Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En långvarig discussion skulle måhända upsla, ifall jag till fullständigt besvarande uptoge Hr Bildts yttrande, och framlade min åsigt, rör:de det sätt, hvarpå löneregleriugs-frågor böra behandlas. Jag har icke under innevande Riksdag yttrat mig i någon sådan fråga, ehuru jag visserligen önskat, ali de måtte blifva behandlade så fullständigt och rättvist som möjligt, och jag har äfven vid detta tillfälle inskränkt mig till alt yttra, att det är lättare att bedöma en lönereglerings-fråga, än att fälla ett omdöme, sora omfattar hela Rikets geologi, samt en mängd andra förhållanden, såsom om den ena staden bör framför en annan förses med hamn, den ena kanallinien uptagas heldre än en annan, o. s. v. Dertill erfordras långt större kunskaper och sakkännedom, än för bedömande af en löns otillräcklighet för lefnadsbehofven. Det är således högst behöfligt, att Ständerna, i fråga om anslag till allmänna företag, erhålla fullständiga uplysningar från Regeringen, och dess underordnade embetsverk. En talare har redan anmärkt, hvad som skett på det färska trädet, eller i jernvägs-frågan. Hvad skall då icke kunna ske på det torra trädet, om Ständerna fortfara, alt låta sakerna hafva sin gång alldeles såsom man icke skulle ega någon Vägoch Vattenbyggnads-slyrelse! Det är de vådliga följderna af ett dylikt förfaringssätt, hvarå jag ansett mig böra fästa upmärksamheten, på det att man i tid måtte gifva ärendernas gang, en annan och lämpligare riktning. För öfrigt har ämnet blifvit så fullständigt af den siste värde talaren utredt, alt jag icke anser mig böra vidare uptaga R. o. Adis tid, utan slutar med att i allo mig med honom förena. Hr Adelborg, Anders Otto: Om det är en erkänd san ning, att ett lands stats-ekonomiska utveckling ovilkorligen måste, såsom ett harmoniskt helt framgå, och icke får ryckas ur sin bana genom vacklande emellan olika partiella åsigter, genom företräden, beviljade åt den ena delen af landet på de andras bekostnad, o. s. v., så måste äfven förevaride fråga från en sådan synpunkt betraktas.
Af de behållningar som uppstodo från trafiken å Westra och Södra stambanorna (hvaruti inköpte stenkol, cokes och andra i behåll varande, för trafikens bedrifvande erforderliga, materialier äro inberäknade) blef, såsom hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet blifvit anmäldt, ett belopp at' 50,000 R:dr i böljan af år 1861 till Riksgälds-kontoret öfverlemnadt.» § 1. I anseende till de betydliga belopp, hvartill vid jernvägsanläggningarnQ kostnaderna för. inlösen af derför erforderlig jord uppgått, hafva Revisorerne ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den beredvillighet, hvarmed under sista tiden innevånarne i de trakter, som af berörde kommunikationsmedel företrädesvis kunna vänta fördel, erbjudit sig att kostnadsfritt upplåta den för bana och bangårdar behöfiiga mark. Särdeles vid de tillfällen, då flere alternativa linier äro föreslagna, torde, om de särskilda orternas innevånare före liniens. bestämmande höras, expropriationskostnaderna kunna, åtminstone till största delen, statsverket besparas. § 2. Under rubriken »Diverse» finnas i räkenskaperna afförde åtskilliga poster, exempelvis läkarearvode, resekostnader för expTopriationsnämnd, missräkningspeuningar ro. ro.; — 129 — och då berörde utgiftsposter bort hänföras under de rubriker, hvartill utgifterna, enligt sin natur och beskaffenhet, rätteligen höra, hvilket ock stundom skett, hafva Revisorerne velat härå fästa Kikets Ständers uppmärksamhet, helst genom det nuvarande bokföringssättet svårigheter möta för utrönande af det belopp, sorn för hvarje särskildt ändamål åtgått. § 3. I likhet med hvad under de närmast föregående åren egt rum, hafva, efter inbjudning af Chefen för statens jernvägsbyggnader, Revisorerne tagit i ögonsigte en del af derå utförda arbeten.
LANDS IIÖFDINGE-EM BETETS UTI CHRISTIANSTADS LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN 1856-1860. 1. Länets indelningoell naturbeskaffenhet i allmänhet. XJ nder ifrågavarande qvinqvennium har icke skett någon förändring af länets gränser. Annan tillförlitlig uppgift om länets areal, än den som hemtas från Forsells Statistik, har icke varit att vinna. Alltså upptages här hela arealen till 55,35 Svenska qvadratmil, deraf 4,08 åker, 6,17 äng, 35,50 utmark, skog och berg samt 8,40 sjöar och kärr, dock kan antagas, att under de senare 18 åren åkerarealen blifvit tillökt med en femtedel, hufvudsakligen genom odling af utmark, beteshagar och kärr. För vinnande af mera åskådlighet vid meddelande af specifikation af länets administrativa indelning Tab. Litt. a. i judicielt, kameralt och kyrkligt hänseende vid femårsperiodens slut, har Eders Kongl. Maj:t.s Befallningshafvande upprättat detta meddelande, såvidt afser landet, i tabellarisk form genom bilagan Litt. A (å följ. sidor), derå äfven finnas anmärkte de oregelbundenheter i indelningen, som vid periodens slut voro qvarstående. Enligt denna bilaga finnas 145 kyrko-landtsocknar, hvilkas kyrkor äro i länet belägne, 6 socknedelar, hvartill kyrkorna äro belägne inom angränsande andra län, 73 pastorater, oberäknadt stadspastoraterne, 23 länsmansdistrikter, 10 härader eller tingslag, 5 domsagor och 4 fögderier.
Då uti Rikets Hushållningsförfattningar i allmänhet den grurdsatts icke blifvit antagen, att rättigheten till förädling af jordens och bergens alster, bör uteslutande tillhöra de Rikets Innevånare, af hvilka de frambringas, och hvad särskildt Jordalstren beträffar, någon sådan uteslutande rätt till Brödbakning och Bryggd ej heller eger rum, samt utskottets förslag till Bränvinsbränningsrät . t? tighetens fästande ensamt vid jorden skulle leda till ett ojemnt och orättvist förhållande, emellan de Städer, som ega, och dem som icke ega jord, hvilka sednare, och deribland de större Städerne, d#t oaktadt i mån af sin folkmängd hafva behof af denna nödvändighetsvara lika med de öfrige och med Landet, anser BorgareStåndet städerne böra bibehållas vid den JBränvinstillverknings-rättighet, som, grun - 654 Prof. Utilr. d, 5 Ang. 1323. dad på Folknummern, blifvit, i öfverensstämmelse med Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag beslutna och aflåtne underdåniga skrifvelse, genom Kongl. Kungörelsen den 6 Sept. 1815 ; städerne tillärkänd. 2:dra Punkten. Krono-brännerierne böra upphöra. 3:d}e Punkten. Utskottets först afgifne betänkande godkännes med det förtydligande, som det sednare innehåller. 4:de Punkten. Betänkandet gillas. 5:te Punkten. Hvad Utskottet i det första betänkandet sig utlåtit, bifalles. 6:te Punkten. Den Bränvinsbränningsrättighet, som tillkommer städerne, må utöfvas i ett eller flera sammansatta verk, samt således den Pannerymd begagnas, som svarar emot hela antalet af stadens mantalsskrifne Folkmängd; dock icke med någon mindre Brännpanna, än af Femtio kannors rymd. 7;de och g:de Pnrskterne. I öfverensstämmelse med hvad det sednare betänkan - Trot.
4 På större ytor kan det hända, att guldet får läggas tre gånger för att blifva jämnt; silfver är i flesta fall nog med ett hvarf, emedan det är tjockare. 1 ' örgyllningen är med litet vana lätt, men in nan handlaget är förvärfvadt, händer nog, att ett eller annat blad går förloradt. Det är att märka, det all förgyllning och målning sker på baksidan af glaset och skall färdigt ses från framsidan. Detta bör noga läggas på minnet, ty eljes händer, att när arbetet är färdigt, man till sin harm finner, att hela målningen är afvig, hvilket den i all synnerhet icke kan vara med bokstäfver. Nu tror jag, att den konstnärliga delen af arbetet kan börja. En teckning göres noggrannt och så rik och smakfull, som kan åstadkommas. Motiv och teckningar äfven i denna bransch finnas i Tekniska skolans i Stockholm bibliotek. Annars kunna i många fall broderimönster, gratulationskort o. d. tjäna som motiv. Med en synål instucken i ett virkskaft stickes lätt med hål, till underlag användes en ylleduk; vidare gör man sig af en sliten ej för tät tyglapp, som fylles med krossade träkol, en boll med handtag; nu lägges teckningen på guldytan, afvigt; med påsen strykes eller slås helt lätt, då teckningen framstår i små svarta punkter. Nu kan man förfara på tvenne sätt; det lättaste är: med en nål eller hvass benpinne repas alla J a k o b K u l l e ' s schatteringar i ornament, bokstäfver eller hvad det är, som framställes. Sedan blandas litet damariack o c h terpentin; med en fin hårpensel doppad däri läggas nu ornamenten noggrant och skarpt, hvarefter det hela får torka, hvilket dröjer ungefär 1 timme. Därpå tvättas med en fin svamp under vatten, då allt guld, som icke är täckt af damarlacken, tvättas bort, och teckningen kvarstår i blankt guld. Det andra är: samtidigt med schatteringen repas äfven ytterkonturerna, hvarefter det såsom i förra fallet lägges med damariack och tvättas.
Enär della förhållande, i anseende till det andrika slutet af berörda Kapitel, deri de svårigheter upplösas och försonas, hvilka i de närmast föregående Kapitlen förekomma, icke vore önskvärdt och icke eller kunde antagas hafva varit Kommitterades mening, har Preste-Ståndet, till undanrödjande af denna olägenhet, föreslagit att, vid det förutsedda fallet, det för 23:dje Söndagen efter Heliga Trefaldighetsdag föreslagna stycket af Romarbrefvet må, tillsammans med de näst föregående, på 22:dra Söndagen efter Trefaldighetsdag såsom aftonsångslext läsas och förklaras. 2:o. Då begagnandet af Rom. 1: 18—32 såsom aftonsångslext på 2:dra Söndagen efter Trefaldighetsdag möll betänkligheter samt till och med kunde gifva anledning till öfverträdelse af 2 Kap. 2 § Kyrkolagen, hvilket allt undanröjdes, om texten alslutades med 25 versen, har Preste-Ståndet i underdånighet hemställt, att till altonsångstext å omförmälda söndag måtte begagnas allenast 18—25 vv. af nyssnämnde Kapitel, och att nästföljande söndag måtte till aftonsångslext erhålla början af Romarbrefvets 2:dra Kapitel. 3:o. Aftonsångstext på 4:de Söndagen efter Trefaldighetsdag, uti 2:dra årgången, har Preste-Ståndet ansett kunna blifva icke blott Rom. 14: 1—13, såsom Kommitterade föreslagit, utan Rom. 14: 1—18, enär de sisla fem verserna ega sammanhang med de föregående och innehålla ord, som i alla hänsenden förtjena att bland cbrist liga menigheter betraktas och utläggas. Den af Kommitterade för 12:te Söndagen efter Trefaldighetsdag föreslagna högmässotext, Marc. 5: 1—20, eller den utförliga berättelsen om Jesu under på en i de Gadareners engd sig uppehållande, af den orene anden besatt man, har af Preste Ståndet ansetts innehålla åtskilligt, som väcker tvifvel om tjenligheten af dess användande såsom text, i anledning hvaraf Ståndet föreslagit dess utbytande mot Math. 15: 29—31. 5:o.
Men vi äro ju inte heller unga längre, i alla händelser inte lika unga s o m för tio år M e d a n, då vi gifte oss. Vi kunna icke undgå det oundvikliga. Låt oss sörja gemensamt öfver att u n g d o m förgår och att dagligt umgänge tvivialiserar, men låt oss icke anklaga hvarandra, då vi j u ändå akta hvarandra så högt o c h äro hvarandras sannaste vänner. » Den andra skulle vilja säga: » Det är sant, min kära vän, att du icke ensam fyller hela mitt behof af kvinna, liksom du, o m du reflekterade lika mycket som jag, skulle vara på det klara med, att jag icke gifver dig allt, hvad ditt väsen behöfver af manlig motsvarighet. Det var en illusion, om vi engång trodde att vi ömsesidigt skulle räcka till för hvarandra hela lifvet igenom. Det var en illusion. Må vi finna oss i det oundvikliga! Låt mig fritt beundra u n g d o m o c h fägring, och gör du sammaledes på ditt håll! Låt oss icke af vårt äktenskap göra en graf, där vi bägge begrafva oss, ännu lefvande. » Och den tredje har så ofta på tungan: » Du vet ju, att vi aldrig ha älskat hvarandra. V i gifte oss af helt andra hänsyn. Och därför att vi visste det båda, kunde vi ordna det så, att vi ändå i en m e d åren tilltagande vänskap vunnit en relativ lycka, som vi knappast gjort oss räkning på. Hvarföre då riskera hvad vi vunnit för det måttliga nöjet att få sörja som förloradt hvad vi aldrig ägt? » Detta allt o c h m y c k e t mer skulle herrarne på Tallö vilja säga sina respektive; men orden komma aldrig öfver deras läppar, man vill icke såra, och man afskyr scener. Man vet dessutom, att fruarna i deras nuvarande tillstånd af öfverspänning aldrig skola taga reson. Men de evigt återkommande samtalen o m den aktningsvärde Pilkvist, den trofaste maken, som håller sitt kärlekslöfte heligt, kunna icke undgå att alldeles tråka ut de mindre aktningsvärda herrarne till sist. Den exemplariske skräddaren äcklar och förargar dem.
På det alt skattskyldig må i en enda debetsedel blilva påförd all den afgift, honom åligger, och ej betungas med lösen af flera debetsedlar, är loreskrifvet, alt icke mera än en debetsedel må, vid ansvar såsom för tjenstefel, utfärdas, äfvensom att Bertlin ingsU t sko Hels Betänkande N:o 5. 27 särskilda debetsedlar ej må utfärdas för sådane tjenstehjon, som å husbondes förteckning blifvit upptagne; men ehuru dessa föreskrifter tvifvelsutan öro tillkomne (ill den skattskyldiges förmån, inträffa dock icke sällan fäll, der denne har behof af särskild uppgift å de skattebidrag, som lör en eller annan hos honom skattskrifven person belöpa; och på det han icke i sådane fall må betungas af den högre lösen, som enligt expedilions-taxan kunde ifrågakomma, har Utskottet ansett det tillägg böra uti § 128 inlöras, all skattskyldig, om lian det äskar, må vara berättigad att emot den i nämnde § stadgade lösen, undfå särskild debetsedel lör hvarje å hans förteckning upptaget tjenstehjon. § 134.
Stats-kontoret ingående kronoutskylder emottagas och i Landträn tori erna levereras samt vid skeendo penningeremisscr till sistnämnde embetsverk insändas, Kongl. Majit, med anledning häraf, enligt dess under den 19 Oktober 1855 aflåtna och i" Rikets Ständers samma år församlade Revisorers Berättelse omförmälda skrifvelse, medgifvit, att de räntokuponer, som för det statslån å 3 millioner Ridr Runt, om hvars upptagande då var fråga, af Riksgäldskontoret utfärdades, finge, uti uppbörden af stafs-Jbch riksgälds-medel i landsorterna mod städerna utom Stockholm, emottagas i afräkning på skattskyldigos debet till det belopp, hvarå kuponen vore utgifven, såvidt den, Aud skeende uppbörd, vore enligt sin lydelse till inlösen förfallen; varande sedermera genom Kongl. Stats-kontorets den 14 påföljdo Mars i ämnet aflåtna Cirkulär till Kongl. Majit» 6 Stats-Utskottets Utlåtande l\:o 206. samtlige Befallningshafvande i länen antydan meddelad att, genom utfärdade kungörelser, allmänheten bordo underrättas om oftaberörde räntekuponers mottagning vid uppbörden af Statsoch Riksgälds-medleil. — I betraktande af dessa, med hänseende till den vid 1853 — 1854 års riksdag beslutade inrikes upplåningen vidtagne åtgärder, och då Fullmägtige i Kiksgäkls-kontoret, vid den nu ifrågavarande upplåningens ombesörjande icke lära underlåta att söka åt allmänheten bereda all den beqvämlighet, som med Statens säkerhet, och bästa låter sig förena, har Utskottet funnit någon underdånig framställning å Rikets Ständers sida i den syftning, som den ofvan uppgifna anmärkningen afser, icke vara af behofvet påkallad, hvilken åsigt Utskottet äfven fortfarande anser sig böra vidblifva.
Varandes, genom högstberörde Kongl. Bref, af Kongl. Maj:t tillika anbcfaldt: att GeneralConsuln Ehrenhoff borde, sä fort ske kunde, till sin station återgå: att, i följd deraf, hans aflöning borde fortfarande utbetalas, och att, ifrån och med innevarande år, 1000 Piaster skola af densamma årligen innehållas, intill dess förrberörde 5ooo Piaster blifvit till fullo guhine. ( *36 ) Hvad äfventyr för Svenska Handeln som kunnat uppkomma genom en Tjenstemans godtyckliga disposition af de medel, hvilka för Handels skydd bestämdt varit anordnade; derå hafva Revisorerne ansett sig höra fösta Rikets Ständers uppmärksamhet, 3:o Efter hvad Omkostnings-Conto för år i83o visat har en utgift från ConvoyCassan ägt rum för tillställandet på utländsk ort af en Pension. Dylika kostnader synas Revisorerne likväl böra drabba dem, som pension åtnjuta, men icke Cassan hvarifrån de uppbäras. 6:0
Memorial, i anledning af återremiss d Utlåtandet, N:o i 8. Utskottens ifrågavarande utlåtande, som algil vits med anledning al väckt motion om rättighet för invånare i Are härad af Skaraborgs Län, all erhålla utsyning å Krono-parkerna Hunneoch Halleberg, har af 1 leder v. Bonde-Ståndet blifvit återremitteradt; men som detsamma är vordet bifallet af Högv. Preste-Slåndet den 9, al Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 11 och af Vällofl. Borgare-Ståndet den 14 December förlidet är; alltså och då frågan sålunda är, jemnlikt 75 § Riksdags-Ordningen, genom 3:ne Stånds beslut afgjord, så kan någon vid’are behandling deraf å Utskottens sida icke ega rum. Stockholm den 4 Mars 1845. Ank, till E.vp -Utsk. deri 5 Mars, kl. 6 t. rn. Memorial, i anledning af återremiss ä Utlåtandet, N:o ‘i'\. Utskottens berörde utlåtande, rörande väckt motion om insockne Stansamt Allm. lim:.- och Elton.-Utskottens Sh mor ial, N:o 60, 61. 11 frelsehemman i Bohus Län befriande från rotering har af Hederv. BondeSlamiet blifvit återremilleradt; men då detsamma är vordet bifallet af I logioil. Bidderskapet och Adeln samt Högvörd. Preste-Slåndet den 30 sist lidne December och af Yällofl. Borgare-Slåndet den 4 Januari detta år, i anseende hvartill frågan, jemnlikt 75 § Riksdags-Ordningen, är genom 3ne Stånds beslut afgjord, så kan någon vidare behandling deraf å Utskottens sida icke ega rum. Stockholm 'den 4 Mars 1845. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Mars, kl 6 e. m. Memorial, med anledning af återremiss ä Utlåtandet, JY:o 25. Hederv.
N:o 126, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående beredande af tillfälle för ett antal industri-idkare och arbetare att besöka industri-expositionen i London; återremitterades. S. D. Föredrogos Lag-Utskottets betänkande och memorial: Betänkande, N:o 21, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag angående serskild nämd för bestämmandet af skadestånd i hvarjehanda fall; a/slogs. / Prot.-Utdrag den 10 Maj 1851. 265 Memorial, N:o 22, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande N:o 9: lades till handlingarne. Dito, N:o 23, i anledning af återremiss af betänkandet N:o 13; lades till handlingarne. S. D. Föredrogos Banko-Utskottets utlåtanden: N:o 34, i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 21; Ståndet, som vidblef i frågan förut meddelade beslut, lade detta utlåtande till handlingarne. N:o 35, i anledning af väckt motion om afskrifning af f. d. Handlanden 2V. J. Bergelins sterbhusdelegares skuld till Banko-diskont-verket; bifölls. Maj. Från Högloft. Riddershapet och Adeln. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utshottets, den 3 dennes på bordet lagda utlåtande: N:o 126, i anledning dels af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse, angående beredande af tillfälle för ett antal industriidkare och arbetare att besöka industri-expositionen i London, dels ock af väckt motion i samma ämne. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets följande utlåtanden: N:o 30, i anledning af Kommendanten, Majoren F. Bergenslråhles ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskontverket; N:o 31, i anledning af väckt motion om afskrifning af repslagaren i Umeå J.
Betänkande N:o 50. kunde tilläggas boställsliafvaren, och sålunda ett slags hälftenbruk mellan Kronan och boställshafvaren egde rum, har likväl, med afseende å den vid föregående riksdagar framställda anmärkningen, att en stor olikhet mellan förmånerna af de boställen, som hafva t. ex. 500 tunnland skog, och de, som hafva ringa eller ingen sådan, derigenom skulle uppstå, och enär förhållandet mellan omkostnaderna för och afkastningen af särskilda boställsskogar, äfven utan afseende å skiljaktigheterna mellan deras areal, otvifvelaktigt kan vara högst vexlande och ombytligt, Utskottet ansett den åsigten böra föredragas, enligt hvilken för hvarje särskildt boställe, der skogen upplåtes åt boställshafvarens egen förvaltning, bör af vederbörande myndighet pröfvas, huru stor del af den årliga afkastningen, efter uppgjord hushållningsplan, må årligen tillfalla boställshafvaren såsom ersättning för skogens skötsel och uppmuntran till dess vårdande, och huru mycket utöfver hälften bör till Staten eller den korporation, som fått sig Statens rätt med afseende å skogens afkastning upplåten, i vederbörlig ordning redovisas. Men då ingen nuvarande boställshafvare lärer skäligen kunna tvingas att antaga de af Statens förvaltande myndigheter sålunda på förhand och utan ömsesidig öfverenskommelse uppgjorda vilkoren för skogens vårdande, har det synts nödvändigt att lemna nuvarande boställshafvare öppet att, utan rationel skogshushållnings införande, behålla skogen på samma vilkor, som för närvarande, eller, der ej särskilda resolutioner annorledes förmå, till nyttjande allenast för husbehof.
Ett dröjsmål, hvarigenom förlängning af fängelsetiden endast drabbar den, hvars förfarande redan blifvit af domstol befunnet sådant, att han bör i häkte hållas, synes mig icke vara i graden af straffbarhet jemförligt med den försummelse, hvarigenom pröfningen af en möjligen olaglig häktningsåtgärd uppskjutes, och således den, som tilläfventyrs kunnat anses icke till häkte skyldig, likväl i häkte utan ransakning qvarhålles utöfver lagligen medgifven tid. Att den häktade sedermera befunnits saker till lifstidsfästning, var i förevarande fall en omständighet, som vid ansvarets bestämmande kunde hafva bordt mildrande inverka; men jag har icke trott förseelsens art kunna derigenom så förändras, att straffbestämningen rätteligen skulle kunna grundas på hvad sorn i sådant afseende blifvit för en annan och lindrigare förseelse stadgadt. l’å sådan grund har jag hos Kongl. Maj:t i underdånighet besvärat mig öfver Kongl. Hofrättens utslag; och målet beror för närvarande af nådig pröfning. Vid en utmätningsauktion, som af K. Bfhde i Jemtlands län blifvit utsatt å en hemmansdel i Hvattjom, bade Jon Nilsson i Hvattjom inropat denna hemmansdel, men sedermera icke fått behålla den, enär auktionsförrättningen, på gäldenärens klagan, blifvit af K. Bfhde ogillad, den 30 April 1850. Olver detta K. Bflides beslut bade Jon Nilsson besvärat sig i Kongl. Svea Hofrätt, men erhållit Kongl. Hofrättens utslag den 27 Augusti s. å. hvarigenom K. Bflides beslut fastställdes; hvarefter Jon Nilsson till mig inkommit med en klagoskrift, åsyftande åtal mot vederbörande och ersättning för den skada, han genom auktionens ogillande lidit. Efter granskning af de hos Kongl. Hofrätten förvarade handlingar i ämnet och en i April månad 1851 för sig gången brefvexling med Kongl. Hofrätten, har jag trott mig finna den anmärkning ligga K.