Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad den förmodade besparingen i förvaltningskostnaderna för Myntverket för öfrigt beträffar, tror jag, att dessa kostnader skulle vida öfverstiga deras nuvar. belopp, om myntningen komme att ställas under en administration, som, enligt hvad erfarenheten alltför ofta ådagalagt, arden dyraste i hela Svea Rike. Hr Rosenblad: Den grundlagsfråga, Hr Stuart omtalat, anser jag icke vara hit tillämplig. Bancofullmägtige äro för närvar, tvungna att emottaga befallningar från auctoriteter, såsom polisen, magistraten m. fl., i egenskap af deras disposition af Bankens hus. Såsom förvaltare af Bankens pappersbruk, måste Fullmägtige emottaga befallningar af länsmän och fjerdingsman &c. Hvad den anmärkta dyrlieten beträffar, vill jag icke yttra mig derom. Jag tror, att administrationen är ganska dyr; men sådant är förhållandet med alla allm. inrättningar, och icke tror jag, att Bankens förvaltning är den dyraste. Såsom fullmägtig har jag emedlertid förvärfvat den erfarenhet, att det varit nyttigt för Banken, om den haft en närmare ledning af och kunnat använda något för myntningen. Dtn ii December f. a. i63 Hr Dalman: Jag lan icke underlåta att upptaga något af hvad Hr Rosenblad yttrat i afseende å 70 § Reg.F. Det är tydligt, att om Banken får befattning med Myntverket, får Bankens styrelse, i egenskapen af R. St:s Bancofullmägtige och icke såsom föreställande ägare till någon viss egendom, dermed att skaffa; och det är i sådan deras egenskap, de icke kunna emottaga befallningar af någon annan än Ständerna. Ville man vara consequent i Hr Rosenblads jemnförelse, så kunde man påstå, att Konungen toge befallningar af sina embetsmän, i sin egenskap af jordägare. Vidkommande Hr Rosenblads farhågor mot en möjlig myntförsämring, skulle detta förutsätta en förfalskning af Kronans embetsmän, hvartill intet skäl förefinnes. Hvad kostnaden angår, är det samma sak, om den drabbar bevillningen eller Banken, så länge denna är en statsbank.
Majit, i sammanhang härmed, täcktes dels medgifva, att Mnnufaktur-diskont-inrättningen finge upphöra och dess egna behållning öfverflvttas lill vård och förvaltning af Stats-kontoret, för att, enligt Kongl. Majits föreskrifter, fortfarande användas till förlags-lån eller annorledes till ett tidsenligt främjande af större industriela företag; dels ock i nåder förordna om de öfriga åtgärder, som af Manufaktur-diskontens upplösning påkallades. Den af Herr Wallenberg sålunda väckta motion tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden är af Välloll. Rorgare-Ståndet remitterad till Banko-Utskottet, under förklarande, att delta Utskott icke lärer underlåta att för frågans behandling sammanträda med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i den mån sådant finnes erforderligt. Banko-Utskottet, som ansett sig böra ensamt behandla den del af motionen, som angår kreditivets indragning, får, i afseende derå, yttra, att Utskottet visserligen delar den af Banko-Utskottet vid sednaste riksdag anförda åsigt, att anvisandet pä Banken af särskilda låneelier kreditiv-förlag, för att anlitas uteslutande af vissa samhällsklasser, oro äfven i fordna tider, då Riks-banken var den enda allmänna låneinrättningen i landet, tilläfventyrs lämpligt och för industriens befrämjande nödvändigt, dock icke öfverensstämmer med en riktig Bank-förvaltning eller är af behofvet påkalladt i samma män som förut, sedan genom Bank-inrättningars bildande och spridande öfver landet, utvägarne att erhålla låneunderstöd för en hvar underlättats.
Då man härtill lägger det otroliga slamret af grytor, kittlar, kastruller och pannor; de ifrån köksoch ladugårdspigor tillskapade kammarjungfrurnas spring från thérummet till salen och från salen till köket, och ytterligare härifrån med vattenkaraffer och handdukar ned till lilla byggningen på gården, der magisterns, adjunktens, kammare utgjorde herrarnes första samlingsplats, det vill säga, att de i magisterns lilla spruckna spegel, som hängde midtpå fönsterposten, öfversågo så mycket, som å densamma kunde upptäckas af deras yttre menniska, uppströko lockarne, jemkade på den hvita, fina kragen, drogo litet bättre åt halsduksrosen, fästade de blänkande knapparne i skjortvecken, med flera små förbättringar; när man ytterligare föreställer sig marskalkarnes oupphörliga skrapande i förstugan med de spegelblanka stöflarne, chörer af det eviga enahanda upprepandet af samma fras: ”Ödmjuka tjenare, mina damer! Var så nådiga och stig in här!” så har man ett någorlunda redigt begrepp om hvad som föreföll bakom kulisserna. Men det torde nu icke vara för tidigt att inkomma på sjelfva scenen. Sällskapet från Knapergården, de sista af gästerna, voro ändtligen färdiga att lemna det omnämnda märkvärdiga templet, och nu öppnades dörren till den hvitlimmade, festligt smyckade salen. Herr Prosten S–din i högtidsdrägt och fru prostinnan i en splitter ny, svart, bombasinsklädning, en gåfva af den tillkommande mågen, emottogo här med djupa bugningar och fryntliga ord det lysande sällskapet. Midtpå golfvet stod ett blomsterprydt altare, och framför detsamma tvenne små pallar, klädda med prostinnans finaste damastserveter, hvilkas blandande hvithet ännu mera förhöjdes af de sirligt påfästade myrtengirlanderna. Efter den vanliga uppståndelsen vid helsningar och presentationer, antydde en allvarlig, förberedande harskning af herr prosten, att tiden var inne för ceremoniens början.
Är det välbetrodde kunglige skrifvaren Tungel jag har den förmånen beskåda? Tungel, som högdraget slagit sig ned på en bänk, medan de öfrige stodo, nedlät sig till det svar, att han vore densamme. Mitt namn är Lydik Larsson, tullnär i Helsingfors, fortfor den reputerlige med en ödmjuk bugning. Törs jag begära få tala ett ord mellan fyra ögon? Rådets mäktige tjenare mätte småstadsresanden med en granskande blick och fann honom bära försilfrade mässingsknappar i rocken samt en urkedja af guld, alltså lämplig att plocka. Jag väntar hans nåd rikskanslern och har knappt om tiden. Törhända kan jag tjena med ett par minuter här i rummet bredvid, genmälde Tungel, som var husvarm i maktens herresäte. När de befunno sig utan vittnen, började tullnären: Jag är nyss hitkommen på befallning af presidenten Kurck i ett vittnesmål ... Lydik Larsson? Ja, jag påminner mig, afbröt honom den myndige skrifvaren. Ni blef åtalad för tre år sedan och dömd till sexhundra dalers böter för efterlåtenhet i tullen. Jag kan ingenting göra för er, min gode man. Tiderna äro svåra och sportlarna små, suckade tullnären. Man slår sig illa ut med hustru och barn, och tullnärstjensten i Åbo är ledig ... Kunglige skrifvaren kastade en blick på guldkedjan, som just ej antydde alltför betryckta omständigheter, och svarade: Ja, jag tror. Men där åtelen är ... ni förstår. Många sökande ... Wenman från Åbo, Lüders från Stockholm, folk med förnäma gynnare. Det enda vore att insinuera hos hans nåd rikskanslern, ifall han ej redan bortlofvat tjensten. Skulle jag ej töras uppvakta hennes majestät drottningen? vågade tullnären hviskande fråga. Skrifvaren höjde föraktligt på axlarna. Ni kommer från landet, min gode man. Om ni har någon dresserad finsk björn, som kan dansa för nådig fröken, så försök eder lycka. Kanske kan ni få en pung mynt eller ett rapp af ridpisken, allt efter skickligheten. Lycka till!
Medan liden ännu tillåter den rättelse, som påtagligen erfordras och i någon mån kan vinnas, dristar jag således härutinnan påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet och förorda återremiss för ernåendet af rättvisare beslut.” Af Herr Grenander: ”Då Utskottet erkänt denna bana vara af stor vigt och dä densamma, hvilken finnes såsom tillämnad statsbana betecknad redan i det ursprungliga s. k. jernvägs-systemet ooh sedermera såsom sådan blifvit af Jernvägskomitéen förordad, otvifvelaktig^ är af en framstående allmän betydelse i många afseenden och särskildt i strategiskt hänseende, genom dess belägenhet i förhållande till landets centralfäsfning Carlsborg m. m., samt då numera äfven under vintertid sjökommunikationen emellan Wetterns hamnar uppehälles förmedelst isbrytande jernångfartyg, så och enär icke något enskildt bolag för denna banas byggande lärer komma till stånd, synes mig Utskottet, så framt andra jernvägar möjligen komma alt på Statens bekostnad äfven framdeles anläggas, icke hafva bort söka för al! framtid göra denna banbyggnad uteslutande beroende af enskildt bolags bildande genom att uttala den åsigt ”alt en så beskaffad bana icke bör af Staten byggas”; och får jag alltså påyrka endast den förändring i hvad Utskottet hemställt: alt, då denna bana anses icke böra af Staten nu byggas, motionen icke för närvarande föranleder till någon åtgärd.” Till Ystad—Eslöf-banan , Christianstad—Hessleholrn-banan . Rårförutan reserverar jag mig mot Utskottets afstyrkande af låneunderstöd för en bibana från Herrljunga öfver Håkantorp till Wenersborg.” Af Riksdagsfullmägligen G. Bjerkander, från Skaraborgs län: ”Under öfver jäggningarne inom Stals—Utskottet, i fråga om Statens medverkan till bibanors anläggande, bar jag uttalat den åsigt, att låneunderstöd borde beviljas åt alla, sorn derom gjort ansökan, så snart de visat alt kostnadsförslag blifvit behörigen uppgjcrdt, bolag bildadt oell aktieteckning verkställd.
J)e ärenden, som skulle blifva föremål för det särskilda [Jtskds behandling, äro nerol, af beskaffenhet att djupt ingripa i vårt lands förhållanden, och deras pröfning torde derföre böra öfverlemnas åt personer, som skulle utses med särskildt afseende å deras insigt i ämnet. Gr. Lagerberg, Sven: För den händelse R. o. Ad. skulle besluta nedsättandet af ett särskildt Utsk., får jag hemställa, att deri punkt i Frih. Klinckowströms förslag, enligt hvilken äfven »de andra dylika Nåd. Propos:r, sorn R. St:r under Riksdagens lopp måhända hafva att från K. M. förvänta», skulle tillhöra detta Utsk:s behandling, mätte utgå, på det icke till nämnde Utsk. skulle komma att remitteras alla de Kongl. Propos:r, som R. St:r i afseende å landtförsvaret lära ega att förvänta. Frih. Klinckowström: Jag vill endast upplysa Gr. La gerberg derom, att enligt mitt förslag skulle till det särskilda Utsk:t remitteras icke alla Kongl. Propos:r i afseende å landtförsvaret, utan endast de, hvaruti K. M., — såsom händelsen är med den Propos., som närmast föranledt mitt förslag, — utan att äska några anslag, begär att R. St:r måtte uttala sin åsigt om grunderna för landtförsvaret. Gr. af Ugglas: För min del tror jag att Gr. Lagerbergs anmärkning är riktig, ty från K. M. torde kunna komma Propos:r, som ovilkorligen böra till Stats-Utsk:t remitteras; och jag hemställer derföre att den anmärkte punkten i Frih. Klinckowströms förslag måtte utgå. Frih. Klinckowström: Jag vill icke påyrka antagandet af mitt förslag i den anmärkta delen, utan medger att den af Gr. Lagerberg föreslagna förändring må vidtagas, då R. o. Ad. H. I. 12 178 Den 27 November. i allt fall har sig obetagen rättigheten att till det särskilda Utskottet remittera de Propos:r, som anses böra dit hänlöras.
På min till Öfverståthållareembetet ställda fråga om tiden, då den bullrande och i upprorisk rörelse varande folkmassan, hvilken från Brunkebergstorg klockan half åtta anträdt sitt tåg öfver Norrbro till Storkyrkobrinken, bade der börjat föröfva våldsamheter, var annat svar mig icke lemnadt, än den i Herr Polismästarens förklaring förekommande uppgift, att klockan omkring half åtta hörts från hopen på Brunkebergstorg någre, som ropat: ”till Storkyrkobrinken! till Hartmansdorff!” då hastigt en stor mängd af de församlade aftågat till Storkyrkobrinken. Enligt hvad jag för öfrigt hade kunnat inhämta, skulle det ock just hafva varit klockan half till åtta, som våldsamheterne i Storkyrkobrinken tagit sin början; och i Herr Polismästarens förklaring var vitsordadt, att derstädes ingen folksamling förr ägt rum, än folkmassan från Brunkeberg ankom. Huru länge öfvervåldet sedan fortfarit, innan någon verksam åtgärd till dess hämmande blifvit använd, hade i Herr Öfverståthållarens förklaring på det sätt visat sig, alt det uppgafs hafva varit omkring klockan åtta, som Herr Öfverståthållaren, hvilken då bevistade spektaklet på Kongl. Operan, fått rapport om oroligheterna, samt alt han då genast till fots skyndsamt begifvil sig till Lifgardets till häst slottsvakt och reqvirerat den der stationerade sqvadron af samma regemente, hvilken han beledsagat ned till Slorkyrkobrinken. Örn nu våldet emot det af Herr Presidenten m. m. von Hartmansdorff bebodda hus började klockan half till åtta, och man beräknade, alt för Herr Öfverståthållarens vandring från spektaklet till slottsvakten samt sqvadronens uppbrott och framryckande till oväsendets skådeplats åtgått en fjerdedels tima; så uppkomme en mellantid af tre fjerdedels (f) tima, hvarunder oväsendet fått fritt rasa utan verksamt motstånd.
Sannt är väl, att utan frihet i viljan är menniskan blott en machine i slumpens hand; för henne gifs då ingen moralisk känsla eller sällhet, och det är således djupt smärtande för henne att se denna, en af sina dyrbaraste och ädlaste 6 fl. 2 i8 Den 17 Deeember f. m. rättiglieter, sig betagen; men då det Allmännas val, med så mycket skäl, fordrar, att åtminstone inskränka sådana menniskors vilja, hvilka, i betydligare grad, visat sig vara slafvar af sina onda begär, anser jag delta band på deras frihet icke allenast oskadligt, utan äfven nödvändigt. Synnerligast det befäl, åt hvilket uppsigten öfver dessa halfmenniskor blifvit anförtrodd, och nejdens invånare i öfrigt, känna och inse nog lifligt nödvändigheten af deras stränga bevakning och inskränkningen af en frihet, som ger dem förmåga och tillfälle, att, under skydd af nattens mörker, begå de rysligaste excesser. Sedan Corpsens organisation hafva omkring 4o stycken Pionierer afvikit från fästningen, hvilket antal tyckes vara betydligt då hela corpsen utgör endast 3oo man; (ibland har det till och med handt att 6 å 7 stycken på en natt afvikit. Om hvad brott desse rymmare begått lemna landets häkten och spöpålar alltför många bevis. Mord, mordbrand, tjufnad, med ett ord, nästan alla tänkbara brott äro af dem begårigne; huru mycket lider således icke allmänna säkerheten vid sådana varelsers åtnjutande af friheten? Den bör visst icke helt och hållit betagas dem, så länge de ännu ej äro att anse såsom samhällsafskum, emedan sådant alltid skulle föra till förtviflan och dessutom icke öfverensstämmer Den 17 December f. m. med menskliglietens fordringar, men den, bör, på lämpligt salt, inskränkas oell, så mycket möjligt är, ställas i jemnvigt med deras moralité.
Hufvudfrågan var, om den metalliska cassan kunde och borde bortvexlas; oell denna fråga är genom Kongl. Maj:ts Beslut afgjord. I Stats-Revisionens Berättelse för år 1828, der denna cassa finnes upptagen, är den dock ansedd, såsom orden lyda,£ehöjlig till förlag för myntningens verkställande. Bihang till R. St. Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande N:o 52. Gerna instämmer jag med de Höglofl. Utskotten, att någon fullständig granskning af eller tillförlitligt omdöme öfver nu varande Myntstyrelses hushållningssätt icke kunna åstadkommas, förrän Myntverkets räkenskaper för de senare åren blifvit noggrann t reviderade, samt, efter Livad jag förmodar nödigt vara, en fullständig inventering af det Kongl. Myntets machinerier, apparater, m. m. egt rum; men omöjligen kan jag erkänna såsom bevis på en god hushållsmethod, att alla reparationer, byggnadsarbeten, m. m. skett med Myntverkets eget folk. Detta förutsätter, att så många beständiga arbetare blifvit för Myntverket antagna, att de för det egentliga föremålet, myntningen, icke behöfts, utan kunnat med andra arbeten sysselsättas. öm besparingar härigenom uppkommit, mätte vara tvifvel underkastad t.
Huru man kunnat framkasta frågan om rättegångsmissbruk för anställandet af en sådan undersökning, som Utskrn föreslagit, förundrar mig synnerligen; sjelfva det påståendet att rättegångsmissbruk 196 Den j November c. m. kunde komma i fråga är redan vederlagd af flere tatalares medgifvande att saken vore problematisk; ty det kan ej få namn af rältegångsmissbruk att tvista om en fråga, sorn är otydlig, men man missbrukar rättegångsförmånen endast då man väcker process omen fråga, som är tydlig och klar. Dessutom torde icke vara så alldeles olämpligt, om Ständerne gjorde något afseende på den opinion, som inom den landsort, hvilken denna fråga rörer, temmeligen tydligt uttalat sig vid flera riksdagar. Hr von Hartmansdorff har, med afseende på den riksdagsman, som vid detta riksmöte framställt frågan, lillåtitit sig en anspegling af den beskaffenhet, att den aldrig borde äga rum och aldraminst emot riksdagsmän af andra Stånd. Han har sagt, att Styrelsen icke borde göra riksdagsmän från provinserna till viljes, på innevånarnes derstädes bekostnad: men om innevånarne ansågo sina riksdagsmän handla af ensidiga och ännu sämre afsigter, så fråntoge de honom säkerligen sitt förtroende, och beträffande särskildt den riksdagsman, som väckt frågan nu, så är han ej riksdagsman för första gången. — Man har talat om den förlust kyrkorna skulle komma lida, om dem frånkändes äganderätten lill de ifrågavar. hemmanen: detta kan jag visserligen icke bestrida, ty sannolikt komma deras inkomster att förminskas, om hemmanens afgifter nedsattes lill det belopp de ursprungligen utgjort; men detta måtte bevisa huru orättvist det närvar, förhållandet anses inom provinsen, då dess ombud, emot det ekonomiska intresset hos flertalet af hans principaler, likväl vid flera riksdagar uppträdt som förespråkare för kyrkohemmans-åboernes rätt. Af dessa skäl röstar jag för bifall å betänkandet. Hr Grubbe: Jag ämnar icke förlänga en discus sion, som redan räckt länge nog, utan jag har blott begärt ordet i anleda, af Gr.
Bank en ganska säker erfarenhet derpå, att med Expeditionerne rörande Bankens Intecknings-förnyelser m. m. fordrat en vida längre lid hos Stockholms RådliusRått, an då sådane expeditioner före år 1818 emanerade ifrån Stadens KåmnersRått. Ordsaken till denne långsamhet hos RådhusRåtten anser jag härflyta ifrån tvenne omständigheter, nemligen: 1) ifrån den mängd lagfarter, hvilka ensamt tillhöra RädhusRåttens åtgärd, och 2) ifrån de flere månaders ferier nyssnämnde Rätt årligen begagnar och hvarunder blott en enda gång i hvarje vecka sammanträde sker, hvarförutan får erinras, att Expeditionslösen hos RådhusRätterne betydligen öfverstiger den hos KämnersRåtterne. Då alltså, såsom jag haft åran visa, allmänna såkerketen icke mera före utfärdandet af Kongl Förordningen den i5 Julii 1818 åfventyrat, ån sedermera, men mera skyndsamhet vinnes samt större kostnad besparas derigenom, att Inteckningsh ifvaren får efter siri beqvämlighet uppvisa sin Inteckningshandling till renovation, postposition, relax eller dödande vid hvad Domstol som hålst; så får jag ödmjukast hem - ih'/. till Ridd, ol Ad, Pr. 2 Band. 16, 242 Den 3 Mardi. ställa, om icke 23 i Kongl. Förordningen d. l3 Julii 1818 kunde få följande förklaring och redaction; ”Då inteckning förnyas skall; uppvise Borgenär inför Rätten den intecknade Handlingen i Hufvudskrift, och skrifve Domaren Inteckning s 1 ö r n y else n derå. Ar Fordringsägares hemvist utom det Härad eller den Stad, der den egendom ligger, hvari inteckning skett, må han inför någon
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående bidrag till underhållande af Hallsnäs bro i Jönköpings län. (U. A.) Till Stats-Utskottet har från Bonde-ståndet blifvit remitteradt ett inom bemälda Riks-stånd afgifvet Memorial, deruti riksdagsfullmäktigen A. J. Sandstedt från Jönköpings län föreslagit, att Westra häradsboer, som hafva sig ålagdt att underhålla en öfver sundet å egorna till hemmanet Hallsnäs i Ramqvilla socken och nämnde härad uppförd bro, Sundsbro kallad, måtte såsom bidrag till underhållet af nämnde bro erhålla värdet af den roteringsfrihet, som Hallsnäs hemman åtnjöt den tid dess innehafvare ombesörjde brons byggnad och vidmakthållande. Af de handlingar, hvilka finnas motionen bilagda, äfvensom af hvad vid 2:no föregående riksmöten förekommit, då denna fråga varit föremål för Rikets Ständers pröfning, har Utskottet inhemtat, att. vid en år 1684 hållen ekonomisk kommission blifvit beslutadt, att den i Westra härad af förenämnde län belägna gården Hallsnäs skulle åligga att öfver det dervid belägna sund fortskaffa resande, äfvensom att underhålla färjestaden, jemte de för öfverforslingen behöfliga farkoster, emot åtnjutande af frihet från rotering; att detta åliggande äfven fullgjordes till år 1717, under loppet hvaraf dåvarande egaren af Hallsnäs uppbyggde öfver sundet en bro, hvilken sedermera underhållits af Hallsnäs egare ända till 1818, då, sedan bron blifvit af vattuflöde förstörd och bortförd, Bih. lill R. St.
Detta förslag tror jag vara riktigt, emedan man bör kunna i räkenskaperna bestämdt se, huru stor del af kronans ränta, som är använd till det ena eller andra ändamålet. Dä borde ej heller de räntor, som äro anslagna till krutbruk, gevärsfaktorier eller hvilket särskildt ändamål som helst, ur räkenskaperna uteslutas, på sätt Utsk. i detta mom. föreslagit. Vid mora. c anhåller jag att fästa Ståndets uppmärksamhet på slutet, så lydande: ”att de hemman, som under eganderätt innehades och njöte ersättning (för förluster genom kanal-anläggningar) medelst anvisning af tionde eller andra hemmansräntor, måtte derför undfå viss kapitalersättning, enl. den öfverenskommelse som med vederbör:de kunde träffas.” Om ett hemman, blifvit genom kanaler eller hvilken annan orsak som heldst förminskad!, så bör det väl förmedlas, men icke utgöra samma ränta som förut. Bristen i dess förmåga att utgöra den gamla skatten är ingalunda godtgjord dermed, att Staten betalar ett visst kapital lill den som för ögonblicket innehafver hemmanet. Då han derefter säljer det, lärer han förmodligen ej lemna köparen i medgift hvad han fått i godtgörelse af Staten. Om det försvagade hemmanet, sedermera icke kan draga sin ränta, så blifver 74 Den 2 Augusti. det skattevrak, och kronan får intet eller mister hon genom förmedling den andel af sin årliga inkomst, för hvilkens bibehållande hon förut betalat ett kapital till dåvande egaren. Jag anser det vara ett bestämdt misstag, att utbetala en sådan köpeskilling. 1 afseende å mom. tl åberopar jag mina förra anmärkn.-r vid dylika ränleförvandlingar. Hr Printzensköld: I mom. e har Utsk. tillstyrkt bifall till komiterades förslag: ”att den till Runna qvarndam uti Westmanlands län anslagna dagsverkslösen borde försvinna derigenom, alt, vid qvarnräntans förvandling, samma lösen, efter enahanda beräkningsgrund, som vid nämnde förvandling komme att följas, från qvarnränlan afdrages, och således endast återstående beloppet deraf utfördes.”
Skulle RiddarhusUtskottet finna någon än} dring uti eller tilläggning till denna Riddarhusordning nödig, eller väckes fråga derom in Pleno, hvilken då alltid till Utskottet remitteras bör, äge Utskottet att derom öfverlägga och med sitt Betänkande till Ridderskap pet och Adeln inkomma. Fattar Ridderskapet och' Adeln, mea anledning deraf, beslut till någon ändring eller tilläggning, öfverlemnas samma beslut till Konungens stadfästelse, och blifver, derest en sådan vinnes, vid nästföljande Riksdag gällande. Varder under varande Riksdag, på det sätt sorn 82 §. RegeringsFormen omförmäler, någon sådan ändring uti Grundlagarne antagen, som, för uppfyllandet af föreskriften uti 12 §. af Riksdagsordningen, gör en derefter lämpad ändring i vissa delar af RiddarhusOrdningen nödvändig, bör en sådan ändring af RiddarhusUtskottet skynda sammeligen föreslås, och, af Ridderskapet och Adeln godkänd, till Konungens stadfästelse öfverlemnas, för att genast varda gällande. 52 §. De å Riddarhuset förvarade Genealogiska Tabeller öfver alla introducerade Ätter, böra på sätt Kongl. Kungörelserna den 10 Augusti 1762 och den ro Augusti 1S > 3 föreskrifva, completteras och i ordning hållas; och är hvarje Ätt, som sine Stamtaflor Jcke complet-' Ridd. 0, Ad, Prot. Vili B. II. Afd. 498 Den 2 5 Junit. terat, intilldess sin representationsrätt förlustig; åliggandes emellan Riksdagarne RiddarhusDirectioncn och under Riksdagarne RiddarhusUtskottet, att häröfver noga hand hålla. 53 §•