Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt pros. eddan är hon god att åkalla af älskande, hvilkas förbindelse är förbjuden eller annars omöjliggjord. För deras bästa använder hon den inflytelse hon eger på Oden och Frigg. Loge, personifikation af elden i förstörelsens tjänst och som sådan tillhörande Surts husfolk. I kristen tid gjordes Loge till son af Fornjot och broder till Vatten och Vind (Hlér och Kári). Loke, den af Oden i Asgard upptagne jätten, son af Farbaute och Laufej. En af mytologiens mest betydande personligheter, i förening med Gullveig det ondas princip och karakteriserad med ett psykologiskt skarpsinne och en humor, som sakna motstycke. Det förfärliga och det komiska äro i honom sammansmälta till ett. Lone, dvärg. Lopt 1) binamn till Loke; 2) epitet till Valand som gudafiende betraktad och synonym till Valands binamn Dyr och Gust (storm, vind). Lora (Hlóra, Lóra). Pros. eddan har bevarat spår af en myt, enligt hvilken Tor vardt, likasom Tyr, under fredsåldern anförtrodd åt jätteväsen att uppfostras. Fosterföräldrarna kallas Vingner och Lora; men de måtte hafva brutit mot sin fosterföräldraplikt och sökt svika den sedan för jättevärlden så farlige Tor, ty denne drap vid tolf års ålder dem båda. En liknande myt förtäljes om Indra, den med Tor identiske ljungeldsguden i Rigveda. Sin äldre hammare, den af sten slöjdade, måtte Tor hafva medfört från dessa fosterföräldrars hus, ty hammaren kallas i Vaftrudnersmal för Vingners. 15, 34. Lorride, Loride (Hlórriði, Hlóriði), binamn till Tor. Lyngve, den holme i Amsvartners haf, där Fenrer, Loke och andra »världsfördärfvets söner» ligga bundna intill Ragnarök. 171, 174, 184, 188, 191, 193. Läbard (Hlæbarðr), binamn till Valand. Läding, bojan, hvarmed Fenrer vardt bunden.
Riksens Ständer, endast berättigade, at bestämma summans rälta belopp til fördelning wid en utgående ny Bewstlning och som äga i och med detsamma rättigheten för sig, at antaga eller förkasta Bewillnings-Utskottets betänkande, skulle, efter at hafwa förelaggt samma Utskott en Inckruäion, betagit sig nyttan af en oförtäckt förbättring i betänkande, i fall den, utöfwer en gifwen föreskrift stöde at utfinna, och utan wagfamhet, kuude ätmindsione wara möjelig. !45 Den warde Ledamotens yppade farhåga för hastwcrk, synes nu medgifwa, at Bewillnings-Utskottet får oafbrutet fortsatta sik pabegynka arbete i den wäg det sig föresatt at följa ock hwilken förandrad, skulle mindst göra dest, i Tio dagar anmanda möda förlo, rad, pä bekostnad af tid i lika manga arbetsdagar. Hushållning med tiden, hoppas jag, skall markel gen inga i dens afsigt, som ifrat för det mogna öfwer» wägundet. Pa desta goda, men kan handa svagt utförda skäl, hemställer jag i ödmjukhet til Herr Grefwen och Landt. Marskalken samt Högloflige Rldderskapet och Adeln, om icke Bewillnings» Ulst?otket, en gang fakt i ^Qivirö utan lulieuAion, ma fa dest werkeligen mödosamma arbete pa enahanda satt fullända som det börjat, intil dest det ager tilfälle framlägga 1789 arS Bewilkningöförordning i ek förändradl skick inför Riksens Ständer; hwaröfwer jag får den aran hos Herr Grefwen och Landtmarskalken begära xro^oiition. Herr k^stbervooä, ^ohgn iVilkelm. För at särta et Utskott i werkfamhet är, enligt min ranka, nödigt ar man för det bestämt upgkfwer de ämnen, hwarmed det bör systelsätta sig.
Prot1 i834. to Sami. t Afd. 17 j So Expeditions-Utikotlets Förslag till und. Shrifvslsc IV.o $4. i Nåder ville anbefalla undersökning om förhållandet samt meddela rättelse, om sådan af omständigheterne påkallades, men E. K. M. härtill icke i Nåder bifallit; hafva nämnde Fullmäktige vid nuvarande Riksdag å nyo väckt fråga oin berörde undersökning, med begäran, alt målet måtte till ny pröfning hos E. K. M. i uuderd. anmälas. Rikets Ständer hafva, i afseende på denna frågas behandling under föregående Riksdagar, inhemlat: att genom Kongl. Brefvet den 16 Mars 1802, angående hushållningens förbättrande på Öland, blifvit, med bifall till Kammar-Collegii derom gjorda hemställan, föreskrifva!, alt ifrågavarande utmark, sedan d* delar deraf blifvit frånskiljde, hvilka till skogsallmänningar och ekeplanteringshagar borde bibehållas, finge af E. K. M:ts Befallningshafvande fördelas emellan dem, sorn sig deraf begagnade, dock att, om någon del af den upplåtna marken funnes tjenlig lill trädplantering, vissa skyldigheter, i berörde afseende, borde med fördelningen förbindas; att sedan Iostruction för Gomiterade, som borde verkställa fördelningen, derefter blifvit år 1813 utfärdad, hvaruti stadgades, alt för hvarje till uppodling tjenligt tunnland en viss årlig ränta af 1, 2, 5 till 4 kappars afradsspannmål borde utsättas, hade fördelningen först försiggått på Ölands Norra Mot, dervid dock skatten för ett tunnland icke upptagits högre än till 2 kappar, samt taxeringslängderne blifvit på vissa, genom kungörelser i Socknekyrkorne utsatta dagar till justering uppläste, hvarefter, då de lemnats utan anmärkning, all talan, till ändrings vinnande i taxeringen, ansens icke vidare vara öppen; varande dessa åtgärder, genom Kongl.
Utdrag den 19 October 1829, S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Tag-Utskottets Betänkanden: N:o 107, öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr P. Pettersons motion om ändring af 5 /. i 24 Cap. Rättegångs-Balken, i hvadden angår anslag till Doms ingifvande i Underrätt^ N:o 108, öfver Riksdags-Fullmägtigen Hr A. P> Ståhles motion, att, med ändring af 8 i 27 Cap. Rättegings-Balken, och serskilda dit hörande Författningar, Öfverrätter må åläggas, att i alla mål, som till deras handläggning höra, låta svarande parters förklaringar, genom Konungens Befallningshafvande® för-: sorg, infordra5 och N:o 109, öfver Herr Arvid Ribbings motion om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående förekommande af Barnamord. S. D. Vid ytterligare föredragning bi~ follos Stats-Utskottets Utlåtanden: N-o 259, i anledning af vackt motion om fritt spelsätt å Numer-Lotteriet, i händelse denna Inrättning komme att bibehållas; Njo 260, i anledning af Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-Contoirets hemställan, att Prut. Utdrag den ig October i8?g. 145 att uppkommande lönebesparingar under
Nro 230, ' re - 4734 Den zv October. rekomma allt sädant inflytande pä Ständets öfwerlägg, ningar och bcstut, som kunna lägga hinder i wägen fbr det senares i Grundlagarne studgade märknings, fbrmäga. Genom den fbrcfl.gne inrättningen af en föredragnings - lista har Utskottet dessutom sökt hindra sä wäl all mbjelig twist öfwer den ordning, hwaruti ärenderne af Ordföranden böra föredragas, samt att nägon fräga stundom kan hända, säsom stridande emot enskilde intcressen, mindre behaglig ej genom en ofta uppskjuten och stuteligen försen föredragning, skall un, der förfelande af ett godt ändamäl kunna för länge frän öfwerläggnings-frihetcn undanhällas. Hwad Utskottet widare finnes hafwa föreslagit i anseende till ordning wid öfwerläggiiingarnc inom Riddarhuset, jemte wahl och voteringar, grundar fig dels pä Riksdags«Ordningen dels pä stadgat gammal pra, xis, hwaraf nägon ändring ej warit af nöden; och Hwarmed förhällandct endast behöft sä noga och om, ständcligen föreskriswas att nägon fräga under wärk, ställighetcu ej af undcrlätit stadgande borde uppkomma. Lill förekommande af mindre oordentkigheler tvid Ridderskapct och Adelns klena, har Utskottet an» sett sig, efter hwad i förra tider warit manligt, böra förestä missa icke betydlig? Penningc, böter, hwilka dä be anwändas till ett barmhertighetswcrk fbr fattiga En, kor inom Adels Ständet, sälunda kunna anses förena förmänerne af ordnings minnande ä ena, och utöfwan, de af ett berömligt ändamäl ä andra stdan. En af Utskottets Ledamöter, hwars Memorial derom är detta betänkande fbljaktigt, har likwäl i denna del fin särskilda tanka till Ridderskapet och Adelns pröfning afiämnal.
BondeStåndct, som vid blifvit i8a3 års Statsreglering, är af Ridd. och Adeln äfven förhöjd till det af K. M:t begärdta belopp, ii,4i5 R:dr 4* sk. i Contant, men med en besparing å förra anslaget i Spanmål in natura af 307 Tunnor. I afseende på besluten vid denna Punct är således förhållandet enahanda, som i den näst förestående. Lika anledning har derföre företett sig för Utskottet, att inbjuda Höglofl. Ridd. och Adelnatt med Högv. PresteStåndet samt Vallöf]. BorgareStåndet sig förena; men kan det ej ske, då öfverlemnas till godkännande följande: lo:de Voteringsproposition. Den, som bifaller, att nu varande Statssumma för K. Svea LifGardet ökas med 5,390 R:dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; ökas samma Statssumma med 1 t,415 R:dr 41 ski Contant, men med en besparing å förra anslagst i Spanmål in natura af 307 T:r. 5i2 Stats-Utskottets Med RiksStåndens beslut, rörande det blifvande Anslaget för K. Andra LifGardes Regementet inträffar äfvenledes ett lika förhållande som i nästnämnde 2 frågor, emedan både Iiögv. PresteStåndct och Vällofl. BorgareStåndet bifallit Utskottets tillstyrkande om en tillökning af 5,5oo R:dr, hvilken är af HederBondeStåndet afslagen, men Höglofl. Ridd. och Adeln beviljat hela det af K. M:t föreslagne tillökningsbelopp 1 1,525 Ii:dr 41 sk. med besparing af 307 T:r Spanmål in natura. Skulle den inbjudning, som Utskottet i afseende på de nästnämnde 2 Regementernes anslag till Höglofl.
Vinner nej, anser R. o Ad ingen reservfond böra bildas. Derefter komma vi till discussion rörtde sältet hvarpå bancoviusten skall användas. Hr Lagerhjelm: Jag är fullkomligen tillfredsställd af det förslag till contrn-propos., som Hr von Hartmansdorff uppgjort, oell afstår således från den contrn-propos. jag begärt. Jag vill blott tillägga, att det förekommer mig något ovanligt, all de talare, hvilka hufvudsakligen yttrat sig för ja-propos:n, tillika vilja bestämma nej-propos:ns innehåll, då de äga öppet fält att taga steget fullt ut genom att votera ja; och då måtte de ledamöter, som talat mot betänk., äga rättighet alt dietera nej-propos:n. Detta måtte vara det enkla och klara sältet alt komma fört i diskussion och'afgörande, och jag bestrider derföre den sammanblandning af ämnen, sorn förekommer uti Gr. Frölichs förslag till contra-proposition. Gr. Frölich: Jag får förklara, att jag finner mig öfverlygad af de skäl Hr Printzensköld anfört , och förenar mig således uti Frih. Cederslröms contra-proposition. Frih. Hamilton: Såvida de öfrige värde ledamölerne, hvilka yrkal på annan uppställning af contra-proposm, än Frih. Cederström föreslagit, i likhet med Gr. Frölich, afstå från deras yrkande, så har jag ingenting att säga. 1 annat fall anhåller jag alt samma rätt malle få vederfaras mig, som hvilken aiinan den der begär votering, nemi. att få hafva ett ord med i laget; och då anhåller jag, att, när ja-propos:n innehåller alt reservfond skall bildas, contraproposm måtte blifva den att reservfond icke skall bildas. Frih. Boye, Ludv.: Förekommen af Hr Printzensköld, får jag blott tillägga, alt om Hr Frih. o. Landtm, behagade gifva oss den propos., som Frih. Cederström tillstyrkt, så är det R. o. Ad. obetaget alt derefter discutera de särskilda frågorna ang:de medlens användande.
I samma punkt, Iit. f, ”ålägges discontstyrelsen att noggrann t tillse, det lånen verkligen blifva inbetalade och ej ”genom omvägar af ett eller annat slag omsatta.” Af Bancostyrelsen. s åligganden skulle helt visst de inqvisitoriska blifva de brydsammaste och svåraste att utföra. Det är ej nog, att Bancostyrelsen skulle noggrannt tillse, att uppköpt silfver verkligen komtne utifrån; det är ej nog, att den skulle i möjligaste måtto tillse, hvartill de på cassacreditiven assignerade summor begagnades; utan den skulle ännu ytterligare slutligen noggrannt tillse, att låntagare i handelsdisconten ej måtte genom omvägar af ett eller annat slag kunna omsätta lånen, hvilket sednare likväl torde vara så mycket omöjligare alt förekomma, som det inbetalta lånet ju alltid kan åtminstone genom en låncompagnon genast utlagas. Gr. von Rosen: Titeln af handels-och näringsdiscont, hvilken man föreslagit för den ifrågavar. lunanstalten gör, att jag är tvehågse, då jag ville säga min tanka i anledn. af den siste talarens yttrande. Månne icke en särskild fond borde afsättas för näringarna och den nu ifrågavar. tillhöra endast handeln? Men lör denna ar 6 proc:s ränta ingalunda föihög. Förhållandet är nemi. sådant, att en handlande Din 6 Maj c. m. 255 ofta lian vilja gifva 12 proc. för att på någon kort tid erhålla penningar till utförande af en speculalion eller dylikt; och jag anser den föreslagna beräkningen af6 proc. sålunda vara ganska billig och antaglig. Man ser t. ex. i Hamburg, huru handlande ofta finna sin vinning vid att betala 12 till 14 proc. för att betacka något hastigt uppkommet behof. Hvad åter näringarna beträffar, skulle, jag önska, att räntan för lån, hvilka till dem utgå, ina nedsättas. Jag tror icke, att de ännu förmå bära hvarken 5 eller 6 procent. Ilr Le fre'11:
En flygtig granskning visade oss, att man för flere dagar sedan drifvit boskapen från denna trakt, men vi kände för litet till säterlifvet, att vi deraf vågade draga några vidare slutsatser. Tysta nedsjönko vi alla på stensätena i den mörka boden, genom hvars väggar blåsten for med ett argt pipande ljud. På en gång stod det för mig, att jag under hela vår resa kastat bort min del af ansvaret genom att tanklöst instämma i ungdomens alla förslag; att jag med ett barns hela glada tanklöshet lefvat i stundens fröjder utan en tanke på det som låg bakom eller framom det glada närvarande. Hade vi alla varit öfverdådiga? Skulle vi nu plikta för detta? Skulle kanske i fem hem Nej, jag vågade ej följa denna tanke till slut »Ave är uttröttad, hon har ej förtärt en bit sedan i går middag; vi ha ätit chokolad och kakes, hon måste hvila», hörde jag hviskas der jag i en slags bedöfning satt i mörkret med en hjerteångest, som förbjöd mig att tala eller svara. Villigt lydde jag uppmaningen att lägga mig på gjäterguttens forna läger, gjorde ej något motstånd då Hertha öste öfver mig den smutsiga säfven, med energisk förklaring att det gjorde detsamma hvad för slags varelser den för öfrigt innehöll; kände hur renslarne lades bakom min rygg, för att i någon mån utestänga blåsten; märkte att någon låg på mina fötter och att en eller två kamrater kröpo upp i andra ändan af båset. Sedan försvann allt i en oredig, qvalfull dröm, i hvilken jag jemt vadade bland glidande stenar i strida elfvar, medan rök och eld från brinnande enris ville qväfva mig. Jag väcktes ur sömnen genom Hertha, som tog bort sjalen från mitt ansigte och uttalade sitt hopp om, att jag väl ej låg och blef ihjelrökad. Kandidaten, hade nemligen med sin vådliga förkärlek för bål utan pluralis tändt upp eld på spiseln, och röken slog rakt mot väggen i stället för att vackert hvirfla upp genom skorstenen.
Det vore likväl intressant att veta, hvarifrån Gr:n hemtat vissheten derom, att Svenska folket önskade en representationsreform, om icke just ifrån den enhälliga mening, som öfver hela landet låtit höra af sig för antagandet af det nu hvilande förslaget. Eller inbillar sig Gr:n, att Svenska folket skulle vara genomträngdt af en apostolisk tro på förträffligheten af det representationsförslag, hvilket, — för att begagna en annan talares uttryck, — blifvit hoptrockladt på Hotel Phoenix, och hvilket ännu knappt lärer vara kändt af dess egna anhängare, men att deremot Svenska folket, på Gr:ns autoritet, skulle vilja blindt förkasta det representationsförslag, som blifvit af Konungen framlagdt, för hvilket hela landet omisskänneligt uttryckt sina sympatier och som redan blifvit af Bonde-St. med acklamation och af Borgare-St. på fem röster när bifallet. Det är i sanning en egen logik!! Grin har vidare sagt, att Borgareoch Bonde-St:n utan tvifvel vore sammansatte af »landets klokaste män», hvilka följaktligen icke skulle förkasta ett förslag, som vore bättre än det, hvarom nu öfverlägges. Men hur beskafTadt detta förslag är, derom har man noga aktat sig att lemna Borgareoch Bondesen någon kännedom, och numera tyckes det verkligen vara för sent. Men Den 5 December. Men oin det hemlighållna förslaget blir sådant, hvartill htifvudgrunderna blifvit antydda tinder R. o. Ad:s enskilda öfverlåggningar, är jag fullt förvissad om, att det skulle blif a förkasladt af hvarje klok fosterlandsvän inom både Bondeoch Borgare-St:n, ja, jag vågar tillägga, af hvarje klok man inom Preste-St. och R. o. Ad., som icke vill begagna förespeglingen af ett sådant förslag endast såsom ett medel att tillintetgöra det det nu föreliggande. Och med handen på hjertat vågar jag, om än med mindre emphase än Gr. Posse, yttra den öfvertygelsen, att detta förslag är och blir ett dödfödt foster.
Men den folkfrihet, som jag älskar, det är den med ordning förenade, som då den uppkallar alla samhällsmedlemmar till fri medborgerlig verksamhet i samhällets tjenst, väl dervid ställer det allmänna bästas fordringar i främsta rummet, men dock skyddar alla lika och icke förtrycker någon; och denna ädla, enda sanna folkfrihet, den har i Sverige alltid varit varm, och befunnit sig val af att hafva en stark Svensk konungamakt vid sin sida, och då jag tror denna gamla sedvänja äfven framgent böra hållas i helgd, vill jag för min del ej beröfva konungamakten de prerogativer, som den nu eger. Och då, såsom jag uppfattat grundlagens innehåll och syltning, den ej kan tydas på annat sätt, än att Konungen verkligen eger den nu omtvistade rätten att göra tullnedsättningar — och mångårig tillämpning kan anföras såsom stöd för en dylik tolkning, som dessutom innefattar ett skydd för i minoriteten komna klassers eller individers möjligen förnärmade rätt — anser jag detta prerogativ böra åt Konungen bibehållas. Men då likväl tankarne om grundlagsbudens rätta uppfattning i förev:de afseende visar sig vara ganska delade, anser jag i hög grad önskligt att frågan derom nu bli Iver afgjord, antingen i ena eller andra rigtningen, och det här föreslagna och af många talare förordade amendementet, hvarigenom afgörandet undanskjutes, derföre icke böra af R. o. Ad. godkännas. Då jag och många med mig, med godt mod och fast tillförsigt, att den skall befrämja vårt lands lycka, hafva röstat för den nyss omnämnda större reformen, hafva vi likväl icke kunnat för oss dölja, att ölvergången till ett nytt samhällsskick ej kan ske, utan att vid början deraf många faror skola möta, och en af de största deribland måste visserligen erkännas vara den, som man nu här har sökt uppväcka, att emellan konungamakt och folkmakt skall finnas en tvist oafgjord, om gränsen för deras ömsesidiga rättigheter. Mätte en livar af R. o. Ad:ns ledamötar, sorn nu skall afgifva sin röstsedel, väl besinna angelägenheten för vårt lands framtida lugn att få denna fara undanröjd.
Wid författande af NidderffapetS och AdclnS UpropS-lVlgrrileel ki! hwarje Riksdag, uttflutas ifrån en sadan Mztriicel de ätters Numer, svin RiddarhttSvirekionen upgifwit för ukgängnt, elier för begängna Brott blifwit af Laga Domstol dömde förlustig? stt « Riddarhuset innehafwande säte. 952 §. i r. Sä snart Landt-Marskalk, enligt I7:de i 1626 ars Riddarhus. Ordning, blifwil af Konuigen i Nader utnämnd, och LandrMarskalken af de kwänne Greswar, kil hwilka Kongl. Maut honom öfwerlemnar, blifwit cil Riddarhuset beledsagad, emottages han derstädes ivid iugängen af Riddarhus-DireLHonan, Riddarhus 80 c re re raren och de öfriga til Riddarhus OacLlIicr hörande Personer» Derefter urser LandiMarskalken trenne Hrrar och man, en af hwarje C>ast, hwilka, jamte trenne af RiddarhusvireLfLurorne, Riddarhus-L^crsiersren och Riddarhus ^iloalLr-, esker föregånget anslag, den päfölj nde dagen wid ucsatc rimma sammanträda, under LandtMarskalkens Ordförande, för at börja anteckningen. Harwid följes den ordning, at uprop sker efter en pa alla leswande Ätter författad Manika!, och börjas med äldsta Greswen eller den främsta af första Classen, da hwar och en i sin ordning framträder,.och la. ler sig anteckna til Förnamn och LsrsAers, eller aflemnar sin Fullmagt, hwarefter honom ttldelas en med Riddarhusets Ligist påtryckt koster, med ättens namn och d-lums,-, samt numer pä den bänk, der hans ställe är honom anordnadt.
Det är den lidelsefulla styrkan, den obrutna följdriktigheten i Almqvists sträfvan att nå fram till monismen, hvilka göra honom till vår modernaste diktare. Denna sträfvan är hjärtat i Törnrosens bok, i hvilken Almqvist ville »spegla hela världen», och som därför enligt honom själf på en gång är »ton, färg, doft, gråt, löje, poesi, religion, filosofi». Och i den mån, som Almqvist verkligen lyckats att flytta in lifvet helt i sin dikt, att finna enheten i mångfalden och mångfalden i enheten, har han nått upp till de verkligt store diktarnes höjd, för hvilka sträfvan att nå en helhetsåskådning och därigenom utplånandet af alla skarpa gränsskillnader mellan de olika lifsområdena alltid är det kännetecknande. Men Almqvist ägde i sitt väsens djup den dualism han bekämpade, och denna hindrade honom att någonsin fullt lyckas i sin helhetssträfvan. Almqvist hade genomgått en till vansinne eller själfmord gränsande strid med dualismen i sitt eget inre, hvilken han tillskref sin födelse i ett äktenskap, som var ett af dem, han senare kallar oäkta: ett där all sympati saknades mellan makarne. Modern, som han djupt älskat och – då hon dog i hans trettonde år – djupt saknade, skildrar han som en len, naturälskande sonderling, som drömde med Rousseau i alla tysta skogar. Fadern, krigskommissarien Almqvist, var den praktiska nyttans, det skarpa förståndets man, och dessa ej genom kärlek sammansmälta motsatser gingo i arf till sonen. Han behärskades ömsom af hvad han kallar den fäderneärfda »kamreraresjälen», ömsom af den möderneärfda skaldesjälen. Denna så personligt erfarna dualism skärpte hans känslighet för hela den honom omgifvande dualismen, i naturen, i samhället, i kristendomen, där han tidigt mötte »den förtärande Kristus», som med krafvet allt eller intet stod obevekligt stilla, spärrande hans väg till fri, full lifsnjutning, fri, full individuel utveckling. Slutligen blef Almqvist färdig med omdaningen af sina begrepp om Gud och Kristus så, som han behöfde dem för sin religiösa känsla lika väl som för sina personliga frihetskraf.
Afven jag får förena mig i den reservation, som Hr Aminoff och Frih. Stedingk afgifvit. Hr Brakel, Gustaf Mauritz: Som jag på e. m. icke har velat förlänga diskussionen med att uprepa de skäl, som af många föreg:de talare hafva så väl och vackert blifvit framställda, för att göra de egenskaper gällande, som göra Judarne förtjente af medborgare-rätt i Sverige, så åtnöjer jag mig med att, sedan voteringen utfallit så alt nej vunnit, i prot. nedlägga min reservation emot detta beslut. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 8 och 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 55, i anledn. af väckt motion om uprättande af nytt sammandrag af de författningar m. m., som böra från predikstolen årligen upläsas. Sedan, uppå förfrågan af Hr Silfverstolpe, Fred. Otto, underl. Ridd.Sekret, uplyst, att ifrågavar. utlåt, blifvit bifallet af Presteoch BondeStm, men alt underrättelse om BorgareSt:s i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, anförde [Ir Silfverstolpe: Den fråga, som nu utgör föremåt för R. o. Ad:s behandlig, bar vid 2:ne föregide riksdagar af R. St. blifvit framställd till K. M., dels vid 1S44 års riksdag och dels vid riksdagen år 1848. Derigenom alt den framställdes till K. M. vid 1844 års riksdag, har jag varit i tillfälle alt taga närmare kännedom deraf. Förhållandet med den egentliga förfall - Den 19 Mars e. m. 93 ningssamlingen liar varit, alt ibland de författningar, som varit föreskrifna att årligen ifrån predikstolen upläsas, finnas några, som äro af civil-lags beskaffenhet, men hvilka likväl innehålla sådana stadganden, som numera äro till en del förändrade, till en del sådana alt de anses mindre lämpliga, att i en författningssamling införas; men som de äro af civil-lags natur, så kan K.