Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Såndet den 1 Mars — Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående val af Justitieombudsman och dess suppleant. S. A. K. Att Häradshöfdingen i Södra Möre domsaga, Kammarrådet Sven Lorenz Theorell, genom i grundlagsenlig ordning anstäldt val blifvit utsedd att vara Ri - 24 Exp edilia lisUIs kottets Fiirst a g till und. Skrifvelse, N:o 18. kets Ständers Justitie-ombudsman, samt Hofrätts-rådet i Svea Hof-rätt, Kammarherren, Kamereraren vid E. K. M:ts orden och Riddaren af E. K. Mits Nordstjerneorden, Grefve Carl Göran Betlof Mörner, alt vara Justitieombudsmannens suppleant, fa Rikets Ständer härigenom underdånigt anmäla 5 framhärdande etc. Stockholm den 1 Mars 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Febr. 1851. Preste-Ståndet den 1 Mars — Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers Förordnande för Häradshöfdingen, hammarrådet S. L.
Det första var om: » Deltalandet kring Nilem. Om det visste hon inte det allra ringaste annat än att det borde finnas krokodiler där. Men inte kunde man fylla en tre, fyra sidor i en skrifbok med bara krokodiler. Så det måste hon öfvergifva tanken på. Det andra var o m: » Hattarnas och mössornas stridigheter ». Usch, det där kriget hade då alltid varit ett sammelsurium för henne. Att slåss för land och rike, det kunde hon nog förstå man kunde göra. Men hvad var det för idé med att bråka, som de där människorna gjorde, för saker som voro så futtiga, att man rakt inte kunde begripa hvad det var fråga om. Nej, det gick inte i henne. Och då kunde hon väl heller inte sätta sig ner och skrifva om det. Det tredje var om: » Människans fria vilja ». Ett sådant hån! Satt hon inte här nödd och tvungen, och så ville man till på köpet att hon skulle sätta sig in i hvad det vill säga att ha en fri vilja. Jo, om hon vågat skrifva riktigt hvad hon tänkte om den fria viljan, skulle hon IDUN allt fått ihop en hel d ' - Men hon var rädd för att det inte gick an, ty h e s åsikter om denna människans fria vilja stämde inte fullt öfverens med lärarens och andra rättänkande personers. Således dugde det ämnet lika litet som de andra. Återstod då det fjärde och sista: » Om våren ». Om våren! Kanske hon skulle försöka sig på det? Det föreföll henne som om det ämnet skulle lägga de minsta svårigheterna i hennes väg, och som det likaledes fordrade den minsta sakkunskapen. Ja, hur var det nu om våren? Hon vätte på blyertspennan och satte den på papperet för att börja konceptet. Om våren, ja? — Jo, då längtade man till sommaren, för att det skulle bli slut med skolan. Men det kunde man ju inte skrifva i en skolkria. — Det var rysligt hvad det var mycket, som det inte gick an att skrifva. — Något annat fick hon lof att hitta på. Hon tänkte på blåsippor och hvitsippor och vårvisorna de sjöngo i skolan och slask och galoscher och fågelsång och nya sommarhattar och våfflorna på första maj och en hel hop annat.
Men de fina rätterna gjorde honom mera hufvudbry, och han var rädd att låta märka sin obekantskap med dem. »Och ni har rest hela natten?» frågade värden och betraktade gästens friska hy. »Med kurirtåg», blef svaret. »Gud bevars, hvilken qvarlefva af nordmannakraft måste icke gömma sig hos er!» utbrast stockholmaren med den dämpadt klangfulla röst som i skåningens öra lät som musik. »Åh», sade Halfdan och log. Han var mycket lång och spenslig; det föreföll så lustigt att med ens bli en typ för nordmannakraft. Jo, jag skulle aldrig kunna uthärda en dylik resa», återtog författaren lifligt, »den der skakningen skulle göra mig tokig, man skulle nödgas inspärra mig på ett dårhus när jag kom fram.» »Åh?» sade gästen tviflande. »Jo, det är bokstafligen sant, jag är till ytterlighet nervös, och en sådan natt skulle göra mig ursinnig.» Halfdan log. »Jag sof som ett godt barn», sade han. »Sof? Hvilken jern-natur! Har ni inga nerver, ni?» »Det förmodar jag att jag har.» »Afundsvärda varelse! Men ni är naturligtvis äregirig?» »Obetydligt.» Författaren betraktade honom, och en på samma gång nyfiken och skrattlysten blick glänste genom hans pince-nez. Han befann sig framför en honom okänd varietet af slägtet menniska. Skåningen anade hans tankegång och skrattade. »Är ni då sjelf mycket äregirig?» sade han. »Ja så, att jag tror jag kommer att dö deraf.» De skrattade båda. »Men nu till er novell», sade författaren och lade undan sin gaffel, »den synes mig något för tam; ni har ingen fantasi.» »Jo, jag tror att jag har allt för mycket deraf, man har just rådt mig att lägga strama tyglar på den, samt hålla skildringen så nära verkligheten som möjligt.» »Hvem har gifvit er det rådet?» sporde författaren i det han häftigt for upp från sin tillbakalutade ställning.
Mast och Kronan, erlägges af berörde Städer endast Consumtions, asgiften. n Mom. Krogar och Näringsställen, der de tillataö, erlägga för Bränwins,minuterings-rättigheten , utom den Allmänna Bewillningen ester deras mer eller mindre förmänliga läge 5 R:d., ioR:d., i; R:dlr till 20 Rchlr, enligt Taxeringsmä.-mens pröfning, hwilket dec äfwen mä wara tillätit, akt dem öfwer en högre afgift bestämma, i fall afsättningskillfället dertill stuile föranleda. 4 8' 1 Mom. Afgisten efter Hemmanswärde pä Landet och för Personalen i Städerna och Consumtions-asgisten stall wara beständig; dock frände hwar och en fritt att afsäga stg Bränwincts bruk, i hwilket fall han fran all Consumtions - afgift befrias. Skulle Kongl. Mastt förlänga eiler kortare lid pä, bjuda Bränwinsoränningens inställande, stall afgiften för Panneromden till en ättondel förminstas för hwarje märmd ett sädant förbud warar. Kronans försäljning samt BränwinS transporterande frän en Ort till en annan, ware sig ä Landet eller i Staden, tillhört en hwar, som till Brännvinsbränning är berättigad, dock icke i minutDet är till Kongl. Maj-.t öswerlämnadt, att i Näder bestämma beloppet af det quantum som under minutering ej bör hänföras, äfwensom af Kongl. Mast beror att bestämma ä hwilka ställen minulcringen mä anses behöflig och kunna tilläras. z Mom. Hwar och en pä Landet eller i Ska. derna uppgistve wid Mantalsskrifningen den tilläte!iga Pannerymd, hwaraf han ästundar sig begagna. 272S Den i8 Augusti. samt tillkännagiswe om han fran Bränwinets brukande afstä will, derest han »fran Consumtions, afgisten will warda befriad.
V B* I AJd. 21} 22» i6z Den i April. no-Tionde Spannmålens utgörande till Stockholms stora Barnhus; om en till Upsala Barnhus donerad Krono-fordran; om Osmunds-Jernets lösande efter Krono värdi, utan förvänd, ling efter Markegång, samt angående* Ädelfors* Guld-Verk; och Banco Utskottets: tt Rörande väckt fråga, om tillåtelse för en hvar att emot Svenskt Speciemynt tillbyta sig myntadt Guld och Silfver; och i anledning af återremiss, angående Praescriptions-tid för i-åns omsättning i Banco-Disconten. 3:0 Bifallit sä väl Stats-Utskottets Utlåtanden, angående medel till kostnaderne för en förbättrad Fångföring, samt om medel till Drottningholms Broars iståndsättande; sora JBanco-Uiskottets Betänkanden, i frågan huruvida de Fidei-Commisser, hvilka fått med Inteckning graveras, må kunna af Riksens Ständers Banque, såsom Pant antagas; samt angående Låne-rättigheten i Banquen för de i Philipstad belägne Fastigheter, Af den 24 Sistkdite Martil, innehållande; l:o Återremiss af Allmänna Besvärsoch Oecononnae-Utskottets
Omb. • erätt. II: 197. B o kt r yc ker i - S t ila r, som införskrifvas, afgift å dem, Remiss II; 491. E, U. ; et, VIII: 330.Besl, IX; 240. a?3. 233. 2Ö8. E. U. Bet» VIII: 645’. Bolag, och enskilde Korporationer, Lånrättighet för elem i Hanken, Remiss II: 434. B. U. Bet, VI: 153. B o m ul Isgar n, Utländskt spunnet, förbud mot dess införande, Remiss II: 47g. 398- E oja k a psa fvel, dess upphjelpande, Remiss II: 499. E, U. Bet. VIII: 185. Resi, IX: 163, 172. 176, 180, Boskillnadsm 81, se Konkurs, Boställen, Prest-, friheter åt nya, K, M. Prop. I. 33, Remiss derå II' 44°» 443, 444' 449* Remiss å Mern, 493. S. U. Bet. IV: 131. _ Civile oell Militäre, grunderne för ntarrenderiug deraf, Remiss II: 499, E, U. Bet, VIII. 127, Besl. IX: 12:..127. 132, 134, E. U, Bet, VIII: 544, Bysl. IX: 375. 392. 410, 419. — Åbyggnader derå, deras försäkring i Allm, Frand^ förs. — Militia, Skattelösen derå, se Akademi-hemman, — Offisers-, deras försäljning, se Kongsgårdar, Brandförsäkring, se Brandstod. — s-Verket, Allmänna, förändring i dess styrelse, Remiss II: 481* S.
Grundsatsen mäste vara, att Statsverket skall hafva i inkomst hvad det rätteligen tillkomma skall; alt alltså den eller de, som till försummad betalning varit vållande, främst åligga böta anmärkmsproc. ; att dernäst uppbörds-förvaltningens närmaste kontrollant, landskamereraren, eller den hans tjenst i lands-kont. förestår, och slutligen kammar-rätten. Detaljerna i detta afsende, fullständigt utvecklade, finnas i förslaget till instruction för landshm och landsstats-tjenstemän. Jag minnes dem icke nu och tager mig således friheten hänvisa till akten der de finnas. Utshs tillstyrkande N:o 60. Utan afseende på bifall till hvad Utsk. i detta betänk, föreslagit och hemställt, följer af sig sjelf, att det åligger R. St. till K. M. i und. anmäla de beslut R. St. fattat, men någon anhållan, att K. M. efter pröfning deraf, täckes i nåder vidtaga sådana för foganden, hvilka af de särskilda framställningarne och förslagen påkallas, lära icke komma i fråga, ty utaf ordalydelsen uti R. St:s beslut kunna de icke till Konungen upplåta någon lagstiftan de rätt. Efter uppläsningen häraf tilläde Frih. Cederström: Jag anhåller slutligen att få fästa uppmärksamheten derpå huru nyttigt det vore om R. o. Ad:s ledamöter ville summariskt gifva sina anmärknm emot betänk, tillkänna, hvarigenom möjlighet beredes att fä ett tillfredsställande svar från Utsk. på ålerremissen. Uti det skriftliga anförande jag nu haft äran uppläsa förekommer uti några punkter ordet ogilla, i st. f. återremitteras, emedan jag icke vid dess författande visste hvad utgång frå 4* - 52 Den 1 Augusti. »an bär skulle få antingen den skulle återremitteras eller förkastas. Men sedan Hr Gr. o. Landtm, numera förklarat frågan vara af slatsreglerings-natur och således icke nu kunna förkastas, anhåller jag der uttrycket ”ogilla” förekommer del mätte fä förändras till ”återremittera”. Hr von Hartmansdorff, som härefter uppropades, förklarade att han velat föreslå Frih.
— Tryckningen af åfvanförmälte tillägg om granskningen af Justitia; Ombudsmannens Diarier bör således, efter min tanka, aldeles icke upskjutas, hälst både RegeringsFormen och RikdsagsOrdningen, i afseende på redan afgjorde frågor och kanhända fleres slutliga afgörande, torde blifva omtryckte. Att Kongl. Maj :t sjelf icke ansett tryckningen af en redan beslutad sak för en Constitutionsfråga, tycker jag mig finna däraf, att Kongl. Maj :t ej i form af Proposition, utan blott såsom en erindran, vid tillkännagifwandet af dess Nådiga sanction af hufvudsaken, wäckt Ständernes upmärksamhet härå. Icke eller torde, vid Remissen af Kongl. Maj :ts Nådiga Skrifwelse, Ständernes mening warit den, att Höglofl. Utskottet skulle proponera tryckningen af oftanämnde sak, såsom en grundlagsfråga, hvilken borde hvila till nästa Riksdag, utan endast upgifwa de termer, hvilka boi’de nyttjas vid den redan beslutade sakens snart skeende tryckning. Och desse termer äro ju klart uttryckte i sjelfwa beslutet. Ur desse skäl anser jag, att tryckningen af de uti Regeringsformen och Riksdags-Ordningen, i afseende på granskningen af Justitia Ombudsmannens Diarier, behöflige tillägg kan af Riksens Höglofl. Ständer vid denna Riksdag afgöras. Efter någon öfverläggning, och sedan de fleste ledamöterne förenat, sig med den af Herr Borgmästaren Vilberg anförde mening, at prajudicatet, at utan föregången hvilotid tilstvrka någon förändring i någon Grundlags bokstafliga innehåll, gillade Utskottet beredningens utlåtande, i följe hvaraf de upgifna förslagen til Riksens Ständer komma at öfverlemnas för at efter 56 § Reg. formen nu behandlas, och til afgörande til nästa Riksdag hvila på bordet.1 När härefter den til Utskottet ifrån Riksens Ständer hänvisade frågan om en ny representation företogs, anbefallde Utskottet sin Secreterare at anskaffa et tilräckligt antal exemplar af det be - 1 I protokollstexten ha uppenbarligen några ord bortfallit.
Presteoch Bonde-Stånden hafva instämt i Utskottets hemställan uti Utlåtandet N:o 30, att denna artikel borde serskildt i Taxan specificeras och dervid åsättas 33 f proc. införselstull. Borgare-Ståndet har väl ansett den serskilda specificalionen böra ega rum, men bestämt införselstullen till 25 procent af värdet; och Ridderskapet och Adeln har beslutat, att artikeln, såsom hörande till slöjdevaror och med dem dragande lika tull, borde ur den egentliga Taxan 30 Bevillnings-Utskottets Memorialj N\o 41. uteslutas och endast i noten upptagas med hänvisning till Slöjdevaror, ej specificerade. Utskottet, som på ofvananförde skäl ej ansett Ridderskapets och Adelns berörde beslut till någon åtgärd föranleda, utan att vid hvad 3:ne Stånd angående specifieationen beslutat böra förblifva, föreslår Borgare-Ståndet att antaga den af de öfrige Stånden godkända införselstull; men skulle härå ej fästas afseende, blir följande omröstning af nöden: 40:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att å artikeln Decorationer, Platåer med tillbehör, äfvensom Ornamenter, ej specificerade, skall bestämmas en införsels-afgift af 33 R:dr 16 sk. för 100 R:drs värde, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer att för artikeln Decorationer, Platåer med tillbehör, äfvensom Ornamenter, ej specificerade, bestämmas 25 R:drs införselstull för hvarje 100 R:drs varu-värde. ■Dref. P resteoch Borgare-Stånden hafva godkänt Utskottets förslag, så till insom utförselstull å Dref; hvaremot BondeStåndet bestämt införselstullen derå till 2 R:dr Sk®, och Ridderskapet och Adeln ansett Dref böra vara fritt från utförsels-afgift.
Den 22 Maj f. m. 439 Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Cederström, Rudolf: Förenande mig i Hrr Nor denfelts och Åkermans yrkande, vill jag nämna, att Hr Wallenberg också föreslagit förberedande åtgärder för Manufakturdiskontens upplösning. Ekon.-Utsk:t har låtit den derom väckta motionen hvila, till dess denna fråga om kreditivet blefve afgjord. Men tillika har till Utsk:t inkommit en petition med talrika underskrifter af näringsidkare, med begäran att R. St:r måtte oförändrad bibehålla nämnda inrättning, som verkat så välgörande för näringarne. Jag instämmer i anhållan om bifall. o Hr Akerman: Till hvad förut är i detta ämne yttradt, kommer äfven att å detta kreditivs vinst är anvisarit dels ett belopp af 21,000 rdr till Teknologiska Institutet, dels 10,000 rdr såsom bidrag till aflöningar i Kommers-Collegium. Skulle nu denna diskont indragas, så komrne statens utgifter att ökas med 31,000 rdr. Man säger visserligen att det strider mot Riksbankens intresse, att hafva utestående sådana lån, som ej kunna hastigt realiseras; men man må då besinna, huru lång tid det erfordras för att indraga de lån, som blifvit lemnade filialbankerna. Jag förnyar min anhållan om bifall. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Då, som jag tror, den allmänna penningeställningen är särdeles tryckt, bör man väl icke minska tillgången ännu ytterligare. Man vet hvilken svårighet det är att få penningar i den allmänna Rankodiskonten, och det vore då ej skäl att tillstänga denna utväg för näringsidkaren. Jag anhåller derföre om bifall. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ls hemställan och dels af Hr von Ehrenheim, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte besluta att af Riksbankens åt
G:son Wennerberg, hvilken utfört ritningarna till ett par synnerligen vackra portierer, den ena grön med kastanieblad och frukter som motiv, den andra med motiv från en högeligen dekorativ klängväxt med skära blommor, båda, särskildt den sistnämnda, delikata och af konstnärlig verkan. En annan portiére skall ej undgå att väcka uppmärksamhet. Den är broderad efter på Skokloster befintliga mönster, harmonisk och ändå liflig i färgerna. Enklare portierer finner man äfven med svenska allmogemönster, hvilka jämte ståtliga renässansstolar och öfverdrag äro beställda af ingeniör Nobel i Petersburg. Karna Nilsson o c h Hanna Persson ha äfven nu häfdat sin rangplats bland våra konstväfverskor, och fröken Adelborg har varit lika lycklig i sina kompositioner, hvarom en liten, i hvarje tum konstnärligt tänkt gobetinbit med skära blommor bär vittne. Föreningen utställer af en större beställning för rikssalen på Gripsholm tre bänkadynor med vackra växto c h djurmotiv. In allés skola 18 sådana bänkadynor i gobelin och en broderad stor bordduk levereras dit, hvarjämte en gammal tronhimmel kommer att genom broderiarbete fullständigas och renoveras. En för Sundsvalls gymnasiiförening afsedd fana, komponerad af fröken Sofie Gisberg, faller genast i ögonen. Det är ett läckert arbete med de gröna lagerbladen kring den gyllne lyran infällda i sidenduken, så att denna skall falla ledigt då den utvecklas för vinden. Innersta rummet är ägnadt åt paramentiken. Två präktiga altarbeklädnader lysa där emot oss. Den ena är afsedd för Skara domkyrka, ritningarna äro af fröknarna Videbeck o c h Vestberg, men arbetet är till största delen utfördt i hemmen där nere i Skara. Ett synnerligen fint kalkkläde, komponeradt af Handarbetets vänners direktris, fröken Agnes Branting, tilldrager sig kännarens uppmärkE x t r a f i n Filharmoniska sällskapet samhet. Mindre praktfull, men vittnande om fin urskiljning och konstnärlig smak är den likaledes af fröken Branting komponerade gröna, för trefaldighetseykeln afsedda altarbeklädnaden för Skärkinds kyrka i Östergötland.
Han berättar så, att Rubens hustru skall föda en son, men att föräldrarne ärna förgöra barnet; nu utlofvar han en föräring, om Glorela kan laga, att barnet får lefva, ty han vill bruka det att ”drifva många tragediska speel” Glorela. Karich. ”Tu tör väl loffwa och hålla tundt. Non per faunum, thet skall varda sandt.” Och så gifver han henne en guldskatt, på hvilken hon dock ej får se, förr än hon utfört ärendet. Andra akten. Tjenstepigan Agoras är utsänd att kalla Magila till sin fru, men roar sig i stället med betraktelser öfver qvinnans dårskap att vilja gifta sig, då barnsängen vållar så stor vånda; om hon toge en man — hvilket möjligen skulle kunde hända —, skulle hon dock aldrig föda barn. Men Magila anmärker: ”Tu wille icke giffta tig wist! Åh, såtte een man på thenna qvist, Tu skulle ther effter eij längre bijda, För än han låge wijd tin sijda.” På Magilas förfrågan, hvart hon ärnat sig, erinrar sig Agoras sitt ärende, och de gå båda in i rådsherrens hus. — Sc. 2. Straxt efter kommer Agoras ut och berättar, att oaktadt rådsherren och hans fru så länge önskat sig barn, ville dock frun, att det nyfödda barnet genast skulle dräpas; väl gjorde mannen invändningar, men då hade frun påminnt om drömmarna, hvarpå båda beslutat att lägga barnet i ett skrin och anförtro det åt sjön, hvilket också redan hade skett. — 3:dje scenen meddela vi som prof på samtalstonen emellan Glorela och Karich. Glorela. ”Nu haffwer iag giort, som min Herre bööd, Iag moste nu så sökia mitt bröd, Ty will iag honom nu upleta. Karich. Iag hörer hon will, hwar iag är, vetta. Glorela här är iag, koom hijt! Haffwer tu bestält mitt wärff med flijt? Glorela.
Det är en liten Paris-bebés högsta ärelystnad att bli ägare af en hvit Louvre ballong sådan som den, han sett något annat barn svänga i handen, och han ger sig ingen ro, förrän mamma köpt honom en dylik. Det är ju snällt af Louvre det där. Men så gå också de små bebéerna så snällt omkring på gator och boulevarder som kostnadsfria reklambärare, ty ballongerna bära naturligtvis i stora bokstäfver etablissementets förnäma namn. * * * Åfven de båda ofvannämnda jättemagasinen ha sina expositions af säsongens nouveauléer och sina occasions, hvilka ej sällan besökas af ända till 100,000 personer på en enda dag, äfven de ha sina monsterkök och sina gratisbuffeter, äfven de gifva ut 100,000 francs om året blott på prof kataloger o. s. v., o. s. v. Men de ha långt ifrån nått samma betydelse för publiken, den stora publiken, som sin kamrat på venstra stranden, lika litet som det helas, om jag så må säga, mekanism är af samma intresse som i A u Bon Marché. Printemps och Louvre äro numera aktiebolag, det senare med 400 aktier om 50,000 hvardera. I båda äro de respektive firmornas grundläggare, Jaluzot och Hériot, äfven hufvudägare. * * * Jag har hört mången fråga: hvarför äga vi inte Bon Marché, Louvre eller Printemps — i reducerade proportioner naturligtvis? Och jag instämmer. Småhandlaudena skulle väl inte bli nöjda därmed, det vet jag nog. I Paris ha deras klagomål vunnit gehör hos hrr lagstiftare, som sedan ett par år — mycket rättmätigt för resten — börjat särskildt beskatta de stora modemagasineu, så att t. ex. A u Bon Marché betalar 196,000, Louvre 205,000 och Printemps 68,000 francs i skatt. Men hvilket gagn har ej af dem den stora allmänheten, för hvilken billigt pris är handelns a och o!
Med ali möjlig omvårdnad om kyrkans renlärighet, äfven drifven vida utöfver sina tillbörliga gränser, kommer man dock säkerligen ej ens inom kyrkan någonsin derhän, så länge utom kyrkan tankefrihet är för hand, att icke tvifvel också är å bane; när tvifvel går fritt och öppet öfverallt, utestänges det ej heller från kyrkan. Ingen, som känner tillståndet, kan dölja för sig, sjelf, att i närvarande stund rätt månge af kyrkans lärare skulle nödgas frånträda sina platser, i fall de nödgades upphöra att undervisa i läror, på hvilka de tvifla. Vöre det för församlingen önskligt, vore det rådligt, i fall man kunde utforska alla dessas innersta tankar, att afsätta dem allesamman? Skulle kyrkan i stället kunna förses med bättre lärare, d. v. s. med sådana, som bättre undervisade, derföre att de icke tviflade? Öfverväger man denna fråga; sä torde man nödgas erkänna, att ehuru olofligt det är att predika och inprägla en lära, den man i sitt samvete anser förderflig och skadlig, man icke derföre alltid är oskicklig att undervisa i en lära, på hvilken man tviflar, eller af samvetet förhuden alt genom denna undervisning främja likars gagn. Man skall fast mer erkänna, att undervisningsverket på detta sätt ofta kan bättre handhafvas, än om det lage i händerna endast på sådana, som icke tvifla — i fall nemligen desse vore rättrogne derföre, att de icke tänkte, och för öfrigt till lefnadssätt och moraliskt tänkesätt icke efterdömlige. Om nu så är; utan tvifvel måste man då afstå från den der samvetsforskningen, hvilken dock hvarken till gagns någon ting utforskar, eller vinner med lofliga medel någon ting hos den, som icke frivilligt yppar sig. Och framför allt i ett tidehvarf, der tanken befmnes i verksamhet, måste man lemna tviflet äfven inom kyrkan i fred. Ingen ting annat, än denna onyttiga samvelsforskning, var det, som fordom ådrog Inqvisitionen mensklighetens fasa.
Revisorer funnit ort den ordinarie pä expectence »varande Betjeningen boxdt tillerkännas företräde framför en extra ordinarie och wid ett annat publikt Werk engagerad Betjent och hwilket ärende salunda till Riksens Höglofl. Ständer, ären 1805 och iFv? refererad! blef; men ett sadant befordringsmål angeck ingalunda Allmänheten, Utan den samme försäkrades, som sig borde, att Riksgälds ContoiretS Herrar Fullmägtige, genom en redlig sökwultning swärm emot Riksens Ständers förtroende, samt att Riköskulden ärligen sör will? - Den 7 December. Zyi minskades. Det ankommer nu pä Högloft. Ridderskap per och Adeln hwad afseende pä ve isräga warande Memocialer hafwas kan och bör. Herr La riston Löv nr 6. Ehuru jag skulle anse betänkligt att beswara anmärkningar as en Ledamot, som har fä 'mycket kunskaper, och hwars alder och erfarenhet är äkföijd af en allmän agtning, och ehuru jag i anseende till min alder och af mänga skäl aldrig ärnar blifwa Fullmäq' tig eller Revisor wagar jag likwäl förswara, att det tillhörer Fullmägtigs och ej Revisorer att tvid Riksgälds Weckel tillsätta Embecsmän. Inga kunna närmare än Fnllmägrige kanna pcrsonernes duglighet, och dcm bör wäl derföre dispositionen öfwer Sysilorne egenteligen tillhöra. Grefwe bckornsr, Larl Oa briel.