Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
October, under N:o 5ig, afgifne yttrande, hvarigenom Utskottet, i anledning af Kongl. Majus till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition , föreslagit den ändring uti nu gällande föreskrifter om arrende Spannmålens utgörande af Kungsgårdar med derunder lydande hemman och Lägenheter, att Arrendatorne, uti de för dem hädanefter utfärdade Contracter, måga, i likhet med hvad Räntegifvare i Stats-Utskottets Betänkanden. ao5 allmänhet, hvad afrads Spannmalen angår, är förbehållet, försäkras om den rättighet, att in natura erlägga sitt Spannmåls-arrende, när de i stadgad ordning före Thomé dag sig derom anmäla och levereringen i behörig tid fullgöra, hafva hos Högloft. Ridderskapec och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet anmärkningar blifvit gjorde i afseende derå, att Utskottet icke föreslagit, det enahanda förmån må tillkomma redan ^varande arrendatorer af Kungsgårdar och dertill hörande Lägenheter i allmänhet, hvilket likväl förmenas så mycket billigare och med en naturlig* rätt instämmande, som Allmänna Lagen^och flere Författningar förutéåtta att Arrendatorer af Jord, skola ega utgöra arrendet i Spannmål, såsom jordens afkastning], samt Räntegifvare i allmänhet, genom Kongl. Förordningen af år i8o3, äro berättigade, att in natura leverera sin afrads Spannmål; hvarförutanfhärvid förekomme, att de i sednare tid ingångne arrenden skola vara så högt uppdrilne , att innehafvarne vid den förökade Spannmåls productionen och nedsättningen i priset derå, icke utan tryckande förluster, som bereda mångens undergång, kunna med penningar afbörda sig desse Arrenden, hvarvid 5o 6 Stats-Utskottets B et änkan den. Staten icke dess mindre förlorar betydlig del af dess påräknade inkomst, genom ifrågavarande Arrenden, och har i anseende till desse anmärkningar, ärendet blifvit till Utskottets ytterligare åtgärd återremitterat.
Härtill kemnade Ständet sitt bifall pä det sätt, att Utffottet mä erhälla det sämedUst begärdte rädrum under loppet af instundande^ twenne weckor, Mända-, garne undantagne, hwilket ffulle de Respective Medständen samt Stats,Utffottet wördsamt och »vanligen tillkännagifwas. Lic supis. S. D. Uppä derom gjord Proposition instämde Preste-Ständct uti det af Högloft. R-idderffavet och Adeln fattade samt nu genom Deputation meddelte beslut, att en Medaille, af lika storlek med den öfwer Deras Kongl. Majestäters höga Kröning, stall präglaS till Minne af Hans Kongl. Höghet Prins utkörande till Sweriges Rikes KronPrins samt Högbeinälte Herres ankomst till Riket; äfwensom att kostnaden till denna Medaille bör af Riksens Ständers Banque bestridas. Hivarom Respective MedSländen samt Banco-Ur stöttet ffulle »vördsamt och »vänligen underrättas, ut supra, S. D. Sedan Riksens Högloft. Ständers Statsoch Vewilluings-Utstvtkö förnyade Betänkande af den 23 bennes, angäende Skora Sjötullns Clarerande med wexlar pä Hambnrger-Banco, blisivit föredragit, klef detsamma af Ptestr-Sländet bifallit, och der sa mycket häldre, som Utstvttets deruti afgifne förklaring öfwer 6oZ Den 17 April. öfwer desi förra utlärande i detta mäl befunnits §f werensstämmande med Ständcts tankar i detta ämne. Härom skulle wördsam och wänlig underrättelse lem« nas de Respsctive Med-Sländen sanit bemälte Utffott, II t supra. l?rotocolIv O ^lw^uist. Utdrag as sslrotocollet ^ hältet hos Högwördige Presic-Ständet den 20 Ian. 1810. S. D. Riksens Högloft.
Och då det vardt morgon, var hans ande bedröfvad; och skickade ut, och lät kalla alla spåmän i Egypten, och alla visa, och förtäljde dem sin dröm: Men der var ingen, som honom kunde uttyda för Pharao. Då talade den öfverste skänken med Pharao, och sade: Jag kommer ihåg i dag mina synder. Då Pharao var förtörnad på sina tjenare, och lade mig med den öfversta bakaren i fängelse, i hofmästarens hus; Då drömde oss bådom i ene natt, hvar sin dröm, hvars uttydning hvarjom för sig pågalt. Då var när oss en Ebreisk ung man, hofmästarens tjenare; honom förtäljde vi det, och han uttydde oss våra drömmar, hvarjom efter sinom dröm. Och som han oss uttydde, så är det gånget; ty jag är åter satt till mitt ämbete, och han är hängder. Då sände Pharao bort, och lät kalla Joseph, och de hade honom utu fängslet. Och han lät raka sig, och förvandla sin kläder, och kom in till Pharao. Då sade Pharao till honom: Mig hafver drömt en dröm, och ingen är, som honom uttyder: Men jag hafver hört af dig sägas, att när du hörer en dröm, då uttyder du honom. Joseph svarade Pharao, och sade: Det står icke mig till; men Gud skall dock förkunna Pharao det godt är. Pharao sade till Joseph: Mig drömde, jag stod på strandene vid älfvena, Och såg uppstiga af älfvene sju nöt, fet och skön, och de gingo i goda bet; Och efter dem såg jag sju annor nöt uppstiga, tunn och fast vanskapeliga och magra; jag hafver icke i hela Egypten sett så vanskapeliga. Och de sju vanskapeliga och magra nöten åto upp de sju första feta nöten. Och då de hade ätit dem upp, syntes intet på dem, att de hade ätit dem, och voro vanskapeliga såsom tillförene. Då vaknade jag. Och såg åter i minom dröm sju ax vuxen på enom stjelk full och tjock. Derefter gingo upp sju torr ax tunn och förvissen. Och de sju tunna axen uppslöko de sju torra axen.
I öfverensstämmelse med mitt i början af discussionen gjorda förbehåll, och i öfverensstämmelse med hvad sorn förut brukats vid lagfiågors behandling, får jag hemställa, om ej R. o. Ad. ville medgifva Utsk. rättighet att med afs:de på redaktionen af de bifallna §§ vidtaga de förändringar, hvartill de af R. o. Åd. beslutade åter remisser kunna gifva anledn. Då nu fir Frih. o. OrdfiJen hemstälde om R. o. Ad. såsom Gr. Sparre föreslagit behagade medgifva rättighet för Utsk. att i afs:de på redaktionen af de §§. R. o. Ad. nu bifallit föreslå de jemkningar, hvilka Utsk. efter erhållen del af de anmärkmr, som föranledt återremiss, kunde finna behöfliga, blef denna propos. besvarad med Ja. Föredrogs ånyo LagUtslcs den 5 och 12 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 54, i anledn. af vackt motion om förklaring af lil § i 30 Kap. RättegångsBalken. Hr Cederschiöld, Gust.: Jag har väckt denna motion icke allenast för att framhålla en stor och vacker idé, utan derföre att det enl. milt förmenande ännu är gällande lag, ehuru man redan länge upbört att tillämpa detsamma. Denna fråga har likväl förekommit på en tid då så många större och vigtiga re frågor ärO å bane, och delta torde vara anledn. hvarföre ett par af de öfriga Stånden icke vid denna fråga fäst det afs:de, som den förtjenar. ålin motion afser en förklaring af lil § i 30 Kap. RättegångsBalken, hvilken paragraf innehåller att om någon i brottmål blifvit frikänd i HofR:n, så får icke åklagaren längre fullfölja sin klagan, ulan stannar det vid HolR ns beslut, men om någon blifvit fälld genom llofRättens beslut, så eger han rätt att hos K. M. söka ändring.
När man utgår ifrån den åsigten, all skogen bör skyddas, så är det nödvändigt att vidtaga den åtgärd, LagUtsk. föreslagit. Det är visserligen något bardt, att de, som åverka i liten skala, skola anses såsom tjufvar; men vi böra ej förbise, att hyggstret skall vara ganska betydligt, innan det huggnas värde öfverstiger 5 R:dr, och att således de mindre skogsävet karne endast komma att bestraffas såsom snällare. Hvad den af Frih. Raab omtalade ansvarigheten vidkommer, så får jag nämna, att om den omnämnda åtgärden skulle vara så lätt alt vidtaga, som Frih. Raab förmenat, så hade troligtvis den, som för åverkan pliktade 14,000 R:dr, skaffat sig en sådan ansvaring, hvilken i stället med fängelse vid vatten och bröd aftjenade böterna. Men hur del är, så kommer alltid något i dagen under en ransakning om åverkan i större skala, och den rätta brottslingen blifver alltid fast för något. Blott han blifver fast såsom tjuf, kan det vara likgiltigt, om han öfverbevisas om allt det tillgripna eller blott en del deraf. Jag ber att få nämna en annan omständighet, som förmår mig att bifalla detta Betänk. För intet brott måste man tillgripa den i lagen tillåtna edgången så ofta, som för åverkan, och följden har äfven blifvit, alt åvérkarne ganska ofta fria sig från straff genom mened. Detta är en stor; olycka, som bör förekommas. Straffas tillgreppet af skog såsom stöld, i st. f. åverkan, kommer icke någon edgång i fråga. Jag medgifver, att brottet derigenom blifver svårare att leda i bevis, men detta är likväl bättre, än att en mängd menniskor belasta sig med tyngden af en falsk ed, hvilket, enl. min öfvertygelse, är det ohyggligaste af alla brott. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag önskar att R. o. Ad. mätte antaga Utsk:s Betänk.
Hr von Francken, August: Den summa af en million, hvarom här är fråga, behöfver icke ovilkorligen användas, utan blott finnas till hands för K. M., i händelse af behof. Hvad beträffar försäljningen af Nya Varfvet, så skulle staten derigenom få en ersättning för den million, sorn utgifvits, synnerligast som det ej kan vara tvifvelaktigt att icke flottan är rätta egaren till Nya Varfvet. Jag anhåller att denna diskussion måtte komma Utsk:t till del. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. remitterades motionen, jemte yttranderne, till Stats-Utsk:t. Anmäldes och bordlädes Stats-Utsk:ts Utlåt, och Mern.: N:o 237, i ani. af väckt motion om anslag till en remonteringsfond för Smålands hussar-reg:te; N:o 238, i ani. af erhållen återremiss å Stats-Utsk:ts Mern. N:o 234, ang:de den upprättade riksstaten. Sedan ett prot.-utdrag för dagens plenum justefats, åtskiljdes R. o. Ad. kl. i 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. 330 Den 26 No t em ber. Thorsdageu den 26 November 1863. Plenum kl. 6 e. ni. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 25 dennes bordlagde Utlåt. N:o 237, i ani. af väckt motion om anslag till en remonteringsfond för Smålands hussar-reg:te. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 25 dennes bordlagde Mern. N:o 238, i ani. af erhåiren återremiss å Stats-Utsk:ts Mern. N:o 234, ang:de den upprättade riksstaten. Anmäldes och bordlädes Stats-Utsk:ts Utlåt, och Mern.: N:o 239, i ani. af K. M:s Nåd.
Bella ber helsa, att du är oartig som ej på två dagar uppvaktat henne, sade han skämtsamt. Kom hem till oss, jag ville också gerna höra din tanke om min nästa ämnesuppgift. Jag skall komma, gå du förut. Hanna undvek att se på honom, men hennes röst var alldeles lugn. Huru godt kändes det icke att efter de sista dagarnes ensamma strider åter få sitta vid Bellas sida, lyssna till hennes kära stämma och glömma att någonting i verlden tyngde hennes sinne! Hanna skulle helst låtit bli att tala om sig sjelf, men Bellas ögon uttryckte så mycken öm frågvishet, att det tillbakaträngda bekymret bröt fram på nytt. Hon lade händerna för sitt ansigte och hviskade, lutad mot Bellas knä: Bella, jag kommer att afgå från skolan endera dagen. Åh, Hanna min, det är ej möjligt! Det får du inte. Är det för sqvallrets skull? Man anser, att jag handlat ovärdigt och riskerat skolans anseende. Jag kan icke bli qvar. En tystnad inträdde. Bella ville försöka sätta sig in i Hannas tankegång, innan hon gaf henne ett råd. Hon insåg, huru påkostande det skulle vara för Hanna att bli qvar, då klassen ansåg sig kränkt deraf. Men på samma gång fann hon det hårdt, att Hanna skulle afgå och försaka ett godt afgångsbetyg, då hon intet ondt gjort, och alltsammans blott berodde på en ytlig och ömklig uppfattning af hennes handlingssätt. Bertha hade i går kommit till Bella och full af uppror och missnöje omtalat stämningen i skolan och sin fruktan att Hanna skulle blifva bortvisad. Det är Jenny, den markattan, som stält till alltsammans, sade hon uppbragt. Hon har sqvallrat om saken för „pappa och mamma“, och nu ha dessa hotat taga bort henne ur skolan, såvida ej en så farlig kamrat, som Hanna, blefve relegerad. Det är ett lefvande spektakel, då inte Hanna värdigas säga ett ord till sitt försvar, och då äfven du är borta, som annars brukar kunna tala förnuft till de odågorna. Bella ville omöjligt tro, att så ledsamma följder kunde uppstå ur en så enkel sak, som att Hanna gjort sin pligt.
Det var alltså nu den första natten under attacken, som de belägrade kunde bruka muskötten, hvarmed de ock hela natten igenom höllo en sträng eld under täta kedjesalvor ditåt de märkte att arbetet fortsattes, hvarjemte icke heller försummades ett oupphörligt kanonerande och bombkastning samt lichtkulor till att upptäcka de operationer som hos oss förehades. Fästningen var ock emot den sidan af attacken upplyst med många brinnande beckkransar som gjorde ett vackert anseende och upplyste hela fältet. Då jag nu detta berättat, kommer jag åter igen till den nya linien eller approchen, der jag höll på att låta fylla skanskorgarna och många gånger gick linien upp och neder att anmana manskapet till flitigt arbetande, som de icke heller underläto, helst då de sågo många af sina kamrater stupa utmed dem, innan de hunno så djupt neder i jorden, att skanskorgarne blefvo fyllda och gjorde betäckning för muskötkulorna. När jag då vid pass 1½ timma varit hos arbetarne, gick jag derifrån in uti den gamla färdiga approchen i den tanken att strax gå tillbaka igen, men blef af en bedröflig händelse hindrad som vidare skall förmälas. Uti denna approche var man genom bröstvärnet betäckt för skott så väl från fästningen som begge skansarne Öfverberg och Malmberg, ty Gyllenlöw hade vi genom Escalade reda intagit men på sjelfva fästningen var ännu icke ett skott lossadt. Då jag nu som bemält var kommen in uti den gamla approchen ungefär 6 eller 8 steg fram, såg jag Kongl. Maj:t liggande på tranchéens inre talud eller docering, der Kongl. Maj:t hade dragit sig upp och låg på venstra sidan med kappan om sig och hade dragit knäna något åt sig upp så att fötterna lågo ungefär 6 kvarter högre upp än sjelfva botten af approchen, hållande venstra handen under kindbenet och hufvudet upprätt öfver krönen af bröstvärnet. Uti en sådan ställning låg H. M. med ansigtet något vändt mot fästningen och nya linien derutanför hvar några arbetare gingo.
St.r ökverlemnad» R. 8t:r äro säledes vid detts tillfälle i utöfning af en leutra1ion8rätt, 8om i vänligs körkällanden ute8lutsnds tillköra LonungsHrronen. Rsllad till ledamot af det Utskott st Kvsr8 förkeredsnde ätgärd mslet blifvit öfverlemnsdt ksr jsg sn8ett mig desto mer skyldig att underkasta det8smms den 8smvel8granns8le pröfning, som de ädömde ersättningsrnes belopp gifver skälig anledning till den förmodan stt deras utgörande icke kunde allöps utsn att betydligt inverka pä den «r - L e t ä n k a n d e n, lV.o ^i. §07 sältningsgikvandes existence. Isg kar verkställt denna pröfning: jsg kar genomläst de vidlyftiga Oandlingsrne, oek det är mig derföre ieke svart att öfver mälet gifva en csracteristik. Ilen fullständigket, kvarmed rsnsskningen inför den serskildta i wälet förordnade RädstukvuRätten blikvit förd framställer de kandlande personerna i en obeslöjad dag. Nan linner der ä ena sidan en underordnsd Ijensteman, nedrig, men slug, väl kevsndrad i tjenstemannalikvets olika körkällanden ock djerf i medvetandet sk sin oumbärligket, ssmt ä den andra, en Obek, som i utbyte mot ett kekölligt kiträde, skänker ett förtroende som slutar med kans undergång. Kin värd Oedamot, llr v. Hartmansdorff, ksr redan fästat R. 8l:rs uppmärksamket pä vädorna sk det keslut k vari Utskotten slädnät. lag delar kans åsigt, men utkeder mig att säsom ytterligare stöd för kans mening fä tillägga nägra anmärkningar. Händelserna inom kandsLanrliet i Wermland, I,afva nemligen fört min tanka pä de Rekordriugskagar som räda inom witt Ifädernesland.
Som ordalydelsen i denna §. sådan sorn den i Directionens Förslag finnes upptagen, synts Utskottet icke nog bestämdt innehålla Fiscalens skyldigheter i de fall som der voro i fråga, har Utskottet författst och i det nya Förslaget infört en förändrad redaction af samma §. Sluteligea får Utskottet hemställa om icke, derest Höglofl, Ridderskapet och Adeln skulle behaga gilla den Instruction för RiddarhusDirectioneri och Riddarhusets Tjenstemän som Ut* skottet nu föreslagit, samma Instruction måtte i likhet med hvad tillförene skett, varda ä Riddarhusets bekostnad till trycket befordad si att densamma för alla som det åstunda må vara tiilgångelig. Hvilket dock allt till Högiofl. Ridderskapet och Adelas vidare om pr ofvan de vördsamt öfverlämnäs. Stockholm den 16 Julii 1823. På RiddarbusU!skötets vägnar Erig Sparre. N* Snoilsky. Den 19 Julii e. m. 563 Instruction. Hvarefter RiddarhusDirectionen jemlikt Riddarhusordningen har sig att rätta, och hvaruti afven de vid Riddarhuset anstälde E inbetsoch Tienstemäns skyl* dighater äro utstakade. 1 Artikeln. Om Riddarhus Directionenrfammanfclttning och åligganden. x 5. Jemte ett noggrannt iakttagande *f hvad Rikets gällande Grundlagar och Riddarhusordningen kunna i aerskildte fall RiddarhusDiiectionen ålägg*, har Directioneii ej allenast att bevaka Höglofl Ridderskapet och Adelns rätt och fördelar titan ock att verkställa Ridderskapet och Adeina fattade beslut. Svarar mot r:sfa hälften af * §
Den högsta själsansträngning hade hållit henne oppe, vida utöfver hvad hennes krafter egentligen skulle förmått. Nu brast den så länge spända fjedern, och hon föll tillsamman, som ett kläde faller, när det slappes ur handen. Under herr Eriks ömma omsorger vaknade hon dock slutligen åter till medvetande, men hon kände sig så matt och liksom sönderfallen, att det var henne omöjligt att uppstiga. En flaska vin, som hon laggt i båten jemte ett bröd, kom nu väl till pass, då Sigrid ej orkade bege sig ut, för att anskaffa mat, och så tillbringade far och dotter sin dag tillsamman i sitt säkra gömställe. På slottet hade emellertid fångens flykt blifvit upptäckt. Det fängelse, som hyst den afsatte monarken, ansågs allt för svårt för hvem som helst annan, genom sin brist på luft och ljus. Men då nu så många fångar voro på slottet, och man icke ville tillåta dem att få bo tvänne tillsamman, så måste äfven kung Eriks fängelse begagnas. Och då äfven den yttre gången ansågs lika fast, som hvarje annat fängelse, så tyckte man sig tryggt kunna förunna fången den lindring, att man om dagarna lemnade dörren från fängelserummet till gången oläst. Sålunda var det egentligen den, som utgjorde hans fängelse, och kung Eriks rum blott det ställe, der han för natten inlästes. Herr Erik hade just jemnt hunnit i sin säng kasta, hvad han af Sigrid emottagit, då vaktknekten med sin lykta inträdde. Påföljande dag hade han låtsat vara sjuk, för att kunna ligga på den halm, som gömde repet. Dessutom ansåg han denna förevändning lämplig, för att göra vakten obekymrad om honom. Under loppet af dagen lyckades herr Erik att inskjuta några smulor murbruk i låset; och då om aftonen vaktknekten, som vanligt, kom for att stänga dörren, och nyckeln tog emot, förlorade han tålamodet, vred så våldsamt, att axet brast, och måste bege sig till slottssmedjan för att få skadan hjelpt. Att emellertid ordna om någon vaktkarls utställande i gången, ansåg han så mycket mindre nödigt, som herr Erik nu var sjuk; och att dörren stode en timma längre oläst än vanligt, kunde ej vara farligt.
Gud sparar ej på undren, när de erfordras, och kyrkans tjenare innehafva apostlarnes mandat och kraft till att fullgöra sådane. En annan fråga är, huru man skall skilja de himmelska underverken från de diaboliska. De skarpsinnigaste skolasters försök att uppställa en regel mot förblandningen af de begge slagen hafva misslyckats. De förete sig under enahanda former, och äfven deras moraliska halt lemnar betraktaren i ovisshet, enär djefvulen kan omskapa sig till och handla såsom en ljusets engel. Förnuftet måste erkänna sin oförmåga äfven i detta spörsmål och förtro sig åt den i kyrkan, särdeles i hennes öfverhufvud, verksamme helige ande. Den gudomliga ingifvelsens och sanningens kraft, som på pingstdagen göt sig ned öfver apostlarnes hufvuden, har från Petrus, Roms förste biskop, medelst handpåläggningen, lik en magnetisk ström, fortplantats på hans efterträdare och meddelar sig i viss mån, medelst prestordinationens sakrament, åt hvarje lem i kyrkans hierarki. Den öfverblick, som ofvan lemnats af kyrkans magi, torde behöfva fullständiggöras, men icke på den långa väg, som skulle ligga oss öppen uti en fortsatt skildring af kyrkliga åsigter och bruk, utan genom framhållandet af en kort kärnsats: hvarje symbol, hvarje yttre handling och tecken, hvilken man tillägger en sjelfständig kraft till helgelse och en omedelbar moralisk inverkan, är magi. Må den protestantiske läsare, för hvilken vi här skrifva, med denna sats pröfva i hvilken mån reformationen, som vill återgifva den inre myndigheten – den enskildes förnuft och samvete – dess rätt, ännu har lyckats i sin uppgift. Luther och Calvin angrepo många magiska bruk, de klippte många grenar af dualismens träd, men läto den ännu lefnadsfriska stammen stå. Men ett dualistiskt religionssystem måste på grund af sin egen oförnuftiga verldsåskådning förr eller sednare ånyo antasta den inre myndigheten och göra sig sjelft till en allenagällande yttre; det måste ovilkorligen urarta till en statuarisk fetischtjenst eller falla för en fullständigt monistisk reformation. Vår tid är en brytningstid mellan dessa krafter.
Bodmeribref skall innehålla: 1. långifvarens namn; 2. kapitalets och premiens belopp; 3. uppgift om de för lånet pantförskrifna föremål; 4. fartygets och befälhafvarens namn; 5. uppgift om resan, för hvilken lånet upptages; 6. tiden när, och orten hvarest lånet skall betalas; 7. uppgift om handlingens egenskap af bodmeribref; 8. uppgift om de omständigheter, hvilka föranledt lånets upptagande, när det af befälhafvaren skett; 9. dagen när, och orten hvarest lånet afslutes; 10. underskrift af den, som bodmerilånet upptager. § 133. Bodmeribref kan ställas tili order och utfärdas i flera exemplar, då i hvarje skall utsättas, huru många exemplar utfärdade blifvit. Äfven emot den, på hvilken bodmeribref blifvit öfverlåtet, må den betalningsskyldige göra invändning att befälhafvaren ej varit till lånets upptagande berättigad. § 134. Inom åtta dagar från fartygets ankomst till den hamn, der den resa slutar, för hvilken lånet blifvit upptaget, skall, såvida ej vid aftalets ingående annan öfver - 84 enskommeise träffad är, lånet jemte premien inbetalas eller de förpantade föremålen till långifvaren afstås. Uteblifver betalningen eller afstås ej de förpantade föremålen inom den tid nu sagd är, eger långifvaren att beräkna sig till godo ränta såväl å kapitalet som premien. § 13S. Betalningen skall vid förfallotiden erläggas till den, som viser sig vara rätt innehafvare af ett exemplar af bodmeribrefvel, och å detsamma qvitteras. § 136. Anmäla sig flere behörige innehafvare af bodmeribref, skall egaren af de förbodmade föremålen, i händelse han vill öfver dem förfoga, nedsätta bodmeribrefvets belopp i allmänt förvar eller hos gode män, som utses af domstolen, der innehafvarne af bodmeribrefven ega att om företrädesrätten tvista. § 137.
Dlkven, kvarest jord-ersättningar icke bekölva ikrägakomma, kvaremot byggnaden körut var projecterad ä Kllvens vestra sida, der stora, i korslaget ej upptagne» jord-ersättningar ock säg-verks inlösande ansägos körd^ra företaget alltför maekel. b) lbikasom för l?orsskaga sluss-anläggning kärokvan blifvit anmärkt, liar 3:dje äk delningen äkven kör Deijekorss-arbetet antecknat amorterings-bidrag a »j.ooc» b:dr p:r är, intill dess Käkkten i kostnads-summan, enligt r833 ärs körsla», i i o.ooo b:dr, skulle blifva ak stats-medel amorterad. I sammankavg med omarbetandet utak planen kör korsskaga-anläggningarne, kar kostnads-korslaget, rOranUu sluss-t-^griad vid Deijekorss, blifvit ak District-Lkeken granskadt, ock, i anseende till sedan Zr ,833 stegrade pris ä dagsverken samt materialier, ansetts bora med ro,ooo Ikdr kö, köjas. i) Under innevarande ärs lopp, kar, PZ grund sk Zr ,83c) verkställde undersökningar, N)tt körslag ingätt, i afseende pä arbetens i Ovik» bilk mellan ströms canal ock Oötkeborg, eller det territorium, som icke tilli,ör 1'rollkätts 6anal-bolag.