Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att bryta nya banor, kan understundom hafva stort skäl för sig; men är icke hela Jernvägsföretaget en ny bruten bana; man måste tillse att man icke oförsigtigt vis öfvergifver de idéer, som vägledt oss in i detta företag, eljest händer lätteligen att det mål man nyligen för sig upställt varder till det allmännas skada öfvergifvet, under jägtandet efter nya, mindre bepröfvade. Ehuru min åsigt om banans sträckning således är bestämd, vill jag dock icke hos R. o. Ad. göra hemställan om ett beslut i 46 D e ri 9 Juni f. m. uttrycklig enlighet med hvad jag anser vara det ändamålsenligaste, men hvarutinnan tilläfventyrs tankarne äro mera splittrade; men det som jag föreställer mig kunna med mera enighet omfattas är följande förslag till beslut, hvarutinnan jag äfven inbegripit anslaget till bangård oell verkstäder i Götheborg, hvarom, så vidt jag vet, ingen invändning har blifvit från något håll afgifven. Dessa äro ordalagen af det beslut, jag vördsamt underställer R. o. Adis bepröfvande: att R. o. Ad. måtte med afslag å hvad i 6:te punkten af Utskis Betänk, hemställes, för fortsättande af den, i öfverensstämmelse med R. Stirs vid sednasle Riksdag fattade beslut, påbörjade stambanan som, utgående från Götheborg, kommer att, i riktning genom Westergöthland och Nerike, fullbordad, förena nämnda stad med hufvudstaden, anvisa en summa af 13,000,000 Rdr; samt för fullbordande af bangård jemte verkstäder i Götheborg, 465,000 Rdr Rmt, eller tillsammans 13,46 5,000 Rdr Rmt. — Pa sådant sätt synes mig R. o. Ad. bäst iakttaga del mål, hvarom största enighet borde kunna påräknas, öfverlemnande åt framtiden fattandet af beslut angide lämpligaste val af fortsatt sträckning för hufvudstadens slutliga jernvngsförbindelse med Rikets vestra kust och med det sydvestra Sveriges förnämsta handelsstad Götheborg. Gr. Sparre:
A andra sidan påstås motsatsen eller att det vore bättre att snarare räkna för högt än för lågt, ty om inkomsterna icke skulle 'fullt upgå till hvad som blifvit påräknadt, så sker dermed, säger man, intet ondt, enär någon förlägenhet derigenom icke kan för Regeringen upstå, ithy att Riksg:s-Kont. skall ersätta bristen. Det kan väl vara sant att så slutligen kommer att gå, men, Mine Hrr! Riksg:-Kont. ersätter icke bristen under det året då den upslår, utan först 1 £ år derefter, nemi. sedan Rikshufvudboken blifvit afslutad. Om man således, skulle besluta att så högt beräkna Statens inkomster, att desamma icke upginge till fulla det afsedda beloppet, så kunde hända att Stats-Kont. icke finge elen påräknade summan att röra sig med i rättan lid, sä att om icke, såsom endast lill en viss grad är fallet, Stats-Kont:s s. k. grundfond dertill vore tillräcklig, Stats-Kont. verkligen kunde råka i förlägenhet om disponibla tillgångar. Den åsigten, som deremot vill att Statsverkets inkomster skola beräknas något lågt, har alltid den fördelen med sig, att vid inträffande Riksdag R. St:r mötas af en disponibel tillgång, hvilket vid Statsregleringen visat sig ofta vara af fördel, och det vore icke lika angenämt att få börja med att betäcka de brister i Stats-regleringen, hvilka af den motsatta åsigtens tillämpning kunde upkomma. Jag får sluta med detsamma, hvarmed jag började mitt yttrande eller att sjelfva frågan är vid delta tillfälle af obetydlig vigt, men i sin princip är den det icke, och jag vågar derföre förena mig med dem, som anhållit om återremiss af Betänk. Frih. Palmstjerna: Det var endast den upgift Gr. Lagerbjelke lemnat, som jag ämnat meddela till svar på den anmärkn. Frih. Raab framställt. Den brist, som upkommer å Statsverkets inkomster ett år ersättes af Riksg:s-Kont. icke förr än ett annat, men den ersättes icke ens året derpå, ulan dertill åtgår tvenne ur.
Ridderskapet och Adeln d. 24 sisth Febr. samt af Välloll. Borgare-Ståndet d. 17 i samma månad. Hvilket allt Riksens Höglofl. Ständers egit ompröfvande vördsammeligen underställes. Stockholm den 6 April 1818. StatsUtskottets Betänk anden. Riksens Höglo fl. Ständers Stats - Utskotts Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof under RiksStatens Första HufvudTitul. XJ"ti den Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof i allmänhet, sorn Kongl. Maj:st under den sgrde sistledne November utfärdat och låtit Riksens Ständers Stats-Utskott tillställa, har Kongl. Maj-'ts, jemte öfverlemnande af Dess och Rikets Stats-Contoirs Berättelse om förvaltningen af Siats-verket till dess Inkomster och Utgifter för år 1816, framstält till öfverläggning hos Utskottet hvad som funnits fordra tillägg eller jemkning i nu varande Stats anslagen vid den Reglering, som Riksens Ständers åtgärd tillhörer. De behof eller förändringar, som i afseende på Stats-Utgifterne förekomma, äro uti Högstberörde Nådiga Proposition och den dervid fo* gade Berättelsen af Kongl. Stats-Contoiret, uptagne i den ordning, hvaruti desse poster under Riks-Statens serskildte Hufvud-Titlar uppförde finnas; hvarföre Utskottet nu får, i enahanda ordning afgifva dess Utlåtande.
Under åberopande af hvad om Kyrko» pliktens totala upphörande här ofvan är yttradt, får Utskottet i, afseende på förän» dradt sätt f>r dess verkställande tillägga; Det hestyrkes af daglig» erfarenheten* ?84 Lagutskottet: Bet'Åttkanten, att den uppenbara Kyrkoplikten gör djupt; intryck på brottslingens sinne, ofta visan bäti mera farhåga för da sjålskänslor j den medför, ån det kroppsliga lidande, soia med Spöstraffet honom ölvergår ; äfven torde det Vara i sin ordning, att en grof brottsling af FVeligionsLäratan i Församlingens närvaro. firehålleS, sia idvert liga budén och {ormanäs till en Christlig lefnad j, Eijsotn enda vilkoret för rättighet Stt åtnjuta Församlingens gemenskap; mea då Kyrkoplikten icke lä.r kunna uppskjutas till dess den brottslige visat prof på förbättring , och för afbeöjandet af hans Brott i. Församlingen, genast efter det han undergått stral!, möter ofta det hinder, att haa är af deon a bestraffning förbittrad, hvaraf ej sällan, och särdeles under sednast förjQutne tid inträffat, att brottslingen sådant vägrat och mäst genom ytterligare kroppsstraff dertill tvingas, hvilket uppväckt lika stor om ej större förargelse, än sjelfva brottet; så och emedan Kyrkoplikten icke b,ör anses för någon egentlig bestraffning utan endast såsom en moralisk väckelse till bättring, föreslår Utskottet, till undaaröd-. jande sf förenämnde olägenheter, att, med. ändring af det i Kyrkohandboken föreskrifpe formulair, den uppenbara Kyrkoplikten må inskränkas till ett ailvariigt förhållande of Brottslingens förbrytelse, förmaning tjll dygdig lefnad och tillsägelse att, under förhoppning derom, haa i Forsamlingena, gemenskap nu åter upptages.
Om vi t ä n k a på de fattiga barnen och särskildt kas bort m e d leksakskorgen och barnen ej få småttingarna på välgörenhetsinrättningarna, där följa med, tycker jag a t t » det blir klent med valutan » för de små gifvarne, åtminstone förlora de väl knappast någon bitterhet m e d anledning af ståndsskillnad o. d. bör k u n n a tränga sig in för mycket därpå. Kärt borde det också vara för att grumla barnasinnena, så är allt godt och väl. småttingarne att, så vidt förmågan räcker, fiffa Få fattiga barn äro väl så bortskämda, a t t de ej upp de gamla leksaker, som skola skänkas bort. med fröjd skola emottaga de gamla, upplagade J u mera barnen intresseras för detta » kärleksleksakerna. Likvisst vore det j u möjligt, a t t en verk i det lilla », j u mera de själfva befatta sig liten fattig flicka kunde drömma om och af hela därmed, desto nyttigare för dem. Nu händer det sitt hjärta önska a t t en gång få en alldeles ny, nog, hvad b a r n h e m m e n beträffar, a t t deras små fin docka, eller en fattig p y s uppställa som sitt invånare skulle finna en k ä r sysselsättning i a t t högsta önskningsmål — en ask nya tennsoldater, laga sina n y a tillhörigheter, och det vore j u synd hvilka skulle k u n n a » stå på benen ». H ä r vill jag att beröfva dem detta nöje. Man bör därför först meddela sig m e d det » hem », m a n vill begåfva. dock n u egentligen orda om de s m å gifvarne af gamla leksaker. Det tyckes mig nämligen, som I hvad fall som helst få de barn, hvilka vilja om just för dem en och annan fara vore förbunvisa vänlighet m o t fattiga likar, många tillfällen att utöfva små kärleksgärningar, då de gifva åt den m e d det där gifvandet. enskilda.
Maj 1856 i nåder tillagd rättighet att af alla vid platsen lastande och lossande fartyg uppbära grundpenningar 6 öre och i barlastafgift 12 öre per läst; Skönviks lastageplats under den 27 Mars 1858 i grundpenningar 30 öre; Örnsköldsviks köping, under den 13 April samma år, i hamnpenningar 7 å 16 öre, barlastafgift 12 ä 50 öre och broafgift 3 öre; Wifsta varfs lastageplats under den 10 Juni 1859, i grundpenningar 30 öre; Husoms lastageplats under den 25 Maj 1860, i grundpenningar 30 öre; och Svartviks dito, under den 10 Augusti 1860, äfven 30 öre, allt per läst. För Hernösands och Sundsvalls städer äro taxor af Kongl. Majit i nåder fastställda den 13 Juni 1855, men några afgifter i landthaifinarne får förstnämnde stad, enligt Kongl. Befvet den 16 Oktober 1857, icke uppbära. Om fyrar och sjömärken bör Kongl. Maj:ts Befallningshafvande meddela några upplysningar. På sydvestra delen af Brämön blef år 1857 en lotsutkiksställning af furuspiror uppförd för en kostnad af 550 R:dr R:mt, och år 1859 anlades på samma sida af ön en vågbrytare, till skydd för lotsarnes båtar, för en kostnad af 950 R:dr Runt. Samma år uppfördes på öns nordöstra udde ett fyrtorn af eldfast tegel, med en stillastående lentiljapparat af andra ordningen, som brinner 101 fot högt öfver vattenytan, och denna fyr tändes första gången den 15 Oktober sistnämnda år. Samtidigt uppfördes der ett boningshus af furutimmer, ett uthus af timmer och resningsvirke samt en källare m. m., hvilket allt anses kosta omkring 60,000 R:dr.
Vinsten för Riksg.cont. af den föreslagne befrielsen är icke särdeles betydlig, och då Contoret för närvarande har så tillräckliga tillgångar, att Contoret kan ulan olägenhet bestrida alla de tillfälliga statsutgifter, som troligtvis varda af Rikets nu församlade Ständer beviljade, så inser jag icke något skäl, hvarför man skulle äter igen beträda den gamla banan att söka undandraga sig stadgade ovillkorliga afbelalningar. Såsom ett ytterligare skäl för mig att bestrida nyttan och nödvändigheten af Utsk:s förslag, får jag äfven anföra det förhållandet, att Banken, ifall det åsyftas att dess innehafvande realisabla obligationer icke varda förminskade, kan erhålla de ärliga capilal-inbetalningarnc från Riksg.cont. uti sådana räntebärande papper, som Riksg.cont. för närvarande äger, men småningom måste realisera, för alt få contanter till de utgifter i anslagen och låning, som Contoret under de kommande åren har att förvänta. BancoUlsk. har ingått uti en beräkning af Bankens inkomster och utgifter för den kommande tiden, hvilken upptager en ärlig behållning af 800,000 r:dr. Denna beräkning tyckes mig vara alltför hög. Den upptager t. ex. såsom inkomst af räntebärande papper 520,000 r:dr b:co, motsvarande, efter 4 proc. ränta, 13 millioner r:dr b:co i sådane papper. Man kan likväl taga för gifvet, att om Banken äfven skulle erhålla en sä stor tillgång på dessa papper, att den uppgår lill 13 millioner r:dr, sä kan den likväl icke bibehålla denna tillgång oförminskad, utan mäste afyttra eller belåna en betydlig del deraf, för att förskaffa sig en metallisk cassa, som någorlunda svarar emot den ökade sedelstocken. I afseende pä Utsk:s förslag rör-.de discontlånerörelsens öfverflyttning till Riksg.cont., har jag redan yttrat mig och får ytterligare åberopa Frih. Rappes reservation, hvaruti jag finner åtskilliga välgrundade betänkligheter emot denna öfverflyttning framställda.
Och då dessutom tages i betraktande att förslaget i sin tillämpning skulle förorsaka oupphörligt vexlande förändringar i taxeringslängderna genom afsöndrade hemmansä elars uteslutande och sammanslagna delars återupptagande deri och derigenom det ändamål, sorn i statistiskt hänseende kunde med fastighets-taxeringarne vinnas, i betydlig mån motverkas, har Utskottet deruti funnit ett ytterligare skäl att icke till ifrågavarande förslag tillstyrka bifall. § 3. Denna §, som står i nära öfverensstämmelse med § 4 i Instruktionen för taxeringsförrättningarne, har ansetts böra erhålla en något förändrad redaktion, hvilken torde till pröfning företagas i sammanhang med det förslag, som här nedan kommer att framställas i afseende å § 4 m. fl. i Instruktionen för taxeringsförrättningarne. B) Bevillning för inkomst af kapital eller arbete. § 6. Utaf C. J. L. Lönnberg har jemväl blifvit hemstäldt huruvida icke Fisken, såsom i kameralt hänseende af stor betydelse, borde under § 6 specielt nämnas bland öfriga titlar, för hvilka bevillning såsom för inkomst af arbete skall erläggas, helst det vore bekant att tveksamhet verkligen uppstått hvart desamma egentligen skolat hänföras; men då härvid förekommer, å ena sidan, att sådana fisken, som åtfölja hemman och med dem gå i köp, äro inbegripna i hemmanens taxerings - Bevillnings-Utskottets Betänkande ,JV? 9. 13 värden, samt å den andra, att af författningens allmänna föreskrift i § 6 otvifvelaktigt följer, att fiskerihandtering, der den såsom särskildt näringsfång bedrifves, bör för den inkomst, som deraf erhålles, beskattas såsom hvarje annat yrke, har Utskottet funnit motionärens framställning icke böra föranleda till den föreslagna åtgärden.
Såsom nu »hvar och en gör som han har lärt till, och talar som han har vett till», visste tärnan inte bättre än hon svarade: »jo, det kunde aldrig likare vara, än till ett baketråg att göra deg uti.» Straxt märkte ulfven att han var besviken, och att man gifvit honom en bagare-dotter för en konunga-dotter. Han blef derföre öfvermåttan vred, lopp hastigt tillbaka till kungs-gården, och sade att han ville rifva ihel hvart enda lif, om han inte fick prinsessan som var honom lofvad. Konungen hade så ingen annan råd än att taga igen sin tjenste-mö; men ulfven skulle komma igen dagen efter, för att hemta sin rätta unga brud. När nu andra dagen kom, var konungen mycket bedröfvad, och grundade bara uppå, huru han skulle slippa ifrån sitt löfte som han gifvit ulfven. Han tog så en bryggare-dotter som tjente på kungs-gården, styrde ut henne på det allra präktigaste, med gull-krona, och röda ringar, och annan kostelig prydnad, och sade att hon skulle fara i stället för prinsessan. Ja, tärnan var genast villig, ty det lekte henne i hugen att hon skulle få bära så mycken grannlåt; och konungen lät så föra ut henne till ulfven, med mycken ståt och många fagra ord, likasom hon hvarit hans egen dotter. Derefter skildes de åt. Konungen gick in till sitt, och tänkte att allt var väl bestäldt; men ulfven vänslades emot sin unga brud, och qvad: »Sätt dig på min rygg! Häll dig i min lugg! Och dig skall ingen fara ske.» Ja, tärnan gjorde som han bad; hon satte sig på hans rygg, och höll sig fast i hans lugg. Dermed begynt han löpa det fortaste han förmådde, och sprang så utan rast eller ro, ända tills de kommit långt, långt in i skogen. Men inte heller den gången fick konungen mycken glädje af sitt svek; ty när ulfven hade sprungit så att han var trött, stadnade han under en hög fura att hvila sig.
ConstitutionsUtskottet med hänvisning på 107 §. Regeringsformen framställt, anser jag mig först böra undersöka idéen och betydelsen af denna §, äfvensom ani ledningarne till dess stiftande. Svenska Folket har lyckligtvis från urminnes tider aldrig saknat Constitutionella samhällsförhållanden. Det är denna lycka vi också äro skyldige den förenade käcsla för frihet och Konungastyrelse, som aldrig inom Sverige varit utslocknad , och som alltid äfven under de svåraste skiften tryggat fortfarandet af dess sjelfständighet och dess frihet. Men ofta missbrukade hafva formerne för dessa förhållanden ej sällan erhållit en utbildning, som gjort dem till medel än i despotismens än i enskildfa herrsklystnadens händer. Sålunda finna vi i vår Hi - 170 Den 10 Julii f. m. storia tidehvarf, då Sveriges Ständer, missnöjda med förflutne Styrelseåtgärder, erkänt hos sin Konungen fullkomlig Envåldsmakt (Ji Kongl, Maj\ta Råd och famtehge Stunders förklaring af den 16 Nov. 1632 med flere Acta Publica). Säledes igenfinna vi ett annat tidehvarf, då de olyckliga frukterna af det förutnämnde styrelsesättet missledt Rikets Lagstiftare att söka korrectif i motsatta ytterligheter; då Ständerne utan band af något ansvar eller några former tillägnat sig eller rättare sitt af 50 Adelsmän, 25 Präster och 25 Borgare bestående secreta Utskott oinskränkt lagstiftande , verkställande och lagskipande makt; då Konungen, med skyldighet att låta sätta sitt namn under Ständernes beslut, ty ännu ville Folket ej känna annan Öfverhet än sin Konung var förvandlad till en ärftlig President i ett RiksRåds Collegium, hvars öfrige Ledamöter tilloch afsattes af Ständerne. Det är från detta tidehvarf, som vi äga så många sorgliga minnen af förtjente medborgares uppoffrande för partiagget, af Fäderneslandets stora intressens åsidosättande för de små enskildta.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utbyte af Krono-Länsmans-bos tällén a Melby och Näsby emot Krono-skattehemmanet Bredinge på Öland. (I. A.) Enligt hvad högstberörde, den 30 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna, Nådiga Proposition innehåller, hade hos Kongl. Maj:t Landshöfdinge-Embetet i Calmar Län i underdånighet anmält och förordat en af Länsmannen i Gräsgårds härad af Ölands södra Mot L. P. Marmolin till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ingifven ansökning, att de af bemälde Länsman innehafde tjenstebohemman, } mantal N:o 2 Melby i Segerstads socken och W mantal N:o 8 Näsby i As socken, hvilka hemman, såsom belägna på 1| mils afstånd från hvarandra och aflägse från både Landshöfdinge-Residenset och ortens Tingsställe, hvarken kunde af boställshafvaren i sambruk skötas eller med fördel för tjensten bebos, måtte få utbytas emot det bättre belägna Krono-skattehemmanet TV mantal N:o 9 Bredinge i Kastlösa socken, som Marmolin för sådant ändamål inköpt; — i afseende å hvilken fråga utaf handlingarne inhemtats: att, enligt Jordeboken, hemmanet Näsby N:o 8 i As socken bestode af f mantal, hvaraf blifvit till skatte försålda, den 20 Januari 1829, T\ mantal och den 31 December 1850, likaledes T% mantal, samt genom Kongl. Majrts Befallningshafvandes Utslag den 17 Juli 1823, TV mantal anslagits till bohemman åt Länsmannen i Gräsgårds härad, hvarförutan hemmanet hade sig åsatt en Kronan behållen ränta af 7 R:dr 2 sk. 4 rst., kronotionde 10f kappar Råg och 16 kappar Korn, utmarksskatt 4j| kappar, hälften Råg och hälften Korn samt deltoge i Roten N:o 60 för J mantal och genom Kongl.
Anteckaingar fr6n grelrisk-turkish fiilttd et 189 ' 7, r~f Bellgt H. Bo !~, underlojtnant vid k. Sm~lanrls, arena ierkbr. Med illustmationer ocb kartor. Det hB.r omtalade kriget ligger oss alltfor nBra i tiden. fiir att icke hvar oeh. en skulle hafva det i friskt minne. Dessu anteckningilr aro dock va1 vgrda att h a s, skrifnn soin de Iro pfi ett enkelt, tillhdande konstlost siitt. Xed allt skal yttrar sig forfattaren tiimligen ironiskt om prossens s. k. officiella krigskorrespondeIlter, sedanzl de te sig p i nBra hill, och gent emot deras fiirglagda rapporter fralustli hans egna skildringar troviirdiga och fulla af mdlande detdjer. Personligheten moter osu ofverallt ocli det iir just dettu som vacker v l r t intresse och framkallar r i r lifliga medkiinsla fiir de svenska f rivillig?, hrilka deltogo i striderna. S o u en slags sam~nanfattning af omdomet angdende krigets sorgliga utghng citeras satsen:)) att i motgingens dagar Br ant, l ~ ~ a c l man gor, or8tt9, Bfrensom det motsutta ilttxycket, med afseende p5 den turkiska ledniagen, att framgdngen rattfiirdigar allt. s Mihanda skall af svddane, ett ijgonrittnes sannfardiga skildringar, vbr ungdom f B en klarare inbliclr i hvad krjget verkligea iir, och lasningen af en bok shdan som denna kan diirfiir varmt aqbefallas. " a)) Sveriges Hjlltnr och Bidilersmiila. Efter Afzolius ' sagohiifder, skildrade for ungdomen af B,wst ~ ~ e s t e;. b e r Pris ~.
Då icke, såsom motionären uppgifvit, någon olägenhet, Utskottet veterligen, , uppstått af den tillverkare af sådane arbeten eller varor, hvilka, för att blifva fullständiga, fordra handläggning äfven af annat handtverks idkare, enligt denna § medgifna rättighet, att låta sålunda erforderligt arbete af i handtverket tfHärd gesäll eller annan antagen arbetare verkställa, anser sig Utskottet 8 Alltn. B t sv.- ock Ekon. - U/skot!tis Betänkande, N:o 128. böra afstyrka motionärens förslag, att ifrågavarande § måtte upphöra att vara gällande. § 9. Ehflra någon ändring af denna § icke blifvit af motionären påyrkad, torde likväl, till följd af den förändrade redaktion af 3 § mom. b), Utskottet föreslagit, 9 § böra undergå derefter lämpad förändring; och får Utskottet derför hemställa, det Rikets. Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att 9 § måtte erhålla följande lydelse: T ill idkando af fabrikseller handtverks-rörelse kunna ock , flere förena sig i bolag under gemensam firma. År fråga om handtverk, vare hvardera bolagsmannen pligtig att fullgöra de för behörighet till handtverks idkande bestämda vilkor. Dä fråga åter är om endast fabriks-rörelse, vare den bolagsman, som skall fabriken förestå, underkastad de för sådan rörelses idkande föreskrifna vilkor; — gällande stadgadt. § 10.
Detta embetsverk har först och främst, genom anförande deraf, hurusom det hade befattning med alla de auktoriteter som förvaltade de till statsregleringen hörande medel, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen, Myntoch kontrollverken, Tullverket m. fl., och att allt detta utgjorde dess rörelse^ velat visa, att den omfattning Fredin, enligt det föregående, gifvit förslagshufvudboken vöre för trång, och hufvudboken fördenskull olämplig; men Statskontoret har härvid synbarligen icke iakttagit det förhållande, att, om äfven denna vidsträcktare verksamhetskrets tillhör Statskontoret, en del af samma verksamhet likväl af detta verk omedelbart, utan biträde af andra underlydande auktoriteter, utöfvas hvilken del utan tvifvel är densamma, som föregående Revisorer samt Rikets Ständer benämnt Statskontorets enskilda rörelse, och för hvilken de likaledes önskat en särskild räkenskaps uppgörande, emedan, när alla öfriga auktoriteter, som förvalta statseller allmänna medel, hvar för sig, redan äga och mäste äga sjelfständig och fristående anteckningar och redovisningar öfver hvad desamma omedelbart om händer hafva, men en sådan redovisning i vanlig tid och form ännu för Statskontoret saknas, det, för erhållande af ett i detta afseende fullständigt och likartadt sätt för redogörelsen i allmänhet, ej behöfdes mer, än att äfven i Statskontoret upprättas en dylik redovisning för hvad under dess omedelbara förvaltning ligger. Under vidhållande af denna enkla och klara idé, kunna Revisorerne ej annai än afstyrka inrättandet af den hufvudbok, sorn blifvit af Statskontoret, i sammanhang härmed, föreslagen att upprättas för dess rörelse, enligt verkets ofvanangifna uppfattning, eller, med vissa undantag, för alla de verk, sorn "hafva uppbörd af statsregleringen tillhörande medel, helst sålunda just den anmärkta bristen i närvarande förhållanden kom - ine att qvarstå och, i alla fall, resultatema af en dylik hufvudbok tids nog blifva bekanta genom rikshufvudboken, som sammandrager alla de föryaltande verkens redovisningar.