Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och ali kronans äfventyr blir större än nu. genom förändringen, lärer väl vara en gifven följd af den icke obetydliga tillökning i fogdens uppbörd, som arrende-afgifterne medföra, då i samma mån tillfället eller lättheten ökas för uppbördsmannen att ådraga sig balance, under det alt kronan, som sålunda på sig tager en risk, hvarifrån hon förut varit befriad, för arrendemedlens uppbärande, på samma gång ikläder sig ansvaret, alt hålla den eller de vederbör.de, som sjelfve stått risken i nyssnämnde fall, ett emot sagde medel svarande kontant ersättningsbelopp oförminskadi tillhanda. Vinsten, genom förenklad redogörelse, blir ingen om förslaget antages, men väl blottställes kronan derigenom för skada och förluster; hvarföre jag tillstyrker förslagets förkastande, när saken lill slutlig pröfning förekommer. 6* Den 2 Augusti. 32:drn punkten. Hr Printzensköld: Afven i denna punkt, liksom i så många föreg:de har StatsUtsk. endast sett på den enskildes bästa, men ingalunda på Statens. Också säger Utsk. ganska naivt, att det skulle ”bäst befordra arrendalorernes fördel,” om den föreslagne förändringen blefve vidlagen. Jag åter är af den tankan, alt arrendalorernes fördel ingalunda bör i främsta rummet tagas till norm vid förvaltningen af Statens egendomar, utan att Statens sanskyldiga rätt och bästa härvid bör lika omsorgsfullt och till och med företrädesvis skyddas och befrämjas. Sålunda kan jag icke, pä den grund Utsk. anfört, godkänna det framställda förslaget. Någon annan grund för dess godkännande förefinnes icke heller, då man lärer få svårt att bestrida, det ju sådana omständigheter kunna inträffa, som göra det lika nyttigt för den enskildte som för Staten, att arrende-afgiften är bestämd i spannmål, den der kan, efter i arrende-kontraktet stadgade grunder, uppsägas till levering in natura. Skulle ej erfarenheten gifvit detta vid handen, så hade förändring deri tvifvelsutan blifvit vidtagen. Men man har insett att, genom arrende-afgiftens bestämmande i spannmål, proportionen emellan denna afgift och egendomens afkastning säkrast kommer att bibehållas.
Datum ut supra. CARL. Ludv. Almqvist. C) Kongl. Maj:!a Nåd. Proposition M 20. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Magit Konungen i Slals-Rådet å Stockholms Slolt den 21 Oktober '1859. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström. Statsråden Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton. Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Slutligen uppläste Departements-chefen till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, uppsatta förslag till nådiga propositioner til! Rikets Ständer, nemligen: d) angående indragning till Kronan af det Kronolänsmannen i Sunnerbo härads sydöstra distrikt på lön anslagna bostället Bökhult Södregården Jfå 2, mot kontant ersättning till boställs-innehafvaren. I enlighet med Stats-rådets underdåniga tillstyrkande behagade Kongl. Maj:t dessa förslag i nåder gilla, samt befallde, att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga propositioner, sådane de finnas detta Protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Budolf Adelgren, Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. deu 7 Nov. 1859, kl. 2,e. m. Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om ersättning lill Kronofogden Anders Rhodin för kontanta medel, lill ett belopp af 1,971 R:dr 77 öre Riksmynt, sorn blifvit en Kronobrefbärare genom rån fråntagne och derefter måst af Rhodin återgäldas; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober 1859.
Be villn:sförordn:n medgifne afdrag af 4 sk. b:co för hvarje af 4 eller flere minderåriga barn, bör äga ruin endast å den ålagde bevillnm”. Då vill det synas af sjelfva detta stadgande, äfven om den påföljande mellanmeningen går hort, såvida afkortningsbeloppet skulle öfverstiga bevilln:ssumman, så skulle naturligtvis icke någon större afkortning komma i fråga, än till hevilln:s hela belopp. Den der mellanmeningen är tillkommen, för att göra meningen ändå tydligare för den händelsen, att bevillnm icke skulle uppgå till afkortningsbeloppet, i hvilket fall då icke mera blifver afkortadt än hvad som motsvarar bevillnm. Jag medgifver att mellanmeningen kan vara öfverflödig, men att något missförstånd deraf skulle kunna uppstå, kan jag icke inse, och tror visserligen icke att det är någon våda vid att bifalla Utsk:s förslag ifall R. o. Ad. skulle så linna för godt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Om mellanmeningen borttages, 5 H. 11 162 Den 27 Maj. så är det i alla fall lika tydligt, att icke någon afkortning kan komma i fråga på någon annan del af bevilln:n, änden som ingår till statsverket. Denna mellanmening gör således alldeles ingen nytta, men det onda som denna mellanmening skulle kunna åstadkomma, vore att något missförstånd kunde uppstå, såsom Frih. Palmstjerna framställt, nemi. att om icke den bevillnm, sorn ingår till statsverket, skulle räcka till, så skulle man af andra medel gifva ett premium för dessa barn. Då således denna mellanmening icke behöfves, men möjligen kan åstadkomma ett missförstånd, så anhåller jag för min del att få förena mig med Frih. Palmstjerna i det förslag som han framställt. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef Utsk:s å denna punkt gjorda tillstyrkande af R. o. Ad. bifallet, med den af Frih. Palmstjerna föreslagna förändring, att den deri förekommande mellanmeningen, ”äfven om denna icke uppgår till fulla afkortningsbeloppet” skulle uteslutas.
207 personella utskylder befrias, utan att nu gällande författningar sådant medgifva, samt dels olika, ofta hvarannan alldeles motsatta verkställighetsåtgärder inom särskilda fögderier, i det ali uti ett fögderi endast mantalspenningarne afkortas, hvaremot i ett annat fögderi de ifrågavarande personerne fritagas från alla personella utskylder; så vågar jag vördsammast föreslå upphäfvandc af: l:o Kongl. Förordningen den 8 Mars 1770 och deröfver gifna Kongl. Förklaringar den 19 Februari 1775 och den 30 Maj 1862; 2:o Kongl. Kungörelsen den 15 December 1854 och deröfver gifna Förklaring i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till dess Befallningshafvande i Jönköpings län den 14 Juli 1855; och 5:o Anmärkningen 2:dra i formuläret till mantalsoch skattskrifningslängd, bifogodt Kongl. Maj:ts nådiga Förordning, angående mantalsoch skattskrifhingarnes förrättande, den 20 Juli 1861 ; och får jag derjemte vördsamt hemställa : det behagade Rikets Ständer besluta, att det må på vederbörande kommuner ankomma ali vid mantalsskrifningarne uppgifva och bestämma, hvilka personer som höra berias från erläggande af kronoutskylder, d. v. s. mantalspenningar, personel bevillning, folkskoleoch kurhusafgilt : a) för minderårige barn, 4 eller derutöfver af ett eller flere gillen, och b) för fattigdom, dock att ingen må enligt momentet a) från kronoutskylder vinna befrielse, som eger fastighet af öfver 5,000 R:dr R:mts taxeringsvärde, eller för inkomst af kapital och arbete erlägger bevillning efter 2 Al t. ; varande med delta förslag afsedt, såväl att de personer, som tillhöra någon af ofvan omförmälda, till kronoutskyldernes afkortning föranledande kategorier, må erhålla någon kännbar, väl behöflig minskning i skattebördan, samt dels vederbörande redogörare vinna någon lättnad i räkenskapsarbetet. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
Beträffande slutligen de kostsamma åtgärder, som, enligt motionärens uppgift, skola vara å bane med afseende å inträffad valtenförminskning i Tumba å, såsom anläggning af en half mil lång kanal, inköp af en mosse m. m., får Utskottet erinra, dels alt Utskottet, genom några af dess ledamöter, på stället gjort sig underrätladl härom och dervid erhållit den upplysning, alt vattentillgången vid Tumba, fastän underkastad samma naturförhållanden, som tidtals äro rådande öfver hela landet, likväl, på det hela taget, ingalunda förminskats eller förmodas komma att aftaga, helst stränderna vid den sjö, hvarifrån vattnet ledes tili bruket, icke äro särdeles odlingsbara, dels, hvad angår den väckta frågan om en kanals anläggande, hvilken fråga dock ännu icke blifvit af Utskottet slutligen behandlad, att berörde kanal, derest den komme till verkställighet, skulle blifva icke { mil, ulan endast omkring hälften sä lång, dels att något förslag om inköp af en mosse och att genom »en kanal i hälleberget», leda dess vatten, aldrig blifvit till Fullmäktige eller Utskottet framsläldt, och dels att de omnämnde »experimenlerna med det nyss inredda nedra bruket», hvarför Banken skulle orsakats sä stora kostnader, redan äro för Rikets Ständer bekanta, enär omständigheterna dervid blifvit fullständigt uppgifna i Rikets Ständers Revisorers berättelser, till hvilka Utskottet således nu vördsamt hänvisar, med upplysning, att rättegången mellan Banken och entreprenören af reparationsoch inrednings-arbetena i nedra verkhuset pågår, och att någon förlust i berörda afseende ännu icke för Banken uppkommit. Genom förestående utredning af förhållandena anser Utskottet sig hafva vederlagt hvad motionären uppgifvit till stöd för sitt förslag om försäljning af Tumba Pappersbruk ; Litt. A. Tablå öfver Värdet af vid Tumba ISruk tillverkadt Papper under åren 1§40-I§5ä. För Bankens Räkning. Litt. B.
Hans Lxeellsncs hemställte alitsa, om icke, efter et sadant sakens förlopp och pä den grund, at nägra dagar förflutit, hwarunder Friherre klserra icke warit antecknad ti! säte pä Riddarhuset, hanö plats i Oeconomls-Utskottet äfwen borde för ledig anses, och Herrar LleÄnrerne alltsä an» modas at densamma aterupfylla, antingen genom wal af någon annan eller Friherre kljerrss aterkallande til samma förtroende. Hans Lxeellsnce singe allenast anmärka at 2:ne Llekkorsr af Andra Gasten, Herrar Ickllis och 6/I!enk>gsI, för något mer än 14 dagar sedan, efter »vederbörlig anmälan, borrtrest; at Herr Grefwen och Landt - Marskalken wid underrättelsen om 127 ledigheter i Utskott, dem genom bref anmodat at återkomma, men at hwarken de sjelswe eller deras sivar pa Hans Lxcellencs! skrifwelser ännu hunnit ankomma; hwariöre Hans Lxesllencs öfwerlemnade til Höglofiige Rlbderskapeis och Adelns afgörande huruwida något wal til UtskortS Ledamöter inom Andra Classen i dag kunde företagas. Herr lVaräsnstolpe, ^näsrs. Som leLLorerne walt, icke familier, utan personen, och de öfrige närwarande L!e5l:orsrne, pa tilsragan, med Herr iXurclenstolps instämt deruti at Friherre bljsrlL, oaktadt styckad under en annan numer inom samma Elaff, bibehåller LleQorsrnas förtroende, sa höll han före, at något Wal til Ledamot i Oeconomis-Utskottet icke behöfdeö. Grefwe IVlorner, Öar! (Gabriel, utbad sig at fa tilkännagifma hurudan praxis wid manga Riksdagar til sörene warit i mål af sadan beskaffenhet som detta.
Utslag underdåniga besvär af LandsSecreteraren Möller blifvit hos Kongl. Maj:t anförda, hvarå Nådig pröfning ännu afbidas. / f ; ia ) Stockholms Södra Förstads KämnersRätt, der undersökning år i833 förekommit, i anledning af gjord angifvelse emot minderårige gossarne Anders Reinhold Berggren och Gustaf Adolf Söderberg, att de skola den 3i Maj berörde år föröfvat inbrottsstöld hos Polisuppsyningsmannen Peter Olof Paulsson, hade i detta mål, medelst Utslag den i5 nästderpåföljde Juli, sig utlåtit och ansett gossen Berggren, enligt frivillig bekännelse, förvunnen att, uppmanad af gossen Söderberg, hafva, efter sönderslående af en ruta, beredt sig ingång genom ett fönster till Paulssons rum och der begått stölden, samt hvad åter beträffar Söderberg, som inför Rätten nekat till all kännedom om samma stöld, likaledes funnit honom, medelst trenne afbörda vittnens utsago, om hans otvungna bekännelse, det han åsett stöldens föröfvande, samt de flera i öfrigt under ransakningen inlupna omständigheter, öfvertygad, att hafva varit i samma råd och gerning med Berggren, delaktig, och derför böra, enligt 61 Kap. i § Missgern.Balken, sta lika ansvar med honom; i följd hvaraf KämnersRätten, under åberopande af 5o Kap. i § samma Balk, dömt Berggren och Söderberg, såsom minderårige, alt uti deras föräldrars närvaro med ris agas; hvarefter Berggren och Söderberg, hvilka ålades att, derest de egde något arf eller annan tillgång-, ersätta: målsäganderna värdet af de dem frånstulna, men ej tillrättaskaffade persedlar, konimo, såsom vanartige,.att till ÖfverStåthållareEmbetet för Polisärender öfverlemnas; Jemte det gossen Berggrens moder, Sjömanshustrun Anna Berggren, hos Kongl. S\ea HofRätt anfört besvär öfver KämnersRättens berörde Utslag i lnad det hennes son angick, samt begärt åtals anställande emot KämnersRätten, för dess förfarande i detta mål, hade hustru Berggren äfven, uti en till Justitiae-Ombudsmannen inlemnad skrift, klagat öfver berörda Ltslag, med anhållan om hans biträde, att vinna en sådan upprättelse, som hennes och barnets lidande påkallade; hvarefter och sedan Justitiae-Ombudsmannen, som i anledning af klagoskriften inhämtat
Jag skall icke anticipera på en kommande discussion om ett StatsUtsk:s betänk, i detta ämne; men då Hr Dalmans anmärkn:r kunna upptagas till pröfning, skall jag endast besvara, hvad han yttrat ang:de Den 21 April f. m. *49 Bevilln.Utsk. Till en början har han icke rätt deri, att bristen af 770,000 rtdr var känd före betänkts afgifvande. Det kunde icke gerna vara någon bekant, livad StatsUtsk. ämnade besluta. Derefter har Hr Dalman anmärkt, att Utsk. föreslagit en ändrad statsreglering. Detta är icke enligt med förhållandet. Betänk, visar, att Utsk. blott yttrat sig öfver en motion, som afser beredande af extra tillgångar, i händelse af uppstående brist. Utsk. ansåg sig dervid böra undersöka, om de för handen varande tillgångarna voro tillräckliga. Då någon annan norm härför icke fanns än StatsUtsk:s betänktn N:ris 4o4 och 4'7i så uppgjordes calculen derefter icke egentligen såsom ledning för beslutet, men emedan farhågor för brist under år i835 genom Bevilln.Utskts betänk. N:o 56 uppstått. Någon fråga om beslutet, huru stor statsbristsumman borde beräknas, har icke genom Utsk:s betänk, blifvit inledd, utan är endast anfördt såsom motiv för tillstyrkandet, att ingen särskild tillgång måtte anses behöflig. Jag tror, att contexten i Utsk:s betänk, tillräckligt skall ådagalägga, att Utsk. icke haft för afsigt att narra B.. St. Utsk. säger nemi.: ”så torde dock böra tagas i betraktande , dels att Riksg.cont. under innevar. riksdag fått sig anvisadt ett, i jemnförelse med dess utgifter, vida större inkomstbelopp, än under föregående riksdagar varit fallet, och något skäl till farhåga för uppkommande brist af särdeles betydlighet eller svårighet att fylla utan e. o. åtgärder synes desto mindre böra förefinnas, som den af R.
Raab har sagt, att husbehof är ett mycket svagt uttryck; det är sannt, och det förekommer också icke i Utsk:s förslag; men jag tror, att man i ,en lag icke kan försigtigare uttrycka det be - m Den 1 November e. m. grepp, sorn ligger i detta ord, än här skett, och hvarigenom blott i det fall att skogstillgången i någon betydligare man öfverstiger detta behof, Skogsstyrelsen eger att taga omedelbar disposition af skogen. Gör den icke det, så är ©tvifvelaktigt den enklaste och minst depensiva åtgärden, att innehafvaren lår hafva vård derom, under kontroll af Skogsstyrelsen. Frih. Sprengtportens förslag vill jag icke bestrida; jag hemställer dock, om ordet kunna är ett mera bestämdt uttryck än ordet må, och derest så befinnes, vill jag icke motsätta mig detsamma; jag tror dock att ändringen är öfverflödig Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf-.den framställt, att under öfverläggningeu blifvit yrkadt, dels bifall till Utskis ifrågav:de anmärkn. och dels den förändring deri, att, i st. f. orden: »men att, derest boställets skog, vid densammas indelning, befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma på K. M:s pröfning, om och under hvad vilkor skogen må af boställs-innehafvaren bibehållas och nyttjas, eller ock af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas», utbyttes emot orden: »men att, derest boställets skog, vid densammas indelning, befinnes öfverstiga boställets behof af skogsfång, skogen i sådant fall bör af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas»; blef propos. till bifall å Utsk:s ifrågav:de anmärkt), framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordhdeu förklarade, att han funnit Ja öfvervägande. De härefter följande 6:le t. o. m. ll:te punkterna ansågos icke föranleda till någon anmärkn.
Förordningen den 11 Juli 1753 någon laglig anledning för Konungens Befallningshafvandes åtalade förfarande svårligen syntes vara att hämta, enär hinder för Konungens Befallningshafvande icke kunde möta att samtidigt med prestbetygets infordrande hos Domaren begära ransakning med den häktade; men Konungens Befallningshafvandes sätt att gå tillväga stöde i uppenbar strid med grunden för den i Kongl. Förordningen den 10 April 1810 Domstolarne meddelade föreskrift att inom viss kort tid företaga ransakning med häktade personer, och hvilken grund, som icke kunde vara någon annan, än att häktade böra med minsta möjliga uppskof inställas fördomstol, redan i Straff-balkens 1 Kap. 2 § blifvit otvetydigt uttalad, fullföljdes af Justitie-Ombudsmannen talan hos Kongl. Majit emot Kongl. Hofrätten s utslag med underdånig hemställan, att Kongl. Majit måtte bestämma det ansvar, som ansåges böra Lands-Sekreteraren för anmärkte förfarandet drabba; men, enligt Kongl. Majits utslag den 30 September 1857, lemnades dessa besvär utan afseende. Under den af Justitie-Ombudsmannen år 1854 företagna embetsresa anmärktes vid granskning af Rådstufvurättens i Uddevalla dombok för år 1853, att bemälde Rätt nog länge dröjt med slutliga afgörandet af de flesta i nämnda dombok, såsom afdömde, upptagna mål, så att bland dessa, hvilka för året utgjorde ett antal af 18, icke mindre än 13 berott på Rättens pröfning längre tid, än fyra månader efter den dag, då de före utslagets afkunnande sednast förevoro; hvarförutan tre andra vid September månads början nämnde år slutligen utförda mål icke blifvit med slut afhulpna förr, än i Februari och April månader 1854.
Lika med Friherre Boye skulle jag anse det formenligast, att Högsta Domstolen icke ägde rätt att förklara Lagen, utan att sådant endast tillhörde de Lagstiftande Statsmagterne. Denna rätt är Domstolen medgifven i anseende till den längre mellantid, som inträffar mellan Ständernas sammankomster; men ett sådant öfverlåtande tillintetgör den gemensamhet i lagstiftning, som bör äga rum emel - Den 16 November f. m. 35 lan de bägge Statsmagterne. Att återställa denna nödiga jemnvigt, utgör syftningen af Kongl. Majrts Proposition. Men, säger man, om propositionen antages, så störes denna jemnvigt, då förklaringsrätten, som hittills utöfvats af Högsta Domstolen ensam, nu skall utöfvas af Kongl. Maj:t och Högsta Domstolen. Detta är sannt; men man bör ihågkomma, att de förklaringar, hvilka sålunda utgifvas, underkastas vid nästa Riksdag Ständernas pröfning till bifall eller afslag, och då återtager den andra Statsmagten sin rätt. Skall deremot, på sätt som nu tillgår, Högsta Domstolen utfärda Lagförklaringar emellan Riksdagarne, och Rikets Ständer kunna ogilla desamma, så är Kongl. Maj:t i dessa fall utesluten från sin rätt att deltaga i Lagstiftningen. Jag tillstyrker bifall å Kongl. » Majrts Proposition. Hans Excellence Herr Grefve Mörner: Till hvad jag förut yttrat, vill jag blott tillägga , att om man förmodat, det Rikets Ständer önskade, att Konungen skulle gifva dem tillkänna de Lagförklaringar, som utkomma mellan Riksdagarna, tror jag, att Konungen icke hade dragit i betänkande, alt i sin proposition göra ett sådant tillägg.
Förordningen den 31 December 1689 till 300 daler för grefvebref, 150 daler för friherrebref och 40 daler för sköldebref; och beräknas efter 3 daler silfvermynt på riksdalern. 10:o Observationsmedel, som inflyta i anledning af gjorda anmärkningar, under revision af redogörelserne för krigsmanshusets äldre medel. lito Extra uppbörd, bestående af sådana tillfälliga och i allmänhet obetydliga poster, som uti räkenskaperne ej finnas tilUnågon viss uppbördstitel tydligen hänförde. B) De nyare medlen. Dessa medel, som enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 28 April 1810 blifvit Wadstena Krigsmanshus-kassa anslagne, utgå, i öfverensstämmelse med Kongl, kungörelsen den 23 Januari 1811, sålunda: l:o En-per-mille-afgift vid köp af fast egendom, med undantag af rusthåll samt de till båtsmansindelningen anslagna hemman och lägenheter inom Blekinge och Södra Möre härad. Denna afgift beräknas å köpesumman och fördelas lika mellan säljare och köpare, hvilken senare ansvarar för utgörandet deraf; varande, genom Kongl, brefvet den 23 Juli 1831, utaf behållna inkomsten £:del tillerkänd Amiralitets-krigsmanskassan. 2:o Bur skap s-afgift, hvilken för hvar och en, som i stad erhåller burskap, bör vara erlagd innan burbrefvet får utfärdas, och utgöres sålunda: I Stockholm och Götheborg . „ l:sta klassens städer „ 2:dra w „ 55 3:dje B n » 4:de „ „ • • „ 5:te „ 55 • 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o ål, Litt. A. Af handtverkare. Rikets högsta värdigheter samt ordensvärdigheter, nemligen: till Rikets högsta värdighet (]En af Rikets Herrar} Rdr 33: 16 # Serafimerriddare «... 25: — „
Nådig framställning om nödvändigheten att bereda utväg för Generals-personer, att, vid tilltagande ålder, vara försäkrade om anständig utskomst, utan alt för delta ändamål behöfva qvarstanna i tjenst längre, än helsa och krafter det medgåfve, och hvilken utväg ansågs lättast kunna beredas, om innehafvarne af de 9 på stat föreslagne Generals-lönerne erhölle rättighet att, vid 65 års ålder och efter en viss tillryggalagd tjenstetid, blifva, med bibehållande af lönen eller pension, svarande emot hvad för Landshöfdingar funnes stadgadt, på Allmänna Indragnings-staten öfverflyttade; och blef denna framställning i så måtto gillad, att Rikets Ständer funno de blifvande innehafvarne af de g å stat uppförda Generals-löner i penningar, böra erhålla rällighetatt, lika med Landshöfdingar, och, i enlighet med hvad Förfaltningarne om afskedstagande civile Embetsmäns pensionerande föreskrifva, vid 65 års ålder, efter erhållet afsked, till pensions åtnjutande för den öfriga lifstiden uppföras å Allmänna Indragnings-staten; dock med den inskränkning att på en gång ej flere, än 2;ne sådana pensioner, bestämda till 3ooo R:dr hvardera, bestodos. Då emedlertid hittills icke något af de sålunda för Generals-personer på Allmänna Indragnings-staten medgifne pensionsrum blifvit begagnadt, och anledning alltså är att förmoda, att detta antal, åtminstone intill nästa Riksdag, är motsvarande behofvet, och Statens tillgångar behöfva användas till andra, högst angelägna behof, afstyrker Utskottet den ifrågaslällda tillökningen i antalet af redan befintliga pensionsrum för Generaler.