Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer vördsamt anhålla, att, i öfverensstämmelse med Expedit iöns-Ut skottets, den 2 Febr. 1818, uppgifna och af Riksens Ständer godkända Förslag, vederbörande Utskott må varda anmodade, att af deras Memorial, Betänkanden och Förklaringar låta utskrifva och Expeditions-Utskottet tillställa 2:ne exemplar, det ena, att såsom original hos Utskottet förvaras, och det andra att begagnas för tryckningen. Stockholm d. 27 Febr. 1823. ProtocollsUtdrag från Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 11 Mars 1823. S. D. Föredrogs ånyo Expeditions-Utskottets, den 27 sistledne Februarii, aflåtne, samt den Protocolls-Utdrag. 19 l dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, med anhållan, alt vederbörande Utskott måtte anmodas att af deras Betänkanden m. m. låta utskrifva , och Expeditions-Utskottet tillställa tvenne Exemplar; i sammanhang hvarmed äfven, upplästes Vällofl. Borgare-Ståndets den 28 sistled ne Februarii e. m. meddeldte Protocolls-Utdrag, rörande samma ämne; och fann Ridderskapet och Adeln för godt instämma i BorgareStåndets beslut, att ånyo påminna samtliga Utskotten, att ställa sig till efterrättelse hvad Riksens Ständer, i afseende på de ifrån Utskotten till Expeditions-Utskottet afgående handlingar, redan tillförne förordnat. Från Hogv. Preste-Ståndet, den 528 Februarii 1823. S. D. Till Expeditions-Utskottets hemställan, om erhållande af line Exemplar af samtliga Utskottens Memorial och Betänkanden, lemnade Preste-Ståndet sitt bifall. Från Vällojl. Borgare-Ståndet, den 28 Februarii 1823.
Den för hroarje £3ruf tillåtna tillroerfning, beräfnaD efter brufetS prioilcgieraDe ftntDe, font äfmett toiD De 25ruf, Der recognittonöfmtDe är tillåtet, Den tilltr* e rf ning, font i följD af fåDan tillåtelfe för Det föregåenDe året, utöfmer Det prioilegieraDc fmiDct, blifroit å tr*åg lefroereraD. fJStD en fåDan märDertng af tillvoerfntngen, för l)tr*ilfen f)tr*arje orts hantmarffatts jernpris (fall tjena dommitteerne till grunD, bör, för att utröna ägarens voerfltga behållning, afDragaS tillraerfningS? fojtnaDenS belopp, bcroenDe ide allenafl på Det högre eller lägre pris, forn alla ruDimaterier af SSftalm, Sadjem od) ^ol funna anfeS ega, antingen De äro föpte eller erhållits från SBvuféegarenS egna ©ruftoor, Masugn eller åpem? manSjfogar, ftelfl, få roäl h^nö egna jfogStillgångar font recognittonSjfogar beträffar, De förra jemte femmanen, och &e feDnare ferjfilDt, äro till ^BevoillntngS? afgift uppffattaDe, ätt äftuen af $5rufettS ottera, längre eller fortare träns? porter och alla öfriga ounDtoifliga omfofhtaber. ©eban tillroerfningSfojlnaben fålunDa uträfttaD bltfmit, afDrageS Den från fummait af Det priotlegieraDe famt 02 recognitionéfmibeté märbe, bå dtcvfirobcn antageé fåfom fjeifma ‘SBerfeté luv pålina infomfl, Silfen uträfnaö till kapital meb §em procent.
De öfriga skingrades som vanligt, och Elsa ämnade just aflägsna sig, då Axel i klagande ton sade: » Går du också din väg? Lämna mig inte ensam, kära Elsa, ty då dör j a g af ledsnad. » » Det var förskräckligt, » svarade systern småleleende. «För att rädda ditt lif, får jag då väl hålla dig sällskap en stund, » hvarefter hon återtog sitt arbete. Något samtal ville dock ej komma i gång, utan sutto de båda syskonen tysta, upptagna af sina tankar. Plötsligt utbrast A x e l: » Nej, vet du Elsa, så gärna hade jag kunnat vara ensam. Det var förskräckligt, hvad du är tråkig! » » Tror du kanske, att du är roligare själf? » genmälde flickan med ett försök att skämta. » Som man ropar i skogen, får man svar. » » Jag undrar just. » sade brodern i förtretad ton, » huru länge Oskar tänker hålla på att packa. Han tar väl med sig allt löst, som finns därinne. Oskar! » utropade han högt. Dagny Fredrika-Bremer-Förbundets Berättelse för år 1892, det åttonde året af dess verksamhet. Fredrika-Bremer-Förbundet har under detta liksom under de föreghende Aren arbetat i den riktning och efter det program, som vid dess stiftande faststälts; och de kraf, som allmänheten allt mer anser sig befogad att ställa ph förbundet, den allt större verksamhet, som rAder h förbundets byrh, liksom ock de nya arbetsomraden, som under hret upptagits, bära vitne om en sund och lifskraftig utveckling af förbundet. Medlemmarnes antal liar under Aret stigit frAn 1,533 under hIedleuisanta1. föregående Ar till 1,564, deraf ständiga medlemmar 244. Förbundets ärenden ha handledts, förutom af styrelsen och dess suppleanter, af 12 komitber, och antalet af d i personer, hvilka direkt arbeta för förbundets intressen, uppghr till 80. Härtill komma dessutom alla de ombud, som i landsorten arbeta för förbundets oliks verksamhetsgrenar.
Discont-papperens innehafvare fått Bancosedlar i stället, roen allmänna rörelsen, som tillsläppt dessa Bancosedlar, har derföre icke fått ersättning för den förlust, som Discontpapperens annihilerande åstadkom; hvilken förlust jag kallar indragning, så länge det ännu år mig tillåtit att tro, det 2 gånger 2, gör eller, rättare sagt, Den 5 Martii. i2> * att tro på flen temligen solklara sanning, att det som funnits, men icke mera finnes, det är verkligen borta. Vi minnas alla Iiuru Disconternes fall tillvågabragtes, och det torde icke skad.a, att påminna derom.-. I Malmö Discont hade en verklig malversation ägt rum, sona man afvetat, men fördragit redan ett år, innan man gaf catastrophen af Discontens upphåfvande. Ingenting hade då varit lättare, ån att afsätta Directionen, tillsätta en ny, och låta Verket utreda sig sjelf, hvilket var ganska möjligt, och hvarvid Staten undgått ali förlust. Man ville likväl icke denna låtta utväg; och hvarföre icke? Jo, som det vill synas derföre, att strypsystemet skulle genomdrifvas. Götheborgs och CanalDisconterne hade ingen malversation begått; de'voro alldeles intacta; men de störtades dock; och når man besinnar, att Götha CanalBolags äganderätt till sin Discont, var gifven af Ståiiflerne och sanct ion erad af Konungen, men att likväl, i trötts af äganderättens helgd och allmänna säkerhetens fordringar, CanalBolaget mistade denna sin vålfångna egendom, så har man svårt att på frågan: hvarföre? lemna annat svar, ån derföre, att stryp-systemet skulle genomdrifvas. Man förebrår efteråt, att äfven dessa sistnämnde båda Disconter voro banqueroutte, flå de föllo; men man har aldrig förmått bevisa sanningen deraf. Att de tvungos till; banqueroutte, det vill såga, att man gjorde flem banqueroutte, det år sanning; mendet vur just deri man felade.
I afseende å de vapenöfningar, som skulle åligga beväringens elitklass, bestående af beväringsskyldige, som tagit afgångsexamen till universiteten, eller 62 dagar första året och 42 dagar andra året, föreslås: att första årets öfningar så ordnas, att eliterne kunna genomgå en fullständig rekrytoch soldatskola. omfattande tjenstens alla delar och äfven såvida ske kan deltaga i stammens vapenöfningar, stångbataljons-excercis m. m. d., samt aflägga kunskapsprof i soldatoch korporals-undervisningen; att för andra årets öfningar antingen särskilda befälsskolor å de mötesplatser Kongl. Maj:t bestämmer, ordnas enligt de grunder, som komma att föreslås för andra och tredje aldelningarne af distrikts underbefäls-skolorna eller ock eliterne få genomgå sistnämnde skolor, samt att beväringseliter endast öfvas vid infanteriet. De nu i underdånighet föreslagna vapenöfningar skulle enligt bilagde beräkningar (Bil. A, B och C) medföra en kostnad, öfverskjutande nuvarande statsanslagen för dessa ändamål: vid indelda arméen af R:dr 219,119: 74 vid Wermlands Fältjägarecorps af » 4,047: 74. och för beväringsmanskapet af.. » 337,369: — Landför svarskommitt. Bet. IT. 3 18 Bil. A. Approximativ beräkning af årliga kostnaden för Indclda Annécns vapenöfningar samt Korpralsoch llnderofficers-skolor, ordnade enligt Kommitterades förslag. a) Vapenöfningar. 1. Indelda infanteriet. Befälsmöte. Marschkoslnad: Underhåll, beräknadt för 4 dagar i medeltal för hvarje man inom hela arméen, under marschen fram och åter mellan kompanioch regements-samlingsplatserne, utgörande: För 1,087 underofficerare (i öfverensstämmelse med kommitterades löneregleringsförslag), 4,348 portioner efter 48 öre (utan tobaksskilling)
Mera än en gång lära Riksens Ständer ägt tillfälle att rättvisa den utväg, Kongl. Majit vidtagit, att stifta lugn och förtroende i Norden. Om, endast lydande ögonblickets väckta rörelser, Kongl. Majit, med åsidosättande af alla fredliga anbud, hade, sedan kriget olyckligtvis måste begynnas i Norrige, endast sökt att med våld aftvinga ett ovilkorligt bifall till Dess framstälda förslager, skulle väl då, äfven om detta handlingssätt kunnat lyckas, någon verklig fördel varit för framtiden beredd, och genom hvad uppoffringar hade den ej varit vunnen? Kan en Constitutionel Artikel, äfven om den inneburit något erkännande af Sveriges öfvervigt, sättas i jemförelse med olyckorna af ett förlängdt krig, der seger eller nederlag borde för hvarje redlig man vara lika ömmande, med ökade uppoffringar af manskap och penningar, med en betydlig nationalgäld, frukt af krigsomkostnaderna, med den rysliga nödvändigheten att behöfva fortsätta ett tvångssystem, sedan det en gång var börjadt, med en beredd rättmätig anledning för Norrmännen att gifva ny kraft och näring åt natioualhatet emellan Folken, och med det för sekler försvunna hoppet om en upprigtig försoning mellan dem båda? Sådane hade likväl följderne varit, om icke Kongl. Majit, med erkännande af Norrska Folkets rättigheter, fordrat allt af dess öfvertygelse och intet af Sin magt; och så skola äfven Riksens Ständer bedomina utgången af det inbördes krig, som, lika olyckligt till sin anledning, som det kunnat blifva till sina följder, slutats med Nordens emot alla skiften befästade säkerhet, dubbelt till sitt värde förhöjd genom nya olyckor, som synas hota fasta landet. Kongl. Det nya förhållande, hvaruti Sverige kommer att befinna sig med Norrige, kunde icke föreses vid den tidpunkt, då grunden lades till Rikets närvarande Rege - Bilaga C till Mern. Detta förhållande står ej heller i ett så omedelbart sammanhang med Sveriges inhemska Statsförfattning, som hvarje annat förslag, endast syftande på inre Styrelsen.
Gevärsfactori borde för alla tider vara oskiljagtigt förenade, är upphäfvet, samt att dessa lägenheter hädanefter utgöra 2:ne serskilda possessioner, med rättighet lör egaren att med desamma lagligen förfara , på sätt honom bäst och nyttigast synes; och b') att, sedan Norrtelje Gevärsfactori blifvit nedlagdt och detsammas hittills varande gemensamhet med Ortala Bruk , enligt näst förestående moment, upphört, någon inskränkning ej eger rum i de privilegier, förmoner och rättigheter, sorn, enligt Skattebrefvet samt serskilda Författningar och Resolutioner, äro Ortala Bruk tillerkända och dertill begagnas; Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 5/^,0. 3 4:o att JBruksidkaren Arfvedson förbehåller sig en beställning af 5o© Infanteri-gevär, i öfverensstämmelse med den af Kongl. Maj:t den 21 December i84o fastställde modell, att levereras före 1842 års utgång. I sammanhang med Bonde-Ståndets remiss å Högst berörde Nådiga Proposition, har Utskottet fått emottaga ett af Iiiksdagsfullmägtigen Mats Persson från Stpckholms Län hos Ståndet afgifvet anförande, deruti, med afseende å de menliga följder, som för vederbörande räntegifvare skulle uppstå, derest egaren af Ortala Bruk blefve, på sätt han begärt, förklarad berättigad att, efter factoriets nedläggning, i everldliga tider uppbära de tili Bruket nu utgående kolräntor, yrkat, alt de af bemälde Bruksegare föreslagne ofvanintagne vilkor måtte undergå den jemkning, att Ortala Bruks rätt att utfordra ifrågavarande räntekol endast måtte fortfara, så lange en dylik räntepersedel af den oprivilegierade jorden i allmänhet erlägges.
1 strid med honom anser jag dock den nu föreslagna hafva företräde framför den gamla redaktionen, ty den föreskrift, som deri fanns, att taxeringsrnännen skulle uppgifva anledningen till frångåendet af taxeringens bestämmande efter köpeskillingen, gjorde mången gång att de, mot bättre vetande, om jag så får säga, togo denna till grund. Jag skulle förr gå in på att ordningen blefve oförändrad än att denna skyldighet qvarstode. Jag hoppas dock att R. o. Ad. bifaller hvad Utsk:t föreslagit, och anhåller om propos. i denna syftning. Hr von Koch: Jag tror att hvad den siste värde talaren anfört är ganska rigtigt, såvida man endast fäster sig vid de förhållanden, med hvilka han är mest bekant, nemi. Skånes; men jag tror äfvenledes att detta Betänk, verkeligen fått en alltför 102 Den 6 Juni e. m. stark anstrykning af det öfvervägande antalet Skåningar i Bevilln.- Utsk:t. Det är emedlertid icke alltid så säkert att det som passar för Skåne, passar för Sveriges andra provinser. Vid förra riksdagen var det icke heller It. St:rs mening att man uteslutande skulle fästa sig vid köpeskillingen för att bestämma ett värde, utan äfven taga andra omständigheter i öfvervägande. Men då jag tror att köpeskillingen är den som närmast för till målet, så anser jag äfven att den hör sättas i främsta rummet, och får således anhålla om propos. på alslag å denna §.
” På de skäl, som redan tvänne talare före mig anfört, tillstyrker jag, att R. o. Ad. icke måtte bifalla §:n sådan den nu är, utan utesluta, på sätt PresteSt. gjort, de sista af mig nyss anförda orden; ty den lagstiftning, som i detta fall hittills gällt, är icke för mycket sträng och icke heller för litet. Frih. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag visserligen ej skall motsätta mig att det anmärkta tillägget må utgå, vill jag blott anmärka, att då en Stalsiådsledamot till den grad comprometterat sig, att han måste dömmas af med tjensten, så vore det kanske ej så väl att använda en sådan person i andra, lians innehafda embete motsvarande, be fattningar. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Jag instämmer så mycket hellre i begäran om tilläggets borttagande, som eljest farhågan för en sträng straffbestämmelses påföljd skulle kunna afhålla Statsrådets ledamöter ifrån ett så riksnvltigt företag, som alt söka sätta en gräns och en tillräckligt stark dom mot den störtflod af tryckfrihetsmissbruk, hvaraf vi, den sednare tiden, varit öfversköljde. Frih. Boye: Må det ursägtas mig, alt jag anser sorn ett ganska olyckligt tidens tecken, att man gör ingenting för att hämma tryckfrihetens missbruk, men visar sig aldrig kunna vara nog sträng mot den, sorn i mer eller mindre mån söker att verka till stöd för det skydd, som äfven tryckfrihetslagen bar för ändamål att gifva, icke blott åt den ena sidan utan äfven åt den andra. Jag begär propos. lill bifall å hvad PresteSt. gjort, nemi. att utesluta de sista orden: ”och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad.
1 detta skick befinner sig Tyskland f. u., så djupt är det sjunket; och jag hemställer till R. o. Ad. hvart R. o. Ad. väl tror att vi sjelfve skole komma, om icke det religiösa lifvet upplyftes, och om vi icke göra allt, hvad i vår förmåga står, för atl söka väcka lif och kraft inom sjelfva Kyrkan. Enligt min öfvertygelse, finnes det i närvarande ögonblick intet annat medel att återupplyfta kyrkan och på nytt framkalla det religiösa lifvet, än sammankallandet af eli Kyrkomöte, genom hvilket en bestämd offentlig opinion för tron på Gud och Hans ord kan göra sig gällande. Efter denna korta förklaring kan jag icke annat än på det aldra högsta tillstyrka antagandet af delta förslag. Jag skulle visserligen för min del vara nöjd med ett bifall till det förslag, som Lagötsk. framställt, men, som jag icke vill åstådkomma någon dissensus, förenar jag mig i anhållan om propos. på bifall till det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt. Hr von Hartmansdorff: En talare har sagt, alt vi ej behöfva kyrkomöten, emedan Konungen kan sammankalla sådana, när Honom godt synes. Men om Han gör det, hvem skall han då kalla, och hvad vigt har väl ett sådant möte, annat än såsom en kommitté af 60 personer? Huru stort afseende göres väl derpå? Huru mycket värde sätter raan, i hvilket land som hellst, på en representation, som är utsedd af Regeringen? Dä folket icke deltagit i representanternas utväljande, saknar ock representationen sin rot i samhället. Följaktligen fäster man föga vigt vid det, hon säger eller gör. Hafva deremot Konung och Ständer en gång fastställt huru en sådan representation skall bildas, och väljes hon derefter af folkel, så kan man hoppas att afseende skall göras på hennes ord och beslut, eljest icke. Man har sagt att denna representation är alt anse blott såsom rådgifvande. Ja väl, hon är att såsom sådan betrakta. Men derföre må man icke anse hennes ord vara utan inflytande.
De stego ur vagnen och kusken lemnade kuskbocken. Jag frågade dem ännu en gång, om det var deras orubbliga vilja att binda sig for hela lifvet? Båda svarade med ett högt och kraftfullt » ja! » » Nå, då återstår mig blott », sade jag, » att iorena edra händer och viga ert förbund med min presterliga välsignelse. Måtte ni blifva lyckliga och aldrig ångra detta (jfverilade steg. » Aro vi färdiga? » frågade den unge äkta mannen. » Det är ingenting att tillägga », svarade jag, tusen gånger förbannande mitt beslut att företaga en resa nattetid. Om det behagar dig, kära hustru, kunna vi ånyo stiga upp i vagnen. » Vi satte oss åter, kusken hoppade upp på bocken och postvagnen satte sig i rörelse, som om ingenting händt. Den äkta mannen underhöll sig kärleksfullt och i hvi-skande ton med sin maka och jag måste till min fasa då och då höra ljudet af kyssar.Småningom ljusnade himlen. De mörka molnen skingrades och den frambrytande morgonrodnaden kastade en smula ljus på firmamentet. Man och hustru undersökte ömsesidigt hvarandras drag med giriga blickar. » Kan jag tro mina ögon? » ropade den unge mannen högst öfverraskad, då det blef så ljust, att han kunde urskilja sin hustrus anletsdrag. » Hvad är det som öfverraskar dig så mycket, käre man? » » Den der obekanta damen — i Pest for två år sedan ... &gt; » Som du såg på teatern och förälskade dig i? » » Det var du, käraste lilla hustru. » &gt;Jag igenkände mig genast på din beskrifning och det var derfor jag så snart gaf efter for din önskan. » » Hvilken ljuf öfverraskning! Hvilken lycka! De follo hvarandra om halsen och deras glädje var så stor och innerlig, att jag fick samvetsskrupler: skulle jag sönderslita detta lyckliga förhållande, fastän det icke tillkommit på fullt laglig väg? Skulle jag skilja tväune hjertan, hvilka syntes som skapade for hvarandra? » Tack, tusen tack for min lefnadslycka, som jag har er att tacka för, och tusen tack åt det öde, som förde er på denna resa! »
»Det gläder mig. Var så god och tag plats.» Den unga damen slog sig ner på arbetsstolen, som fru Zimmermann nyss lemnat. »Får jag sitta här vid ert skrifbord? Och vill ni lofva mig att inte vara missnöjd öfver att jag kom?» sade hon i det hon riktade sina stora ögon på värdinnan, med uttrycket hos ett bortskämdt barn, som är fullt medvetet om sin oemotståndlighet. »Jag vet ju att ni och min son äro goda vänner.» »Det vore kanske inte så säkert bevis på, att ni gerna vill se mig.» »Hur kan ni tro det? För en mor är det just den bästa rekommendationen.» Den lilla smålog. »Nåja – det känner jag inte till. För min far och min tant skulle det inte vara någon god rekommendation om någon introducerade sig som en vän till mig.» »Så-å.» – Fru Zimmermann måste draga på smilbandet åt denna hufvudstupa bekännelse. »Men för er mor – kanske?» »Jag har ingen mor. Hon är längesedan död.» »Stackars liten» — Fru Zimmermann tvärstannade med en känsla af samvetsagg. Det fans en annan som också i många år måst undvara en mors omsorger. »Hvem har uppfostrat er?» »Min far och en stendöf tant. Godheten sjelf.» »Då är ni bortskämd.» »Man säger så. Jag är enda barnet.» »Er far bor i Malmö? Hur trifs ni der?» Hon skrattade och gjorde en rörelse af missaktning. »Förskräckligt. Men jag är inte heller hemma mycket.» »Hvar håller ni annars till?» »Nu senast har jag varit i Lund en termin.» »Är der bättre?» »Nej, der är afskyvärdt. Men nå’nstans ska’ man ju vara.» »Åhja. Och man vänjer sig vid allt.» »Nej» – protesterade den lilla energiskt. »Jag vänjer mig aldrig vid Lund. Allt är så gammalmodigt och pedantiskt. Det är som att vara lefvande begrafven.» »Men hvarför bor ni der då?» »Åh, det skall ju se ut som om jag studerade. Jag gör aldrig något. Jag är alldeles för slapp.» »Hvad skulle ni göra, om ni icke var slapp?»
Maj 184 f - N:o 526. Ånis, till Exp. Utsk, den 12 Maj, kl, 2 e, m. Memorial, angående serskilde gratificationer jör Utskottets Secreterare och Notarier. Då Stats-Utskottet, för m månader,’ sedan, föreslog aflöningsvilkoren för den vid Riks-Ståndens och Utskottens Canzlier anstälda personal, förvarade Utskottet uttryckligf n, att det var, för att gå Bonde-Ståndets enliä ligt yttrade önskan till mötes, som Utskottet fann sig föranlåtet afvika från de.-s vid början af innevarande Riksmöte, inför Rikets Ständer anmälda åsigt, att bestämmandet af bemälde personals aflöning borde till närmare R Udagens sint uppskjutas Vid äfgifvandet af detta förslag, ansåg sig också Utskottet, med ledning endast af framfarna Riksdagars erfarenhet, böra, äfven i afseende på Utskottets egen betjening, tillämpa den antagna grundsatisen af arfvodenas, inskränkning inom deras tillförene fastställda Stats Utskottets Merner'al, N:o 526. belopp. Men dels det högst betydliga antal nya mål; som, efter denna tid, blifvit till Utskottets handläggning öfverlemnade, dels oek serskilda, under den fortsatta behandlingen af de Utskottet tillhörande ärenden, förekomne omständigheter hafva allt hittills förorsakat en så väsendtlig tillökning i nämnde betjenings göromål och åligganden, att Utskoltel, med välförtjent afseende å sättet hvarpå desamma blifvit fullgjorda, må«,te förklara det Utskottet anser de för dess Secreterare och Notarier vid ofvanberörde tid, beslämda arfvoden ingalunda innebära den, ”ejler gö omålens vist och mängd, lämpade vedergällningsom Riksdags-Ordningen "vid Riksdagens slut," tillerkänner den hos Utskottet biträdande personal.
Kongl. Stats-Contoret emoltager också, dels omedelbarligen, dels genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, vederbörande embetsoch tjenslemäns reqvisitioner å det för deras tjensteutöfning erforderliga Chartae-Sigillalae-papper, äfvensom afskrifler af alla löftes-skrifter för sådant pappers emottagande till försäljning, samt vakar deröfver, att erforderlig tillgång af berörde papper alltid förefinnes, och att såväl det utlemnade Chartae-Sigillatae-papperet, sorn derföre influtne contanta medel, hvilka skola till Kongl. Stats-Conlorets disposition insättas i Landt-Ränterien eller i Rikets Ständers Bank, vederbörligen redovisas. Då följagtligen flere serskilde förvaltnings-bestyr, äfvensom åtskillige bevakningsoch indrifnings-åtgärder, i afseende på denna uppbörd, tillhöra Kongl. Stats-Contoret, hvilkas öfverflyttande från ett, verkställande magten underlydande Embets-Yerk möjligtvis kunde under nuvarande förhållan - Stats-Utskottets Utlåtande3 N',o 355. i9 den blifva menligt för uppbördens skyndsamma indrifvande och ändamålsenliga controllerande, helst som den så kallade Canzli-gebuhren inom Kongl. Maj:ts Canzli numera i Chartae-Sigillatae-afgiften ingår, och således i sammanhang dermed uppbäres och redovises, hvarförutan öfverflyttningen till Riksgälds-Contoret af ifrågavarande åligganden ovilkorligen måste föranleda en tillökning i detta Verks tjenstemanna-personal, så, och med afseende å nu anförde förhållanden, finnér Utskottet betänkligt att för närvarande understödja förslaget, angående Chartae-Sigillatse-medlens omedelbara ingående till Riksgälds-Contoret, utan får deremot afstyrka Rikets Ständers bifall lill samma förslag. 5:o Bränvins-brännitigs-afgiften. I anseende tillbeskattningsoch uppbördssätt, har bränvinsbränningsbevillningen ett bestämdt sammanhang med den för all annan rörelse utgående så kallade allmänna bevillning.