Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, hvarest räntan för alla hemman utgår lika på helt mantal med 2 Tunnor 8 kappar korn och 2 LS? 15JU smör, sistnämnde bråk, som för liela provinsen endast utgör 6 LU 12^ ö borde få utgå efter kronovärdi och läggas till penningen, då räntan blefve 2^ Tunnor korn, 2f \M smör och 3 R:dr 23 sk. 6 r:st. i penningar, hvaremot de i Jordeboken förekommande benämningar å gamla räntan kunde försvinna; att de i 1810 års utlåtande föreslagna, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer godkände grunder blifvit iakttagne, så att dagsverken, hö, halm och skogsprodukter icke blifvit bibehållna, utan förvandlade dels i Spanmål och dels i Ladugårdsprodukter, hvartill de mångfal - 40 diga mindre, styckade och ostyckade räntepersedlarne, deribland äfven kreatur utom Får i ett Län, jemväl blifvit förändrade, dock att, med afvikande från detta allmänna förhållande, tackjern i några samt skälspäck och fisk i andra orter måst såsom räntepersedlar antagas; att de i nya räntan således föreslagna persedlar i de orter, der förändring ansetts böra ifrågakomma, uppgingo till ett antal af 12, nemligen: Spanmål, Smör, Fläsk, Kött, Talg, Får, Strömming, Torr Fisk, Skälspäck, Tjära, Tackjern och penningar; att någon åtskilnad ej blifvit gjord emellan Jordeboksoch Hemmantals-räntorna, utan deras både kronovärdi och förvandlingsbelopp sammanräknats i en summa, hvarvid Byggningshjelpen eller Vinterkörseln blifvit beräknad enligt Kongl.
Lika skickligt och parlementariskt var detta, som alt nu fästa sig vid hvad som läses i Franska tidningarna, då nemi. allt gått ut på att bevisa något, som icke behöfver bevisas. Här är sagdt, alt det nu ej vore rätta epoken att nedsätta minister-staten: jag har icke hört någon inom detta Stånd yrka något sådant. Hvad Frih. Cederström beträffar, så kunde jag väl anse hans yttrande såsom nott a ve nue, då a36 Den 10 Augusti f. m. iian blott i förbigående med sitt tal observerat mig; men jag anser mig dock berättigad att gifva honom några ord till svar. Det var Frihtn, som ungefär för en månad se dan försökte gifva mig en tillrättavisning för en bär gjord anmärkn. vid hvad man läste i en inrikes utkommande tidning; nu releverar han sjelf hvad som står i utrikes tidningar. Frihtn har gjort mig spörjsmål om min ålder: derom kan han få upplysning i kyrkoboken. Hvad åter angår hans frågor, hvad jag har mig bekant om behofvet så för ministrar som generaler att använda hemliga medel, så skulle jag väl kunna yttra ett och annat om hvad jag erfarit rörande den saken; men då jag sökt ur minnet utplåna det mesta, skulle jag nu kunna säga, att jag derom vet föga mer, än att om man ertappar personer, som med hemliga medel utstyras för att vinna upplysningar på obehörig väg, så hänger man dem. För öfrigt fägnar det mig väl, att se Hr Frihtn helt frisk och sund icke hafva lidit något mehn af den försiggångna pulveriseringen; men jag finner det föga underligt, ty mitt yttrande föll sig icke heller så, som skulle den ädle Frih:n sjelf, utan endast hans argumentation undergått pulverisering. Hr von Hartmansdorff har haft en liknelse i sjelfva saken, som man i sanning kan kalla ljuflig och klar, han har derefter önskat: "att vi ej måtte nedsätta oss.” Om vi det göra, så är det åtminstone väl att hafva en ledamot, som står på den ansenliga höjd att han åter kan upplyfta oss.
Mast och Kronan, Indelningen ^ och Pvesterlkapet, Skjutsinrättningen och werkhallningstyngden, serssilte Hemman ätföljande olägenheter af dest natur och beskaffenhet; dest abyggnad till mangärd och uthus, med mera , saint siuteligen antalet och befattningen af de ä Hemmanet skrefne människor, sa wäl som myckenheten och arken af de der underhällne kreatur: och äger Landshöfdingen derefter lata i Lands-Contoiret formera deste beskrifningar till den likhet, att ett sammandrag deraf mä ärligen kunna göras för hela Länet, hwarigenvm ändteligen kan ärhällas en fullständig kännedom om LandetS tillstånd, dest brister och förmäner. 9 §. Till HushällningS-Nämndens fria förwaltning uppläteS de Sakören som wid Domstolarne Häradet tillfalla, hwilka af Kronofogdarne efter ärhällne Saköreslängder infordras och till Nämnden aflemnas; kommande deke penningar alt anwändas efter derom utfärdade Författningar; men öfwerskottet, till Häradets gemensamma nytta; och afgifwer Hushällnings-Nämnden wid hwart ars första O.wartals sammankomst, en rakning, som wisar hwartil! de algatt, samt da warande behäll ning, Den 6 Julli. n8z nlng, af hwilkcn redowisning ett exemplar tillställes hwarje Socken, att bland sine Handlingar förwara. ro §.
Då här är fråga om grundlagens mening, tror jag, att det är den nuvar, grundlagen och hvad som genom den blifvit stadgadt, som bör tjena till rättelse; och det är i följd deraf jag ej kan annat än anse den förklaring, mannu velat göra deraf, såsom alldeles stridande mot densamma, och äfven ansett mig böra till R. o. Adts prot, deröfver yttra min tanka, att förhållandet med en lag för utrikes vexlar är helt annat, än förhållandet med en lag för den inrikes vexelrörelsen. Pen 14 Maj, Frih. von Schulzenheim: Jag liar egentligen begärt ordet i anledn. af Hr Dalmans uppmaning till dem, sorn yttrade sig i delta ämne, att ej begära, det deras yttranden malte åtfölja remissen. Jag skall så mycket hellre återtaga min anhållan i denna del, som de ord, jag yttrat, hufvudsakligen hade afseende på formfrågan, och således kunna vara för LagUtsk , som ej har att bedöma densamma, ganska likgiltiga. Det skulle för öfrigt göra mig ondt, oni jag i mitt svar till Gr. Frölich, rör:de formfrågan, sträckt mitt yttrande utöfver innehållet af hans framställning; men sådant hans anförande för mig blifvit uppgifvet, står det åtminstone fullkomligen tillsammans med det af mig afgifna svaret. Gr. Frölich: Två af StatsRådets ledamöter hafva haft den godheten att upplysa oss om sina åsigtcr i denna fråga', och jag har funnit, att vi ej talat om samma sak. De haft va talat om en mäklareordning, och en sådan må Konungen i sitt StatsRåd utfärda och förändra huru sorn helst ; men de grunder, med hvilka R. St. gått in till K. M., ärq ej af den beskaffenhet, sorn talarne åberopat. För resten ger denna fråga en synbar ledning, huru R. St. kunna blifva af med sin lagstiftande-rätt, då den grundas på prejudicater.
L 8tats-1idningen8 skulder använda8 oeb i 8ädant akseende till eommitterade kör de88a skulders likviderande aklemnas. linder Lren 1842, 1843 oeb 1844 bar (ian/di-Rädet /d v/, pä grund ak med 8venslia Veademien akslutadt eontraet, emot en ärlig ar, enlle8umnla ak 5,200 R:dr, bakt pä 8ig ökverläten rättigbeten att utgikvs Rostoeb lnrikes-Didningar, eller 8veriges 8tats-Vidning. Dä kraga än vo upp8tätt om kör lang ning ak detta eontraet 8amt om villkoren derför, oeb dä Lan/li-bädet v//,/,vnd i 8ädant bänseende bos b.>>nul. Naj:t liem8tällt, Iiuruvida cdd/icr/d mä ega att, kör 8lats-'I'idnin.- Xong/. Md/glk lV.-c> ^9. gens räkning, begagna det tor samma bidning mod allmänna modet inköpte tryckeri, m. m.; bär Kongl. Naj:t, vid föredragning sk detta ärende den 24 sistledne
Jag förnyar derföre min anhållan om proposition till bifall på mitt förslag. Herr Riben: Då jag anmälte mig att tala, ämnade jag understödja ett förslag vid hvilket jag nu sjelf hyser betänkligheter, det nemligen, att intaga det ifrågavarande stadgandet, uti Ridderskapets och Adelns Ordnings-stadga, hvilken icke fordrar Konungens sanction; men då jag betraktar 7g §. i Riksdags-Ordningen, där det står att Ridderskapet och Adeln skall ställa sig Riddarhus-Ordningeii till efterrättelse; och då Den g November. 355 Konungens sanction å den behofves, så får jag begära afslag å Herr Cederscbjölds fthslag. Herr von Hartmansdorff: Jag tror , att sådan som redactionen af §. nu är, kunna Suppleanter väljas, utan binder deraf, om de öfrige Stånden besluta en sådan förändring eller icke. Men skulle de öfrige mindre talrika Stånden icke antaga förändringen, så hemställer jag, huruvida det går an för oss, som äro så talrika, att på förhand godkänna den. Jag skulle således, och då fråga derom blifvit väckt i ConstitutionsTJtskottet, tillstyrka bifall å Riddarhus-Utskottets förslag, hvilket kan gälla så väl för Suppleanter, som för ordinarie Ledamöter. Herr Cederschjöld: Jag utber mig än nu en gång att få påminna derom, att det icke är något Stånd, som är så mycket i behof af Suppleanter som Ridderskapet och Adeln. Ledamöterne af de öfrige Stånden hafva aflöning, och äro derföre mera förbundne, att blifva qvar; men Ledamöterne af Ridderskapet och Adeln underhålla sig sjelfve, och kunna således icke tillförbindas, att vid Riksdagen oafbrutet qvarblifva. Hvad Herr Ribens yttrande beträffar, så enär han synes hafva medgifvit behofvet af Suppleanter, borde de betraktelser han anställt öfver 79 §. Riksdags-Ordningen, just hafva öfvertygat honom örn nödvändigheten att införa det ifrågavarande stadgande i Riddarhus-Ordningen. 356 Den g November.
Mot det klander, Ur Rääf ultalat i det af honom med hans vanliga utmärkta skicklighet författade anförande, kan det väl vara vågadt att nu med några ord uppträda, särdeles som man dertill får tillfälle, troligen i, rikt mått, när LagUtsk. inkommer till Ståndet med sitt förslag i ämnet; men jag har ansett en protest ej höra uteblifva vid detta tillfälle, om ej för annat ändamål, att icke min tystnad må tolkas såsom ett godkännande af de satser Hr Rääf nu framställt. I hufvudsaken är jag häruti förekommen af en föreg:de talare. Jag vill derföre endast korteligen fästa mig vid den för de med ämnet o bekante verkligen förföriska framställning Hr Rääf gjort, i afseende på fångars behandling, sådan den är föreslagen i den nya lagen och sådan den äger rum i de nya fängelserna. Hr Rääf har talat om fdantropien och dess verksamhet inom fängelserne. Jag instämmer fullkomligt med honom deruti, att den drifves alldeles för långt om man utöfvar den på sådant sätt att fängelset lockar i st. f. att afskräcka; men jag tror att fördomen härom hvilar på obekantskap om verkliga förhållandet. Hr Rääf har anmärkt såsom ett fel i lagen att den säger, att fången skall bestås god och sund föda, husrum, kläder, värma m. m.; men jag hemställer, hvilka andra ord man skulle i lagförslaget kunna begagna, för alt uttrycka att fången skall förses med det nödvändiga; ty ej kan det vara meningen att han skall hållas under bar himmel, ulan både kläder, föda och värma, eller kanske på sin höjd, likasom under medeltiden, kastas i en håla, sä att han, om äfven af domstolen befunnen oskyldig, skulle ifrån fängelset medföra minnet af en i grund förderfvad hälsa; detta mätte väl ej vara meningen. När man således i ett lagförslag vill stadga, att fången skall hafva det ytterst nödvändiga, så kan man cj uttrycka sig på annat vis än som skett.
Akademien användt de anslagna medlen för utskrifvande af ordlistor å språkprof-samlingarne i alfabetisk ordning, för språkprof-samlingens fullständigande, för upprättande af ordboks-slommen såsom material-samling för hufvud-redaktionen samt för denna bufvud-redaktiou, hvilken Akademien uppdragit åt dess ledamot Professoren C. A. Hagberg. Med hänseende till ifrågavarande språkverks stora omfattning, mångfalden af källor, af hvilka alla ännu icke hunnit ransakas, och ännu ej alla ens kunnat med säkerhet anlitas, samt arbetskrafternas och penningemedlens begränsning, anses något bestämdt angifvande för verkets fullbordan icke vara möjligt, men att dess kraftigare fortgång, bland annat, beror på fortsatt anslag lill hufvud-redaktören och erforderlige biträden. Som det beviljade anslaget upphör med år 1857 och det är af vigt, alt arbetet icke må af brist på medel behöfva afbrytas, föreslår jag, alt Eders Kongl. Majit behagade till Rikets Ständer göra Nådig framställning om beviljande af samma anslag för ytterligare tre år med årligen 2,500 R:dr banko, eller tillsammans 7,500 Ridr banko, motsvarande 11,250 R:dr Rirnt, med förbindelse för Akademien att afgifva årlig redogörelse inför Eders Kongl. Majit om arbetets fortgång. 25:o. Sedan Eders Kongl. Majlis Akademi för de Fria Konsterna i underdånig Anslag lill skrifvelse den 18 Maj 1853‘hos Eders Kongl. Majit, på anförda skäl, an hålli om beredande af ett årligt anslag af 6,000 Ridr banko, hvarmed hos ulmärktare konstalster. inhemske, i fäderneslandet bosatte konstnärer skulle beställas konstalster så väl 62 Bil. JW 7 lill Kongl. Maj.ts Nåd.
Häremot får jag vördsamt erinra, att en lära i den allmänna syftning, förklaringen antyder, icke blifvit framställd af Konstitutionsutskottet och ej heller återfinnes i anmärkningsmemorialet, som, i anledning af rådgifvande åtgärden den 25 Augusti 1837, då ett i 25 år fortfarande anslag af Handels och sjöfartsfonden för ofvannämnda ändamål tillstyrktes, uppfattar den sats, att, i anseende till egenskapen af denna fond och rättigheten att derom disponera, en å dess vägnar af Regeringen ensam ingången förbindelse endast för tiden till nästinfallande Riksdag kan vara ovilkorlig; och denna sats eller lära, hvilken icke förnekar, utan fastmera förutsätter, att en sådan disposition för längre tid kan ega rum, om nemligen dervid iakttages den ordning, gällande Grundlagar föreskrifva, befiunes hvarken ny eller för vårt närvarande Statsskick främmande. Enligt 1 §. i RikdagsOrduingen, äro Rikets Ständer Svenska Folkets representanter och kunna i utöfningen af deras Riksdagsmannabefattning icke bindas af andra föreskrifter, än Rikets Grundlagar. Dessa lagar, hvilka, jemlikt 83 §. Regeringsformen, skola i hvarje serskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas, innehålla bland annat de stadganden: i Regeringsformens 64 §., att så väl Rikets ordinarie Statsmedel och inkomster, som hvad under namn af extraordinarie utlagor eller bevillningar till StatsVerket af Rikets Ständer anslås, skola vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade Staten anordnas; samt uti 76 §., att, utan Rikets Ständers samtycke, Konungen icke kan lån ineller utrikes göra eller Riket med ny gäld belasta; hvaremot uti Grundlagarne icke lärer kunna uppletas någon föreskrift, innefattande inskränkning för Rikets Ständer i afseende på medels anordnande eller skuldsättning.
Jag har sjelf genomgått ett elementarläroverk. Till följd af mina kunskaper i lefvande språk, erhöll jag dispens från deras läsande i skolan, men hvad gjorde jag under denna tid; jag sprang omkring och gjorde odygd; mina kamrater sågo detta med afundsamma ögon, och slutet blef att jag åter måste sättas till arbete i skolan, fast jag icke beböfde det. Den erfarenhet jag sjelf inhemtat är besannad af läroverks-koilegiernas omdöme. Vi kunna icke tillvita Regeringen att den icke gjort allt hvad den kunnat. Regeringen har hört Ständernas önskan, den har inhemtat kollegiernas tanke, den har tillsatt en komité,och följden är en dispens, som likväl beror icke endast på målsman, utan äfven på lärarne. Den af Utsk:t föranledda dispensinrättning åter har redan blifvit försökt, och befunnen oanvändbar; sedan nu K. M:t utfärdat en förordning, som anses gå så långt som möjligt, så kommer representa - Den 17 Mars f. m. 419 tionen fram med en ny framställning. Är detta rätt? Är detvärdigt att framkomma med en sådan framställning just då den förra skall sättas i verket? Har Regeringen icke sett landets sanna väl till godo, så finnes det i Grundlagen en anvisning huru man skall förfara mot den ansvarige rådgifvaren. Mine Hrr! målsmans rätt att bestämma huruvida gossen skall läsa grekiska, hvarpå grundar den sig, och huru skall den tillämpas? Jag har såsom Inspektor varit med om att uppgöra schema för undervisningen. Het är redan tillräckligt svårt att bestämma timmarne för hvarje lärare; kommer nu härtill dispenstimmar, så blir det alldeles omöjligt, Ty om en gosse kommer hem och säger att han icke längre vill läsa grekiska; så slipper han det, så vida hans fader är svag. Om Staten inrättar läroverk, der undervisning gratis meddelas, så har Staten rätt att bestämma huru den bör ske. Vill någon af pjunkighet att hans son icke skall läsa grekiska, så må han taga bort honom, och sätta honom i en annan skola, men att för hans skull ändra hela skolans författning, det är för mycket begärdt. Jag har redan sagt att skälet, som anförts mot grekiskan, är att gossen kan bättre använda sin tid.
Det är just två år sedan jag var i Pest. » » Två år sedan, säger ni? Underbart. » » Precis två år sedan; nu minnes jag det mycket noga. Jag var på operan vid uppförandet af ’ Lucia af Lammermoor ’. Teatern var till trängsel full, men mängden bekymrade mig icke, ty hela min uppmärksamhet, mina tankar, mina blickar voro fangslade på en enda punkt. Midt emot mig i en första fondloge hade jag varseblifvit en underbart skön qvinna, somvar fördjupad i åhörandet af operan och hvars magiska åsyn fortfarande höll mig fängslad ... » » Vidare, vidare! » Jag kan ingenting mera säga, än att jag, från det ögonblick jag såg henne, var förälskad. Man brukar säga att naturen icke ostraffadt låter sig undertrycka; det är sant. Sympatien for denna förtjusande varelse uppflammade hos mig med sådau häftighet att jag, då föreställningen var slut, var denna qvinnas slaf. » » Har ni sedan i ert lif sammanträffat med denna eder tillbedda? » » Aldrig! Då ridån foll efter andra akten, upptäckte jag en bekant framfor mig, som jag genast vinkade på, för att göra mig underrättad om damen som hade förtrollat mig. Känner du inte den förtjusande varelsen » — frågade jag — » der-borta i första fondlogen till venster från scenen? » » I första fondlogen till venster från scenen? Hahaha! » » Hvarför skrattar ni, min nådiga? » » Ja, jag kan inte annat, jag måste skratta. Hahaha! » » Är det för att min tillbedda satt i första fondlogen? » » Inte för det! » » Således måste det vara den omständigheten att jag inom en timma kunde så vansinnigt förälska mig i en obekant? Men, min nådiga, sådant har händt förr. Paris såg Helena blott en gång och genast uppspirade tanken i hans hjerna att röfva henne. Antonius kände blodet rinna hetare genom ådrorna, blott efter ett ögonkast på Kleopatra. I nyare tid är Lola Montez ... » » Förlåt, jag tviflar intet ögonblick på att det fins sådan häftig förälskelse. Berätta ni bara edert äfventyr, som intresserar mig mera än ni kanske tror. »
Riket ega ett enda och för dem alla gifvet ärabetsforum, talan emot dem , så val i'fråga om ansvar för ämbetsfel , sorn i ersättningsväg, uti Svea Hof-Rätt utföres. ■ , b) Att de i Orterne tjenstgörande Landtmätare , äfven för de ämbetsgöromål, som icke höra till Under-domstolarnes pröfning , likväl inför dessa Domstolar må svara, dåde för fel ställas under tilltal , sedan genom Kongl, Brefvet den 8 April 1788 är stadgadt, att tjensteförseelser, begångna under skifteslörrättning, äfven böra af Domstolarne pröfvas och afgöras; dock böra sådana mål, likasom när Landtmätare i öfrigt för tjenstefel tilltalas, i stället för Kammar-Collegium, underställas vederbörande Hof-Rätts pröfning. c) Att stridigheter om arfvoden för Landtmätare eller annan ämbetseller tjensteman , må bedömas af den Rätt, hvarunder han för ämbetet eller tjensten hörer. d) Att de mål, rörande vissa embets-eller tjenstemäns ansvar för fel i ämbete eller tjenst, som hittills besvärsvis ingått till Förvaltnings» 6o verken , hädanefter på Jika sätt fullföljas i Hof-Rätt — och e) Att, när anmärkningar vid redogörares räkenskaper väckas hos Förvaltningsverken, dessa deröfver måga infordra redogörares förklaring och jemväl sjelfva sedermera resolvera; hvarefter Resolutionen redogörsren tillställes, sorn, i fall han ej inom viss tid deremot anmäler klander, anses hafva medgifvit hvad densamma innehåller; men om han dermed vore missnöjd , skulie han ega, att äska ordentlig pröfning af saken i Kammar-Rätten. Genom iakttagande af nu föreslagna modificationer, och när det förutsattes, att executionsverket med ordning och drift bandhafves , så att inga andra mål tili Domstolarne hänvisas, än de, sorn verkeligen äro af tvistig na ur; när det vidare antages, att den, som djerfvas missbruka rättegång och mot klara skäl och bättre vett drager någon för rätta , det före skall dömas till ansvar af Domstolarne
M:ts nåd. prop., i hvad den afser en utsträckning af den rnedgifna tillverkningstiden, hvilken rättighet efter mitt förmenande endast kommer att upväcka en skadlig täflan emellan de små fabrikerna på landsbygden och de stora i stapelstäderna och deras granskap, sålunda emellan rotfruktkultur och spanmålsitnport, under hvilken täflan båda parterna, som kunna upbjuda ungefär jemngoda krafter, skola komma att göra sitt bästa för att utiderqväfva hvarandra, på samma gång som landet blir öfversvämmadt af bränvin och handelsvågen nedtyngd af ryssmjöl. Hvad den af K M. föreslagna tillökningen i skatten angår, har jag intet att deremot invända, så framt den åtföljes af skattens återbäring vid export af i Sverige bevisligen tillverkadt bränvin, ty af all frihet är ingen för en producent af högre värde, än rättigheten att få sälja det han tillverkar, inom eller utom riket. Någon anledning till, att, genom varans qvarhållande inom landet, bereda en öfverflödig tillgång å densamma, funnes visserligen icke heller. En förhöjning i tillverknings afgiften bör, efter min tanke, äfven leda till en förhöjning i tullen å alla spritdrycker, i ännu högre mån, än K. M:ts nåd propos. afser. Gr. af Ugglas: Jag har med nöje uti nu föredragna K. Propos. funnit en fortgång på den bana som bränvins-lagstiftningen år 1854 beträdde. Jag skulle dock hafva önskat steget fullt uttagits, att icke allenast ingen inskränkning till tid blifvit bibehållen, utan att äfven maximum af på dag tillåten afverkning höjts, så vida den icke kunnat lemnäs obegränsad.
— tian ökar farten — nu får allt Berger passa sig, — m e n hvar är Minoff? » D e sista orden ljödo s o m ett skri för Ida; h o n stödde sig tungt m o t vagnen o c h spanade ifrigt g e n o m kikaren. H v a r var han? Då fick h o n se folkmassan rusa m o t en punkt af banan, o c h där syntes något mörkt ligga på marken. Daisy hade fallit, — hennes ryttare var kanske d ö d! Utan att säga ett o r d till modern öppnade Ida vagnsdörren o c h sprang ned på sadelplatsen. H o n såg ingen af sina bekanta, men alla människor talade blott o m olyckshändelsen: » de äro döda båda två, — synd o m karlen, — präktig " häst » H u r skulle h o n få veta sanningen? Då k o m löjtnant Edelberg gående nedifrån platsen för olyckan, o c h Ida rusade fram till h o n o m. » f l u r är det, löjtnanten? H v a d har händt? » » Daisy föll v i d ett hinder, » svarade han, » o c h Minoff låg afsvimmad några minuter. Nu är han vid sans igen o c h tyckes vara oskadad. Det värsta är att Daisy har brutit sitt ena bakben o c h måste skjutas. » Löjtnant Edelberg lyfte på sin hatt o c h gick vidare, m e n Ida stod kvar, ensam, m e d nedböjdt hufvud. Glädjen öfver att han var räddad hade nästan öfverväldigat henne ett ögonblick, men n u tänkte h o n blott på Daisy, — att Daisy skulle skjutas. Den arme v o n Minoff! Daisy var j u hans stolthet o c h glädje; hur ofta hade han ej talat o m sin häst, o m hennes klokhet o c h trohet, o m hennes Ida spratt till, väckt ur sina tankar, — hvad var det? — ett skott — ännu ett. Ä h — h o n förstod, — det var Daisy, — Daisy som skulle d ö! Staden gaf fest för dagens hjältar, de unga ryttarne. Stora hotellets festvåning strålade af ljus. I ett af de mindre rummen hade de yngre damerna trängt sig tillsammans.