Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Herrar Revisorer, under granskningen af Allmänna Magazins-Inrättningens Räkenskaper och Förvaltning, d. 14 December I820. S. D. På begäran af Herr Assessoren P. Lagerhjelm, skulle nedanskrefne anförande till Protocollet, rörande åtskillige förändringar uti Magazins-Inrättningens nuvarande organisation, särskildt åtfölja den Berättelse, som Revisorer ne till Kongl. Majit samt till Riksens Höglofl. Ständer aflemna: ”Sedan Herrar Revisorer, under öfverläggningarne angående en allmän MagazinsInrättnings skick , Bestånd och förhållande till det ändamål, som Riksens Höglofl. Ständer dermed åsyftat, stannat i sådant slut, som den till Riksens Höglofl. Ständer afgifvande Berättelsen innehåller; har jag ansett mig höra särskildt och för min del vidsträcktare utföra hvad under dessa öfverläggningar mig förekommit, emedan jag icke anser mig böra tillhakahålla yttrandet af min öfvertygelse inför Riksens Höglofl. Ständer, angående nödvändigheten och verkställbarbeten af någon åtgärd , hvarigenom de menlige följder jag trott mig hafva insett af ett allmänt Spannmåls-Handels-Institut, skulle kunna förekommas, utan att upphäfva Statens deltagande g34 ' Rikse/is Ständers till beredande af ett inhemskt Spannmålslager, vid inträffande missväxt-år eller krig.” ”Erfarenheten och det allmänna tänkesättet hafva gemensamt stadgat det omdöme, att den fria handeln säkrare och lyckligare idkas af enskilde personer än allmänna myndigheter. Den vara, som genom dessa sednare köpes och säljes, belastas, till följe häraf, med högre omkostnader ; Och fonden, hvarmed sådan handel idkas, kan icke bibehållas oskadad med mindre, än att försäljningspriset kan uppehållas högre än det, hvartill den fria handeln skulle utbjuda samma vara. Den allmänna myndigheten måste alltså ega förmåga att stadga Spannmålspriset, på det att fonden måtte kunna hållas skadeslös, och denna förmåga , förutsätter ett upphäfvande af den fria handelns concurance, hvilket åter, fullständigt utfört, leder till ett prohibitivsystem , som ej allenast skulle fjättra utrikes, men äfven inrikes handeln.
Att R. o. Ad. må besluta en upmaning till Ståndets medlemmar, att angule kompletteringen af deras ätters genealogier, meddela alla de uplysningar som kunna anskaffas, samt att detta beslut, för att blifva desto mera kändt af Adelns vid Riksdagen nämnde Ledamöter, må i Riddarhussalen anslås. 1 auledn. af Riddarh.Utskis vid sednaste Riksdag gjorda framställning, alt de Kungörelser, som, angale komplettering af ätternas stamtaflor, före hvarje Riksdag varit i officiela bladet införda, syntes vara i så måtto förvillande, att de icke angåfvo, hvilka linjer inom ätten voro inkompletta, samt att deraf inträffade, att mången ätt, hvars hufvudlinea var lill alla delar kompletterad, så att något hinder för ätternas" representation å Riddarhuset deraf icke mötte, utmärktes såsom ofullständig, hvaraf följaktligen den oriktiga föreställning allmänheten bibringades, att samma ätt, i anseende till hufvudmannens sorglöshet att komplettera sin genealogi, icke vore till representation berättigad, behagade R. o. Ad. föreskrifva, att uti de' kungörelser, som framdeles utfärdades ang:de komplettering af de å Riddarhuset introducerade ätters genealogier, hvarje ätt, hvars stamtafla vore ofullständig, borde indelas i 2:ne klasser, nemi. l:o hufvudlinien och 2:o sidogrenarna, samt att bestämdt skulle utmärkas, hvilkendera af nämnde linier erfordrade komplettering.
Wäganläggningar, bidrag till . 78: 1. Wägarbelen i Jemtland, anslag till . 55. » inom Pajala socken i Norrbottens län ... 56. Wännäs — Umeå, vägomläggning mellan 78: 9. i . I. % Y. Ystad, utvidgning af hamnen vid . 78: 19. Ystads hamn, förlängning i arbetstiden lör uppmuddring af 87. O A. Åhs Klosters kungsladugård, eftergift af arrende för 47. Åmåls läroverk, utvidgning af . 66: 40. Åsele — Wilhelmina, väg emellan. . 78: 4. » — Dorothea » . 78: 5. Återlemnande till Borgare-Ståndet af en Kongl. Proposition 11. Ålerremiss å Uti. N:o 137, memorial ang:de 72. d:o å Mern. Åtgärder tili behöfvandes undsättning i missvextår ... 9. Ä. Ändring i instruktionen för Stats-revisorerne 28. I 23 Utlåtandets Nummer och Moment. O. Öfningslärare vid elementarläroverken, pensionering af 74: 54. Öfver-intendenls-embelet, löneförhöjningar vid 53: 6. Ofverstålhållare-embelets kansli, anslag till 60: 10, 12, öfverlåtelse af gamla länsfängelsebyggnaden i Umeå till Westerbottens läns innevånare , .12. » i Ostersund till Jemtlands d:o 13. » i Hernösand till Wester-Norrlands d:o -14. » i Sundsvall till d:o d;o .15. Öhrträsk — Åsele, väg emellan .. 78: 2. Öland, inrättande af landtbruksskola å , 60: 28 Olands vestra kust, hamnanläggning vid 78: 23. Ölstorps kronosäteri, införsel i för skatterättsfordran 32.
Utskottet föreställer sig oek, att presterskapets privilegier så mycket mindre kunna lägga hinder i vägen lör ett ändamålsenligt ordnande för framtiden af denna samhällsvigtiga fråga, som något förryckande till främmande ändamål af presterskapet lagligen eller genom häfdvunnen vana tillhörande inkomster icke blifvit ifrågasatt och icke heller bör ifrågasättas, utan endast ett med tidens fordringar mera öfverensstämmande aflöningssätt, hvarigenom skulle kunna beredas åt presterskapets samtliga medlemmar mera sjelfständighet och anständig bergning, sami åt lärare och åhörare sinsemellan trefnad, endrägt och förtroende. Hvad vitsord än må kunna tilläggas nämnde privilegier, så lärer i allt fall något åberopande deraf icke kunna ega rum förr än framdeles,| då frågan, efter föregången undersökning, till slutligt afgörande förekommer, hvadan Utskottet nu finner sig oförhindradt att tillstyrka ofvannämnda förberedande åtgärd. Het af några motionärer framställda förslag om utarrendering af presterskapets boställen kan Utskottet icke understödja i vidsträcktare mån, än hvad beträffar sådana dertill anslagna särskilda hemman och lägenheter, hvilka icke lämpligen kunna i förening med boställena brukas. För presten, lika så väl som för hvarje annan å landet bosatt person, är det nemligen af icke i inga vigt att sjelf vara försedd med de jordbruks-alster, som eljest mången gång endast med största svårighet eller till höga pris kunna till fyllandet af de dagliga lefnadsbehofven anskaffas. Fortskaflningsmedel äro äfven för honom behöfligare än för mången annan och för erhållande deraf bör han väl icke sättas i beroende af närboendes beredvillighet eller stegrade löderpris. Skötandet af ett mindre landtbruk kan för öfrigt hvarken vara oförenligt med eller särdeles hinderligt lör den andliga verksamheten. Utskottet kan icke heller förorda hvad af en del motionärer blifvit föreslaget om en sådan allmän ny indelning af pastoraten, att desamma bringas till ömsesidig jemnlikhet i folkmängd, omfång eller andra hänseenden.
Likaledes borde, enligt Justilierådens åsigt, sista momentet försvinna, enär den omständigheten, att en sådan fartvgsbefälhafvare, som Lagen i allmänhet antager ej behöfva föra dagbok, ändock på försök uttager blankett dertill, icke rimligen bör föranleda till skyldighet för denne att fullgöra hvad som måhända öfverstiger hans förmåga eller är obehöfligt, allt vid påföljd af ansvar för tjensteförsummelse. I allt fall upplyser icke Förslaget, för huru lång lid skyldigheten att föra dagbok skall för en slik fartygsbefälhavare qvarstå. I den af Justitieråden Wretman och Naumann yttrade mening om uteslutande af sista momentet instämde Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér. JustitierSdet Naumann tilläde särskildt: »I fall dagbokens innehåll bör utgöra föremål för ett stadgande i Sjölagen, och icke snarare hänskjutas till ett på ekonomiska lägstiftningsvägen tillkommet reglemente, torde de här meddelade detaljbestämmelser vara bland dem, som äro egnade att särskildt granskas af män med stadgad erfarenhet i sjömansyrket. Detsamma gäller, efter min tanke, om t. ex. Förslagets 2 § 2 moment.» .§ 38. Justitieråden Qviding och Cramér anmärkte, att för uraktlåtet iakttagande af de i denna § utsatta tidsbestämmelser stadgas i Förslaget ingen påföljd, hvilket ock af Justitieråden ansågs vara lämpligast; men, under yttrad tvekan om någon vinst af närmare bestämmelser om tiden vore att förvänta, hemställde bemälde Justitieråd, om det ej vore tillfyllestgörande, att man här, likasom i Tyska Lagen, föreskref skyldighet för befälhafvare att så fort som möjligt afgifva anmälan om sin protest eller sjöförklaring. 11 Justitierådet Alexanderson fann, med afseende på angelägenheten att underlätta sjöförklarings afgifvande, anledning hemställa, om icke ordet »domstol» kunde utbytas mot orden: allmän underrätt, hvarhelst den är först att tillgå. % 39. Justitieråden Alexanderson och Naumann förmältc sig anse det icke böra ovilkorligen föreskrifvas, att besättningen, innan den vittnar, skall få kännedom om innehållet af sjöförklaringen och fartygets dagbok, utan borde
När de första glädjebetygelserna (patronen tordes ej annat än också visa glädje), helsningarna och frågorna voro förbi och familjen ordentligen kommit i ro i förmaket, yttrade moster Ulrique-Eugenie, sedan hon nemligen först trugat i den unge mannen, som svettades nog förut, den andra tékoppen: "Nå, min lille Gottlieb, min vackre gosse du ser bra ut, din skälm är det verkligen sant, som syster min skref, att du gett dig hit på apostlahästarna?" "Ingenting kan vara mera sant! Den här gröna rocken är min hvardags-kostym, nota bene då jag icke går i blusen, som är mitt förtroligaste hvardagslag. I renseln befinner sig svarta habiten och härmed är gaderoben i det närmaste uppräknad. Moster finner att den icke varit synnerligt tung." "Än linnet då, kära barn?" "Huru ... linnet skulle jag förolämpa min egen köttsliga, förträffliga moster genom att föra sådant med mig?" "Nå kors, sådan befängd och rolig pojke!" "Du har nu icke mer än fyra realiteter, min son," sade mamma, då vi inventerade denna del af min egendom, "men det betyder ingenting: när du reser hem igen, får du gå på ångfartyg, ty då har du säkert tjugefyra!" "Jaså, jaså," sade moster Ulgenie skrattande, "jag märker nu klart af hvad slags folk du är!" "Af hvilket slag då?" "Af det, som aldrig kommer i förlägenhet, min unge herre!" yttrade farbror Fabian med en ton, beräknad att vara riktigt dräpande. Det var roligt för honom, stackars karl, att någon gång i sin tur få dräpa någon. Men Gottlieb var icke den som så lätt blef slagen ur brädet. "Farbror träffar riktigt hufvudet på spiken!" utbrast han med ett uttryck af tacksam hyllning åt farbroderns omdöme. "Jag misströstar också icke att, just genom den egenskap som farbror omnämde, kunna arbeta mig fram i verlden, ehuru sonen af en fattig kronofogde med stora skulder och en stor barnskara eljest icke synes ha alltför stora utsigter till lycka."
Dess nytta i en hufvudstad, där så många orsaker samla en betydlig del af Rikets ungdom, skulle vara stor; ja ganska stor, om denna i detta bibliotheks skatter, kunde finna tillgång på de källor af förfiutne och närvarande tiders samlade frugter af erfarenhet och forskning i Statshushållnings och andra för den fria medborgaren oundgängliga vettenskaper, hvilka kunde tjena dem till ledning vid stadgandet af egna omdömen ides* sa vigtiga ämnet). Regeringens vishet har Också föres blifvit, att vid inköp för Kongl, bibliothekcts räkning, i synnerhet afseende skall fästas på dessa vettenskaper} men den ginga tillgång, bibliotheksfonden äger, har likväl verkat, att der, i dessa vettenskaper saknas nästan ali tillgång, äfven på äldre författare. Den 26 Februarii, Ej lärer kunna nekas, att i ett land, såsom Sverige, der Statsiörfattningen ej är bygd på speculativa theoriers lösa grund, utan under iS århundradens, oftast lagbunden frihet, genom och jemte den blifvit utbildad, att där kännedomen af denna frihets epoker, äfven den första oupplysta barndomens, är af vigt för medborgaren. De rikaste källome för denna sistnämnde kännedom äro våra gamla landskapslagar. Dessa ligga likväl dolda för den vanliga forskningen i svårlästa handskrifter. De upplagor, sorn utkommit tillhöra ett tidehvarf då den kritiska forskningen i detta ämne ej ens var möjlig för en Stjernhjelms eiler en Haddorphs nit och arbetsamhet.
Uti den omständigheten , att aldrig någon återremiss ägt rum, ligger äfven det starkaste skälet mot Utskottets Jemknings-förslag; ty Grundlagen föreskrifver tydligt, att ett Betänkande, som första gången fö-, rekommer, måste, så framt det icke bifalles , eller afsISs, återremitteras. Nu har detta icke skett; derföre borde ej heller någon jemkning af enkla beslut komma i fråga. När den likväl blifvit föreslagen , har det Stånd , efter hvars Beslut Utskottet tillstyrkt de öfriga att lämpa sina meningar , förklarat, att detta beslut icke borde så tydas, som Utskottet gjort, Preste - «54 Ven 14 December, Ståndet har på Ridderskapets och Adelns iu^ bjudning fattat sitt beslut, att låta målet hvila, och har derföre äfven låtit inbjudning afgå till Borgareoch Bonde-Stånden, att sig med de begge förenämnde förena. Skulle nu Ridderskapet och Adeln icke förblifva vid sin fö.rst yttrade mening , utan under namn af jemkning efter en skiljaktighet hos Preste-Sfåndet, hvilken detta Stånd redan bestämdt undanröjt, ingå i pröfning af målet: så skulle det ifrågavarande äfvensom de öfriga Stånden få skäl , att hysa mindre fördelaktiga tankar om stadgan i Ridderskapets och Adelns beslut. Den långa öfverläggning som nu uppstår, när målet, för 3;dje gången, föredrages , visar origtigheten af dess behandlingssätt, hvarigenom vi ånyo komma att öfverlägga och kanske äfven votera i frågor, hvaröfver redan en gång förut blifvit öfverlagdt och voteradt. En vard Ledamot har sagt, att, ehuru 2:ne Stånd stannat emot 2:ne, det icke är gifvet, att frågan skall förfalla j men om man icke vill följa Grundlagens tydliga föreskrift, så kan man komma till hvad mening som helst.
Det torde således utan förmätenhet kunna antagas, att tankarne, om hvad som bör göras, äro ganska obestämda, och jag anser, under sådana förhållanden, samt på grund af den åsigt, jag ofta på detta rum uttalat, och hvilken jag vet äfven delas af Gr. Sparre, nemi. att lagstiftningen hör grunda sig på och följa allmänna tänkesättet i landet, alt tiden ännu icke är inne för den nu omhandlade frågans lösning. Niir det allmänna tänkesättet icke fordrar, utan tvortom motsätter sig den frihet, som af K. M. blifvit ganska vidsträckt föreslagen, men af LagUtsk., enligt min öfvertygelse, ännu vidsträcktare, synes det mig vara en lycka, att någon definitiv lag icke blifvit af R. St:r i detta ämne antagen, äfven om den kunnat vinna K. M:s bifall. Om också Ständerna hade öfverenskomma om ett motförslag till den K. Propos:n, och derigenom visat sin beredvillighet att göra hvad de kunde, så hade ett sådant förslag väl möjligen kunnat vara till fromma för och tillfredsställt separatisterna, måhända äfven gifvit utländningen ett något förmånligare begrepp om vår religiösa lagstiftning, än som nu säges vara förhållandet ; men hvad landet derpå i det hela vunnit, lemnar jag derhän. ( frågans närvide ställning, då R. St:r afslagit K. W:s Propos. och icke kunnat förena sig om något annat positivt lagstadgande i ämnet, skulle jag vilja förnya det förslag, jag förra gången, då LagUtskts Utlåt, förevar, framställde, nemi. att till K. M. aflåta en underd. skrifvelse, något mera omfattande än Domprosten Brings, och mera modifierad än PresteSt:s, af Hrr Tersmeden, Nils, och Cederschiöld, Robert, understödda inbjudning. Det sker emedlertid icke utan all farhåga att derigenom ytterligare splittra meningarne och sålunda försvåra sjelfva sakens framgång;.
Alllmänna bemillningen för näfHiDna och inneroa» ranDe år, meD tillägg af De itttDer Detta farat påföljanDe års? lopp tngåenDe reflantier å De föregångna årensS bernin* ningémcDel 3,800,000: 4:o 1850 årö bvigorufbningö-afgift famt reflantierna å ctiahatiDa afgift för åren 1848 och 1849 . 318,000: 5:o kapital* och ränteinbetalningar å utgifne lån, jemte boro och tiDntngsvflämpelafgiftet famt jbatteböpcjbiO lingar och anmärbningötneDcl ni. m . 784,000: 6:o £)fn)er|bott å ©tatémetbetö inbomflet, enligt 1849 åtö SRif«httf»«DboE 849,600: 7:o ®en för ©tatené allmänna behof amtsifabe an* Det af 9cibetö ©tänDcrö fSanbö, feDan 1848 åtö början upplupna, behållna roinft 2,100,000: 8:o SUfetoationet å anlaget till aiforbö*förjbottet och erfättningar 20,000: 9:o SDito å anjlaget till emeritidöner raub elementar# lärotoevben 30,000: 9ttf öDagö;33ef(ut 1851. 19 10:o SöebåOningen å anjlaget för goDtgöranDe af in Delningöbrtft inom SemtlanD 4/959: 43. — lito ©ito af De till ©tatö-JContoret inleoeteraDe älDre DepofitionémeDel 4/009: 30. 4. 12:o -STöpejfilltngen för Den numera förfålDa f. f. dpofbageruegenDomcn n>iD 9\egeringégatan i 0tocff)olm . 16/666: 32. — fTulle följafteligen, för betäcfanDe af flrillnaDen mellan DltfögälDö^ontoretö ut> gifter od) infomffer unDer meranänmDe 3:ne ar, erforDraö omfring 2,213,000 Dx:Dr; men forn åtjfilliga, SvifögälDö^otuoret ålagDa, utbetalningar äro milfor' liga od) enDaft jfola merfflällaé, få roiDa od) i Den mån
Jemte det Kommitterade fästat uppmärksamhet å angelägenheten deraf, dels alt uppbörd och utbetalning af medel åtskiljas, samt dels å de fördelar med afseende å expeditionens gång och redogörelsens enkelhet, som derigenom skulle uppstå, hafva Kommitterade, i anledning af Uuder-styrelsens anmärkning, erinrat att, då för närvarande vexling af medel oir.besörjes uteslutande af tre kassor, hvilka icke ega att med insättning eller utbetalning taga befattning, samt deremot de fyra öfriga kassorna hafva till föremål att uppbära och utbetala medel, utan att annorlunda än i samband dermed ombesörja vexling, kunde det likväl nu inträffa hvad Under-styrelsen antagit skola ske med insättningsoch utbetalnings-kassörerne. Som Utskottet, vid granskning af Kommitterades förslag till instruktion för kassaafdelningen, funnit något ovilkorligt hinder icke möta derför, att utbetalnings-kassören äfven emottager insättningar, så har Utskottet ansett förslaget till öfverensstämmelse härmed böra jemkas, hvarigenom såväl allmänheten skulle, vid vissa tillfällen, kunna hastigare betjenas, som ock göromålen på expeditions-kassörerne i allmänhet jemnare fördelas. I tillämpning af den utaf Kommitterade antagna nödvändighet, att vid handläggning af expeditionen åtskilja uppbörd och utgift för depositions-afdelnings-räkningen samt i och för åstadkommande af den dagliga redovisning för depositionsrörelsen Kommitterade antagit, hafva Kommitterade vidare ansett, att uppå räkningar i nämnde afdelning utställda assignationer icke borde uti insättnings-kassorna emottagas, utan mot penningar först utbytas hos utbetalnings-kassören, äfvensom att särskild irisältnings-förteckning eller reversal erfordrades för hvar och en af de räkningar i berörde afdelning, hvarå insättning skedde.
Herr Laron och Landt mar skalken formälte sig hafwa erkällit underrättelse, at något swar ifrän de andre bägge Stanoen i dag icke wore at förwänta; äfwen tilkännagas Herr Laron och Landtmarskalken, at de Ridderckapets och Adelns Ledamöter, hwilka ej ännu hunnit underteckna Riks ^cwn, ägde ännu, bela denna dag, tilfälle bertil. Sedermera skulle densamma aflemnas til de andra Ständen, hwarefter de, tZ2 Den 15 Maj. hwilkas underskrifter ännu äterstodo, ffulleäga tilfalle at hosHof ^ant^lersn sig anmäla. Slu teligen anmodade Herr Laron och Landtmarffalken Herrar oll^crorerne om wal af Ledamöter til de i dag beslutna Utskott. Ridderskapet och Adeln ätskiljdes kl. ä til 19. In Lclem Nrotocolll ^.. 6. Lil verstolye. Onsdagen den 17 Maj. ?1sn:,m klockan 12 f. m. Herr Laron och Landtmarskalken tilkännagaf, at Hans Kongl Högbet Hertigen Riksföreståndaren i gar roed synnerlig näd emottagit Riksens Ständers stora lLlputanon, förklarat sit wälbchag öfwer Riksens Ständers yttrade tänkesätt, och Sig i näder bercdwillig, at gä Lem i allt som rörer Rikets wälfärd til mötes.
Härvid får jag likväl erinra, att alla fredliga öf ningar för armeen hafva kriget till föremål, och då måste soldaten framförallt lära att skjuta; men ännu har vår beväring icke kunnat lossa ett skott af brist på dugliga gevär, och jag hemställer, om delta förhållande längre bör äga rum, dä dessa beväringens gevär äro så bristfälliga, att de knappt hänga tillsammans och således icke cn gång duga för de vanliga handgreppsöfningarna StatsUtsk. har nu tillstyrkt en summa, motsvarande anskaffningen af blott 3ooo gevär årligen; men om gamla stammens gevär, hvilka varit i tjenst sedan 1808, snart skola utbytas mot gevär från förrådet, hvartill (jag misstager mig icke) åtgå i5 ä 16,000, och en dass af beväringen måste förses med nya gevär, såvida beväringen såväl som stammen skall öfvas i den angelägnaste af alla dess öfningar, nemi. målskjutningen, och dertill erfordras i5,ooo gevär, så hemställer jag, sedan man hemtat dessa 3o,ooo gevär från förråden, om icke ett ganska betydligt rum finnes, som måste fyllas. Men det fylles icke med 3ooo gevär årligen, som StatsUtsk. tillstyrkt; och det är således icke möjligt för mig att kunna lemna min röst till bifall å hvad StatsUtsk. i denna del föreslagit, utan anhåller jag, att K. M:s nåd. propos. i detta afseende måtte i sin helhet bifallas, eller att till anskaffande af gevär för armeen 3oo,ooo r:dr måtte beviljas. Hr Lefre'n: Jag begärde ordet nära på samma gång som den siste värde talaren, och då han utredt förhållandet, beliöfver jag ej mer än instämma med honom i hufvudsaken. Det är beklagligt, att enskilda riksdagsmän uppfordras från andra sidan att, såsom nu skett, inför publicum göra en så sorglig målning öfver förhållandet. R. o. Ad. 16 H. 5 ån1 Den 3 November e. m. täcktes deraf finnas så mycket mera angeläget att bifalla det anslag, KM. begärt.
Ledamöters serskilda mening bifogas-» Reservationer» 1:0 Af Herr Professor Grubbe: -'”Sedan frågan ora Gårdfariharidelns afskaffande vid flere Riksdagar varit väckt, peli alldeles stridiga åsigt®»* Ömsom lyckats att hos Rikets Ständer göra sig gällande, (till exempel hvarpå må nämnas, att Standerup vid idad års - Riksdag till Kongl. Maj:t ingingö med en underdånig anhållan om denne handels upphäfvande, hvaremot vid sistförflutne Riksdag sammansatte Lagoch Oeconomie-Utskottet väl i sitt först afgifna Utlåtande tillstyrkte upprepandet af samma anhållan, jnen derefter,'i ett senare Utlåtande, helt och hållet frånträdde denna mening*) linner jag det för min del mindre lämpligt, att Rikets Ständer nu ånyo skulle Besvära Kongl. Maj:t med någon underdånig skrifvelse rörande eli ämne, hvilket troligen af Regeringen sjelf säkrast bedömes och bäst regleras. Då, såsom här är förhållandet, en viss näringsgren i en ort af naturliga orsaker uppkommit och uppnått den grad af utveckling, att den ger sysselsättning och bergning åt en folkmängd af öfver sjuttio .tusende personer, så bör ruan, i min tanka, noga besinna sig, innan man tillstyrker något, sora, i mer eller mindre betydlig mon, kunde verka att qväfva en sådan i vårt land sällsynt idoghet, i synnerhet torde detta böra betänkas ij en tid, då sträfvaudet efter en utvidgad näringsfrihet iner och mer börjat göra sig gällande, och då man temmeligen allmänt börjat inse angelägenheten deraf, att de band, af hvilka industrien hos oss länge varit fjättrad, småningom och med varsamhet blifva lossade» Jagtilltror mig väl ej att med full visshet bedöma i hvad mon den föreslagna inskränkningen af den handelsfrihet, hvilken Städerna Borås och Ulricehamn för det närvarande åtnjuta, skulle komma att utöfva ett menligt inflytande på hela landsortens industri och på afsättningen af dess slöjdealster.