Orter kanbara Extra Rotering.