Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad nu, i hufvudsaken, angår framställningssättet af förslag till passevolance, så, enär Kronan, som icke hör kunna anses åstunda draga enskilt fördel af Rusthållares penningebidrag, icke kunnat föreslå lindrigare passevolancevilkor, än dem, som elfva tolftedelar af Rikets Rusthållare vägrat att antaga, och del således icke är tänkbart att en större pluralitet skulle, vid hufvudsakligen oförändrade förhållanden, frångå sina förra beslut, synes det vara öfverflödigt och utan ändamål, alt åter besvära Rusthållare, genom deras sammankallande, att öppna öfverläggningar i en fråga, der allmänna tänkesättet gifvit sig så tydligen tillkänna; men skulle detta oaktadt Rusthållare ännu ytterligare derom böra tillfrågas, föreslår jag, att det verkställes på sådant sätt, att Rusthållare, som åstunda ingå i hvad dem blifver föreslagit, förklaras äga att, inom bestämd föreskrifven tid, der - D#n 4 Januarii f. m. 27 om hos vederbörande Embetseller Tjenstemän sig anmäla; börande de, sorn sig icke då anmäla, anses i deras förra vägran till den föreslagne passevolancen fortfara. Jag anhåller, att detta yttrande må åtfölja återremissen af Statsoch EkonomiUtskottens Utlåtande i förevarande ämne. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Statsoch EkonomiUtskottens ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja. Ånyo föredrogs Statssamt Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottens den 16 sistliclne November under N:o 101 afgifne, och den 25 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om indragning af den för Domkyrkan och Domprosten i Lund anslagne Kronotionde-spannemål. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Pag. 18 säga Utskotten, att min motion framkallat vidlyftiga påminnelser af Herr Crusenstolpe, samt dessa åter ett ännu vidlyftigare försvar af mig.
Och jag skall föra den samma tredjedelen genom eld, och rensa honom, såsom man rensar silfver, och fäja honom, såsom man fäjar guld. Desse skola då åkalla mitt Namn, och jag skall höra dem; jag skall säga: Det är mitt folk; och de skola säga: Herren, min Gud. Så Herrans dag kommer, att du skall varda ett rof och byte. Ty jag skall församla allahanda Hedningar emot Jerusalem till strid; och staden skall varda vunnen, husen skinnad, och qvinnor skämda; hälften af stadenom skall fången bortföras, och det öfverblefna folket skall icke utu stadenom drifvet varda. Men Herren skall draga ut, och strida emot de samma Hedningar, såsom han plägar att strida i stridstid. Ock hans fötter skola på den tiden stå på Oljobergena, som för Jerusalem ligger, östantill; och Oljoberget skall klofna midt i tu stycker, ifrån öster allt intill vester, ganska vidt ifrå hvartannat; så att den ena hälften af bergena skall gifva sig norrut, och den andra söderut. Och I skolen fly ror denna dalenom emellan min berg; ty den dalen emellan bergen skall räcka intill Azal; och skolen fly, lika som I uti förtiden flydden för jordbäfningene i Ussia, Juda Konungs, tid. Så skall Herren, min Gud, komma, och alle helige med dig. På den tiden skall intet ljus vara, utan köld och frost. Och en dag skall varda, den Herranom kunnig är, hvarken dag eller natt, och om aftonen skall det ljust blifva. På den tiden skola rinnande vatten flyta utaf Jerusalem; hälften bortåt hafvet österut, och den andra hälften bortåt det yttersta hafvet; och det skall vara både vinter och sommar. Och Herren skall vara en Konung öfver all land; på den tiden skall Herren vara en, och hans Namn ett.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. icke bifallit någon punkt af StatsUtskis förevaride utlåt., som kunde gifva anledn. till en sådan framställning hos K. M., som uti denna punkt föreslås, R. o. Ad. torde finna att ifrågavande punkt icke lämpligen kunde bifallas; men då det å andra sidan vore möjligt att likväl, på grund af de öfriga RiksStms beslut, en sådan underd. anmälan i ämnet kunde böra ega rum, finge Hr Landtm, hemställa om R. o. Ad. ansåge sig böra besluta att 60:de punkten, såvidt densamma berodde af de hos R. o. Ad. fattade beslut, icke erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. Gr. Sparre, Erik: R. o. Ad. har nu afslutat pröfningen utaf ett ämne, hvars lösning, efter att af nationen vara högt påkallad, nu blifvit genom de fattade besluten — fördröjd. Jag har ej velat besvära R. o. Ad. med att i allt afhöra min mening, då den till en stor del varit olika med R. o. Adis. Jag ber nu att, efter föredragningens slut, få förklara detta och anmäla att jag, i synnerhet rörande 3:dje, 20:de oell 29:de punkterna, hvilkas vigt en hvar säkerligen insett, ansett angeläget för samhället att någon förändring blifvit vidtagen. Så har nu ej skett, och jag reserverar mig derföre emot de följder, som genom R. o. Adis nu fattade beslut kunna ifrågakomma. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 om aftonen. In fidem protocolli, Ribert Munck. Tisdagen den 12 September 1848. Plenum kl. 10 f. ro. Justerades ett prot.utdr. för gårdagens eftermiddags-plenum. Den 12 September f. m. 315 Föredrogs och bifölls Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:ns d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
Nu hafva de deremot väntat tills utmätning kommit och i följd deraf icke fått något qvitto, hvadan det händt, att, då uppbördsmannen förstört medlen, de för andra gången blifva kräfde. Om de nu verkligen skulle blifva dömde att betala, sä hemställer jag om de kunna anses äga någon ovilkorlig rättighet till eftergift, ejler om icke detta bör bero pä förekommande omständigheter. Är det då rätt af R. St., alt utan någon föregide undersökning förklara dem kunna göra anspråk på en sådan befrielse. Jag tror det åtminstone icke, utan anser det rätta vara att låta saken hafva sin gång. När de skattskyldige, efter det dom i saken fallit, inkomma lill K. M. med anhållan om eftergift, lärer K. M. icke underlåta att meddela anstånd med betalningen och uppskjuta frågan om indrifningen intill dess R. St. hunnit deröfver sig utlåta. Till allt detta behöfs alls icke någon skrifvelse från R. St. till K. M. Jag yrkar derföre fortfarande afslag å den 2:dra punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i de åsigter, som Gr. Lagerbjelke och Frih. Cederström, J., här yttrat. Hr Rosenblad har sagt, att ett afslag å R. Stis sida på den sednare punkten af Utskis betänk, skulle vara hinderligt för de skattskyldige att få den eftergift de begära. Hvad Frih. Cederström anfört, synes mig tillräckligen ådagalägga att så icke blefve förhållandet. Det är nemi. tydligt att om det utredes att de redan betalt sin skatt, så lärer väl K. M. i det afseendet emot de skatlskyldige iakttaga all möjlig skonsamhet och till R. Stis afgörande öfverlemna den ifrågavar. afskrifningen. Vi hafva här hört landshin i länet yttra sig för ifrågavar. afskrifning. Vi kunna således taga för afgjordt att, enär verkställigheten beror på honom, han icke lärer underlåta att hos K. M. göra den anmälan, hvarom han nyss i sitt yttrande talat.
Man hade icke väntat att finha honom, den utmärkte och grundlige forskaren i frihetstidens historia, den obarmhertige, men strängt rättvise nedergöraren af denna tidrymds olycksaliga partibildningar och skildraren af alla de olyckor, som dess förvillelser medfört — man hade icke väntat att finna honom i en konselj, hvars främste man varit en djerf och hänsynslös partigängare; i en konselj, som är ett vigtigt medgif-vande åt ett det mest afgjorda och ensidiga partivälde, som någonsin hotat vårt land. Detta var i sanning underligt, och det öfverraskade ingen, att han snart tog sin hand från denna minister, hvars purifikation med hans utträde begynte, men för hvilket ändamål ännu åtskilligt återstod. Länge dröjde det icke, innan statsrådet Forssell följde exemplet och lemnade konseljen. Det var också i högsta måtto märkvärdigt, att han någon gång lät förmå sig att inträda deri, då en så uppenbar schism förefans mellan honom och statsministern i de vigtigaste ekonomiska spörsmål. Grefve Posse är, som bekant, en afgjord privatbanks-vän, då deremot Forssell är lika deciderad anhängare af ett faktiskt sedelmonopol. Han hade ju så god t som gifvit på hand, att redan till 1881 års riksdag ett kungligt förslag skulle vara att vänta om tiornas indragning och någon möjlighet att realisera detta löfte i en konselj, i hvilken grefve Posse var statsminister, fans naturligtvis icke. Dessutom existerade mellan de båda statsmännen en afgjord motsatsi den vigtigaste frågan, som stod på den nya ministerens program, nämligen rörande ' grundskatternas försvinnande.
IV. B. 347. A. 355. VI. U. 105, 108. A. 166. — angående beredande af tillgångar å Banken för det till rustningskostnader beviljade creditiv. Se Rustningskostnader. Banker, enskilda, angående vissa lagbestämmelser med afseende på. Se Enskilda Banker. Banko-discontverket, angående förrättad revision af dess räken skaper och förvaltning för år 1847. VII. B. 41, 73. A. 77. Bankofullmäktige, angående rättighet för dem att bevilja lån af Handelsoch Närings-disconterne på hypothek af inteckning i fastighet jemte borgen, samt att disconlera å utrikes ort här på platsen dragen, af godkända handelshus accepterade vexlar. I. 450. R. 451. Se vidare Banko-Utskottets Betänkande N:o 48. Banko-fullmäktiges berättelse, angående dess öfverlemnande till Rikets Ständer. I. B. 297. A. 309. Banko-ombuden, vid Götheborgs och Malmö låne-contor, angående löneförhöjning för dem, samt anställande vid Götheborgs låne-contor af en cancellist med 400 R:dr lön. I. 222. R. 224. Se Banko-Utskottets Betänkande N:o 76. — angående förändrade grunder för deras rätt till befordring inom Bankoverket. Banko-Reglementet, angående ändringar och tillägg till 116 och 117 §§, samt nya stadganden i afseende på Bankovinstens möjliga förökande. I. 317, 412. R. 413. IV. B. 140, 171. Å. 175, — angående kungörandet af de förändrade stadganden, som i detsamma komma att inlagas. VII. B. 321. Viii. A. 127. E. 284. Banko-Utskottet, om inbekommande af skyndsam utredning från, om och till hvad belopp Banko-vinsten kan och bör i och för Stats-verkets behof anlitas. I. Banko-Utskottets Ledamöter.
173:0 af den 30 Juni 1860, angående eftergift af 1857 och 1858 årens arrende för Kungsladugården Borgholm på Oland. (82.) Om detta Rikets Ständers beslut, innefattande afslag å den begärda eftergiften, har under den 20 Juli 1860 Kammar-kollegium erhållit nådigt förständigande. 174:o af den 30 Juni 1860, angående upphörande af den åtskiliga hemman och lägenheter åliggande arbetsskyldighet till kungsgårdar och boställen. (84.) Genom nådigt Bref af den 5 Oktober 1860 har Kongl. Majit anbefallt Krigsoch Kammarkollegierne att med åtskilliga upplysningar inkomma, i sammanhang med det öfver Rikets Ständers skrifvelse den 4 November 1857 i ämnet infordrade underdåniga utlåtande; och sedan bemälde kollegier den 18 Februari 1861 denna nådiga befallning fullgjort, har detta ärende den 15 derpå följde Mars blifvit af Kongl. Majit i nåder afgjordt, och nådig Skrifvelse derom till bemälde kollegier expedierad. 175:o af den 30 Juni 1860, angående upplåtelse af Kronan tillhörig jord åt blifvande bolag för anläggning af en jernväg imellan Gellivare malmfält och Bottniska viken. (83.) Med gillande af Rikets Ständers sålunda anmälda, af Kongl. Majits nådiga framställning föranledda, beslut, har Kongl. Majit under den 20 Juli 1860 derom meddelat Kammar-kollegium nådigt förständigande. 176:o af den 18 Juli 1860, om allmogens i Garpenbergs socken befrielse från skyldighet att utgöra tjenstbarheter åt Grapenbergs bruk samt upphörande af socknar nes roteringsfrihet. (98.)
Men då jag icke höll honora understödjas af andra, och jag likväl anser honom hafva så rätt, att det vore skada, örn lians mening ginge under, tillåter jag mig eli yttrande i saken, öfver sådana allmänna satser, hvilka kunna vara begripliga äfven fördera, hvilka icke höra till yrket. Man har sagt, alt lagstiftningen icke får göra intrång på äganderätten. För min del tror jag, att om lagstiftaren sträcker äganderättens helgd så långt, att samhällets bästa derigenom motarbetas, handlar raan orätt. Då drifves äganderättens helgd till ytterlighet. Man synes mig handla orätt, om man icke vill medgifva ett undanlag, sådant Frih. Tersmeden yrkat. Saken år icke någon nyhet för oss. Frihms förslag, grundad! på Bruks-societelens yttrande, är icke annat än en utvidgning af den lagstiftning, sora redan finnes. Hvarföre må hon icke blifva så vidsträckt som Frilen yrkal?' Jo! derföre att man icke till en början förstått, hvartill de här omnämnda stenoch jordarter kunde vara tjenliga. Man höll sig dä endast till malmerna, men sedan man numera funnit ifrågavaride bergarter vara nära nog lika vigliga, som malmerna, är det naturligt, alt lagstiftningen bör utsträckas äfven till de förra. Man bör ej, heter det, träda jordägaren för nära. Men med honom förhåller det sig så. sorn Frihm sagt. Dels förslår jordägaren icke alltid hvartill dessa ämnen äro tjenliga och nödiga; dels är han ofta nog för fattig att tillgodogöra sig deni, dels är han ovillig alt besvära sig dermed. Den förmögne jordägaren älskar mera, att ej på sitt område lida intrång,x än att låta andra tillegna sig de skatter, som finnas under jordytan. Skola de då ligga obegagnade? Gr. Mörner har sagt, alt en åker af ända till 25 tunnlands vidd skulle kunna förvandlas till en stenhop. Ja! sådant kan hända; men om tiofall t flere menniskor kunna derigenom lefva, än om han framgent blefve oförändrad, månne deljeke vore en fördel för fäderneslandet? Det är i Sverige en gammal sägen, ”att jern bryter bygd.”
De stoltaste ögonblicken i hans lif voro också de, då han gjorde sin entré på en bal, med chapeauclaquen med de förgylda initialerna och den adliga kronan under armen, med håret friseradt och glänsande, handskarne hårdt spända och en svag doft af zuave från näsduken, helsande åt alla håll, nickande åt kamrater och vänner, derefter fram till värdinnan, för att uttrycka sin förtjusning öfver att vara bjuden, och så in i det allra heligaste, till de dansande damerna, af hvilka han visste att åtminstone en fem, sex hade gömt en dans åt honom. Vi kamrater voro icke rigtigt snälla emot honom. Han var alltid föremål för vårt gyckel, vi kallade honom »la beauté», med anledning af hans skära hy och fina drag. Constantin lät emellertid icke förarga sig; vi fingo skämta så mycket vi ville, det roade honom till och med att höra talas om sitt vackra utseende och sina eröfringar. Men för att säga sanningen var Constantin någonting annat än blott en tillgjord sprätt. Han var också, som han sjelf brukade uttrycka sig, en riddare »sans peur et sans reproche». Förhållandet var att han kommit till verlden flere århundraden för sent. Han skulle hafva lefvat i medeltiden, då herrarne buro litet vackrare drägter än de enformiga svarta frackarne, och då man lefde på romantik och kärlek, – då skulle han hafva gjort furore. Ty han svärmade för äran och ridderligheten. »Foi de gentilhomme» var ett uttryck, som han gerna använde, i det han tryckte handen mot sitt bröst. Och de sköna egnade han en djup och vördnadsfull hyllning; då han helsade på dem, sänkte han alltid hatten på ett chevalereskt sätt och gaf dem en lång, eldig blick. Han var mycket idealistisk; han hatade Kielland och Strindberg; då baler och supéer lemnade honom någon tid öfrig, läste han erotiska qväden och skref sjelf små verser om det qvinliga idealet, för hvilket han ville lefva och dö. Och han sökte detta ideal från bal till bal. Det var alltid någon, som uppväckte hans ridderliga hyllning.
Betänkanäen. ne Mars, rörande ny flyttningstid för Tjenstehjon, vid hvilket Betänkande anmärkningar blifvit gjorde af Herr Doctorn och Biskopen Friherre Mörner, Herr Biskopen Doctor Faxe, Herr Pastor Pritnarius Doctor Drysén, Herr Professor Thyselius, Herr Prosten Billdahl, och Herr Prosten Leffler, hvilka aila ansett den af Utskottet föreslagna flyttningstid icke vara lämpeiig elier tjenlig, dels i anseende till de många hushållsgöromål, hvartill tjenstefolket i slutet af October månad behöfver begagnas, dels ock af den orsak, att sådant skulle lägga hinder i vägen för raantalsskrifningens förrättande inom November månad, hvarjemte Herr Prosten Leffler förklarat, det han finner intet lämpeligare medel, än att Konungens Befallningshafvande lemnades rättighet, att, i samråd med Länens Hushålls-Sällskaper, bestämma den tid, som för deras Läns districter befinnes tjenligast till Tjenstehjons flyttning; och uti denna tanka hade Pierr Prosten Ohrvall instämt. Utskottet får i anledning häraf anföra, att då nu i fråga varande ämne hos Utskottet förehades till öfverläggning, så väl förenämnde som ännu flere andra omständigheter icke undfallit Utskottets uppmärksamhet; men som alla dylika considerationer, efter Utskottets omdöme, vida öfvervägdes af de många kraftigare skäl och anledningar, hvilka grundlagt ej mindre de i ämnet väckta motioner, än ock det förslag, Utskottet derom afgifvit; så har Utskottet trott och fun - Bes v. och Ehon. Utsh. Betänkanäen. 64? nit, att Förändring i Tjenste!: jons flyttningstid är högst nödvändig, och att de föreslagne tiderne äro i allmänhet de bäst passande. För öfrigt, och då de trenne andra Respectiva RiksStånden enhälligt gillat och bifallit Utskottets förslag, torde sådant ut* märka, att nämnde förslag är i sin verkställighet det lämpeligaste. N:r 107, Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts ytterligare
Om fartyget förseddes med bevakning från den vid inloppsorten belägna tullkammare eller öetsammas luckor der blefvo förseglade, skulle lurendrejeri lätteligen lörekommas, och under lossningen kunde dessutom ortens kronobetjening, på varu-egarens bekostnad, vara tillstädes och tillse att icke något underslef komme att ega ruin. Att, såsom nu är föreskrifvet, nödgas ullossa lasten vid tullkammaren å inloppsorten för att föras å annat fartyg, i läll sådant för tillfället funnes, vore förenadt med största svårigheter och orsakade ofta alt en för väta ömtålig last blefve skadad, äfvensom det föranledde betydliga kostnader att upplägga 40 Allmänna Besvärsoch E/ onomi-Ul.sknitets Betänkande N;o 121. lasten i magasin, der eli sådant vore att tillgå. Funnes, såsom oftast är fallet, hvarken magasin eller fartyg vid tullkammaren å inlopps-orlen, kom varu-reqvirenten i ännu större förlägenhet och nödgades begagna de fä liggedagar han af skepparen kunnat betinga sig, men sorn dessa liggedagar sällan voro flere än 4, högst 6, måste reqvirenten efter dessas förlopp betala för hvarje dag derutöfver från Trettio till och med Sextio Riksdaler Riksmynt per dag, och om då intet fartyg kunde lås, gåfves ej annan utväg, än att låta lasten ligga under öppen himmel, då den lätteligen kunde blifva föpslörd, ty att med forbönder pä kort tid transportera skeppslaster, \ore omöjligt, isynnerhet om fabriken läge pä längre afstånd från tullkammaren å inloppsorten.
Statsanslag Balans från föregående året: Utgifter: Balans till påföljande uret. Af Räkenskaperna, hvilka i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade för ar 1840 utan samt för år 1847 med anmärkning, inhemtas: år 1846. år 1841. Debet. Balans från föregående året: Utgifter: — Onera 246:32. — 245:32. Under revisions-åren hafva, likasom under föregående år, öfverflyttningar från statsanslaget för detta lustslott till anslags-summorna för Haga Kongl, lustslott ägt runi, dock till mindre belopp, än tillförne, nemligen: år 1846 1,105: 30. 7. „ 1847 1,194: 7. 6. — 148 — § 2. Enligt 1847 års hufvudbok, uppgick den vid samma års slut utbalanserade tillgången till 9,425 Rdr 4 sk. 1 rst., deraf 62 Rdr 32 sk. utgjorde utestående arrendemedel och 5,000 Rdr voro i Rikets Ständers Rank insatta, hvaremot återstoden, 4,362 Rdr 20 sk. 1 rst., fanns till hela beloppet liggande i kassan. Då Ståthållare-embetet öppnat räkning rned Banken, anse Revisorerne, att af berörde betydliga tillgång i kassan bordt i Ranken insättas hvad icke för de löpande utgifterna erfordrades. strömsholms slott. Af dess räkenskaper, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade för år 1846 utan och för år 1847 med anmärkning, inhemtas: år 1846. ar 1847. Idehel. Balans från föregående äret: — Uppbörd: Af statsanslaget, enligt Rikets Ständers stat, rätteligen utgörande: oindelt spanmål 67 tunnor, efter markegångspris förslagsvis beräknadt, å 6 Balans lill påföljande året: Credit. Balans från föregående året: — Utgifter: Balans till påföljande året: Någon erinran härvid af Revisorerne har icke förekommit.
Vid behandlingen af denna motion har Utskottet erhållit kännedom derom, att Stats-Utskottets ifrågavarande utlåtande Nio 87 blifvit af Preste-, Borgareoch Honde-Stånden god känd t. Då, till följd af Irenne Riks-Stånds beslut, en underdånig skrifvelse alltså, i samma syltning, sorn motionärens framställning hufxudsakligen afser, kommer att till Kongl. Maj t aflålas, samt ändamålet med motionen sålunda redan är vunnet, får Utskottet hemställa, att densamma icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 23 Juni 1851. Ani. till Exp. Utsk. den 25 Juni 1851, kl. 1 e. ra. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets utlåtande N:o 91. Välloflige Borgare-Ståndet har till Utskottet återremitterat lista punkten af berörde utlåtande, i anledning af väckt motion, om förändrad beräkning af Consulad-afgifter; men som de öfriga Riks-Slånden samma utlåtande i hela dess vidd bifallit, och beslut uti ifrågavarande ärende sålunda redan är fattadt, alltså anser Utskottet åtcrremissen icke föranleda till någon dess vidare åtgärd. Stockholm den 23 Juni 1851. Ank. till Exp. Utsk. den 25 Juni 1851, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf utlåtandet N:o 103. Det af Utskottet under ofvanstående nummer afgifna utlåtande, i anledning af väckt motion, om bestämmande af Magistratspersoners åligganden i afseende på inventeringar uti Landtränterierna, har af Yälloflige BorgareStåndet blifvit återremitteradt; men som de öfriga Riks-Stånden detsamma bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd. Stockholm den 23 Juni 1851. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, iV.o iiä. 4 No lia.
Jag tager mig likväl friheten att fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att någon olägenhet för den som besvärar sig kan uppkomma, då lian icke får tillfälle alt med den ledamot af pröfningscomiteen, som är från bans ort, få sina besvär medförda och inlemnade till comite'en, hvilken utväg skulle honom betagas genom detta förslag. Han skulle dä i stället blifva nödsakad alt genom bud, postgång eller genom anlitande af en commissionär få sina besvär inlemnade, och detta skulle för honom medföra både svårighet och kostnad. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Jag medgifver, att det motskäl som den siste värde talaren anfört, och hvilket jemväl under öfverläggningen inom ötsk. framkastades, förtjenar att tagas i betraktande, och om jag icke blifver understödd, vill jag icke yrka propos. å mitt förslag, ehuru jag för min del är öfvertygad, att ganska mycket vore vunnet, om detsamma antoges. Ilr Printzenskjöld: Till det skäl emot antagande af Gr. Posses förslag, som Frih. Palmstjerna anfört, får jag lägga det, att det synes mig vara en oformlighet att ingifva besvär till en myndighet, hvilken ännu icke blifvit organiserad, och detta blefve händelsen, om besvären skulle ingifvas till pröfningscomiteen, dagen innan den hade sig till verksamhet constituerat. Gr. Posse, Fredr. Salomon: I anledn. af den siste talarens yttrande, ber jag att få nämna, att deu oformlighet, hvartill 128 Den 4 December e. m. han anser mitt förslag leda, redan nu existerar, emedan Jlfi § innehåller, att besvären skola ingifvas, ”antingen förut hos Konungens Bef:h:de, eller sednast klockan tolf å den dag, comiteen sammanträder.” Detta skal kan jag således icke gilla. Frill. Raab: Jag tillåter mig fästa Gr.