Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bank, Rikets Ständers, om förhöjning i fastighets-lånefonden och allmänna diskontfonden, och afsättande af en lånefond till understöd för odiingsföretag. Betänk. N:o 35. om dess öfvertagande af all bankrörelse i riket och berättigande till sedelutgifningsrätt utöfver den nu bestämda och till så stort belopp, nu varande enskilda banker ega. Motion N:o 350. angående förökning af fonden för belåning af faslighet med en million B:dr årligen under nästa slatsregleringsperiod, samt Iåns utlemnande till hälften af det i 1862 års taxering åsätta fastighetsvärde, dock ej lill högre belopp än 6,000 R:dr. Motion N:o 108. Banko-Ulsk. Betänk. N:o 35. — -— om förhöjning af fonden lör fastighets-lånerörelsen, äfvensom af maximi beloppet för sådana lån. Motion N:o 359. Banko-Ulsk. Utlåt. Bailk-bolag, med sedelutgifningsrätt, om ändring i 3 Art. 15 § af bevillningsförordningen, angående förhöjning i den dem åliggande särskilda bevillningsafgift. Motion i\:o 237. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 9, Utlåt. N:o 14 samt Meni. N:o 16 och 21. B. St. underdån. Skrifv. iV:o 210. Banko-diskontverket, angående revision af dess förvaltning. Se Revision. Banko reglemente, om ändring i 156 § 1 morn. angående meddelandet af vederhäftighets—bevis för lånesökande i allmännasamt handelsoch näringsdiskonten. Motion N:o 498. Banko-Utsk. Betänk. Barndop, om förändring af 2 Kap. 3 § af 1686 års kyrkolag, i fråga om tiden och stället för. Motion N:o 430. Lag-Utsk. Betänk. N:o 72 och Mein. N:o 83. R. St. underdån. Skrifv.
St., alt hos K. M. i und. anhålla om verkställigheten af ofvanomförmälda författningsarbete och organiserandet för sådant ändamål af en comité', som jemväl under tiden linge sig uppdragen den befattning med granskning och utarbetande af förekommande författningar i samma ämne, som ofvanomförmäles; äfvensom att R. St. lill K. M:s disposition anslå nödige medel härtill; och torde en summa af 8,000 r:dr blifva derföre tillräcklig. Begärdes på bordet. Hr af Donner, Gustaf Wilhelm: Då K. M. i Dess nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof meddelat den uppgift, att, under de sislförtlutna 5 åren, medium af riksmarkegångspriset ä spanmål utgjort 7 r:dr 46 sk., liar jag ansell mig föranledd lill följande motion: Hr af Donner uppläste derefter ett så lydande memorial: Den 10 Augusti. 151 I Riksslalen finnes en column för en sak, som icke existerar i verkligheten, nemi. spanmål under cmbetsoch tjenstemiins samt. betjentes löner, beräknad derstädes till 6 r:dr tunnan. Hvad riksmarkegångspriset ä Kronans behållna spanmål något ar öfverskred detta normalpris, beräknades löntagaren, som sålunda gjordes beroende af årsväxten, lill godo. Riksmarkegångeu har någon gång slått ända till 9 r:dr och derutöfver, i hvilket fall löneskillnaden naturligtvis blef betydlig. Vid sista riksdag bestämdes priset å denna spanmål efter 5 års medium af riksmarkegångspriset till 7 r:dr, ä 7 r:dr 10 sk., det sednare för dem, som haft löner för år 1841, derunder spanmål var beräknad. Tages medium af 5 år nu, så uppgår priset till nära 8 r:dr. Att prisskillnaden godtgjorts af Riksg.cont., är så allmänt kändt, alt det endast för historikens fullständighcts skull här omnamncs. Della, till besvär och oreda i Statens räkenskaper föranledande förhållande bör rättas.
Huru tydligt orsak och följd i detta hänseende äro förenade, inhämtas, exempelvis, af Gottröra och Närtuna, till samma pastorat hörande, bredvid hvarandra belägna socknar i Långhundra härad; af hvilka den - 33 - den förra, af inga andra anledningar än de nyssnämnda, har omkring tredubbelt flera fattiga än den sednare, som dock är 12 mantal större,’men hvarest egendomar med statfolk samt bränvins-försäljnings-ställen saknas. I de från hufvudstaden mera aflägsna orter, hvilka tillsammans utgöra den ojemförligt större delen af Länet, är likväl en belåten utkomst så allmän, att det ringare antalet fattige, utan synnerlig ansträngning, nöjaktigt försörjas. Utom de vanliga skall-jagterna, som med mer och mindre framgång, allt efter som vintrarne varit dertill tjenlige, årligen hållits, hafva några allmänna anstalter för rofdjurs utdödande icke ägt rum; sedan Länets invånare, då de i anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, i skrifvelse den ig Juni i83o hördes i fråga om inrättande af Jagt-kassa eller erläggande af bidrag till högre skott-premier, stannat i sådana stridigheter och skilda åsigter som ej kunnat till samfäld öfverenskommelse förenas. I afseende å gästgifverierna och skjutsningen har inflytelsen varit märkbar af de till Norrköping, Upsala och vesterut i Mälaren gående ångfartyg, samt de från Stockholm gående deligenser. Genom den häraf följande minskning af resande, som nyttja gästgifveri-skjuts, jemte den verkan på hästarnes godhet, som en stigande förkofran hos allmogen kunnat medföra, är tillgången på dugliga hästar mot skälig betalning å de stora farvägarna till hufvudstaden så tillräcklig, att klagan Öfver olägenhet i detta hänseende nu mera sällan förspörjes. Den till Upsala gående deligens, hvars ägare, till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 3o December i83i, åtnjuter rättighet att med hållskjuts-skyldige vid gästgifvaregårdarne uppgöra kontrakt om skjutsens utgörande med deligensen för 6 hållhästar, har ordentligt och oafbrulit fortgått.
Hos Högvördige Preste-Ståndet: ef Herrar Biskopparne, Doctor af Wingård, Doctor Faxe, Doctor Thyselius, Doctor Hedren och Doctor Franzéll, Herrar Professorerne Doctor Engeström, Doctor Hasselroth och Doctor Agardh, Herrar Prostaine, Doctor Elfström, Doctor Björkman, Doctor Hvasser, Doctor Ruus, Doctor Heurlin, Doctor Petersson, Doctor Bexell, Rosen, P. P. Svedelius, Bjursten, Öhrnberg, Mittag, Ödmann, Ahlqvist, Edvall, Stenhammar, Östberg, Nordin, Holmström och Astrand samt Herr Kyrkoherden Bergvall: inom Hällofl. Borgare-Ståndet: »f Herrar Leffler, Petre, Halling, Rubin, Andersson, Machel, Wijkman, Hessle, Egnell, Olbers, Cederborg, Levin, Warn, Helleday, Helsingius, Amberg, Langenberg och Wijk; Bih. till RSt. Pret. iS34. 5 Samt. i Afd. i 3:dja Häftet. a B ev.- ocfi. Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o 3. inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdagsmännen ifrån Malmohus Län: Tufve Månsson, Anders Nilsson och Nils Månsson; ifrån Stockholms Län: Nils Insulin, Jan Petter Jansson, Eric Ersson och Gustaf Larsson; ifrån Södermanlands Län : Gustaf Gustafsson; ifrån östergöthlands Län: Samuel Andersson, Lars Jönsson, Olof Olofsson, Anders Andersson, Anders Nilsson och Botvid Jonsson; ifrån Skaraborgs Län: Anders Brisman och Lars Larsson; ifrån lilfsborgs Län: Anders Danielsson, Lars Larsson Och Hans Jansson; ifrån Götheborgs och Bohus Län: Lars Hansson, Olof Svensson och Olof Eriksson; ifrån Kronobergs Län: Sven Heurlin, Johan Christoffersson och Göran Jonsson; ifrån Christianstads Län: Per Nilsson, Per Jonsson och Jöns Jönsson; ifrån Westernorrlands Län: Johan Olof Däldberg, Erik Svanberg, Johan Bengtsson och Nils Strindlund; ifrån Jönköpings Län: Johannes Andersson, Johannes Svensson, Peter Jönsson, Anders Pålsson och Per Persson; ifrån Blekinge Län:
Om man söker hindra offentlig och loflig försäljning af en vara, som man icke kan hindra att finnas i landet, så tillskapar man endast en hemlig och oloflig handel dermed; och följden af försöket blifver, eniigtUtskottets öfvertygelse, ingen annan, än att det egna behag, som förbjudna njutningar ofta hafva för sinnen, hvilka icke vaktas af ovanligt starka grundsatser, retar tili ifrigare eftersträfvande af den otillåtna varan, och att om begäret kan tillfredsställas, utan att varan fördyras al några afgifter till stat eller särskild menighet, utöfver hvad tillverknings-skatten föranleder, så finnas icke tillräckliga band på en rörelse, som så lätt urartar till ett fördärf. Dessutom kan den stränga kontrollen öfver försäljningen utgöra ett biträde åt kontrollen öfver tillverkningen. Hitintills har handlen med bränvin icke varit reglerad och beskattad mera än i ett stadium, nemligen vid utskänkning eller försäljning att på stället förtäras, och i ringare belopp än en kanna. All annan handel dermed har i allmänhet och, liksom handel i allmänhet med landtmanna-varor, varit fri och icke underkastad annan afgift, än hvad taxerings-kommittéer kunnat ålägga någon, som upgifvit sig för, eller annars ansetts hafva haft inkomst af parti-handel med varan. Utskottet har trott den omedelbara öfvergången från den minsta försäljningen, d. v. s. utskänkningen, till den fria parti-handelen utgöra en lucka, som behöfver fyllas. Behofvet af en mellan de båda stående sort af försäljning har redan visat sig i Stockholm och andra städer, genom destillatorernes rätt att hålla öppen bod eller s. k. bränvins-magasin; och Utskottet anser en dylik böra blifva allmänt antagen för både land och stad.
Hör nu, för tusan! det är sannt det ... vill magistern komma och öfverta' min skola? BRUUS. Majorens skola? Hvad är det för sorts skola? MAJOREN. Det är en skola som jag inrättat på mitt bruk, för att ge mina underlydandes barn tillfälle att få lära något! BRUUS. Hvad skall det tjena till? Ha de inte folkskolan? MAJOREN. Jo visst! men det här är en skola, ämnad att stå ungefär midt emellan elementaroch folkskolan ... del vill säga... BRUUS. Ett drifhus igen ... bara med den skillnaden att här är det bondungar som ska' göras till underdjur! Tackar för anbudet, men jag har haft nog af sädant der! MAJOREN. Men så låt mig först tala ut, fördömda tjurskalle! MAJOREN (också ond). Ja, så sade jag! Vill magister "kör hufvu't i väggen" först höra hvad meningen är! BRUUS. Jaha, om major "eld i krut" vill tala lugnt och vara menniska! BRUUS (förargad). Tjurskalle? MAJOREN. Medger magister "rifjern" att det fins många och stora anlag som gå förlorade genom brist på värd och utveckling? MAJOREN. Medger han vidare att en skola, ämnad att der taga hand om verkligt utmärkta anlag hos fattigt folks barn, kan ha någon välsignelse med sig? BRUUS. Jaha, om den sköts förståndigt! MAJOREN. Nå, hvad fan bråkar han då om? BRUUS. Jaha, annars vore jag väl en åsna! BRUUS. Är det jag som bråkar? Jag tycker att det är majoren som häller väsen! Vill magistern ta' den om hand eller inte? BRUUS. Jaha, bara inte majoren sjelf lägger sig i affärn, för då går det på tok. MAJOREN. Hvad för slag? Skall jag inte få vara med om att styra i fråga om min egen skola? BRUUS. Tackar ödmjukast jag vill inte ha någon rekryt-exercis införd der. MAJOREN.
Min mening är ingalunda, att en sådan egendom, är nödvändig, på det Representanten må äga något att försvara; ty jag är ganska öfvertygad derom, att nitet och värman för Fosterlandets väl alldeles icke beror derpå, liuru mycket Representanten äger, utan på hans vilja och förmåga att bidraga till det Allmännas bästa; men en Representant, sorn icke äger tillgångar, hvarmed han kan uppehålla sig vid Riksdagen, den kan ej eller i detta afseende uppfylla sin pligt. Det är utur denna synpunkt jag för min del under flere förflutne Riksdagar hyst den önskan, att en utväg måtte öppnas, hvarigenom Adeliga värdigheten kunde förenas med in-, nehafvandet af fast egendom, och på detta sätt icke allenast det genom 1809 års RegeringsForm stadgade nya Adelskap blifva ändamålsenligare, utan äfven de förut va.- rande Adeliga slägter småningom komma i enahanda förhållande, så att i framtiden det må kunna blifva möjligt att upphäfva den skillnad emellan före och efter 1809 adlade, ätter, som ännu finnes. Det liar varit tider, kan Hända äfven här i Sverige, då man ansett Adelskapet öfverflödigt och skadligt,— då man, under yrkande af jemnlikhet, påstått Adelskapets 38 Den i5 December f. m. upphäfvande. Tilläfventyrs finnas ännu flere, som anse detta både möjligt och nyttigt. Jag erkänner dock upprigtigt, att, med det redligaste bemödande att fatta ett opartiskt omdöme, jag icke kan inse någotdera. Hela vår forntids Historia är sammanlänkad med våra förfäders bedrifter och utmärkta egenskaper. De fleste af Sveriges stora män hafva tillhört eller blifvit upptagne i detta Stånd. Man kan icke beröfva ett Folk förespeglingen af dess Förfäders storhet, utan att borttaga för samtiden väckelsen och förmågan att sjelf uppföra sig dygdigt, ädelt och stort. Om man endast betraktar
Uti häröfver den 7 sisllidne Januari afgifvet underdånigt utlåtande har Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader hufvudsakligen sig yttrat, att, enär bolagets direktion, på sätt Rikets Ständer stadgat, genom med kronan ingånget kontrakt, å bolagets vägnar, vöre förpligtadt att efter fastställda plauen verkställa kanalens ombyggnad, utan att dertill af staten kunna påräkna ytterligare än redan beviljadt bidrag, vid äfventyr för underlåtenhet deri, att all vidare utbetalning af statsmedel komme att inställas och hvad deraf blifvit uppburet åter till I\ikets Ständers riksgälds-kontor inbetalas, på en gång eller successivt, inom den tid, Kongl. Maj:t funne godt derför bestämma, och härtill komme, att Strömsholms nya kanalbolag, som, till säkerhet för åtagne förbindelsers uppfyllande, skolat Strömsholms gamla kanaloch slussverk med alla dess tillhörigheter i fast och lös egendom till statsverket öfverlemna, vid nämnda kontrakts afslutande syntes hafva efter fastställda förslaget bordt vara beredt att utöfver statsbidraget, till kanal-byggnadens verkställande, och således utom hvad som erfordrades för kanalens inlösning från gamla bolaget, anskaffa 583,000 r:dr b:ko, följaktligen genom tillskjutandet, på sätt direktionen uppgifvit, af endast 215,600 r:dr, ingalunda fullgjort allt hvad på det nya bolaget ankommer, Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader icke ansågo sig böra i underdånighet förorda någondera af de tre alternativa framställningarne för beredande af medel till arbetets fortsättning; hemställande Styrelsen likväl, i betraktande af den prisstegring, som i åtskilliga hänseenden egt rum sedan Edströms förslag år 1833 upprättades, och då det verkligen vore af serdeles vigt för rörelsen inom en del af landet, att
Län, som varit nog olyckliga att behöfva Undsättnings-spannmål, samt att dessa grunder måtte bestämmas, såsom Herr Hjerta föreslagit, ty om en nedsättning i priset får äga rum, och en bestämd summa utsattes, är betalning möjlig; hvaremot, om Utskottets många undantag blifva gällande, litet eller intet torde till StatsVerket inflyta. Jag bör likvist, i afseende pä Elfsborgs Län, upplysa, att i denna stund andra tredjedelen ingått, och att man icke dervid varit så foglig, då man till och med utmätt och försållt husen, der låntagare bott. Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet. Grefve Mörner j, Carl: Herr Hjerta haf ansett, att gällande årets Markegång borde tagas till grund för återbetalningen af Undsättnings-spannmålen. Jag finnér ej detta vara rättvist. Län mig nädigst är anförtrodt, bar hela beloppet blifvit inom tvänne år erlagdt med undantag af circa 7,000 R:dr, hvilka blifva inom den i nästkommande Januarii betaldte. Jag medger, att vilkoren varit stränga, men då flere godä år följt på hvarandra, ansåg jag mig af flere skäl böra i underdånighet föreslå så beskaffade vilkor, hvarigenom dels undsättningstagare icke skulle genom en alltför lång credit lockas att göra requisitio3g H. 5 6f, Den ig Augusti. ner utöfver verkliga behofvet, dels Staten icke vore öfver höfvan länge i saknad af sitt förskott. Om nu en sädan lindring skulle blifva antagen, som Herr Hjerta föreslagit, skulle derigenom begås en orättvisa mot dem, som dels redan till fullo betalt, dels äfven godtgjort en betydlig del af sin skuld; ty om Markegångspriset blefve gällande såsom grund, och detta till följd af goda år blef lågt, skulle de ännu resterande hafva den dubbla fördelen af ett långt belalningsanstånd och ett lågt pris. Jag tror derföre, att, på sätt Utskottet föreslagit, bäst är att det må få bero på Kongl. Maj:t att tillåta längre eller kortare anslåndstid, blott undsättningsbeloppet erlägges efter det bestämda pris, hvarföre Spannmålen köptes.
Då likväl denna åtgärd skixlle ianebiiiin en orättvisa mot dem, som litet eller intet anlitat sjukhjälp, hafva vi tänkt oss att en rättvisme reglering skulle kunna &amp; stadkommas, oiili hrsafgifteri~a höjdes endast för dem, hvars utbekomna sjukhjiilp öfverskrider en viss bestiimd n~ångfald af de inbetalda Ars; Lfgifterna (dock med möjlighet till återgång). Den frzktisk: ~ s.jiddigheten torde har wtra minst lika best~~n~iliilgsberattigrzcl, som Alldcr eller ett kvt~lificeradt liikarebetyg. Stockholni den 2 niars 1593. Ilalda Cassclli. E. Lr: lfio.i~~~ Revisoreriias nzening, niit hwfgifteril; ~ skiille höjas för cleni, ~hvrws uthckoniiia sjukhjlilp öfverskricler en viss besteimd mAi-igf: dd af de iribetrddn Lrsxfgifternuo l w i styrelsen icke bitriidii. d i en s? i (.l; in r " Ltg3rcZ torde iillxiilrta y5 deras ratt, som redan intradt i kussi~i~. Stiyediekoiriiteri har imder ar IS92 h: i; ft att gliidja sig At riiyclieii f r a ~ ~ i g h och g uppniimtran i sitt arbete, i clet de lolzal; .l koniit~eriiii, 2 skilda orter inom flera lail si~inveïlrat nlecl centrdI; oii~itéa, dels genoin spridandet af anteckningslistor Mr iipptagtiiidet: if hrsafgifter och dels S en del orter genom imordaandet af n~usik: ~lislr: ~ och dramatiska ssoirhr till Sö~ * ni&amp;n för 1B~l~in~itt~erllit i dlmiinna stipendi~fonden.
Vid ljudet af denna röst skingrades morianens förtrytelse, och det uppgick ett ljus för hans tankar. Det var samma silfverklang, som hänfört honom på maskeraden. »Nu – utbrast han, vändande sig till Jenny – »har jag funnit hvad jag sökte; och nu, mina sköna fruntimmer, kunnen J vara mig till tjenst med, att lemna mig vissa små upplysningar angående ett par masker på Bollhuset förliden natt.« De begge kammarfruarna vexlade förlägna ögonkast. – »Sen icke så häpna och modstulna ut, älskeliga «kanarifåglar», ty «korpen» vill eder intet ondt; men en smula upprättelse ären J mig skyldiga, och jag vore väl en «narr», om jag släppte eder, innan vi blifvit på den fot med hvarandra, som kommer att bestämma vårt framtida inbördes förhållande.« Jenny teg. Olivia tog nu till ordet: – »Herr Badin har skäl att vara stött. Vi drefvo ett opassande skämt mycket för långt. Vi äro skyldiga att bedja er om ursäkt, och det göra vi af allt vårt hjerta. Mera bör ni ej fordra af oss, och mer kunna vi ej göra. Är ni nöjd med denna förklaring?« – »Ur er mun är den tillräcklig och för er skull vill jag glömma alltsammans,« svarade Badin, med en temligen skarp sidoblick på Jenny, som väl var belåten, att de sluppit för så godt köp, men ändå tyckte, att Olivia något för obetingadt medgaf, att de haft orätt, och något för hastigt gifvit negerynglingen den äskade upprättelsen. Försoning och bekantskap gjordes nu på samma gång mcd Olivia. Jenny och Badin kände hvarandra redan förut: äfven de blefvo väl också försonta, men det fanns mera artighet än hjertlighet i deras ömsesidiga vänskapsbetygelser. Ordspråket har rätt: det är endast första steget, vid hvilket man besinnar sig. Öfvergången från bekantskap till umgänge, från umgänge till förtrolighet, från förtrolighet till ännu mer ömma förhållanden, är lätt och sker, utan att man sjelf märker när och huru.
I afseende på den första anmärkntn, rörtde utbetalningen af första qvartalet utaf 1833 års consuls-arfvode, har jag intet annat att erinra, an att jag förmodar, att sådant skett eldigt gillande föreskrifter inom Cabinettet eller Gonvoj-commissarialct, ty jag kan ej tro, att man af ren gråge gifvit bort hvad man ej varit berättigad alt utgifva; men för öfrigt, då den expectance-lön, som Cancellirådet Lagerheim uppbär, synbarligen åsyftar att åter insätta honom i tjenst, så snart tillfälle dertill erbjuder sig, kan jag ej annat än ogilla Utsk:s argumentation, att vilja uppföra honom på pensionsstat och borttaga perspeclivet att åter blifva anställd i tjenst för en aktningsvärd embetsman, som redan förlorat nog mycket, för att icke genom R. Sirs åtgärder blifva ytterligare hardt straffad för en olycka, hvartill han ej varit vållande. SfatsUtsk. bör äfven påminna sig, att denne embetsman vid Fransyska invasionen i Algier, genom consuiad-husets förstöring, förlorade hela sin mobilier. Det var under negociation, som gjordes i Fransyska kamrarna anhängig, huruvida ersättning derföre borde gifvas, och i början voro Kamrarna icke dertill obenägna, om jag rätt minnes, hvilket Gr. Löwenhjelm tolde närmare kunna upplysa; men sedan blef det afslaget pa den grund, att då Svenska statsverket, genom intagandet af Algier och förstöringen af detta sjöröfvarenäste, befriades från kostnaden att der hålla en consul, ansågs Sverige böra kunna ersätta Cancellirådet Lagerhiem de förluster, lian genom invasionen lidit. Jag känner icke beloppet deraf, men har hört sägas, alt han af Convoj-commissarialet erhållit 6,000 r:dr för förlorad mobilier och andra effecter, hvilken summa troligen på långt när icke svarat mot verkliga förlusten.
Dalmans motioner, om bränvinsbränningen under nästkommande April månad af Ståndet bifallet; hvaremot beträffande N:o 7, i anledning af väckt motion, om belöning för uppfinning af ett instrument, som utvisar mängden och gradtalet af tillverkadt bränvin; då enligt Grundlagens stadgande det tillkommit Stats-Utskottet att behandla förevarande fråga, Särskilda Utskottets härutinnan siorda hemställan, i det skick den inkommit, blef af Ståndet afslagen. Den 1 Mars. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Upplästes det hos Rikets Ständers Elektorer för val af kommitterade till tryckfrihetens vård den 28 sisth Februari hållna Protokoll, hvaraf inhemtades att till kommitterade blifvit utsedde: Kyrkoherden, Riddaren af Konung Carl XIII:s Orden, Ledamoten af Kongl. Nord stjerne-Orden, Doktor Joseph Wallin; Riks-antiqvarien och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Bror Emil Hildebrand', Professoren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Lars Magnus Enberg; Lektorn och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Jonas Lundstedt; Riks-Archivarien och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Doktor Johan Jakob Nordström; samt Assessoren Grefve Erik Sparre. Och beslöt Ridderskapet och Adeln, att Expeditions-Utskottet genom Utdrag af Protokollet skulle härom underrättas samt anmodas att uppsätta och till Riks-stånden inkomma med förslag till förordnanden för bemälde kommitterade. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln, att med de öfriga Riks-Stånden kommunicera och till Stats-Utskottet remittera Rikets Höglofl. Ständers Revisorers berättelse, angående den år 1853 förrättade granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium ställda fonder och medel, jemte bemälde Kollegii deröfver till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtande. S. D.