Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. blifvit behandlad till följd af K. M:s nåd. skrifvelse om ett extra-ansiag till befrämjande af göromålens gång i K. Kammar-colhm. f det hänseendet hade äfven någon fråga om löneförhöjning eller om något villkor för pensioneringen blifvit afslagen i förstärkta StatsUtsk. ; men på grund af K. M:s sedermera derom aflåtna nåd. propos. Den 14 April e. m. liar StatsUtsk. tillstyrkt för 2:ne adjungerade ledamöter ett årligt arfvode, svarande inot en kammarrådslön. Här är äfven fråga om anslag till adjungerade ledamöter. Jag inskränker mig blott till att tillkännagifva, det, med den förmodan, att nu lika litet, sorn i frågan om Kammar-colhm, något binder möter uti förstärkta SlatsUtsk:s beslut för bifall till K. M:s begäran, jag likväl reserverar mig, alt vid ett annat tillfälle få yttra mig derom, huruvida jag anser det sökta arfvodet rätteligen böra beviljas; ty härvid möter den stora omständigheten, att saken icke är hjelpt med ett eller 2:ne arfvoden, emedan ärendena måhända kunna komma att gå långsammare, om 6 i stället för 5 ledamöter skola öfvervara målen. Det gifves mångfalfdiga andra utvägar att påskynda ärendenas gång för den som känner mekanismen i hofrätlsarbetet; men detta hör till ett annat capitel. Jag har blott velat antyda detta förhållande, under förklarande, att jag icke motsätter mig den önskade återremissen , utan alt jag likväl derigenom förbinder mig hvarken att bevilja eller icke bevilja det äskade anslaget. Det blir en sednare tillgörelse, beroende på förhållandet, sådant det, efter närmare utredning deraf, kan komma att visa sig. Nu har jag endast velat tillkännagifva, att jag uti det förra beslutet icke finner hinder för beviljande af detta anslag. Jag har hellre velat äfventyra att misstänkas för partiskhet, än att jag vill sticka under stolen med min öfvertygelse. StatsUtskts utlåt. N:o 453 blef af It. o. Ad. återremitteradt. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allm.
Af denna anledning är angeläget att dessa benämningar hvarken tilldelas eller fråntagas någon af godtycke, då en persons skattskyldighet eller befrielse från skatt icke bör helt och hållet bero af den verkställande magtens, ett landshöfdingeombuds, eller kanske rättast, en häradsskrifvares godtycke. Detta kan dock icke undvikas så länge författningarne lemna mantalsskrifnings-förrättaren utan all ledning, hvem dessa benämningar rätteligen bör tilläggas. Deraf bar handt och måste, så länge samma obestämdhet i författningarna qvarstår, fortfarande inträffa att den ene mantalsskrifvaren af tjenstenit inskränker under det den andre tror sig bäst uppfylla 1854 års riksdags afsigt då han utvidgar så långt som möjligt kasten af de skattefria benämningarna. Hvad Rikets Ständer dermed menat torde Rikets Ständer vara pligtiga att förklara, på det att hvarken den enskilde emot deras mening må åläggas skatt, ej eller Staten och kommunen af motsatt godtycke beröfvas hvad dem tillkommer. Af dessa skäl föreslås: att Rikets Ständer må bestämma, hvilka, som äro att anse för backstugusittare och inhyseshjon. Och för att i detta hänseende icke dölja min mening hemsiälles att såsom sådan må räknas en hvar, som, utan förbindelse till tjensteeller dagsverkspligt till enskild husbonde, icke af egendom, kapital och arbete har öfver 200 R:dr årlig inkomst. Stockholm den 22 November 1862. A. F. Sondén. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor J. Bernil. Runsten: Angående ändring af 58 § i Kona!. Förordningen om Kommunal-styrelse vå landet a i den 21 Mars 1862. En allmän klagan förspörjes öfver den nya kommunal-författningen, i hvad beträffar följderna af der stadgade fyrksättning för alla dem, som å landsbygden äro bosatta, utan att der ega i mantal satt jordfastighet.
Dessa artiklar skulle kunna, genom ganska måttliga tullafgifter, inbringa betydliga inkomster för statsverket, utan att derigenom ringaste förnärmelse ägde rum emot förbrukaren, hvilken, så vidt den hör till den arbe - D en 22 Juli f. m. tande klassen, nog vet att öka värdet af sitt arbete i den mån behofvet erfordrar. Och man utöfvade derigenom ingenting annat än en rättvisa mot landets modernäring, då åt den lemnades ett skydd, som satte den i tillfälle att allt mer oell mer upnå den höga ståndpunkt, till hvilken inga bemödanden sparas att höja densamma. Tolagens borttagande har man försvarat dermed, att importören af en vara är okunnig om alla de utgifter, som drabba varan vid ankomsten till en stad. Riktigheten af detta försvar skulle jag erkänna, derest jag kunde göra mig begripligt, huru utbindningen vill in lara sig i äfventyret att blott på spekulation hitskicka hela skeppslaster af hvarjehanda beskaffenhet. Jag vågar likväl påstå att en utländsk handlande alls icke är så enfaldig. Tvärtom kan man hålla sig förvissad deruppå, att han först sätter sig i kommunikation med en handlande på stället och gör sig underrättad icke blott om möjligheten att afsätta en vara utan äfven om beloppet af tullen och andra umgälder för densamma innan hitsändningen sker, så att han noga vet alla afbränningar han har att vidkännas. Äfven är det sagdt, att tolagen har den skadliga verkan för landet, att den drager handeln från sina naturliga och till konstlade vägar, emedan den går till de städer der tolagen är minst betungande. Det vore önskligt, att man kunde bevisa detta. Fastän tolagen öfver hela landet icke öfverstiger hvad den är i Stockholm eller proc. utan tvärtom är lägre, så frågar jag, om väl denna omständighet, någonsin kunnat afskräcka en utländsk köpman att hitsända sin vara. Man skall derpå t. ex. icke kunna framvisa ett enda exempel. Dessutom finnas, enl. hvad Utsk. uplvst, i en mängd städer åtskilliga andra å handeln lagda afgifter, om hvilka K. M. anbefallt vederbörande embetsverk att anställa utredning, för att sedermera kunna företaga en reglering deraf.
Sä snart denna Författning utkommit, åligge det i staden Magistrat och ä landet Kommunal-nämnd att draga försorg derom, att de, som dylik försäljning begynt att veterligen utöfva, derom erhålla nödig kännedom, med antydan till dem, som icke linnas tjenlige att med densamma fortfara, att dermed upphöra. Den som, oaktadt sådan tillsägelse, dermed fortfar, vare förfallen tili det i § 6 stadgade ansvar. I hufvudsakliga syltet af denna motion hafva Biskop Bring och Kontraktsprosten Janzon instämt.
R:dr p:r Centner, hvilken, i fall man räknar noga, det •vill säga tager i betraktande alla de särskildta förmåner, som Krutbruken njuta af det Allmänna genom Utsyningar och andra friheter, gerna kan ökas till 5o R:dr B:co. Men krutet säljes för närvarande till 26 R.-dr. Det är väl sannt, att man icke kan antaga, det krutet borde betalas med den summa det kostar Staten; ty Staten har hittils löst all inhemsk saltpeter efter 7 \ R:dr Lispundet, ehuru det i verldshandel ej är värdt mer än 4 i eller högst 5 R:dr, inberäknadt en måttlig Tull, och Staten har således gifvit 2 | å 3 R:dr utöfver värdet, till en uppmuntran för Näringen, hvilken uppmuntran, i händelse den skall fortfara, bör enligt min tanka utgå på annat sätt, eller sålunda, att Staten betalar detta premium för hvarje tillverkadt L:pd saltpeter, utan att inlösa detsamma. Dessa prasmier måste således afdragas å tillverkningskostnaderna, då man vill bestämma krutets verkliga värde, och för 20,700 L:pd saltpeter, som åtgått, böra derföre, efter ett prasmium å 3 R:dr p:r Lispundet, afdragas 62,100 R:dr från totala tillverkningskostnaderna, då endast 141,900 R:dr återstå, som visa krutets Ben 7 September f. m. i8i absoluta värde vara 33 § R:dr p:r Centner. Men under dessa åren liar Staten sålt årligen 3,65o Centner krut för 93,000 R:dr, deraf 70,000 R:dr influtit för krut, som inom Landet blifvit försåldt till ett pris af 26 R:dr för bergskrut, och 28 R:dr för liandgevärskrut, samt resten för krut, sorn blifvit försåldt till export efter olika priser af dels 20, 19, ända till 17 R:dr, och dels ibland något mer än krutet gällt inom Landet.
Nådiga proposition uppförda anslags-summa af 100,000 R:dr Runt för hvarje år mätte förhöjas till dubbla beloppet, eller till 200,000 R:dr årligen under den lid nästa stals-reglering kommer att omfatta; och hafva med denne motionär Erik Andersson, Lars Olsson, Johan Andersson och Sven Eriksson från samma län sig förenat. 5:o. Erik Larsson från Wester-Norrlands län, som, under åberopande af Rikets åren] 1840 och 1841 församlade Ständers beslut, hvarigenom ett särskildt anslag å 62 Stats-UIsko Hels Utlåtande N:o 458. 120,000 R:dr B:ko beviljades för alt användas till vattenaftappningar inom de nordliga länen, föreslagit, alt åtminstone enahanda summa, eller 180,000 R:dr R:mt, målte äfven vid innevarande riksdag anvisas, för att inom samma län, nemligen Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands, Jemtlands och Stora Kopparbergs äfvensom norra delarne af Wermlands län, kunna under hittills vanliga vilkor användas lill valtenallappningar eller dammbyggnader för motverkande af frost och lill förberedande af sådana större odlings-företag, som öfverstege menigheternas förmåga, samt att åt Kongl. Maj:t mätte öfverlemnas att bestämma om dessa medels förvaltning äfvensom huru de mellan nämnde län skulle fördelas. Med denne motionär hafva förenat sig Anders Olsson från Jemtlands samt Pehr Mattsson och Pehr Östman från Wester-Norrlands län 6:o. Doktor Säve. som likaledes föreslagit, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med det under 1840 och 1841 års Riksdag, angående statsbidrag för vattenaltappningsarbelen och dammbyggnader fattade beslut, mätte bevilja ett särskildt anslag å samma belopp eller 180,000 R:dr Runt. för ali, under då föreskrilna vilkor, användas till dylika arbetsförelag inom ofvan uppräknade 6 län. 7:o. Herr A. ./. Thomée, uti hvars af Herrar J. Boilell och J.
För vederbörande, att vid de i Författningarna anbefallda visitationer noga tillse, huru Pastorerne sina Kyrkoböcker hålla, samt att jemväl vaka deröfver, att vid de årliga husförhören alla till hvarje hushåll hörande medlemmar, och således äfven da under året födde barn, blifva, pä sätt författningarne innehålla, i husförhörslängderne antecknade och upptagne. Den rättighet till verificerade afskriften erhållande af Pastorers ahteckniogar öfver födda och döda, som Carl Fredric Berg begärt måtte Församlingarnes KyrkoRåd tilläggas, anser Utskottet redan vara gifven genom 2 §. 5 Mom. i Kongl. Majit* och Riksens Ständers fastställde Tryckfrihets-Förordning, den 16 Juli x8t2, och desto mindre behöfva genom^något nytt påbud bekräftas, som publik tjenstemans vägrande, att meddela alskrifter a£ de under w * 756 Besv. och Ekon. nnk. Betankanden. dess vård varande handlingar, eller lemna tillträde till sådanc afskrifters tagande, är med ansvars påföljd belagdt, och rättelse i ett slikt vägrande således lian sökas; men, beträffande den jemväl yrkade friheten för Kyrko-Råden, att i Harads-Rätternes Archiv få till förvar nedlägga berörde afsbrifter, så anser Utskottet sig böra förklara, att det icke kan finna någon skyldighet för Häradshöfdingen, att sådane handlingar vårda. Stockholm den 10 Juni 1823. Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch och Ekonomi-Utskott den 16 Juni 1823. S. D.
Som genom Artilleriet» förändrade Inrättningar och den ukwidgade Instruktion som i sednare tider blifwit för detta Wapen nödwändig, desta zme Skott ej blefwo tillräckelige, täckces Kongl. Maj:r under den 9 Mars 1795 nödigt tillägga hwarje Artillerie-Compagnie 4 Centner Krut, hwilka antingen in natura skulle wid de ärliga Exerciccrne upbrukas, »lier också förwandlastzi penningar, och derutaf formera» en fond under namn af 2lrriUeri?Exercitie Lörhättriugs - Lasta, hwilken sattes under disposition och redowisning af General en Chef för Artilleriet, som derföre inför Kongl. Majit dirccte answarade. Disposition och redowisningen af denna Costa flyttades derefter ifrån General en Chef öfwer Artille» kiel till Directenren öfwer detta wapen, ifrön Directcuren till Artilleri - CommitLN, och wid Dest upuphörande till Kongl. Krigs-Colleginm.s Under den 16 April ,305 fann Kongl, Majit i Näder för godt anbefalla, att hwarje Artilleri-Reg c. Uienke borde till den ärliga Erercicen inalles erhälla 79 Cemner Krut och den derigenom kill 'äswcntyrs Upkommande behållning att insättas i Exercitie» Cahan, hwilken Casta, som orden i KonungaBrefvet lyda: "fönkjuter dehoswet, dä ordinarie krutec ej skulle räcka till?» Gr - Den r» December. 629 Genon» en wärdad hushållning, genom de besparingar as det Exerciiie, krut som Staten bestod, genom cn med upmärksamhet följd och lämpeligen Ukwidgad ärlig öfning, tillwägabringade Artilleriet en samlad fond, nyttig och nödwändig i det flerdubbla afseende!: att derigenom kunna urwidga sine nnderwiSuiiigs-anstalter: alt bana ulwäg för medellöse och skick» lige
Helsingborgs hamnbyggnad, om fortfarande anslag till. IV. B. 543. A, 655. P. U. 670. V. E. 634, Hertzenhjelms, Carl Johan, yttranden. II. 58. 543. Heykenskölds, Dettlof, yttranden. III. 12g. 736. IV. 452. V. 106. — Ludvig, yttranden. III. 328. IV. 334- Hjelmare Slussverk, om understöd för. III. 750. V. B. 844. A. 978. P. U. 997. E. 1269. Hjelprotarne. Se Planpenningarne. Hjertås, Axel, Friherre, yttranden. II. 181. Historiska Samlingar. Se Svenska Historien. Hofhållningssumma, angående tillökning i Arfprinsens, i händelse Han sig förmäler. IV. B. 657. V. A. 34. P. U. 55. E. 513. — om ökad för Konungen och Kronprinsen. P. U. 735. 1115. U. 1224. 1238, Ilofhållningssummor, om tillökning i de Kongl, och Furstliga personernes. IV. B. 656. P. U. 735. 1115. U. 1224. 1238, IIof-Rätt, angående domfört antal ledamöter uti. Se Domfört. Hof-Rätts Dom och Utslag angående förlängning i tiden, inom hvilken tillkännagifvas skall att man vill söka att Konungen dem pröfva må, IV. B. 122. A. 176. P. U. 188. Hof-Stallet, om utfordringen vid. III. IV. A. io3. P. U. 115. Holmstedt, J. J., introducerad såsom Adelsman. II. 611. 44 Holmdén, om inrättande af en Fyrbåk å. V. B. 138. A. i56. P. U. 282. Hospitalerne. Se Lazaretterne.
Man har väl sagt att det vore blott fråga om att begära Konungens sanction, men man påstår också, att den är stadgad i Grundlagen. Hade man inskränkt sig att begära Konungens bifall, eller öfverlåta t för denna gång frågan åt Konungens afgörande, bade jag ej haft så mycket att deremot påminna; men man söker att förklara Konungens sanction såsom redan stadgad i Grundlagen, och således oundviklig. Friherre Cederström har ganska rigtigt anmärkt, att 72 §. stadgar, att Riksens Ständers Bank skall förvaltas efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro, eller vidare af Riksens Ständer göras kunna. Deremot har man invänt, att Rikets Ständer äfven böra handla efter lag. Ja, i detta fall efter Grundlagen, men alldeles icke efter Civil lag. Den tydning man velat gifva Grundlagen i afseende på denna senare är stridande emot 72 §. Herr von Hartmansdorff har förundrat sig, att realisationens vänner kunna förkasta denna lag; det vill säga förundrat sig, att då man är vän af en nyttig sak, man ej vill alla medel, äfven om de äro Grundlagsstridiga. Jag skall ej gå in på någon åtgärd, den må vara aldrig så nyttig, om den ej är öfverensstämmande med våra Grundlagar. Samma Den 13 J a n u a r i i f, m. 85 Ledamot liar gjort sig ett onödigt besvär med sin framställning om nyttan af den nu projecterade lagen. Första hufvudfrågan är, om den öfverensstämmer med Grundlagen. Har man så mycket skäl att vara rädd för Rikets Ständers befattning med Banken, hjelper ingen Civil-lag mot kommande Ständer, och deras utöfning af sin grundlagsenliga makt. Alt den utöfvas på sådant sätt, som vid 1809 års Riksdag, kan jag ej med Friherre Cederström godkänna, utan tror att i en sådan ställning hade StatsObligagationer varit det rätta, och att man ej bort lägga krigsomkostnaderna hufvudsakligen på capitalisterne, och penninge-löntagarne. Det bade ej varit värre, utan tvärtom bättre, 0111 StatsObligationerne förlorat i valeur, än alt Bancosedlarne gjorde det.
Hedström, J. L., Skepps-timmerman, angående ersättning från Stats-Verket till hans arfvingar för kontanta medel, dem Hedström i lifstiden öfverlemnat till Chefen å den sedermera förolyckade Korvetten Carlskrona: B. III. 313, 457, 526, A. 526. Helgonskyiden, angående Klockare-lägenheternes i Skåne befrielse från erläggande af den så kallade —: B. IX. 112, 152, A. 152. — inom en del församlingar i Lunds stift och Provinsen Halland af Götheborgs stift, angående förändradt användande af —: B. X. 248, 284, 289. A. 293. Helsinglands norra Domsaga, angående inköpande af boställe åt Häradshöfdingen i —: B. X 248. 282, A. 282. Helsnings-deputationer till Mni-Stånden vid Riksdagens början: Ridderskapets och Adelns: I. 11, 14. Preste-Ståndets: I. 10. Borgare-Ståndets: I. 9. Bonde-Ståndets: I. 7. — H — Helsovården i liiket, den civila, angående förslag lill ordnande deraf: I. 233. 327 (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel). Hemman, under bruk skatteköpta, angående förändrade bestämmelser rörande successions.rätteu till dem: B. VII. 272, 357. A. 357. Hemmans-egares representations-rätt, angående: se 15:de §.n Riksdags-Ordningeu. — .—, angående gemensamma öfverläggningars hållande' rörande det i Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 2 under morn. 13 förekommande förslag till ändring uti 15:de §:n Riksdags-Ordningen, i fråga om —: II. 162, 233. A. 235. Hermansson, Grefve Carl, dess yttrande: I. 42.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har blifvit anmärkt vid Statsoch Bevillningsutskottens gemensamma Utlåtande N:o 564, angående postfrihet för utkommande Stats-Vtskottets Betänkanden. 32* Tidningar och Dagblad, samt deras förseende med Cartse Sigilat® Stämpel» att den föreslagne postfriheten skulle komma att allt förmyeket betunga posiföringen, emedan stora paqvetter då troligen försändas med posten; till förekommande hvaraf viss tyngd borde bestämmas, hvaröfver postskjutsen icke finge besväras; äfvensom lempligt syntes och med Grund-Lagen instämmande, det 8:de puncten i Betänkandet, innefattande at* underslef, förfalskning och annan grof förbrytelse vid Tidnings - stämplingen skulle straffas, på sätt Chanse Sigillatse Förordningen i thy fall förmår, icke öfverlemnades till Riksens Ständers slutliga pröfning, förr än Utskotten sammanträdt med Lag Utskottets Ledamöter till nödig öfverläggning. Hvad den första anmärkningen be O träffar, så inhemtas af Utskottens Betänkande, hurusom Utskotten hyst den öfvertygelse, att det för alla nyttiga kunskapers spridande vöre vigdgt, om så väl Tidningar, som alla periodiska skriftef, finge kostnadsfritt afsändas; men att, då en sådan tillåtelse kunde lätt föranleda till missbruk genom yppad lätthet för Författaré och Öfversättare att, i form 21 3a 2 Stats-Utskottets Betänkahden. af tidskrift, utgifva sina arbeten, för att såmedelst befordra deras hastiga och kostnadsfria kringspridande, hvilket åter skulle möjligen till den höjd öka postens tyng, att flere hästar erfordrades till dess framskaffande, Utskotten för det närvarande och förr än postföringen blifver stäld på annan fot, icke vågade tillstyrka denna mera allmänna frihet; men förmodade deremot, att en så beskaffad postfrihet, förunnad endaståt Tidningar, ingalunda skall medföra så betänkliga följder i afseende på postföringen, emedan Allmännheten i Landsorterne vanligen inskränker sig till Läsning af två eller tre Dagblad.
Jag anser det nemi. icke vara skäl, alt, om en Hypotheksförening har kreditiv för uprätthållandet af krediten å sina obligationer, den på samma gång har belåningsrätt inom R. St:rs Bank. Frih. Raab: För att gå Hr von Harlmansdorffs önskan lill mötes, och för att få ett slut på denna långvariga discussion, ber jag att få framställa ett förslag, som i hufvudsaken öfverensstämmer med hvad Gr. Lagerbjelke hemställt. Detta förslag lyder sålunda: ”att R. o. Ad., med afslag ä Utsk:s Betänk., ville, i afseende å denna punkt besluta: att ett kreditiv af 1,000,000 R:dr b:ko må å R. Stms Den 17 Juni e. m. 273 R. Sl:rs Bank anslås ål de i Riket inrättade, ocb med behörigen sanctionerade reglementen försedda Hypotheksföreningar, under de vilkor, som innefattas under punkterna 1—6 i Ulsk:s Betänk., pag. 27, samt med de ändringar deruti, som jag förut haft äran framställa. Sä långt hafva vi alla, äfven Gr. Lagerbjelke, varit ense. Om vi således besluta, ali ett kreditiv skall beviljas åt Hypotheksföreningarne på dessa vilkor, hvilka redan varit föremål för BankoUtsk:s öfverläggning, så hafva vi icke förhastat oss i afseende på redaktionen. Hvad sedermera beträffar det förslag uuder JVs 7, som jag skriftligen aflemnat lill Hr Gr. o. Landtm., äfvensom de öfriga här väckta förslagen, så hemställer jag om icke dessa böra till Ulsk. remitteras för att inhemta dess utlåt, deröfver. På detta sätt tror jag, att vi komma saken närmast, utan att vi behöfva skilja oss i olika meningar. Gr. Lagerbjelke: För min del ser jag icke hvad B. o. Ad. skulle vinna, genom alt vidtaga en sådan åtgärd, som Frih. Raab föreslagit.
Jag lefde medeltidslif under en halftimme. Snart var jag inne i den scen, som utspelades på Visby torg. Jag såg ölkaren, som började fyllas af den gyllene brygd, kung Valdemar önskat sig, och grupperna, som samlats omkring dem. Jag såg den rike köpmannen med pagen, som dignar under hans guldoch silfverfat, den unge borgaren, som knyter näfven åt kungen, munken med det skarpa ansiktet, som forskande ger akt på majestätet, den trasige tiggaren, som offrar sin slant, kvinnan, som sjunkit ned vid sidan af det ena karet, kungen på sin tron, krigshären, som kommer frammyllrande ur den smala gränden, de höga husgaflarna samt de spridda grupperna af pockande soldater och tredskande borgare. Men plötsligt märkte jag, att taflans hufvudfigur ej är kungen, ej någon af borgarena, utan den ene af kungens järnklädde sköldbärare, den med det nedfällda visiret. På denna gestalt har konstnären nedlagt en sällsam kraft. Man ser ej en flik af honom själf, han är stål och järn hela karlen, och dock gör han intryck af att vara situationens rätte herre. »Jag är våldet, jag är roflystnaden,» säger han. »Det är jag, som brandskattar Visby. Jag är ingen människa, jag är blott stål och järn. Jag har min lust i plågor och ondska. Må de gå på och pina hvarandra. I dag är det jag, som är herre på Visby torg.» »Se,» säger han till betraktaren, »kan du se, att det är jag, som är herre? Så långt ditt öga når, finns här ingenting annat än människor, som pina hvarandra. Suckande komma de besegrade och lämna sitt guld. De hata och hota, men de lyda. Och segerherrarnas lystnad blir allt vildare, ju mera guld de mäkta frampressa. Hvad är Danmarks konung och hans soldater annat än mina tjänare, åtminstone för denna dag? I morgon skola de gå i kyrkorna eller sitta i fredlig gamman på ölstugorna, eller ock kanske vara goda fäder i eget hem, men i dag tjäna de mig, i dag äro de ogärningsmän och våldsverkare.»
I ändamål att, under närvarande omständigheter, från Bankens sida bereda en utväg, som, utan att hafva menlig inverkan på dess metalliska fond, kunde underlätta den betryckta penninge-ställningen, har Herr Doktor Sandberg, uti en inom Utskottet väckt motion, framställt det förslag: att Rikets Ständers Bank och dess Låne-kontor måtte meddela penningelån på högst 2:ne år emot pant af kontrolleradt silfver eller guld, äfven i arbetad form, hvilket skulle inberäknas uti Bankens metalliska valuta, så att sedelutgifningen erhölle en deremot svarande tillökning; under följande vilkor nemligen: 1:o. Minsta beloppet, som emottages till belåning, bestämmes till hvad 101 § i reglementet föreskrifver för inköp, eller 100 lod silfver och 20 dukater guld; dock med rättighet för Fullmäktige att efter sig företeende omständigheter detta minimi-belopp nedsätta. 2:o. Hvad guld angår iakttages den proportion till silfver, sorn stadgas uti 111 § uti nu gällande Banko-reglemente. 3:o. Vid bestämmandet af det penninge-belopp, hvartill arbetadt guld och silfver må belånas, iakttages, att värdet af panterna, i händelse de skulle förvandlas till mynt, betäcker både det erhållna lånet och fem procent ränta derå för 2:ne år samt slagskatt och alla öfriga med operationen förenade kostnader. i:o. Banken förbehåller sig rättigheten att, i fall metajliska valutan skulle nedsjunka under 3,000,000 R:dr Specie och således närma sig sitt fastställda mi Bih. till B. St.