Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som, med gillande af Stats-Utskottets hemställan, anser, att Kongl. Maj:t må ega att af det till böckers inköp för Kongl, Bibliolheket beviljade anslag, till arfvoden för extra biträden vid catalogers upprättande och Bibliothekets ordnande, under loppet af 3:ne år, disponera 1,000 R:dr årligen, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, kommer till dylika arfvoden ett serskildt anslag af »,ooo R:dr Banco årligen att, intill nästa Riksdag, utgå. »4 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial} N:o 33g. Voteringen har utfallit med 71 ja och 48 nej, hvarigenom Stats-Utskoltets här ofvan omförmäldte förslag blifvit bifallet. 24: Je Voteringen. (enligt 4":<Je punkten.) Den, som vill, att Rikets Ständer i underdånighet frams!älla den önskan., att Ulricsdahls Invalid-Inrättning må upplösas och Uiricsdahls Slott återgå lill sin ursprungliga bestämmelse, voterar Jii 5 den, det ej vilt, voterar Nej; Vinner nej, kommer skrifvelsen alt innehålla den önskan, att åtgärder malle vidtagas, hvarigenom Invalid-Inrättningen på Ulricsdahl måtte successivt kunna upplösas. Voteringen har utfallit med 81 ja emot 38 nej; i följdhvaraf skrifvelsen i ämnet kommer att expedieras i enlighet med ja-propositionens innehåll. Sedermera har., i fråga om disposition af Invalid-Inrättningens tillgångar. votering blifvit företagen, enligt följande proposition:
Föredrogs till pröfning Allmänna Besvärsoch OeconomifeUtskottets, den i o sistlidne Februarii afgifne, samt den i samma månad, eftermiddagen, på Bordet lagde Betänkande, rörande yrkad jemnkning i Transportskyldiglieten af Tiondeoch AfradsSpannmålen. Herr Oxehufvud, Bo, uppläste följande: Den af riksdagsmannen Eric Svensson väckta fråga, rörande TiondeSpannmålens forslande, bar mycken gemenskap med det Memorial, som jag uti Plenum den 3o sistledne December hade äran i samma ämne afgifva, hvilket då blef till Statsoch OeconomiasUtskotten remitteradt, och enär detsamma från berörde Utskott ännu icke återkommit; så får jag hos Högloflige Piidderskapet och Adeln vördsammast hemställa, huruvida detta nu upplästa Högloflige OeconomiseUtskottets Betänkande kan till pröfning företagas. För min del tror jag, att detta vigtiga RiksdagsÄrende bör närmare skärskådas, i sammanhang med de, uti Utskotten, i lika Mål under Beredning varande ämnen; särdeles den tankan, att ombyte hvart tredje år bör ske med Hemmanens anordningar till olika Räntetagare, på Den 2 Martu. 79 det alt någorlunda lika rättvisa och förmån må Medborgare vederfaras, förthy nu händer att, i samma By eller Socken, den ena Åboen är med sin KronoTionde anslagen till sin Kyrkas Vinsäd och Kyrkoherdens Vederlag, hvilket merendels utan förhöjning får efter Markegång lösas, den andra Grannen är anslagen till Löntagare och blir anvist 6 mils Transport, den tredje är anordnad att lefverera till Kronan och ålägges i3 å i4 mils Transport-skyldighet. Sådana olika förhållanden äro högst obilliga, och derest all Transportskyldighet icke blifver afskaffad, så bör och kan fördelningen af detta Onus allralämpligast vid Jordransakningarne regleras, och all mannamån i denna del förekommas.
Sirs hemställan i öfrigt antogs, skulle Regei:n nog veta all gifva embetsverket ett lämpligt namn. Ifall dessa åsigter befinnas riktiga, skulle jag tro, att den benämning af abderitisk!, sorn en ledamot gifvit förslaget, med mera skäl kunde tillämpas på klandret uti hans ytlrande. — Här har äfven blifvit anfördt, att StatsUtsk. tillstyrkt att uppföra Convoj-commissariatets tjenstemän på indragn.stat och att gifva löner åt nya tjenstemän. Denna förmodan är grundad på en något för hastig genomläsning af betänk., ty Utsk. har tillstyrkt, att en summa af 6,000 r;dr måtte intill nästa riksdag anvisas till K. M:s disposition för det nya embetsverket, och såsom skäl för detta tillstyrkande anfört, att tjenstemännen i det gamla embetsverket, med undantag af en enda, hafva fullmakter på sina tjenster, hvaraf följer, att någon nedsättning i lönerna icke skulle kunna äga rum på annat sätt, än att de gamla tjenstemännen uppföras på indragn.- stat. Den andra hufvudsakliga invändningen mot betänk, är den, alt någon reservfond icke skulle finnas disponibel för handelns behof, synnerligast i krigstider. För min del skulle jag tro, alt det icke vore med en klok statshushållning förenligt att hopsamla fonder för tillfälliga och oförutsedda behof. För sådana behof äro creditiver vida lämpligare och sådana finnas ju till Regertns disposition. Om händelserna således skulle göra altSvenska handelns skydd påkallade en ökad beväpnad styrka, skall Styrelsen säkert icke underlåta att i mån af behofvet anlita creditiven, för att, sin pligt lik - Den 7 Novemb«r c. ra. mätigt, lemna Svenska handeln det skydd, som omständigheterna kunna fordra. Något stöd för öfrigt för förslagets bestridande kan jag icke lemna från det visserligen lyckliga förhållande, att Svenska skeppsfarten i sednare åren tilltagit.
N:o 110, i anledning af väckt motion i fråga om rättighet att skatteköpa de Domkyrkan i Lund tillhöriga hemman; Bifölls. 510 Prot.-Utdrag den 7 Juli 1860. N:o lil, i anledning af väckt motion i fråga om skyldighet för egare af frälseränta alt emot lösen afstå disposilions-rälten till ekeskog; Återremitterades. N:o 112, i anledning af väckt motion om upphörande af Klockares skyldighet att fortskaffa Dom-kapitlens och Kyrkoherdarnes embetsbref, samt öfverflyttande af delta åliggande på Allmänna Postverket; Återremitterades. N:o 113, i anledning af väckt motion om befrielse från roterings-skyldighelen för åtskilliga fiskelägen inom Norrvikens fögderi af Göteborgs och Bohus län; Bifölls. N:o 114, i anledning af väckt motion om allmogens i Garpenbergs socken befrielse från skyldigheten alt utgöra tjenslbarheter åt Garpenbergs bruk, samt upphörande af socknens roterings-frihet; Bifölls. N:o 115, i anledning af väckt motion om anläggande af en elektrisk telegraflinie från Öregrund till Gefle eller annan lämplig förbindnings-punkt på den närmast gående telegrafiineen; Bifölls. och N:o 116, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Betänkandet, N:o 25, angående befrielse för Rikets Stapelstäder från åliggandet alt årligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvanliteter salt. Utskottets hemställan gillades.
Land borde sätta sig til motwärn, om än de moro obewapnade och funne deras wanmagr at hindra Landels inkräktning, eller om de i sednare fallet kunde, man misstydning, answar och förföljelse för det de pa88ivt handlar, tåligt underkasta sig öfwermagten, för at undwika de rysiiga upträden och omenffligheter, hwilka enligt allt krigsbruk wörö wanlige, da Folker reste sig i massa och blefwe besegradr; 2:0. hwad det Folk hade synnerligast at iagttaga, som bodde pa en af Fiende occuperacl Landsstracka; huruwida det borde efterkomma Fiendens påbud med eller uran undantag, eiler lämna desse utan hörsamhet, om än deras lif och egendom blottställdes för misshandling af Fienden, som med swärdet i ena handen och eldbranden i den anora hade magt och utwäg at fatta sina befallningar i werkställighet; z:o. huruledes Embetsman i et salunda inkräktadt Land wisligast borde förhalla sig, och huruwida de skulle nedlägga sin tjenste-befattning, eller dermed fortfara m. m., och 4:0. hwad i sadane fall, som omnämnde äro, borde för brott anses, och huruledes förbrytelser efter deras olika art af grofhet borde dömmas och bestraffas, äfwensom Herr Lagmannen fluteligen föreslagit, at någor mane stadgas i allmänhet om ersättning för sadane Medborgare, hwilkas egendom, utan at de sjelfwe dertil gifwit anledning, blefwe til större eller mindre del fföflad eller skadad af Fienden, samt om sätter huru en sadan förlust rätteligen borde bedömas och ersättningen derföre beräknas och utgifwas. Da Menniskorne inträdde i Borgerligt Samhälle - Den 8 Mars. z83 hälle och gafwo sig en Styrelse, war hufwudändamälet, at staffa sig stydd nior yttre anfall.
Det a r ej enda gången man ser henne sä, emot sin bättre öfvertygclse, hvilkcn hon visade genom sitt lif i ord och gerning, skatta åt tidens smak, ty så bör man utan tvifvel uppfatta de flesta af hennes uttalanden i riden till Betti, skrifna som de äro vid en mera framskriden ålder, då ungdomens hänsynslöshet men ock dess uppriktighet fätt gifva vika för fordringarna frän en verld som ej älskade skarpa kanter; hon som sd många andra fick säledes ~ackomoderaa sig; i livarje fall ar denna sjalfmotsagelse psyko-. logiskt märklig, ehuru särskildt inom literaturhistorien ej ovanlig. Mångt och mycket af råden till 13etti har dock blifvit illa uttydt. Så varnar skaldinnan visserligen sina medsystrar för att gifva sig aton af belasena eller att föra sin beläsenhet till torgs, men hon varnar dem ingalunda för att vara belasna d. v. s. vara i besittning af bokligt vetande. Och om, säger en af hennes ypperste lefnadstecknare, professor Ljunggren, det sålunda heter, med läsning öd ej tiden bort^ o. s. v., sä säges dermed endast, att för qvinnan ar ej boklig lärdom utan huslighet det förnämsta, men ej att kunskap och bildning äro henneolikgiltiga, ty stras derpå i samma dikt fordras af henne bett odladt vett: en upplyst sjal, niigot som ingen kan få genom att vara tanklös, likgiltig och okunnig. Ännu har man ej sett, att verklig, sann bildning, ordet taget ej i betydelsen af endast ytliga minneskunskaper och s. k. sallskapstalanger, utan en sådan bildning, som vacker och värmer hjartat, någonsin gjort en qvinpa oqvinlig, men val tvärtom, ty okunnighet förenas ofta med råhet, och om denna an kan vara bortslipad från ytan, SH fi~iiies den dock ofta i hjartat och visar sig då i sjalfva uppfattningen af lifvet och dess förhållanden, ej minst inom hemmets verld.
Att sammandrag af alla hufvudredogörelser från stiftet skulle af Notarie-expedition upprättas, har icke blifvit.observeradt, då något formulär derför icke finnes bland — 368 — dem, som åtfölja Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 17 September 1856. Hädanefter skall sådant sammandrag upprättas. Samma förklaring gäller ock för liufvudredogörelsen öfver Konsistor» räkenskaper. Räkning öfver allmänna premieoch fattig-kassan finnes bland liandlingarne från härvarande högre Elementar-läroverks Rektor. För framtiden skall den öfverfiyttas till Konsistor» räkenskaper. Stipendia collectanea tillhöra ej stiftets läroverk, utan utdelas till studerande af Wermlands nation vid båda Universiteterna. Carlstads stift är ett bland dem som sakna emeriti-kassa. Detsamma gäller än mera i afseende på »bibliotheks-kassa för stiftets alla lä roverk»; någon annan redogörelse kunde icke finnas bland Konsistor» räkenskaper; ty veterligen finnes icke inom något stift en sådan kassa. Särskilda bibliotheks-kassor finnas icke uti de nya skolorna i Christinehamn och Arvika, hvarföre derifrån inga sådana räkningar kunnat inkomma. Från de öfriga läroverken hafva bibliotheks-räkningar blifvit lemnade. Att räkning öfver aflöningsmedel, såväl de indragna som de till lärarne utgående, icke bland Konsistor» räkningar förekomma, har sin grund deruti, att, enligt föreskriften uti 1856 års nådiga bref, alla anordningar å sådana medel disponeras på Rektorerna, hvilka således medlen redovisa. Med Åmåls och Filipstads skolfond är det särskilta förhållande, att anslaget för de skolorna genom nådiga brefvet den 21 September 1833 öfverlemnades till Dom-kapitlets vård och redovisning. Att låneräkning skall upprättas är endast vilkorligen föreskrifvet, och Dom-ka pitlet har hittills icke ansett någon sådan vara behöflig. Meningen med yttrandet angående »procenten å de särskilda räkningarnas utlånta kapital» är för Dom-kapitlet ofattlig. Skulle något fel vara begånget uti ränteberäkning, aflåter nog Eders Kongl. Maj:ts Kammar-rätt bestämd anmärkning och skaffar rättelse.
Då vidare, om arrester blilva å mötesplatserna uppförda, svårighet möter att i granskapet af mötesplatserna finna lämpliga personer, som kunna anförtros värden om arresterna med dertill hörande materiel, och hvilka kunna vara benägna att åtaga sig underhållet af arrestanterne och bevakningen, arresternas renhållning, uppeldning oell upplysning, med mindre än bostad äfven för en sådan person å mötesplatsen bereddes; så synes det Kollegium nödvändigt, att nämnda arrester äfven härtill blifva inredda. I afseende å denna fråga anser Kollegium sig underdånigst böra fasta Kongl. Majlis uppmärksamhet å följande omständigheter. Redan genom 1832 års Underhålls-Reglemente och senast genom föreskriften uti 9. g. 10. mom. af 1858 års Underhålls-Reglemente hafva de vid indelta Arméen anställde vaktmästare fått sig ålagdt att hafva daglig tillsyn öfver de vid eller uppå öfningsfälten befintliga byggnader, inventarier m. m.; men då härför fordras, alt de äro boende på eller nära,invid mötesplatserna och vid de flesta mötesplatser det förhållande eger rum, att bostäder icke kunna derinvid få förhyras, äfvensom bostadslägenhet icke varit att uti Kronans byggnader upplåta, så har det i allmänhet varit omöjligt att fullgöra denna föreskrift. Härtill kommer vidare, att nämnda vaktmästares aflöning endast utgör ISO Rdr årligen, ett belopp, hvarmed, isynnerhet sedan prisen ä lifsmcdlen tid efter annan stegrats, icke möjligt är för någon alt erhålla sitt dagliga uppehälle. Då likväl i betraktande tages det ansvar och det förtroende, som mäste lemnäs vaktmäslarne vid regementena, är det onekligen af vigt, alt till dessa befattningar kunna fås redbara och fullt arbetsföra personer, men detta torde icke vara att emotse, så länge aflöningsförmånerna äro lägre än hvad den ringaste dagsverkskarl kan förtjena. Och anser Kollegium äfven häraf nödigt, att vaktmästarnes villkor förbättras och i första rummet alt bostäder ät dem beredas på regementenas mötesplatser, der deras närvaro för vården af Kronans dyrbara byggnader och materiel dagligen påkallas.
I följd af hvad Utskottet i förevarande ämne sålunda anfört, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer, med underdånigt tillkännagifvande, att de för sin del anse, det afskaffandet af Öresundstullen vore för befrämjandet af rikets handel utaf yttersta vigt, samt aflösning deraf, på ofvan anförda sätt, måhända lämpligaste medlet att ernå detta mai, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i händelse denna deras åsigt i nåder gillas, Kongl. Maj:t täcktes, så vidt de politiska förhållandena sådant medgifva, i samråd med öfriga uti Östersjöhandeln deltagande makter, vidtaga de åtgärder, hvilka Kongl. Maj:t kan i nåder finna tjenliga, för att tillfälle till en sådan aflösning bereda; samt att under den tid, som kan förflyta, innan detta hinner att afslutas, Kongl. Maj:t måtte söka förskaffa åt svenska handeln och sjöfarten genom Öresund de ytterligare lättnader, som, utan störande af den vänskap och grannsämja, hvilka med konungariket Danmark lyckligen äro rådande, kunna erhållas. Stockholm den 8 Juli 1851. Häremot anfördes Reservationer: l:o af Herr Bråkenhjelm, P. R., som hufvudsakligen gillade Utskottets åsigter ej mindre om vigten för Sverige af Öresundstullens upphörande än om aflösning deraf, såsom det lämpligaste medlet att uppnå detta mål, men ansåg, - att Utskottet hade bordt i Betänkandet lägga mera vigt uppå samt närmare utreda de vigtigaste förhållanden, som komma att stå i samband med en möjligen blifvande sådan aflösning, såsom sättet och tiden för liqvidens verkställande, m. m.; och anlörde reservanten härvid: »En kapitalskuld, 10,700,000 R:dr, hvarå beräknas 4 proc. ränta och årlig kapital-afbetalning, amorteras genom Femtio årliga afbetalningar, hvardera 498,087
– Jag vill inte, jag vill inte, jag vill inte tänka på det! ropade han. Jag vill inte börja det nya året med grubbel och missmod, det kan bringa ofärd. Jag vill tänka på det sällaste jag har att tänka på, på min ömma Constance och på min son, som jag har den ljufva förhoppning, att detta år skall bringa mig. Detta stora nöje att blifva far skall varda mig till del! Min älskade Constance önskade jag i natt, då tolfslaget klämtade, allt möjligt godt och lyckosamt för det nu ingångna året, men hvad skall jag önska min son? John Hall hade med ens blifvit stillsam och lugn. Hans oroliga gång från det ena rummet till det andra afbröts hastigt, och med en djup suck satte han sig i sin fars gamla länstol, som var nött och sliten, men hvilken John ej velat ersätta med en ny eller låta renovera. Liksom fadern hade han för vana att tala högt för sig själf i ensamheten. Nu sade han: – Här har min fader suttit före mig och tänkt på mig, här vill jag sitta och tänka på min son, som ännu inte är till, men som jag tydligen ser framför mig. Han skall vara lik sin mor till det yttre, lika bildskön till växt och anletsdrag, och han skall vara lika intagande som hon, och han skall besitta hennes förmåga att vinna allas hjärtan. Och min son skall yttermera ha sin mors och hennes släkts lätta sinne och glada lynne, som aldrig dunklas af några grubblerier eller trista tankar. Men i allt öfrigt skall han vara lik min far. Klok och förutseende, samvetsgrann och rättrådig och driftig och arbetsam, och han skall ha lycka med sig i allt, så som min far hade. – Jag skall önska min son, att han skall ha lycka med sig i alla sina företag. – Och när min son vuxit upp och blifvit stor, och då han i allt liknar min far, äfven däri att han har sinne och förstånd för affärer, då skall jag öfverlämna dem till honom i samma blomstrande skick, som jag mottagit dem af min far. Det vill jag göra och det skall jag göra i trots af allt, hvad Carnegie tycks mena.
Hade grefve Hamilton i stallet frainlagt ett lagförslag i frigan, hade han säkert kunnat räkna p % nndeistöd fr %n utskottets sida. Ja, det hade nara nog varit fsestadt att sjalft framlägga ett förslag i ämnet och endast friiktan för en » baklaxa », ör att det öfverskridit sin befogenhet, hade hindrat det frkn att verkställa denna lofvärda afsikt. Motionen blef darp % utan votering afslagen af kaminaren, och voro därmed alla förhoppningar om att genoin 1892 &amp; rs riksdag erhhlla några förbättringar i den gifta kvinnans ställning jordade. Vid h e t s riksdag har äfven förekommit en tredje motion rö- rande akta makars agendomsförhållande. Denna r a r räckt af herr Nils Hanson i Bwga och begärde ägendomsgemenskapens utsträckning, s&amp; att den afven skulle existera. i den del af makarnes förmögenhet, som sedan gammalt varit darifrh undantagen, i fast iigendoiii pk landet, som den ena maken före eller under äktenskapet ärft elier förut förvarft. Motionen gick salimda i alldeles motsatt riktning mot aga de senaste hrtiondenas reforinsträfranden. Detta insig afven lagutskottet och erkände, att motionen innebure ett steg tillbaka i utvecklingen, hvarföre det yrkade afslag; det gick t. o. ni. si lange i sin liberalitet, att det i likhet med lagutskottet vid 1862-63 hrs riksdag rnedgaf, att ~iigendoiilssamfällighet emellan makar icke kunde betraktas såsom ett väsentligt moment i aktenskapet och att det etiska .sambandet emellan makarne ingalunda syntes kunna sttirkas genom den f öreslagna htgiirden B. Det var. emellertid med en viss fösvihing man slig, att hem Nils Hansons motion raknade icke sa f&amp; anlidngare i båda kamiarne, däraf i andra kammaren flere lmdtmannarepresentanter, soin i andra frågor visat sig ganska liberala. Af de anställda voteringarne fram-. gick, att den minoritet, som röstat för denna baksträfvaremotion i första kammaren bestod af.
Med den redan afhandlade frågan om muntlig rättegång sammanhänger den fråga om hvad i domstolens protokoll må inflyta, hvaröfver skiljaktiga meningar yppat sig vid ämnets behandling hos Lagkommitteen år 1821, utan att det då väckta förslaget till ändring i närvarande förhållande vunnit framgång; hvaremot detsamma hos Lagberedningen blifvit upptaget och enhälligt bifallet *). De skäl, som af en Ledamot i Lagkommitteen häremot blifvit anförda och af samtlige de granskande Ledamöterne då biträdda, hafva synts nog giltiga. Det vore icke lämpligt att angående protokollets form och uppställning meddela annan föreskrift, än den, som innefattades i 14 kap. 6 § Rättegångs - *) Rb. 1 del. kap. 9 § 2. Just-Ombudsmans Emb.-Berält. till 1850 års riksdag. 12 90 balken af 1734 års lag, att nemligen deruti borde upptagas, hvad af parterne anfördes, som till saken rätteligen hörde. Det befarades, att genom de föreslagna inskränkningarna protokollen i allmänhet skulle blifva ofullständiga och föga upplysande samt anledningar gifvas till obehagliga och tidspillande tvistigheter, ej mindre imellan parterna sjelfva, än imellan dem och domaren, om hvad som kunde anses bindande eller bevisande i saken och sålunda borde i protokollet anmärkas, eller icke. Både för parternes säkerhet och domstolens egen upplysning syntes det vara ändamålsenligast att, så vidt ske kunde, hafva saken utredd i alla dess delar, så väl i afseende på bevisningen som tillämpningen deraf, på ett ställe och i ett sammanhang. De ytterligare skäl, jag haft att anföra för nödvändigheten af protokollets fullständighet, finnas här ofvan yttrade i frågan om muntlig rättegång. Den skriftliga, som jag försvarar, kan ej förenas med de föreslagna uteslutningarna från protokollet. Att de s. k. ”inskrifningsprotokoll”, hvilka hos underrätterna skola föras, i lagfarts-, intecknings-, förmynderskapsm. fl. ärenden, måste skrifvas på papper, öfversändt från öfverrätt och med dess sigill genomdraget uti tvefalda exemplar, är ett stadgande i lagförslaget, hvari jag icke kan instämma *).
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, alt R. o. Ad. icke måtte återförvisa, utan bifalla denna punkt, och derigenom, så vidt möjligt är, göra slut på de Qerfaldiga bemödandena, att. oberoende af Regeringen, tränga sig fram till Statens kassakista. Hr Bildt, Didrik Gillis: Ender öfverläggningen i Lördagens plenum, hade jag tillfälle att framlägga de skäl, som talade för en jernväg i främsta rummet från Götheborg såsom ändpunkt 302 Den 25 September. Jag vill således icke nu trötta R. o. Ad. med ålernprepande af dessa skäl; men anhåller dock, all i minnet få återföra, det jag då, likasom vid föregide tillfällen, förklarat mig ingalunda vara någon motståndare mot anläggandet af en jernväg från Skåne inåt landet, utan tvertom anser eu sådan vara af mycken vigt för utvecklingen af vår industri i södra och medlersta Sverige, och således jemväl för liela riket. Huruvida vi emedlertid på samma gång, som den af K. M, föreslagna jernvägen anlägges, äfven kunna utföra andra, del är en fråga, hvars besvarande helt och hållet beror på tillståndet af våra finanser. Kan man nemi. visa, att flere jernvägar på en gäng kunna påbörjas och fullbordas inom en icke långt aflägsen framtid, och icke inom så långt aflägsen, att de s. k. fanx frais stiga till högst betydliga belopp, just derföre, alt landet icke har kapitalstyrka nog, att samtidigt verkställa flere större sådana anläggningar inom en kortare tiderymd, dä vill jag gerna med min röst bidraga till främjandet af mer än ett dylikt at belsföretag. Men örn, såsom jag befarar, Sverige icke har råd dertill, måste vi gä mera varligt till väga. Enl. K. M:s Propos. skulle kostnaden för jernvägen från Slockholm till Götheborg komma att upgå till en summa, sum vore något mindre än den, som lärer erfordras för den från Skåne upät landet löpande jernvägen. Den skulle nemi. upgå lill 16 milhr R:dr, med afdrag af kostnaden för Köping-Hults-banan.