Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan häremot invändas, att hemmans läge någon gång skulle lägga hinder i vägen för ego-utbyte, men verkan af detta inkast förfaller, örn man besinnar, att den vattendränkta jorden, i dess genom vattnets afledning förbättrade skick, alltid erbjuder tillgång till ifrågavarande ersättning. På dessa skäl hafva Utskotten ansett sig böra till antagande föreslå följande förklaring: Sedan, genom 4 §. i Kongl. Förordningen den 20 ffannar ii 1S24, är vordet stadgadt, att jordegare, sorn icke vill deltaga i kostnaden för vattenverks utrifning eller ändring, skall vara både berättigad och skyldig, att för sin andel i vattendränkt jord emottaga lösen, så har det ansetts nödigt förklara, att sådan lösen eller ersättning bör gifvas i jord, som, efter de för ego-utbyte i allmänhet stadgade grunder, lemnar fullt vederlag för hvad som afträdes; och skall, der belägenheten icke medgifver ego-utbyte, ersättning utsättas till viss andel uti den genom vattnets afledning förbättrade jorden, efter som den, jemförd med samma jord i dess vattendränkta tillstånd, af mätismän varder bestämd. Ankom till Exp.-Utsk. den 3 Octob. 1834. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående det vid sista Riksdag framställde Förslag till en ny Stängsel-Förordning. Sedan Kongl. Maj:t vid sistförflutne Riksdag, den gi December 1828» jemte Nådig Proposition, till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat
Nationens tryckande bördor och ökade utlagor hafwa härwid icke und« fakir Stats-Utskottets upmärksamhet; men, detta oaktadt har Stats Utskottet dock icke trott sig böra lämna rum för den bittra förebråelsen af en kommande tid, att, om en dag Riker ffulle hotas af en mägtig fiende, som förwädde Åstadkomma uplösningen af detta urgamla Samhällets frihet och sjelfständighet, Regeringen i en sädan händelse ffulle kunna anföra, att det war pä Riksens Ständers Srats Utffottö tillstyrkande, som medlen och förmägan till Fäderneslandets förswar och bibchällanbe blifwit inskränkte och Regeringen betagne. ' Till 476 Den 7 December. Till Riksens Högloft. Ständer hcmställes detts grannlaga och wigiiga ämne wördsämmeligen. Stockholm den 29 Nowember 1809. Pst Högloft. Ridderffaptt och Adelns Ledamöters ' / . 2. wägnar -Lisss klsmmm§- Pä Högwördige Preste.Ståndets' Ledamöters wägnar VVeiämsn Pä WLÄosi. Borgare<Ststndeks Ledamöters wägnar 6ar! kr. I^snöber^ Pä de! Hederwärde Bonde-StändekS Ledamöters . wägnar^ ! Jok. Lriotzson. 14° ?röäeliu§- kades pZ Bordel Uplästes ett sä lydande wördsamt Memorial ifrän Slars-Urftottct af den ZO Nowember 1829. Wördsamt Memorial! Herr Landshöfdingen och Riddaren s5 Leken-, hom har Uti Memorial liL Högloft. Ridderffapet och Adeln' anhäktt m Läns Bokhallare lönen i Stockholms - Den 7 December - 477 Holms
Det torde dessutom icke vara af ringa vigt att under skolåren inplantas vana vid ögonblicklig lydnad samt att ordningssinnet tillräckligt skärpes och i hvilket afseende de militära öfningarue helt säkert skola komma att utöfva ett välgörande inllytande. Om remiss till vederbörligt Utskott anhåiles vördsamt. Stockholm den 22 November 1862. Carl Henning Ivan von Vegesach. Huö 63. o Af Herr A kerman. fl^rertrik; angående reorganisation af Rikets Ständers Bank. Vid sistförllutna riksdag väckte jag inom detta hus en motion, innefattande ett förslag till reorganisation af Rikets Ständers Bank. Den remitterades till Höglofliga Banko-Utskottet, hvaraf jag under de första 4 månaderna af riksdagen var ledamot, och inom Utskottet ansåg man sig böra egna den uppmärksamhet åt motionen, att densamma jemte 2:ue andra motioner, afseende förändrade principer rörande vår Banks organisation, öfveriemuades till förberedande behandling af en inom Utskottet utsedd Kommitté, deri några af i Utskottet invalde ledamöter al Finans-kommittéen jemte mig deltogo. Gransknings-kommittéens arbeten börjades i Februari månad år 1860 och efter några dess sammanträden, anmäldes det, att Finans-kommittéen utarbetat ett förslag till ny organisation af Riksbanken, hvilket förslag ock i alskrifter utdelades och blef i sammanhang med min motion föremål för diskussion inom GranskBih. till R. St. N:o 63 nings-kommittéen. Men efter det jag, i slutet af nyssnämnde månad, genom detta Höglofliga Stånds förtroende kallad till ledamot i Riksbankens styrelse, i följd deraf iemnade min plats i Utskottet, lärer, efter hvad jag förnummit, något vidare sammanträde inom Gransknings-kommittéen icke hafva egt rum.
Detta lån grundade sig Den 5 December f. m. 97 sig pä ett kostnadsförslag, upgjordt af DistriktChefen Frih. De Géer och upgäende till 168,600 Rdr Bko. I allmänhet hafva R. St:r för dylika arbeten beviljat både lån och anslag, det sednare varierande emellan 4- och ^ af hela summan. Statens understöd hafva brukat utgå under form af anslag till sjö-sänkningar, då man kunnat vinna odlingsbar mark, och under form af lån till kommunikationers utförande, men då här var fråga både om det ena och det andra, så ansåg man sig vid förra Riksdagen böra låta hela summan utgå under form af lån. Men man bestämde låne-summan så hög, att det direkta penninge-bidraget från kommunen skulle blifva mindre betydligt. Så t. ex. gaf man ett lån af 160,000 Rdr, ehuru hela kostnadsbeloppet icke var beräknadt att upgå till mer än 168,000 Rdr. Det var så till sägandes en ny grundtanke som R. St:r vid sisth Riksdag adopterade, den nemi., att då fråga var om att på en gång sänka sjöar ock åstadkomma en inre kommunikationsled, så borde man låta hela bidraget utgå under form af lån, men i stället låta summan i det närmaste upgå till hela den beräknade kostnaden. Emellertid har tillfölje af den prisstegring som vi alla känna det kostnadsförslag som upgjordes år 1853 måst förkastas, och samma person, som upgjorde detta förslag, har vid omarbetning af detsamma funnit att det måste förhöjas med 60 proc., emedan kostnaden icke kunde komma att understiga 269,760 Rdr. Kostnadsförslaget har blifvit upgjordt af Konungens ombud i Distriktet, granskadt af öfverstyrelsen och kan således icke vara bygdt på några lösa grunder. Man kan vid denna fråga följa två olika vägar, man kan antingen hålla sig vid den stränga rättvisan och vägra understöd, emedan man förra gången stadgade det vilkor att arbetet skulle utföras utan något ytterligare bidrag, eller också kan man följa den vid sisth Riksdag antagna principen att man bör bestämma låne-summan så hög att den i det närmaste motsvarar den verkliga kostnaden.
Ändamålet med en kommunikations-anstalt1 är väl att allmänheten deraf skall hafva nytta samt att den sålunda måste vara använd, och i sådant afs. anser jag, att svenska telegrafverket spelar en vacker rol, ehuru denna rol skulle bli ännu vackrare om portot förenklades och nedsattes och om man anlade flere trådar. Den värde talaren har vidare uprepat det gamla skälet om mellanstationerna. Jag sökte förra gången vederlägga detta skäl så fullständigt som det var mig möjligt, och jag kati derföre nu endast uprepa hvad jag då sade, nemi. att detta skäl i theoden är öfvergifven då man icke får betala mera för hvarje station, som depeschen passerar. Det är icke så lätt då man är på landet, och icke sjelf kan gå upp till telegraf-stationen, att veta inom hvilken rayon den ort, till hvilken man vill telegrafera, är belägen. Att slutligen hela ryska telegraf-korrespondensen skulle komma att gå genom vårt land, kan jag icke anse annat än som en fördel, ty derigenom skulle Sverige komma Den 3 Oktober f. m. 85 att beskatta Ryssland på portot för 10 å 20 tusen depescher, då dessa deremot för det närv:de gå öfver Preussen och betalningen stannar i fickorna på das grosse Vaterland. Hr Tersmeden, Pehr Reinh..- Jag har endast begärt ordet för att till alla delar instämma med den siste värde talaren, och jag kan icke anse hans motion annat än såsom en vacker reform uti en vacker inrättning. Mot förslaget hafva visserligen skäl blifvit anförda, såväl i Utsk:s Betänk, som af en talare på detta rum, men motionären har redan besvarat dem alla, och jag vill derföre endast fästa mig vid en omständighet. Sveriges långsträckta läge medför med afs. på telegraf-inrättningen flere olägenheter, och om man nu, vore det än till en början med någon upoffring, kunde för den stora allmänheten minska dessa olägenheter, så skulle jag anse det som en fördel. Utsk. säger visserligen, att det högre portot är nödvändigt för att betäcka kostnaden, men deremot kan invändas, att om man kan finna på ett medel, som ökar depeschernas antal, så ger detta större inkomst än en högre portosats.
Deremot brukas den för skogsmarken så förderfliga ljungbränningen ännu rätt mycket i Hallands län. I ändamål att verka för ett allmännare utbredande af en förbättrad skogsvård hafva HushållningsSällskapen i flera län vidtagit åtskilliga åtgärder, å hvilka jag här tillåter mig fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet. Inom Stockholms, Jönköpings, Kronobergs, Calmar och Elfsborgs län hafva af nämnde Sällskap särskilde skogspla,ntörer eller forstman blifvit antagne för att efter anmodan af skogsägare mot en ringa afgift undervisa i och utföra skogskultur samt i allmänhet lemna biträde i fråga om skogsskötsel *). Hushållnings-Sällskapen i Gotlands och Blekinge län utdela premier för trädoch skogsodling. Göteborgs och Bohus läns Hushållnings-Sällskap utdelar äfven premier för skogsplanteringar samt uppköper tillika trädfrön, för att tillhandahållas jordägarne i länet; — under perioden har Sällskapet för dessa båda ändamål utgifvit tillsammans 5,870 R:dr. Hushållnings-Sällskapet i Kronobergs län åter utlemnar på förmånliga vilkor lån från 300 till 1,000 R:dr ut jordägare, med skyldighet för desse att i förhållande till länets storlek beså eller plantera och uppfreda något inom hemmanet beläget skoglöst område, hvarom Sällskapet genom antagen forstman lemnar undervisning, jemte det utförandet och vården af de gjorda skogsodlingarne minst 2 gånger årligen af honom tillses. Men icke allenast Hushållnings-Sällskapen, äfven Staten har i sin mån, och af lätt begripliga skäl, i ännu större skala sökt under perioden i fråga uppmuntra till skogsodling och verka för en utbredd kunskap om skogsvård. Så hafva, enligt hvad de i Eders Kongl. Majrts Civil-Departements Expedition befintlige handlingar utvisa, på grund af Kongl.
Men, säger man, denna stimma är så ringa, men skatten drabbar icke destomindre den alldra fattigaste, hvilken mången gång icke har en skilling till bröd om dagen. Men mina Herrar! tag nu bort denna skatt och J håfven med detsamma borttagit den sjelfkänsla, som hos honom upstår då han utgifver denna skärf, och man handlar lika inconseqvent sorn då man icke vill borttaga spö- och prygelstraffen derföre, att man icke för ögonblicket finner något annat lämpligt straff i dess ställe. Den politiska utvecklingen går steg för steg dagligen framåt, och den tid kan komma då dess verkningar sträcker sig till den lägsta kojan, och om då någon innebyggare i dessa kojor säger: Jag gifver ingen skatt emedan samhället lemnar mig omvårdnad och säkerhet ändå, tror jag, att man snart nog skall inse det oriktiga i sitt förfarande. 30 Den 4 Mars f. m. På grund af alla dessa skäl yrkar jag bibehållande af mantalspenningarna. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Jag medgifver, att man med den yttersta försigtighet måste behandla den beskattning, som utgår efter kapitationsgrunder, men jag tror, att det finnes modifikationer, hvarigenom en sådan beskattning icke ovilkorligen är förkastlig. Dessa modifikationer bestå deruti, att man dels från afgifter befriar dem, som befinna sig på en så låg ekonomisk ståndpunkt, att man näppeligen kan säga, att de hafva någon nettobehållning, och dels, att afgiften göres så lika, att, då den uttages af den minst bemedlade, man derigenom icke beröfvar den skattskyldige det nödvändigaste för hans underhåll. Under iakttagande af desse omständigheter, tror jag, att det väsendtligaste af det skäl den förste talaren anfört för afskaffande af mantalspenniugarna förfaller. •—- Nu är förhållandet, att här i Sverige dessa kapitationsafgifter äro bestämde på det sätt jag nyss nämnt, nemi. ytterst lika, och de verkligen fattige äro från desse afgifter fritagne. Under sådana förhållanden vore det enligt min åsigt icke rådligt, att nu afskaffa desamma allrahällst, då det nu gäller en summa af icke mindre än en half-Million Riksdaler, som jag icke tror, att Staten nu kan undvara.
Uti serskildta från H. BondeStåndet till Utskottet remitterade Memorial , hafva Peter Petersson från Christianstads Län, Johan Andersson från Upsala Län, Olof Månsson från Blekinge Län och Anders Nilsson från Lilla Isie Malmöhus Län hemstält, att legan för Kronoskjuts, i anseende till de olägenheter och förluster som med utgörande af samma sk jutsningsskyldighet äro förenade, måtte lämpligen förhöjas; hvilken förhöjning blifvit föreslagen dels till tö å 20 sk. Banco 546 Ståts-Utskottets milen eller till lika belopp som för Hulloell Reservskjuls erlägges samt dels ock ej till något utsatt belopp uppgifven; hvarjemte någre af Motionärerne yrkat, att de Kronoskjuts-skyldige måtte befrias från all transport af Ekevirke, såsom tillhörande de personer hvilka sådant virke till K. M:t och Kronan försållt. ♦ Med bifall till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets under N:s 84 och 142 afgifna Betänkande, i fråga om Forväsendet samt GästgifveriSkjutsanstalterne, hafva R. St:r beslutat, att Kronoskjutsen hädanefter skall betalas lika med allmän Gästgifvarskjuts så val för hästar som vagn; hvarjemte R. St:r i anledning af samma Betänkandens vidare innehåll, stadgadt jemväl hvad i afseende på väntningstiden och vid Marche-routers uppgörande för KronoTransporter ansetts höra iakttagas. Och som härigenom frågan om Kronosk jutslegans belopp redan är af R. St:r pröfvad och afgjord; alltså finner Utskottet icke lämpligt, att något vidareförslag i detta ämne, på grund af Pehr Pehrsson*Johan. Anderssons j Olof Månssons samt Anders Nilssons ofvanberörde motioner, R. Sl:r underslälles. Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o i8p, angide Anslag af Medel Betänkan (len, N:o 3io. 547 för tryckning af Landshöfdingarnos EmbelsKungörelser. (U.-A.) Vid berörde Betänkande, som H.
A r 188G utgaf Anna Wahlenberg på A. Bonniers förlag sitt arbete n:r 2 i bokform, romanen » Små själar », hvilken på visst sätt väl bör betraktas som det egentliga stora debutarbetet, då hon härvid först bortlade sin anonymitet. Sedan ha i rask följd och under alltjemt växande bifall från den offentliga kritikens och den läsande verldens sida följt novellsamlingen » Hos grannas » (1887), romanen » Underliga vägar » (samma år) samt nu senast för ej länge sedan novellsamlingen » I hvardagslag ». I den periodiska pressen har Anna Wahlenberg länge medverkat. Redan i medlet af 1870-talet mottogo skilda tidningar bidrag af den då ännu ej tjuguåriga flickans hand. Sedan har hon alltjemt strött alster af sin penna omkring sig i Svea, Nornan, Julqvällen, Framåt, Nyla^nde, Dagens Krö- nika, Ny illustrerad tidning, Familjejournalen, Dagens Nyheter. För den sistnämda tidningen skref hon under en utrikesfärd 1882 mycket omtyckta resebref från London och Paris. Anna Wahlenberg är född i Stockholm 1858 samt sedan den 11 mars 1888 gift med Fritz Kjerrman, äfven han en pennans tjenare och medarbetare i Dagens Nyheter. J. N - g. Ett farligt oskick. et finnes en form af sqvaller — eller pladder — som, närbeslägtadt med det, Yl hvarom » Il gran Galeotto » handlar, i sin helhet gör kanske mera ondt, än det som direkt angriper och störtar en eller flere. Ty detta fräter på sjelfva roten, på tonen i sällskapslifvet, på umgänget i sin helhet och inverkar på nästan hvar enda menniskas framtid. Det är också något, som » hela verlden » vet, som är ett välkommet kaffebröd i de kretsar, der man afhandlar just det, som » alla menniskor » tala om.
Enligt grundlagarnes föreskrift, skola de hos Riks-Stånden förda protokoller, så tidigt ske kan, till deras fullständiga innehåll genom trycket utgifvas; och dessa, inför Stånden justerade, protokoller innefatta således en i lag föreskrifven redogörelse för Ståndens förhandlingar, hvilken ensamt eger gällande vitsord i fråga om hvad under diskussionerna inom de särskilda Stånden verkligen yttrats. Att, jemte protokollerne, låta utaf vissa, för sådant ändamål anställde, tjenstemän verkställa andra anteckningar, för att likaledes genom trycket allmänheten meddelas, synes Utskottet vara en åtgärd, sorti, i stället för att leda till det dermed åsyftade ändamål, möjligen kan komma att medföra obehagliga stridigheter. Det är nemligen att motse, det de anteckningar, som skulle ske för att införas i tidningarne och hvilkas föregående granskning eller justering tiden icke medgåfve, komma att i flera delar skilja sig från hvad protokollerne innehålla. Stats-Utskoltels Memorial N:o 7. 3 Den på sagde anteckningar grundade sammanfattning af Stånds-ledamöternes yttranden vore dock, liksom protokollsföringen, verkställd af särskilda derför anställde tjenstemän, hvadan en officiel karakter troligen komme att tillerkännas så väl denna sammanfattning som sjelfva protokollerne, ehuru de sinsemellan icke öfverensstämde. Sedan offentlighet under Riks-Ståndens Öfverläggningar medgifvits, är hvarje tidningsredaktion oförhindrad att låta anteckna och offentliggöra hvad under diskussionerna yttras och, enligt redaktionens åsigt, företrädesvis förtjenar att komma till allmänhetens kännedom. Vid dessa anteckningars verkställande och meddelande förefalla visserligen icke sällan misstag och oriktigheter; men sådant oaktadt, och då, i anseende till skyndsamheten samt andra härvid förekommande förhållanden, dylika anteckningar och deraf föranledda uppsatser svårligen kunna vara, till alla delar, riktige och fullt tillfredsställande, synes likväl hvad i berörde hänseende blifvit anmärkt icke innefatta en tillfyllestgörande anledning för representationen att, på det allmännas bekostnad, låta författa och tillhandahålla en eller annan tidningsredaktion sammandrag af de utaf representationens medlemmar, under riksdagsärendernes behandling, afgifna yttranden.
Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, . att Herr Grefvens och LandtMarskalkens fratn - Dtn 11 April. 31? ställning grundat sig på det Valsätt Ridderskapet och Adeln vid tillfälle af det förstärkta Stits-Utskottets väljande den 7 dennes iagttagitj men hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade, på sätt Friherre Cederström nu föreslagit, å Vallistorne uppföra 16 Personer, hvaraf de 12, som erhöllo det största antal röster, borde vara ordinarie Ledamöter och de fyra, hvilka dernäst fått de fleste rösterne, blifva Suppleanter, Bifölls. Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då 35 §. i Riddarhus-Ordningen stadgade, att mundtelige Anmärkningar, hvilka föranleda till återremiss af ett Utskotts Betänkande, böra innan nästa Plenum derefter skrifteligen till Protocollet aflemnas, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om icke, till befordrande af återremissemes skyndsamma expediering , de Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka framställa, sådana Anmärkningar, alltid behagade iagttags nyssnämnde föreskrift; hvarjemte och till beredande af Pleni-Protocollernes snara Justering, Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att de Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka mundteligen yttra sig, behf^ade, om de sådant åstunda, i RiddarhusCancelliet genomse de af Riddarhus-Secreteraren uppsatte Concepter till deras yttranden. Den n April.
Jag tror alltså, att förslaget innebär en förbättring, derigenom att lagstadgandet blir tydligare. Frih. Boye, Fredr.: Jag skulle visserligen icke sätta mig emot, alt den gamla redactionen finge stå qvar, om deri stod, som det i vanlig lagstil beter, 100 r:dr eller, i brist af tillgång, med motsvarande kroppsplikt; men så står der icke, utan der står istället: 100 r:.dt eller rnolsvarande kroppsplikt. Jag förenar mig derföre med Hr vori Troil, och tillstyrker antagande af den nya §:n, der kroppsplikt är uteslutet. Fiih. Cederström: Det förefaller mig förunderligt, alt man icke anser som lagligt, att böter kunna åläggas, och att del broit, som blifvit begånget, kan vara af beskaffenhet a't det utesluter böter och bör beläggas med kroppsplikt efter brottets beskaffenhet. D n si-le talaren om hart hist 544 Den 28 Mars f. ra. den gamla redactionen, hvarest det heter”100 r:dr eller motsvarande kroppsplikt" — hade bort finna, alt händelser kunna inträffa, då penningebot ej är ett tillräckligt straff; t. ex. då brottet angick en persons heder och ära. Jag ville väl veta, om ej ett sådant brott bör annorlunda anses, än att det kan försonas med 100 r:dr. Jag förnyar min begäran om afslag. Frih. Boye: Jag åter förnyar min begäran om bifall, emedan i den gamla redactionen det icke står: eller i brist af böter. Hr von Troil: På det att Frih. Cederströms sista framställning icke måtte förleda någon med Tryckfr.förordn. mindre bekant ledamot att afslå förändringen, får jag blott erinra, att bestraffning för yttranden i tryck, som gå å heder och ära, finnes på annat ställe i Tryckfr.förorda, bestämd, och att denna § talar blott om straff för osann uppgift, och för sjelfva osanningens skull. Förslaget i 3o:de punkten blef af It, o. Ad. bifallet. 3usta punkten.
Defa ut* fes ifrån h»«vje af £aperingö*QLommitte'enS SlfDelningar; och afgifme ^aperingS* €omniitte'en om Detta utnätnnanDe fer(fi(Dte 03rotocolls*UtDrag till hmarDera af De mäljanDe 0tånDen, famt till ^agijlraten för 0tånDS*perfonerne; h^aref* ter meD malet af öfrige SeDamöter i 03röfnings*€ommitteen förhålleS på fätt om mal af SeDamöter till §aperingS*€ommitte i 0tocfljolm reDan (laD* gaDt är; Docf må till SeDamöter i $3röfningö*€ommitteen icfe flere, än hår of* man nämnDt är, inmäljaS af Dem, forn i årets §aperings*förrättning Deltagit. §. 142. Sill 03rotocoIlS*föranDe namne Den h«» tjenlig ftn* ner, Docf ingen, forn i någon annan egenffap (fall miD $röfningö Sanbö» otterne blifwit förorbnabt. ©H foftnaberö befiribanbe wib be håHne $aperingarne, fåfont trpdte fot» mulairer, ^tabö» o cg 2änS»0atnnKinbrag öfwer ferain ningen, ©fjutö» od> £tactaments*penningat för Seöamötet i ^röfning&Committéen, 21 rf obe för fjkotocon&föranben betftäbeS, äfwenfom till uppmuntran för ©täbetneé Upp» börbömän, $ärabS»0ftifware od> öfrige Sjenffemän, fjwilfa wib Mantals» drifning od> Siering genom flit odjnoggran[)et gjort fig beraf förtjente, an» {lås
Det skall jag uppriktigt tillstå härrörer deraf, att jag velat afböja propos. till afslag, som eljest kommit alt blifva ja-propos., och det var detta jag ville förekomma. Hr Ribbing: Efter detta uppriktiga förklarande af den sista talaren, tror jag likväl icke att ändamålet med hans försök kan vinnas, då vi på detta rum icke äro vana att se någons mening undertryckt, och afslag å betänk, äfven är en af de under discussionen framställda meningar. Jag är således öfvertygad om alt Hr Landtm., ostörd af det rop på votering, som förekommit, skall i tredje rummet framställa propos. på afslag, äfvensom jag är öfvertygad, att i denna, likasom i andra frågor, utgången blir den, att om man ej kommer öfverens om contra-propos., först votering derom måste äga rum och sedan votering om bufvudfrågan, så att vi hafva 2:ne voteringar alt emotse. Jag tior icke att man genom den snabba framställningen af sin mening, hvaruti jag äfven skulle anse ligga någon taktik, kan vinna något ändamål, som är stridande mot den grundsats, hvilken alltid bör vara gällande, att hvar och en skall hafva lika rätt att få sin mening pröfvad. Efter denna anmärkn. tager jag mig likväl friheten anhålla att de herrar, sora varit intresserade för den ena eller andra meningen, ville förena sig derom, att vi måtte få betänk, återremitteradt. Hr Lefren: Att Hr Cederschjöld, som är så van att vara vår ledare i grundlagstolkning jemte Frih. Jacob Cederström, som nu är borta, skall, då han talat för bifall, vilja hafva bifall på betänk, till contra-propos., ehuru lagen är tydlig, att det skall blifva ja-propos., förefaller besynnerligt, och att för det andra, sedan Hr Landtm., derföre att han ej tyckt den första propostn vara bifallen, öfvergått till en annan propos, Hr Cederschjöld begär votering och kommer fram med den grundsatsen, som visserligen äger sin riktighet, men hos rätter man, att den som begärt Den a September e. m.