Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid pröfning af dessa emot Utskottets afgifne Betänkande framstälde* anmärkningar, hvilka endast handla om Nybyggare och synas åsyfta, att desse, som, genom climatets hårdhet och deraf sig härledande svårigheter af täta missväxter, ofta försättas i en bekymmersam belägenhet, böra af Staten med all möjlig hjelp bispringas, har Utskottet trott sig böra taga kännedom af de föi möner, som Nybyggare i berörde orter redan hafva sig förunnade; hvarvid Uiskoltet af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser vid i8r?.3 års Riksdag, N;is 263 och 386, inhemtat: alt Nybyggare å Kronans jord i de Norra Orterne i allmänhet, jenitz tillgodonjulande af så kallade frihetsår, efter hvilkas förlopp de ega rättighet att, utan erläggande af någon lösen, Nybygget skatteköpa, af Kronan erhålla 8 tunnor Korn att uppbäras under 3 år, med 3 tunnor hvartdera af de första arne åren och 2 tunnor det 3:dje året; att de derförutan, i i5 års tid, njuta befrielse från alla utskylder och besvär, af livad namn de vara må, så till Kronan, som Preslerskapct och andra, samt, under samma tid, för sig sjelfva, hustru och hemmavarande barn äro befriade från bevillning efter 1 och 2 Artikeln i Bevillnings-Förordningen; att dessutom den Nybyggare, som eger flera än lyra barn, alla under 15 års ålder, undfår för hvartdera utöfver nämnde antal ± tunna strid säd, till dess det yngsta uppnått 6 års ålder; samt att Nybyggare äro befriade från skyldigheten att använda Charta Sigillata lili ansökningar och resolutioner, rörande Nybyggen på Kronoskogarne. Stats-Vtskottets Utlåtande iV.-o a5<?. 7 Vidare liar Utskottet erfarit, alt Kongl. Maj:t, tili Nådigt.
När en sådan bankrörelse kommer att äga bestånd, måste den enskilda assignationsrätten på Banken upphöra. Möjligen skulle likväl nu farhågor för missbruk kunna uppstå, emedan jag tror, att exempel inträlfat, då förlust ägt rum för assignationsägare. Om så skulle vara förhållandet, och en allmänhet derigenom skulle komma att lida, bör man vara betänkt på correctiver. Jag skulle tro, att man kunde låta Den 6 Maj f. m. Banken lemna blanketter till assignanterna för det belopp, hvartill en och hvar lutnde äga credit, och till erhållande af hvilken rätt man borde få lemna godkända hypotbeker eller personlig borgen; ty det är ganska naturligt, att assignationsrätten icke kan vara fullkomligt säker, då den blott är beroende af en commissionär. Den skulle derföre kunna så reglementeras, att inga förluster uppstode och att Banken således biträdde den enskilde. Huruvida sjelfva vexelstadgan kunde tillämpas på delta slags papper, tilltror jag mig icke att kunna bedöma. Möjligen kunde det vara stridande mot gällande lagar. Frih. Ehrenborgh: Det är antingen mitt eller Frih, Cederströms fel , att jag blifvit missförstådd. Gr. Horn har till en del förklarat min mening. Jag ber att få säga, det jag ansett en så beskaffad afskrjfningsräkning, som nu varit i fråga, lämpligen böra tillhöra privatbanker, hvilka icke lära underlåta att förse sig med erforderlig säkerhet. Att säga, huru det skall tillgå, vore att ingå i detaiiler. Det har i Skottland låtit sig göra. Alt TJtsk. här i detta betänk, skulle gå in i sådana små detaiiler i afseende på säkerheten har jag ej ansett lämpligt, då detta endast är ett principbetänk.; och jag är öfvertygad, att Utsk. ej lärer underlåta att med assignationsrätten förena sådana vilkor, att säkerhet vinnes. Jäg för min del kan ej annat än vidblifva den mening, att i denna punkt ligger en grannlagenhet alt ej brådstörtande vilja skada rörelsens fortgång. Sannolikt skulle åtminstone i de orter, der privatassignationerna äro i omlopp, realisationen ej blifva välkommen, om den störde de förhållanden, som i detta afseende redan der existera.
Län mätte ifrån alla sädane gärder och Bewillningar befrias, som efter är 1789 tilkommit, ätminstone intil nästa Riksdag, hwarefter, och dä wi göra ost försäkrade, at under en wis Regering Landets refwor hunnit 864 De»; 12 Junir. til nägon bel botås, och at wärk Sand äter lblifwer förenadt med det öfriga Fäderneslandet, wi gerna wilja, lika med ware medborgare i Riket, efter yttersta förmåga bidraga til - utgifterne, och hoppas wi at denna tvär anhällän för et Land, som i en annan -Rikets belägenhet med mycket skal synes kunna päkalla det allmännas hjelp, icke stal anses 0- Dillig, bäldst dä wiförutse, at den summa, som ffulle äläggas Westerbotten,^ swarliqen kan utgå, och derigenom de derifrän päräknade medlen til Stats'-Werkels förlust uteblifwa, hwartil ocksä kommer, at i fall österbotten til Rytzland osträdes, skulle möjeligen, om icke Regeringen sadant förekommer, den fordelagtigaste utwäg Westerbotten hittils ägt til erhållande af Spannemal i utbyte emot Strömming, tilstangas; vch således en af Landets näringar mycket förlora. Stockholm den 8 Junii 1809. Hon. L. Lönberg. 41. Ljubr. H. L. Öbman. Uutb. /cnrl. ^nclersson Höns IllermLN. Niksdags-Fullmägtigsör Riksdags - Fullmägtig för Södra Häradet i trevie Fogderiet i Westerbotten. Westerbotten. kemitterLäes til BewillningS-Utskottet. Herr kllirencronse, foban Qustak, hadd inlemnat et Memorial, hwilket uplästes, sä lydande: Admju - Den 12 Junit. 66K Edmjukaste klemorisl!
Maj f. m. 435 att de skulle märk a denna nedsättning på sina debetsedlar, derföre icke sagdt att ej hvarje nedsättning är välkommen; men då den skulle ske med åsidosättande af det kanske vigtigaste ändamålet för ett folk med upplysning, synes mig denna nedsättning alltför lumpen, för alt tagas i betraktande, jemförelsevis med de förändringar och stora vådor för fäderneslandet, som skulle vara villkoret för nedsältningen. Jag tillåter mig att bär förklara samma öfvertygelse, som jag redan vid sista riksdagen uttryckte, att det icke är skattebördorna, som föranledt det missnöje, som uppenbarat sig. Jag tror, att det är förorsakadt af osäkerheten och det vacklande i våra ekonomiska lagstadganden , bristande rörelse och afsättning, långsambeten i våra rättegångsformer, trögheten och sölet i lagsökningsåtgärderna o. s. v. Om R. St. kunna undanrödja dessa anledntr till missnöje, så tror jag icke, att de behöfva göra några betydliga nedsättningar i våra skatter. Slutligen kan jag icke annat än djupt beklaga våra riksdagsformer, som vålla, att detta ämne, hvilket icke rätt torde kunna bedömmas af mer än ett Stånd, skall särskildt behandlas af de 4 RiksSttn, så att de 3 öfriga Stånden sakna tillfälle att discutera ämnet med män, som förstå saken. Jag skulle tro, att om de varit i tillfälle att afhöra de sakrika yttranden, som här blifvit fällda, skulle sådant hafva undanröjt anspråken på nedsättning af denna för Rikets sjelfbestånd samt hvarje dess innebyggares trefnad och säkerhet så vigtiga hufvudtitel; men då formerna äro sådana, så fäster jag mig vid den förhoppning, att de herrar af R. o. Ad., som mottagit vårt förtroende alt vara StatsUtskts ledamöter, skola försöka att för TJtskrs öfriga ledamöter förklara och utreda de här med sakkännedom afgifna anföranden, och derigenom förmå dem alt instämma i ett annat utlåt, än det nu förevarande. Jag hoppas på en sådan förändring, då målet återkommer, och yrkar, lika med föregående talare, återremiss af detta betänkande. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo:
Hufvudsakliga skälen för räntans borttagande hafva för öfrigt varit, dels att man icke ansåg qvarnegarne vidare åtnjuta det skydd för intrång, genom nya qvarnars anläggning, som varit ett villkor för räntans erläggande, och dels att olika grunder följdes vid qvarnars skattläggning inom olika trakter af landet, samt dels slutligen att handteringen vore en fabriksnäring, hvilken fritt borde få utveckla sig. Beträffande frågan om det minskade skyddet, så tror jag, att man skall komma till den erfarenhet, att det ökade antalet qvarnar icke motsvarar tillväxten i befolkningen, och om det icke kan nekas att qvarnarne ej tillökats i större proportion, än befolkningen tillväxt, så måste ju egarne icke hafva grundadt skäl att klaga deröfver att nya qvarnar fått i allt för stor utsträckning anläggas. Hvad åter angår frågan om de olika skattläggnings-grunder, som i olika delar af landet tillämpas, så är detta ett skäl, som med lika full rättvisa kan sägas om beskattning af jorden. Det synes väl som om den ene af de värde motionärerne, hvilken är ledamot af Kammar-Collegium, icke bör vara okunnig om att det knappast finnes två provinser, der samma skattläggnings - Den 28 Februari f. m. 487 grunder följas. I Vestmanlands län äro de till och med olika inom olika fögderier; men derför har man dock icke funnit hinder möta att bibehålla skatt på jorden. Slutligen har man sagt, att qvarnhandteringen vore en fabriksnäring, och såsom sådan äro äfven de qvarnar beskattade, som anläggas i städerna eller på deras område, hvaremot de äro från grundränta befriade. Hvad åter de öfriga angår, så är inkomsten af dem i allmänhet vida säkrare, än den inkomst, som man har af jorden. Det blir sällan missväxt på mäld vid qvarnar för att bereda föda åt menniskor, men oftare händer, att sådant inträffar i afseende å jordens produkter. Kan qvarnegaren icke berga sig, så är det merändels hans eget fel, såsom en följd deraf att han är oduglig eller slarfvig, eller att han icke behörigen underhåller eller förbättrar sin qvarn. Enligt min åsigt är hans inkomst en af de säkraste och bästa, man kan ega.
För min del tror jag dessa orsaker förnämligast ligga i bristande undervisning för menige man och i bristande försorg om tillfälle lill arbetsförtjenst inom församlingarna, i förening med den alltför lätta tillgången på brännvin samt det lagstadgande, som blott för försvarslöshet förvisar oskyldiga men^- niskor till correctionsinrättningarna, der de danas till brottslingar. På detta sätt skulle man gå till roten, för att få det onda håfvet; men med den af Utsk. föreslagna skrifvelsen uträttas intet, och jag anhåller derföre, på grund af denna anmärkning, om återremiss af betänk. 35o Den 28 Maj f. m. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Det är i anledning af den siste värde talarens yttrande, sorn jag anser mig skyldig att meddela några upplysningar. Den skrifvelse, StatsUtsk. tillstyrkt R. St. att bifoga beviljandet af det förhöjda anslag, sorn för fångvården blifvit äskadt, skulle ensamt hafva föranledt mig att meddela dessa upplysningar, om jag icke gjort mig till en pligt att, der det för ämnets afgörande icke oundgängligen påkallas att yttra sig, spara R. o. Ad:s tid. Men då den siste värde talaren nu yttrat sådana tänkvärda saker i ämnet, som kunde kasta en tvetydig dager öfver fångvårds-administrationen, anser jag mig böra visa det rätta förhållandet af saken. Den värde talaren har med skäl yttrat sin förundran öfver de ständigt ökade behofven för 1’ångvåvden och ganska riktigt trott orsakerna dertill finnas i tilltagande brottslighet, hvilket ökar fångarnas antal. Äfven jag tror orsakerna lika mycket härröra från brister i våra författningar; rör:de folkundervisningen, ronde vården och omsorgen om de fattigare fotkclassérnas sysselsättning och utvägars beredande för deras bergning, samt tillståndet med andra statseconomiska förhållanden, som från folknummerns tillväxt. Denna sednare inflytelse i det beklagliga förhållandet är emedlertid af natur att ej bero af några åtgärders vidtagande, som kunna förekomma dess verkningar. TJtsk:s föreslagna skrifvelse är således i detta afseende utan ändamål, ty intet lands styrelse lärer hvarken kunna eller vilja hindra folknummerns tillväxt.
Doktor Säve, hvilken sistnämnde tillika yttrat sig anse så mycket större skäl för det ifrågasatta anslagets beviljande förefinnas, som då Regering och Ständer beslutat skolans förläggande från Frösön till Östersund, skolbibliotheket, som dermed stöde i oskiljaktigt sammanhang, val också horde genom statsmedel förhjclpas dit, hvarest det fortfarande kunde vara läroverket till gagn. Väl synes genom förevarande framställning behofvet af ett nytt bibliothekshus i Östersund vara ådagalagdt, men då omvårdnaden om ofvannämnda, såsom grundläggning till ett bibliothek för Jemtland, donerade boksamling ej skäligen torde böra öfverllyttas från provinsen på Staten allena, och den af Utskottet, under punkten 103, föreslagna terminsafgift småningen torde bereda medel till den önskade förflyttningen, så vidt läroverkets byggnadskassa anses dertill böra bidraga, har Utskottet, som dessutom ej haft del af de utaf motionären åberopade ritningar och kostnadsförslag, ej ansett sig kunna hos Rikets Ständer förorda Hofpredikanten Lithners ifrågavarande motion. lilio. Uti särskilda hos Ridderskapet och Adeln, under Nio 243, och inom Borgare-Ståndet, under Nio 148, väckta motioner hafva Grefve Taube, H. A. och Herr L. J. Lovén erinrat, hurusom nya elementarskolan, när den för 34 år sedan inrättades med syfte att pröfva nya grundsatser inom skolväsendet, ej anlades i någon Större »kaja, Antalet lärjungar hade först bestämts till 100, men sedermera, när an - 20 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) staiten tillvunnit sig ökadt förtroende, blifvit höjdt till 300. Att skolan, oaktadt denna betydliga utvidgning, ej motsvarade behofvet, bevisades tydligen deraf, att för närvarande antalet af inträdessökande utgjorde öfver 250, och detta ehuruväl många föräldrar och målsmän, inseende att inträde i skolan först efter många år kunde vinnas, afstått från anmälning.
Görs wekkerligt: att stin riri den af Osi, under dm 6:ke sistsedne Junii »ntagnc och af Konung och Skan, der fasistälda Regerings Form, Tryckfriheten bliswit Swensta Folkel tillerkänd, sörmedelst del stadgande i berörde Grundlags 86 H. atr, med Tryckfrihet bär förstas hwarje Swenst Maus rättighet, atr, rik.ru rväg lagoe hinder rugifwa skrifter, art sedermera inför laglig Domstol kunna tilltalas fou deras innehall, och art icke i annar fall kunna derföre st affas, an om detta innehall strider cmor sydlig Lag, gifweu arr bewara allmänt Ilig-, utan att återhålla allmän upplysning; a!ljä och med hänsigt kill de salunda förestrif, ve ändamål, hofwa Wi härmed welar förklara Hwae och Den i December. 59 och en fritt och öppet, att, med iagttagande af de förestrifler mot Tryckfrihetens missbruk, hwilka här ne, dansöre, i öfwerensstämmclse med Rikets allmänna Lag, stola uttryckeligcn stadgas, i afseende pä Sta, tens inwärkes lugn och utwärtes säkerhet, samt det Högsta Wäsendets, öfwcrhckenS, den enstikde Medbor, garens och sedernas dermed förknippade helgd, sina tan» kar uttrycka och meddela i alia ämnen i hwad skrif» an som helst, och chwad föremålet stulle wara detta Nike enskildt eller främmande Lander, ett närwarande lidchwarf eller de förflutna, lefwande Personer eller aflidna.
Försöket är för handen sa snart man uppsåtligen börjat verkställa brottet, ehuru dess fullbordan efter de bestämmelser, som derför äro i lag gifna, uteblifvit af anledningar, som icke på gerningsmannens bestämmande ankommit. Ilar denne gjort allt hvad å hans sida till det åsyftade brottet nödigt var, utan att dock den följd inträffat, som lill brottets fullbordan hörde, då är försöket fulländadt. Är mindre af honom gjordt, anses det icke vara fulländadt. Nämnde utmärkande egenskap hos »försöket till brott» framhålles icke i 2 § och den förbigår med tystnad skillnaden emellan fulländadt och icke fulländadt försök, fastän denna skillnad, såsom nedan skall sägas, utan gensägelse måste ega inflytande på straffmätningen. Förslaget lemnar likaledes å sido andra omständigheter, som allmänligen ansetts böra i försöks-lagstiftningen uppmärksammas. Dessa äro dels att gerniugsmannen nyttjat medel, hvarmed brottet ej kunnat verkställas eller nyttjat tjenligt medel, på sådant sätt, att den åsyftade verkan ej kunnat inträffa, dels ock att den, som gjorde försöket, af egen fri vilja derifrån afstått. Äfven dessa förhållanden böra vid straffmätningen tagas i öfvervägande och leda, i vissa fall, till nedsättning af och i andra till befrielse från straffet. Mig förekommer det uppenbart, att i de fall, der försök till brott göres, men detta icke kommer till fullbordan, den subjektiva slraffbarheten merendels öfverväger den objektiva och att följaktligen, vid försök till brott, straffet i allmänhet bör mätas och bestämmas mindre efter den större eller ringare skada, som deraf följt, än i förhållande till det mera eller mindre gerningsmannen åtgjort för att närma brottets verkställighet till fullbordan. Denna sednare grund, efter hvilken Lag-beredningen bestämt straffen för försök till brott, är väl ock den allmännast antagna. Af Kongl. Maj:ts Nåd.
De medel han för ändamålets vinnande föreslagit, äro^ emel - 4 Lag-Utskotteta Betänkande, N:o 11. lertid redan tillgängliga. Presterskapets skyldighet att mana till vigsel följer af Kyrkolagens nyssberörde stadgande; och från den skyldighet som åligger Biskoparne att Upprätthålla kyrkotukten och det sedliga och religiösa lifvet inom församlingarna härledos Konsistoriernes befogenhet, att verka och vidtaga nödiga åtgärder för samma mål. I denna riktning synes någon vidare lagstiftning följaktligen icke behöflig; hvadan Utskottet således vördsamt tillstyrker att ifrågavarande motioner icke mätte bifallas. STOCKHOLM, f. d. Schultze’» Boktryckeri 1854. Ank. till Exp-Utsk. d. 28 Febr. 1854, kl. 11 f. m. Betänkande i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten att börda jord ä landel. Henna motion, som är väckt af Riksdags-fullmägtigen Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län och af Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnad till LagUtskottets behandling, är visserligen ej inskränkt till Mott bördsrätten å landet; men då denna rätt ej allenast till sin grund, utan ock till beskaffenheten är skiljaktig från den rätt, att i stad börda såld fastighet, sorn är medgifven i lag, om upphörande af hvilken rätt särskild framställning ock blifvit inom Välloflige Borgare-Ståndet gjord, har Utskottet ansett lämpligast, att till besvarande först upptaga frågan, huruvida rättigheten att börda å landet sald jord bör afskaffas. »Det är», yttrar sista Riksdagens Lag-Utskott, »bekant hurusom omförmälde rättighet leder sitt ursprung från den aflägsnaste forntid. Då utgjorde Staten icke en förening af särskilde medborgare, utan en sammansmältning af särskilda slägter, och jordeganderätten var följaktligen då mera fästad vid slägten, än personen. Från egenskapen af fri jordegare, odalbonde, hemtade familjchefen sin betydelse i stamförbundet eller staten. Att beröfva slägten sin jord, var då detsamma, som att fråntaga den sitt inflytande i samhället.
Befallningshafvande i Westerbottens Län af den 3o September 1833, deruti Comiterade, blott under uttryckligt vilkor af borgen„ medgifvit förskotts utlemnande lill den i Concurstillstånd försatte SalpeterSjuderiStyresmannen Holst, tro Revisorerne sig böra tillstyrka, det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, vid förskotts meddelande i allmänhet af Salpeterfondens tillgångar, densamma må betryggas mot förlust antingen medelst vederbörande affordrad borgen eller genom annan åtgärd, som i sådant hänseende befinnes vara lämplig. 9:0 För att med någorlunda tillförlitlighet kunna bedöma SalpeterSjuderiverkets tillstånd samt lämpligheten af de grunder, som vid förvaltningen deraf följas, hafva Revisorerne anställt följande Calcul: Enligt Hufvudböckerna hafva utgifterne för år i83a uppgått till . ... i 213,857: 20. Då nu den under båda åren inlöste Salpeter utgör tillsammans 40,46i Effi 3 ffi 6 lod, vill deraf synas, att hvarje vid Krutbruk lefvereradt Lffi Salpeter kostat vid pass 9 R:dr 3 sk., och att således, efter afdrag af 7 R:dr 24 sk. per Lffi, som till producenten betaltes, omkostnaderne å hvarje Lffi Salpeter uppgått till 1 R:dr 27 sk. eller nära 21 procent af inköpspriset. Väl inhemtas af Räkenskaperne, att den vid Krutbruken under åren i83a och 1833 mottagne Salpeter med ungefärligen 4>420
»Är här ingenting att sitta på?» sade hon och såg sig omkring, som om hon väntat, att han skulle resa sig upp och öfverlemna platsen åt henne, eller allra minst gå efter en stol. Så kom hon att se närmare på honom, först förvånadt, sedan skälmaktigt, och så kom det — skrämmande njutningsrikt som en kall dusch — ett klingande skratt, så oemotståndligt smittosamt, att han sjelf måste instämma deri, mörkröd af blygsel. »Nej, Tedde, aldrig i verlden hade jag trott dig vara ett sådant pjåk!» Och så skrattade hon igen. Men han bara såg och såg, leende och med hufvudet lutadt mot soffkarmen, under det solskenet strömmade ned öfver hans smala ansigte och heta ögon. Han fann henne icke vacker, endast frisk och kall — frisk, så att man kunde glömma smärta och död vid att se på henne. Han visste, att hon alldeles icke ämnade stanna hos honom, helt enkelt derför, att hon skulle finna honom tråkig. Men sjelfva denna konsiderationslösa egoism gjorde ett obeskrifligt upplifvande intryck, dåsig och förslappad som han kände sig. Och i det ögonblicket tyckte han, att all verldens välmening icke kunde gå upp emot ett stycke sådan der sjelfvisk, oförfalskad lefnadslust. Djurstudie. Stadens buller trängde in så dämpadt som om allt gått på filt, och under dessa åldriga träd var det trots middagshettan svalt som en afton. Icke en fogel rörde sig; jag kunde tro mig ha gått bort ifrån verlden, så stilla var det. Längst bort låg fattigkyrkogården, flack och vidsträckt lik en enda stor äng. Tufva höjde sig vid tufva, och hvarenda gräsvåg gömde ett menniskolif, jemnadt med marken, längesedan glömdt, utplånadt. Under almarnes långa pelargångar lågo de förmögnares grafplatser, rad vid rad, led vid led. Vintergrönan klängde omkring, vild och frodig, höljde kullarne i täta bolstrar, bredde sig öfver marken och stack sina nyfikna trefvare mellan staketets galler. Endast närmast inne vid grafställena fans en sandad stig för vandraren att gå på; men gångens midtelparti var lagdt till gräsmatta.
Angående beslutade och verkställde afskrifningar af fordringar för meddelade diskontlån. (1843 års rev.-berättelse, sid. 49; 1847 års rev.-berättelse, sid. 88—89.) Till följd af den fullmäktige samt Rikets Ständers revisorer, enligt reglementets 202 §, uppdragna granskningsoch beslutanderätt i fräga om afskrifning 1 f. d. filial-diskonternas räkenskaper af sådane återstående fordringar, för hvilkas godtgörande till större eller mindre del icke den ringaste tillgång finnes att påräkna, hafva, sedan slutet af sistlidne riksdag, afförts ur Götha kanalbolags f. d. diskonträkenskaper; 38 st. serskilda diskontlån å ett återstående kapitalbelopp af r:dr 24,329: 12. 11. samt räntefordringar för 2:ne dylika till kapitalen redan liqviderade lån; och uti Malmö f. d. diskonträkenskaper: 2 lån å ett obetaldt kapital af r:dr 633: 29. 5. samt räntefordringarne för 6 st. diskontlån, hvilkas kapitalbelopp förut inbetalts. 34:o. Angående de för diskontutredningens afslutande erforderliga åtgärder. (4847 års rev.-berättelse, sid. 90—91.)