Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om han tillika vore en servil person, som, för att svänga sig upp, satte sin högsta förtröstan på Hofgunst, un - t Den 5 februari i e. m. Bi under det han föraktade folkgunsten, som likväl decidera)' då det gäller; om en sådan person Liefve Styresman i Stockholm, tvärtemot hvad allmänna rösten skulle låta förstå, huru skulle det då gå med fånglistorne för de inånga häckten i staden, och hvad skulle väl då slutet blifva. Jag vill icke ens tänka derpå, ty isamma mån, somslumret varit stort, i samma mån skulle uppvaknandet blifva förskräckeligt. Fånglistorne äro en sak af största vigt och spela en alltför stor röle uti det (konstitutionella samhället, för att böra fördöljas. Jag anser derföre, alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t endast böra i underdånighet anhålla, att Nådig och sträng befallning gifves lill alla autoriteter, att de i 17 § af Justitiae-Ombudsmannens instruction omnämnde fånglistor skola ordentligen afgifva^. Hvad detta ifrågavarande Utlåtande i öfrigt vidkommer, vore visst en mängd anmärkningar deremot att göra, men då, under en Riksdag som börjats 1828, fortfarit 1829, och räcker ännu år i83o, det under loppet af denna tid blifvit fullkomligt ådagalagdt, att de mäst grundade skäl och bevis på den godtyckliga magtens öfverlägsenhet blifvit företedde, är hvarje sund tanke och reflexion en öfverflödsvara, och hvarje ögonblick som derå användes, en onyttigt använd tid. Jag har aldrig fördöljt min öfvertyGi H. 6 82 Den 5 Februarii e. m. geise, då fråga varit att motverka det onda och befordra det goda. Jag behöfver icke rodna för de åsigter, jag här sökt göra gällande, och då efterverlden fäller domen öfver våra förhandlingar och moliverne för desamma, tror jag icke, att man beskyller mig för lycksökeri, eller aristocralie, eller liknöjdhet om ett älskadt Fäderneslands sanna fördelar.
R;drs lån för Borås, 10,000 R:dr årligen i fem år till ersättning för Södei Telje Bolag, som anspråkslöst icke undandragit sig de största tipp - Bil, till Ridd. o. Ad, Prot, VI. Band. g. «8 JPtn 2 Julii e. nu offringarj tillsammans 5o,ooo R:dr, samt för Trollhätte CanalBolag högst 100,000 Rsdr lån, som derom lärer hafva sig anmält och med undantag nf Hjelmare Slussverk åro de som aga anspråk på biträden, hufvudsakligen upptagne till beräkning 2,45oooo R:dr eller till den fö renåmnde summa af 2,455,066 R:dr, som med tillägg af Fastighets låne-tillgången, skulle af Bankens behållningar kunna disponeras. Beträffande åter Hjelmare Slussverk, så under medgifvande af ett fortfarande understöd, som förra Riksdagen beviljades, synas'med hänsigt till Statens tillgångar de större bidrag nu fordras icke kunna beviljas, då i stället förför* ra Riksdagen begärte och beviljade lånbitråden, frågan angår nu icke mindre än ny uppoffring af mera ån en half million utan all ersättning och någons deltagande då likväl en af Rikets större städer, med nästgränsande trakt af vestra Hjelmaren allena deraf skörda frukterne, och det är fara värdt om ett gränslöst bifall lemnäs till hvad som fordras, att i Hjelmare Slussverk uppstår en ny Götha Canal, till anspråk och Rikskostnader. Hvad som till biträde i detta afseende nu kunde beviljas, kunde, om annan tillgång saknas, bereda någon inskränkning i det mindre anslaget till silfverinköp af 15o,ooo R d ärligen, och får jag till närmare utveckling af hvad jag så i afseende på tillgång, som föreslagne anslag anfördt vördsammeligen bifoga medföljande beräkning.
Och om en dag i framtiden hos vår af gammalt slösande lägre befolkning befinnes spridd större omtanke i husbållsangelägenheter — mindre sophögsvansinne, större sparsamhetsanda — så blir detta säkerligen i ej ringa grad just Eva Rodhes förtjänst. Hennes i sig själf så enkla skolkökstanke — nu med allt varmare intresse omfattad — är genom sin ändamålsenlighet en af de bästa lyftkranarne för landets materiella välstånd. * * * Eva Rodhes personlighet meddelar värme och sporrande kraft. Sitter du och talar med henne, får du ett intryck af frisk medkänsla, af omutlig kärnvilja. Hennes ord fängsla dig — om från den privata tribunen i hennes mottagningsrum, om från talarstoen i den offentliga lokalen, uti hvilken hon då och då uppstiger för att framlägga någon ny detalj af sin lifstanke. Göteborgarne äro praktiskt anlagda. Till Eva Rodhes tal lyssna de alltid uppmärksamt och ha ej svårt att förstå henne. Men ännu mer: — hon vet att understundom bringa dem till formlig entusiasm genom sina alltemellanåt återkommande föredrag. Icke minst väl mottogs hennes föredrag i skolköksfrågan sistlidne augusti. Också hade hon häråt ägnat mycken omsoig. Och då hon ej trodde sig vara tillräckligt ostörd i somras i Göteborg, företog hon, åtföljd af sin oskiljaktiga väninna, fröken Nymann, en tur till det inre af Norge, där hon under en tid odeladt sysselsatte sig med utarbetandet af sin älsklingsidé. Resultatet blef, som sagdt, lysande. Ty hon gick till botten med ämnet, skiljande hufvudoch bisak. Och hon talade inte som en pedagogie professor — fast hon ser mycket lärd ut — hon talade rent mänskligt, förnuftigt, ändamålsenligt, därtill spännande, intressant. Men det var ej bifallet, som för henne var det viktigaste. Jag tror hon skulle varit rätt. nöjd därförutan — utgjorde det icke ett sä- kert bevis, att hon icke står ensam i sin sträfvan, utan lyckats draga allmänheten med sig i sina tankars innersta. Ty hon är utan egoistiska biafsikter, för sin egen del blott fordrande tillfredsställelsen att ha gagnat sina medmänniskor, hvilket för henne är både plikt och behof. Trots sin sunda beräkning, sin kloka omlänksamhet, är hon själf entusiast.
Val kan en eller annan Auction celi St erbil o5* eller Concurs-utredning det ena året föranleda lill några hundrade lagstil1' ningar mera än det andra, men alt år 1833 1,111 Individuer mindre al* år 1823 varit blottställde för lagsökning, under det folkmängden ökat sl‘° med 12 å i3,ooo personer, det synes vara en icke blott tillfällig företeebe' Någon särdeles ansträngning erfordrades icke eller vid incasserand® a kräfning för de 997 tunnor undsättnings-spannemål, hvarföre Länet, eB®1 1800 års missväxt, skuldsattes med 10,798 ll:dr 3i sk. Banco. vaiken af desse eller äldre undsättningsmedel är något vidare stående 1 Landet. Allt är till fullo betaldt och lhjuideradt utan a1' skrifning. Ingen af Länsstyrelsen^ många omsorger är dock så brydsam, som Ondsältningsanstalterne i missväxtår. Penningar erhållas utan omgång och bärighet af Statsverket eller Creditivmedel; men andra föreskrifter än att Evända och återbetala dem, erhållas icke. Sädens anskaffning, som förr ^sörjdes af Magazins-Directionen, och dess utdelning till ett hungrande lolli, Leror helt och hållet af Landshöfdingen, som för sina mödor och bekymmer ofta får uppbära klander och missnöje. Än har han köpt för dyrt än misstankes han att gynna säljare och så kallade kornjudar—än har deri fält undsättning, som icke behöft 0. s. v. Visserligen är man i detta 111 era äu i de flesta fall, blottställd alt bedragas. Föresattsen att afvisa Missbruk och underslef besegras någon gång af den kalla egennyttan och vUiningslyslnaden -— och Landshöfdingen, som förr ägde Magazins-Direc|‘°nen°att tillita och rådfråga, står nu isolerad i platen att skaffa åt Folket bröd — åt Staten betalning. För de inre göromålen vid Lcinds-CBncelliet oell LBiids^Contorct kölnäs årlig redogörelse i Debet, och Credit.
De tider äro icke mer, dä Religionens läror förkunnades genom maktspråk, befallte Förnuftet at tro 06) hjertat at lyda, utan andra wilker än dem egennyttan och herskelystnaden föreskref til minnande af sina ändamäl. Ljuset har uppklarnat; wälgörande och mild, som sin Guddomliga Stiftare, utmärker Gudaläran sina sanna bekännare, genom en ädel öfwerensstämmelse emellan förständ och hjerta, yttrad i gerningarnas riktning til rättwisa och menniffowäl. Det är mängden af detza gerningar, som bereder Staters sällhet och Staters beständ, och hwilken Clasi af medborgare äger ,en större förmåga at meddela Folket denna öfwertygelse än det Högwördige Preste-Ständet, hwarö dyra bestämmelse det blef, at med kraften af Guddomliga föreskrifter, werka pä det allmänna tänkesättet, och förklara, at det gifwes i dygden et enda stort och heligt samband, emellan förgängelsen och odödligheten, och ak ingen kan tillegna sig den sednares förhoppningar, som ej lefwat nyttig, älffwärd och god. Ridderffapet och Adeln söker ej utweckla desia samhälls-förbindelser för att erhindra det Högwördige Präste-Ständet om sin pligt, men för at i Fäderneslandets wada trösta sig sjelf med hoppet om et sädant stod, til uprätthällande af hwad Swerige äger öfrigt af sitt fordna sjelfbeständ och sin fordna ära. Och när häf4 derne s6 Den 5 Maj.
Svar blefvo derefter uppläste, så lydande: Hans Maj:t Konungens Svar: Gode Herrar och Svenske Män! Jag emottager med liflig tillfredsställelse uttrycket af de tänkesätt, hvartill Min tredje Sonsons födelse gifvit anledning. Upptagen till Son af den Konung, som upprätthöll Sverige vid afgrundens slippriga brant; Arfvinge af Hans ömhet för Folket, har Jag känt Mina krafter växa i mån af farorna. Om hinder ännu mött uppfyllandet af allt det goda Jag åsyftat, så väntar Jag det med förtroende af Eder medverkan och af Edert eniga biträde. Yi hafva likväl vunnit omisskänneliga fördelar: aderton års ostördt lugn inom Landet, utan någon kränkning af allmän frihet eller enskilt rätt, utan att någons lagliga anspråk blifvit för nära trädde. Härmed förenar sig tillväxten af alla idoghetens och konstflitens grenar, enda källan till den allmänna välmågan. För detta håller Mig Svenska Folket räkning. Dess tacksamhet kröner Mina bemödanden. Jag erkänner, Gode Herrar och Svenske Män, att det namn Jag ifrigast eftersträfvat, är det af Landets Far, hvarmed nu Rikets Ständer helsa Mig i Folkets Den 29 Januari!. 347 namn. Det skall hädanefter för Mig och Mina efterkommande blifva den skönaste äretitel. Det nya band, som, om möjligt, ännu närmare förenat Mitt Konungsliga Hus med Nationen, skall, som Jag hoppas, vinna en ökad helgd af en lycklig öfverensstämmelse i vilja och afsigter, hvars bemödanden af allmakten skola välsignas. Jag förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Hennes Maj:t Drottningens Svar: Gode Herrar och Svenske Män! Det är med lifligaste tillfredställelse Jag erfar den beredvillighet, hvarmed Svenska Folket omfatta hvarje tillfälle att förklara mig sin tillgifvenhet. Uttrycken af de tänkesätt, hvilka J nu, å Rikets Ständers vägnar, till Mig framburit, hafva i mina ögon vunnit ett ökadt värde af deras anledning.
Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson har begärt, det Rikets Ständer måtte anslå en summa af 5,000 R:dr å Geschwornern Busch mot skyldighet lör denne att å folkskole-seminarierna i riket hålla föreläsningar öfver mnemonikens tillämpning, enligt Buschs method, på arithmetikens elementer; men då tillräckligt noggrann utredning icke är vunnen, om en ny undervisningsmethod med nytta för lärjungarnes utveckling kan och bör i skolan införas, för att Rikets Ständer i delta ämne skulle böra hos Kongl. Maj.t göra en underdånig framställning, har Utskottet ansett sig böra z) afstyrka bifall till hvad motionären sålunda föreslagit. Af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg har blifvit föreslagit att medel måtte anslås till inlösen af så många exemplar af de hittills utkomna häftena af C. Georg Starbäcks ”Berättelser ur Svenska Historien”, alt åtminstone hvarje folkskola kunde deraf erhålla ett exemplar. Då emellertid Staten hittills ;cke med läroböcker eller läseböcker på sin bekostnad försett folkskolorna, samt för öfrigt ifrågavarande arbete, hvaraf endast en mindre del är fulländad och af hvars fortsättning man således icke känner hvarken plan eller utsträckning, otvifvelaktig!, om det blifver af god och gedigen beskaffenhet, genom sin egen duglighet banar sig väg till en allmännare spridning, hemställer Utskottet, å) alt berörda framställning icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 70:o.
Härefter yttrade H. Exc., att, innan E. o. Ad. öfverginge till behandling af Utsk:s i afseende å 2:dra Art. framställda förslag, texten till l:sta Art. borde pröfvas, hvaruppå och sedan denna text blifvit uppläst, propos. å godkännande deraf, med det af E. o. Ad. redan beslutade förbehåll, framställdes och med ja besvarades. Utsk:s å sid. 23 gjorda hemställan, att bevillningen för fast egendom skall utgå: l:o för jordbruksfastighet med tre öre för hvarje fulla 100 rdr af uppskattningsvärdet; och 2:o för ali annan fastighet med fem öre för hvarje fulla 100 rdr af samma värde. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Då denna punkt utgör en af de vigtigaste i hela Betänk, och då den innefattar en förändring i förut gällande stadgar ang. bevillning af fast egendom, torde det tillåtas mig att yttra mig något ang. denna fråga. Utsk:t har nemi.. föreslagit en lägre procentafgift Den 9 M aj f. m. 25 af fast egendom; och detta tror jag vara i hög grad betänkligt att antaga, innan saken är i någon mån känd i landsorten. För min del skulle jag derföre vilja yrka att Ii. St:r i underd. skrifvelse till K. M. anhöllo, det K. M. täcktes aflåta Nåd. Skrifvelse till Landsh:geEmb:na i Biket att sjelfve och genom Hush.Sällskapma granska detta förslag, hvarom nu är fråga, och sedermera derom afgifva yttrande, hvarefter förslaget må vidare af B. St:r tagas i öfvervägande. På grund af detta mitt yrkande, anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr Wolffelt, Maur. Const.: Min mening var visserligen att yttra mig öfver såväl ämnet i sin helhet som särskildt denna punkt, men nu, då den siste värde talaren yrkat återremiss, under önskan att ifrågavarande förslag borde granskas af Landsh.Emb:t och Hush.Sällskapma, afstår jag frän inia anhållan att få ha ordet, och förenar mig i yrkandet om återremiss.
Darrande af spänning afvaktar han, till svar på sina frågor, en noggrann detaljerad beskrifning eller helst ett mimiskt återgifvande af dödsminutens fasa; men Struensee sänker sitt hufvud och svarar icke. – Nå? säger kungen, otåligt. – Hur gick det till? – Förlåt mig, Ers Majestät, jag har icke sofvit en blund på två hela dygn. – Han vacklar och måste stödja sig mot väggen för att icke falla. – Gå hem och lägg er då! säger Majestätet och rynkar ögonbrynen onådigt. – Sof ut, för all del! Och kom icke igen förr än jag låter kalla er! (Friedrichsbergs slott 3 – 4 September.) Ni är sjuk, min käre vän! säger Warnstedt, i det han stannar framför Struensee, som sitter på en taburett i kammarpagens rum och stirrar melankoliskt ut öfver terrassen, där regnet piskar. – Hvad fattas er? – Ingenting! Kan man lida af kärlek, fast man förnekar namnet? Hvarför icke? Lika väl, som man tynar bort af en sjukdom, om hvars orsak man ingenting vet! – Ni är sjuk – fortsätter Warnstedt – därom är intet tvifvel! Symptomen äro i ögonen fallande: klen matlust, kraftnedsättning, bleknande hy och försvinnande hull! Jag konstaterar dagligen med grämelse, att er lofvande lilla embonpoint är på retur! Allt sedan ni kom i kungens tjänst har den hittills vuxit och frodats – hvad är anledningen till att den nu försvinner? Struensee skakar sitt hufvud men svarar icke. Hvad vet man om de lönliga djupen i sitt eget väsen och om sin egen själs hemlighetsfulla sjukdomsprocesser? Det är sant, att alla hans tankar och känslor kretsa omkring minnet af henne, som nyss gick bort. Hans hjärta lider af en naggande värk, gent emot hvilken förståndet förgäfves uppbjuder all sin kraft. Han säger sig själf: hvad mer, om en vacker dam blåst bort från jordens yta! Sådant händer ju alla dagar och det finnes alltid tillräckligt många sköna damer kvar. Kanske saknar jag henne så svåra, därför att hon gick bort ur lifvet utan att någonsin hafva tillhört mig.
St:s Riksgtscont. blifvit aflemnade öfver i,8oo exemplar af eivil-Iagförslaget, jemte åtskilliga på allmän bekostnad utgifna arbeten, ämnade att tjena till ledning för nämnda förslags pröfning oell bedömmande, men deribland likväl saknas ett, utan tvifvel, ganska beliöfligt register till förslaget: så har jag trott mig böra göra framställning derom, att ett tillräckligt antal exemplar af det på enskild bekostnad upplagda register lill eivil-lagförslnget, varder, medan det ur möjligt, för allmänna medel inköpt, på det att meranämnda arbete må blifva mera brukbart. Obestridligt torde det varn, att ett fullständigt och tjenligt register, såsom det ifrågavar. synes vara, mera än hvarje annat arbete bidrager till kännedom af förslaget, lättar öfversigten deraf samt jemförelsén mellan de föreslagna och nu gällande lagbuden. Man kan äfven förutse, att nedsättning i priset skall äga rum, i händelse ett större antal exemplar inköptes på en gång, hvarigenom en besparing således verkligen bereddes, hvilken ej kan äga ruin, om hvarje representant, på enskild bekostnad, är nödsakad förskaffa sig ett exemplar. Dessa 2!ne motioner lades på boidet. Hr af Robsahm, Carl Reinh., hade inlemnnt fölndign pen ningeoekret aldrig någon lid i vårt fädernesland varit så rot - ja fide: ' Då det är en bedröflig sanning, att det st-i I Den 7 Mais <\ m. 38; fast, så li ifdvunnet , så utan ali försynthet i stort bedrifvet, sorn just nu, anser jag för en sini1 och ganska vigtigangelägenhet, att Representationen söker salia en grans derföre} och sådant kan efter min tanke ske, men icke utan kraftiga och genomgripande åtgärder. Då , j »4 års lag stadgade t> för i ooidti årligen, skedde det visserligen i god mening, meri denna ränta är nu för hög och för landtbrukaren särdeles tryckande uti ett land med klena penningetillgåugar och trög omsättning.
Sådane, som RiddarhusSecreterarens löneförmåner nu befinnas, är det icke troligt att någon ung man med de egenskaper, som dertill erfordras, och som gifva förhoppning om Statens högre Embeten, egnar sig för hela lifstiden åt denna tjenstebefattning allena. Följden af förbudet blefve då, alt tjensten endast emottages i förbigående, och under afvaktan på något bättre, samt att Ridderskapet och Adeln måhända finge ombyta Secreterare för hvarje Riksdag, hvarmed Ståndet blifver illa belåtet, då det fordras längre vana vid ärenderne, i en befattning, der minne och kännedom, om hvad som tillförene händt, så ofta behöfves. Skulle man likväl vidhålla det vid sistlidne Riksdag i detta afseende fattade beslut; så blir det oundgängligt att antaga Herr Ribens förslag, att, vid inträffande afgång, indraga RiddarhusFiscals-tjensten och anslå den dertill hörande lön åt RiddarhusSecreteraren, som då jemväl borde besörja allt hvad till RiddarhusFiscalens Ombudsmannabefattning hörer, hvaremot en Extra RiddarhusCanzlist kunde uppdragas alt under Riksdagarne bestrida den RiddarhusFisculen tillkommande tillsyn öfver OrdningsStadgans efterlefnad, och upprops förrättande med mera dylikt. Detta kunde numera desto bättre låta sig göra, som RiddarhusFiscalen får sitt Riksdagsarfvode af de från RiksgäldsContoret utgående Riks - 9<5 Den 26 Junii e. m. dagskostnader. Men under intet annat vilkor, än dessa tjengters och löners förening, låter förbudet för RiddarhusSecreteraren att hafva annan tjenst, Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Jag instämmer fullkomligt uti de åsigter Herr von Hartmansdorff yttrat, och får endast tillägga, att framlidne RiddarliusSecreteraren Silfverstolpe, jemte det han var tjenstgörande Kammarherre, tillika var HandSecreterare hos Högstsalig EnkeDrottningen Sophia Magdalena.
Som jag icke deltagit uti Utskottets ifrågavarande Betänkande , får jag förena mig med de Herrar, hvilka nu begärt äterremiss deraf. Friherre Cederström, Jacob? I anledning af H srr Cederskjölds yttrande att Assignationsrätten endast vore nyttig den tid då metalliskt Mynt var i allmänna Rörelsen gångbart, anhåller jag att få anmärka, det den värda Leda. moten lärer härvid förgätit, att den egenteliga nyrtan med rättigheten att assignera pä Banqueri består deri, att då man i Landsorterne ej äger passande Banco-Sedlar, man genom Assigneringen kan erhålla hvad sort Sedlar man behagar. Beträffande Friherre Wirséns serskilta mening, hvari tillstyrkes att den minsta summa, som skulle få assigneras borde vara jo R:dr; så tror jag att ett sådant stadgande skulle till sina följder vara lika skadeligt som ett rent förbud. Jag kan icke heller med Herr Cederskjöld instämma deri, att Banquens Credit skulle vara i någon fara derigenom, att enskifta Personer, hvilka ej ägde någon i Banquen deponetad Fond, likväl utgäfvo Assignationer JDen 4 April. ställde på Banquen; ty utom det att jag ej anser det troligt att någon enskildt Person skulle vilja ådraga sig det ansvar, som för sådan Assignering i Lagarne finnes bestämt, så äger ju den, som skulle emottaga anvisningen öppet att, derest han ägde någon anledning att miss. tänka utgifvaren för svek, vägra attén sådan Assignation emottaga. Jag tror således, att det •j är lämpeligf, att för ett supponerat möjligt missbruk eller bedrägligt förhållande förbjuda en nyttig anstalt. Herr Cederskjöld.- Af den sista värde Talarens yttrande, så vida jag eljest rigtigt fattat det, synes böra följa, att egenteliga nyttan af Assignations.rätten bestode i möjligheten att derigenom i Lands-cmerne ersätta bristen på Småsedlar, Men dylika Små.Sedels-Assignationer måtte förmodligen vara alldeles stridande mot all principe _
Mits och Rikets Svea HofRätt, på grund af den anmälan, som blifvit gjord om egcndomarnes fideicommissnalur, och för att vid blifvande Banko-auction bevaka min rätt, såsom då ett omyndigt fyra års barn, under förmyndare-ansvar förordnade min frami, farbroder, dåvarande Löjtnanten sedermera Majoren Frih. Ulric Cederström, hvilken ock, efter erhållande af förordnandet, i akt och mening att för min räkning inbetala den obetydliga pantesumman, gaf sig i väg från Jälla egendom i Upland, der han då var boende, för att på detta vis hindra verkan af den utlysta auctionen. Han hade dock det missödet att på vägen köra sönder sin vagn, hvilket å Rotebrö gästgifvaregård förorsakade så långt uppehåll, att han, när det redan var för sent, framkom till auctionsstället. Härtill kommer, att min frami, farfaders, Kapitenen Baron Anders Cederström, fideicommiss-förordnande, sedan det blifvit bevakadt i Svea HolRätt af t. f. förmyndaren för min far och farbiöder, •frami) General - 68 Den 4 April f. m. Majoren Frih. Ulric Cederström, äfven inlemnades till anteckning i såväl Wermdö som Svartlösa och Sotholms TingsRätters protokoller; och var det just Lagman Junbeck, som i Svartlösa och Sotholms HäradsRätter gjort dessa anteckningar. Någon okunnighet om egendomarnes natur fanns således hvarken hos Bankens Kommissarier, ej heller hos domaren, Hr Lagman Junbeck, och något bedrägligt eller svekfullt förfarande kan således i denna sak ej tillvitas, hvarken min frami, fader, eller min farbroder, Presidenten.