Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde för öfrigt icke vara aldeles oerhört, att Bruk oeh Manufacturer förut blifvit nediagde, och den utväg arbetarne dervid i sådan händelse begagnadt, att å annat ställe söka utöfning af sin slöjd eller förbyta densamma mot annat näringsfång, samt den förändrade rigtning invånarnes i ortens industri och förhållanden då äfven tagit, böra vid enahanda fäll hädanefter, derest de igenom tillämpning af den -föreslagne författning komma, att egarum, vara oppne för omtankan, utan att någon allmän våda skall inträffa. Hvad särskildt beträffar den yttrade fruktan, att genom rifiiingen af för en viss ort oundgänglige vattenmjölqvarnar, innevånare skulle kunna sättas i största förlägenhet, i afseende på tillfället till förmälning af sin Spannmål; så tro Utskotten denna fruktan vara mindre grundad, enär så beskaffade mechaniska verk, sorn qvarnar kunna dr ifvås genom andra medel än vatten, och utväg således icke bör saknas att genom en annan in» Lagutskottets Eetänkandett, 1121 rättning ersätta förlusten afen förstörd vatten qvarn; på icke få orter i Riket och ännu flere utom detsamma sker Spannmåls förmälning endast med tillhjelp af Väderc) varnar och den sednare tider tillhörande uppfinningen af Ångmachiner till åstadkommande af drifkraft, är för de flesta Mechaniska inrättningar lika användbar, som fördelaktig. Det skäl till ådagaläggande af den föreslagne tvångsrättens öfverflödighet, sorn man velat hemta från förutsättningen derom, att hvar och en vattenverksegare, skall frivilligt afstå sitt verk; då honom derföra erbjudcs en Summa hvarmed han skäligen kan vara nöjd, kunna Utskotten icke såsom tillfyllest görande antaga; enär en tämmeligen allmän erfarenhet talar emot den beredvillighet han i detta fall suponeradt hos Vattenverksegare. Flere bevis härpå skulle af Utskotten kunna anföras, men Utskotten inskränka sig till åberopande af endast eLt, hvarom Kongl.
Man har nemi. förespeglat den möjliga händelse, att ifall räntepersedlarne förvandlades i penningar, skulle i framtiden, genom spanmålsprisernes stigande och penningevärdets sjunkande, kronans verkliga inkomst af grundskatterne kunna komma ali förminskas. Men om så skulle hända, hvilket jag visserligen icke kan eller vill bestrida, ligger då deruti en så stor olycka för landet? — Beloppet af den statsinkomst, som under ifrågakomne 58 Den 8 Januari. rubrik innefattas, utgör för det närvar, ungefär 1,450,000 r:dr eller omkring gidel af statens samtliga inkomster. Oin nu staten på denna gidel skulle i tidernes längd förlora några procent, tror jag icke att bevillningen i följd deraf skulle stiga så mycket att det för de öfrige skattdragande blefve kännbart, llr von Hartmansdorff har, i fråga om formen, uppställt en sats i form af argument, som jag anhåller att fä till besvarande upptaga. Ilan har nemi. yttrat, alt folkmängden inom ett visst land alltid ökar sig i hastigare proportion än mängden af födoämnen och produktionen i allmänhet. Jag tror ej att så är förhållandet. De sednare årens erfarenhet inom värt land synes åtminstone icke visa ett sådant resultat, ty under det folkmängden årligen ökats, har jemväl på samma gång vår export af spanmäl betydligen tilltagit. Det är jemväl förespegladt alla löntagande embetsman, att de skulle göra förluster på sine löneinkomster ifall penningen skulle förlora i värde. Jag för min del hyser ingen farhåga derför att ju kommande Ständer skulle i det fallet ersätta löntagarne hvad de möjligen i nyssberörde afseende skulle kunna komma att förlora. Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte fä åtfölja remissen af K. M:s propos. till StatsUtsk. Gr. Anckarsvärd: Det är ingalunda min afsigt att här inleda en akademisk disputationsakt genom att till besvarande upptaga de satser Hr von Hartmansdorff här framställt. Det hade varit alt hoppas att jag åtminstone i afseende på kärlek för smör och bröd kunnat öfverensstämma med honom.
Tab. Litt. B. Angående geometriska tunnlandtalet af den odlade jorden och den naturliga ängen vid periodens slut, har uppgift endast meddelats från Luggude, Onsjö och Rönnebergs häraders fögderi, att nemligen den odlade jorden derstädes beräknats till 164,596 geometriska tunnland och den naturliga ängen till 32,500 tunnland. I Ljunits och Herrestads häraders fögderi utgör beloppet af den odlade jorden 17,671 tunnland. Öfver geometriska tunnlandtalet af städernes åkeroch ängsjord meddelas nedanstående tab. Litt. B. Från länets öfrige fögderier saknas uppgifter i detta hänseende. Jordens beskaffenhet är i allmänhet god. I vissa delar af Torna, Färs och Frosta härader jemte åtskilliga andra spridda ställen förekommer medelmåttig och svag jord. Allmänna brukning ssättet är vexelbruk med 7 till 8 skiften, med förändringar efter jordmånens beskaffenhet. Tab. N:o 2. Arliga utsädet å tunnland angifves i allmänhet vara det i tab. N:o 2 omförmälda. A väl häfdad jord är utsädet dock mindre. Det slag af blandsäd, som hufvudsakligen användes, består af korn och hafre eller ock af korn, hafre och vicker. Tab. Litt. c. Om tunnlandtalet af åkerjord, som år 1860 användts åt odling af särskilda sädesslag, meddelar följande tab. Litt. C. de inkomne uppgifterne. Tab. Litt. B. Tab. Litt. Areal af städernas odlade jord. Malmö Lund Landskrona Helsingborg Ystad Skanör och Falsterbo. Tunnland Aker. Hvete. Mg. Korn. Hafre. Blandsäd. Ärter. Bönor. Potatis. Vicker. Inom Luggude, Onsjö och Eönnebergs häraders fögderi.. Inom Ljunits och Herrestads häraders fögderi .
Och beträffande undflykten om uteblifven klagan af rättsökande och deraf härledd slutföljd, att ingen skada skett, har jag i underdånighet påminnt om den betänklighet, som nästan utan undantag afhåller parter från dylik klagan, nemligen farhågan att derigenom stöta sig med sina domare, samt om den ofelbara och oundvikliga skada, som alltid härrörer från uppehållet för den part, hvilken genom sakens afgörande skall vinna. Dessa underdåniga besvär äro hos Kongl. Maj:t ännu anhängiga. Af en hos mig gjord angifvelse har jag funnit mig föranlåten att vid Rådstufvurätten i Westervik låta tilltala Stadsfiskalen derstädes för den olagliga åtgärden, att hafva i häkte inmanat och qvarhållit en till staden under marknad den 8 Juni 1853 inkommen landtman, dels i anledning deraf att några silfvermynt, dem denne innehaft, förmenats vara falska, och dels under föregifvande af bristande underrättelse om mannens person och lefnadsställning, utan att i dessa förhållanden, efter min tanka, legat någon antaglig grund för den medfart, som honom sålunda öfvergått. Efter utförande af detta åtal har Rådstufvurätten genom utslag den 28 Febr. 1855 sig utlåtit och på anförde skäl förklarat, att Stadsfiskalen icke kunde i målet till ansvar fällas, samt i följd deraf ogillat de mot honom framställda ersättningspåståenden och ålagt målsegaren att godlgöra ej mindre allmänna åklagaren för hans kostnader, enligt derå ingifven räkning, med 21 R:dr 33 sk., än äfven vittnena omkostnaden för deras inställande med sammanlagda 15 R:dr b:co.
Denna lagförklaring, öfverensstämmande med den nyare nådiga Domenr har synts mig böra innefatta följande mening: alt när testamente blifvit till bevakning inför domaren uppvisadt inom den tid, som i 18 Kap. 1 § Ärfdabalken ulsättes, denna bevakning skall komma en hvar till godo, som någon fördel genom testamentet tillagd är, änskönt denne icke sjelf bevakningen verkställt eller derom föranstaltat*); alt när samtycke till testamente utan förbehåll är af arfvinge gifvet, testamentet då skall mot arfvingen, till fördel för en hvar af testamentstagarna, äga lika kraft, som om det blifvit lagligen bevakadt; att ett af flera än en gifvare upprättadt testamente, sorn efter enderas död vunnit laga kraft och ej kan af efteriefvande gifvare ändras, icke efter dennes död tarfvar ny bevakning; dock att härigenom ingen ändring sker i den klanderlid, som hvardera gifvarens arfvingar efter dennes död och derefter erhållen del af testamentet och bevakningen tillkommer, samt att när fullständig del af bevakadt testamente blifvit arfvingar lemnad, klandertiden skall derefter räknas emot alla testamentstagare, änskönt någondera af dem efteråt bevakat testamentet och arfvingarna del deraf gifvit. Min afsigt vid uppställande af dessa satser bar varit, att icke afvika från lagens verkliga mening, så att i detta afseende något hinder för den af mig i underdånighet tillstyrkta åtgärd ej måtte möta. *) Det har synts mig vara öfverflödigt att tillägga: så vida icke bevakningstid redan är af honom försummad. tiih. till R. Se. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för ar 1848. I anledning häraf lärer något beslut af Högsta Domstolen ännu icke vara fattad t. De öfriga af mig gjorda underdåniga anmälanden äro att hänföra till denna berättelses nu följande senare afdelning, hvilken angår Ij a g r e f o r m c 11.
Har reqvirerats af Förvaltaren vid Tumba Pappers-Bruk med 2.5 R:di hvart halft år. Sista utbetalningen skedde den 3 Maj detta år, hvarmed ifrågavarande Arfvode upphörde'att anordnas pä Bankens Omkostnads-Räkning, utan kommer det, enligt Herrar Fullmägtiges Resolution den i4 i samme månad, att hädanefter bestridas af Brukets Gassa. Anordnas Qvartaliter och upptages’ å Qvartals-Listan öfver Extra Arfvoden, sedan Enkan Lindbeck förut hvarje Qvartal styrkt sin fortfarande oförmögenhet till arbete. Återstående Bilagor till Banco-Utskottets Betänkande N:o 3," kvilia härefter följa, äro: Tableau öfver Discont-rörelsen vid Låne-Contoirefc i Götheborg, Tableau öfver Utlåningen pu Jern och exportable Effecter vid samma Contoir,. samt Tableau öfver Discont-rörelsen. vid LånsContoiret i Mamlö. Tableau öfver Discont-rörelsen vid Läne-Contoiret i Götheborg, ifrån dess början den i April 1824? till 182J .års slut. Öfvertagne Län från Banco-Discont-Verket, d. i April 1824 Utestående Län vid årets början, i Capital Beviljade Lån under årets lopp, d:o Inbetalte Lån under årets lopp, d:o Utestående Lån vid hvarje års slut, d:o Influtne Räntor Utgi fter: Aflöning och Resepenningar Discretioner, Arfvoden och Missräkn:s-p:gar Hushyra och Ved Postporto i Götheborg och Stockholm Contoirs-omkostnader Inventarier Ljuspenningar Revisions-kostnad Lagsöknings-kostnad . 182Ö. Summa för alla åren. Beloppet af pröfvade och afgjorde ansökningar om nya Förskott till Lagsökningar Skulder: Till Vexel-Banken Utelöpande Assignationer Till Ombudsmannen Balancerad Vinst . Lån under årets lopp Broo R:dr
Ehuru jag flera gånger uppträdt till försvar för de åtgärder, som varit föremål för BancoUtsk:s klander, kan jag likväl nu ej annat än biträda förslaget lill redaction af sjelfva decbargemeningen, emedan jag anser, det B. o. Ad., medelst uttryckande af någon slags compliment, skulle handla inconseqvent, då B. o. Ad. under discussionen öfver förevar, utlåt, gillat ett och annat af det klander, som Utsk. framställt. Jag tillstyrker således bifall till Ulsk:s förslag i denna del. Hr Bråkenhjelm: Jag anser för min pligt att upplysa, att då denna punkt till öfverläggning i Utsk:s plenum förevar, yrkades mindre fördelaktiga ordalag utaf ätskillige ledamöter. Utsk:s plenum försattes härigenom i en slags förlägenhet, vid åtankan pä, det Utsk. underkänt så mångå af Fullmäktiges åtgöranden, och då tillgrep man ordalagen i instrnclionen för Bancofullmäktige, hvilka ordagrant här afskrefvos i dechargebetänk. Utan att hvarken tadla eller berömma, tillstyrkte Utsk. i enlighet dermed, att B. St. ville bevilja Fullmäktige decharge, och jag vågar tillstyrka B. o. Ad. att bifalla betänk, sådant det är. Hr Frih. o. Ordföranden hemställde, om B. o. Ad. bifölle Utsk:s tillstyrkande, att Bancofullm. mätte varda frikallade frän all ansvarighet för de af dem, lill och med slutet af Juni månad detta är, vidtagne beslut och åtgärder. Bopades ja. H. B. o. Ad. åtskildes kl. £ till 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl]0 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 16 dennes. Justerades pleniprot. för d. 2 dennes. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exp.- Utsk. inkomne förslag lill R. St:s und. skrifvelser till K. M.:
I 22:dra Kap. 4:de §:n af sistnämnde lag, finner man visserligen något härmed likartadt; der heter nemi.: ”alt ho som fördristar sig att bruka Prästaembetet, och är ther till hvarken korad eller kallad, eller efter tiletta föreskrifna sätt af Biskopen ordinerad, han skall af Consistorio straffad varda”; men, för alt icke lala om det besynnerliga i ath ålägga ett straff, utan att på minsta vis detsamma specificera, så synes sjelfva valet af den auktoritet, som skall uptaga frågan, icke otydligt gifva tillkänna, att lagstiftaren ansett dylika öfverträdelser af kyrklig ordning böra bekämpas med andliga, icke med verldslig» vapen, så framt de icke väcka oro och förargelse inom det borgerliga samhället. För den s. k. Lutherska lärans bekännare torde det icke vara utan intresse att inhemta, hvad Luther sjelf säger härom uti ett bref till de Böhmiska bröderna, ett bref, som visserligen är uteslutet i de flesta uplagorna af hans skrifter, men som likväl återfinnes i några. Deri yttrar Luther sig sålunda: ”Ett annat embete är det helgade brödets och vinets invigning och utdelande, och det är här som dessa prester triumfera och herslin: detta medgifva de hvarken englarne eller den heliga jungfrun. Men vi förkaste deras drömmar och säga, att detta embete är gemensamt för alla, likasom för prestkasten. Och detta påstå vi, icke med vår egen auktoritet, utan med Kristi auktoritet. Han säde nemi. vid slutet af Nattvarden: Görer delta till min åminnelse! Genom dessa ord, säga dessa rakade papister, skulle presterna ha blifvit gjorda, och konsekrationsraakten dem anförtrodd. Men dessa ord ställde ju Kristus till alla de sina, närvarande och kommande, hvilka skulle äta af detta brödet och dricka af denna kalken: allt hvad sorn då anförtroddes, det an - D e n 14 N o v e m b e r. • 25 förtroddes ju åt alla.
Hr Lagercrantz, Adolf Jakob: StatsUtsk:t har såsom skäl för sitt afslag yttrat, att Ekegren icke varit ordinarie tjensteman i statens tjenst. Jag ber att få fråga, huruvida i Sveriges Statskalender uptagas extra ordinarie tjenstemän? Ekegren finnes emellertid deri uptagen och han måste således anses som ordinarie tjensteman. Då D:r Ekegren icke desto mindre, såsom uplyst blifvit, tjenat utan lön, tror jag att staten har ännu mera skäl att bifalla ifrågav:de motion, hvarföre jag förenar mig med Hr Olivecrona. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja en pension af 300 rdr åt framlidne Distriktsläkaren, Medicine Doktor Carl Petter Ekegrens enka. Efter framställda, samt med blandade ja och nej besvarade propos:r först å bifall till Utsk:ts hemställan, samt sedermera på afslag derå och den ifrågav:de pensionens beviljande, gjordes förnyad propos. om bifall till Utsk:ts hemställan, och sedan svaren derå likaledes utfallit med ja och nej i blandning, förnyades propos. om afslag å Utsk.-ts merberörde hemställan och beviljande af den ofta omnämnde pensionen, dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej; och förklarade H. Exc., det han nu funnit ja haft öfvervigten. 3<0 Dan 29 Augusti f. m. 73:dje punkten. Hr af Wåhlberg, Göran Diedrik: Inom Utsk:t liar jag yttrat en från majoritetens beslut skiljaktig mening, till stöd för hvilken jag hufvudsakligen anfört hvad i K. * Mits Propos. omförmäles, eller afl. Prof. Mosander?
Sladskassans skuld, efter afdrag af fordringar, hvilken vid 1847 års utgång utgjorde 209,187 R:dr l sk. 7 rst., har under dessa tre år blifvit ökad, hufvudsakligen genom nybyggnader, hvilka ännu icke äro fullbordade, och således ej kunnat i räkenskaperna till motsvarande värde uppföras, med 63,339 lbdr 7 rst., så att den vid 1850 års slut utgjorde 272,526 R:dr 2 sk. 2 rst., häribland inberäknade å ena sidan alla Stadens skulder, således ej blott de reverserade och med ränta löpande, utan äfven sådana uigiftsmedel, som Drätselverket vid nämnde års slut var skyldigt, men icke då betalt, och följaktligen såsom skuld balancerat, t. ex. Hamnoch Brobyggnadsfondens, Inqvarteringskommissionens och allmänna Barnhusets återstående tolagsandelar för äret, samt å den andra stadskassans tillgångar ej allenast reverserade och med ränta löpande, utan äfven andra fordringar, t. ex. hos uppbördsman, hvilkas slutliga uppbörd icke kunnat vara vid årets slut levererade, behållning å räkning i Rikets Ständers Bank m. m.; fastigheterna dock undanlagne. Då likväl denna jemförelse ej upplyser förhållandet med stadens räntebärande skuld, införes tillika för sådant ändamål följande beräkning: Stadskassans skuld utgjorde vid 1848 års början, enligt obligationer, löpande med 4|- procent ränta och utan rätt till uppsägning å långifvarens sida Dito dito 4£ procent
I de fall åter, då skärkarlen, antingen på öppet vatten eller på is, kan fragtas till fasta landet, der skjutsen kommer i fråga, så är det att anmärka, att utom den väg från 3 till 10 ja till och med 12 och i5 mil, som den skjutsningsskyldige oftast har att tillryggalägga, innan han anländer till skjutsningsstället, der det lika ofta händer, att för tillfället omöjligen öfverenskommelse kan träffas, utan betydligaste upoffring, är han jemväl alltid blottställd för prejerier, hvilket ådagalägges deraf, att för t. ex. de Skärgårdsboer, som ej äro mer än 3 å \ mil aflägsne från hufvudstaden, är vanligt accord här på Packartorget vid sådane tillfällen roRrdr B:co för hvarje par hästar. Orimligheten af denna dryga afgift faller alltför klart i ögonen, för att den ej skulle ådagalägga, huru nödvändigt det är för skärgårdsboen, att blifva befriad från en sådan tunga. Denna tunga, om den i fredstid påkommer, 196 Den tg Februarii e. m, kan, ehuru orimlig, fördragas, men i krigstid kan den ej utan största förlust — till och med för Kronan — utgöras. Ty då det kan inträffa, hvarpå under sednare tiders krig gifves exempel, att Kronoskjuts 12 gånger om året träffat hvarje hemman, i skärgården, så är det äfven naturligt, att de hemmansägare som äro urståndsatte att sjelf förrätta skjutsen, måste befria sig derifrån genom accord, hvilket för sådane år upgår till 120 R:dr B:co, utom resekostnaderne till och ifrån skjutsningsstället, och således måste de utarmas, samt slutligen ej kunna utgöra sine öfriga onera till Kronan, hvilken just under sådan tid af dem är i högsta behof. Jag anhåller om återremiss, och alt dessa mine anmärkningar må communiceras de öfrige Stånden. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till återremiss af EkonomiUtskottets förevarande Utlåtande. Ropades
En essay öfver Friedrich Nietzsche af Ola Hansson. Inom den mensklighetens élite, hvilken danas af de banbrytande andarne, kulturheroerna, fins det tvenne hufvudgrupper och tvenne grundtyper. Å ena sidan de som gifva ökad fart åt eo tidsströmning eller skärpt relief åt ett tidskynne, — de som afclula och fullkomna det ideal, hvarefter de närmast föregående sligtena sträfvat, de som visserligen gå i spetsen för det stora tåget, men i massornas egen riktniDg. Å den andra sidan de som simma emot strömmen, de som ställa sig framför den blindt och slentrianmessigt framstormande menskligheten för att väcka henne ur den hypnotiska sömn, i hvilken hon vandrar, — vandrar med ögon och tankar fixerade på den blänkande punkt, på hvilken hon stirrat så länge, att sinnena omtöcknats och hela verlden utom denna lilla enda punkt försvunnit, — omdanarne af grandvärdena, nyodlarne inom kulturen, de andliga upptäckts-resandena, de som länka nya banor för utvecklingen och gifva slagtet oya suggestioner. De förra bilda ändan af en trfid, hvilken sammanbindande sträcker sig fram genom de föregående tiderna, den sista knutpunkten af den samma; de senare åter utgöra det skenbart lilla nystan, som skall upprullas och visa vägen för den sökande menskligheten i labyrinten af de tider som komma * Vr Dagms Krönika. 26De stora vägvisarne, fullkornuarne, anfbrarne, kunna den dag som är ha en sv&amp;r lott, — de äro dock vissa pä att nnder morgondagen varda kanoniserade af en trogen skara, som fbljt i deras sp&amp;r ooh som i denna korta tid vuxit upp från de relativt fl till de absolnt många. De andra, profeterna, räkna med större tidsmätt. De äro att förlikna vid fyrb&amp;kar, som glimma ute öf-ver verldshafvet i fjerran horisonter, och deras siande visor gen-ljuda i ännu menniskotomma öknar såsom det tunga vingsuset af stora hafsfåglar ute öfver oändliga hafsvidder.
Hon lät så skjuta sina snäckor i sjön, och utrustade dem på det aldra bästa med kostligt gods och valdt manskap. Derefter gick prinsessan om bord tillika med sin unge son, hissade segel på förgyllda rår, och så foro de lustigt öfver hafvet till Engeland. När nu den präktiga skepps-flottan kom utanför staden, blef mycken oro och uppståndelse derinom; ty alla trodde att det var en fiendtlig härs-makt. Men konunga-dottern lade till vid bryggan, och skickade sände-bud till konungen, att hon ville träffa prins Venius. Då vardt konungen mycket tvehugsen, ty han mindes rätt väl att prinsen blifvit kastad för vild-djuren, ehuru han icke vill bekänna det. Han höll så råd med sina män, och öfverlade hvad nu vore att göra; men ingen visste hjelp i en slik farlighet. Slutet blef, att konungen skulle skicka sin äldsta son, efter som han icke kunde skicka den yngsta. Der affärdades så bud till konunga-dottern, att prins Venius skulle komma den följande dagen. Arla om morgonen lät prinsessan breda gyllene täcken öfver vägen, och satte sig sjelf med sin lilla son på skeppsbryggan, för att emottaga konunga-sonen. När det så hade lidit en stund, kom den äldste prinsen ridandes ut ur staden, och aktade fara till skeppen. Vid han nu fick se hvad präktiga täcken voro bredda uppå vägen, kunde han icke nog undra öfver all denna rikedom, och höll åt sidan, att icke hans gångare skulle trampa så dyrbara tyger. Han kom så ned till skepps-bryggan, hvarest konunga-dottern satt i högsätet, omgifven af allt sitt folk. Men när den lille pilten såg honom varligt skrida fram, ropade han med ifver: »icke är denne min far.» Äpplet i gossens hand satt ock qvar såsom tillförene. Då måste prinsen vända hem, med ringa heder och oförrättadt ärende; men prinsessan lät förkunna, att hon icke skulle fara dädan, innan hon hade funnit den rätte prins Venius. Andra dagen skickade konungen sin andra son; men det gick på samma sätt.
lag tror derföre, att nationalkänslan horde föra oss lill att vilja börja med jernvågsanläggningar just i den del af riket, som slår närmast kontinenten, sä att utländningen, när han kommer hitöfver lill Skåne, kan lill en början åtminstone få del nöjet att färdas lika beqvämt, som han är van vid hemma hos sig. Jag vill endast i förbigående vidröra en sak, som ligger uppenbar för oss. Jag tror alt vi icke hafva mer än två Skåningar här närvarrde. Sällan under vära Riksdagar se vi någon af dem här, utom då fråga varit, alt motsätta sig representationssättets förändring. Jag är öfvertygad derom, ali om vi hade jernväg ifrån Skåne hil upp, så skulle äfven Riddarhuset hafva nöjet att se flera af den rika Skånska Adeln här. Jag ber nu alt få öfvergå lill Småland. I Småland är förhållandet hell annorlunda än i Skåne, ty afståndet frän medelpunkten der lill kusten är mer än dubbelt längre, än hvad det befinnes vara i Skåne; jag menar att del är 12 mil ifrån Wexiö till kusten. Ifrån min egendom, der jag bor vid Calmar, räknar jag ungefär 14 mil till den punkt der man föreställer sig att jernvägen skulle komma att gå fram, om den gick ifrån Malmö lill Jönköping, och afståndet ifråp denna jernvägslinie till vestra kusten lärer vara 10 å 11 mil. Dä må man erkänna, att väglängderna till afsättningsort der äro så betydliga, att landel behöfver understöd af kommunikalions-anslälter; åtminstone skall den, som sett den arma Smålänningen föra sina varor på en kärra ned till stranden, — som bar sett dem, som bo i södra delen af Småland, föra en tolft bräder ända ned till Lunds torg eller ned till Calmar, erkänna att det tillståndet behöfver förbättras; men, säger Hr Bildt, del är ett fattigt land, så alt icke produktionen der kan åstadkomma all banan bär sig. Jag tror väl icke, att den till en början kommer att bära sig serdeles väl, men då Hr Bildt fästat sig vid de många bruk, den vestra banan skulle passera, så skola vi komma ihåg, att Småland visst icke år ulan bruk.