Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mycket är att härom vidare yttra; men jag inskränker mig att yrka bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Sparre: I anledning af den siste värde talarens yttrande om kostnaden för ett rusthåll, vill jag nämna, att denna kostnad torde vara ganska lätt att beräkna. I allmänhet betalar man nemi. vid de indelta reg:tena med förtjusning 150 rdr för att få en rote vakant. Man läflar om lyckan att slippa sätta upp manskap, och vid hvarje tillfälle, då en sådan lycka kan någon beskäras, anmäla sig 20 å 30 kandidater. Om nu således kostnaden för karlens uppsättande vid rusthållet äfven beräknas till 150 rdr, samt härtill lägges kostnaden för sadel, den dyra utrustningen, experimenterna med pistoler och dylikt, uppsättningen af häst, — hvilken sednare utgift den siste värde talaren ansett böra återkomma endast hvart 13:de år, men som, i anseende till olycksfall, öfver hufvud taget torde återkomma hvart 10:de år, — underhållet af hästen under den tid, då den icke är i tjenstgöring, och då man, det oaktadt, icke får begagna densamma; då torde man lätt finna, att 400 k 450 rdr icke äro för högt beräknade. Jag vidblifver derföre mitt påstående, att rustningsskyldigheten är ett tryckande och för jordbrukaren ytterst vedervärdigt onus, samt att hvarje lindring, som deri kan göras, är i indelningsverkets intresse. Och just derföre att jag älskar denna inrättning, anser jag att man bör rensa densamma från dessa små utväxter, som, pålagda vid en tid, då man icke räknade så noga, numera böra eftergifvas; Den 31 Januari f. m. 223 och har mötes-passevolans-afgiften rätteligen blifvit borttagen, då bör äfven den nu omhandlade afgiften afskaffas. För att vederlägga påståendet, att Stats-Utsk:t icke kunnat åt motionen gifva en vidsträcktare tolkning, än som skett, ber jag att få uppläsa motionen.
Sy £. I alla frågor, om hvilka denna Regerings-Form icke an norlunda stadgar, är till besluts fattande i Riksförsamling, Nämnd eller Utskott nog, att minst hälften af de röstande sammanstämt. Alla val ske med slutna sedlar; alla andra omröstningar öppet. Huru förhållas bör, dä rösterna äro lika delade; äfvensom hvad i öfrigt angår Riksförsamlingens, Nämndernes och Utskottens öfverläggningar, omröstningar och beslut, tillsättning af andra Utskott, än de i 65 och 66 fiff. nämnda, uppdrag af ökad befattning ät de i 65 omtalade, förstärk ning af samma Utskott, äfvensom deras fördelning i färre eller flera af delningar, stadgas i den arbets-ordning, som Riksförsamlingen godkänt. §• 74. R. O. §. 27. Framställningar i andra mål, än dem, som 82 . omta Hiwii. 2. lar, må Konungen, när Han för godt finnér, låta tillställa Riksförsamlingen eller Stora Nämnden. Alla framställningar frän Konungen böra genom en StalsRådets ledamot Riksförsamlingen eller Stora Nämnden tillställas samt alltid vara åtföljda af Stals-Rådels och, i frågor om sådan lag, som i io5 ff. omtalas, jemväl af Högsta Domstolens deröfver lemnade yttranden; kunnande likväl Riksförsamlingen eller Stora Nämnden, då Stats-Rådets yttranden angå hemliga mål, endast förvänta del af dess tilleller afstyrkande. §• 75. R._0. §. 56. Gör Riksdagsman, sedan fem veckor från Riksdagens öppmande förflutit,njr framställning, som ej rör Grundlagsändring, Constitutions-Utskoltets Memorial , N.o 68. *9 må den i Riks-Församlingen eller Stora Nämnden ej upptagas, sd vida den der icke finnes föranledd al' »'edan fattade beslut eller redan upptagna ärender eller under Riskdagen inträffade händelser. §• 76. Stats-Rådets ledamöter, hvilka icke är o Riksdagsmän, men Jfr. R.
Jag inskränker mig emellertid till den önskan, att vi måtte få flera bokhandlare med den intelligens och moraliska omdömesförmåga, att de kunna bedöma böckers värde efter annan måttstock än bokhandelsprovisionen, hvilken tyvärr ofta blir betydligt förhöjd genom förläggarnes ockrande på en dålig och förskämd smak. En sak vidare, som gjort Strindbergslitteraturen populär, är dess förment demokratiska tendens. »Öfverklass» och »Underklass» hafva blifvit bevingade ord sedan åtalet mot Giftas N:o 1. »Folket» visste lika litet då, som annars vid dylika tillfällen, hvad det var frågan om. Men då såsom alltid passade man på och intalade »folket», att Strindberg var dess förespråkare, och att han derför förföljdes af öfverklassen, som ville sätta honom i fängelse. – Skrifver någon hädelser mot religionen och antastas derför, straxt är det folkets väl och ve det gäller. Tar någon heder och ära af konungen eller andra, lägre stående, dödliga, som titulus af en eller annan anledning är förargad på, och får derför titulus att göra med rättvisan för lasteligt tal, genast skall folket skjutsas fram för att försvara sina frioch rättigheter. Råkar någon osedlig författareoch förlagsverksamhet i delo med strafflagen, så är det folket, på hvilket en tyrannisk lagstiftning och lagskipning förgriper sig. Kan någon magtlysten herre icke på någon annan väg komma till magten, så utmålar han de magtegande såsom folkfiender och sig sjelf såsom folkets vän, och om han det oaktadt icke lyckas, så är det folket, som illa behandlas. »Folket» är det tacksammaste knepet att gripa till i våra dagar. »Folket» skall vara bulvan för allt möjligt, äfven för den osedliga Strindbergslitteraturen. Det är rätt sorglustigt att se, hur hr Branting i den förut omtalade och citerade recensionen öfver andra delen af Giftas anstränger sig att göra Strindberg till »folkets» målsman och hjelte, för hvilken »öfverklassen» känner fruktan och bäfvan. Det skulle kräfva ett särskildt kapitel att uppvisa, huru dermed rätteligen sig förhåller. Något har saken vidrörts i det föregående, men derom ännu några ord.
Somliga utgöra soldal af Z hemman, andra af a och andra kill och med iz hemman. Ja mine Herrar, skulle näqon kunna föreställa sig alt Westerbotten, da roreringen der gjordes, skulle prestera flere soldater än uti provincen fans hemman. Hwilken olikhet. Jag Nämner detta i afseende pa Skane sorg aldrig warit roteradt, och således icke ager någon grund till roteringenS bestämmelse efter hemmantal— Det synes mia rerfore följa, qtl dä Riksens Ständer wid förenämnde 1809 ärs riksdag öfwerlemnade werkställighelen afcxcra rotermgen till Konungen, warder en ivis församling, som hade till afseende, akt hwarje ägare till oroterad jord, skulle sä en tunga, swarande emot dest trasker att bära den. Mycket skulle jag wäl i detta ämne kunna anföra, men jag skulle förebrå mig akt i förhand hafwa boruagit någon af Högloft.
Jag vill reservera att man icke klipper af de efterföljandes rätt att få sina satser pröfvade, för det atl man icke kommer öfverens om att slä tillsammans hvad som hörer tillsammans. Frih. Palmstjerna: Som R. o. Ad. en gång beslutat i hvilken ordning de serskilda förslagen skulle förekomma, så anhåller jag att R. o. Ad. mätte dervid förblifva. Ad;s beslut var, alt Hr Gyllenskjölds förslag skulle nu vara det som borde utgöra föremål för öfverläggningen, derefter Gr. Björnstjernas och seder - Den 28 Maj e. m. 347 mera först Hrr Weidenhjelms oell Lagtrhjelms. De båda sistnämdes förslag böra således icke gerna kunna företagas lill pröfning annat än i den ordning sorn dertill är bestämd. Hr Lagerhjelm: Jag behöfver egentligen icke öfvergå till Hr Gyllenskjölds förslag, ty om det går igenom, så eger jag ju full rätt all afstå från mitt förslag när min lur kommer, och går del icke igenom så har jag min rätt öppen att yttra mig, och chauce att få mitt förslag pröfvadt. Frih. Cederström: Jag skall icke med ett enda ord trötta R. o. Ad. uti en så onödig och öfverflödig öfverläggning, som den, hvarmed de siste ledamöterna funnit nödigt sysselsätta sig. Hr Gyllenskjölds förslag, det enda vi för ögonblicket hafva alt göra med, förordar att embetsmännen mätte få inträde i represeutationen på grund af innehafvande fullmakt, men utan alt, på sätt Coust Ulsk. föreslagit, dervid fästes vilkoret af egande utaf jordbruk. Med ad aktning för den inom Sveriges embelsmannakorpser f. n. befintliga uplysning, sakkännedom och fosterlandskänsla, tror jag det icke vara tjenligl, att i Coust.Utsk:s förslag införa ett sådant stadgande, sorn del Hr Gyllenskjöld föreslagit. I vår tid får man tacka sin Gud om tjenslemånnen få vara med, icke för det alt de äro tjenstemän, utan oaktadt de äro tjenstemän.
Hvad beträffar banan mellan Stockholm och Upsala, är den redan afgjord genom 3 Stånds beslut. Det återstår då för R. o. Ad. icke annat än att afgöra, huruvida medel skola anvisas för att fortsätta vägen norrut i riktning mot Sala. Det är sannt att den del af Westmanland, som ligger emelian Stäket och Westerås, är i allmänhet ett mycket bördigt land och kunde i detta afseende förtjena uppmärksamhet; men anmärkas måste dock, att de 4 första milen löpa öfver trakter, som äro så genomskurna af sjöar, att der är ingen brist på kommunikationsmedel, och den som har gjort försök att på jernväg forsla varor, han vet, likasåväl som jag, att fraktkostnaden för t. ex, en tunna spanmål är så dyr, att när man kan sända den sjövägen, lärer väl ingen skicka den landvägen. Det som gäller för denna del af trakten på andra sidan Stäket, gäller äfven för den öfriga delen af kusten, der det är fråga om att anlägga jernväg. Westmanland har äfven den fördel, att en del deraf Ilar en icke obetydlig nytta af jernvägen mellan Arboga och Orebro; den har också Strömsholms kanal, och det lärer väl icke dröja länge förrän man får en jernväg mellan Westerås och Sala. Den norra delen af Westmanland, likasom den öfriga delen af samma landskap, lår äfven af den tillstötande jernvägen mellan Upsala och Den ll Maj e. ta. Sala en väsendtlig nytta. Det synes mig dessutom något eget att, då striden om vestra banans förläggande söder om Mälaren redan borde tyckas kunna vara afgjord, man nu vill komma derhän att en vestra stambana äfven skall läggas norr om Mälaren. Jag skulle tro att man borde kunna vara belåten, sedan man nu lått en vestra stambana, sorn äfven är lill gagn för Westmanland; äfvensom jag skulle anse att Norrland tiar mera rätt att hugnas af anslag utaf R. St:r än Westmanland.
Sä länge beha Sädesslag hälla sig wid eller under detta pris, bör utländsk Säd ej annorlunda till utförsel tillätas, än emot en drpg Lull. Stiger äter Säden öfwer detta pris, i synnerhet om ben gär till nägon högd, minskas Tullen proportionaliter efter Sädens inländska pris, sä att Sädén inrikes e) faller under det stipulerade maximum. Härwid mäste afseende hafwas pä det i allmänhet gängse pris, icke pä en och annan Landsorts af bristande inrikes tillförsel eller hindrad afsättning tillkomna höga eller läga pris. Malt bör pä intet wis fä införas, ty halwe wi Korn, kunna wi snart tillwcrka Malt. Hwcte, Bönor och Hafra böra ej införas anna s , än emot en gansta drpg Tull. Till medelpris för Sädén, sä snart wi fä hugna otz af Freden, wille jag fönflä Ser R:dr Banco för Räg och Ärter, 4 R:dr D:co för Kornet xsr tunna. Den 14 September. 435 2:0 Allmänt fri utförsel af Säd bör benfil, fas. Commtinicationen emellan dc Sädcsrika och de Sädcsfattiga ProvrNcer är ofta hindrad, ofta förswärad, än af wäder, än af wägalag, med flere orsaker. Norrland kan med mera förmon hämta sin Säd ifrän Lifland, än frän Skäne, som äter med mera winst ofta kan sända den utrikes, än akt frakta den till Norrland. z:o Utländskt Bränvin mä e) införas. För Apolhequcns och andra nödiga behof, mä Kronan för kgen räkning läka införa twä ä tre Tusende kannor Franskt Brännewin, utom i krigstider, dä detta antal mä öfwerskridas efter tillgängen hemma i Riket pä Säd och Dränwin. 4:0
Då Hr Frih. upplyser oss om förhållandet år 180g, har han förgätit, att grundlagens stadganden om tiden för riksdagarnas inträffande sedermera blifvit förändrade till deras närvar, bestämda ordalydelse. Hade förhållandet icke varit sådant, skulle Ilr Frih. haft rött; men nu inträffar det förhållande, hvarpå Hr v. Troil fästat vår uppmärksamhet, att riksdagarna kunna blifva permanenta, så vida man tolkar grundlagen så som Frih. Cederström. Att prorogation af riksdag kan äga rum är gifvet, emedan endast dertill behöfves, att Regering och Ständer komma öfverens att återkomma på vissa tider, och sådan prorogation har dessutom ägt rum, t. ex. då riksdagen förflyttades från Örebro till Stockholm, och det är detta förhållande, som Ständerna förutsett, och hvarföre de uti i § Riksd.Ordn. uttryckligen stadgat, att R. St. hvart 5:te år skola sammankomma; men just derföre, att det är stadgadt, att Ständerna hvart 5:te år skola sammankomma, och meningen hos pluraliteten inom Riddarhuset är den, att Ständerna böra oftare sammankomma, t. ex. hvart 3:dje år, anser jag det vara oriktigt att utsätta sammanträdestiden till 5-jj: år efter riksdagens början; hvarföre jag äfven vidblifver min mening, att R. o. Ad. bör bestämma d. i5 Jan. i83g för nästa riksdags början. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Nyss uppkommen, kan jag icke döma om discussionens lopp från början; men då jag tycker mig finna, att min motion icke blifvit för Ståndet uppläst, får jag anhålla, att det nu må ske. Hr Cederselijölds d. 20 sisth Dec. f. m. väckta motion upplästes. Hr Cederschjöld fortfor derefter: Af det, som i motionen blifvit anfördt, synes således klart, att Constit.Utsk:s pluralitet, innan Utsk:s närvar, ordförande dit inträdde, ansett grundlagen vara tydlig och klar deruti, att de 5 åren skola räknas från pågående riksdags början.
Den hetydeliga Upbördä-balance, som är rZaz yppades i Stockholms stad, hade säkerligen icke kommit art wäxa lill elt sä ansenligt belopp, sä framt Veu Conlroil Riksgälds-Conkoiret äligger llitwit wsderbörligen iagttagen, samt Kongl. Kammen, Collett - Den i4 Zebruarii. 64 r legii upmärksamhet' tidigt blifwit wäckt pä förhällandet af restantierne be förra ären. Oiir hädanefter, säsom hittills Bewillning stal! erläggas af testamenterad egendom samt behällna förmögenheten i sterbhus, sä blir det egenteligen ivid Riksgälds-Concoiret, som besia afgifter kunna bewakas och conkrolleras. De förteckningar och rapporter, hwilka ifrån Kongl: Hof-Rätterne och Lands-Contoiren hwarje är til! Riksgälds-Contvirer komma alt aflemnas, fordra den mest noggranna granskning och jemnförelse: och en sadan granstning, om den annars stall smara emot ändamälet, fär icke inskränkas blott till Ziffra», Utan äswen hafwa till föremal att vröfwa, huruwida, med tillämpning af Bewillnings-Stadgan, afgifterne blist wit rigligt beräknade; Hwarförman och fä framt Contoiret stall komma i åtnjutande af desi tillständiga rätt, bör efterses och med särskilta inrättade Annotationer controlleras, att Borgens Skrifter, dä sä, dane blifmit aflemnade, sä fort ste kan warda becalde, samr de iiiflume medlen af wedsrbörandc Upbördsmän till redowiSning uptagne.
Äfven han skall en gång ut i lifvet. » » Det är allt sammans männens skull! » brusade Augusta upp. » Vi qvinnor äro systematiskt förslöade, och nu hållas vi för lägre naturer, ovärdiga likställighet med männen. » » Det är kanske mest derför, att vi ha så svårt att hålla oss till saken, utan nästan alltid göra sidosprång i ett ordskifte, » sade Ingeborg med ett fint humoristiskt leende, då Augusta kastade sig in på en fråga, af hvilken hon blott kände ett par slagord och rubriker. » Men inte äro vi lägre varelser än männen? » frågade Ella skyggt. » Det tror jag ej, att vi äro. Men, kära fröken Ella, hur inånga af oss — när vi se till hela antalet qvinnor — hafva arbetat oss ur den gamla slentrianen? Hur mycket tanklöst snack, pjoller och tomhet herskar ej bland oss? — Ja, ni menar att slikt också råder i männens lag, och det är sant nog. Men skulle det kunna vara annorlunda? Tror ni, fröken Ella, att det stora flertalet bland vårt folk — och delta utgöres här af oss qvinnor — kan under många århundraden ha varit dömdt till att, generation efter generation, lefva i en så ringa andlig utveckling, utan att äfven mindretalet, männen, skulle ha tagit skada deraf? » Augusta tycktes ej längre ha lust att deltaga i ordskiftet. I sjelfva verket kände hon ett starkt behof att frigöra sig från den underliga oro och aggande smärta hon erfor. Hon gick in i Ingeborgs arbetsrum, ryckte till sig en illustrerad tidskrift oeh försökte läsa. Det halfhöga samtalet der ute fortsattes. » Männen ha dock ej rättighet att ringakta oss, » sade Ella. » Rättighet, fröken Ella! Nej, lika litet som vi dem. Men tror ni, att det går så lätt att befria sig från uråldriga fördomar? Det är ju jemt och nätt, att vi kommit ur vårbrytningen och börjat så, så ut våra tunga tankar, men deribland också många kärntomma hugskott — Ella, kära flicka vi stå nu vid början af vår största mission i menskligheten. » månadan meddelar en fullständig modeoch mönstertidning.
Hvarför inte göra lifvet till punkten, ur hvilken ändamålen utstråla som oändliga linier, som stam och grenar i ett träd, hvars krona till evigt blir allt vidare och lummigare? Hvarför inte säga: det finns intet slutmål men billioner ändamål, hvilka hvart och ett för sig oändligt förgrenas i billioner nya? Hur mycket större blir ej då hvarje enstaka människas jordiska lefverne! Mörner svarade: – Ers majestät är en svår envigsman i de lärda disputationer, och aldrig hör jag min nådig herre så vältalig som i sådana fejder, men jag kan inte som salig Grothusen bjuda spetsen. Jag kan endast svara detta. Om ur ett jordelif grenar växa upp i det oändliga, då gömmer också stundens minsta gärning ett evigt ansvar ... Han slet upp sin rock med hetta och räckte konungen några förseglade bref. – Betänk, majestät, också den lumpnaste angifvelse kan vara sann och för åratal slå dödmannen lien ur handen. Konungen kände på förhand dessa skrifvelser, som med präntade tryckbokstäfver och utan underskrift svärtade hans närmaste och förutspådde en bråd död. Hotelsen om död ängslade honom icke mer än hvinet af en kula. Hade han icke ända sedan gosseåren snart sagdt hvarje morgon vaknat beredd att innan mörkningen ligga bland de stupade på fältet. Han kastade de tre brefven obrutna i elden, ett efter ett, och stod i den låga möllerstugan så lugn, som hade hans sista här af trötta och utsvultna ynglingar medfört alla Europas kronor på en trossvagn. – Svara mig uppriktigt! – sade han efter någon tystnad. – På hur många kan jag ännu lita ... jag menar inte i en träffning ... men om allt går oss emot? – Måste jag svara? Är det befallning? – Ja, på hur många kan jag ännu lita? – På inga! Trummorna mullrade utanför stugan, där tropparna uppmarscherade till gudstjänst, och Hultman inträdde sägande: – Jag får ödmjukt anmäla att högmässan nu skall begynna. Dagens text handlar om vår Herres Jesu Kristi inridande i Jerusalem.
Stals-kontoret tillställde; varande dessa liqvider, emot hvilka, vid deras hos Kongl. Stats-koutoret verkställda granskning, någon väsendtlig anmärkning under de seduaste åren icke förekommit, jemväl af sistnämnde embetsverk godkända samt derefter Riksgälds-kontorets hufvud-böckcr bilagde. Styrelsen öfver Riksgälds-kontoret. (Reglementets 180—208 §§). Under den efter sednaste riksdag förflutna tid, har någon förändring icke inträffat bland de personer, hvilka af Riks-stånden då utsagos att, såsom deras fullmäktige, utgöra Riksgälds-kontorets styrelse. Stats-Utskotlets Memorial, N:o 3. 43 Utaf de för fullmäktige vid samma riksdag jemväl utsedde suppleanter hafva sedermera, vid intiäffade förfall för eller en eller annan af de förre, tidtals i tjenstgöring inträdt majoren grefve A. E. Wirsén och rådmannen C. G. Gustafsson äfvensom Riksdags-fullmäklige Eril: Carlsson och Jolian Gustaf Wassmuth från Stockholms samt Anders Pehrsson frå Östergöthlands län. Vid den, till följd af stadgandet i reglementets 20f §, under sistlidne vår anställde besigtning å Rikets Ständers hus hafva flera såväl utsom invändiga reparationer k detta hus funnits nödvändiga; och hafva dessa, efter derom afslutadt entreprenad-kontrakt, under innevarande års sommar och höst blifvit verkställda. I sammanhang med nyssnämnda reparations-arbeten, och till fullgörande af fullmäktiges åliggande, enligt reglementets 204 §. att vidtaga de åtgärder, hvilka ansågos mest lämpliga och ändamålsenliga för lyshållning ens besörjande inom samma hus, hafva fullmäktige, med afseende å ej mindre den minskning i framtida kostnader för denna lyshållning, som kunde beredas genom begagnandet af gasbelysning, än de med ett sådant lysnings-sätt förenade väsendliga fördelar, låtit medelst inlagda rörledningar inom hela huset anbringa en fullständig gasbelysning, hvarom kontrakt blifvit afslutadt med direktionen för gaslysnings-aktie-bolaget här i hufvudstaden.
Jo, fast jag är HofRättsRåd, fast jag är en ärbar Domare i Jönköping, så kan jag väl få vara en glädtig brunsgäst, en käck adelsman i Medevi; och fast min unga Herre tjent till sjöss, så har jag visat honom att en skrifvare kan vara en äfven så bra karl som en sjöorre. Men skäms ni inte, att inför mina ögon stå och berömma er deraf? Men Gud bevars! min man; fruktar ni inte att ådraga er förtretligheter? Hvem skulle tala derom? Han? Åh det försäkrar jag han inte gör. Vi voro allena, och bara ni tiger, kan ingen få veta deraf. För öfrigt kan det vara lika mycket. Man ser sakerna nu för tiden med andra ögon än förr... Men farväl. Tiden går förbi. Jag fruktar att inte råka min LEJONQVIST alltid i samma ton. FRUN med oro. FRÖKEN. LEJONQVIST med glädtighet. FRÖKEN. (Till sin syster) Jag skall så fort som möjligt är komma tillbaka för att trösta er, minsyster. Gå, gå. Förena ännu med ert fasliga uppförande ett så grymt skämt, men vänta af mig endast hat, förföljelser, förtviflan#. Förtviftan? Det är mycket. Farväl. Om en stund går den väl öfver, och då kommer jag igen. Farväl, farväl. LEJONQVIST nästan vid dörren. FRÖKEN med ifver. NIONDE SCENEN. FRU LEJONQVIST. FRÖKEN. FRÖKEN LEJONQVIST. Nej, ett så ohördt uppförande är för grymt. Nej, han är inte mera min bror, han är en nidingsman; jag måste skilja mig ifrån honom. Jag vill aldrig se honom. Jag vill blott hämna min älskares död... Hör någon! Min svägerska, tänk på hvad ni gör. Gif er ej här till spektakel för värdfolket Kom, låt oss gå in i er kammare först att stilla er. Menar ni att jag mera vill lefva med er, med er man, efter en sådan gerning? Nej aldrig. Jag skall skilja mig ifrån er båda. Jag skall begära reda för mitt arf. Jag skall processa med honom till sista skärfven...
Ar det skäligt, att en otjenslbar person, om hvars återställande till hälsan intet hopp förefinnes, skall för lifstiden fortfarande upbära hela den hans tjenstebefattning åtföljande lön, under det att en annan får, tilläfventyrs utan någon ersättning, förrätta hans tjenst. Den 18 November. 119 Utsk:n synas hufvudsakligen hafva fästat sig dervid, att sådana oljenstbara erabelsmän icke skola utgöra något betydligt antal. Jag vill i afseende häruppå blott omnämna, att uti den i K. M:s Propos. uptagna första kathegorien finnas flera tillhörande arméen, några tillhörande flottan och några som tillhöra de civila tjenstemannakorpserna. Antalet är således icke så ringa, att saken bör helt och hållet lemnäs utan upmärksanihet, i synnerhet som medel till de tjenstförrättande personernas aflöning icke finnas anslagna. Jag för min del anhåller således, att detta Betänk, måtte varda till Utsk:n återremitteradt, på det att saken måtagas under förnyad pröfning och möjligen ett annat resultat vinnas, än det som innefattas i Utskms Betänk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag kan icke annat än beklaga, att Utsk:n kommit till ett sådant resultat, som detta Betänk, utvisar. Frågan är onekligen af större vigt än Utsk:n tyckas hafva trott. Jag förenar mig således till alla delar med Gr. Mörner i hans begäran om återremiss, och vill endast, såsom ett exempel, huru menligt del nuvaride förhållandet kan inverka på vissa embetsmanna-korpser, omnämna, att vid ett regemente finnas icke mindre än 2:ne officerare, hvilka äro vansinniga. De stå likväl qvar vid regementet, taga bort 2:ne platser och det är under nuvarande förhållanden icke möjligt att blifva af4 med dem, emedan de icke kunna afskedas annat än på egen begäran. Gr. Sparre: Erik: Af den Betänk, bifogade reservation täckes B. o. Ad. finna, att jag icke med min röst bidragit till det beslut, de förenade Utsk:n i ämnet fattat.