Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Påståendet, att ingen är tvungen till Assignationefnas emottagande, torde bäst vederläggas deraf, att om hvar och en, sonl med ena handen utbjuder eti Assignation till betalning, med den andra framlemnade motsvarande Summa i Bancosedlar eller Rikets gångbara Mynt och lemnade emottagären fritt val, skulle säkerligen i de flesta fall hvar och en vägra att emottaga Assignationen, och detta torde nog visa, att endast svårighet, att få betalningen i gångbart Mynt, kan i allmänhet förmå Personer att antaga Assignationerne. För öfrigt vet jag icke, då man vill tillåta skrifna löpande Assignationers gångbarhet, på hvad grund man kan förbjuda de tryckte och graverade j ty ratio legis måste väl vara densamma , att om det ena slaget förbjudes för deras skadlighets skull, mäste väl det andr® äfven på samma grund förbjudas. Jag färsålea des vördsamt anhålla om Proposition till bifall af LagUtskottets Betänkande Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Rein-' hold: Då det, som Friberrarne Boye Och Ce.' Berström nyss yttrat , är fullkomligen instämmande med min öfvertygelse, anhåller jag, att9 till stöd för vår gemensamma tanka, blott få tillägga den anmärkningen, att det förefaller mig underligt, att i en tid, då FinanceRegle.* ringen Den 16 Maji. 401 ringen synes gå derpå ut, att inskränka RörelseCapitaiet så mycket som det är möjligt, inan äfven skall söka betaga enskilta Personer förmågan, att genom en obehindrad Assignerings-rätt uti affairer komma ifrån hvarandra. Ått inskränka denna Assignations-rätt derföre, att missbruk stundom inträffat, genom förfalskade eller ovigtiga Assignatioriers utgifvande, synes mig vara detsamma, som om Lagstiftande Magien, af dea orsak, att Concourser ofta inträffat, eller derföre alt erfarenheten visat, det missbruk med Enskiltas Skuldsedlar ägt rum, ville förbjuda Enskilta att utgifva Förskrifningar; men hvilket vore ett påtagligt förnärmande af Medborgares fria handlingsrätt.
Jon Jonsson. C. Sylvan. ( Litt. B, uteslutes såsom serskildt tryckt och kringspridd.) Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts]Betänkande, angående väckt fråga inom 126a Stats Utskottets Betiinii anden, det Hedervärda Bonde-Siandet om AcadtmieDomkyrkoVisingsborg!; Skolergodsprebende Anneteoch de plös Ustis ans hg ne Hemmanssamt Mi* litie Boställens läsande till Skatte, H os det Hedervärda Bonde-Ståndet Ilar Riksdagsmannen Jo/i. Magn. Wessing väckte fråga örn tillstånd för Acadernie-Hemmans åböer, att fä lösa sina hemman till Skatte, likväl dé hemman undantagrte, som af Academierne blifvit in* köptej och således äro deras proprie Egendom s hvarvid han föreslagit, att de åböer, sorn mägtade ärläggai den summa Riksens Högloft. Stärt-' der, i grund af det sist Uppskattade Hemmans* -värde, behagade fastställa, skulle därå ärhålla e® verdelig ägö så länge de räntor, sorn antingen blifvit eller nu blifva stipulerade, af Hemmanet i sin laga Ordning till Academierna betalas, dock att. denna Skatteköpeskilling måtte fördelas att utgå på flera år, så att å eria sidan Aboerne förmådde den att utgöra, och å dell andra, Stabs-Cassan däraf erhöllo en successive inkomst; Förklarandes Riksdagsmannen TFess/ng, att, då Academierne likafullt undfå den Skatt de äro berättigade att ärhålla, skall hatts framställning endast åsyfta en tryggare besittningsrätt och full säkerhet, att å jorden nedlagde kostnader och mödor mätte blifva arf för efterkommande, till uppmuntran alt följa för odling nitfulle Förfäders efterdömen.
Anledningen torde likväl kunna gissas, när vi besinna, att han låter henne kalla sig en ”sorgsen skogs-poet”, och sjelf kallar sitt qväde ett ”bonde-qvad, som ej har annan mor än skogen”. Sannolikt bör man då söka skälet i Thalias ursprungliga egenskap af landtlighet, af bevågenhet för åkermän, af förtrolighet med deras villkor och lefnadssätt. Liksom Stjernhjelm hade i vårt språk infört Hexametern, så införde Dahlstjerna, genom detta minnesqväde, den romantiska konst-hjeltediktens versform, den åttaradiga Stanzen; änskönt ej fullt ut danad efter de italienska mönstren, utan (på Lohensteins vis) construerad af alexandriner. Försöket är ett jätte-försök: ty stanzernas antal utgör tvåhundra sjuttien. Men härtill inskränka sig ej hans förtjenster. Hans skalde-anlag må allsicke föraktas. Redan denna Tillegnan, till den nyss på thronen uppstigne Carl XII, bebådar någonting läsvärdt: Se, milde Sveriges Kung, ned af gullthronen höga Till dessa tunna blad; tag med blid hand emot Och stärk de blöda97 rim, och mig, med nådigt öga: Dem underdånighet lagt bägge för Din fot! Jag vet: båd’ Skald och Sång, vi duga bägge föga Att visas fram för Den, som styrer jordens klot. Det är ej Kunga-likt, som växer näst vid plogen; Och har mitt bonde-qvad ej annan mor, än skogen. Men om, hvad Kungar gifs, hvad Herrans Smorde taga, Allt uti majestät sig skulle kunna te: Hvar finns, bland alla de der skatt och skulder draga, En undersåte, som slik gåfva kunde ge? Men, liksom solen plär med ljusa strålen daga Den sida, djupa dal, och åt gräshoppan le; Som alle Kungars Kung åt Barnens lof sig gläder: Min Konung, gör ock så! Hans ställe Du beträder. Då skall min harpa, som med hopp och tvekan tvistar, Som nu i stridan ström sin tåreflod utgöt, Som Din Herr Faders graf besjunga sig fördristar
Så hette det då; förslaget måste öfvergifvas. — Således: när en ändring afses i Ridd.Ordn., en ändring af erkänd nytta, i det ädlaste syfte föreslagen, — jal då kan, utan de 3 Medståndens samtycke, R. o. Ad. icke reformera sig sjelf. Men åsyftas att för roskull kullkasta arfslagarne, sådana de varit ett halft årtusende, — att omintetgöra Adelns väsendtligaste rättigheter — å! icke fordras dä Adelns bifall. Derom kunna de tre Stånden för sin del besluta och framlägga beslutet, såsom R. St:s, till Konungens stadfästelse! J sen, mine Hrr! med detta sätt att efter omständigheter jemka lolkningarne, ändra måttstocken, — kommer man långt! — Nog långt, i sanning! — något längre än skäligen medgifvas kan: ett godt stycke på den väg, som leder till upplösning af Sveriges regeringssätt. Den 8 Februari f. m. 179' Ty, vare derom pä det uttryckligaste erindradt, — icke, om ock det vore än så lätt, gör man sig besväret att bevisa, det frågan måste anses efter 114 § Reg.F., för det lumpna ändamål att bibehålla vissa individer vid en högre arfslott. Vöre frågan om egendoms fördelning emellan individerna, så vore den för mig i yttersta grad betydelselös och likgilltig. Men — frågan är om dess qvarhållande, åtminstone något längre, inom ätter, hvilka utgöra ett Stånd., ett Stånd, sorn måste försvinna, när det förlorat sitt rotfäste i jorden, ett Stånd, så oumbärlig för ärfteliga monarkien, att, funnes det icke, så borde det tillskapas. Ty ännu lärer ingen finnas, som vore beredd alt påstå, det äfven monarkien skulle vara rätt väl umbärlig. Funnes någon, så skulle hans politiska chronometer vara af slät beskaffenhet; missvisningen vore en obetydlighet, — endast några århundraden! Jag återgår till min bevisning.
Ett helt fönster i » Bon Marché » är upptaget af uniformsklädda dockor, stora som pojkar på S — 10 år, ett annat af en fästningsterräng, planlagd med en strategisk noggrannhet, som en militär af facket kanske kunde ha nytta eller åtminstone nöje af att studera, ett tredje helgas åt bébén — bébén i dopklädning med ett passande uttryck af högtidlighet öfver sin lilla nymorgnadc fysionomi, bébén i bärkappa och flor öfver ansiktet och bébén, som går — stadigt nog, tycks det — på sina små tjocka fötter, klädd i hvit yllekofta och hvit ylletocque och nog så fiffig och försigkommen i sin lilla hvita kjol. Det är omöjligt att taga dem för dockor — de se också ut som de för länge sedan öfvergifvit hvarje försök till illusion i det fallet och icke hade mer än en ' äregirighet: att bli ansedda som yngre medlemmar af familjen. Framför denna konstgjorda barnavärld stannar den lefvande, förvånad och full af beundran, men utan att därför ett ögonblick glömma att se efter, om det är samma skinn i muffen som på kjolkanten, och om dopklädningen skulle kunna tåla vid en tvätt. Åtminstone ser det ut, som om dessa funderingar upptaga en parisergamin på 10 — 11 En liten pojke, som inte ser ut att vara rikare än hon, och som står och håller sin mamma i kjolen, betraktar samma trumpet och samma dockor, medan hans lilla hand öppnar sig för att visa en slant och sluter sig om den igen så hårdt, som endast en barnahand kan göra det, med ett grepp, fastare än den giriges, och en tilltro, stor nog att kunna köpa världen och all dess härlighet. » Nå, hvad har du bestämdt dig för, André? » frågar modren.
Redan 1701 uphörde bidragen att, annat än undantagsvis, utgå till rusthållarne utur denna så kallade Reservmedelskassa, hvilket gjorde att densamma år 1766, då den öfverhmnades till KrigsColJegii förvaltning, hade växt till en, i förhållande till dess grundfond, ganska betydande summa, och, ehuru från sistnämnde år bidrag till både karloch hästmunderingarne vid kavallerikompaniet, i mån af behof utgått, fortfor dock kassan att ökas, så att den år 1852, då den ingick till den nybildade Roteringskassan, utgjorde närmare 38,000 lldr Bko. Denna kassa är således bildad af Statsmedel. Som det nu är denna Roteringskassa, sorn skulle enligt reglementet betala bidragen till så väl soldatsom hästmundering vid samtlige rotar i Jemtland, så undantog af denna anledning K. M:t, i sin nåd. Propos. vid sista Riksdagen om uphörande af rotehållarnes bidrag till soldatmunderingen, rotarne i Jemtland från denna förmån. Ständerna funno emellertid för godt att befria äfven Jemtlands rotehållare, eller rättare roteringskassan, från denna afgift, och man kan säga att Statsverket nu t venne gånger betalar beklädnadsbidraget för rotehållarne i Jemtland. Det är således på den grund, att roteringskassan är af Statens medel bildad, söm jag, för min del, anser det skulle vara obilligt, om Statsverket nu öfvertoge rotehållarnes hittills af kassan bestridda andel i kostnaden för sadelmunderingens underhållande. Jag yrkar fortfarande afslag å Utsk:ts gjorda framställning. Hr Montgomery, Gustaf:
Uti en inom Borgareståndet, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, väckt motion, i hvilken flere Ståndets ledamöter instämt, har Herr Stolpe, med tillkännagifvande, att den öfversättning af Konungariket Belgiens provinsoch kommunallagar, hvilken såsom bilaga åtföljt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets under M i 27 afgifna Betänkande angående kommunal-styrelser m. m., blifvit verkställd af Sekreteraren i Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vice Häradshöfdingen Ludvig Möller, anfört, att, då motionären erhållit nyssnämnda Utskotts uppdrag att bereda sagde ärende och deri utarbeta förslag till utlåtande samt i anledning häraf, med kännedom derom, att Möller genom särskilta studier gjort sig närmare förtrolig med det Fransyska lagspråket, anmodat Möller att verkställa omförmälda öfversättning, motionären ock ansåge sig pligtig att för Möllers besvär med detta arbete, som innehölle 7 tätt tryckta ark, söka förskaffa honom en skälig ersättning; hvarföre, med upplysning tillika, att Möller i detta afseende icke velat uppgifva någon viss summa, under förklarande, att han funne sig belåten med det belopp, som kunde komma att honom tilläggas, motionären, hvilken icke heller tilltrodde sig att kunna härutinnan göra något bestämdt förslag, hemställt att Rikets Ständer måtte, antingen genom särskildt beslut eller i sammanhang med reglerandet af riksdags-kostnaderne, bevilja vice Häradshöfdingen Möller en lämplig vedergällning för ofvannämnda öfversättning. Stats-Utskottet, till hvars handläggning denna fråga blifvit remitterad, får i anledning deraf anföra, att som ifrågavarande af vice Häradshöfdingen Möller gjorda öfversättning blifvit för ett Rikets Ständers Utskotts räkning verkställd och detta g Stats-Utskottets Utlåtande M 283. arbete icke kan anses hafva utgjort ett Möller, i hans egenskap af tjensteman vid denna riksdag, tillhörande åliggande, Stats-Utskottet, lika med motionären, finner billigt, att en lämplig ersättning derför varder Möller af allmänna medel tillagd.
Såsom följd af besluten vid nämnde punkt, hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet jemväl afslagit 34:de punkten, angående tillämpning vid den höstetiden skeende markegångssättning af samma grunder, som för markegångssättningen i April blifvit i afseende på prisbestämningen föreslagna; hvaremot sistnämnde punkt blifvit af de 2:ne öfriga Riksstånden bifallen. Då således, i afseende på besluten öfver berörde 2:ne punkter, två Riksstånd stadnat emot två, anser Utskottet, på grund af 75 § Riksdagsordningen, de i samma punkter framställda förslag böra betraktas såsom förfallna. Utskottets i 35:te punkten gjorda förslag, att omröstningarne hos deputerade för markegångssättningarna måtte ske per capita, är afslagen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, men bifallen af de 2:ne öfriga Riksstånden. Vid denna sakens utgång lärer således berörde förslag förfalla. Hvad Utskottet i 36:te punkten rörande omröstningssättet hos bemälde deputerade eventuelt hemställt, äfvensom det i utlåtandet N:o .312 i ämnet afgifne yttrande, är dels bifallet, dels lagdt till handlingarna. Slals-UlskoUets Memorial, N:o 519, 21 S7:de punkten, angående pröfning af besvär öfver markegångssättningar, och 38:de punkten, i fråga om serskiide ombuds för räntegifvare och räntetagare tillkallande till markegångssättningarne, äro af samtliga Riksstånden bifallna. Hvad Utskottet i 39:de punkten föreslagit, i afseende på utfärdandet af förnyad författning rörande markegångssättning och dermed gemenskap egande ämnen, är bifallet af Borgareoch Bonde-stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, såsom följd af desse Riksstånds i berörde ämnen förut fattade beslut, ansett Utskottets ifrågavarande förslag förfalla. Då således i denna fråga två Riksstånd stadnat emot två, lärer följaktligen Utskottets ofvanberörde förslag böra anses såsom förfallet.
Utskottet förra gängen ä Cwakcerer »Natte afgift ä nyo förekommit, har söttopvek Veras inträffat sädant Högloff Utskottets sivar innerattari och allenast ett Stånds pluralitet godkändt, och äter ett annat ogillat asgisten ä Caracterrr, samt Ledamöterne af de bäda öfrige refpecrtwe Ständen stadnat emellan sig t paris vors. Med z6o Den 5 Ja,mani. Med öfwerensstämmelse af deri för hela nur warandc Bewillnings-svstemet antagne saks, att Beskattningen endast bör haswa lili föremal inkomst och sörmögei men ej titlar elier älskilnoden l blotta benämningar, finner jag mia ej kunna frän.räda mm förut yttrade tanka härutin, nan, utan uc>d?r Åberopande af de tkäl mitt dä osgifne andragande uptager, jamt l oförändrad öswertvaelse, att Caracterer döra anses salom gune för nadeoch belöningsdewis, men ej törwai.dlaS till runga och olägenhet för tust innehafware, aldraminst, ealigtFörsiaget, end st drabba de fattigare, som icke betala för inkomst; orkar iaa nu widare, att Earacterer frän Bewillning mätte ftikännaö, och doppas att Rik e >s Höglofl. Ständers härom widtagne beslut, bevistar ten uvvmärkjamhet och godhet, hwarmed mm erinran l detta ämne förut bilfwik omfattad. Lika orättwis och kwsse än mer afwikande frän antagne grunder och hufwudprmcipen, anker jag widare, det alwen utan all anledning frän Riksens Höglofl. Ständer, af Utskottet ajorde tillägg, att alla större och mindre Castor böra taxeras för deras behällna inkomst.
St. måtte, i stöd af 109 §. i Reg.F., hos K. M. i und. äska en månads förlängning - Den 7 April. 9 ning i Riksdagstiden; och om R. o. Ad. skulle anse ett sådant beslut böra vidtagas, torde MedSt. inbjudas att deruti instämma. Uppå derom framställd proposition biföll R. o. Ad., hvad Hr Cederschjöld nu föreslagit. Föredrogs ånyo Bevilln.Utsk:s d. 17 sistl. Mars e. m. pa hordet lagda memorial N:o 2, ang:de återlembande af Prosten Doct. Björkmans till PresteSt. ingifna memorial om portofrihet för contractsprostarnas skrifvelser i embetsärender. I sammanhang med detta memorial, hvars afgörande R. o. Ad. d. 24 sisth Mars e. m. uppskjutit, tills PresteSt:s beslut blifvit kändt, föredrogs nu: 1:0 PresteSt:s prot.utdr. af d. sistl. Majs, af innehåll, att Ståndet, efter de upplysningar, som under discussionen blifvit meddelade, beslut t att låta den af Prosten Doctor Björkman väckta fråga förfalla samt att lägga Bevilln.- Utsk:s memorial N:o 2 till handlingarna; 2:0 BorgareStis prot.utdr. af d. 20 sisth Mars, af innehåll, att Ståndet, med ogillande af Bevilln.Utsk:s memorial N:o 2, förklarat den deruti omförmälda motion böra af Bevilln.Utsk. pröfvas, samt 3:o BondeSt:s prot.utdr. af samma dag, af innehåll, att Ståndet, med bifall till Bevilln.Utsk:s memorial N:o 2, ansett Prosten Doct. Björkmans motion böra remitteras till StatsUtsk. II.
dömt vår +? / .c Antigene att (dö! Af Selma Lagerlöf. M e n kronor bura dessa sneda j a f o r; Förzmti ' ranszvirda, AmzIfdn, drist@ hogo Och det tir just so111 ont dct siitnef / titt@; - P2 den, som går med &amp; ar i sitt @ a, och du s&amp; blickeiz tmitfcrrAtt se dit t *, A f grönska, S, af a m n t st; - deiz fogn, Så tyck ' s det, iiiien ht? @ knrz ja,? ej s i ~ u, Som skulle sorgen tizindl~ vii / &amp; iv@. En gaminal herre g27- der m kelt snktr!, T h g t stödd mot Ku$pe~z, 01 hans h a f t cFr bi ' ictez; HiTns uizga dotter, sonz iir med att zlakfc, Går med kans ena hand i s i m slrtfctt. f i n? / råste få h a r sten, hvnrt hjds$; - crrhtn Och darrar flel-n ginger i wzimtci~ Samt tanker $2 15211- sfai-K hoit ville vaiv För att deft gamle sKynlJn i all foi-Q. Och flickali vet så väl, hur det skall vara; Om mat och vin hon ordar bred och vida, Och väljer ut bland deras, vannars skara Till gäster d m, som gubben bäst kan lida. Han gi ?r och njuter och är ängs&amp; bara, Att &amp; gen skall på festen glä$e sfrzk ' a. wDd, barnet mitt, cEa just för &amp; g det gäller, Ty di? kan jag e j hje@a till, ja$ hällerw. Och dermed börja dessa bada skritta, &amp; st nog kan flickans löje konstladt tona. Hon ser j a träden: mdnn ' de också fatta Hur liten ii4 som stornien skall dem skona.
Då en brottsling häktas och man vill konstatera, om det är ett återfall, skola dessa mått lätt förråda brottslingen, äfven om hans anletsdrag förändrats. Hufvudets mått är det vigtigaste, då denna kroppsdel minst af alla är underkastad förändring. Herbette yttrade sig derpå om den användning, denna metod skulle kunna erhålla i de internationela förhaJlandena med afseende å brottslingars igenkännande och utlemnande. Etter kongressens slut höll professor Moleschott ett tal, som gjorde ett oförgätligt intryck på dem, hvilka hade den lyckan att höra det. Han böljade med att erinra om den bekantskap, han för 24 år sedan gjorde med Lombroso. Vid den tiden, 1861, var det italienska Rom ännu endast en dröm. Pä den utveckling, som under denna tid gjorts, vore äfven den första i Rom hållna antropologiska peniten-tiärkongressen ett bevis. Talaren fann, att i denna kongress deltogo tre generationer: den käcka ungdomen, den trygga mannaåldern och den ärofulla ålderdomen. Talaren gaf kongressens medlemmar tre värdefulla råd: att vara försigtiga med siffrorna, som vore tveeggade svärd; att undvika anto-logism genom att studera brottslingen och ej brottet samt att ej förfalla i sofismen » cum hoc ergo propter hoc », sär-skildt med hänsyn till statistitiska undersökningar. Han framhöll, att det ej fanns något förhållande i lif-vet, hvars grundliga studium ej tjenade hela lifvet och alla vetenskaper till nytta, och anförande Victor Hugos ord: * L ' idéal tombe m poudre au toucher du réel *, framhöll han vidare, att detta ej kunde sägas om vetenskapen, hvars ideal alltmer drager sig undan för vetenskapsmannen, som sträfvar mot det samma. Vetenskapsmannens lösen borde vara den samma som drottningens af Italien: » Ständigt framåt! » Applåder af varm beundran och sympati helsade detta utmärkta tal af den berömde senatorn Moleschott, hvilket bildade en värdig afslutning af kongressen.Stockholms dramatiska scener. December — J anuari. Öfvereigt af Karl Wåhlin.
År 18335 Nämndemannen Lars Nilsson i Froarp, Blekinge Län ; År 1833: Förre Riksdagsmannen Jöns Persson i södra Möinge, Malmöhus Län ; och År 1834: Förre Riksdagsmannen Per Nilsson i Genastorp, Christianstads Län; till Revisorernas Suppleanter: ito Förre Riksdagsmannen Jöran Jönssön i Borrby, Christianstads Län; Prot.*Utdrag den is Mars 1830. 135 a:o Förre Riksdagsmannen Assor Chtrstinsson i Malmohus Län; 3:0 Förre Riksdagsmannen Per Persson i Hörby, Blekinge Län; och 4:0 Riksdagsmannen Anders Nilsson i Tollarp, Malmöhus Län - STOCKHOLM, tryckt i Marouardska Boktryckeriet, 1830. Pro ti Utdrag den i 3 Märs i83ö, i Den l3 Mars iS3o, Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln.
Troligen var det en sådan befattning, som hade gjort honom till Norrköpings-bo under Leopolds barnaår, då denne, hvars fader då var Tullförvaltare i Norrköping, erhöll tillfälle att lära känna honom och ofta vistas i hans umgänge. Wallenberg tyckte om den qvicke, lärgirige, vitterhets-älskande gossen; hvilken, å sin sida, omfattade den snillrike studenten med all sin ålders oinskränkta beundran. Ännu på sina gamla dagar hördes Leopold berätta: ”jag hängde honom alltid i råcken och bad honom göra vers”; äfvensom han ofta ur minnet anförde, eller uppläste, stycken af sin barndoms älskling 200. Någon tid derefter återfinna vi Wallenberg i Göteborg, såsom informator hos en Direktör Holterman. Ett följdrikt förhållande! ty genom denne sin patrons förord blef han 1769 Ostindisk Skeppsprest. Sedan han förut under en sex månaders resa besökt Danmark, Norra Tyskland, Holland, Frankrike och England, gjorde han i December 1769 sin första ämbetsresa till China med skeppet Finland, som återkom till Göteborg i Juni 1771. Vid ännu tvenne dylika färder medföljde han, 1772 och 1774; samt ämnade 1777 företaga en fjerde: men blef då utnämnd till Kyrkoherde i Mönsterås församling af Kalmar stift. Icke långt efter flyttningen till detta sitt med glada förhoppningar motsedda herdetjäll, dog han der helt oförmodadt, den 25 Augusti 1778, vid en ålder af blott trettiotvå år; ogift, men af talrika vänner saknad. Af en tillförlitlig sagesman 201, som känt honom helt nära och just på skeppet Finland – ”galejan” – var styrman under hans första Ostindie-färd, har jag hört honom beskrifvas, icke blott såsom en glädtig och underhållande sällskapsbroder, utan tillika såsom en rättskaffens och med stora predikogåfvor utrustad prest, af vida strängare noggrannhet i sina seder och vida djupare christligt allvar i sina öfvertygelser, än mången tyckt sig kunna dömma från skämtets (ofta långt drifna) frihet i hans ryktbara resberättelse.
Sammanjemkningen af skiljaktigheterne ankommer härvid, till en del, på utslaget af omröstningen öfver propositionen Litt. H; men då BondeStåndet gifvit Stats-Rådets Ledamöter öfver hufvud lika benämning, och då således Tre Stånd tillerkänt dem Rikets högsta värdighet, tillstyrker; Consiilutions-VtHottéts Memorial N:o 48- ti vordsamligen Utskottet antagandet af den redaction, sora Ridderskapet och Adeln uppställt, eller, annars, votering öfver nedanstående proposition: ”Den, sora bifaller, att Rikets högsta värdighet må tillerkännas StatsRådets samtliga Ledamöter, röste Ja;” ”Den det ej vill, röste Nej;” ”Vinner Nej, tillägges denna värdighet endast Justitiaoch Utrikes Departements-Cheferne, hvaremot de öfrige Stats-Rådets Ledamöter erhålla den närmast derintill.” Hvad åter angar Borgare-Ståndets serskilda mening, att JustitiaeRådens rang bör i §:n .utsättas och till General-Lieutenants värdighet bestämmas, hemställer Utskottet, om icke bemälde Stånd ville i denna, mindre vigtiga omständighet, lämpa sig efter Med-Siånden. Vidblifver dock Ståndet sitt yrkande, återstår votering öfver denna proposition: R. ”Den, som gillar uteslutandet, ur 34 §• RegeringsForraen, af bestämmelsen om Justitiae-Rådens värdighet, röste Ja;” ”Den det ej vill, röste Nej;” ”Vinner Nej, bestämmes, i samma §., deras värdighet till lika med General-Lieutenants.” 35 §• I stället för orden: ”Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Stals-Råden, ” har Ridderskapet och Adeln antagit: "Stals-Rådets Ledamöter;” Preste-Ståndet; ”Stats-Ministrarne, Ståts-Råden” och Borgare-Ståndet: "Stats-Råden."