Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stadens handtverkare äro således för det mesta obemedlade eller fattige, hvilket tvifvelsutan härrörer mindre af något deras alltför stora antal, än af den omständigheten, att de nya handtverkare, som efter utståndna läroår nedsätta sig såsom mästare, merendels sakna erforderliga fös lagstillgångar och stundom äfven skicklighet att med ordning börja och med drift sköta sina handtverk. Flere kunnige handtverkare från andra orter hafva likväl efter eldsvådan och under sednare åren etablerat sig härstädes, deribland vagnmakare, smeder och sadelmakare, hvilket föranledt till uppkomsten af en ny industrigren genom förfärdigandet af allehanda slags åkdon, som till stor del afsa tias i Norrige. Tillförseln på stadens torg och marknader af spanmål, viktualier och andre landtmannaprodukter är någorlunda ymnig; men priserne derå, som tillförene kunde kallas lindriga, jemförelsevis mot en del andre städers, hafva under sednare åren uppstigit, härrörande sådant från ökad konkurrens af köpare, till hvilken ångbåtsfärten äfven något bidragit. Spanmålshandel, hvartill de staden angränsande produktiva landsorterne skulle lemna godt tillfälle, idkas ännu icke inom staden i någon tillräcklig skala, hvilket åter torde komma att ske framdeles vid förändrade omständigheter med spanmålsbandeln i allmänhet, i synnerhet sorn stadens handlande och trafikerande, under stadens återuppbyggande efter eldsvådan, bland annat jemväl afsett behofvet af större varu-upplagsmagasiner. Hvad artikeln spanmål beträffar, svarar emellertid icke denna stad, betraktad såsom afsättningsställe, emot det öfverskoltsförråd, som från landet är eller skulle vara att årligen afyttra, och kan följaktligen ej heller hafva i sådan del allt det inflytande på landets kultur och jordbruksnäringen, stadens fördelaktiga läge synes antyda, helst som stadens egen jord hel och hållen användes till framalstrande af spanmål och slike nödvändighetsvaror, som eljest skulle från landet uppköpas. I staden hållas årligen tre marknader, 33 marknader, som vanligen äro mycket besökte af trafikerande, och hvarvid varuomsättningen de sednare åren synbart ökats. Undervisningsanstalterna inom staden äro i särdeles godt skick.
När han nu kom hem, rodnade också de unga fromma tärnorna alltid vid den minsta skymten af den unga krigarn. Alltid hade han, det visste de så väl, någon rolig artighet att säga dem, som nog i alla fall skulle jaga blodet till kinden, eller ett gladt upptåg att berätta, som pröfvade deras skrattmusklers återhållsamhet i de allvarliga matronornas närvaro. Alla ansågo de honom visst för den allraflygtigaste och i sina tycken mest ostadige; men sådant har i alla tider långt ifrån att utgöra något hinder, fastmer snarare varit gynnsamt för en älskares framsteg. En hvar tror så gerna det bästa om sig, och ju otroligare segren är, dessto mera lysande blir den ju äfven. Denna Adonis vistades ett par år i hembygden. Han erfor, att vår familj var nära bekant med hans egen och skyndade med mera brådska, än man af honom kunde vänta, att hos oss aflägga besök, hvilka tätt och ofta förnyades. Efter denna tid bemärkte man också en väsendtlig förändring i hans sinnesstämning och uppförande. Han blef mera fåtalig och sluten inom sig sjelf. Som nu dessa betänkliga symptomer, allt sedan Adam i paradisets lunder svärmade för sitt drömda ideal, ledt till samma resultat, så kan du lätt gissa, huru det var fatt med honom. Det var barndomskamraten han hade återsett, den han för längesedan svurit evig trohet. Det syntes först, att det icke var endast fröjd och hopp, som uttalade sig i den unga mannens blick; det låg i den en plågsam känsla, en oro, som syntes tvilling med hans glädje och som uppvexte, lik taggarne och rosen, på samma gång och på samma stjelk. Nu skulle vi skiljas. Vår kärlek skulle ännu blifva en hemlighet. Det blef för honom ett tidsfördrif att leka med ett hjerta, som ett falskt sken förbländat, och sedan kasta bort det, krossadt och vanhelgadt. Du känner mina öden, du, den renaste, den ädlaste; du skall icke öfvergifva min son, min August, då du får veta min förförares namn. Kunde du höra de suckar, som sökt dig; kunde du föreställa dig hvad ånger och förebråelser äro smärtsamma, så skulle du beklaga mig.
Bjcoj vill man nu beröfva desse 'städer deras hufvudsakligasie näringsfång, och fråntaga dem den rättigheten att uppköpa kringliggande provinces landtraanna produeter till ytterligare försäljning, borde väl i första rummet blifvit föreslaget minskning i dessa ganska dryga afgifter; dock förekommer ej ett ord härom i Utskottets Betänkande. 3to Betänkandet är stridande mot sund Statslära. Det har väl alltid ansetts rigtigt alt hvar och en bör skatta i mon af den rörelse, som drifves; här åter uppkommer det egna förhållande, att den, som godvilligt vill underkasta sig beskattning, ej får drifva det yrke, hvilket ej kan honom förmenas^ då han afsäger sig betala några utgifter. /po Betänkandet är stridande mot nationens allmänna önskan, om man får taga för grundade de vid flere Riksdagar hörde klagomål öfver Vestgölha handelns ostadiga beskaffenhet, (hvilket väl lärer vara förhållandet med alla betydligare näringar under dess utvecklingsperiod) med önskan att detta mätte upphöra och denna handel antaga en mera stadgad form. Detta har äfven inträffat redan å flere orter, och varorna concentrerat sig till försäljning i städerna, hvarigenom de kringresandes antal i en ganska stark progression aftagit, så alt deras antal, som år 1812 utgjorde omkring 1,400 personer, har sedan minskats, att personalen var år 1827 omkring 800, och innevarande års vinterresa endast 55j, under det att tillverkningarne i så hög grad ökat sig. Skulle nu Betänkandet blifva godkändt vore icke allenast all vidare förminskning omöjlig, utan desse kringvandrandes antal okas lill ej blott hvad det fordom varit, utan äfven mångdubblas, såsom en oundviklig följd af näringens större utveckling. 5:o Betänkandet, är stridande mot landets allmänna fördel. Uti de 7 gårdfarihandlande häradena af Elfsborgs Län tillverkas nu varor lill Millioner Riksdalers belopp, som förr måste hemtas utrikes ifrån, och industrien har derstädes gjort så hastiga framsteg, att Sverige ej har något dylikt exempel alt framställa, hvarigenom många tusende familjer kunna sys - Lagtami Allm. Besv. och Oseen, Ut sk.
« Under strafftiden skall fången sysselsättas med det arbete, hvarpå tillgång kan finnas. Ej må han förskaffa sig eller emottaga underhåll, beklädnad eller annat utöfver livad honom vid straff-inrättningen bestås. Utan vederbörandes tillstånd må han ej heller emottaga eller afsända bref eller bud från eller till annan person inom eller utom fängelset eller emottaga besök af annan än fångvaktare, vid fängelset anställd läkare eller prest samt de personer, som öfver fängelset hafva uppsigt eller der, till följd af innehafvande tjenstebefattning, ega tillträde. § 3. Är någon, enligt I §, till fullgörande af ådömdt straffarbete i enrum insatt, och varder han, innan det straff fullbordadt är, för annat brott, begånget före eller efter bestraffningens början, dömd lill ytterligare straffarbete under tid, som, sammanlagd med den förut ådömda, ej öfversliger två år; varde jemväl sednare straffet i enrum verkställdt, under iakttagande af enahanda afdrag å strafftiden, som skulle hafva egt rum om båda straffen varit samtidigt ådömda. Öfverskjuter den sammanlagda strafftiden två år, då skall fången, innan han i annat fängelse insattes, i enrum utsitta den tid, som mot det först ådömda straffet svarar. § -*• Hvad här ofvan angående straffarbete sagdi är, vare ock tillämpligt, då tiågbn är till arbete å fästning eller tukthus dömd. Förordnar Konungen, alt någon, i stället för annat ådömdt straff, må under viss tid undergå fängelse i cell; galle ock i afseende å sådan fånge hvad i 2 <§ 2 mom. föreskrifvet är, der ej Konungen annorlunda bestämmer. § 5. Fängelse å fästning eller tukthus utan arbete, äfvensom enkelt fängelse med eller utan arbete skall ock, ehvad straffet blifvit omedelbart för brott eller såsom förvandlingsstraff, i stället för ådömda böter, ålagdt, på sådant sätt verkställas, att fången, så vidt ske kan, förvaras i särskildt rum, skiljd från andra fångar. § 6. I fall, sorn i 5 § sägs, njute fången ej afdrag i den ådömda fängelsetiden.
Om man så kallar allt hvad en menniska, -påkostar sig utan hehof och nytta, tvertom till skada f ör sin fysik och sitt bestånd, sä är jag strax ense med alla dem, som yrka förbud, och det gör ingenting i hufvudsaken, om jag blott yrkar, att ett sådant förbud ej må få namn af öfverflödsförordning. Utan att hafva detta bestämdt, och saken uppfattad med alla eina omständigheter, kan man näppeligen undgå att vara orättvis. Hvad som är behof för en, är det icke för en annan: Och ingen lärer bestrida, att mår.ga saker, som anstå den ena, äroatt öfverflöd för den andra.Men snedafvägninghäraf och ett dermedförenadtafseende på nytten, komma vi lätt till det begrepp, att allt hvad som ej påkallas af behof, som jag ock för de högre Stånden vill kalla Convention, och allt hvad som ej är nyttigt för något ändamål, det är skadligt. Tobak är nu mera ett behof, kafFedrycken likaså. En finare klädsel, väl arbetade möbler, en bättre tillagad mat är ett behof för Besv. och Ekon. litsle. Betdnkanden. 42:j 3en cultiverade menniskan o. m. s. Men atti hålla 12 hästar, då jag ej behöfver mer än 3; att föda en svärm hundar, då jag behöfver ingen, att upptaga 5 våningar i ett hus, när ett anständigt lefnadssätt ej tarfvar mer än en; att hafva 16 rätter på mittbord, när jag kan tillräckligt förnöja hvarje gäst med 6 på den märkligaste Högtidsdag; att så i mat som drick förtära mer, än kroppen tål, så att man deraf hindras i sina förrättningar, att älska höga spel, att göra stora kostnader på en likkista; detta med oändligt mera sådant må kallas skadligt öfverflöd. Det bör ej komma ander denna benämning, att frun» timren då och då kläda sig i siden och fina tyger. Hvarje land och hvarje hushåll har vissa Galadagar. Landets klimat och Innevänarnes allmänna hushållning förbjuder, att deraf göres hvardagsbruk.
Det är naturligt, hvad har äfven blifvit sagdt, alt ett så genomgripande förslag, som Consl.- Utskrs, i afseende på vår nationalrepresentations ombildning icke kan hvila på några them ier, och icke bör kunna anses hvila på en riksdags majoritet, utan måste utgå ifrån den upplysare delen af Svenska folket i allmänhet. Då jag säger, att ett förslag i detta vigtiga ämne bör utgå i från en upplyst majoritet, så är det tydligt, alt jag ej kan mena någon annan än den, som är mäktig att uppfatta hela vigten och värdet deraf; men då man rätteligen sagt, att sjelfva detta förslog och detsamrnas moliver icke kunna göras tillgängliga ens för den del af nationen, som är i tillfälle att kritiskt betrakta ämnet, så anser jag att det vore af högsta vigt om, på sätt föreslaget är, en comité' kunde sättas, för alt criliskt behandla det förslag, som nu är framsläldt, och i följd hvaraf ett motförslag skulle kunna komma i ljuset. Men fastän jag anser detta vara önskvärdt och böra afSländerna understöd jas, tror jag likväl icke det vara formenlig!, att, såsom Hr Rydin föreslår, anhålla hos Konungen att ett sådant comilc-arbele måtte föreläggas Ständerna. Delta anser jag vara en åtgärd, som grundlagen icke medgifver, äf - 164 D e o 11 Juni. vensom jag icke finner, alt det vore ett klokt steg, i händelse Ständerne skulle, såsom Hr Aminoff yrkar, hos Konungen anhålla, del Högstdensamme täcktes afgifva till nästkommande Ständer en propos., som innebure Konungens bestämda åsigt öfver representationsförändringen, Jag kan således icke godkänna eller understödja hvarken den ena eller andra åsigteu; men jag skulle önska, att Ständerne kunde förena sig om den underd. anhållan, att Konungen matte bilda en comité', hvilken skulle hafva till ändamål att granska det redan hvilanda förslaget, deröfver afgifva utlåt., samt detsamma lill trycket befordra så tidigt sig göra lät, så att den tänkande allmänheten mätte komma i tillfälle att bedömma detsamma och fatta sin opinion deröfver.
Ständer vid denna Riksdag beviljat, att de 10,000 R:dr, hvilka, likmätigt deras underdåniga Skrifvelse den 14 April 1810, skulle utgå af odisponerade besparingar, till understöd för Rikets Medicinal-Verk, måga å Kongl Sundhets-Collegii Stat , såsom ett ständigt anslag, uppföras till de föremål och behof, sorn Kongl. Majtt, uppå Collegii underdåniga hemställan och förslag, kan fastställa , samt denna summa, efter hvad Utskottet funnit, lemnar en på Staten odisponerad tillgång af 8,200 Rldr; så anser Utskottet något särskildt anslag för ifrågavarande nya löner och arfvodens anordnande icke erforderligt, utan endast att till Kongl. Maj t i underdånighet hemställes, att, uppå berörde tillgång, i Nåder låta anvisa hvad Kongl. Maj:t kan finna böra härtill beviljas; hvilket dock vördsamt hemställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 3 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest Stån och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer. Gustaf Murray. På Vällofl. EorgarePå Hederv. Eonde Ståmlets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar c vägnar , Carl Fr. Landberg. Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst Den 5 Juli. 605 Uppläst hos Samteliga Riks-Ståuden den 5 Juli, Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Occonomie-Utskotts Betänkande, i anledning af åtskilliga till Utskottet remitterade Memorial och Diet amina, angående Gr emse' Tullarne imellan Sverige och Norrige , samt Land-Tulls Inrättningen i Riket och den dervid bibehållna TullBevakning m. m.
Deiij som, med Lifall lill Stats-Utskottets hemställan, anser upplåtandet af Ulltuna Kungsladugård till Landtbruks-Institut nu icke höra medgifvas och något anslag af allmänna medel till inrättande eller underhåll af dylikt Institut derstädes ej eller Beviljas, voterar Ja; den, det ej vill, ffej; Vinner nej, Beviljas ett anslag af 4>000 Rtdr årligen, motsvarande Ulltuna Kungsladugårds arrende, att från 1841 afsättas, helst räntebärande, till Bildande af ffn fond för uppköp af inventarier m. ra. för ett Landtbruks-Inslitut på Ulltuna;'hvarjemte denna Kungsladugård, vid arrendetidens slut, eller förr, om arrendatorn vill från arrendet afstå, upplåtes till ett allmänt Landtbruks-Institut för hela Sverige, under öfver-inspection af den serskilda (Styrelse, sorn Kongl. Maj:t i Nådef kan finna godt att dertill förordna. Voteringen har -utfallit med 52 ja och 67 nej, i följd hvaraf ett årligt anslag af 4,000 R:dr lill Bildande af fond för ett Landtbruks-Institut å Ulltuna, äfvensom nämnde Kungsladugårds upplåtande för berörde ändamål, blifvit bifallet, på sätt contra-proposilionen närmare utvisar. s8:de Voteringen. (enligt 5 Usta punkten.)
Cronhjelm har ansett något äfventyrande af Rikets väl icke kunna komma ifråga genom bifall till motionen, eftersom Con.sti t,- Utsk, ägde rättighet att vägra protrns utlemnande. Det var i anledni deraf, sorn jag fästade uppmärksamheten, att det slutligen skulle bero på en voteringslapp, huruvida en sak skulle Htleninas, hvarpå Rikets väl eller ve berodde. Gr, Cronhjelm har vidare yttrat, att Rikets väl i allmänhet be-, ror på votering , och att förhållandet i dessa falt vöre enahanda; men jag får fästa uppmärksamheten, att i detta fall nnginge voteringen en sak, hvari beslutet genast vunne till-. tampning, då deremot i andra fall gifves en återhållande kraft, sorn ligger uti den andra Statsmagtens rättighet att Vägra bifall till ett genom votering fattadt beslut, som då kommer att sakna verkställighet. Jag tror således, att jag icke så misstagit mig, som Hr Gr, velat antyda, För öfrigt har här blifvit upplyst, att denna riksdags Constit.-Utskrs, Den 8 Juli. prot. icke skulle innehålla något, hvarigenom någon fara skulle uppstå vid utleninandet deraf; men jag instämmer uti livad Gr. Posse yttrat, att om en gång den praxis blifvit införd alt utlemna prot:n, skulle i en framtid prot. kunna inkomma, sorn icke vore af den oskyldiga natur, att genom deras allmängörande llikets väl icke äfventyrades, Jag kan således icke annat än fortfarande yrka afslag å motionen, hvilken jag likväl icke finner vara grundlagsvidrig i den form, den blifvit npdskWfven. Ilr Dalman, Wilh. Fredr.; Discussionen har redan blifvit så långt utsträckt, att jag får be om ursägt att äfyen jag förlänger den. Hvad först beträffar lagligheten af den utaf Hr Cederschjöld väckta mption, så enär Tryqkfr,lagen lemnar rättighet åt eti hvar att hos vederbörande söka utbekomma Gonstit.
Maj;ts nädiga disposition intill nästa Riksdag, för angelägna behof, hwartill ingen reelare tillgäng kunnat anwisas, I detta allmänna beslut lärer ingen ändring hwarken höra eller kunna göras. Om en lokal omarbetning af Tulltaxan företages och en nv utfärdas, sä wet jag ej eller, hu, ru producten af den förra, man särskilt Bokhällexie, skulle kunna utrönas ä alla inkommande och utgående waror öfwer hela Riker, och dcrsörman hestämmes likwäl ej det Hfwerffott, ssm, efter Bewilknings-Utffottets förflag, kunde af Kongl, Majst disponeras, Hwem kan destutom i siffran bestämma werkan as den förändring i Tull inkomsten, som blir en följd af en förändring i asgifken? Om Kongl. Majst nedsatte Tullafgiftcn pä en Artikel 5» procent mot förr§ och cynjuncturen föranledde dertill, akr importen af denna wara blefwe ganska betydlig, skulle det blifwa en följd af Utskottets förKaq om Kongl. Wajsts rätt att disponera öfwerUostW, som ägt rum med tillämpning af den nu 524 Dm 3 Augusti, gällande Taxan, det Kongl. Mast kunde declamera en Tulldifferance af Zv Procent ä denna wara, att fyllas af andra tillgångar, i händelse mvtswarande öswerstotl icke agde rum ä andra ariiklar. Skul« le detta icke wara Utskottets mening, sä more aler tili förmodande, all, om nedsättning i Tullafgiften ä någon artikel ansages lämpelig, kunde Kongl. Mast icke dertill bifalla, emedan han derigenom minskade den ringa ki lgäng, som blifwit Honom anwifad till KrigsmagkenZ formerande, utan atk en tillökning ä andra artiklar, komme Titeln kill godo, för att tjena till surrogat för nedsätkningen. Det ar destutom först esler twänne ars bepröswande, som Bewillnings-lltffotlet anser en förmodad winst af Tull intradernes förhöjning böra werka till nedsättning i bewillningen.
Ständers berömliga välvilja har dock val icke fullgjort allt med första framkallandet af välgörande anstalter, utan synes ytterligare böra desto omsorgsfullare fortfara, i den mån de nya inrättningarna göra sig deraf förtjenta, så framt de icke, af bristande behöfliga understöd, skola återfalla till sitt intet och öfvergifvas af både föreståndare, lärare och elever. Likasom ingen, med kännedom af nuvarande förhållande, förnekar Sjögestads landtbruksskola det rättvisa vitsord att kunna räknas ibland de bäst lyckade försök, som genom statens biträde i denna väg blifvit framkallade, så är all anledning att befara, det nyssnämnde öde skall snart träffa den vackra inrättningen, om den icke får röna uppmuntrande ytterligare biträde. Skulle ock intet bestämdt anslag varda beviljadt, vill jag dock icke tvifla, det Rikets Ständer öfverlemna till Kongl. Maj:t att af de för landtbruksskolorna besparda anslagsmedel, efter be - Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 90. 29 horig pröfning och vid serdeles bevekande omständigheteter, bevilja tillfälliga understöd åt de anstalter, som dertill finnas värdiga.” Vid louie punkten, Af Herr Lagerborg. Vid 16:de punkten, 1 mom. Af Pehr Persson från Örebro län: "Emot Stats-utskottets beslut, att tillstyrka anslag för slöjdskolan i Stockholm, får jag mig reservera, och anser anvisandet af detta anslag innebära ett prejudikat, som snart nog kommer att medföra icke obetydliga statsbidrag för inrättande eller understödjande af slöjdskolor uti åtskilliga provinser och många bland rikets städer. Denna min åsigt vinner stöd af de flera motioner i sådan syftning, hvilka vid denna riksdag blifvit väckta, ehuru Ståts-utskottet för närvarande ansett sig sakna skäl tillstyrka Rikets Ständer, att anvisa de uti dessa motioner begärda summor.” Häruti instämde Nils Strindlund från Westernorrlands län och Anders Andersson från Skaraborgs län. Bilt. till li. St. 4 Sami. 1 Afd. 46 Höft. • STOCKHOLM. Östlund & Bilaga till Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 90 Sj ette Hufvudtiteln. C i v il-D epar t em en tet.
Jag medger visserligen, att ofullkomligheter äro möjliga i ett Contract; det se vi äfven tydligt i SamhällsContractet, der man sökt att, så mycket som möjligt, uppdraga gränsen emellan Statsmagterne; men under arbete och sträfvande att förbättra sig, blifva Contracterne allt bättre och fullständigare; och på denna grund tror jag dem äfven böra utsträckas till det lilla hushållet, hvarföre jag förenar mig i anhållan om votering. Herr Gref ven och Landt - Marskalken Den 12 November f. m. framställde derefter följande Voterings-proposition: Den som bifaller 2:dra §. i a:dra Artikeln af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens föreslagne förordning angående Haridtverkerierne i Riket, voterar J a; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer berörde a:dra §. att bifallas med den förändring, att Ridderskapet och Adeln ej anser nödigt, att Contract alltid ovillkorligen skall emellan Mästare och Lärlingar upprättas. Hvilken Voteringsproposition afRidderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Sedan 43, 44 > 45 och 46 §§• i Riddarlius-Ordningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan i eftermiddagen; och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: J a — 32, Nej — 20. I följd hvaraf, och sedan det öfver vo« teringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt-Marskalken 5i8 Den 12 November e. m. förklarade, att 2:dra §. i förevarande ardra Artikel, således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan | till 3 eftermiddagen. In fidem Protoeoili O. J. Lagerheim. Onsdagen den 12 November. Plenum klockan 5 eftermiddagen.
Det är dock — 125 — illa nog, om jag felat mot Konstitutionsutskottet eller mot den lydnad, jag varit skyldig åt remissen, ty det är då mot min embetspligt, som jag felat; och mera behöfves icke, för att i en sak af sådan vigt rättfärdiga det svåraste klander emot mig. Enligt det ena af de särskilda begreppen om detta fel, skall det bestå deruti, att remissen icke blifvit af mig tagen i försvar och genomdrifven, så vida det möjligen ske kunnat. Det nit, som lifvat flertalet af Konstitutionsutskottets Ledamöter, hade bordt omfattas af det ombud, som skulle utföra deras talan. Detta nit hade bordt göras gällande genom sina politiska bevekelsegrunder, om än de juridiska ej räckte. Det för frisinnade fosterlandsvänner förhatliga parti, som bernäktigat sig inflytandet på regeringärendena, hade bordt tillskyndas ett nederlag, som förlamat dess makt. Tidningspressen hade glfvit föresyn af det språk, som borde föras, och anvisning på det mål, som borde sökas. Det vitsord, denna press vunnit hos Konstitutionsutskottet, hade gifvit vigt åt dess läror; och en frisinnad åklagare skulle vetat att annorlunda behandla och begagna dem, än jag understöd mig att göra o. s. v. När jag detta allt icke kunde eller icke ville, hade jag ingen ting annat att göra, än lemna platsen åt en annan, som ägde vilja och duglighet att fullgöra uppdraget. 1 politiska förhållanden röja sig naturligen politiska tänkesätt; och äfven jag har här följt mitt. Men just detta tänkesätt är det, som förbjuder mig att någonsin öfvergifva rättvisan. Må vara, att sakerna någon gång kunna komma på en punkt, der rättvisan måste uppoffras. Detta skulle dock icke inträffa, i fall hon ej förut blifvit öfverträdd. Och icke kan det vara i den förra, förtviflade belägenheten, som fäderneslandet nu befinner sig. De, som för närvarande vilja drifva politik på rättvisans bekostnad, göra så frivilligt och utan nödtvång. Deras politik uppoffrar således ej blott onödigtvis det heligaste i samhället och menskligheten, utan denna politik är också den oklokaste, till sina följder sämst beräknade, mest förstörande och till samhällets undergång ledande.