Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland de skäl, som blifvit förebragta lör indragning af de i fråga v:de sedlarne, har en talare anfört, att vi hafva postremissvexlar och postmärken, hvilka kunde begagnas i deras ställe vid remisser. Först och främst förefinnes icke öfverallt en sådan tillgång på postremissvexlar att man kan anskaffa dem utan besvär, och ibland kan detta äfven vara förenadt med kostnad, och hvad postmärken beträffar, så tror jag icke att man i allmänhet kan vara belåten med att då och då få 3 eller 4 rdr betalda med sådana, hvilka ju under slika förhållanden komme att blifva en ny sorts pappersmynt, för hvilket man likväl under inga förhållanden vore berättigad få silfver, blifvande sålunda den sista villan värre än den första. Jag kan icke fatta att dessa sedlars afskaffande skulle medföra någon lättnad för realisationens upprätthållande. Banken 44 Den 4 Mars f. m. är skyldig att. inlösa sina sedlar med silfver, men jag tror alt den skulle få svårare att uppfylla denna sin skyldighet, om man borttoge de sedlar, hvilka aldra längst blifva qvar i rörelsen och sist presenteras till inlösen. Dessutom tror jag icke att man behöfver vidtaga denna åtgärd för att lära Svenska folket att det är silfver och icke papper som är mynt; hvar och en, som kan läsa, kan ju se på sedeln huru mycket silfver, som kan erhållas för densamma. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr, o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utslets hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, skulle antaga följande, af Hr Lagerhjelm afgifna förslag: »att R. o. Ad., med underkännande af Banko-Utsk:ts beslut, må bifalla R.
Villaflor, som dock är vida äldre och förnämare till börd, och icke fattig till. Hvad vill då denna högmodiga slägt? Försmår man dig, för det att du är Lusitano? Eller måste du lida för det att du är mig trogen och gynnas af mig? Jag sjelf känner mig kränkt af detta hånfulla afslag. Men misströsta icke, min gosse, detta skall göras om. Villaflor teg, och på hans ansigte uttryckte sig intet hopp. Dessutom förekom honom den erbudna kejserliga bemedlingen nog motbjudande för hans stolthet. – Dom Pedro fortfor: Du misströstar, du vågar tvifla, Agostinho? Jag har ju sagt dig, att din kejsare sjelf skall tala för dig, och kan du då tveka, så högt dessa herrar än bära sina hufvuden? Jag är dessutom nyfiken att känna dem på pulsen, mig lyster veta hur högt de vilja flyga. I denna qväll hade jag i alla fall ämnat mig till den gamle Andrada. Infinn dig kl. 10 i mitt palats! Men gå nu, min son, jag har åtskilligt att tala med Oliveira om, som icke behöfver din närvaro. Aftonen förflöt. Villaflor försummade icke den anvisade tiden. Men Kejsaren hade ännu icke återkommit, och ännu inemot en timme måste den afvisade friaren tillbringa i den pinsammaste ovisshet. Vid inträdet i samlingsrummet gaf Kejsaren honom en vink att följa sig. Villaflor sökte under vägen att läsa utgången i sin herres ansigte, men detta var, när ingen häftigare lidelse stormade i hans inre, ett ogenomträngligt glas, på hvilket man vanligen blott skönjde en kall liknöjdhet. Vid inträdet i kabinettet, antog dock detta ansigte ett varmare uttryck, utan att dock Villaflor deruti kunde läsa hvarken lycka eller olycka. Han stod stum, blicken stel och fästad vid jorden; men hans kropp, som skalf, antydde att våldsamma stormar föregingo i hans inre. Dom Pedro, som tycktes road att småpina sin gunstling, låtsade icke märka detta, utan tilltalade honom: Du frågar inte, Agostinho? Du ser helt kall och liknöjd ut, som en marmorbild.
— N:o 119. öfver åtskilliga anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 84, i anledning af väckta förslag till förändrade föreskrifter i afseende på Bankens fastighetssamt skiftesoch odlings-Iånerörelse. XVIII. B. 45, 167. XIX. A. 67. — N:o 120. i anledning af väckt fråga om förändring i nu gällande föreskrifter angående expeditionssättet för jernbelåningen vid Lånecontoret i Götheborg. XVIII. B. 45. A. 167. XIX. U. 439. XX. A. 100. — N:o 121. öfver en af Baron E. von Vegesach ingifven ansökning om eftergift af erlagd straffränta för skuld till Discontverket. XVIII. B. 45. A. 167. —- N:o 122. öfver gjord framställning, att den Bankofullmäktige, som har inspectionen öfver Tumba pappersbruk, må, under sitt vistande derstädes, erhålla fritt vivre och logis. XVIII. B. 46. A. ,67. — N:o 123. med hemställan om upphäfvande af föreskriften, angående indragning, vid inträffande ledighet, af vaktmästaretjensten vid Tumba pappersbruk. XVIII. B. 45- A. 167. — N:0 124. i anledning af väckt fråga, om ett årligt anslag till en sparbanksinrättning för bruksarbetarne vid Tumba. XVIII. B. 46. A. .67. — N:o 125. i anledning af väckt fråga om bildandet af en fast skola å Tumba pappersbruk. XVIII. B. ^6. A. 167. —:
Ex. måtte tillkännagifva, huruvida han ausåge propos. kunna framställas på bifall till Utsk:ns mern., trodde Den 7 Maj e. m. 409 trodde sig ej höra undandraga sig att förklara, det han, på de skill, som Gr. Gyldenstolpe anfört, ansåg frågan om fyrbåks inrättande på Understen icke böra blifva föremål för votering i förstärkt Utskott. Frih. Pal mstjerna, Carl Otto: Jag reserverar mig emot den af Ur Gr. o. Landtm, yttrade mening, men vördande, ehuru ej delande densamma, vill jag ej framställa något annat yrkande. Nu återstår likväl alt afgöra, huruvida R. o. Ad. antager Utsk:ns inbjudning; hvadan jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, derå läcktes framställa propos., tillstyrkande att R. o. Ad. ville med de öfrige Stånden instämma. Gr. Cronhjelm: Ehuru jag under denna, snart tilländalöpande riksdag, åtskilliga gånger haft det missödet att icke kunna dela öfvertygelse med Frih. Palmstjerna, Nils, har jag likväl aldrig satt i fråga, och hoppas att äfven denna gång icke behöfva ifrågasätta, att Friherren skulle tillägga mina yttranden rör:de ämnen, som här behandlas, motiver af likgiltighet för menniskovärde. Om saken icke kunnat hjelpas på annat sätt, än förmedelst en votering, så skulle jag visserligen icke hafva satt mig deremot; men jag torde få erinra den ädle Friherren, det jag tillika sagt, att det är så mycket mindre nödigt att upplaga en half dag med valet af ledamöter lill ett förstärkt Ulsk., som Styrelsen icke lärer underlåta att draga försorg om uppfyllande af det ifrågakomua behofvet, och då Friherren sjelf upplyst att han haft befattning med frågan i embetsväg.
» Jag behöfver så litet för att glädjas, » sade hon, » en smula mossa på en sten är ju redan något så vackert! » Och hon tycktes bokstafligen själf slå ut i blom med hvar ny fägring, som våren och sommarn kallade fram i de sjöomarmade björkhagarne och ekängarne eller i den förvildade trädgården bakom Kallernäs gamla rödmålade envåningshus, en trädgård, där busksnåren trängdes kring fruktträden och trädgårdsblommorna tittade fram ur högt, vajande gräs. Huru mången månskenskväll ströfvade icke den gamla kring i hagarna och fortsatte sedan sitt svärmeri inne i de stora, tomma rummen — där harpan gaf så full ton. Med denna vän sluten intill sig — • så innerligt, som man blott omfattar den, åt hvilken man sagt och kan säga allt — tillbragte hon timme efter timme, omfluten af månljus och välljud, en bild af helig hänryckning. När jag första gången stod framför fra Angelico da Fiesole ' s gamla, enfaldiga, hängifvet tillbedjande helgon på den varma guldgrunden, voro de mig icke obekanta: hela mitt lif hade jag sett ett sådant silfverhårigt hufvud, hvars barnablyga, tacksamma, ljusbruna ögon otaliga gånger varit vända i andakt mot nattens stjärnehimmel eller vårens fruktblom eller sommarens liljor och rosor. I denna tillvaro, där det att svikas eller att sakna för mången rymmer större delen af lifvets erfarenhet, blir det endast de, som aldrig svikit vår tro, hvilka vi aldrig upphöra att sakna. Dessa gestalter, som i ogrumlad klarhet fortfara att teckna sig mot minnets guldgrund, de äro våra verkliga välgörare. För en hvar, som stått Constance Hultin nära, förblir hon en sådan stor välgörare. När en harpa tonar, när hennes älsklingar, vårens hvita blommor, slå ut, står hennes blida ansikte för ens inre syn; och man möter hennes blick när de ord ljuda, hvilka, lika väl som syrener och konvaljer, tyckas i sig samla en hel sommar af ljus och värme: saliga äro de saktmodiga, de barmhertiga, de renhjärtade, de fridstiftande. Ellen Key.
Anledningen, hvarföre jag yrkar en sådan Löneförhöjning, är, att jag redan i Februarii månad gjorde motion derom, som remitterades lill Stats-samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotlen, i anledning af hvilken motion Utskotten uti deras Betänkande om de 60,000 R:dr sagt, alt TillämpnirigsSkölorne, hvaribland Carlberg räknas, deraf skulle erhålla anslag, samt att min motion genom delta Belänkande vore besvarad. Jag finner det ej oformligt, alt rätta elt fel, som man begått, och jag hemställer till Herr von Hartmansdorff, om min motion utan detla tillägg i beslutet skulle blifva besvarad. Jag förenar mig med Herr Skogman, och anhåller om proposition på del af honom föreslagna tillägg. Herr Skogman: Hufvudsakligen förekommen af den siste talaren, vill jag blott erinra, att. det uti Kongl. Maj:ts Proposi - 378 Dei) 8 O c t o b e r e, m. tion äskade anslag är begärdt ej blott för ElementarSkolorna, utan äfven för andra Läroverk. Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarshalken yttrade, att som Ridderskåpet och Adeln redan den 14 sistlidne Augusti f. m bifallit Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens under N:o 52 afgifne ytterligare Utlåtande, i fråga om tillökadt anslag för UndervisningsVerken i Riket, torde hvad Utskottet i denna Punkt anfört, icke erfordra någon åtgärd af Ridderskapet och Adeln; hvaruti Ridderskapet och Adelil äfven hördes instämma. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det af Herr Skogman föreslagne tillägg, att ehuru ifrågavarande anslag är uppfördt på 4:de HufvudTiteln, det dock mätte vara Kongl. Maj:t obetagit, alt derutaf, i mån af tillgång och behof, meddela Löneförhöjningar åt Lärarne vid Kongl. KrigsAkademien. Herr von Hartmansdorff:
Men realisationen hemtar sitt bestånd, d. v. s. Rörelse-Capitalets qvarvarande i Rörelsen, deraf, att Silfret icke exporteras; detta åter förekommes endast deraf, att andra varors Export svarar emot nationens import, och varors export kommer af productionen, hvilken åter beror på näringarne, och desse i sin ordning på enskilda friheten ; om man nu skulle invända, att denna slutled. ning löper i en evig cirkel, attcapitalister komma af capital, att capital antingen måsteärfvas eller förvärfvas; att förhållandet emellan import och export beror på natur.händelser, öfverflöd eller tarflighet, samt arbetsflit och skicklighet eller lättja och oförstånd, o. s. v. så hänvises man på den förträffeliga cirkeln, den fullkomligaste af alla figurer. Skulle man återigen in vända, att näringarne i vårt fädernesland, hvarken under reelt mynt i allmänna rörelsen, eller regeringens hlotta overksamma åskådande, uppkommit, så mötes man af deri försäkran, att alimanna välmågan skulle hafva varit vida större, om desse omständigheters medverkan uteblifvit. ' Man kunde kalla denna synpunct den materiella i finance-läran. Inför densamma blir ledningen af allmänna rörelsens gång endast police; med likgiltighet afses, om denna rörelse samlar förmögenhet i några få händer, eller sprider den jemnt ibland de närande classerne. Tillgång eller brist af rörelse-medel blir den enskildes sak; realisationens bestånd blir den hufvudsak till hvars vinnande intet cxxViii Siärs■ och Banco-Utshottétis Vtlatanden. offer är för storf 5 ingen skillnad emellan fattin ga eller rika nationer, kan der leda till olika åtgärder, icke eller olika natursförbållanden, såsom örn den ena nationen herntar sin styrka hufvudsakligast utaf en inre, den andra af en yttre rörelse, eller om mildt eller hårdt luftstreck verkar de skarpaste olikheter emellan dessa länders productions differencer, åren emellan, omkring medel-productionen o. s. v. Ty all national-välmåga, ifrån denna synpunct afsedd, hvilar på reela myntets omlopp eller möjligheten deraf.
Det hehöfves hela månaders förberedande åtgärder innan man kan nedtaga ett sådant bränneri och upsätta det på ett annat ställe. Jag tror del vara nödvändigt för alt rigtigt kunna bedöma denna fråga, att vara något så när initierad i handteringen och att det är ganska svårt för dem som icke haft ett ångbränneri och dermed utöfvat denna näring att sätta sig in i alla de förhållanden, som dervid kunna ifrågakomma. Jag har sjelf några år varit emot min vilja nödsakad att hafva ett ångbränneri, derigenom att jag arrenderade en egendom, som hade ett sådant bränneri, och jag liar der varit nödsakad att inhemta den erfarenhet, som vid detta tillfälle kommer mig väl lill pass. Det är allmänt bekant att under alla de bränvinsbrännings-författningar, som hittills varit utfärdade, hafva de som bränt bränvin aldrig gjort sig samvete af att, sävidt det varit möjligt att undgå åklagaren, eludera författningen, och jag har t. o. m. hört mångfalldiga personer äfven af de bildade klasserna gå så långt, att de hafva skrutit af att de eluderat författningen. Jag slutar deraf att en eludering af en bränvinsförordning står i bränvinsbrännarnes begrepp om rätt och orätt, ungefärligen på samma linie, sorn begreppet om skogsåverkan på kronans skogar för några är sedan stod hos den lägre allmogen, nemi. att det icke var skamligt att eludera författningarna. Jag tror derföre att man bör göra hvad man kan, och får i anledn. deraf föreslå afslag på Utsk:s Betänk, i afseeende på Doktor Sandsbergs motion, men med updrag åt Utsk. att inkomma med Utlåt, öfver Ilr Dalmans motion.
St. dessutom anmärka antagandet af 25 mark, som icke år någon gammal vigt, med uteslutande af 20- marksvigten, som är vårt gamla pund, och likaså antagandet af 5-mark, med uteslutande af 4- uiark, då bägge åro lika främmande för syste - Exp. Ut sk. Förslag till underd. Skrif v. N:o 339. 125 inet. R. St. åberopa hår deras ofvanföre i underdånighet yttrade önskan, att decimal-fördelningen, med tjenliga benämningar, må jemväl, i afseende på Vigten, komma att cga rum. §• 9- 5:te Momentet. För pröfningen af Vågbalancernas rigtighet, tro R. St. sig böra föreslå, såsom ett tillägg, att införa efter orden: ”ände-axlarnas åggar”, detta alternativ: eller ock att en vara befinnes väga lika mycket, i hvilkendera Vågskålen hon lägges. yxle Momentet. Enär i detta Moment år fråga om krönandet af förvaringskärl, och således blott om rymdemål, tro R. St., att de der förekommande orden: ”eller våga”, af misstag influtit, och böra från redactionen utgå. §. t2. 5:te Momentet. Då en vetenskaplig noggrannhet ej alltid år möjlig, ej eller i daglig handel och vandel behöflig, blir det nödigt, att, vid hvarje slags mått, tillåta ett remedium, hvarmed måttet kan vara felaktigt och likväl lagligt. Detta alldagliga remedium bör på medelenheten vara så litel, att felet med vanliga instrumenter och utan förstoringsglas ej kan märkas; men för Likaremåtten bör det vara så litet, som det genom konstens tillhjelp år möjligt att åstadkomma. Under tillämpning häraf, anse R. St. att, till förekommande af justerares möjligen för stränga bedömande, vid ordet ”origtigt”, bör tilläggas: utöfver det tillåtna remedium eller spelrum. 126 Exp. TJtsk. Förslag till und. Skrifv. N;o 339, Beträffande Förordningen om hvad vid nya Stadgans verkställighet iakttagas bör har förekommit:
De hafva ej mindre ån hälften af hvad som enligt ett nyligen fattadt beslut, bestås de tre Ståndens Talemån, på grund af deras representationskostnader, och likväl hafva Secreterarne inga sådane att bestrida. Mig synes att dessa arfvoden kunde nedsättas jemlikt hvad Herr Lindström i StatsUtskotfet föreslagit, med 100 Riksdaler Banco i månaden för hvarje Stånds Secreterare, hvarigenom deras vedergällning också komme att stå uti ett billigare förhållande till UfskottsSecreterarnes. Herr Pereswetoff Morath, Anders JVil - 5o6 Den 22 dpril c. m. helm: I denna fråga har Herr Tham förekommit mig i afseende på det yttrande jag ämnade afgifva. Jag anhåller blott att få göra ett tilllägg, som torde vara af någon nytta. Då inskränkning i arfvodena ira emot vid förra Riksdagen blifvit föreslagen, manne man tagit i öfvervägande att vid denna Riksdag omkring 1200 motioner lära vara gjorde, då man vid den förre ej räknade mera än emellan 5 å 600. Således och enär Talemannen och Utskottens Ordförande uti deras förslag redan nedsatt arfvodena, och göromålen äro ökade i samma proportion sorn 6 till 13, kan jag ej annat än instämma uti Herr Thams begäran om återremiss af Utskottets Retänkande, En sådan åtgärd är öfverensstämmande med den de öfrige Stånden i denna fråga, troligen på förenämnde grund funnit lämplig vidtaga. Herr von Hartmansdorff-. Jag har nyss förgätit anmärka, att det torde vara billigt, om återremiss beslutas, att Ridderskapets och Adelns Canzli äfven får åtnjuta tractamente, på sätt hittills förut alltid varit ölligt, under 8 dagar efter Riksdagens slut, då en myckenhet göromål för RiddarhusCanzlict återstår, som understundom upptagit till och med en månads sysslosättring.
Befallningshafvande, i närvaro af Hemmansegarne eller deras befullmägtigade Ombud, föranstaltad, till utredande, huruvida, på sätt är vordet uppgifvet, ifrågavarande Allmänningsraarker verkligen blifvit på t vänne serskilda sätt, och vid olika tillfällen, skattlagde» eller Hemmansegarnes lagliga rätt i annat afseende för nära trädd, i hvilket fall E. K. M, läcktes en rättelse derutinnan i Nåder förordna; men att, i händelse denna undersökning skulle med kostnad blifva förenad, och Hemmansegarne, deröfver i Nåder hörde, skulle undandraga sig att densamma af egna medel bestrida, den redan förrättade och i laga ordning kraftvunna skattläggningen då måtte, i orubbadt skick, förblifva. Rikets Ständer framhärda etc. 6 Exp. Vial. förslag till. urul. Skrif v. N:o 313. Uppl. o. gotik, hos Ridd. och Adeln d. 11 Jan. 1830- P reste-St ande t d. 13 Borgare-Ståndet d. 13 Bonde-Ståndet d. 15 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, an gående Majoren vart Steijerns underdåniga anhållan om ever Idelig Skattemannar ätt å 2:ne under Starby Kungsgård lydande Lägenheter: IV alla-Slätten och Herrsjö-Ängen. S. A. K.
– Ja – svarade kyrkoherden, icke utan ett litet leende – ditt svar är svar på den nästa frågan, nemligen: «Hvad är det som Gud skapat?» men jag frågade dig ju hvaraf Gud i begynnelsen skapat all ting? – Ja, kors i alla da’r! Hva’ skråen va’ de’ nu utaf! – sade Abraham och såg i taket. – Det va’ nå’t konstigt, så pass möcke mins jag, men hva’ katten kunne de’ vara för slag! Vest-du Elin! – utropade han, och vände sig bort mot henne – vet du, neppe tror jag att du nånsin sa’ mig hva’ vår Herre skapte hela värla utaf för tug. – Herre Gud! så du talar! – sade Elin, nästan ohörbart, mycket förlägen och sakta skakande på sitt lilla hufvud, och omärkligt ryckande på axlarne af förlåtlig harm öfver Abrahams dumhet och dumdristighet att vilja skylla sin okunnighet på henne. Gunnar stod så att han knappt nog kunde se Elin, men han kände i luften hennes ångest, och som han deremot stod helt nära Abraham, hviskade han denne i örat: «Af intet skapte ju Gud verlden.» – Hvaa? – svarade Abraham första gången. Hva’ sa? – svarade han andra gången då Gunnar upprepade sina ord, och slutligen tredje gången: «Hva’ sa’ j?» – Då förlorade Gunnar tålamodet och sade tyst, men hörbart nog: – Din åsna! Det var ju af intet som Gud i begyn Men Abraham gaf sig alldeles icke tid att höra ut meningen, utan skrek till helt belåten: – Ja, kors i alla da’r! De’ va’ sant! Nu håga’ jag’et sjelfver: Af ena åsna skapte han hela värla, nu mins jag’et präsis. Kyrkoherden strök sig med tillkämpadt allvar om hakan. Elin uppgaf ett litet ångestrop. Gunnar drog mungiporne till ett svagt leende, det första som ljusnat upp hans anlete på långliga tider; men i stugan blef ett förqväfdt sorl, och några pojkar rusade ut genom dörren och slogo den hårdt igen, och sedan hörde man ett gällt och hjertligt skratt utanför.
Banco, För Secreterare» » Hemliga Urfksttct hofwa Herrar Ordförandeme föreslagit 2«o Ii-dr. Wcn Glats Utskottethar deremot trott sig icke kunna söreN mindre än ZOO N^d för den Embetsman, sm» r6gF Dm 29 December. som bestridt denne befattning, och hwars utmärkta skicklighet och erfarenhet i allmänna ärenders behandk-nq redan tillwnnnit honom det Allmännas wälsörkjcnka förtroende, och bariac honom wag till ett af Statens högre Embeten, För Secrekeraren i IämkmugS-Ukstotttt halma 250 R:d bliswit föreflagnL. Dche anser dock Sta:SUtstotlet kunna nedsättas till jämna 200 N:d, i anseende till de mindre trägna och beswärliga göromål, som ber förefallit, som ben koma lid delta Utstött warit formeradt. För Secrekeraren i Constikntions-Ulstottel har wäl fräga bliswit wäckt om högre ^arfwode, än dst sörest.-gne. — Men ehuru detta Utstött bliswit före de öfriga Ukstotten organiseradk: och D st göromål warit bade granlnaga och trägna; dock ssm dest mr »varande Sccreterarcg befattning icke widtagit förr äg efter del Regerings,Formen bliswit utarbetad och antagen, samt han äfwenwäl såsom Secreterare i Expeditions» Utsto tel kommer att derföre njuta särstildt arfwode och således den högsta belöning af alla Utskottens Secreterare: Och härtill jamwäl kommer, akt han uti ConstikUtions Ulstotlet njuter särstildt biträde af cn tillförordnad vice Secreterare för hwilken ock särstildt arfwode bliswit föreslagit; Sa anser Stats Urstottet ingen anledning för handen, akt för honom tillstyrka högre arfwode, än hwad Herrar Ordföcanderne föreslagit.
Utskotten hafva delta ärende till öfvervägande före haft och dervid inhemta t: att sedan, i anledning af ett i besvärsväg till Kongl. Majit år 1829 inkommet mål, fråga uppstått, huruvida de rå- och rörssamt insockne-frälse-hemman, sorn, efter den 6 April 1810 (hvilken dag Ridderskapets och Adelns afsägelse af rättigheten alt med andras uteslutande besitta säterier, kungjordes\ blifvit afsöndrade från de säterier, hvarunder de lyd t, borde förlora sina rå-och rörssamt insockne-friheter; och Kongl. Majit öfver denna fråga äskat Rikets då församlade Ständers underdåniga yttrande, så hade Rikets Ständer i underdånig skrifvelse af den 10 September 1829 förmält sig anse de, efter år 1810 från Säterien afsöndrade, rå- oell rörssamt insockne-frälse-hemman icke hafva, genom en sådan afsöndring, sina friheter förlorat, men deremot de afsöndringar, sorn, före den 6 April samma år, egt rum, icke kunna härå tillämpas.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att en ordentlig man alltid får låna penningar; men en i högsta måtto ordentlig fideicommissarie får dock icke låna, om han icke har enskild förmögenhet; ty hvem vill väl låna med äfventyr att ej blifva betald, i fall fideicommissarien snart derefter dör? Talaren torde hafva glömt, att fideicommissarien icke har någon pant att lemna. Jag anhåller om äterremiss å betänk, och tror, att jag dervid handlar i största conseqvens med principen för fideicommissernas bibehållande. Jag vill dessutom i förbigående nämna, att jag, i olikhet med Hr von Hartmansdorff, tror, att hypotheksföreningarna böra blifva tiiidanade för jordbrukets skull, men att jag aldrig trott, att jordbruket bör vara till för dessa föreningars fördel. Gr. Posse, Arvid: Jag tar för afgjordt, att ifrågavar. betänk, blifver äterremitteradt, och vill för min dei så mycket mindre strida deremot, som jag gerna medgifver, att hvad som ej är i lag tillåtet ej bör fä ske i följd af exceptionsstadganden; men då jag hör, att egentliga skälet, hvarföre fideicommissarien bör få med skuld belasta sin egendom, består deri, att han kan sakna förlagseapital, hvilket på annat sätt ej skall kunna anskaffas, så vill jag ej försumma att anhålla, det LagUtsk. må taga i betraktande dea ställning, i hvilken en sådan fideicommissarie kommer, som tillträder fideicommisset, sedan det blifvit intecknadt. Mig synes, att han äfven kommer att sakna förlagseapital, och då egendomen dessutom blifvit belastad med skuld, synes hans belägenhet blifva sämre än deras, hvilkas fördel man nu vill bereda. De ifrågavar. motionerna synas således ej utgå från en riktig synpunkt; men i fall de endast åsyftat Deh a Maj f. m. 35 upphäfvande af 1810 års förordn., hade jag gerna velat un-* derstödja dem. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: