Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Olika melhoder användes på olika ställen, och i afseende på den praktiska undervisningen finge vid det ena seminariet de mera försigkomna eleverna tillfälle alt, vecka för vecka, i folkskolan Bih. till R. St. Prot. 1850 & 1851. 8 Sami. 26 Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o i il. öfva sina anlag för undervisning, då vid ett annat endast en eller annan veckas tid emot slutet af lärokursen dertill ansloges. Då betyg vid det ena seminariet gåfves med stor sparsamhet, kunde vid ett annat ett slöseri med lysande betyg ega rum, hvilket förhållande, då ansökningsrätten för folkskolelarare vore utsträckt öfver hela riket, vållade en betänklig osäkerhet för skolstyrelserna, vid jemförelsen emellan olika seminariers betyg. På grund af denna framställning har motionären yrkat, att seminariernas antal borde förminskas; att elevernas fallenhet för yrket borde på förhand närmare utredas, än sorn nu sker; alt vården eller tillsynen öfver inrättningen må noga handhalvas, samt enhet emellan de serskilda seminarierna råda, så väl i undervisuingsmelhod, sorn i grunderna för betygs afgifvande. I afseende serskildt på antalet al seminarier, har motionären vidare anfört, att den kraft, Staten nu använder på dessa inrättningar, blefve, genom deras mångtalighet, för mycket splittrad, hvarigenom de gjorda uppoffrihgarne till stor del förfelade sitt syfte, samt att ett större antal seminarier väl varit för skolornas första upprättande behölligt, men att detta behof icke i samma mån egde rum numera, då icke så många ämnessvenner för folkskolelärare-kallet bt'hofde bildas. Om deremot anslagen koncentrerades på ett inskränktare antal seminarier, skulle flerfaldiga fördelar deraf uppkomma.
Nej; jag vill först se vredens dag komma, när och si en svart häst: och den där satt uppå hade en vågskål i sin hand. Ett mått hvete om en penfjärde inseglet blef brutet: och jag såg, och si en var döden, och helvetet följde honom efter! BLANCHE. ning och tre mått bjugg om en penning. Och det black häst, och den som på honom satt, hans namn Hvar får Du dessa rysliga bilder ifrån? BRIGITTA. hafver att höra, han höre! Men Du vill icke Ifrån Guds eget heliga ord. Den som öron höra, utan Du tillstädjer att här lefves i sus och dus. Här dansas hvarenda dag, men Ni vet icke att Ni dansar på grafvar. I morgon, hör jag, här åter skall ges fest med upptåg och mummerier. Hela staden skall på benen och gudlösa menniskor ämna gyckla med sitt elände. Jag frågar Dig: vill Du hindra detta? BLANCHE. Det kan jag icke. BRIGITTA. skall Du se Balthazars fest... Du vill icke, ty Du vågar icke! Väl. Då FOLKUNGA-SAGAN. BLANCHE. Den känner jag icke! BRIGITTA. Då skall Du få lära känna den! _______ AKT IV. hängd, hvars hufvud är doldt under en kapuschong. Till venster i förgrunden Rakstugan från första akten. Längre bort en liten kyrkport. Till höger i förgrunden krogen Blådufvan med bord hus, rikt dekoreradt med fanor och brokiga dukar; utanför en estrad för Hofvet, samt derunder bord och bänkar. Fonden utgöres af baksidan af ett kloster med små rundoch bänkar utanför. Längre bort på samma sida Bryggarskråets Torget från 1:a akten. Midt på platsen en galge med en bågsgluggar i en rad; högt tak med en liten takryttare, i hvilken en böneklocka är upphängd. BARBERARN står utanför butiken och drar en rakknif på ett läder, i hvilket han biter. BÖDELN står bredvid; rödklädd med en hatt djupt neddragen så att ansiktet icke synes; ser alltjämt ner i marken. BARBERARN.
Ständer, att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t hädanefter, sedan Dess Kådiga Proposition om Stats-Yerkets tillstånd och behof blifvit i Stats-Rådet besluten, täcktes anbefalla vederbörande att besörja denna Nådiga Propositions lifgifvande på trycket så tidigt, att hvarje Ledamot af Riks-Ståliden må deraf kunna erhålla ett exemplar på samma gång, sorn Kongl. Maj:t densamma till Riksens Ständer, eller Deras Stats-Utskott afla ter,. och att den till tryckningen erforderliga kostnad förskjutes af Stats-Verkets medel, emot ersättning af det anslag, Riksens Ständer till Riksdagskostnaderne sedermera anvisar; hvilket öfverlemnas vördsam ligen till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande.. Ankom den u Mars 1,823.. Uflätande, öfver Herr C. F. Lund~ mans Memorial, om befrielse för Magistraterne från all befattning med Landt-Ränterierne. u ti ett från Vällofl. Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet remitteradt Memorial, har 168 Stat.i-Utskottets Betänkandetu Riksdags-Fullmägtigen för Linköpings Stad Herr Claes Fredric Lundman yrkat, att Städernas Magistrater måtte från all befattning med Landt-Ränterierne befrias, såsom ansvarsfull och vådlig, samt ej syntes åligga personer, hvilka icke af Staten njuta aflöning. Vid sista Riksdag yttrade Stats-Utskottet, i anledning af då i enahanda afseende, ehuru mera vidsträckt, gjord motion af Herr Lagmannen och Borgmästaren Kjellander, att genom Kongl. Brefvet af den i5 Maji 169.4 samt Kongl. Kammar-Collegii derpå grundade Circulair-Bref af deu i8:de i samma månad, 38 §. i Landshöfdinge Instructionen af den 4 November 1734 och 6 §. i Kongl.. Uppbörds-Reglementet af den i3 November 1789 är stadgadt, att 3:ne
Nio 122} anfördes, att Rikets Ständer voro af den tanke, att Privat-bankerne i deras närvarande skick icke lemnade de för rättigheten till idkande af en så vidsträckt penningerörelse nödiga garantier, samt att, i följd häraf, oktroyer för inrättande af dylika Banker hädanefter icke borde beviljas, men att Rikets Ständer likväl icke förbisett nödvändigheten deraf, att till bedrifvande af den penningerörelse, Privat-bankerne utöfvat, andra för ändamålet mera lämpliga åtgärder vidtagas, på Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 45. 45 det omförmälde Bankers verksamhet, då de för dem meddelade oktroyer löpte till ända, måtte, utan mehn för det allmänna, kunna upphöra; hvadan Rikets Ständer i underdånighet anhöllo dels att Kongl. Maj:t i nåder täcktes låta utarbeta och för Rikets Ständer vid innevarande riksdag framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och mera bestående grunder måtte kunna så ordnas, att vid de stadgade oktroy-tidernas slut Privat-bankerna, utan olägenhet för det allmänna, kunde upphöra, dels ock att undertiden till denna riksdag oktroyer för nya Privat-banker ej måtte meddelas. Något förslag i nyssnämnde syftning har emedlertid icke, vid nu pågående riksmöte, blifvit från Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåtet, och ej eller äro några förändringar i afseende å Riksbankens, Riksgälds-kontorets, Hypotheks-föreningarnes eller Privat-bankernes rörelse och förvaltning vidtagne, till afhjelpande af de olägenheter, som kunna anses härflyta från dessa inrättningars nuvarande, utan allt egentligt samband med hvarandra, fortgående verksamhet. Dessa, här ofvan närmare antydda olägenheter, torde likväl vara af beskaffenhet att kunna ganska menligt inverka på så väl de särskilda penninge-verkens förmåga att fullgöra sina förbindelser, som penninge-ställningen i allmänhet.
– «Vore ni så vi sst vår sto re Gustaf, som jag är en fattig utsvult en skald, så skulle jag sä ga till er så h är: «O, dyre kung, ditt folks försvar, «Bland hjeltar störst och snillets ära. «Som Svensk en rättighet jag har, «Att skydd af Sveriges kung begära. «Min kung, än om din nåd jag ber; «Dig sången rör: du har ett hjerta. «Hvad denna tanken gläder mig! «Trots ödets ras och nödens smärta, «Jag evigt sjunga skall om dig.« 18 Under upprepandet af dessa verser var Lidners röst klar och inga afbrott spordes i hans uttal. – «Besitta, rimmar icke herren, som en hel karl! Det der är värdt sitt halfqvarter. Vill herren vara gunstig och stiga in med mig i källarsalen?« Och nu tog han Spastaras skald under armen och förde honom med sig in på krogen, för att fullkomna ruset. – «Du har rätt« – hviskade den mindre herrn i bruna kappan – «den der är något att göra af. Tag honom med dig härnäst; men anständigt klädd och nykter, naturligtvis.« – «Jag lyder med lifligaste glädje och djupaste erkänsla« – svarade den andre. I detsamma öppnades dörren från öfra våningen i värdshuset och på det öppna utbygget framträdde en något långlagd, blek och mager man. Den vackra hvälfda pannan öfver en stor krokig näsa och de stora blå ögonen, ehuru deras eld merendels skymdes af ett sömnaktigt flor, kunde ej undgå att fängsla uppmärksamheten. Håret, tillbakastruket, fladdrade i naturliga lockar. Klädseln var tarflig, men snygg. Han hade lagt af sig rocken, och de hvita skjortärmarna stucko ganska bjert af mot den scharlakansfärgade västen. Han höll en luta i handen, satte sig på en brunmålad trästol invid relingen af utsprånget och knäppte några förelöpande samljud. «Der är han!« utropades på en gång från hopen, som stod på platsen nedanför. Sorlet upphörde, och under längtansfull väntan riktades allas blickar upp till Ulla Vinblads odödlige sångare. Skaldens anlete uppklarnade.
Det är här icke flaga om alt afgöra Banco» discontens framtida lånerörelse , utan frågan angår att afhjelpa ett kändt behof för ögonblicket i en gren af discontens lånerörelse, under det att andra bankens cassör äro fy llda. Anledningen lill den nu afBanccUtsk väckta fråga var den underrättelsen, att disconten funnit sig nödsakad att utfärda en kungörelse till allmänheten, af innehåll, att inga lån, som under loppet af den återstående delen af detta år beviljades, kunde från stora disconten utgå, fondin om 3ä4 månader, emedan der icke allenast vore en brist på 460,000 r:dr, utan att dessutom 120,000 borde utgå derifrån, och det på samma gång som denna discont ägde af andra fonder circa 760,000 r:dr odisponerade, som icke ulgingo. Af bankens allmänna medel finnas 2,400,000 odisponerade och på räkningar insatta 9,578,000 r:dr eller mera än 5 gånger det högsta belopp, som före 1828 års riksdag någonsin slått inne i banken, och mer än dubbelt af det högsta, som före 1855 års riksdag varit användt; och vid sådant förhållande fann BancoUtsk. billigt att föreslå denna temporära åtgärd. Om 400,000 eller 460,000 r:dr lemnäs lill discontens förstärknin kan vara likgilIligt. Summan, hvilken som helst, emoltages med tacksamhet; men jag håller mig till dem, som ansett den ena vara lämpligare än den andra.
Den 26 Maj f. ra. M. föreslagna, oell hvilka till största delen äro lika med de redan för Collegierna antagna lönegraderna samt grunda sig på den minsta personal, som är möjlig. Det lärer icke kunna bestridas, att en Revisionssecreterares tjenstbefattning är ansvarsfullare och mera magtpåliggande än ett Hofrättsråds, och denne sednare äger genom andel i revisionsskillingar likväl högre löneförmåner, och genom årlig semester äfven mera ledighet, än den förre. Hvad Expeditionssecreterare och Protocollssecreterare angår, är det för en hvar, som tager ringaste kännedom om göromålen, och äfven vid jemnförelse af det hittills vanliga antalet af personalen uppenbart, att det nu föreslagna är så ringa tilltaget, och att dessa tjenstemän i följd deraf få så trägen sysselsättning, att de icke kunna sköta andra tjenster derjemte. Huru obillig är icke då den nedprutning af deras löner, med 200 r:dr för hvardera, som StatsUtsk. föreslagit; och kan man begära skickliga och nitiska embetsmän, då de så aflönas?
Det har derföre icke litet förundrat både mig och flera, att i den eljest så mästcrligen författade Riksdagsberättejsen, finna allt hvad som angar denna Comité och dess åtgärder framstäldt på ettsätt, som åttnindstone för oss uteslutit möjligheten att fatta både hvad som varit Comitéens egentliga föremål, och hvad som till dess vinnande blifvit tillgjordt. Jag har förut förklarat min öfvertygelse om nödvändigheten af ökade löner för mängden af våra Tjenstemän. I sammanhang härmed kan jag dock icke skilja mig ifrån den tanka, att nödvändigheten lika mycket påkallar en allvarlig och skyndsam åtgärd vid det åt förenämnde Comité lemnade uppdrag, samt att den Lönförhöjning, sorn nu kunde medgifvas, i följe deraf bör blifva endast provisionel, och aldrig kunna åberopas såsom hinderlig för införandet afen förändrad sakernas ordning. Jag vågar derjemte tillstyrka, att Comitéen må sättas i tillfälle och förbindelse. Maj. att icke allenast nu genast genom trycket lenina Allmänheten del af Protocollerna öfver sina hittills hållna öfverläggningar, jemte alla ingifna särskildta yttranden, betänkanden och förslag, utan ock förpligtas att sådant vid hvarje halft års förlopp hädanefter för det förflutna hallaret iakttaga. Nationen skulle derigenom sättas i tillfälle, att genast göra rättvisa åt Comitéens bemödanden, att utan dröjsmål inhämta den rigtning dessa efter hand kunde taga, samt att medverka till vinnandet af det stora ändamålet, genom framställandet af de upplysningar eller tvifvelsmål, som, grundade på kännedomen af locala förhållanden, förvärfvad under tjenstutöfning i fägre kretsar, icke utan genom allmängörandet af Comitéens företag, och begagnandet af den allmänna gransknin. gen, kunna framkallas.
Dessutom synes det förtjena anmärkas, att den granskning, dessa räkenskaper undergå vanligen är högst ofullständig, ty den revision som i kammar-rätten äger rum, omfattar nästan endast redovisningen af de statsbidrag, som direkt ingå till kronan, men icke hvad de skattdragande utgöra till andra räntetagare. Oaktadt nu anförda förhållanden, måste jag dock instämma i den yttrade åsiglen, att med det nuvaride uppbördsoch lefvereringssättets bibehållande kan någon indragning af de indelta lönerna icke verkställas. Allt för många svårigheter förekomma nemi. häremot, ty om Staten framgent skulle komma ali utsättas för uppsägningsrättens allmänna begagnande från de skattskyldiges sida, skulle den naturligtvis blifva nödsakad att antingen hålla magasiner eller ock att lill underpris försälja de in natura lefvererade persedlarne. Dessa båda nu förevaride frågor nemi. den ena om räutepersedlarnes utgående i penningar och den andra augide indelta räntornas indragning till Statsverket hafva derföre ett oskiljaktigt sammanhang med hvarandra. Vidkommande forselafgiften och dess efterskäukande, så kan jag omöjligen finna någon orättvisa deruti alt den ena fjerdedelen af ett hemman till samma belopp och med samma räntepersedlar beskattadt icke belastas med större utgifter i och för skatternas afbördande än de öfriga tre fjerdedelarne. Hr Printzensköld yttrade i går alt det innefattade en orättvisa om Statsmakterue förklarade att grundskatterne för framtiden icke komme att ökas utöfver hvad de under sednast förflutna decennium utgjort. Men lika litet som jag kan inse alt. detta skulle innebära en orättvisa, lika litet kan jag fatta orättvisan deraf, att hvarje räntegifvare, han må hittills hafva utgjort sin ränta till det allmänna eller till nåvon enskild räntetagare, komme i åtnjutande af samma förmån vid räntans liqviderande, helst som denna liqvidation både i ena och andia fallet skulle ovilkorligen ske med kontanta penningar.
I Ryssland delas allt artilleri mellan divisionerna, så att en hvar af dessa förfogar öfver en s. k. brigad på 6 batterier om 8 kanoner eller tillsamman 48 kanoner, hvilket antal man sträfvar att få ökadt till 64, såsom det redan skett vid den i Finland förlagda 24: e divisionen. I små stater såsom i vår, där indelning i armékårer icke förekommer, delas lämpligen allt artilleri mellan fördelningarna. Man har visserligen äfven försökt eller föreslagit att ställa en mindre del batterier såsom ett arméartilleri till högsta befälhafvaren omedelbara förfogande, men denna åtgärd har dock nu mera öfvergifvas, ty denna tillbakahållna grupp har vanligen fått dela de stora reservernas lott att icke i tid komma till användande, och, såsom vi redan funnit, ligger stor makt uppå, att så mycket artilleri som möjligt tidigt kommer fram på slagfältet. Tänka vi oss en äf tre eller fyra arméfördelningar bestående här, ställer väl denna alltid vid sin uppmarsch en dylik enhet i reserv, och som artilleri i allmänhet icke behöfves eller endast till en ringa del erfordras i reserv, kan högste befälhafvaren kalla fram denna fördelnings artilleri eller större delen däraf för att använda det på samma sätt som ett kårartilleri. Våra tre nuvarande artilleriregementen ega hvartdera 10 batterier på 6 kanoner, men de två för Norrland afsedda batterierna af Svea regemente äro svagare än de öfriga och lefva så att säga på nåder. Då dessutom ett eller två batterier måste delas till det själfständiga kavalleriet, hvilket nedan skall beröras, sa inses lätt, att vid regementenas tudelning endast 4 eller 5 batterier kunna tilldelas hvarje arméfördelning, hvilket icke gör mera an 2 1j2 kanoner på tusen man af de öfriga vapnen. en här i fält. vi oss tre dylika fördelningar i främsta linien i ett slag med en fjärde bakom i reserv oeh allt artilleri i verksamhet, så uppgår detta i lyckligaste fall till 19 batterier eller 114 kanoner — på 48 bataljoner eller 45,000 man, kavaleriet medräknadt —, hvartill möjligen komma 6 eller 12 kanoner tillhörande det själfständiga kavalleriet, hvilka kanoner må beräknas såsom reserv.
Då otvifvelaktigt resestipendier, äfvensom anslag till läroböckers och larda verks lifgifvande alltid komma att beliöfvas, så skulle jag tro , att detta är ett anslag, som borde finnas på ordin.stat och icke tillhöra extra-slatsreglertn. Jag behöfver blott erinra, alt deribland ingå sådana resestipendier, som sätta unga läkare i tillfälle att i andra länder besöka större och berömda sjukinrättningar, för att förvärfva den skicklighet och de insigter, hvaraf fäderneslandet sedermera kan hafva utmärkt och stor fromma; likasom landet ej heller kom i tillfälle att befrämja sådana större och utmärkta verks ingifvande , som, särdeles på vårt språk, icke skulle löna sig, om de icke vannö understöd af Staten. Derföre får jag hemställa , att, efter återremiss af detta betänk., Utsk. måtte afse dessa vigtiga behof och uppföra ifrågavar. anslag uppå ordin.stat, i stället för att anvisa dem vid extra-statsregleringen. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Jag instämmer fullkomligen med den siste värde talaren, och anser attUtsk. bort uppgifva åtminstone något skäl, hvarföre, då K. M. begärt, att dessa 10,010 r:dr skulle uppföras på ordin.-stat, Utsk. anser frågan derom böra handläggas i sammanhang med extra-statsregler:n. Då betänk, återkommer, torde Utsk. uppgifva skälet dertill. Jag kan icke inse någon orsak, hvarföre så bör ske. 8:de punkten. Dramatiska Spektaklet: Gr. Gyldenstolpe: Jag ogillar det villköl', StalsUtsk. fästat vid beviljande af detta under så många år utgångna anslag för dramatiska spektaklerna. Utsk. har nemi. föreslagit, att detta anslag må fortfarande uppföras på stat, men att vid dess fortfarande måtte fästas det villkor , att hinder för enskilda theatrars anläggande i hufvudstaden ej vidare måtte äga rum.
Under det allmänna krig, som uppstod efter Franska revolutionen, grogo flera handelsföretag sig till S:t Barthelemy, såsom en neutral plats: och tullinkomsterna derstädes voro då icke allenast tillräckliga för utgifterna på stället, utan lemnade ock tillfälliga öfverskott, som ända tillår 1812 ingingo lill Statsverket: 160 Viel 1812 års Riksdag beslöto Rikets Ständer, på sätt 6 §. i Riksdagsbeslutet innehåller, ”ali ön S:t Barthelemy 3 äfvensom andra ultramarinsk» ”besittningar, hvilka framdeles kunna förvärfvas under Sveriges krona, skola ”undantagas ifrån Sveriges Statsförfattning, administration och drätsel ”för alt förvaltas efter de serskilda grunder, som antingen vid förvärfvan”det blifvit eller blifva lagde, eller sedermera i behörig ordning tillkommit ”eller tillkomma: skolande, enligt Kongl. Maj:ts nådiga löfte och då ett ”serskildt Departement kommer att organiseras för ön S:t Barthelemys förvaltning, hvilket ieke hädanefter kan komma att belasta Svenska Statsverket, vid hvarje Riksdag till Rikets Ständers kunskap komma hvad i ”denna del af Styrelsen sig tilldragit, och hvad fördel för moderlandet ”deraf kunnat vinnas. Och enär något öf verskott af de till Departementet influtna medel skulle sig yppa, skall deraf hållas till handa hvad som ”till fyllande af bristerne, der sådana skulle uppkomma, erfordras.” Så länge det allmänna kriget varade, och sedan år 1812 fiendtlighet ter utbrustit emellan England och Förenta Staterna i Norra Amerika, gaf ön S:t Barthelemy betydliga öfverskott, hvilka af Kongl. Maj:t disponerades för flera utgifter och föremål inom Sverige. Uti 7 §. af 1815 års
Det är hemskolan, hvars nödvändighet ligger författaren om hjertat, och som, efter hans tanka, förstöres genom den för tidiga skolgången, hvaraf äfven barnens seder måste oberäkneligen lida. Tiil ersättande af undervisningen i hemmet, när denna någon gång ej kan erhållas, uppgifver han den utväg, som af alder varit med synnerlig fördel begagnad, att nemligen »i föräldrars och anhörigas ställe eller vid deras sida anlita ett annat slag af »hemlärare, eller vissa tili kroppsarbete oförmögna, men derföre icke tiil barnaundervisning »otjeidiga personer af maneller helst qvinnokunet inom socknen». Han anförer prof af den stora framgång, hvarmed barnundervisningen af sådana personer blifvit skött. Slutligen sysselsätter han sig med ett förslag att till nytta använda de redan inrättade skolorna, nemligen att inskränka deras bruk till »de förmögnare af allmogens barn och de på själsgåfvornes väg»nar bättre utrustade» samt besörja, att lärarne i dessa skolor blifva försedde med »en större »grundlighet i ett mindre antal kunskaper, mera mognad i seder och omdöme än fler »talet nu kan äga». Den bästa utvägen till sådana elitskolors förseende med lärare torde dock vara den i första häftet sid. 59 uppgifna, att dertill använda yngre komministrar och adjunkter — och jag vet ej, hvarföre icke hela anstalten kunde förenas med komministrarnes tjenst emot en förbättring i lönevilkor, mindre kostsam än särskilda skolmästares underhållande, men tillräckligen fördelaktig för komministrarna, att göra dem belåtna med den tillökning i göromål, som deras hittills varande måttliga sysselsättning rätt väl kunde tåla. Må de vigtiga upplysningarne i denna förtjenstfulla skrift icke blifva obegagnade 1 Och må den stora angelägenheten blifva föremål för lagstiftningens behjertande! Af allt hvad som kallas en frisinnad tids fordringar, är säkert ingen ting af högre vigt, än friheten i Religion. Men denna frihet, så vidt den utöfvas i yttre gudstjenst, kail icke vinnas, än mindre betryggas och bibehållas annorlunda, än genom samhällsordningen.
En annan gång händer, att Adv.Fiskalen, innan han kan afgifva utlåt, i ett mål, måste uti arkiver samt hos andra embetsverk inom hufvudstaden söka uplysningar, för hvilkas erhållande han nödgas flera dagar efter hvarandra aflägsna sig från embetsrummet; och när han slutligen med icke ringa besvär och tidsupoffring lyckats förskaffa sig alla de underrättelser lian (ör målets handläggning funnit nödiga, så återstår det ännu besvärligare arbetet, att nemi, författa det memorial, hvari han skall på ett åskådligt sätt framställa resultatet af sina forskningar; och af sakens beskaffenhet beror det, om icke en ännu längre tid för detta arbetes fullbordande erfordras. Vid sådana tillfällen är Adv.Fiskalen ibland flera veckor, ibland också, ty detta är min erfarenhet, hela månaden hindrad att sysselsätta sig med de s. k. löpaude göromåleu inom Adv.FiskalsKont. För deras ordentliga skötande är då vice Adv.Fiskalen alldeles oumbärlig! och om då till Adv.FiskalsEmb. ankomma mål, som antingen fordra skyndsam handläggning eller också bero på fataliers bevakande, så skall vice Adv.Fiskalen upträda och fullgöra hvad som i dessa hänseenden ankommer på Adv.FiskalsEmb-.s åtgärd, så att detta embetes verksamhet icke må i något fall, då den påkallas af behofvet, blifva hvilande. — Men detta är blott en sida, hvarifrån vice Adv. Fiskalens oumbärlighet är betraktad. Egnar man upmärksamhet åt en annan sida af saken, så skall denna oumbärlighet än mera falla i ögonen. Jag har i det föreg:de erinrat, hurusom den ordinarie Adv.Fiskalen, äfven om han med ganska stor arbetsförmåga är utrustad, likväl understundom nödgas icke blott en, utan flera veckor odeladt upoffra sin tid åt handläggningen af blott ett enda mål; och komma nu, såsom jag erfarit, flera dylika mål på en gång, så är det klart, att ännu längre tid måste förflyta innan Adv.Fiskalen kan återtaga de löpande ^bromålen inom Kont.