Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror för min del, att Ulsk:s flertal har rätt, och reservanten orätt, hvilket jag skall söka bevisa. Reservanten säger: ”att dessa förhållanden (handelns nemi.) endast utgöra en ringa och relativt obetydlig del af de många frågor, som varit föremål för Unions-komite'ens öfverläggningar, samt att de derföre icke kunna eller böra behandlas serskildt, utan i sammanhang med de öfriga.” Om man vill efterforska, huru man skall bete sig för att vinna framgång, så bör man tillse, huru Norrmännen gjort för alt ernå sina önskningar. De hafva sökt serskildt vinna hvad för dem kunde vara behagligt eller förmånligt, såsom att få egen flagga, vapen och sådant mer, hvilket allt bifölls för ungefär 6 år sedan. Jag förutsade då, hvad som sedermera inträffat, att sedan man tillfredsställt den ena kontrahenten, så skulle den andra, eiler Svenskarne, få förgäfves vänta på sina önskningars upfyllande. Det är således icke ur vägen att Sverige fortfar med yrkandet att få sina anspråk tillfredsställda, åtminstone i något hänseende. Det är vidare sagdt, att man rimligtvis icke kan begära att, vid de ömsesidiga bidragens bestämmande, olika beräkningsgrunder skola antagas för olika frågor: jo, just det torde vara det rimliga och rätta, hvilket styrkes deraf, att Norrmännen erkänt det vara rätt och billigt. Jag kan försäkra eder, Mine Hrr! att förhållandet är sådant, hvad ledamöterne i Unions-komitéen beträffar, och på Stortinget bar denna fråga lika litet som hittills hos Sveriges Ständer varit behandlad. Under flera år liar jag varit medlem af Unions-komitéen, och vet följaktligen hvad der tilldragit sig. Hvad bidragen lill Handelsoch Sjöfarts-fonden angår, så instämde komitéens ledamöter ömsesidigt deri, att det icke vore rimligt, till grund för desse bidrag, antaga något annat än sjöfarten, sådan hon är beskaffad de båda rikena emellan, men icke i så vidsträckt mån, som Utslcs flertal föreslagit, nemi. efter förhållandet på andra sidan Cap Finisterre.
Len 2r April. 107 * Vid föredragning af Högvördige PresteStåndets ProtocoiisUtdrag af den 15 dennes, innehållande: att sedan Friherre Mannerheim, Lars August, blifvit 1 behörig ordning vald, att å nyo vara Riksens Ständers Justitia Ombudsman, samt Commerce-Rädet O. Zenius likaledes blifvit utsedd att vara Justitiae-Ombudsniannens Suppleant, Preste-Sråndet beslutit anmoda Expeditions-Utskottet att för dem uppsätta behöriga Constitutorial å nämnde Befattningar; fann Ridderskapet och Adeln föi godt att, uppå derom af Herr Grefven och Landt* Marskalken framställd Proposition, uti enahanda beslut med Preste-Ståndet instämma. Herr Grefven och Landi JlJarshaiien hemställde , om icke sedan den i 103 §. RegenngsFormen stadgade omiöstning öfver Högsta Domstolens L damöter blifvit verkställd; Ridderskapet och Adeln behagade anmoda Expeditions-Utskottet att uppsätta en underdånig Skiifvelse till Kongl. Majit med anmälan det Högste Domstolens samtelige Ledamöter blifvit 1 deras vigtiga kall bibehållne. Bifölls. Friherre Steel von Holstein, Corfitz Ludvig: Jag tager mig friheten ödmjukeligen anhålla det Ridderskapet och Adeln täcktes gifva ConstitutionsUtskottet tillkänna Ridderskapets och Adelns önskan att Utskottet mätte låta till trycket befordra så väl de i Utskottet hällne Protocoll, som HaodL l
Lades på bordet. i3:o Af Herr Grönhagen, Gustaf Lars: J anledning af Kongl. MajUsdeni^ Febru - Ben 17 December f. m. 37 ari Sr i8i<) till dåvarande MagazinsDirectionen aflåtne Nådiga skrifvelse, rörande Bränv i nsdis ti leri ngen inom Hufvudstaden , blef denna Näringsgren af bemälde Direetion samma år utarrenderad pa 5 års tid till ett Bolag af 5a personer, hvarigenom Staten tillskyndades en årlig inkomst af 16,666 R:dr 3a sk. B:co och således på nämde lid 83,333 R:dr 16 sk.; men sedan arrendetiden med år 1824 ti 1 ländalupit, liar berörde icke obetydliga afgift blifvit öfverlåten till Stockholms StadsCassa eller så kallade DrätselCommission; hvilket uppå desse 4’ra åren medfört en förlust för Staten af 66,666 R:dr 33 sk. Banco. Jag yrkar altså, att berörde inkomst må komma Statsverket och icke Stockholms Stad till godo, samt att Kongl. StatsContoiret må uppdragas bestyret med Bran vi nsdislilleringsrättigbetens inom denne Stad utarrenderande till de högstbjudande, dock så, att Bryggare, Bagare, m. fl., hvilka förut idka tillräckligt lönande handteringar, icke må uti arrendet deltaga. Om remiss anhålles ödmjukast. Lades på bordet. j4:o Åf Herr Grönhagen, Guataf Lars: Jag föreslår att Herrar Comministrar uti en del Lands För samlingar må få förhöjning på sine Löneinkomster3 häldst den 38 Den 17 December f. m. lön, de nu innehafva, är otili raohl ig för deras anständiga underhåll såsom Tjenstemän. Mina skäl och åsigler i denna sak anhåller jag att framdeles få utveckla^ då remiss och communication skall begäras, Lades på bordet. i5:o Af Herr Grönhagen j Gustaf Lars ,* Att uti ett väl organiseradt
St:s bank att alltid placera sina medel; och då utlåningen af Riddarhusets fonder är i samma mån angelägen och maktpåliggande, som afkomsterna äro oundgängligt behööiga för en reglerad utbetalning af stipendier och derå anvisade pensioner m. m., hvilka skola på bestämda tider utgå, hvarföre kapilalernas blott temporära ofruklbarhet kan i mer eller mindre mån orsaka förlägenhet, tvekar [Jtsk. icke att i allmänhet tillstyrka de, till befordran af utlåningen utaf Ridd.- Direktm föreslagne utvägar, hvilka synas Utsk. ändamålsenligare än de nu befintliga, utan alt med förutsättning af en omsorgsfull och välberäknad förvaltning, (sådan Ridd.Direktms städse visat sig vara) innebära någon i sjelfva verket minskad säkerhet för kassorna. I en punkt har likväl Utsk. skiljt sin åsigt från Direktms, nemi. i frågan, huruvida icke något minimum af ränta borde i vissa fall stadgas, t. ex. i afseende på utlåning mot pant af fast egendom eller mot personlig borgen. Utsk. är visserligen förvissadt, att Direktm söker alt för fondernas medel erhålla den högsta ränta som lagligen erhållas kan; men omständigheter kunna dock inträffa, då Direktm sjelf torde blifva besvärad af en alltför godtycklig myndighet i detta fall, samt någon gång möjligen försumma ett tillfälle till utlåning i afbidan på en stegring af räntan, som likväl sedermera ej torde inträffa, eller ock en 42 Den 17 Maj. annan gång antaga ett erbjudande lill medlens placering mot lägre ränta, ehuru snart derefter penningar stiga i pris. Under de, i följd af verldshändelserna, äfven här i Sverige förväntade financiella förhållanden, torde en sådan fluktuation icke komma alt räknas till sällsyntheter, och Utsk. har fördenskull trott, att, helst då frågan är om förvaltning af ad pios usus anslagne medel, bestämda föreskrifter i afseende på räntans belopp åro att föredraga, särdeles för den administrerande myndigheten sjelf — en grundsats, som jemväl finnes tillämpad äfven i de sednaste reglementena för arméens och civilstatens med Riddarhusets närmast jemförliga pensions-kassor.
Vi kunna ej välja på hvad sätt vi vilja bli lyckliga, därtill står för mycket i vägen: ohälsa, död, fattigdom, dåliga anlag, kroppsliga brister och tusen andra »tillfälligheter», som göra oss ofria i trots af den beprisade »fria viljan», som vi fått från ofvan! Men den personliga olyckan Jag vet ej hvad som är rätt. Jag vet blott, att jag känner det så — Andra skulle troligen — Jag kan inte — Jag skrifver i dag till Petras far och säger ATT MÖTA DÖDEN. Hon var den sista, som drogs fram under den krossade järnvägsvagnens spillror. De bräder och bjälkar, som klämt henne till döds, sökte med all makt hålla henne kvar. Det var, som om de föresatt sig att blifva hennes likkista, liksom de varit hennes dödsbädd, eller som om de ansågo det vara fullkomligt onödigt, att man skulle släpa fram henne till skärskådande, låta järnvägstjänstemännens lyktor lysa på detta bleka flickansikte, låta doktorerna undersöka denna grymt lemlästade kropp. — Hon har ljutit en ögonblicklig död, sade läkaren, i det han visade på det gapande såret öfver hjässan och fäste uppmärksamheten vid det lugna ansiktsuttrycket. Hon var efter all sannolikhet redan död, då hon föll ner genom golfvet och kroppen inkilades och krossades mellan de upptornade vagnarna. Och han gaf befallning att låta bära in henne i den lilla stationens väntsal, som i hast blifvit förvandlad till likbod. Hon hade rest ensam i en första klassens damkupé, och ingen kände henne. Högra armen, som låg under kroppen, var svårt ledbruten, men i den krampaktigt slutna handen höll hon en liten portfölj. Det var medelst denna man sökte identifiera henne. Den innehöll några papper, som den franske poliskommissarien förgäfves sökte tyda. — Det är väl tyska det här? sade han, i det han räckte papperen till en af de omkringstående resande. — Nej, det är svenska, sade en röst bakom honom. — En landsmaninna kanske? Monsieur är svensk? — Ja. — Vill monsieur i så fall ha godheten att försöka skaffa mig reda på den unga damens namn och adress? Monsieur skulle väl inte händelsevis känna henne? Han lyfte undan höljet från ansiktet.
Under loppet af år 1845 hade likväl gränsetullbevakningen mot Ryssland blifvit icke obetydligt förstärkt, samt den ändring vidtagits i afseende på förut gällande kontrolllöreskrilter, att den åt afsändare af smör från Norroch Vesterbottens län medgifna attesteringsrätt upphörde för Norrbottens län, så att, för erhållande af förpassning å smör, som från sistnämnda län till andra inrikes orter afsändes, borde löretes inhemske producenters under edelig förpligtelse utgifna bevis, att varan utgjorde afkastning of de egendomar de innehade, å hvilka bevis kronofogde eller länsman i orten eller församlingens kyrkoherde borde hafva intygat, att bevisens utgifvare innehade de uppgilne egendomarne och att de i samma bevis upptagna smörqvanliteter kunde anses vara der producerade. De produktionsbevis, som grundlagt förpassningsrätten för de 1845 från Haparanda till Stockholm afsända qvantiteter smör, utgjorde ett antal af omkring 1700, och då Generaltullstyrelsen, för att, om möjligt, afskräcka från de bedrägliga tillställningar, som påtagligen ägde rum, att, på grund af falska produktionsbevis, såsom inhemsk produkt lill inrikes Socker, 5-4 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. orter försända frän Finland insmuggladt smör, lät till orten afsända de inkomna bevisen, med föreskrift, att låta inkalla utgifvarne till vederbörlig domstol och yrka bevisens beedigande inför densamma, hade det inträffat, att större delen af dessa bevis blifvit genom inbrott borttagna.
Under den 18 Januari nämnde år, föreslog Konungen att för all sådan jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke presterade rotering in natura skulle, i stället för den dittills bestämda bevil/ningen för rotefriheten, erläggas till rikets försvarsverk, en vacance-afgift, som var roteringsbesväret fullt motsvarande, och sora vid markegångssältningarne borde, efter i hvarje Län gällande roterings-grunder, specificeras och i taxorna årligen utsättas. Sedan R. St., enl. skrifvelse den 10 Nov. 1834 antagit förslaget, aflat Konungen den 6 December bref derom till Statskontoret, som den 8 Januari 1835 föreslog, att i stället för den upphörde rotefrihetsbevillningen, som till R:gs-kont. ingått, skall den nya rotevacance-afgiften från och med 1835 i kronoräkenskaperna upptagas och debiteras såsom statsmedel. I öfverensstämmelse dermed hade bevillningsförordningen äfven blifvit ändrad. Den 22 Juni e. m. 213 Enär, vid roteringscommissionerne i Halland åtskilliga invändningar mot roteringen af utsockne-frälsehemmanen derstädes blifvit gjorda, och Konungens nåd. pröfning underställda, behagade K.
På enahanda grunder, som vid artikeln socker blifvit åberopade, och med afseende å den mindre behöfligheten af tobak för en allmännare förbrukning, synas de så väl å råämnet, som å den manufakturerade varan nu faststälda införselsafgifter, ehuru vida öfverstigande den i allmänhet såsom norm antagna högsta tullprocenten, böra oförändrade bibehållas, med undantag likväl af cigarrer, hvarå den till 1 r:dr 6 sk. skålpundet bestämda iuförselstullen torde böra återföras till hvad den, enligt 1841. års taxa, utgjorde, nemligen 1 r:dr per skålpund, såsom i allt fall utgörande 33 Va procent å varuvärdet. Hvad i öfrigt redaktionen angår, synes för vinnande af en mera systematisk uppställning någon jemkning erforderlig, så alt artikeln klassificeras i »oarbetad», nemligen »blad», med uteslutande af specifikationen uti »Marylands» och »andra slag», samt »stjelkar», och i »arbetad», hvarunder hänföras alla manufakturerade slag. På lika sätt som för oljor blifvit föreslaget, hemställes att tran och späck må tullbehandlas efter vigt i stället för kannvis, och införselsafgiften, nu utgörande 2 r:dr 24 sk. för 60 kannor, bestämmas till 7 sk. lispundet. Tryffel, som nu har sig åsatt 1 r:dr tull per skålpund vid införsel, eller 33 Va procent å värdet, torde, med hänsigt jemväl till varans egenskap af rå naturprodukt, icke böra beläggas med högre afgift än 16 sk. skålpundet.
Medan hr X » håller tal », hinner emeller1895 tid lelefonfröken att koppla en hel rad samtal — icke kan hr X. begära, att hon skall ägna sin uppmärksamhet endast åt honom. — Emellanåt » kommer hon in » för att höra efter, om hr. X. slutat, och då han talat sig trött, frågar hon i all ödmjukhet om » hr. X. icke möjligen stått med telefonluren i hand, » och äfven glömt alt trycka ned klykan. Det minnes abonnenten nog icke, men minnes han det, så är han i de flesta fall för stolt att erkänna det, och riktigt ett » underverk » är det, om någon är så storsint att han sedan kommer och ber om ursäkt, för att han varit häftig och orättvis. En annan gång ringer hr X. på till en god vän, t. ex. hr Z. Men denne, som nyss ville taga sig en lur, utan att bli störd af telefonklockans » kling klang », har » satt i åskproppen ». Och hur mycket hr X än ringer, får han icke något svar. Telefonisten borde väl ha märkt, sedan hon kopplat samtalet, att ingen påringning hördes från hrX., men detta faktum undgick henne, eftersom hon just » i den vefvan » hade en hel rad abonnenter att svara. Samtal inom nätet få stå kopplade huru länge som helst. Om hr X. hela dagen igenom vill tala med samma person — förutsatt att nå- gon låter tala vid sig så länge — kan telefonisten ej neka honom det nöjet. Alltså — han står där han står och kommer ingen hvart — hans ringningar » gå till jorden ». Telefonisten tror att abonnenten talar med det begärda numret. Till sist tycker hon dock, att herrarne tala ovanligt länge, hör efter — » de måtte ha slutat. » Nu kopplar hon af samtalet. Tro nu icke hr X. kan tänka sig annat än att telefonfröken varit ute och promenerat eller något dylikt eller också icke brytt sig om att svara. Det är nedrigt att vara så misstänksam, men hr X. är en misstänksamt anlagd natur, stackars karl!
Herr Maass kom i det samma och förklarade att nu mer icke ett enda häfte fans i boklådorna, och att endast ett eller par blifvit sålda, ty bokhandlarne anade misstag. »Men Crusenstolpe har ett, det är afgjordt, och derför torde nu någon öfverenskommelse träffas hvarigenom både herr Maass och ...» Sohlman, som i sin moderation rent af var beundransvärd, blef här afbruten. En af medarbetarne i Aftonbladet visade sig i dörren med ett hopviket tidningsblad i handen. Han var ett olycksbud. »Nå, hvad sade jag», utbrast Sohlman för första gången med häftighet. »Dagbladet! Se så der ja. Vill ni ha det bättre Derpå läste han högt: »Till undvikande af kollision tillkännagifves, att Emilie Flygare Carléns nyaste på tyska utkomna roman Ein Handelshaus in den Scheeren (Ett köpmanshus i skärgården) är under öfversättning och att första häftet med snaraste utkommer.» En allmän tystnad, häpnadens tystnad, följde på denna så obegripliga annons; och dock var det ju så begripligt att någon ovän till Aftonbladet dragit försorg om att ställa till denna lumpna hämd, ty Aftonbladet kunde naturligtvis icke börja utgifva arbetet förr än med den 2 januari såsom prenumerationsanmälan omtalat. »Men huru är det möjligt», ropade jag, »att Dagbladet, det genomhederliga Dagbladet kunnat taga in denna galenskap?» »Det är ju ej Dagbladet som talar, det är en annons», inföll min man. »Men frågan blir nu hvad du kan göra för att sätta en gräns för den började intrigen.» »Ja, derom gäller just frågan», sade Sohlman. »Kanske herr Maass och fru Carlén skulle talas vid några ord enskildt.» Jag begrep fullkomligt hvad herr Maass och jag borde afhandla enskildt. Det var dock icke så alldeles lätt att här uppfylla en pligt, men nöden hade ingen lag. Det värsta blef emellertid att herr Maass i början icke ens ville förstå mig, då jag sade att jag uppoffrade hela mitt honorarium mot kontraktets annullerande. Det blef slutligen afgjordt.
Herr Lripenbsrg, Klang Igenric, Ofwerste, R S. v. Herr Koclr, 6eorg V/«, Qenersl-Msjar, L. S. O. Herr ak Luke, ^aki., Lonrre-^miral, Ridd. och Lom, af S. 0. St. K° 2lf Tredje Lkatzen: Herr 8cbonström, kskir, Ofwerste. Herr vs Leieiis, Ilse 6eorg, Hof-Junkare. Herr Lraunerbjelm, Larl lVIagnua, Hof-Junkare^ Herr KIe)-Irsnstiö!ä, Detlof, ^stestor. Herr st Histnger, lVlicbael, Ryttmästare. Herr ak Långeberg, Fullmägtig Grefwe Lilienborg,. Larl Iuksn, Lrsstäenr^ Herr Grefwen och Landt - Marskalken xroponeraäs antagande af den wid förra Riksdagar bl-? fallna Instruktion och Ed för Lanea - Utskottet. Samtycktes; och skulle en Deputation med underrättelse derom afgä kil andra relpeäive Ständen under anförande af Grefwe Lisnbock, IVIggnus. Efter skedd anmälan at Herr at Ickistnger, Klicbael, wore frän Riksdagen borrtrest, anmodades Herrar vleÄorerna ac i eftermiddag wäija en annan Ledamot i Lanea-Utskottet.. Herr ^älerlpsrre, 6eor§. Jag utber mig i ödmjukhet fa weka, om Hans Lxcsllence Herr Grefwen och Landr-Marskalken alldeles nekar Ridderskapet och Wein propoli-ion lil afgörande af den fragan, VM Lu°l 85 LUci-sten af Riksgälds, clonkor-rs förwaltning nödwän» Ylgt mäste tilhöra Hemliga Ulstorter, eller icke. Herr Grefwen och Landt»Ma rskalkcn.
För att i någon mån söka afhjelpa det onda, hafva stränga straffbestämmelser nyligen blifvit utfärdade, ehuru de vid tillämpningen vid inträffad rättegång icke blifvit följda, utvisande att man ej funnit det rätta botemedlet. Den i öfrigt nästan obegränsade näringsfrihets-principen: sjelfförsörjnings-tillåtelsen på hvad sätt sorn helst, äfven till en viss del med att öfva procenteri, torde härvidlag i stället äfven böra användas; stränga garantier och betydlig beskattning å påpekade etablissementer samt å husvärdarne, som hysa dem, fastställas (i likhet med hvad sora eger rum med ett annat demoraliserande förvärf, som likväl inbringar mera än J:del af statsinkomsterne, nemligen bränvinstillverkningen); och de åt detta olyckliga näringsfång sig bestämmandes antal skulle utan tvifvel minskas, samt framför allt ordning härutinnan vinnas. Men, då jag icke, såsom jag till en början ämnat det, till följd af inträffade omständigheter, hvilka föranledde mig att sisthdne April månad rörande denna fråga göra skriftlig framställning till Rikets Höglofliga Ständers Herr Justitie-Ombudsraan, sedan jag derförinnan kommunicerat mig med härvarande myndigheter, — har för afsigt att framställa någon direkt motion i detta ämne, serdeles efter det hufvudstadens polismästare med statsbidrag kommer att oförtöfvadt företaga en utländsk resa i och för studerandet af andra länders polis och dermed sammanhang egande ämnen, — deribland serskildt af honom uppgifvits prostitutionen, — inskränker jag mig således till det ofvan antydda, hvilket, om riktigheten af hvad jag haft äran framställa godkännes, otvifvelaktigt skall föranleda lill framgång af motionen, eller till det så behöfliga anslagets beviljande till Stora Barnhuset för inlösande af fattiga barn, till - Turoch Anciennitetssamt Tjenste-förteckning för undertecknad, Under-Löjtnant i Arméen. Innehafvande grad. Innehafvande lön och arfvode Namn och Titel. Född. Förste Under-officers anställ nings datum. Förste Officers fullmagts datum. Beräknar tur inom Arméen. Anteckningar.
Öfverträdelsen af nyssberörde stadgande, ehuru den visserligen är ansvarsfull och kan medföra skada, bör likväl, i följd al grunden lör samma stadgande, i moraliskt afseende betraktas såsom mindre straffvärd, än om, emot Lagens förbud, personer sammanvigas, hvilkas äktenskap, i anseende till deras skyldskaps eller svågerlags förhållande, icke under något vilkor kan få ega rum. Hvar och eu al dessa öfverträdelse!' är dock belagd med samma straff, Prest-embetets förlust; och som det icke är med rättvisa och billighet förenligt, att en mindre förseelse straffas lika, som en större, samt, enligt min åsigt, uppenbart är, att straffbestämmelsen uti ifrågavarande lagrum, 12 Gap. 1 § Giftermåls-Balken, är strängare, än förseelsen i allmänhet kräfver, samt omförmälde straffbestämmelse, såsom gifven lör en öfverträdelse, den der egentligen icke står i något direct sammanhang med öfrige, för hvilka lika ansvar blifvit stadgadt, synes kunna, ulan att störa Lagens enhet, serskildt förändras, finner jag mig böra i viss mun biträda motionen. — Med afseende å vigten deraf, att Lagens ofvanberörde förbud mot vigsel, innan afvittring lagligen skett, noga eiterlefves, skulle jag dock tro, att den af motionären föreslagne straffbestämmelse al endast böter, någon gång icke komme alt motsvara förseelsen, och vill derföre, på det Domaren må ega frihet att lämpa ansvaret efter förekommande omständigheter, som kunna göra gerningen mer eller mindre straffvärd, vördsamt hemställa, att motionen må i så måtto bifallas, att Rikets Ständer för deras del besluta, att, med ändring af 12 Cap. 1 § Giflermåls-Balken, och 15 Cap. 24 § Kyrko-Lagen, förstnämnde Lagrum erhåller följande lydelse: Enkling eller enka hafve ej våld att gå i annat gifte, förr än barn, eller andre arfvingar afvittrade äro, ehvad the äro myndige, eller omyndige.
N:o 26. i anledn. af väckta frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla broar och vägar; K:o 28. i anledn. af väckt fråga om Sigtuna stads förläggande under Erlinghundra häradsrätt; N:o 29. öfver väckt motion om rättighet för invånarne i Kinds härad af Westergöthland att få handla med glasvaror. Föredrogs ånyo Lagoch Oecon.Utskrns d. ig dennes på bordet lagda betänk. N:o 27 öfver väckta motioner 0111 skyldighet för säteriägare och vissa boställsinnehafvare att deltaga i byggnad af tingshus och häradsfängelse. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Då de förenade Utsk:n här framställt ett förslag, hvars verkliggörande beror derpå, huruvida PresteSt. afsäger sig ett detsamma tillhörande privilegium, skulle jag önska, att detta utlåt, måtte få hvila, intilldess man fått veta, huruvida berörde Stånd afsäger sig samma privilegium. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller, att Hr Ridd.Secret. ville upplysa, huruvida någon sådan underrättelse är inkommen. Underteckn. Ridd.Secret.: Ännu är en sådan underrättelse icke inkommen. Hr von Hartmansdorff: Då instämmer jag med Hr Gr. Gyldenstolpe. Hr Hjärne, Harald: Jag vill icke motsätta mig Gr. Gyldenstolpes begäran, att utlåt, måtte få hvila; men hvartill det kan tjena, inser jag icke, ty om vi nu bifalla utlåt., måste saken icke desto mindre förfalla, i händelse PresteSt. icke afsäger sig sitt privilegium i detta afseende. Gr. Gyldenstolpe: Detta är ett skäl mera att låta betänk, hvila, emedan, i händelse utlåt, nu bifölls, R. o. Ad. skulle hafva bifallit något, som icke vore sannt.