Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Theaterlnrättning före lånetidens utgång skulle upphöra, det nu i Nåder beviljade anslag af Extra UtgiftsFonden jemväl bör upphöra, men att, i sådant fall, till betäckande af ofvannämnde både låne-capital och ränta, oförryckt skall användas, i första rummet alla inflytande medel för Theaterns betydliga materiel af costumer, attributer och effecter, som då böra försäljas, samt i andra rummet alla hyresmedel, så väl de nu utgående, som de af andra våningar och lägenheter inom Operahuset, hvilka, i fall af Theaterns upphörande, lomme att till Kronans omedelbara disposition återgå, dock med förbehållen rättighet för långifvarne att för deras fordran så lill capital som ränta, njuta full ersättning af allmänna medel, så framt Operahuset skulle under lånetiden genom vådeld förstöras och den i Nåder anhefalida brandförsäkring af nämnde byggnad icke kunna utsträckas jemväl till Kongl. Theaterns materiel;” hvarjemte Kongl. Maj:l funnit, ”en ytterligare tillgång för gäldande af TheaterCassans skuldförbindelser uppstå, i händelse af Kongl. Theaterlnrättningens upphörande, då det af Högstsalig Konung Gustaf lil donerade och till fond för Theaterns PensionsCassa upplåtne Capital af 40,000 R:dr, derefter naturligtvis skulle blifva disponibelt, sedan alla de till pension af samma Cassa berättigade personers lagliga anspråk blifvit uppfyllda.” De obestridliga följderne af dessa stadganden äro: att, då UtgiftsStaterne skola vid hvarje Riksdag af Rikets Ständer pröfvas och regleras, anvisning är gjord å ett anslag för längre tid än det rätteligen kan anses fortfara: att Kongl. Operahuset, som är en Kronans tillhörighet och på dess bekostnad underhålles, samt således, i händelse af ( 22 ) Kongl. Theaterns upphörande, borde med alla tillhörande lägenheter till Kronan återfalla, äfven i visst fall redan blifvit disponeradt såsom en tillgång för Kongl.
Majit täcktes hos Rikets Ständer äska det anslag, som erfot dras för att den emellan exercistiden tjenstgörande styrkan af Gotlands Nationalbevärings artillerikorps stamtrupp, hvars manskapspersonal utgöres af 73 man, måtte kunna ökas från 34 till 60, eller med 26 man utöfver det för närvarande stadgade antalet. I anseende till den i Wisby befintliga kaserns dåliga beskaffenhet, misslyckade försök att genom de i allmänhet mindre bemedlade stadsboernas försorg erhålla en ändamålsenligare, m. fl. anförda förhållanden, samt då enda utvägen att erhålla bostad åt artilleri-korpens stamtrupp af jemförlig beskaffenhet med öfriga garnisonstruppers, enligt Militärbefälhafvarens förmenande vore, att Kronan låter uppföra en kasern i nämnda stad för allmänna medel, har Militärbefälhafvaren föreslagit: det täcktes Kongl. Majit hos Rikets nästsammanträdande Ständer begära nödiga medel till uppförande af en kasernbyggnad åt Gotlands Nationalbevärings artillerikorps stamtrupp på artillerigården i Wisby, i öfverensstämmelse med en bifogad ritning, hvars utförande, enligt jemväl bifogadt kostnadsförslag, skulle uppgå till 44,300 rdr. 8:o. Slutligen har Militärbefälhafvaren förmält, hurusom det å staten uppförda anslaget 730 rdr, till lega för exercishästar vid beväringens artilleri, numera ej vore tillräckligt för det dermed afsedda ändamålets nöjaktiga ernående. Anslaget hade ursprungligen varit beräknadt till 3 dagars exercis med anspända pieser under beväringsbatteriernas batterimöten; och hade äfven 5 dagars dylik exercis egt rum, men på det sätt, att man, med anledning af ökadt pris på legan för hvarje häst, begagnat förknappadt antal hästar för pieserna, hvilket varit möjligt på släta exercisfältet.
Reijmers' arfvingar tillhörigt, vid norra sidan af jerntorget, snedt emot Banken, beläget hus, som, i anseende till dess Fideicommiss-natur, väl icke kan säljas, men, under en tid af 5 år, att räknas från den i:sta instundande Oclober, kail af Riksgälds-Contoret få byras emot en årlig byresafgift af 3,5oo R:dr, och hvilket hus, innehållande mer än 3o rum, jimte flere hvälfda bodar, synes "Utskottet, med afseende å detsammas synnerligen beqväma och fördelaktiga läge nära vid Banken, vara till local för Riksgälds-Contoret företrädesvis tjenligt, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer för närvarande icke måtte besluta inköpandet af något hus till framtida local för Riksgälds-Contoret, utan i stället åt Fullmägtige i nämnde Conior uppdraga att, för detta / ^ ändamål, under 4 eller högst 5 år, emot en årlig hyressumma, icke öfverstigande 3,5oo R:dr, hyra antingen sistberörde hus eller, derest detta, emot hvad Utskottet föreställer sig, icke skulle finnas lör ändamålet fullt tjenligt., något annat, härtill lämpligt samt helst vid öppen plats och i granskapet af Banken beläget, hus. I händelse Rikets Ständer bifalla, hvad Utskottet nu hemställt, torde Utskottet få deiom Fullmägtige i Riksgälds-Contoret genast underrätta, på det att Fullmägtige, redan under Riksdagens lopp, må kunna gå i författning om anskaffandet af den för Riksgälds-Contoret erforderliga nya local. Stockholm den 17 Februari 1845. Reservation. Af Herr P. O.
Bibliothekarien, nuvarande lön 2,825: — tillökning 2,177: — nya lönen 5,000: — Vice Bibliothekarien » 1,800: — , 1,700: — » 3,500: — Förste Amanuensen » 1,570: 50. Anslag för T. f Kanslern för Upsala Universitet har i afseende på Akademiens lärares ^versile"' * de verldsliga fakulteterna och tjeustemäns löner anmält behofvet af en förbättring, hvartill Akademiens egna medel icke lemna tillgång. Dervid anföres, alt enligt nu gällande stat för Akademien af den 11 September 1837, åtnjuta 18 Professorer i dessa fakulteter i lön 225 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, och äro åt 8 Adjunkter inom samma fakulteter anslagna 65 tunnor till hvardera, åt 3 Adjunkter, med afseende å särskilda tjensteåligganden, 75 tunnor, och åt en Adjunkt 90 tunnor; att de Professorer, som icke hafva boställen, tillgodonjuta dessutom hushyre-ersältning af 200 Rdr Banko; att, efter utfärdandet af 1837 års stat, hafva tillkommit 4 nya Professioner, hvilkas innehafvare numera af statsmedel åtnjuta 2000 R:dr Banko hvardera, och åt de 16 äldste Professorerna har af statsanslag beviljats en lönetillökning af 300 Rdr, och Adjunkterna af statsmedel erhållit en lönetillökning af 180 Rdr, hvarförutom de 10 äldste af dem åtnjuta ytterligare 100 R:dr Banko; att, om spaumålens välde utföres med 9 Rdr 3 skill. Banko, medeltalet af aflöuingspriset vid Universitetet de sisla 20 åren, så] åtnjuta de 16 äldste Professorerna, med spanmålslön, Bil JV? 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. »As 1, om Statsverket 18S6.
Och vardt ett upplopp i hela staden, och folket församlades, och togo Paulum, och drogo honom utu templet. Och straxt vordo portarna tilläste. Och som de ville dräpit honom, fick den öfverste höfvitsmannen för krigsfolket båd, huru hela Jerusalem var upprest. Då tog han straxt till sig krigsknektarna och höfvitsmännerna, och kom löpandes till dem; och när de fingo se höfvitsmannen och krigsknektarna, vände de igen att slå Paulum. Och gick höfvitsmannen fram, och tog fatt på honom, och lät binda honom med två kedjor; och sporde ho han var, eller hvad han gjort hade. Men ibland folket ropade den ene så, och den andre så; och efter han kunde intet förfara det visst var, för sorlets skull, lät han föra honom i lägret. Och när han kom till trapporna, hände sig att krigsknektarna måste bära honom, för öfvervålds skull, som gick af folkena. Ty der följde ganska mycket folk efter, och ropade: Tag bort honom! Och som nu Paulus begynte komma in i lägret, sade han till höfvitsmannen: Må jag ock tala med dig? Då sade han: Kan du tala Grekisko? Äst icke du den Egyptiske mannen, som för dessa dagar gjorde ett upplopp, och hade ut i öknena fyratusend mördare? Då sade Paulus: Jag är en Judisk man, af Tarsen i Cilicien, en borgare i den namnkunniga staden; jag beder dig, städ till att jag må tala till folket. Och han tillstadde det. Då stod Paulus på trappone, och tecknade till folket med handene. Då nu vardt en stor tysta, talade han till dem på Ebreiskt mål, sägandes: I män, bröder och fäder, hörer min ursäkt, som jag nu gör för eder. Och då de hörde, att han talade på Ebreisko till dem, dessmer ljud gåfvo de honom. Och han sade:
Herr Grefven och Landt Mars kalken hem. stållde, om icke Herr af Uhr nu gått ifrån det egentliga åmnet, som vore föremål för Uidderskapets orh Adelns pröfning, eller frågan om understöd af Statsmedlen till hamnbyggnaden vid Jönköping. N Herr af Uhr". Jag kari åtminstone ej finna det; ty det år icke egentligen om Canalen jag talar, utan om företag, som åga sammanhang med och ligga i granskapet af Canalen. Värdigare handlar den fäder, som lemnar alla sina barn lika tillfälle, att utveckla sig, hvart och ett efter dess olika fallenhet och naturanlag, och värdigare handla äfven Riksens Ständer i min tanka, om de afslå de anmälanden om understöd för företag , som hafva sammanhang med eller ligga i granskapet af Canalen intilldess de blifvit i tillfälle, att för de hittills vanlottade Provincernes upphjelpande göra lika mycket, som de redan gjort för de orter, hvilka omgifva Canalen. Men der (i trakten omkring Canalenj är det redan så långt kommit, att Hr Grefve von Platen anfört, såsom en förtjenst af Jönköpings Stadsboer, att de sjelfmant erbjudit Ridd, o. Ad, Prat. 5 Band. 8. Den i April e. m, sig att understödja företaget. I andra orter af Rik et anses det icke såsom en förtjenst, att hvar och en hjelper sig sjelf utan att begära hjelp af Staten. Det år ej de nyttigaste företag som alltid böra få allmänna understöd; ty man kan hoppas att de ändå blifva utförde, utan snarare sådane, som ehuru nyttige, ändå ej hafva så stor fördel, att de blifva utförda utan allmänt biträde. Bergslagerne bevisa detta. Dannemora Bergslag till exempel, har bekostat flera hundrade tusen Riksdaler, utan att begära slltnånna biträden. Och ehuru obetydlig person jag är, hafva likväl genom min ledning företag blifvit utförde, som kostat 5o å 60,000 R:dr, och detta nu ifrågavarande företag, af så mycken och vidsträckt nytta, skulle ej finna tillgäng till 20 å 5o,ooo Riksdaler, utan att begära dem af Staten? Grefve Posse, Carl Hindric:
Majit i underdånighet fullloljdt besvärsmål, angående disposition s-rätten till ett hallt mantal Lyngåkra i Harplinge socken af Hallands Län, Kongl. Majit, medelst Resolution al' den 19 Augusti 1823, i Nåder gillat och fastställt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Hallands Län och Kammar-kollegii sammanstämmande utslag, hvarigenom kronan berättigats att, utan rubbning af kyrkans och pastors rätt till den dem hvardera förlänia smörränta, berörde hemman till jord och besittning då och framgent, såsom annan kronojord, fritt disponera och detsamma i laglig ordning för kronans räkning borlstädja. Deremot hade Kongl. Majit, vid pröfning af en likartad, utaf Kongl. Majit» Befallningshafvande och Kammar-kollegium afgjord tvistefråga, rörande en annan del af hemmanet Lyngåkra, jemte hemmanen Skintaby, Risarp och Idla Brännarp, genom Nådig Resolution den 29 Mars 1825, förklarat, del Harplinge kyrka egde att, enligt gällande författningar, disponera ofvannämnde hemman dels ensamt dels gemensamt med vederbörande Pastorer; dock att Kongl. Majit och kronan förbehölles hemmantalsränta!! samt de öfriga allmänna onera och nisk vider, som, efter lörfattningarne, deraf borde utgå. Sedan, i anledning af dessa skiljaktiga beslut, Rikets Ständers Justitie-Ombudsman hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om Nådig förklaring al' Kongl. Brefvet den 22 Maj 1819, har Kongl. Majit, uti Nådig skrifvelse af den 26 April 1826, förklarat att Kongl. Majit funnit Halländska kyrkornas städsmålsrält lill kyrkohemmanet! vara styrkt och befästad genom äldre och sednare författningar samt en långvarig utöfning deraf, nemligen genom konung Christian IVis i Danmark Recess af drn 27 Februari 1643, genom 1646 års Hallands Läns jordebok, den första efter detta landskaps afträdande fil!
Innehåller icke samma besked allt hvad till Const.Utsk. behöfde svaras, och kan väl såsom bevis på bristande öppenhet åberopas, att man genast sagt detta allt, då man kunnat för tillfället säga intet? Är det väl moraliskt tänkbart, att jag, som den 3 Mars ägde att yttra mig i anledn. ej allenast af Const.Utsk;s förfrågan, utan äfven af StatsUtskis då redan mig delgifna skrifvelse, skulle hafva haft för afsigt, att medelst svaret af förstnämnda dag fördölja eller vanställa förhållanden, dem jag var pligtig att samtidigt, jemväl till R. St., fastän lill ett annat Utsk., framlägga och utreda, på sätt som ock skedde genom det und. utlåt, af den 7 Mars? Skulle jag väl vid detta sednare tillfälle hafva sjelfmant kunnat uppsåtligen eller af 6;6 Den 2y Februari f. ra. förgätenhet b loit stä 1 la mig för att yttra något, som jag ansett stå i strid med min fyra dagar förut afgifna förklaring till Const.Utsk.? Och då jag i nyssberörde und. utlåt., med föranledande af StalsUtsk:s begäran om upplysningar rör:de cabineltscassans ställning och behof, uppgaf huruledes samma cassa hade iråkat brist och balance, motsade jag väl derigenom eller förnekade jag den försäkran jag på ConstUtskls förfrågan äf helt annan grund och syftning meddelat, till undanrödjande af den antydda förmodan, att medelst upptagande af lån i cabinettscassans namn eller för dess räkning öfverträdelse ägt rum af grundlagens förbud emot Rikets försättande i skuld? Det kan ej vara annat än påkostande för en man med redliga afsigter att behöfva framställa sådana frågor som dessa; men jag vågar på förhand hysa den lugnande visshet, alt de skola utaf Svenska folkets representanter, inför hvilka denna förklaring afgifves, besvaras på ett sätt som frilager mig från misstankan att, uti ulöfningen af ett vigtigt och ansvarsfullt statsembete, hafva varit ledd utaf andra motiver än dem pligt och samvete föreskrifva.
Het är af dessa och många andra skäl, jag icke kunnat förena mig med pluraliteten om de inskränkande vilkoren för rättigheten att draga sockenstämmobeslut under högre myndighets pröfning; men då det deremot är en naturlig följd af min ofvan antydda åsigt om kommunens stallning gent emot styrelsemakten, att denna sednare icke må sätta sin vilja i stället för kommunens, så har jag, till skydd deremot, uti 4-4 §:ns sednare moment upptagit ett stadgande, som skulle blifva bindande icke blott för Konungens Befallningshafvande, utan äfven för den högsta administrativa makten sjelf. Det undantag som förekommer i slutet af momentet, är gjordt för det fall, att sockenstämmobeslutet kan angå verkställighet af något sorn eljest lagligen åligger kommunen; men då jag medgifver, att rättelse i ett mot sådan förbindelse stridande kommunal-beslut kan på annan väg åstadkommas, så anser jag denna klausul kunna, utan förfång för principen, utgå. 137 Uti 11 § af 1843 års förordning förekommer, ibland föreskrifterne om hvad som åligger klagande vid fullföljd af besvär emot sockenstämmobeslut, att han skall, inom 14 dagar efter fataliedagen, hos sockenstämmans ordförande förete diarii-bevis om besvärens inlemmande å vederbörlig ort, vid påföljd, att det öfverklagade beslutet eljest vinner laga kraft, hvilket stadgande jemväl upptagits uti § 77 af komiterades förslag. Meri då det, un der nu angifna förhållanden, och då ingen förbindelse för sockenstämmans ordförande, att hos den pröfvande myndigheten anmäla inträffad försummelse att inom stadgad tid förete diarii-beviset, finnes föreskrifven, det kan hända, alt Konungens Befallningshafvande (och, enligt mitt förslag, jemväl Domkapitlet) finnér besvären välgrundade och upphäfver beslutet, sedan detsamma redan, på grund af lagens ord, vunnit laga kraft, så har jag ansett förenämnda stadgande mindre lämpligt och i stället föreskrifva, att klaganden, såsom vilkor för besvärens upptagande, skall hos den pröfvande myndigheten förete bevis, att han hos sockenstämmans ordförande anmält missnöje.
Jag vill icke bestrida att en sådan handling af Konungen, som att antaga ett främmande lands krona, är af så stor vigt att representationens samtycke bör dertill fordras, samt att således en bestämmelse, sådan som den här föreslagna, lämpligen kunnat i R. F. införas, men jag anser icke rätt att R. St:r nu ånyo besluta ett sådant tillägg och det derföre att då R. St:r förra gången begärde införandet deraf, förklarade K. M:t att han ansåg sin pligt mot sitt andra rike förhindra dess antagande förr än samma stadgande äfven kunde införas i den för båda rikena gemensamma riksakten. Man må vara af olika mening om denna Konungens uppfattning af sin ställning till sitt andra rike, men man är skyldig denna uppfattning så mycken aktning, att man icke upprepar sin framställning förrän det visat sig att hinder möter för stadgandets införande i Riksakten, och detta så mycket mera som Konungen sagt att en revision af Riksakten skall ega rum, samt att en komité är nedsatt för dess åvägabringande. Om det visar Den 4 April e. in. 45 sig att frågan der icke blifver upptagen eller om saken eljest icke blifver föremål för någon åtgärd, kan det vara lämpligt att åter föreslå bestämmelsens införande i Sveriges grundlag, men derförinnan kan jag icke med min röst biträda förslaget derom. Frågan synes mig icke heller vara af så stor praktisk vigt, att något brådskande dermed är behöfligt, emedan stadgandet i 39:de §:n R. F., att Konungen, så länge han vistas utom Sverige och Norge, icke har rätt att med rikets styrelse taga befattning, måste utgöra ett hinder för Konungen att antaga ett annat lands krona. Han skulle nemligen, sä snart han besökte sitt nya rike, nödgas att lemna sin konungsliga makt bär i riket och ingen rådgifvare, som tillstyrkt ett steg, hvarigenom ett emot den monarkiska principen så stridande förhållande blefve nödvändigt och ofta återkomme, skulle kunna anses hafva i sitt råd iakttagit rikets sannskyldiga nytta. I anledning af hvad som är yttradt derom att Prins af det Kongl.
Oaktadt den bistra kölden kände han sig brännande het, och ernade gå in för att begära en dryck vatten, men när han trädde närmare och redan lade handen på dörrknappen, hörde han, huru den gamla afbröt sin sång och efter en liten tystnad sade till flickan: „jag tycker att jag hör steg derute?“ „Huru skulle mormor, som hör så illa, kunna höra det“, svarade flickan. „Jo, det var tunga fjät, men icke var det vargfjät. Det tycktes icke, som om de varit tunga af mord, men de tycktes vara tunga af sorg. Ack, hvilkens steg kunna väl vara lätta, då finska folket ligger och kämpar med döden. Huru mycket det än i tiderna lidit, så nära att bli till intet var det aldrig än, ty nu utslockna gudsfruktan och fromhet, och se det var lifvet. Men det skall ännu icke dö! Se, han föll, de fyra föllo, de fingo ej falla för eget lands försvar. Jag sitter, en förvillad fremling från mina fäders jord, ett nådehjon hos fremmande, men dock vill jag sjunga en lofsång, ty ännu skall Finlands folk lefva.“ Och nu började hon sjunga: „O du, ukko, gud i höjden, Du som är mitt enda bistånd;“ men afbrytande sig hastigt sade hon: „Herre, du allsmäktige Gud, bevara mitt förstånd. Se huru dessa gamla, kära sånger komma för mig, och presterna säga ju dock att de äro hedniska. Jag blir på nytt som ett barn, som ej vet hvad det gör. Se, så var det!“ Och nu började hon sjunga: „Min själ skall lofva Herran.“ Utan att gå in gick Johan åter från dörren och tog vägen hemåt. „Haf tack, du gamla sierska,“ sade han vid sig sjelf, „du väckte mig åter ur den domning, hvari smärtan försänkt mitt hjerta. Ha! och hvad önskade och hvad begärde jag. Hennes kärlek, för att dra öfver henne det öde, som förr eller sednare skall krossa mig. Jag har helgat mig åt döden, ty jag har helgat mig åt hvad som icke finnes, åt det finska fosterlandet, något som är och kanske evigt förblifver en dröm; och endast verkligheten förmår upprätthålla sina anhängare, drömmens tillintetgöras.
Hr Silfverstolpe: Om Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. på enkel återremiss, så har jag deremot intet att erinra. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansågo de emot ifrågavar. punkt gjorde anmärkmr för anleda till densammas återremitterande, blef denna propos. med ja besvarad. Hr von Troil: Såsom tillägg till det anförande jag i förra plenum hade äran inför R. o. Ad. afgifva, i afseende på den af K. M. föreslagna canal emellan Wessman och Barken, anhåller jag, då nu betänk, är genomgånget, att få till besvarande upptaga några anmärkn:r, som visserligen icke inom detta Stånd blifvit afgifna, men som jag dock i allmänhet hört göras emot detta och andra dylika företag. Man afstyrker allt anslag till canaler, i anseende till den korta tid af året, hvarunder de i vårt land kunna begagnas. Enligt de uppgifter, som, i den af Vester-Bergslagens innevånare till K. M. ang:de ifrågavar. canal afgifna petition, fin nas införde med afseende å tiden, hvarunder våra olika canaler kunnat befaras, finner man, att desamma i allmänhet varit öppna 71 •2 Den 12 Februari. 313 7J-, 8J till och med 10£ månad om året, och att hvad Strömsholms canal särskildt beträffar, den i medeltal varit öppen 7^ månader. Man har ytterligare påstått, att arbetet icke hastar, då Strömsholms canal ännu icke är färdig, och den ifrågavar. skulle utgöra en fortsättning derutaf. Jag ber alt i anledn. deraf få erinra, att ehuru ombyggnaden af Strömsholms canal ännu icke är färdig, så hindras likväl deiigenom icke trafiken på den gamla canalen, och att man således icke kan påstå, alt det nya canalarbetet emellan Wessman och Barken icke hehöfver företagas förr än nyssnämnde ombyggnad är fulländad. — Man säger äfven, att det ville synas såsom man icke hade fullt allvar med canalen, då man icke ämnade göra den färdig på mindre än 12 år.
Hvad först beträffar ståndsvalsprincipens bibehållande, så vill jag öfver denna del af ämnet icke nu ingå i någon utveckling af mina egna åsigler, enär jag långt före detta förklarat, att jag mera hyllar principen af samfällda val, än den af ståndsval. Men äfven om jag skulle antaga, att principen af ståndsval vore den, som uteslutande borde tillämpas, då man vill ombilda representationen, så tror jag dock, att Const.Utsk. uti sitt försök att använda denna princip har gatt helt och hållet felak - Den 13 Mars f. m. 203 tigt tillväga, i det att Utsk. förmedelst detsamma har i betydlig mån försvagat den nationalrepresentation, som det velat dana, mot hvad denna representation för närvarande är; försvagat ståndsprincipen och splittrat sönder den i oändligheter af många classer, elem det velat sammanfatta under gemensamma benämningar, och kalla Stånd, men som dock icke äro det; hvadan ock af Const.Utsk:s förslag skulle följa, icke att Stånden derigenom blefve bibehållna, utan tvertom, att de till sin bestämda karakter skulle komma att upphöra, och endast linnas qvar till namnet. Man skulle kanske säga, att jag, som ifrar emot denna princip, icke borde hafva någonting emot att förhållandet så är; men jag ber få förklara, att min mening är, det man, vid en nationalrepresentations ombildande, det må nu vara efter hvilken princip som helst, alltid bör eftersträfva, att åt de särskilda elementer, hvaraf representationen skall bestå, gifva så mycken styrka, som möjligen kan för dem åstadkommas. Det är en fast och varaktig byggnad man skall uppföra, icke en som ramlar vid den första stöt, den får att emottaga.