Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De skäl, Motionairen härföre anfört, äro väsendtligen: att, tid efter annan, äfven här i Sverige, flera, under veckan inträffande, helgdagar blifvit afskaffade, hvarföre också de af honom anförde kunde och borde dela samma öde: alt dylika helgdagar ofta leda till oordning bland den arbetande klassen och äro menliga för moraliteten; och slutligen, att, genom indragningen eller förflyttningen, flera tusen dagsverken, som nu gå förlorade, skulle besparas för landet. Då emedlertid denna motion, såsom de bifogade handlingarne utvi & ihan g till R. St. I 12:e II:t. a B?sv. och Oecon. Utsk. sa, inom Riddarhuset vackt den lifligaste oro, har Molionairen gifvit vika för den allmänna rösten, och, med bibehållande af det öfriga, återtagit sitt förslag om förflyttning af Långfredagen. Genom denna sistnämnda inskränkning, har Molionairen åtminstone besparat Utskottet den obehagligheten att yttra sig öfver ett, i ett Christeligt land, så oförväntadt förslag. Långfredagen och de minnen den återkallar utgöra på en gång den dogmatiska och historiska kärnan af Christendomen, det är hjertat af den tro, vi alla bekänna, det är högaltaret i den Christna kyrkan. Äfven den, som icke vill offra der, som i Christendomen endast ser en moralisk verlds-anstalt, utan något omedelbart inflytande af Gudomen , måste ändå vörda denna dag såsom en mensklighetens segerdag, som en minnesfest af den högsta, den ädlaste, den mest rörande sjelfuppoffring, som verldens häfder veta att omtala. Men det folk, hvars heligaste Religions-känslor hvälfva sig kring denna mjrstiska dag, såsom kring sin medelpunkt, som på den händelse, han återkallar, byggt sin tröst i lifvet och sitt hopp i döden, det måste äfven, och med rätta, anse dagen fridlyst och betrakta dess förflyttning foga annorlunda, än som ett helgerån. En Besv. och Oecon. Utsk. Bet.cle.
Sa» dan hor i alla tider Jngenieur-Corpfen eller Fortifica» tions-Stalenö bestämmelse warit, och som jemte kännedom af alla wapen förenar en grundad kunskap i Artillerst - wettenskapm och de aplicara belarne äf Mathematiken, hwarigmom Ingenieurernes befattning wid be Topvgraphiska görowälen under» lättas. Fsrtlfications-Tvrpfen under 6 »liat ctoipKsochOLri X. 6ulisks tider, dä Swerige gjorde de wiqtigaste och största Krig, med stora eröfrmgar, bidrog lill dcha Krigs lyckliga utgäng, och ifrän denna EorpS har mänga stora Generaler hämtat sina första principer, fäfom lorlienlon, Lsnä, Oxentijrna, Dslilderg, LronNcch, W>e6e» ost) k:!,reritvgs6 m. fl. Denna Corps som i Pommerska Kriget under sramledne Generalen och General-O.warte>.mästaren m. m. von bibins befäl, med sä mycken distttctwn utförde Topogrepdilka görymälrn, jemte sine östiga yrken, ädagaladr 908 Den 20 Januari,'. dä, att ett wapen, som ostyckadt fick werka, lemn-ive eli jwagl Fädernesland ersäicning genom ett ratt bruk at locaten, för hwad bet t manbar lstyrka icke förmädde w^ra små mägtiga fiender motswarigt. Sistnämnde Generals af trycket ulkomue arbete, vm en Fomfications-Officers stpldighetrr i fält är ett dems, och ännu ett rättesnöre som icke ka» förkastas.
inom utgången hvaraf vederbörande Direktioner borde till Kongl. Maj:t inkomma med förslag till de ändringar eller tillägg i reglementena, hvartill den under tiden vunna erfarenhet kunde föranleda. Med anmälan om hvad sålunda förekommit, får Utskottet, enär ifrågavarande läroanstalter obestridligen äro alltför inskränkta, lör att motsvara hvad med dem afses, samt deras utvidgning och förseende med förökade lärarekrafter alltså måste anses vara oundgängligen behöfligt, tillstyrka, Stats-Utskotlels Utlåtande, Nio 73. 27 att, i enlighet med hvad Kongl. Majit äskat, anslaget för Veterinärinrättningen i Stockholm må ökas med 2,750 Ridr, samt ett nytt anslag för Skara Veterinär-Inrättning med 1,400 Ridr å Stat uppföras. Vaccinationens befrämjande. 50:o. Kongl. Maj:t, som vid pröfning, i sammanhang med uppgjordt förslag till förnyadt reglemente för Skyddskoppympningen. i riket, af Sundhets-Kollogii anmälan om behofvet af bkade anslag för vaccinationens befrämjande, funnit ett årligt belopp af 1,200 R:dr vara för ändamålet erforderligt, har derföre föreslagit, att detta belopp måtte varda å Stat uppfördt. Af ett vid den Nådiga Propositionen fogadt Statsråds-Protokoll af den 29 September nästlidet år inhemtas, att, sedan Rikets sednast församlade
Jag instämmer med Hr Gr:n deruti, att det skulle vara en stor orättvisa, om en näringsidkare skulle kunna, såsom förut egt rum, afdraga från sina inkomster lefnadskostnaden; men jag talar blott om kapitalet, som man skall beskatta och som understundom kan komma att användas för familjens lefnadskostnader, men hvilket ändock skall beskattas. Kan ett sådant stadgaude vara rättvist? Jag hemställer till hvar och en bland Eder, M. Hrr! om så är förhållandet. Gr. Mörner: Det var blott med anledning af Gr. Lager bjelkes upgift, att det för närvarande skall vara ett högst vanligt förfarande af handlande eller näringsidkare i städerna att afdraga Den 22 Augusti e. m. 213 lefnadskostnaden för sig och familj samt sålunda stidla så till, att ingen återstod blir att beskatta, som jag begärde ordet. Ett sådant förfarande är nemligen fullkomligt stridande emot 18:de §;n i nu gällande Bevilln.förordn. Har detta missbruk icke förthy kunnat ske under nuvide författning, så har man icke mycken förhoppning, att det skall uphöra blott derföre att §:n blir omskrifven. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har helt och hållet missförstått mitt yttrande. Jag har nemi. sagt, att fordom var det ett ganska allmänt missbruk, att man tillät afräkning af lednadskostnaden ; men på sednare tider, så lydde mina ord, har man likväl genom nya föreskrifter sökt motarbeta detta missbruk, och dermed afsåg jag just den § i nu gällande Bevilln.förordn., som af Gr. Mörner åberopades. Beträffande Hr Printzenskölds anmärkning, att jag skulle hafva talat om inkomsten, då han afsåg kapitalet, så förfaller äfven denna anmärkning, då man besinnar, att inkomst af kapital, lika väl som all annan inkomst, beräknas efter år. Har kapitalet under året, till följd af ökade lefnadskostnader, minskats, så följer ju deraf att beskattningen också blir mindre. Jag anhåller om bifall. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propus. , blef Utskrts förslag bifallet.
Få vi behålla den lyckliga ställning, hvaruti vi nu befinna oss, så är det mer än troligt, alt vi, under det de hamnar i Svarta hafvet och Östersjön, som förut lemnat spaumål, äro bloekerade, skola kunna få sälja vår spanmål lill utländningen och således i utbyte mot densamma få silfver i st. för bränvin. Och jag frågar eder, mina Hrr, om icke ^etta vöre vida fördelaktigare, än att vi egde ofantliga bränvinslager, af hvilka landet icke skulle erhålla den ringaste vinst. Ett annat skäl, som talar för den af Utsk. föreslagna åtgärden, är det, att om icke från R. St:rs sida något steg tages att inskränka brän v i n sbränn i n gen under innevande år, så skulle K. M. icke ega någon anledn. att bifalla Utsk:s förslag ang:de bränvinsbränning under vintermånaderna 1855, äfven om skörden blifver god oell landet derigenom får stora förråd af säd och potatis. Detta har varit ett af hufvudskälen, hvarföre Utsk. velat tillstyrka R. St:r att lill K. M. ingå med en underd. skrifvelse af förevarrde innehåll. Jag har nämnt, att jag inom Utsk. talat emot denna åtgärd, dels af det skäl, att jag icke ansåg det rätt, att till K. M. ingå med en skrifvelse, byggd på en grund, som icke finnes till; dels ock derföre, att jag anser hvarje sådan inblandning af R. St:r obehörig i ämnen, der det är K. 51. öppet att ensam besluta, allt eftersom omständigheterna föranleda. Ty K. M. är, genom sina rådgifvare och genom tillgången på uplysningar från alla håll, ändock bäst i tillfälle att kunna bedöma dessa omständigheter. Då således, såsom jag nyss hade äran nämna, detta förslag är bygdt på en grund, som icke finnes till, så anhåller jag vördsamt om Betänkrs återremitterande. Hr Hjärne, Harald: Vi se af Utsk;s ifrågavande Betänk., att redan inom motions-tidens slut, voro till Utsk. inkomne flera motioner, som föreslå detsamma, som Utsk. nu hemställer. Det "
Den som känner hvilka ansträngningar det fordras för att kunna med hopp om framgång möta en anfallande fiende, som är försedd med alla de hjelpmedel, nutidens krigskonst lemnar, den torde med skäl rygga tillbaka för tanken att grunda vårt försvar på tillfälliga anordningar, hvilka ej skulle vidtagas, förrän fienden vore i antågande. Att h. o. h. godtgöra den tidsutdrägt, som vållats derigenom att de anslag, hvilka beviljats till Carlsborgs fästning, varit alltför otillräckliga, låter sig visserligen icke göra, men man bör åtminstone minska följderna deraf, och påskynda det återstående arbetet; jemte det vi förkorta den tid, som Utsk:t synes afse för arbetets afslutande, vinnes en ganska betydlig minskning i kostnader för faux frais. Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. ville, med ogillande af lltsk:ts motivering, bifalla K. Mits Propos. Hr af Kleen: Utskit har här afslagit den förhöjning i anslag från 100,000 till 200,000 rdr årligen, som K. M:t i sin Nåd. Propos. äskat till Carlsborgs fästningsbyggnad. Jag ämnar icke här utbreda mig öfver angelägenheten att så snart som möjligt ernå ett visst stadium uti försvarbarheten af denna plats, ämnad att utgöra basen för hela landets försvarssystem; eller det mindre hushållsaktiga uti att bedrifva ett arbete af detta omfång med ett anslag, som icke dertill står i något slags Den 28 Februari e. m. 687 förhållande, enär jag nog inser att förhöjdt anslag icke lärer denna gång stå att erhålla. Men jag kan deremot icke undgå att desto iner fästa mig vid den motivering, hvarpå detta alslag grundar sig, såsom innehållande så stora misstag att de icke böra få qvarstå i detta Betänk., för att möjligen vid ett annat tillfälle åter upptagas, utan att nu gendrifvas. Der förekommer nemligen: »l)å dessutom en icke aflägsen tid —». Jag har hört 2:ne grundsatser användas af motståndarne till våra försvarsanstalter. Det ena låter så här:
Hvad Om artiklarna Hampa, Lin, Ull och Stenkol blifvit föreslaget, tror jag för min tiel i hufvudsaken vara alldeles riktigt. Nödigt är emedlertid att T u 11 fö r,h ö j n i n g a r n e ske succestve och med den varsamhet, att de Näringar, som af nämnde Rudimaterie!' bero, och hvilka äro bland devigtigare, såsom Skeppsfarten och KlädesManufactureina in. 11., icke deraf förnärmas. Hvad deremot fruustälies om artikeln Ved, motstrider min öfvertygelse. Hutvudstaden har icke ett förment, utan ett verkligt behof af omkring ioo,ooo famnar Ved årligen. Må vi bespara våra Skogar så länge det kan ske, och icke gifva anledning till mindskning ii t: det biträde, vi i denna del från Finland erhålla. Man torde kunna fråga ii varjeomtänksam Landthushållare i Riket , om han ej i allmänhet fördelaktigare kan använda sina Skogs producter, än att upphugga dem till Ved och transportera den till Stockholm, för att der försäljas till det pris, hvartill denna vara nu i hamnarna levereras; och det oaktadt den tullfria införsel, hvartill han så mycket mindre behöfver någon ny tillåtelse, som, hvilket icke bort vara obekant, någon Tull afgift för inhemska produeter icke mera äger runi. (se pag. 65). I anledning af hvad som blifvit anfördt om importen af öfverflöd:; varor sorn tillhöra vällefnaden, och i sammanhang dermed 0111 Tullstyrelsens - IV* Deni 28 Junu 5?? styrelsens förändring m. m., får jag den aran förklara, ätt jag anser ämnet i den framställd* omfattningen af för mycken vigt och betänklighet, att deröfver nu våga fullständigt yttra mig. I min föreställning hade jag hoppats och trott, att national espriten skulle kunna rigtas till sjelfvilliga beslut om de töremål, som man genom prohibitiva författningar nu vill vinna.
Jag delar visserligen med Utskottets öfrige Ledamöter öfvertygelsen , att alla de intrader Staten kan få, äro högst behöfliga, men jag kan derför icke medgifva, att de sorn grundas på omoralifkci handlingar, böra bibehållas och fortfara. Äfven jag yrkar således återremiss af Betänkandet. Grefve Cronhjelm: För att besvara en värd Ledamots yttrande angående den nya Lagtheorie, han tyckt sig finna hos dem, som ansett Statens inkomster icke höra grundas på moralitetens bekostnad och den jemförelse han uppställt, imellan Statens intrader af böter och af NumrnerLotteriet; får jag blott förklara, att dessa efter min öfvertygelse icke på något sätt kunna vara i samma Kzchegorie utan att tvärtom mellan dem förefinnes en hufvudsaklig olikhet, den nemligen, att böter icke uppmana till omoraliska gerningar, inen att detta åter är fallet med NumrnerLotteriet. Ben 6 Juni i f ms Frih;rre Boija, Det försvar för Lotteriet, som en Ledamot af Lotterie-Directionen framställt , förtjena? sannerligen en serskild uppmärksamhet. Han förklarar, att om Directionen skulle betagas rättigheten att förbjuda vissa numror, till bespelning, så skulle spelet ej bära sig för Staten : men gifves väl ett skäl mera starkt, mera talande mot inrättningen, än just detta ? Hvad är väl ett spel , der den spelande betages probabiliteten att vinna? Jag afhålier mig att besvara frågan, som får 6itt rum i hvarje ärligt 6inne. Def nästan skämtsamma försvar sorn Herr Hjerta framställt, bevisar icke heller mycket. Visserligen kan man kalla Lotteri-Inrättningen en straffanstalt för de spelande ; men den skiljer sig dock ifrån andra straffanstalter,' derigenom att de andra hafva ingenting med sig som tillika inlåckar i brottet, då deremot LotteriDirectionen icke underlåter att, genom vin. sternas utsättande i Avisorne hvar tredje vecka, locka allmänheten in ä spelet, för att göra det så begärligt sora möjligt. Herr Dankvardt, Carl-.
Om nu fri smidesrätt inom Bergslagen äfven medgifves, qvarstår icke vidare något af vilkoren för privilegiernes åtnjutande, och då är det blott en rättsfordran att privilegierne skola upphöra; men då, på sätt som blifvit anmärkt, svårigheter äro att förutse för åstadkommande af ett medgifvande härtill på en gång för en 20 Allm.. Besv.- och. Ekon.-Utskottcts Betänkande, N;o 140. hel Bergslag, anser Utskottet sig böra tillstyrka den förändring af sitt förr afgifne förslag, att för hvarje hyttelag serskildt, som afstår från bergslagsprivilegierne, smidesfrihet må, under för öfrigt föreskrifne vilkor, medgifvas; och som skiljaktighet emellan delegare i hyttelag troligen ofta torde vid fråga om en sådan afståelse uppstå, blifver en lagstiftning nödig för urskiljande af sådane tvister, hvartill serskildt förslag skall af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt afgifvas. I öfverensstämelse med. livad sålunda blifvit yltradt, får Utskottet föreslå: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om följande stadganden, rörande jernförädlingen i Riket: 1:0
Bor gare Ständer ingifne och derifrån den 27 ststlidne Julii til Utskottet remitter. lcle hwaruki föresiäs, ar den under Krigs-rider pä Regeringens befallning 8-xiue8tre,-3ci.- Fienden tilhörige egendom af hwad beskaffenhet som hälst, äfwensom nägon wis; andel af Skepp och Gods, /om af Kongl. Majus och Kronans Orlogs - Flottor upbringas, mätte efter försäljningen och beloppers nedsättande i Riksens Ständers Länoförryckt til handa hallas de Swenffe undersåtare, hwilka wid Krigets utbrott - z;6 Den 8 Mars brott antingen i Fiendens Hamnar eller genom upbringningar något förlora, samt at Lonvo/-LomlM8La!utt6t kunde updragas besättningen med sadane ärender. Wid öfwerwägande af detta amne har Utskottet nogsamt insett den stora stada och osäkerhet Handeln och Sjöfarten i allmänhet tilstyndas genom de förluster, som oskyldigt drabba manga Medborgare, för hwilka, wid utbrottet afet Krig, deras bortawarande Skepp och Laddningar ga förlorade; och Utstottet har således funnit bade nyttan och billigheten päkalla en författning, hvarigenom sadane förluster för enstildte göras mindre kanbare.
— i synnerhet de mera framstående — syntes komma att representeras, var det tvifvelsutan föga gagneligt för akademien «att i sin katalog sakna Gellerstedts namn. Och ehuru man lyckades anskaffa tvenne af Wahlbergs landskap, hade det vål icke varit annat än i sin ordning, om Holm äfven i någon annan egenskap än kommissarie medverkat. Men egendomligast af allt var det, att bland de utställande sakna Kronberg. Det var icke länge sedan han, under de för akademien kritiska förhållandena, derstädes mottagit professorsvärdigheten, och antagligen hade aka-mien förmodat, att han nu skulle. vara beredd att visa någon erkänsla för den ära, akademien åt honom förlänat, antagligen önskade man intet högre än att få sätta någon duk af vår enligt mångas mening förnämste målare på jubelexpositionen. Men deraf blef intet. Den nye professorn lät bedja sig förgäfves, sannolikt till mycken bedröfvelse för sina nya bundsförvandter. Om akademien alltså ej af sina egna tromän vann all den hjelp, som kunde varit att önska, så hade den något bättre tur bland motpartiet, der man synes hafva arbetat med den trägnaste flit på att göra proselyter. » Det varder mer glädje i akademien öfver en opponent, som sig omvänder och bättrar, än öfver sju som allaredan akademiske äro », skulle man kunna säga om flere bland de till akademiens utställning värfvade opponenter, först och främst om Fagerlin, hvars holländska interiör, af den akademiskt välsinnade kritiken förliknad både vid Meis-sonnier och de gamle holländske mästame, säkerligen beredde akademien en ogemen fagnad. Det var nog också med stor fröjd man såg sig i stånd att med benäget biträde pressa den populäre Tömå till deltagande i expositionen.
Under dylika omständigheter kan någon capitalersättning. derför icke ifrågakomma; men, då, enligt det aftal med Silfververkets delegare, som ligger till grund för berörde beslut, är förutsatt, det Staten eger att, derest så lämpligt finnes, återtaga dispositionsrätten öfver de under Arrendet inbegripne räntorna, 95 sä snart den fond, som borde bildas, lemnade Silfververket en behållning af 1,100 Tunnor Spanmål, lärer det icke kunna bestridas Staten rättigheten att verkställa berörde indragning, om deremot, intilldess fonden genom årliga afsättningarne och ränteinkomslerne vunnit den derför nödiga tillväxt, Silfververket tilldelas omförmälde spanmålsqvanlitet eller ersättning derför elter årlig markegång, med afdrag likväl af det till Statsverket utgående arrende, helst, enligt hvad nyss nämndt är, denna ersättning, vid öfverenskommelsens ingående, antagits motsvara fördelen af räntedispositionen. För att icke till en obestämd och aflägsen framtid uppskjuta verkställigheten af omförmälde indragning och emedlertid låta innehafvarne af de hemman, hvarifrån räntorna utgå, fortfarande vidkännas alla dermed förenade olägenheter, anse Comiterade så mycket heldre skäl vara för handen att en sådan åtgärd vidtaga, som, enligt ofvanomförmälde beräkning, de ifrågavarande räntornas markegångsvärde kan antagas fullt motsvara värdet af nyssnämnde spanmälsqvantitet. Serskildt hafva ock Comiterade i sammanhang härmed ansett sig böra underdånigst upplysa, att, jemlikt 6 punkten af KammarCollegii förutnämnde contract, äfven mantalspenningarne af de sex nedre Socknarne ”lill vidare öfverenskommande framdeles” äro Bergslaget under arrende upplåtne, emot skyldighet att dem efter de årliga MantalsLängdernes innehåll betala, med undantag likväl af mantalspenningarne af de Upsala Akademi förlänte hemmans åboer med barn och tjenstefolk, såsom varande Akademien anslagna.
Jag är visst icke emot upphäfvandet af de särskilda styrelserna för städer, som äro så små, att de ej kunna dein underhålla; men detta hör ej hit, ty stadsmannaprivilegier och skråordningar behöfvas lika val, antingen staden styres af en borgmästare eller en ordningsman eller en häradshöfding. Deremot ber jag att få erinra, att enligt i8j3 års förslag skulle gesäller ställas under tjenstehjonsstadgan. Månne man upphöjer näringarna, hvilket skulle åsyftas, då man nedsätter idkarne? Man säger, att i de mest civiliserade länder finnes en obe. gränsad näringsfrihet. Jag får då fråga, om icke Cityn i London hörer dit, och likväl äro skräna der bibehållna. Det påstås to. m., att Londons, det vill nästan säga verldens, bästa handtverkare bo de)1. Hvad Preussen angår, har äfven jag vistats der under 4 år, men ingalunda kommit till samma erfarenhet som Hr Rosenblad, utan dels sett stora undantag från handtverkares näringsfrihet, dels stora olägenheter af densamma. Man har sagt, att BorgareStis motstånd i denna fråga har sina skäl, nemi. Ståndets skada. Månne icke samma skäl gälla för de öfriga Stånden? Ty nog lärer BorgareSt. säkrast förstå sitt eget bästa, och det ena Ståndet bör icke vilja undergräfva det andra. Det vore smickrande, om, i händelse af åtérremiss, mitt yttrande kunde, såsom en talare tyckts befara, föranleda Utskrn att ändra deras tillstyrkande. I alla fall är jag öfvertygad, att om Ständerna gå för långt, skall dock icke Konungen göra det; och hvad som är orätt skall, ehvad som än må ske, dock förr eller senare återgå. Jag är således öfvertygad Den 22 December e. m. om denna återgång; men jag bör söka förekomma den skada, sorn genom förhastade beslut kan dessförinnan förvållas. Jag yrkar återremiss. Hr Dalman:
Att — med uphäfvande af 12 g i E. o. Ad:s privilegier d. 16 Oktober 1723, K. Förordn. d. 19 Augusti 1762 ang:de utvidgad testamenträtt efter stadsrätt samt 17 kap. A.B:n, och nu gällande 8 kap. J.B:n, må erhålla följande förändrade lydelse: Ärfda Balken. 17 Kap. § 1. Ej må någon genom testamente bortgifva mer än hälften af sin qvarlåtenskap der bröstarfvinge lefver efter. Andra hälften falle bröstarfvinge till: Den hälft kallas bröstararfvinges laglott. § 2. Finnes ej bröstarfvinge, då må man all sin egendom genom testamente bortgifva. § 3. Ar efter testamentgifvare omyndigt barn, och kan det ej af sittarf eller annan tillgång njuta underhåll och upfostran, då skall af egendom, som i testamente gif* ven är, så mycket aftagas, som Rätten pröfvar barnet, efter stånd och villkor, nödigt hafva, till dess det kan sig sjelft nära, dock ej för längre tid, än till dess barnet fyllt 21 år. Ar barn efter testamentsgifvare ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande, och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta tillräckligt underhåll; då skall ock af egendom, som i testamente gifven är, tagas hvad för barnets underhåll nödigt pröfvas, så länge behofvet fortfar. g 4. Testamente må ej tagas af bo oskifto, utan af dens del som gifvit häfver. g 5. Gifver någon mer, än hvad lag säger, varde då testamentet rättadt efter lagen, och gälle i allt öfrigt. Jorda Balken. 8 Kap. g 1. All egendom, ehvad den är ärfd eller förvärfd, må af egaren bortgifvas. § 2. Kommer gifvaren i nöd, så att han sig ej försörja kan, vare då gåfvotagaren skyldig, att, efter thy som han förmår, till gifvarens nödtorftiga underhåll årligen bidraga.