Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sålunda föreslagna förändringen i sättet för utgifternas verificerande hafva Fullmäktige likväl alstyrkt, hvarvid Fullmäktige dels åberopat stadgandet i den inom Riksgälds-kontoret gällande tjenstgörings-ordning: att alla utgifter, hvilka äro bestämda och ovilkorliga, såsom ränte-betalningar, inlösen af Riksgälds-kontorels förfallna obligationer, m. m , besörjas af Kommissariatet, och dels erinrat, att då således blott en del af Kontorets utbetalningar grundade sig på Fullmäktiges särskilda beslut eller anordningar, skulle, derest dessa anordningar komme att bifogas verifikationerne, sådana utgifts-summor, som af Fullmäktige anordnades, blifva verificerade på annat sätt, än de utgifter, för hvilkas verkställighet Fullmäktiges anordning icke erfordrades; hvarjemte Fullmäktige tillagt, att, då ifrågavarande expeditioner egentligen vore att betrakta såsom bemyndiganden eller uppdrag för Kommissarierno att utbetala de af Fullmäktige anordnade beloppen, syntes Kommissarierne, till ådagaläggande af sin befogenhet att verkställa de skedda utbetalningarne, böra ega att i sitt förvar behålla dessa handlingar. Enligt hvad Utskottet, vid jemförelse mellan innehållet af Fullmäktiges och Kommissariatets anordningar, funnit, äro deruti enahanda föreskrifter angående sättet för de anordnade summornas utbetalning meddelade och till stöd för de beviljade utbetalningarne samma reglements-§§ samt Kongl. , Bref åberopade.
Att post-hemmanen, emot afsägelse af dem förunnade förmåner i och för post-föringen, äfvensom de gäslgifveri-skjutsskyldige mätte befrias från besväret att forsla posten, och detsamma, antingen ensamt eller i förening med personskjutsningen, ställas på entreprenad samt kostnaderna derför bestridas af Post-verket; 2:o. att lindring i post-föringen måtte för dem, som bestrida densamma, beredas på nedan uppgifne sätt, nemligen: aj genom inrättandet vid de större eller mera befarna vägarne af lätta postvagnar eller diligenser, hvarpå resande och paketer kunde, jemte posten, fortskaffas; h) genom förhöjning af legan för all post-skjuts; c) genom rättighet för innehafvarne af post-hemman att erhålla åkdons-lega; dj genom rättighet till skjuts-lega för två hästar, då postens och postiljonens sammanlagda vigt öfverstego ett skeppund, och då svårt väglag inträlläde; ej genom rättighet alt vid forsling af paket-post under de fyra första och de tre sista månaderna af året bekomma lega för tre hästar; Q genom dels förbud för postiljonerna att enskildt medföra bref och gods, eller låta andra personer, än den skjutsande, medfölja posten, och dels bestämmande af ansvar för postiljon, som under resan mellan stationerna onödigtvis sig uppehåller; g) genom erhållandet af ersättning för forslingen af enskilde personers lösbref-väskor med En Riksdaler Banko för väska, som en gång i veckan åtföljer posten, och dubbelt belopp, då väskan två gånger i veckan fortskaffas; samt h) genom föreskrift, att, till de skjutsandes efterrättelse, posterna skola vägas vid hvarje post-kontor, och uppgift om vigten af post-förvaltaren tecknas å postförpassningen.
Hafvet ligger utbredt som en ljusblå duk, endast i bränningarna kan någon rörelse märkas, der vågorna slå upp med ett hvitt, fosforescerande ljus. I himlens blå kupol hänger månen som en jättelykta, och det hvita skenet darrar öfver land och vatten. Från hela nejden strömmar sång – en fulltonig notturno. Du skulle vilja sjunga med, men du kan ej. Du måste tiga, men det kännes som ditt bröst ville sprängas af ofödda sånger, det brusar och klingar derinne – det är ekot af de italienska folkvisorna. Under saisongen. Kära Agda! Ett bref från dig, dateradt d. 25 Januari, sålunda midt under brinnande, pågående saisong! Ett så ovanligt fenomen glömmer jag icke i brådkastet, Agda, det kan du lita på. Tack, tusende hjertliga tack. Jag måste tillstå, att det var öfver mina djerfvaste förväntningar, att du under innevarande kritiska period skulle egna några tankar – hur flyktiga och ointresserade de tyvärr voro – på din tråkiga, gamla vän härnere i Mentone. Vet du, ett så stort bevis på ditt goda minne vis à vis min obetydliga person gör mig nära nog en smula – hur skall jag uttrycka mig – en smula hufvudbry, och du kan tänka dig, för hvarje gång det rungit för mitt öra, alt sedan jag fick ditt sista bref med den välbekanta stilen på kuvertet, erinrade jag mig det gamla ordstäfvet, att när det tonar för ens öron, är det någon som tänker på en, och samtidigt såg jag alltid för min inre syn en ung dam af mina bekanta med slanka, fina former, förnäm hållning och helblå ögon – hur många gånger misstog jag mig, törs jag fråga det, Agda? Bah tokprat alt hvad jag klottrat i hop ännu så länge, men gamla vänner emellan är ju litet tokeri ganska förlåtligt, ja nästan att rekomendera, ty »ty alla sätt äro bra utom de tråkiga» och hvad man än säger i vårt gamla, kryddkrämarnyktra Sverige, i Frankrike är det alltid en kompliment att blifva kallad »un fou diable».
De vid Krigs-Expeditionens i Stats-Rådet hällne Protocoll för den 7 Julii och 11 Augusti 1812, 26 Januarii och 2 Februarii samt Krigs-Berednings-Protocollerne den 7 Marth och 23 Maji 1814 gjorde anmärkningar lemnades utan afseende. Krigs-Berednings-Protocollet för den 3 Januarii 1815 samt Stats-Råds-Protocollerne för den 27 September 1814 och 10 Januarii 1815, angående Handlanden Benedicks leverans, lades på bordet. Vid Protocollerne hällne i Stats-Rådet den 5 Junii 1813, den 22 dito, den 6 Julii 1813, den 29 Marth, den 10 Maji och 7 December 1814, samt 7 Februarii 1815 hade å Afdelningen anmärkningar blifvit gjorde vid åtskilige felaktigheter, som lagt hinder i vägen för granskningen af dermed gemenskap ägande Protocoll, hvilka anmärkningar lades på bordet. Stats-Itåds-Protocollet för den 16 Februarii 1813 och dertill hörande Berednings-Protocoll för den 4 December 1812, angående förnekad fardagsrättighet å så kallade Bohemman i Blekinge. Herr Baron Cederström, Jacob, ansåg, att, då någon fardag för en afträdande Compagnie-Chef eller dess 936 Riksdagen 1815. Sterbhus å Bohemman icke komme att äga rum, hade derigenom en lagförändring blifvit gjord, hvilken icke i behörig ordning tillkommit, hvarföre Herr Baron dervid fann skäl till anmärkning. Herr Lagmannen Nensén fann äfven för sin del saken anmärkningsvärd och ett obehörigt undantag gjordt från Allmänna Lagens och Boställs-Ordningens stadganden, hvilka borde följas, om äfven något annat förordnande i detta ämne kunde igenfinnas i äldre författningar, som till sin kraft och verkan upphört.
Maj:t derefter genom Dess Handels”och FinanceExpedition pröfva, huruvida ”böter och ansvar må för den åtalade förbfy”Lelscn eflergifvas,” (NB innan ransakning Den 19 Mars e. m. 109 föregått) ”då, i händelse af Nådig eftergift, hvarken publik åklagare eller någon ”annan må äga anspråk på de dem eljest ”tillkommande andelar af varors värden el”ler böter.” — ”Det åligger till följd här”af hvarje beslagare att göra sig noga underrättad angående sådane omständigheter ”vid beslagstillfället, som kunna ådagalägga det mer eller mindre uppsåtliga vid ”förbrytelsens begående ” (sålunda skall jäg, då jag gör min tjenst, äfven göra mig reda för, om någon anledning finnes, att ej tilltala förbrytaren, och förmodligen skall den anledningen sökas hos personen) ”och ”att derom afgifva rapport i Stockholm till ”GeneralTullStyrelsen, och i Landsorterne ”till TulldistrictChefen eller Tullkammaren ”i den stad, der målet skulle, i händelse af ”laga beifran, vid domstol i första Instan”tien handläggas, hvarefter, i sednare fal”let, DistrictChefen eller Tullkammaren, ”enär skäliga anledningar förekomma till ”den slutsats, att förbrytelsen utan uppsåt ”är begången, bör, så framt den anklagade ”partén sjelf icke, till undvikande af uppskof, föredrager målets handläggning vid ”domstol, genast till GeneralTullstyrelsen ”fullständigt inrapportera förhållandet och ”afvakta föreskrift i ämnet, innan målet gö”res vid domstol anhängigt.” Detta är nu ett opus af en underordnad auetoritet, analogt med Regeringens ifrågavarande åtgärder; ett förvånande bevis på laglöshetstill - i io Den 19 Mars e. m. stånd, då Embctsmännen upphäfva sig till alt först pröfva, om brottslighet äger rum eller ej, och om åtal vid Domstol bör ske. Principen af 1807 års Förordning måtte ligga till grund för detta förhållande, emedan den ej tillåter enskild person att åtala Domare för tjenstefel.
En blifvande lag härom skulle derigenom gifva ett uttryck åt modrens, i naturen och rättvisan grundade, känsla, derest hon i lifstiden icke begagnat sin i lpgen förvarade frihet; och lagliga arfvingar kände såmedelst de rättigheter och skyldigheter, de till den aflidnas sterbhus ega. Vidkommande sedermera tiden, hvarinom den rätt, oäkta barn sålunda skulle få åtnjuta, borde göras gällande, hafva Rikets Ständer funnit de stadganden, som förekomma i Ärfda-Balkens 15 kapitel, afse endast arfvingar, och följaktligen uti nu ifrågaställa fall ej ega tillämpning, äfvensom bestämmelsen i samma Balks 18 kapitel, angående tid för bevakning af testamente, hafva afseende på ett ännu icke laga kraft egande testamente, och således hänföra sig till ett annat förhållande än det, hvarom fråga är. Det är dock af vigt att en noggrann begränsning i denna del finnes, likasom att den blifver sådan, att lagliga arfvingar ej må alltför länge hållas i ovisshet om de anspråk, som kunna väckas å den egendom; hvartill de anse sig ega arfsrätt, isynnerhet då anspråken grunda sig på förhållanden, hvilkas utredning och bevisning försväras, ju längre dermed fördröjes. Rikets Ständer hafva härvid ansett omförmälda tid lämpligen kunna bestämmas till ett år efter modrens död. Efter denna tid kunna lagliga arfvingar, enligt 6 §. 15 kap. Ärfda-Balken, förlora arfsrätt i följd af underlåten anmälan, börande ej eller större rätt oäkta barn tilläggas. Slutligen hafva Rikets Ständer funnit stadganden blifva erforderliga, rörande tiden och vilkoren för återlösen af bördköp!, jord, derest sådan finnes bland qvarlåtenskapen. Dylik Expedilions-UtskoUets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o SO. 73 Dylik jord kan nemligen, efter 3 §. 17 kapitlet i åberopade Balk, genom testamente bortgifvas, och tillhör således den egendom, hvartill oäkta barn, enligt Rikets Ständers åsigt, skulle få rätt.
Frölichs tillägg, att invisningar å R. St:s Rank skola utfärdas i enlighet med derför gällande författningar, så lärer det falla af sig sjelf, att de ej på annat sätt kunna utfärdas, och Ut$k:n hafva derföre icke ansett behöfligt att nämna något derom. För resten finner jag skillnaden emellan förslagen i denna § så obetydlig, att jag anser likgiltigt, hvilketdera antages, och vill ej bestrida, att Gr. Frölichs §, med ändring endast i de delar jag nu omnämnt, må antagas. Frih. Boye: En värd ledamot har upplyst mig derom, att han missförstått min mening, då jag yttrade, att jag till en del var förekommen af Hr Nordenanckar, och jag har då kanske blifvit missförstådd äfven af andra. Jag afsåg dervid endast frågan om ordningen vid ämnets behandling, som då förevar; men min mening var icke att understödja Hr Nordenanckars begäran, att 19 § nu måtte införas. Helt annan måste den fråga vara, i hvilken ordning föredragningen och pröfningen skall ske, och helt annan frågan om företrädet emellan §§ i de olika förslagen. Jag är glad att va - Den iG Mars c. m. 313 vara ifrån den förra frågan; och då jag nu ser mig inne på den sednare, får jag förklara, att jag lika med Ilr Lefren anser Gr. Frölichs 7 § vara bättre än Utsktns 5:te, och anhåller jag om propos. till bifall å Gr. Frölichs förslag. Hr Cederschjöld; För att icke ingå i någon nu kanhända onödig pröfning af Gr. Frölichs 6 §, skall jag anhålla att först få veta, huruvida Hr Gr. o. Landtm, samt IL o. Ad. vill låta den vid detta tillfälle komma under pröfning; och 0111 Hr Gr. o. Landtm, tacktes inhemta Ståndets beslut derom, så torde jag, för den händelse, att IL o. Ad. beslutar, att den nu skal! profvas, få utbedja mig att derom få yttra mig. H. Ex.
Om man lager detta i betraktande, jemte de ofantliga besparingar, som skulle upkomma vid arméens och krigsmaterielens fortskaffning under ett krig, så hemställer jag, om man icke lätt skulle kunna få igen dessa så mycket omskrikna 10 mill., hvilkas gifna förlust jag likväl på förut andragne skäl högeligen bestrider. Jag har visserligen ännu mycket att i denna sak tillägga, men som jag förmodar, att många flera talare komma att i denna fråga på ett talangfullare sätt än jag förmått, förorda denna riksvigliga angelägenhet, vill jag icke längre uplaga R. o. Adis 422 Den 27 Augusti f. m. tid, utan får endast vördsamt anhålla om bifall till denna föredragne punkten af Ulsk:s utlåt. Gr. Hamilton; Sedan R. o. Ad. beslutat, att den garanti, som vid sisth riksdag lemnades åt ett bolag, hvilket skulle åtaga sig att anlägga en jernbana emellan Örebro och Hult, skall uphöra, i händelse något sådant bolag icke numera existerar, lager jag för afgjordt, att R. o. Adis afsigt med detta beslut var, alt alla de beslut hvilka i afseende å nuvaride fråga komma alt fattas, skola vara beroende af omnämnde bolags uphörande, och att således H. Ex. Hr Piili. o. Landtm, torde framställa den propos., att de beslut, som R. o. Ad. i håga om jernvägars anläggning framdeles fattar, ske under förutsättning, alt nyssnämnde bolag uphört ali vara till. Hvad den första, nu föredragne, punkten beträffar, så sondel faller den i åtskilliga delar. Den törsta frågan är den, huruvida man anser jernvägars anläggande i vårt land vara önskligt och verkställbar!. Jag får tillkännagifva, att jag tillhör denna åsigt, och jag vill tillägga, att jag anser dem icke blott möjliga och önskvärda utan äfven af behofvet påkallade. Den lid ligger åtminstone icke utom historiens område, då en resande för att komma från Skara, hvilken stad dä var den Svenska civilisationens medelpunkt, och till Slockholm, behöfde en lid af 3:ne veckor.
De 2:ne kyrkobyggnadslån, som under 1850 och 1851 samt 1853 och 1854 års riksdagar beviljades Knäreds församling i Hallands och Markaryds församling i Kronobergs län — af hvilka lån det förra är 1852 utbetaldes med Tjugufyra - 22 Ståls-Utskottets Memorial M 200. tusen R.dr och det sednare Sr 1854 med Tiotusen R:dr — skola till Riksgäldskontoret återbetalas genom erläggande före hvarje års slut, af Sex procent å dessa låns ursprungliga belopp, dervid Fyra procent årlig ränta för det återstående lånekapitalet bör beräknas; kommande det öfverskjutande beloppet att såsom afbetalning å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit til! fullo godtgjord; hvarjemte den ytterligare ersättning, förstnämnde församling möjligen kari i laglig väg erhålla för sin förlust i anledning af den förut uppförda kyrkans, genom olyckshändelse förorsakade, förstöring, bör uteslutande till afbetalning å denna församlings lån användas. § 35. Sedan det under 1856—1858 års riksdag Wallentuna församling i Stockholms län, för ny kyrkas uppbyggande, beviljade och till nämnde församling under år 1859 från Riksgälds-kontoret utbetalda lån ä Tjugutusen R:dr fått under Fem års tid utan ränta innehafvas, skall detta lån äfven återbetalas medelst erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent å lånets hela kapital-belopp; hvarvid samma rönta beräknas, som enligt näst ofvanstående § är föreskrifven för de 2:ne deruti omförmälda kyrkobyggnads-lån. § 36. De för nedannämnde reparationer och arbeten å Linköpings, Wexiö, Skara och Westerås domkyrkor, under 1847 och 1848.
Ständer om beviljande åt henne af årlig pension, vill, i betraktande af aflidne landshöfdingen Sandelhjelms mångåriga tjenstetid, och derunder ådagalagda förtjenster samt härvid i öfrigt förekommande bevekande omständigheter, härmed hafva till Rikets Ständers Stals-Utskott i nåder öfverlemnat ifrågavarande underdåniga ansökan med dertill hörande handlingar, för det afseende, hvartill Rikets Ständer må finna berörde förhållanden böra föranleda. Stockholms Slott den 28 December 1850. 0 SCA R. A. P. Sandströmer. Utdrag af protokollet öfver Finansärenden, hållet inför //. M. Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slolt den 28 December 1850. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre. Stats-råden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg och Gripenstedt. Chefen för linans-departementet, Stats-rådet Sandströmer, föredrog i underdånighet: - 12 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, JVI 33. 17:o. Framlidne landshöfdingen m. m. P. Sandelhjelms enkas, Sophia Dorothea Zettermans, underdåniga ansökning, att då boet efter hennes aflidne man icke lemnat någon behållning och de pensionsbelopp, hon, jemte en oförsörjd dotter, kunde varda från Civilstatens pensionsinrällning tillerkänd, vore för deras utkomst alldeles otillräckliga, Kongl. Maj:t måtte täckas till Rikets Ständer göra nådig framställning om beviljande åt henne af årlig pension.
Majit nu gjorda framställningen i afseende å ordnandet af utgifterna till storskiftesoch afvittringsverket för år 1867, desamma under nämnda år skulle komma att ej obetydligt öfverstiga dem, som för ändamålet utgå för hvarje år under innevarande statsregleringsperiod, anser dock Kongl. Majit, med hänsyn dertill, att dels icke alltid hela antalet landtmätare är i tjenstgöring, utan vakanser med deraf härflytande besparingar uppstå, och dels antagligen vid 1866 års slut några besparingar å anslaget till ifrågavarande ändamål skola förefinnas, — att med ett anslag af 160,000 Ridr utgifterna under år 1867 i och för storskiftesoch afvittringsverket skola kunna bestridas; och föreslår derföre Kongl. Majit, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. 15 att Rikets Ständer, till fortsättande af storskiftesoch afvittringsförrättningarne i rikets norra län, måtte för år 1867 utöfver det å Riks-staten uppförda anslag till skiften och afvittringar, 63,000 R:dr, anvisa å extra stat ett belopp af 97,000 R:dr“. I likhet med hvad, uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof blifvit hegardt för öfrigo landtmätare i länen, har Kongl.
Fattade beslut, i sista punkten böra ut-1 bylas mot utfärdade beslut} äfvensom att liela denna punkt borde uppflyttas näst efter den loista i samma §: alla ifrån Konungen—förda Prolocoll? hvaremot det följande: Sknlle den föredragande finna m,m, lämpligast kunde utgöra ett senare mom. i §. §, 43; Ståndet ansåg en större latitud bär böra lemnäs för Konungens val, för den händelse, att Justitise-Miuistern eller de icke föredragande Stats-Råden egde laga förfall. §. gg; Ståndet ansåg Justitia Departements Expedition här böra rättas i öfverensstämmelse med § 24; och samma anmärkning gjordes äfven vid Tryckfrihels-Förordningen § 2, morn. 4* De öfriga §§ lemnades utan anmärkning. Från Vallo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Vtskottens Betänkanden, Utlåtanden och Memorial: N:o 44, i anledning af motion, om rättighet för Baneo-Styreisen, att 8 Fröt. Ut Jr. d. 6 Oet.
St:r beslutat, att RiksgäldsContoiret skall tillhandahålla Styrelsen öfver Stuteriinrättningen ett penningeföi skott af högst Trettio fern Tusen (35,000) R:dr, att, efter behöriga reqvisitioner, i mån af behofvet, lyftas, dock alltid i jemna Tusen Riksdalertal, under vilkor, att de lyftade summorne med löpande Fem proctts årlig ränta utaf StatsAnslaget återgäldas, i sådant förhållande, att hvad som t. ex. lyftes år i83o återbetales till en fjerdedel, jemte upplupne räntan, hvarje af de nästpåföljande fyra åren, hvad som lyftes år i83i, likaledes till en tredjedel hvarje af de nästpåföljande åren o. s. v.; så att alla de (lyftade summorne äro med ränta återguldne sednast år t834$ hvadan utaf StatsAnsIaget bör innehållas och till RiksgäldsContoiret aflemnas hvad som hvarje år i Capitalandel och ränta erläggas bör, enligt dea uppgift derå, som från RiksgäldsContoiret varder StatsContoiret meddelad. Dock är af R. St:r härvid fäsladt < 46 ) det förbehåll-, att K. M:t i Nåder bifaller ofvanomförmäldte vilkor samt derom låter Fullmäktige underrättas; hvarförinnan något förskott icke får af RtgsContoiret utbetalas. * Fjerde Afdelningen. Crcditiv-Anslagen. §• 61. Den summa, som, enligt 63 §. RegeringsFormen, bör afsättas och anslås, att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han StatsRådet in pleno hört och R. St:r sammankallat; och hvilken summa blifvit bestämd till Två Millioner R:dr, utbetales af Banken. — För det belopp, sorn kan komma att i Banken å detta så kallade Stora Creditivet lyftas, skola Fullmäktigei RiksgäldsContoiret, å R.
Men att för en sådan göra tjensten antaglig kan jag ej föreställa mig annan utväg än dels en jemngod aflöning med den, man i jemngod tjenst har att vänta, och dels rättighet att, med fortfarande befordringstur njuta ledighet från innehafvande tjenst, emot afträdande af de till en vikaries aflöning nödiga fördelar; hvaremot afsättligheten icke lärer kunna försvinna, utan att ett större oberoende af förmannen upkommer, än som med tjenstens fordringar vore förenligt. Behofvet fordrar således, att arfvodet förhöjes till 1,600 R:dr b:ko, inberäknadt Sekreterarearfvodet i tryckfrihets-komitéen, med särskild tillåtelse att njuta ledighet från förut innehafvande tjenst, utan förfång af dermed följande befordringsrätt och med bibehållande af de löninkomster, som öfverskjuta hvad vikarien anses berättigad att erhålla. En sådan tillåtelse lärer ej vägras vid förordnanden till befattningar un - 396 Den 31 December e. m. der Riksdag hos Rikets flöglofl. St:r; nien utan särskildt stadgande torde den väl icke kunna vidare utsträckas; och ett dylikt stadgande synes derföre vara af nöden, när fråga är örn tjenstgöring hos Rikets Höglotl. St:rs Just.-Ombudsman. Afven de till Exped. hörande två kanslister tjena för sämre vilkor, än som deras vederlikar i andra verk bestås. Deras göromål åro icke derföre mindre, och då elen ene af dem såsom registrator och derjemte sysselsatt med utskrifning af utgående expeditioner, är härigenom mer och icke mindre uptagen, än som kan fordras emot hans lönevilkor, äfven om de voro jemngoda med kanslisters i allmänhet; är det endast af andra kanslisten, som biträde får förväntas vid granskningen af fånglistor, hvilken, oaktadt all använd flit, öfver ock icke under hvad af de dermed sysselsatta kunnat fordras, dock ännu står på den fot, som tillförene blifvit af mig anmäldt, nemi. att näst förflutna årets och en del af det föregåendes fånglistor alltjemt befinnas ogranskade.