Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I 1847 års sockenstämmoförordning för Stockholms stad är denna princip följd samt rösträtt och bidrag till kommunala ändamål helt och hållet grundade på erläggande af bevillning, och då vigten och fördelen att hafva fastighet i en landsortsstad icke är större, oftast mindre, än den att i Stockholm hafva sådan egendom, så borde på förra stället rättigheter och skyldigheter i detta hänseende icke vara större eller annorlunda än på de sednare.» »Af Lassamt Allmänna Besvärs-Utskottets Betänkande N:o 4 vid 1840 och 1841 årens riksdag samt af hvad protokollerne vid samma riksdag vidare i detta ämne förmäla, inhämtas, att aldrig, på sätt af närvarande Betänkande möjligen kan slutas, städernas infordrade yttrande afsett sjelfva grunden för rösträtten i sockenstämmor eller beskattningen för stads-fastigheter, utan att denna rätt och beskattning blifvit omedelbart af Rikets Ständer, efter derom yttrade olika meningar Bih. till B. St. Prot. 1850 & 1851. 8 Sami., 15 Eäft. 3 14 Allm, Besv.- o. Ekon.-Ulskoltets Ullålande, M 69. sammanjemkad, voterad samt i underdånighet föreslagen. Att i en på sådant sätt tillkommen författning, deruti anspråken på billighet och rättvisa uppenbarligen blifvit mindre noga iakttagne, söka rättelse, synes, efter min mening, icke öfverskrida representantens rätt. Utskottets i detta hänseende anförde skäl till motionens underkännande dristar jag alltså jäfva, och reserverar mig i öfrigt på; nu antydda, i motionen fullständigt utvecklade, bevis, emot Utskottets tillstyrkta afslag på de» föreslagna ändringarne, ej mindre i afseende på här ofvan omförmälde §§ i 1843 års sockenstämmo-förordning, än äfven i öfriga dermed sammanstående och i motionen förekommande.» Häruti förenade sig Herr Grefve Björnstjerna, C. M. L. samt Herrar C. G. Gustafsson, C. J. Nygren, N. Sundström och G. O. Sundblad.
Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 194–195, ÖLA. Protokoll hållet vid allmän sockenstämma uti Rödön den 3:dje januari 1858. § 1 S.D. Företeddes än ytterligare de af framlidne f. sockneskrifvaren Jöns Larsson i Häste förda och sedermera af M. Öberg öfvertagna räkenskaper å materialier i och för folkskolebyggnaden härstädes, och ehuru dessa räkenskaper ej klart och tydligt utvisade hvilken som, eller huru mycket hvar och en resterade för materialier, så blefvo dock efter en lång öfverläggning, de af M. Öberg med ledning af nämnde räkenskaper upprättade debiteringar å de 146 utestående restantierna gillade och till betalning erkända. Och skulle efter indrifvandet af ofta berörda restantier ändock något brista i den erforderliga sunnan 48 r.d. b:co, så skulle communen derför debiteras. § 2 Beslöts att, i likhet med föregående år, en kappe korn på tunlandet äfven för innevarande år skulle inslås i fattig fonden, och att fattigföreståndaren dessutom skulle uppköpa 3:ne t:or såsom varande för fonden behöfliga. § 3 På begäran [af] socknens barnmorska Ingebor Lif vore samtlige torpare inkallade för att med dem öfverenskomma om erhållandet af ett årligt lönebidrag, för att äfven vid förefallande behof gå äfven dem till handa, och fordrade nu derföre såsom sådant 12 sk. b:co af hvarje torpare. Men då det invändes, att hennes biträde likaväl togs i anspråk af gift arbetsfolk som af torpare, så ansågs det wara med billigheten förenad att äfven sådana bidrogo i en årlig umgäld till barnmorskan hvarföre de ansågo henne böra åtnöja sig med 8 sk. s. m. årligen af hvarje så väl torpare som arbetarehushåll, hvarmed hon då äfven förklarade sig nöjd och skulle detta bidrag utgå från och med innevarande år samt uppbäras af sockneskrifvaren, som mot skälig ersättning detsamma sig åtog. Å torparnes vägnar: Olof Andersson i Häste, Jonas Pehrsson i Österkälen. Ort och dag som förr skrifvet står.
Den omtanka, som sålunda visat sig för en allmännare folkundervisning liar, utom andra goda påföljder, ett slikt bemödande ovillkorligt måste medföra, äfven verkat derhän, att den fallenhet för fylleri, som man så ofta anmärkt, äfven hos den uppväxande ungdomen, börjat blifva allt mer och mer sällsynt; ett förhållande, sorn, efter min öfvertygelse, i sig innebär den enda förmuren emot dryckenskaps lastens vidare tilltagande. Då Provinsen, allt sedan 1826, skördat flere år yrnnige, och icke något år dess behof ej fullt motsvarande grödor, samt konjunkturen för Bergshandtcringen jemväl varit god, kan med all säkerhet antagas, att välmågan i Orten snarare till än aftagit, om än förmögenheten blifvit omsatt på olika händer; en uppgift, hvars tillförlitlighet synnerligast bestyrkes af den omständighet att, oansedt folkmängdens ansenliga tillökning och den lifligare penningerörelse, hvartill en betydlig utvidgning af både jordoch bergsbruket samt en ökad industri i allmänhet föranledt, utsökningsmålens antal, efter sagde tid, årligen synes minskad. 3:o Näringar. Jordbruket bedrifves väl ännu i allmänhet på samma sätt som tillförene, eller så, att af åkerjorden, indelad i 2:ne gärden, hälften allena besås, då deremot den andra delen förblifver i så kalladt träde, hvarå dock inkräktningar allt mer och mer ske för potates-sättning, linsådd m. m.; men den håg att förbättra sitt åkerbruk och sina egendomar, som visar sig hos Ortens fleste Ståndspersoner, kan ej annat än, genom exemplet, hafva ett välgörande inflytande på Allmänheten; — också börja nu de af Allmogen, som ej genom deras läge i byalag derifrån förhindras, att småningom tillegna sig de bättre redskap och iakttaga det brukningssätt, som de se, med fördel, begagnas i deras granskap.
Höjentorps fögderi i Skaraborgs Län, i stället för nuvarande Kronofogde-bostället, 1 mantal N:o 8 Stentorp Frälsegården: III. 274. — N:o 29, angående gränderna för val af Revisorer till granskning af Banko-Diskont-Verkets räkenskaper för detta är och de följande, intill nästa Riksdag : III. 274 — N:o 30, i anledning af gjord framställning om förklaring af föreskrifterna angående verkställighet af straff-arbete; III. 274. — N:o 31, om anvisande af medel till fortsättande af arbetena å. Statens Vestra Stambana emellan Stockholm och Kathrine holm: lil. 462. — N:o 32, angående Kurhus-afgiften: III. 462. — N:o 33, angående mantals-penningarnes bestämmande til! jemna belopp efter nya mynt-systemet: III. 462. — N:o 34. angående upphörande af Tackjerns-tionden och Hammar-skatten: III. 638. — N:o 35, angående de för fortsättningen, af Statens jernvägsbyggnader erforderliga medels upplåning mot stats-obligationer i utländskt mynt: lii. 638. — N:o 36, angående anskaffande på Kronans bekostnad af däckade lotsbåtar: lil. 638. — N;o 37, i fråga om tillämnade fyrinrättningens vid Hernöklubb förläggande till Lungön utanför Hernösand: III. 638. — N:o 38, angående återbäring af orätt debiterad xotefribetsafgift för hemmanet Fällskog N:o 2: lil. 638. — N:o 39, angående de för fortsättningen af Statens jernvngsbyggnader erforderliga medels upplåning mot stats-obligationer A utländskt mynt: IV. 47. — N:o 40, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om 64 — E — användande af en del af Fångvårds-anslaget till nybyggnader vid Landskrona Fästnings-fängelse: IV, 47.
Hushålls-Sällskapets anmodan 1846 års sommar genomreste detta måssoch kärrboljda län, i alla riktningar och öfver allt lemnade undervisning i den af mig upfunna, så enkla och pålitliga method, att varaktigt tillgodogöra dessa frostnästen; så torde alla dessa förenade omständigheter i ej ringa mån bidraga att skaffa gehör åt och afseende, på mina ödmjuka yrkanden: l:o Att om möjligt för alla länen, med undantag af Malmöhus, afsättes en odlings-fond, alt under loppet af åren 1851, 1852 och 1853, utgå med minst 50,000 och högst 100,000 r:dr b:co för hvarje län, som sig i behörig ordning anmäler till utbekommande af större eller mindre andel; med villkor: att uteslutande användas till upodlande af mossar, myror och kärr. 2:o Att lån ur denna fond reqvireras hos och beviljas af be höriga Läns auktoriteter, hvilka, på sätt tjenligast befinnes, kontrollera det afsedda odlings-företaget, såsom ock de arbeten hvilka derå, enl. vid ansökan fogad plan böra och vid bestämda tider blifvet företagna: allt med möjligaste minsta kostnader för sökanden som, vid arbetets fullbordan får afdraga dessa kostnader dä lånet sluti iqvideras. 3:o Att för hvarje geometriskt tunneland, sorn i odlingen ingår, beviljas minst 25 högst 130 r:dr b:co: men ingenting serskilt för kanaler och vägar ni. m. 4:o Att hvilken jordbrukare sorn hälst, sjelfägare eller arrendator och torpare, ovillkorligen är berättigad till dylika lån och det i den ordning, den ena och andra inlemnar sin låne-ansökan med vidfogad charta för hvilken såväl som för mätningen kostnaden afdrages vid länets slutliqvid. 5:o Att nämnde auktoritet sjelf bestämmer och ansvarar folden säkerhet lånsökanden bör prestera. 6:o
qjjust nu är den bästa tiden inne för dessa här~JrJ ligt doftande lökväxters odlande i våra hem. Nedanstående, o m liljekonvaljens drifning i b o - ningsrum af sign. G. R s i » Tidning för trädgårdsodlare », meddelas därför för dem af Iduns läsarinnor, hvilka önska göra försök med drifning af denna så omtyckta v ä x t: » Järnspisen i köket är i allmänhet omgifven af en häll af sten eller porslin. På denna placerar man sina för drifning afsedda krukor, hvar o c h en försedd med tefat inunder. På hvarje kruka ställer man en glaskupa, så hög att den fullt utbildade liljekonvaljen får rum därunder — detta för att ersätta växthusets fuktiga luft. Vattningen sker på fatet med ljumt vatten, o c h krukan b ö r alltid stå i vatten. Då de första blommorna äro utslagna, borttager man glaskupan och flyttar krukan på hvilken plats s o m helst i rummet, där de återstående knopparne i allmänhet normalt utveckla sig. Genom detta enkla tillvägagående o c h genom att, medan den ena krukan är under drifning, intaga en annan, har den som skrifver dessa rader blommande exemplar af liljekonvaljen ända från en tid före jul till sena vårdagarne. I december får man emellertid, åtminstone uppe i höga norden, til! följd af den otillräckliga tillgången på ljus, åtnöja sig med blommor utan blad, men redan i senare hälften af januari börja äfven blad att utvecklas. — Åtskilliga författare omtala den drifna liljekonvaljens känslighet för ombyte af luft, men oaktadt omflyttningen från den varma o c h fuktiga luften under glasklockan vid spisen till den torra o c h ofta jämförelsevis kyliga luften inne i rummen, har undertecknad ej kunnat märka något däraf följande menligt inflytande på blomningen. För den mera oerfarne blomstervännen torde det vara på sin plats att påpeka, det liljekonvaljen ej, såsom hyacinten, tulpanen o c h lökarne i allmänhet, behöfver någon » rotning » efter inplanterandet i kruka, hvadan också rötterna med samma fördel kunna planteras i sand eller mossa s o m i jord.
Samma osäkerhet som f. n. råder för dessa med förbud omhuldade näringar, skulle äfven om den föreslagna förändringen antoges komma att qvarstå. Deremot anser jag att det skulle vara skadligt att nu låta den Kongl. Propos:n hvila lill grundlagsenlig behandling, emedan följden deraf säkerligen skulle blifva den, att Konungen i afvaktan på dess antagande icke skulle rubba de nu befintlige tullsatserne. Huruvida Konungen kommer att göra det om den föreslagna grundlags-§:n icke blir hvilande, är mig I obekant, men jag har den fulla äfvertygelse att om den blir hvi lande, komma icke förbuden förr än vid nästa Riksdag att af Konungen uphäfvas; sådan är åtminstone min upfattning af den framställda Proposins innehåll. Gr. Mörner har talat om huru nödig denna stadga skulle vara för näringarne, och han har jemväl citerat huru man i England tillvägagått; för min del kan jag dock icke medgifva någon likhet förhållandena emellan i detta fall. I England har, såsom Grin sjelf uplyst, Parlamentet icke stadgat någon bestämd tull för en längre följd af år, utan deremot förordnat alt tullen skulle ärligen minskas; detta måtte icke vara detsamma, som uti den Kongl. Proposin afses, enär R. St:r enl. denna skulle förklara, att tullsatserne under ett visst antal år icke finge förändras. Jag får till Gr. Mörner hemställa, huruvida man icke har anledn. till att tro detta förslag icke vara så serdeles nödvändigt, då man tänker på den framställning K. M. vid 1847 års 238 D c n 1 Februari f. ni. Riksdag gjorde till R. St:r, hvaruti K. M. föreslog uphäfvande af alla då gällande förbild, med undantag af det som gällde taekjernet. Då ansåg K. M. icke någon viss tid vara för denna åtgärd behöflig,__ utan gjorde denna framställning till R. St:r helt. obetingadt.
De oerhörda händelser, som under dessa 3 år tilldragit sig i Tyskland, äro hos alla i frisk hågkomst. I de flesta af de mindre staterne visade de bestående tvåkammar-författningarna ingen motståndskraft ; tilläggas måste att de styrande ådagalade den ännu mindre. Allt ramlade öfverända; en storm-petition, ett tumult på gatan, gjorde tillfyllest att kullkasta de särskilda ländernas grundlagar: öfverallt blefvo statsförfattningarney i vida högre grad än förut, moderniserade; äfven genom åtgärd af enkom sammankallade, ur långt utsträckta gemensamma val framgångna, s. k. kon-sti-tu-er-ande församlingar. Och det öde, som drabbade hvarje särskildt land, sträckte sig under sagolika tillgöranden jemväl till förbundets, på traktater grundade, organisation. En serskild gemensam församling, genom dylika val tillsatt, skulle grundlägga en ny Tysk statsrätt och förvandla statsförbundet till en förbunds-stat. Ingen är här närvarande, som icke någon gång läser avisorna. Djupare studier behöfvas näppeligen, för att veta huru allt detta aflupit och huru ställningen i detta land är, ännu i denna stund. Dock påkallar ämnets omätliga vigt för dem, som ännu kunna varnas, — att vi i flygliga, men sanna, drag oss lill minne afteckna det faktiska tillstånd, som upkommit i dessa nyss så blomstrande länder — i följd af ofvan anförde grundfel: ”Ståndsförvaltningarnas undanrödjande och försummelsen alt, i föryngrad, ”skepnad, år 1815 väcka dem till nytt lif”. I Österrike hade man icke påtänkt att, från ett blott skugglif, lill en tillvaro i verkligheten, med återvunna rättigheter, återkalla de Ständer, som i alla Tyska landskaperne af monarkien, äfven i Böhmen, funnos till namnet qvar och ännu plägade sammanträda till s. k. Postulaten-Landtage. Följden var att, helst när samtidiga oroligheter ulbrusto i Ungern och Italien, — det blott fordrades ett pöbel-uplopp för att bringa monarkien nära sin uplösnifig och på branten af sin undergång.
Bertarelli fick till ressällskap den unga dam, hvars ångestfulla bön vid helgedomens tröskel hade utöfvat ett så starkt intryck på honom, att han, trots sin egen upprörda sinnesstämning, äfven sedermera hsde uppmärksamt observerat hennes görande o c h låtande, hvilka hela tiden tydt på ett djupt förkrossadt själstillstånd. Nu var hon ej mer ensam såsom i kyrkan; en äldre herre med synnerligen obehagligt, yttre satt vid hennes sida och tycktes förgäfves bemöila sig att genom en krypande uppmärksamhet och smaklösa ömhetsbevis hemta en gillande blick ur damens ögon, som riktades på honom med en omisskännelig motvilja. Var det kanske ett af dessa ofta i Italien förekommande äkta par: en ung oerfaren flicka, som af föräldrarne blifvit kastad i armarna på en gammal för henne osympatisk m a n? f så fall torde ej den vanliga följden ha uteblifvit. Hennes vid giftermålet ej åtsporda hjärta har kanske senare gjort sin rätt gällande o c h då, glömskt af alla band, egnat sig åt den förste, bäste man, som, ung, vacker och lättsinnig kommit i hennes väg. Hennes samvete har måhända nu vaknat, och hennes bön har gällt försoning för ett begånget felsteg. Eller har hon månne haft kraft att mostå frestelsen, och krymper sig nu hennes efter kärlek törstande hjärta, i tanken på de länkar, som fängsla henne vid en make, hvilken inger henne afsky och vämjelse? » Chi lo sals Hvem vet det, som italienaren lakoniskt svarar på de flesta spörsmål. Är det törhända möjligt, att den unga kvinnan i sin förtviflan närmat sig helgedomen med en IDUN 108 syndig bön om befrielse ur ett förhatligt äktenskap, den enda befrielse som därjämte, kan ge henne den katolska kvinnan i påfvarnes land, rättighet att följa sitt hjärtas kraf — nämligen den äkta mannens d ö d?
Afkortad Behållen till disposition Resterande den 1 September 1855. Medel, hvilka nti Rikshufvudboken endast upptagas i balanserna. Ingående Balans: Öfverlevereringar Återstående utgifter Skulder S:r Tillkommen ingående Balans: Öfverlevereringar Skulder S:r Afskrifningar Afkortning: För år 1854 » 1858 och föregående åren.. S:r Anordning: Enligt riks-stat.. Utom stat extra stats-regleringen S:r Levereringar Utgående Balans: Kontant behållning Fastigheters värden Inventariers dito Behållning af spanmål Dito af bergseffekter ... Utlånta medel Utestående krono-uppbörd: Levererad inom den 31 Augusti 1855 Resterande den 1 September 1855 Förskotter till liqvid och redovisning... Anmärkta poster Proprie balanser Fordringar Statsoch Riksgäldsmedel. Medel, hvilka uti Rikshufvudboken endast upptagas i balanserna. A N:o 2 till 1857 års Revisions-berättelse, angående Statsverket, sid. 11. Sammandrag öfver samtlige i 1855 års Rikshufvudbok ingående medel. »ebet. Statsoch Riksgäldsmedel. Diverse medel. Medel, hvilka uti Rikshufvudboken endast upptagas i balanserna. Summa. Credit. IStatsoch Riksgäldsmedel. 1 Diverse medel. Medel, hvilka i Rikshufvudbok( endast upptaga balanserna. iti :n i Summa. Ingående Balans: Ingående Balans: Afkortning: Utgående Balans'. 1. inventariers vardén Behållning af spanmål Dito af bergseffekter Utlånta medel /. — 15,619: — 248,798: 5. Utestående Jcrono-uppbörd ’. Tlj Bilaga liff. Ingående B (dans: Fondens behållning vid 1854 års ingång bestående af: Kontanta behållningar Fastigheters värden Inventariers dito Behållning af spanmål och proviant Levererad inom den 31 Augusti 1854 ... Resterande den 1 September samma år: Förskotter till liqvid och redovisning Anmärkta poster Proprie-balanser Fordringar:
Försvaga blott en enda länk i den starkaste kedja och man stall snart finna den tyngd nedfallen, som förut med säkerhet uppehölls. I de delar, som Högloft. Nidderstapet och Adeln widare för godt finner, at af sine Privilegier afstä; wägar jag underställa om icke til grund bör tagas öfwertygelsen, at sädant är enligt med rättvisa och billighet och ej til stäl mä utsättas, at det ster för at wisa det Heder - SZ6 Den 28 Iunli. Hcderwärda Bondc-Ständet wär wälwilja. Ännu mindre såsom en följd af at Bonde-Ständet tillåtit sin Taleman underteckna Constitntionen, hvilket man med skäl af dem längesedan kunnat wänta. De stafwa således derigenonr ej gifwit osi nägon anledning til wälwilja. Men rättwi sa och med billighet öfwercnsstämmande tänkesätt böra de alltid af detta första Ständet, utan afseende pä förgäende händelser, kunna förwänta, Lätom osi ej undcrhälla nägot ogräs i. Staten, som genom sine almänt kända tänkesätt och handlingar gifwit skälig anledning til misitroende. Lätom osi widare genom öppet för> troende, genom yttranden, som alldrig pä flera sätt kunna uttydas, undanrödja de misi-, tankar, som annars möjligtwis kunde upstä om wära redeliga afsigtcr, och snart skola wi uti det Hederwärda Bonde-Gtändet igenkänna de gamle Götherncs wärdige afkomlingar. Mine Herrar k Jag fär flnteligen anställa, at i händelse desie mine yttrade meningar flulle af mig hlifwit origtigt fattade detta mitt wördnadsfulla Dictamen dä ej ma komma at belasta Högloft, Niddcrssapets och Adelns Prototocoller. Herr c blader, yttrade M strifteligen til Protocolls som följer: Sedan Den 28 Junit. 937 Sedan Högloft.
"Ack, min herre, hon skall icke finna sig och jag ville dock så gerna att hon vore nöjd. Denna pröfning blir mig tung". "När du gjort hvad du kunnat, och följt ditt samvete, så bör du vara lugn". "Jag vill försöka att så vara. Äger jag blott min herres och makes gillande och kärlek, bör dock allt annat vara mig likgilltigt, men jag är svag". Månget bekymmer bodde i Miriams fattiga hem, men stundom kom en resande från Bassora och hemtade henne helsningar från Sindbad och då stärktes hennes mod och hon gladdes att barnen vexte och blefvo hoppgifvande. Stundom tänkte hon väl med bekymmer på den kommande dagen; men deremellan arbetade hon förtröstansfullt för sina barn och drömde om den fröjdedag då Sindbad skulle komma hem. Men Fatima vandrade kring torg och gator och skrek och klagade: "Ve, ve den faderlösa, henne förtrampa alla" och nu utgjöt hon en flod af tårar. "Se denna Miriam, huru hon handterar min flicka. Endast dadlar ger hon henne till mats, och se hennes slöja, är det tyg för en ung flicka? Hvad lycka kan hon göra i verlden då hon brukar skor som skulle anstå en bärare? Hurudan olja bestås i hennes bad, luktar den väl som om den i all sin tid nalkats rosor?" Och folket som hörde henne undrade och sade: "stackars moder, hvem är den onda qvinnan som så misshandlar hennes faderlösa barn. Jaså, Sindbads hustru, ja, ja, han är borta sjelf så får hon fara fram hur hon vill. Stackars Fatima". "Ack ja", fortfor Fatima, "der stoja hennes barn hela dagen, att min späda blomma ej får en blund på sina kuddar. Der skall det stackars, klena barnet nödgas bo i samma rum, der Miriams minsta unge krällar på golfvet, och icke ens en sån der pelskoft bestås åt henne, att ha på sig i det dragiga rummet när det är kallt väder, och sådana äro dock så i bruk nu för tiden. Men så är det, den faderlösa förtrampas af alla" och åter utgjöt hon strida tårar. Och Fatima tog sin dotter vid handen och sade:
Maj t godt syntes, och då Rikets Ständer vid sist hällne Riksdag fastställde allmänna grunder förTullafgifternes beräknande på utgående varor, blef den rätt Konungen förbehållen , att intill det påföljande Riksmötet förändra Tullafgifterne på inkommande varor, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit sjelf funne i nåder lämpligt. De skäl som föranlåtit Rikets Ständer, att på detta sätt besluta, fortfara alltid till deras kraft och verkan, och då det lärer böra antagas som otvifvelaktigt, att det nu anmärkte förhållandet under förre Riksdagar icke ägt rum, så framt ej Rikets Ständer sjelfve funnit sig öfvertygade, att det allmänna ändamålet med mera säkerhet befordras, då de speciella detaillerne i ett så beskaffadt hushållsmål, sorn detta , få ankomma på den styrande makten och icke bero ensamt af Rikets Ständer, hvilkas inskränkta tid ej möjligen kan medgifva sådane noggranna undersökningar, som till ämnets fullständiga utredande fordras; så blifver det visserligen svårt att finna någon giltig anledning, att vid nu varande Riksmöte afvika från en grundsats, hvars rigtighet förut vid så Den 28 Junii J. m. 201 mångå tillfällen blifvit erkänd; åtminstone synes Höglofb Bevillningsutskottet ägt föga skäl, att, såsom nu skett, åberopa desse af Rikets Ständer fattade beslut till stöd för de åtgärder, som det samma föreslagit. Att vid en speciel reglering af TullTaxor på inkommande och utgående varor misstag kunna äga rum, bör så mycket mindre förefalla oväntadt, som det någon gång inträffat, att ej ens allmänna grunder, som till ofelbar efterföljd i dylika frågor blifvit fastställde och på hvilkas osviklighet man således bordt kunna göra sig rättmätiga anspråk, kunnat i hvarje fall med påräknad förmon tillämpas, utan tvärtom befunnits leda till resultat, som varit menliga för Staten.
Ständers beslut om upphörande af utgifning från banken af sedlar å 16, 12 och 8 skillingar samt 14 och 10 skillingar kopparmynt föredrogs och bifölls. S. D. Föredrogos och återremitterades JU inanna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande N:o 92, i anledning af väckta motioner om revision och reorganisation af hospitals-anstalterna i riket och N:o 93, i anledning af väckt motion om framläggande af unions-kommitteens förhandlingar inför Rikets Ständer, jemte de i anledning deraf afgifne yttranden. Den 21 Juni. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeen. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-utskottets den 14 och 15 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 61, öfver de inom Riks-stånden Bih. till It. St. Nio 48j med förslag till föreskrifter, angående Bankens metalliska kassa m. m., bifölls hvad Utskottet i afseende på 5, 8 och 11 punkterna af betänkandet N:o 48 hemställt och tillstyrkt, men alslogs Utskottets tillstyrkande, i fråga om maximum för den del af sedelstocken, hvilken icke motsvaras af metallisk valuta, samt blef förevarande utlåtande Nio 61, i öfrigt iagdt till handlingarna.