Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på beräkningsgrunderna instämmer jag uti Hr Linderholm» reservation, och tillägger för. egen del, att, om Expeditions-Utskottets Förslag af Rikets Ständer antages, Herr Vougt, i mintanka, bör ställa säker borgen så väl för Contractets uppfyllande, som ock för den drygare betalning annan person kunde fordra, utöfver hvad Herr Vougt betingat, i händelse Contractet förverkas och af annan måste fullgöras. Af Riksdags-Fullmägtigen N. Insulin: 1 så måtto, alt han förenade sig uti hvad af Hrr Egnell och Linderholm anfördt blifvit. STOCKHOLM, 1834; lios J. A. Walldo». Expeditions-Utshottets Ut’åt,indi N\o 4. 1 N:o 4- Ut]ätandej i anledning af äterremiss från Högloft. Ridderskapet och Adeln af Expeditions-Utskottets Memorial N':o 3j rörane de dels verkställigheten af den Utskottet åliggande försorg örn trfehling af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll-, dels ett å samma tryckning inkommet entreprenad-anbud. Genom Prolocolls-utdrag från Högloft. Ridderskapet och Adeln af den 24 sistlidne Februarii, har lill Expedilions-Ulskottet blifvit återremitteradt Utskottets den 18 nästlörutgångne, under N:o 3, afgifna Betänkande, i anledning af dels väckt motion, rörande verkställigheten af den ExpeditiönsUtskottet åliggande försorg om tryckning af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, och dels, ett inkommet anbud, att samma tryckning å entreprenad öfvertaga. För besvarandet af denna äterremiss, får Utskottet, till vinnande af möjligaste korthet och reda i framställningen, här på ett ställe sammanföra de serskilda slag af anmärkningar, hvilka till remissen föranledt, och hvilka innefattas uti de
Jag har emellertid hittills ganska ensidigt behandlat den förelagda frågan, i det att jag förutsatt att den unga qvinnans verk ningskrets uteslutande varit beräknad för den blifvande gifta qvinnan. M e n ganska många tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvinllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bor qvinnor blifva aldrig gifta, på grund af mån^a olika ligen omständigheter, derför, att så fylla en kanske dock hufvudsakfå äro i stånd att uppmakas o c h mors ansvarsfulla pligter. J a g kan ej underlåta att passa på tillfallet för att göra några reflexioner öfver det sällskapslif, som i allmänhet idkas i de större städerna. Balerna börja vanligen redan i september månad o c h fortgå med korta uppehåll hela året rundt. Gästerna anlända vid åttatiden, då dansen genast börjar, o c h, endast afbruten af soupern, håller i till två eller tre om morgnarne. D e unga flickorna hafva naturligtligtvis » förtjusande r o l i g t », kinderna rodna o c h ögonen blixtra, man tycker sig se idealet af helsa o c h ungdomskraft. Följande f. m. är vanligtvis den unga damen ej uppe förr än fram emot kl. tolf, o c h kommer man då händelsevis samma dag på visit, skall man häpna öfver den förändring, som några timmar förmått verka på den unga skönheten: kinderna äro bleka, ögonen matta, den spänstiga hållningen o c h den dansande gången äro totalt försvunna. Detta blir dock sällan följden af en bal, men tretio å fyrtio baler på en vinter åstadkomma dess säkrare denna förändring. Ingen omvexling förekommer i detta enahanda dansande. O m någon inom vår umgängeskrets tar ett djerft steg och bjuder på en soaré med omvexlande musik, deklamation o c h dramatik, höjas de Ulligaste verop. D e t ser således ganska hopplöst ut med nå- gon förbättring inom vårt sällskapslif, men att en sådan är önskvärd, torde dock hvar och en m e d vaket o c h praktiskt o m d ö m e inse. Den qvafva, damfylda balatmosfären, de hårdt åt.
Bankens Ombud vid Låne-Conloiret i Götheborg, Bokhållaren vid Småsedelsoch Afräknings-Contoiret i Banken , f. d. Kamereraren vid FiliaUDiscont-Utredningen i Riksgälds-Conloiret, Johan Wallmo, har, uti en till Herrar Banco-Fullmägtige ställd Skrift, anhållit om någon förhöjning uti det Löneanslag, R:dr ■ ,333: 16 sk. B:co årligen, sorn, i följd al Rikets Ständers Be* 62 Banco-Vt skottets Memorial No 109. slut vid sista Riksdag, bestämdes för BancoOmbuden, så vida Fullmäglige skulle finna för godt alt än framgent bibehålla honom vid berörda befattning; och har Wallmo3 1 Sammanhang dermed , underställt, huruvida icke en slik Löneförhöjning kunde få beräknas årligen, allt ifrån Låne-Contoirets början. Denna ansökning hafva Ilerrar BancoFullmägtige öfverlemnat till Banco-Utskotlets ompröfvande, och, med lemnadt vitsord, att Kamereraren Wallmo gjort sig känd som en utmärkt skicklig, nitisk och pålitlig Tjenstema-n, ansett sig böra, såsom en billig gärd åt den mera utmärkta personliga förtjensten, lill Utskottet hemställa, om icke Kamererare!! Wallmo personelt, från och med år ySog, ocii så länge han vid befattningen såsom Banco-Ombud med den år 1823 bestämda Lön bibehålles, kunde få åtnjuta en extra Löneförhöjning eller Gratificalion al 18” R:dr 24 sk* Banco, eller samma belopp, sorn Banco-Ombudet i Malmö eger, lill följe af lingie tjenslegrad inom Banken, att, mera än han, i årlig Löneinkomst påräkna; samt huruvida icke, eiler enahanda grund, ersättning äfven för den förflutna tiden, med tillhopa qiq R:dr 27 sk. Banco , jemlikt en vidfogad jemförelseuppgiHJ, finge blifva Kamererare!!
Densammes motion om rättighet till grustägt å Kungsöhrs skog ®eht utmark ; Prot.-Utdrag, den 24 Augusti 18 44- 91 9:o Pehr Jönssons Från Christianstads Län motion, att de härader, hvilka Pehr Jönsson representerar, må, emot byggande och underhållande •af eget Lazarett m. m. få dertill använda den från häraderne utgående curhus-afgiflen; 10:o Sven Jonssons från Jemtlands Län motion om ett Post-contor i Tunnäs-dalen; ll-o Fredric von Zweigbergks från Skaraborgs Län motion om indragning af åtskillige Postmästares löner å stat; 12:o Densammes motion om indragning af Stals-anslag för det så kallade Kongl. Hof-jagt-bvarfvet i Stockholm; 13:o Petter Mårtenssons från Jönköpings Län motion om förändrade stadganden, angående krono-brefbärings-skyldigheten; l4:o Nils Pehrssons från Kronobergs Län och Petter Pehrssons frän Jönköpings Län motioner om lindring i Roteringsoch Rustnings-skyldigheten för Småland; S. D. Remitterades lill Bevi/lnings-UtsJxottet : l:o Dels Herr S.: IV. Lundehl i Vällofl. Borgare-Ståndet väckta, Med-Slånden communicerade motion, tillika med Andreas Bengtssons från Jönköpings och Nils Guttaf Nilssons från Östergöthlands Län motioner, angående förbud mot införsel, eller högre tullbestämmelser för handtverksoch manufactur-artiklar, dels Pehr Sahlströms från Stockholms, Jöns Palm(/vists från Skaraborgs, Lars Larssons från Gefleborgs och Petter Pehrssons från Jönköpings Län i samma ämne ingifna skriftliga anföranden och dels hvad mera i anledning häraf under discussionen muntligen förefallit; 2:o Jonas Nylanders från Wermlands Län motion om upphäfvaude af Kongl Kungörelsen den 15 Juli 1841, angående stämmoböter. S. D. Remitterades till Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten; l:o Jöns Månssons från Malmöhus
Ständer angående lörhållandet med ifrågavarande, Danviks Hospital tillhöriga hemman, hvilka äro under ständig städjeoch besittningsrätt upplåtna, bland annat, inhemtat: — att dessa hemman tillsammans utgöra 37g mantal; — att innehafvarne af samma hemman jemte åtskilliga under enahanda vilkor lill hospitalet upplåtna lägenheter äro förbundna ali till hospitalet erlägga såsom årlig afgäld tillsammans 1,475 R:dr 15 sk. 1 rst. banko i penningar, 229 tunnor lljj-ff kappar råg och lika mycket korn, samt att vintertiden till hospitalet framskaffa 612 lass sand, hvilken sednare skyldighet vanligen fullgöres genom kontant betalning efter ett pris af 12 sk. banko för hvarje lass; — att dessa hemman och lägenheter till största delen, med iakttagande af de särskilda föreskrifter, hvilka för ett eller annat hemman eller lägenhet kunna genom äldre upplåtelsebref vara stadgade, blifvit upplåtna emot vilkor för innehafvarne, att, enligt lag och husesyns-ordning, underhålla och, när behof göres, nybygga husen såväl å mansom ladugården, att försvarligen häfda, dika, rödja och vårda egorna, att icke bortföra foder eller skogseffekter från hemmanet eller lägenheten, äfvensom att utgöra alla dermed åtföljande onera; — att, om mot dessa vilkor brytes eller räntan ej årligen betalas, utan större eller mindre rest åsamkas, hvilken icke inom 2 eller 3 års förlopp lill fullo afböidas, städjeoch besittningsrätten, enligt hvad tillika stadgadt är, bör, jemte all åbyggnad, med förbättringar, af innehafvaren till hospitalet utan lösen alträdas, hvilket jemväl bör ske, om innehafvaren utan arfvingar med döden afgår; — samt att, om innehafvaren vill sin städjeoch besittningsrätt pä annan öfverlåta, densamma bör först hembjudas hospitalet, sorn, ifall Direktionen ej för den betingade summan samma städjeoch besittningsrätt inlöser, eger utbekomma den i Kongl. Brefvet den 21 Juli 1813 fastställde rekognitionsafgift, 3 procent af köpesumman.
Dä emellertid under sednaste riksdag, vid hvilken ifrågavarande lån beslutades, den önskan allmänt uttalades, att, med afseende ej mindre särskildt på den svenska exporthandelns intressen, än flera andra förhållanden, den engelska marknaden företrädesvis borde för ifrågavarande lånetransaktioner sökas, ansägo sig Fullmäktige böra i främsta rummet rikta sin uppmärksamhet åt förverkligande, så vidt det ske kunde, af denna önskan. En öfverblick af annuiteter och öfriga lånevilkor för utländska lån, upptagna i England under en föregående tid, gaf' väl icke, äfven då dervid ej togos i beräkning de i lag bestämda afgifter, som för värdepapper på Englands börs skola erläggas, anledning förmoda, att ett svenskt lån derstädes skulle kunna afslutas på billigare vilkor, än på andra orter, och detta än mindre under en för penningställningen så betryckt tid, som den, hvilken, begynnande redan under hösten 1863, vid början af detta år framträdde i så starka, ännu ej tillbakagångna proportioner, som allmänt äro kända; men då det, efter fortsatta negociationer, ändock visade sig vara möjligt att uppgöra länet i engelsk valuta mot en annuitet, modererad såsom årsutgift, ehuru utsträckt till betalning för några år längre, och utan rabatt, funno Fullmäktige, sora, efter hvad i det följande kommer att visas, icke längre hade fritt val af tid, sig icke böra längre dröja med afslutandet af detta lån, sådant det nu till sina vilkor föreligger uti det derom upprättade kontraktet. Herrar Revisorer hafva sjelfva icke kunnat undgå att förklara, att läneviikorené dyrhet »icke atyör anledning till klander* enär tiden för länets negocierande ovedersäg 136 — ligen varit särdeles ogynnsam», men då så är, då det ej kunnat visas, att
Dels åro de af mindre hufvudsaklig beskaffenhet, deld kunna de tillräckeligen upplysas af det förut gifne Betänkandet, som Utskotten få åberopa och till Riksens Stånders bifall ånyo anmäla i alla de delar, hvilka bär ofyanföre till ändring icke. äro föreslagce. Likväl tro Utskotten sig slutligen icke ined tystnad böra förbigå det påstående, att då Utskotten anmält sig hajva funnit åtskillig^ anmärkningar s som kunnat göras vid sjelfva det af gifne förslagets språk och redaction, det ålegat Utskotten uppgifva de ställen som en sådan anmälan föranled t. Det torde ej vara omöjligt, att besvara denna uppfordran, ehuru Utskotten tillförene antört orsaken, hvarföre de icke ansett sig böra ingå uti sådaiie mindre detailler, och tillika flerestädes betygat sitt utmärkta bifall till det värdiga sätt, hvar* på Cornmitiéen .svarat emot Kongl. Majus Nådiga förtroende. Men då detta påstående blifvit gjordt af Riksdagsman, som tillika varit Committéens Ledamot, under erinran, att det alltid är lättare klandras ån att sjelf uppgöra något båttre i finna Utskotten sig endast böra fästa uppmärksamheten på det ändamål, sorn genom Lagutskottett Betånkandétt. 67 denna påminnelse varit åsyftadt, nemligen! erhållande af all möjlig enkelhet, korthet och bestämdhet, på det Lagens föreskrifter må utan svårighet kunna fattas af deh ringare och minst upplysta folkclässen, för hvilken den äfven är utfärdad. Uti arbeten af denna art kunna brister, äfven hoå den båsta författare, lätt insmyga sigj hvilket i förevarande fall ytterligare bekräftas af de uti Resp. Stånden gjorda anmärkningar, som nästan alla öfverensstämma latt den fordran: att den föreslagna stadgaa skall ännu vidare Förenklas. Utskotten anse detta vara både möjligt och verkställbar, men Få tillika förnya sin vördsamma tillstyrkan, att Riksens Högloft.
J)eK>II Augusti f. m, Io% flir och egenskap Jag äger således ännu full anledning alt tro det dessa medel icke kunna vara andra, än sådane, sorn genom tractat med främmande makt tillfallit Riket, och »ynes det mig, som skulle denna fond af Rys,ks Rubler ändamålsenligare användas, om Svenska medborgares, genom ett olyckligt krig, åsamkade lidande derifrån ersattes, och i möjligaste måtto godtgjordes, ån att hus oell tomter i Stockholms Stad derföre åt Kronan inköpas; och förmodar jag att StatsUtskottet vid et t ytterligare behandlande af detta granlaga mål, uti sjelfva rubelfonden, måtte finna en högt talande anledning att tillstyrka den högsta möjliga ersättning för C.rl Gustafs och Neder Torneå Sockneboers gjorda förluster. Det torde tillåtas mig att härvid nämna, huru Svenska medborgares enskiidta interessen vid sednare fredstractater och conventioner blifvit litet åsedde. D^n uraktlåtenhet att vid conventionen iakttaga, att den del i Torneå elfs Laxfiske af en hel tunnas taxa , sorn tillhörde Neder Torneå Prästebol, icke var en jorden åtföljande härlighet, utan en ifrån hela Socknen utgående löne-förmå 11, uppskattad till minst Boo R:dr Banco, som nu fått åtfölja det på Ryska »idan belägna Prästbolet, torde äfven kunna anmärkas, då deraf egentligen icke mera bordt tillfalla Ryska sidan, ån i proportion af det hemmantal sorn ifrån Socknen genom grånseregleringen blifvit afskildt; och hvarigenom Socknen äfven får vidkännas' olägenheten af en högst illa och otillräckligt lönad Pastor. Jag vågar tro att man saklöst kan härleda ett sådant förhållande ifrån io4 Den XI Augusti f. mt samma slags glömska i smått, som vid Kihler-* tracUten i stort tillskyndade landet en årlig utgift af go;Qoo R;dr Banco, genom uraktlåtenhet att för Svenska och Norska postföringen öfver Danmark till Hamburg, betinga samma vilkor, gom vid alla föregående Freds-tractater med Danmark blifvit iakttagne.
Uplästes ett af Hr von Hartmansdorff, Aug. Ed v. insiindt så lydande Mern.: I ans. till inom min familj intråffad sjukdom, hvilken påkallar härv:de helsobruntis begagnande under några veckor, är det mig ogörligt att, så snart jag skulle önskat, återkomma till Riksdagen, hvadan jag nödgas härmed afsäga mig min plats som Suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.. under vördsammaste anhållan att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. Wimmerby och Södra Wi helsobrunn den 27 Juni 1857. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde utse en Suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr von Hartmansdorff. Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s d. 29:de Juni och d. 13:de dennes på bordet lagda Mern. N:o 11, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut, ang:de behandlingen af frågan om debetsedelslöseu. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I afs. på den hemställan som BevillmsUtsk. gjort med ani. af RiksStms skiljaktiga beslut angrde behandlingen af frågan om debetsedlars lösen skulle jag tro att Const.Utsk. icke kan vidtaga någon åtgärd. Det finnes nemi. i Grundlagen för alla fall föreskrifvet, då Const.Utsk. får upträda såsom skiljedomare i afs. på Grundlagens tolkning. Sålunda är uti Riksd:sOrdti:ns 29:de §. 3:dje mom. stadgadt »att då hos RiksSt:n olika meningar upstå ang:de nya Utsk:s tillsättande eller till hvilket Utsk. upkomna frågor och ämnen böra remitteras och Stånden ej genom bestämd pluralitet kunna skiljaktigheterna afgöra, ege då Const.Utsk. att med R.
Hvarvid Herr Rosenblad tillagt, dels att, ehuru lian visserligen ansett, det ett rigtigt medel att inom Banco-Staten framkalla skickliga ämnen och sökande till alla befattningar, vore just rättigheten att i nödfall kunna välja utom detsamma, och en sådan rätt, äfven utan klagan öfver missbruk, funnes vid Statens Verk, ville han likväl, då detta måhända vore en för stark brytning af det närvarande förhållandet, afstå från försöket att göra denna tanke gällande, men att emedlertid en ny redaction till 5 §. i 2tdra Afdelningen, Artikeln 3, af i83o års Reglemente, syntes af behofvet högt påkallad , enär den nuvarande för öppet tycktes tillkännagifva, det man ansett, alt Verket vore till för tjenstemännens skull, och ej tvärtom; dels att, i händelse, vid nuvarande Innehafvarens afgång, Archivarietjensten skulle anses böra åter tillsättas, stadgandet i i83oårs Reglemente, om denna tjenstemans stadfästelse af ett blifvande Banco-Utskolt, torde böra bibehållas; dels alt, då ofvanstående förslag vore upprättadt under förutsättning af nuvarande tjenstebefaLtningars bibehållande, komine, i händelse af någon förändring, i desse, redactionen att derefter lämpas. Och hafva så väl Ordföranden i Banco-Styrelsen, Herr Grefve Posse, som af öfrige Fullmägtige, Herr Capitainen v. Troil och Herr Doctor Pettersson, instämt uti den af Herr Rosenblad yttrade serskilda mening ”i hvad densamma angick den föreslagna förändringen af befordringsgraderne mons Banken.”’ 8 Banco TJtskollets Betänkande N.-o 96.
Skrifvelse, IV.-o s fi. 549 ransakning, må slutligen dömas af den Rätt, der lian sist lagföres, utan afseende å brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet, äfven skall tillämpas i det fall att en person, jemte det lian begått förbrytelse, hörande till allmän domstol, tillika blifvit ställd under tilltal för brott, sorn bör vid Krigsdomstol upptagas. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 3 Oktober 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i Okt. 1848. Preste-ståndet den 2 Borgare-ståndet den 3 Bonde-ståndet den 3 Rikets Ständers underdåniga skrijvelse> angående förändring af nu föreskrifna borgenärsed. (Lag-utsk. Bet., N:o 75). S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att den i Kongl, förordningen den 22 Oktober 1818 föreskrifna borgenärsed, såsom till sitt innehåll oredig, invecklad samt alltför vidlyftig, måtte förenklas, samt att densamma måtte inläggas i Konkurslagens 75 §, hvarest föreskrifves, att lordringar, som i konkursmål bevakas, skola med ed fästas.
Han sprang efter ormen, men mäktade ej nå honom, och denna lockade honom bort från stigen in på den obanade skogsmarken. Denna var beväxt med furuskog, och i en sådan finner man sällan gräsklädd mark. Men nu försvunno plötsligen torr mossa och brunt barr, ormbunkar och styfva lingonbuskar drogo sig undan, och Reor kände under foten silkeslent gräs. Öfver den gröna mattan dallrade fjunlätta blomvippor på lätt böjda strån, och mellan de långa, smala bladskifvorna syntes den röda nejlikans små halfutslagna blommor. Det var blott en helt liten plats, och däröfver utbredde de högstammiga furorna knotiga, rödbruna grenar, flockvis täckta af täta barrklungor. Mellan dessa kunde solstrålarna finna många vägar ned till marken, och där var kväfvande hett. Men midt för den lilla ängen steg en fjällvägg lodrätt upp ur marken. Den låg i skarpt solsken, och där syntes tydligt de lafklädda stenytorna, de färska brotten, där vinterfrosten sist lossade några väldiga block, de stora stånden af stensöta, som klängde in de bruna rötterna i jordfyllda remnor, och de tumsbreda afsatser, där bägarlafven radade upp sina rödkantade pokaler, och en gräsgrön mossart lyfte öfver sig på nålfina stift de små grå mössor, som gömde dess befruktningsredskap. Denna fjällvägg syntes i allt lik hvarje annan fjällvägg, men Reor märkte genast, att han kommit midt för gafvelväggen till en jätteboning, och han upptäckte under mossa och laf de stora gångjärn, på hvilka bergets gråstensdörr svängde. Nu trodde han, att ormen smugit sig in bland gräset för att gömma sig där, tills han obemärkt skulle kunna komma in i berget, och han uppgaf hoppet att fånga honom. Han kände nu åter den honungsljufva doften af de längtande blommorna och märkte, att här uppe under bergväggen rådde en kväfvande hetta. Där var ock förunderligt stilla: inte en fågel rörde sig, inte ett barr spelade i vinden, det var som om allt höll andan, väntande och lyssnande i obeskriflig spänning.
Här, midt i ödemarken, fann jag en ung mänsklig planta, som skulle kunnat utgöra solljuset i månget ensligt hem. Jag böjde mig ned och kysste barnet på dess fina, fjuniga kind. » Du lilla solstråle, ack att du vore min! » Men hon, som icke förstod, tittade blott på mig med skogssjöblicken, hvari dock Frans Halslöjet snart bröt igenom. Jag gick, men kunde icke glömma. Skulle jag försöka få den lilla plantan omsatt i en annan jordmån? Skulle jag söka rädda henne från nöd och fattigdom, taga henne med mig, uppfostra henne, ge henne bildning? Men skogssjöögonen, hvad skulle de få att återspegla i stora världen? Böckernas bildning skulle jag ge, men hvad skulle ersätta furans susande kring hennes föräldrakoja, hvad den gröna mossan, de hvita, obefläckade fjärilarna, som hon skrattande sökte springa fatt? Nej, lilla blomma, din bildning blefve dig kanske en förlust — må de där ögonen aldrig återspegla en storstads elände! Följande dag kom jag tillbaka, dock ej för att röfva barnet, endast dess bild. Helgdagskolten sattes på, med en ny, mjuk linneremsa kring halsen. Fötterna voro bara, med små kyssgropar ofvanför hvarje tå; på hufvudet en stor, rosig duk. I dag voro ögonen mest Frans Hals och tittade frimodigt fram under hufvudduken. Jag fick henne att stå mycket stilla, armarna hängande och underläppen litet på skjutut. Sålunda förevigade jag hennes bild, till de fattiga föräldrarnas stora glädje och belåtenhet. Själf föredrog jag att i minnet bevara denna lilla blomknopp, doftande af vårlig fägring och omstrålad af barndomens rosenfärger. (Forts.) * M a r i e Corelli. Barnet. En härlig eftermiddag med sol och fåglalåt gick jag ensam genom skogen. Bakom mig låg sjön, hvars krusiga yta skimrade som vattradt siden. Gångstigen slingrade fram mellan mossiga stenar och höga furor. Det ljusnade bland stammarna, och inom kort kom jag till en grind vid skogskanten. På andra sidan grinden, tätt intill gärdesgården, syntes några barnhufvuden och glada skratt dallrade i luften.
Ett ögonblick vågade Hedvig åter se in i hans ögon. Men nu strålade de så, att hon icke mer vågade se dit. Värdinnan kom in. Rummet blef fullt af folk. Man reste sig och gick ut för att äta, och Hedvig gjorde detsamma. Men hon rörde sig hela tiden som i en dröm. Hon talade, pratade och skrattade, men tyckte sig ändå långt borta från alltihop. Inte förr än hon kommit hem, gått omkring och sysslat en lång stund och trädde in i sina småsyskons rum för att släcka ljuset, blef hon sig själf igen. Hon smekte och kysste dem gång på gång. Hon tyckte, att hon aldrig förr vetat, hur mycket hon höll af dem. Och vid Signes lilla säng föll hon på knä, borrade hufvudet i kudden och kramade den lilla varma kroppen intill sig. Hvad var det, hon hade lärt honom, den lilla älskade ungen? Hon visste det! Hon visste det nog! SfiLafc tfcött p å &amp; n å ui3 fi * å33en J-ag 3u totétig get. Cij; oofi fieta p a n n a n Hfa-ta Stoppat » tå-nfiet. ; - to » Set Stomme *. Su; ^öfcnummen fiua * Su 4tå3 » a / t-, oori mig. Se Alperna f r å n vaggonfönstret. UR RESEDAGBOKEN. regn och höstrusk hade jag åkt från Stockholm och ned genom Europa. I Stockholm hade man hunnit glömma bort, att det fanns solsken till i den trista världen. I Köbenhavn var den nya, berömda asfalten på Ostergade oklanderligt torr, men molnen höllo på att fyllas, snart färdiga att spricka, oeh ingen ' asphaltier ' gick utan paraply. Östersjön bredde sig gråtjock under en tung, låg himmel och Nordtyskland var gråare än allt grått, ängarna genomsura, vä- garna som smutsiga svarta streck fram öfver de leriga fälten. at wug nåtn-iaét, Sti a * m i g Ra^aétj Su ät m i t t aCl / la fiä » ta; Su Hat Sitt &amp; em. uti / m i t t Hjärta, Såt.