Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid och intill dess någon säkrare controll blir uppgifven, och antagen, torde den enklaste och tjenligaste finnas i uthängande af Copior ur Specialen öfver afgående Bref. Det förutsätter en ovanlig djerfhet hos PostFörvaltare, om detta icke skulle förekomma försnillning* Utskottet låter förstå, att hvem 8o Ben u October f, m. sorn vill äger tillträde till Specialen pä PostContoiren. Detta var icke allenast förut af mig kändt, utan har jag sedan längre tid tillbaka, flere gånger begagnat mig deraf för att efterse om Bref rigtigt afgått, hvilka icke framkommit på behörig tid. Man får dock medgifva, att dels skulle ett sådant efterforskande af tilläfventyrs flere personer på en gång, i lika äfende, sammanstötte i PostContoirets rum, var» besvärligt och hinderligt; dels icke innebära det correctif, som Copior ur samma Special, uthängde till allmänt åskådande, hvarvid vore fästadt den hufvudsak, att dessa samma Copior, underskrifne af förste Magistratsperson på stället, af honom skulle till GeneralPostContoiret mgd omgående Post ölversändas. Jag tror lika med Utskottet att icke mäng. den af Correspondenter lära befatta sig med att genomgå och granska 114 st. särskildte PostChartor, men osäkerheten om, att en person, utan att man vet hvilken denna person är, eller vid hvad tid och stund han fiscaliserar (om det så nödvändigt skall kallas), gör efter min tanka tillfyllest för att få Brefven rigtigt upptagne så till lod sorn antal på dessa försnillningsfjättrar, och, då dessa sedan inkommit till GeneralPostContoiret för att jemföras med dem, sorn vanligen annars från PostContoiren dit insändas, och efter hvilka liqviden hittills controllerats, upptäckes ofelbart, om försnillning skedt.
Det förstnämnde Mom. stadgar, att om gäldenär beträdes hafva uppsåtligen gynnat en ellerannan borgenär med pant eller betalning de sista 30 dagarne förrän han sin oförmögenhet hos Domaren anmälte, eller om han under samma tid penningar eller varor upplånt eller under annan förevändning åtkommit, hvilkas användande han ej kan behörigen redovisa, sådant äfven skall anses för ett oredigt förfarande och gäldenär icke njuta befrielse-förmån för det belopp han under - Den 7 Juli i dan borgenärernas gemensamma rätt således försnillat j änskönt honom i öfrigt sådan förmåri skulle blifva förunhadt; och Uti det sednare Mdforén te t åter förskrifves, att en gäldenär för enahanda örédliga förhållande skall svara icke allenast till liela gälderi, utan ock träda i häkte, der borgenärerna sig ej annorledes åtnöja låtst ; med dé flera påföljder redactionen af hafnnde Moment innehåller. Det är således klart, att detta sistbeirörde Moment har afseende endast på de händelser, da den bédräglige gäldenären icke kari styrka att något af de olycksfall honörn öfvérgått, söm kan gora honom berättigad till aftrades-förmån föt större eller mindre belopp af dess skuld; och denna gäldenär kan då ej undgå att ansvara föt hela skulden, hvaremot de öfriga i Momentet Utstakade påföljder utgöra den bestraffning han för sitt orédligä förfärande sig ådragit; och uti dét föregående i Momentet af samma 14 §. förördnas hUrtt förfaras bör med deri gäldenär, för hvilken de i lageri godkände' olycksfall verkligen inträffat; meri som éri sådari gäldenär äfven kan hafva, innan häri sitt oförmögna tillstånd hds Domaren tillkänriagifvér, oredligen handlat emot siria borgenärér, vidtaget' da stadgandet i 3 Moni. af 4 §'. På sådari grund anser Utskottet ömförmälte anmärkning ej föranleda tili rubbning af hvad Utskottets Betänkande i dessa ämnen innehåller.
På grund häraf anhåller jag att få föreslå följande tillägg till mom. 4: ”dock vare Bankofullmäktige tillåtet, att kunna höja maximibeloppet på kreditiv, sä vida under någon längre tid en betydligare del af fonden varit obegagnad.” Hr Akerman: Jag hyser alldeles ingen fruktan, att icke denna lånerörelse skall blifva allmänheten ganska begärlig, eller att icke ganska många skola anmäla sig till kreditivs erhållande, som i anseende till fondens ringa tillgångar ej kunna få det, hvilken tanke också synes delad af flere andre talare, som yrkat höjning af fonden. Om nu så är, och man höjer maximibeloppet, hvad blir väl då följden för Bankofullmäktige, annan än den att de mäste säga nej till så många flere, hvarigenom mängden blir med inrättningen mindre belåten. En höjning i maximum komme således ej att leda till det ändamål som Frih. Raab och de med honom lika tänkande åsyfta. Den 17 Juni. 147 I alla fall ber jag R. o. Ad. betänka alt det är en ny väg man beträder, odi alt lill denna lånerörelses betryggande det bästa sättet är, att göra så många affärsmän och låntagare, som möjligt, delaktige deraf; ty om man det ej gör, sä blifver följden, som jag nyss haft äran nämna, att inrättningen blifver mindre begärlig för allmänheten, för att icke begagna ett mindre omtyckt ord — populär. Men om banken och länesumman skulle blifva populära, sä ser jag intet ondt deruti. Hr Bogeman: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren.
23 stad ett till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisadt låneunderstöd af Ettliundratjugc tusen R:dr, mot vilkor att, sedan detta lån, för hvilket bör afgifvas sådan skuldförbindelse, som af Fullmägtige [antages, fått under Eem års tid utan ränta innebafvas, Eem procent å detsammas ursprungliga belopp, före slutet af hvarje år, till Riksgälds-kontoret inbetalas; utaf hvilka 5 procent ränta för det obetalda lånekapitalet kommer att beräknas efter Fyra procent årligen samt det öfverskjutande beloppet att, såsom kapital-afbetalning, afgå å lånesumman, intilldess denna blifvit till fullo återbetald. § 155. Sedan Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag, till beredande af erforderligt utrymme för ordnande och uppställning af de under Wetenskaps-akademiens värd befintliga samlingar af naturalster, beviljat ett anslag af Fyrahundrafemtio tusen R:dr för tillbyggnad af nämnde Akademis hus, men utaf denna anslagssumma endast anvisat halfva beloppet att från Riksgälds-kontoret utgå under den tid, den då fastställda statsregleringen skulle omfatta; så har den återstående hälften af samma anslag vid innevarande riksdag blifvit anvisadt att under instundande statsreglerings-period, likaledes i mån af behof, utaf Riksgälds-kontoret för sagde ändamål tillhandahållas och efter vederbörliga rekvisitioner utbetalas. § 156.
Besinnar man derjemte att möjligheten af en bibanas anläggning ifrån Jönköping öfver Nässjö och Ekesjö till Oscarshamn härigenom betydligen underlättas, måste ock medgifvas att kostnaden för den tillökade våglängden icke bör eller kan upptagas såsom någon tillökad kostnad för bananläggningen emellan Malmö och Cathrineholm. Deremot kan med skäl påstås, att om jernvägen förlägges öster om Sommen och i sådan rigtning, all densamma komme i Kinda båtleds grannskap, kostnaden för anläggningen af den för hela Kinda-örlen samt trakterna ända till Wimmerby eljest så högst behöfliga Kinda kanal, kunde undvikas, hvarigenom skulle uppkomma en besparing, fullt motsvarande det belopp af 1,567,142 Rdr, hvarmed kostnaden för den östra sträckningen beräknats komma alt öfverstiga den veslliga. Jag hyser dock den föreställningen, alt med anläggningen af vägen mellan Jönköping och Nåssjö, äfven som emellan sistnämnda ställe och den punkt, der Jönköping-Nässjö-vågen skulle träffa den östliga rigtningen, kunde anstå intilldess vägen från norra ändan af sjön Salen lill Cathrineholm blefve fullbordad samt att den kostnad, som härför blifvit beräknad, bättre och gagneligare kunde användas, om det erforderliga beloppet ansloges såsom bidrag för Östgötabanans fullbordande. Enligt Kongl. Maj-.ls nådiga Proposition äro för vägen emellan Nässjö och Tenhult, utgörande 2,14 mil hegärde 1,479,120 H:dr och för vägen emellan Tenhult och Jönköping utgörande 1,50 mil. 1,524,000 „ eller för 5,G4 mil tillhopa 2,803,120 R:dr, för hvilken summa skulle kunna byggas nära 4 mil af Östgötabanan, hvarefter tillgångar torde kunna beredas för denna banas fullbordande genom minskning af be gärda statsbidrag för andra mindre nödiga banor.
Derföre har jag trott ett närmare bestämmande vara af nöden, så att om till exempel den häktades uppstudsighet sker i Stad, han bör kunna genast inför Domstol tilltalas, och genom ordenteligt utslag dömas till bestraffning. Hvad Kyrkoplikten angår, år jag förvissad, att litet hvar vet, att densamma nu mera år i Den 2J Augusti f, nu 3? fullkomlig motstridighet mot hvad den tillförene var. Genom skamstraffet anses den brottslige vara än mera vanfregdad; det utesluter honom snarare ifrån Församlingen, ån det dermed förenar honom, och länder visst icke till någon förbättring. Jag år derföre af den öfvertygelse, att Kyrkoplikten, så framt den icke kan återbringas til! hvad den fordom varit, borde alldeles afskaffas, och att, om den ån vidare skall som ett skamstraff bibehållas, den bör åga rum på annat ställe ån i Kyrkan. Herr i>on Hauswolff: I afseende på hvad Herrar von Hartmansdorff och Cederschjöld yttrat angående kyrkopligten, får jag blott fråga, huruledes man skulle då förhålla sig med sådane brottslingar, hvilka varda dömde till lifstidsfängelse, i fall, såsom här blifvit yttradt, brottslingar ovilkorligen borde i församlingen upptagas, Icke kunde förbrytaren derföre uppehållas i arresten, i afvaktan att han blefve värdig till ett slikt upptagande, och huruledes skall väl en lifstidsfånge kunna sägas blifva upptagen i församlingen, då lian är fråndömd sin frihet samt alla medborgerliga rättigheter. Derföre har Lagutskottet trott, att bäst vöre förfara såsom hittills, att nemligen kyrkopligten följde straxt efter det verldsliga straffet, men att aflösningen icke meddelades förr än förbrytaren, likasom andre syndare, visat prof af uppriktig ånger och bättring. 1 afseende på den extrajudiciella bestraffningen åter, bör jag upplysa, att jag förra gången missade mig, då jag talade om Utskottets mening i Betänkandet.
Vid förnyad föredragning af Bonde-Ståndets Protocolls Utdrag, den i4 i denna månad, innehållande inbjudning till Presteoch Borgare-Stånden att förena sig i det beslut, Bonde-Ståndet, vid pröfningen af Stats-Utskottets Utlåtande, Nio 248, angående utgifterne under Riks-Statens Sjette Hufvudtitel, under den 8 i denna månad vidtagit, att utöfver hittills varande Stats-summa, 3,533 R:dr 16 sk., för Institutet för Blinda och Döfstumma, ett ökadt anslag af aooo Rldr Banco, tillsammans Fem Tusende tre Hundrade Trettio tre Riksdaler Sexton skillingar må på Staten uppföras, med dervid fästadt vilkor, att ytterligare en Elev från hvarje Rikets Stift må vid Institutet eraottagas och vårdas, fann Preste-Ståndet för godt inbjudningen antaga, 140 P/o/. Utdrag den ig Ociober 18291 S. D. Biföll Preste-Ståndet Höglofligo Bidderskapets och Adelns, uti ProtocoIls»Utdrag, af den 12 dennes, hvilket nu å nyo föredrogs, meddelade inbjudning, att deltaga i.
1 den åberopade § af 1841 års Kongl. Förordning är det en skyldighet, sorn blifvit de deri uppräknade allmänna åklagarna ålagd, och kan icke vara ett dem förunnadt privilegium att utkräfva eller efterskänka det å förseelsen stadgade ansvar. Rådst.rättens beslut, hvilket af Hofrätten gillas genom förklarande, att ffådst.rätten rätteligen förfarit derutinnan, att den ansett ,den enskilda personen, såsom sådan, icke vara behörig att åtalet vid domstolen utföra, innehåller den tydning af ofta åberopade 11 §, att »endast.» (hvilket dock icke står i Förordningen) Fiskaler samt Kronooch dé ilere betjente skulle äga att fylleriförseelser åtala; och detta domskäl har uti ett till mig inkommit yttrande af Rådst.- rätten blifvit så förklaradt, som skulle den af Rådst.rätten antagna mening visa sig bekräftad deraf, att den i 1813 års Kongl. Förordnings 13 § en hvar medgifna rätt att fylleribrott angifva ej ens finnes upptagen uti den, efter dennas upphäfvande, nu gällande 1841 års nådiga Förordning. Man bär således glömt den enklare förklaringsgrunden, att den en hvar obetagna rättigheten att angifva ej mer i detta, än alla andra ämnen, behöfde stadgas, utan förstods af sig, sjelf, när motsatsen icke var stadgad. Hade meningen varit att borttaga' denna rättighet; så hade uteslutändet ej varit tillräckligt, utan motsatsen behöft uttryckligen stadgas; hvilket dock ej skett. På dessa skäl, något ytterligare utförda, och med åberopande af hvad handlingarne för öfrigt innehöllo, bär jag i underdånighet yrkat bifall till mitt hos Hofrätten framställda ansvarspåstående; och förväntar jag deröfver nådigt Utslag.
Jag tillstyrker derföre - Den R Junii 219 före, att det ma vara Regeringens åliggande, att i detta sällsynta fall, genom Circulaire, underrätta Landshofdingarne om Rikets vådliga ställning, hvilka böra äga att sammankalla -IjandlhushållsSällskaperna och deras beslut eller tillstyrkande i afseende på den tid, söm för bränningen kupde indragas, till Kongl Majit öfverlemna; sorn borde i likhet med de fattade yttranden, bestämma den för bränvinstillverkningen inskränktare tiden. Man måste i en Stat göra afseende på de allmännaste fördelar, och medgifva de inskränkningar för vissa Classer, söm de påkalla, ulan deias egentliga förorättande. Bränvitis - bränningen är lönande för Jordbrukaren, men kan icke vara det för en blott Näringsidkande Stad, så snart tillverkningsrättigheten blir mindre inskränkt och tiden jemn. Det kan således icke anses såsom förlust för Städerna, att icke få bränna; men det är en allmänhushållsanstalt, giltig ur många skäl och enlig med den princip, att bränvinsbräntiingen är en binäring till åkerbruket och att den, i förening dermed begagnad, bereder Staten den största och allmännaste fördel. Den hittills antagnegrund för Städers bränning, eller personalen, kan jag derföre icke godkänna. Så länge Städerne icke äro förbundne att för sin personal ensamme producera sitt behof af spannmål och andra födoämnen, utan vilkoret för Städers anläggande just varit att af I.andtmannen förses med lifsmedel af alla slag, är denna princip felaktig. Den till Städerna donerade jord är ursprung - ä SO bert g Juni. sprungligen icke ämnad till produktion af säd, u* tan till plantager och sådana växters odling, som ansetts nödige för Fabriques-handteringar, och till Utskottet har jemväl Memorial af Ledamöter inom Riks - Stånden inkommit, som åsyfta, ätt Städernes jord antingen matte på detta sätt begagnas, eller ock donationerne upphöra. Af bifall härtill skulle väl följa, att Städer i allmänhet icke agde producera spannmål, och således icke eller borde äga förädla en vara, som de ej frambringa.
4:de morn. förklaras lätt deraf, dels att hvarje svenska kyrkans medlem antages erkänna rigligheten »af den rena Evangeliska läran, sådan som den uti den olör»ändrade Augsburgiska Bekännelsen samt Upsala Mötes Beslut af år 1593 antagen »och förklarad är», i följd hvaraf den af sådan medlem förkunnade förnekelsen af en Gud och ett lif efter detta eller af nämnda lära i öfrigt bör, om den efter varning inför offentlig myndighet fortsättes, samt således icke får antagas ske af okunnighet eller lättsinnighet, utan af något särskildt ondt uppsåt, betraktas såsom en förbrytelse, hvilken, — vid jemförelse med de i 2:dra och 3:dje §§me 7:de Kap, af både Konungens och Lag-Utskottets Förslag till Strafflag omförmälda brott, och derför bestämda straff, — skäligen bör näpsas med böter af 20 till 100 R:dr, ändock brottslingen genom den förnekelsen stört »samhällets lugn eller allmän förargelse» åstadkommit. 5:le mom. uti mitt förslag till Usta §:n följer deraf, att jag särskildt före slagit upphäfvande af 2 § 1 Kap. Kyrko lagen, äfven »såVidt den afser» »prest» samt »innefattar» »straffbestämmelse» »om embetets förlust», i hvilka afseenden §:n nu gäller, så att, för närvarande, prest för ifrågavarande förnekelse icke kan straffas, utan att han 1 :o) upptänker och 2:o) utsprider sådan villfarande mening, samt 3:o) gör det »Gudz Församling ther med at bekymbra eller förarga» och 4:o) »uppå föregången allwarlig Förmaning sig icke rättar». Men Högvördiga Ståndets vid tillfället i Utskottet närvarande ledamöter hafva icke ens i denna del understödt min motion; hvaraf man likväl icke bör sluta, att de fortfarande vilja för prest hafva denna frihet, att icke utan flera sammanstötande omständigheter kunna afsättas för det han förnekat en Gud och ett lif efter detta eller den rena evangeliska läran.
Under anförande, att, i anseende till elevernes jemnt stigande antal, behofvet af Underlärarare vid denna skola vore obestridligt, men att för den ringa aflöning af 200 r.dr, som för denne Lärare vore anslagen, Direktionen, med afseende jemväl å den höga lefnadskostnaden i Götheborg, hvarken tilltrodde sig kunna få behålla den antagne Läraren eller till befattningen erhålla någon annan dertill qvalificerad person, har Direktionen redan under loppet af sistlidet år gjort framställning om förhöjning af denna lön till 400 r:dr; Och som Kongl. Maj.t, med afseende härå, äfvensom å hvad Kollegium då i ämnet yttrat, samt det serskilda förhållande, att undervisning i Götheborgs Navigationsskola fortgår hela året, endast med korta uppehåll vid Jul och Midsommar, genom nådigt bref den 27 Juli samma år tillagt dervarande Underlärare, såsom förbättring i dess aflöning, ett årligt arfvode af 200 r:dr för åren 1849 och 1850, att utgå af besparingarne å Riksstatens Sjette Hufvudlitels anslag till jordbruket, handeln och näringarne, med förklarande, det Kongl. Maj.t före nästinstundande riksdag ville taga i nådigt öfvervägande, huruvida motsvarande anslags-tillökning för den efterföljande tiden må hos Rikets Ständer föreslås, har Kollegium, under åberopande af hvad Kollegium redan förut, i underdånig skrifvelse den 30 sistlidne April yttrat, angående behofvet att öka det årliga arfvodet för Underläraren vid ifrågavarande skola ifrån 200 till 400 r:dr, nu i underdånighet tillstyrkt anslående härtill af R:dr 200 3:o. Navigationskolan i Gefle. 1 anseende till det trägna besvär, elevernes vid denna !? 2 8 Kongl. Maj:ls Nåd.
Heer Greswen och Landt-Mari?alk?n fräaade cm Rivverffapet oä) Adeln önffade att StatS°Nte ffvttetS utlåtande rörande Kungsgärda.rne i dag söretoges Herr Dm 21 Demkchsr. Herr l^sAsrkerm Mai) sig fä föreställa, Lik detta StatsUtskoltetS arbets were af särberg Lade iVtzt och widd, och c>tt der samma, upläst sa nyst som den l6 December, ej torde has^va hunnit af Riddsrffap-t och Adelns Ledamöter tillräckligen granskas, Hwarförc' han önskade alt det åtminstone till äästa piemM mätte fä hwitt». Ärffillige instämde i den åstundan akt upffjma Betänkandets företagande. Herr Landt-Marffalken proponerade att della mäl för i dag matte hVila. Bifölls. Grefwe dlronsreät, hemstälde med »vördnad för detta Ridderskapet och Adelns besink, om det ej likwäl knnde wara en och annan enskild Ledamot tillåtit att uplysningsmis upläsa sina anmärkningar för att erhålla tillstånd att kommunicera dem med de andre Ncspective Stånden, hwilka kanske förr ätt Ridderskapet och Adeln torde företaga detta mål. Häröfwer upkom en ventilation, hwilksn »vas rade någon stund, hwarester, och i följd af Grefwe Oonsreäcs egit Legiswande Ridderskapet och Adeln öswerenskom att läka denna motion förfalla. Företogs ä nyo Stats Utskottets den 14 dennes pa Bardet lagde memorial rörande inköpande för SratS» Werkecs räkning emot en summa af iz,QOT R:d .
Kollegii Sekreterare, med ordinarie lön R:dr 2,400: — och provisorisk förhöjning » 1,100:— 3,500: — Registratorn och Aktuarien, med ordinarie lön . » 1,800; — provisorisk förhöjning » 700:— 2,500: — En Kammardräng, med ordinarie lön » 375: — provisorisk förhöjning b 75 — 450: — hvaremot innehafvarne af öfriga, vid organisationen indragna eller förändrade tjenster kunde antingen förflyttas till andra likartade beställningar i den nya förvaltningen, eller ock tillsvidare komma på öfvergångsstat. intilldess de i uppkommande ledigheter kunna vinna befordran; dock hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes om detta allt, likasom ock, derest vid den slutliga organisationen skulle erfordras någon förändring i Komitéens förslag till personaloch aflömngsstat, derom Sitt nådiga beslut framdeles meddela Vid förevarande organisationsfråga bör icke lemnäs obemärkt, att till Krigsförvaltningen rätteligen hörer anskaffandet, vården och underhållet af sjukvårds-attiralj och i sammanhang dermed ordnandet af militära läkarevården; men då detta till en del ingår på Sundhets-kollegii nuvarande verkningskrets och förändring derutinnan icke i detta mål är i fråga, hemställer jag i underdånighet, att någon åtgärd i dessa afseenden nu icke måtte beslutas, helst bestyret med sjukvårds-attiraljen kan sedermera, om så erfordras, utan rubbning af Krigsförvaltningens af Komitéen föreslagna organisation, lätteligen dit öfverflyttas. Af Komiterade är framhållen nyttan af en sådan anordning att, för ernående af den fördel för tjenstemännen att kunna vinna befordran eller transport från en till Kongl. Majus Nåd.
Till alla arrendekontrakter och afhandlingar, utan viss summa, skall, efter ofvanstående grund, stämpel anskaffas till det belopp, hvartill deri betingade persedlar eller förmåner kunna skattas, enligt sednast fastställda markegångspris; och skulle samma kontrakt innehålla bestämmelser rörande persedlar eller förmåner, hvilka icke finnas i maikegångstaxan uppförde eller blifvit i kontraktet visst värde i penningar åsatte, ökas stämpeln i afseende derå med 40 öre. För kontrakter, som å landet upprättas mellan jordegare och torpare eller andra personer om jord, dervid städja erlägges, beräknas stämpeln sålunda, att 5 procent af städjan, jemte värdet af de årliga prestationerna, der sådana äro förbehållna, sammanläggas och på den summa, som härigenom uppstår, beräknas stämpel till 3 0 Öre för hvarje fulla 100 B:dr. Om, sedan ett kontrakt varit för domstol eller exsekutor uppvisadf, arrendesumman förhöjes och kontraktet derefter för domstol eller exsekutor ånyo företes, skall detsamma förses med stämpel för skilnaden mellan den förra och den förhöjda summan efter ofvanstående grunder. 32 lievillnings-Utskotlets Betänkande N:o 7. Höpe-, Bijtesoch Gåfvobref på fast egendom å landet och i städerna, bruk och manufakturverk, smiden och smidesrättigheter, frälseräntor, fabriker och eller andra inrättningar, med hvad mera, som under eganderätt föryttras och vid domstolarne uppbjudes, belägges med stämpel till belopp af 60 öre för hvarje fulla 100 R:dr af värdet, beräknadt för bytesoch gåfvobref efter nästföregående årets taxeringsvärde samt för köpebref, efter köpeskillingen, när denna är bestämd endast i penningar, men efter sistberörda taxeringsvärde i den händelse att uti köpebrefvet vissa förmåner eller tjenstbarheter äro för längre eller kortare tid säljaren eller hans rättsinnehafvare förbehållne och den derjemte uti penningar bestämda köpeskilling icke öfverstiger fastighetens taxeringsvärde; hvaremot om den kontanta köpeskillingen öfverstiger detta värde, densamma kommer att tjena till grund för beräkningen af stämpelns belopp.