Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och hvilken jordisk magt förmår väl att i detta hänseende uppträda såsom medlare, om icke rättvisan får göra det? Hon syries icke otydligt hafva förklarat det vara samhällets pligt att bevara hvarje medborgares naturliga rättigheter och således äfven den practiske Religions-lärarens, som bör, lika med andra Statens Tjenstemän, utan intrång få njuta sin använda tjenstetid till godo; — att denne gjort nog uppoffring för det allmänna i detta hänseende, då han lemnar Skolläraren samma årsberäkning, som han sjelf eger; — samt att han då lill och med gjort mer, än hans vederlikar i något annat land. Om Läroverken skulle lida genom förlusten af den förhöjda årsberäkningen, huru har det då varit möjligt, alt en del Stadspedugogier kunnat fortfarande vidmagthållas, enär arbetet vid dem är lika träget, som vid Lärdomsskoiorna, och lönen i allmänhet mindre, än Collegernas? Jag kan likväl såsom exempel på deras fortfarande bestånd och lika gagnelighet med de lägre Lärdomsskoiorna, anföra 3:ne, som jag bestämdt känner, nemligen i Åmål, Philipstad och Christinehamn, alla försedda med omkring 3o tunnors lön. Vid 2:ne af dem äro skicklige graduerade män Lärare, den 3:je har länge innehafts af en lika värdig ograduerad Prestman. Från dessa pedagogier hafva i alla lider ynglingar årligen inkommit till Carlstads Läroverk samt stundom blifvit intagna i Iiectors-classen, stundom tili och med i Gymnasium. Flera af Stiftets Prester hafva, likasom framlidne Biskop Bjurbäck, i någon af dessa pedagogier, fullbordat hela Skolluren till inträde i Gymnasium. Vid samma pedagogier hafva läseterminerna varit under lika tid, sorn i Carlstads Trivial-skola, ynglingarnas antal oftast större, än i någon dass på sistnämnde ställe, men delade i flera lexla" och således vida besvärligare att sköta af en Lärare, än vid ett Collegat.
Jag bör väl också se ef ter att pulfver och tänder ä i ordning tills kunderna kommer. Åh, jag ser att pulfverna räcker till 16 för i dag. An tänderna då? de här ä bra allesamman; än de h är? hvad den är liten och natt och den h är? hvad den är l ång! här är tänder för all a so rter munnar i verlden; gufar kan ge sej tillfreds. Vo re jag bara så viss att Cousine Julie håller af mej ... men gufar h ar ju sag t att hön så gör, och h ar gufar sagt det, så är det säkert. Ah , s e der kommer hon. 2. SCEN. NICLAS. J ULIE. J U L . Ah , är du här? N I C L . Ja, visst är jag det, söta cousine, men ingen mer, och derför har hon det bästa tillfälle att s äga mej det hon håller af mej . J U L . Så, du finner ändtligen att j ag inte kunde s äga det då någon h ör det? N I C L . Åh jo, visst kunde hon det; men en flicka är all tid brydd bland en hop folk, säger gufar; men nu, ser hon. Nu ä vi allena, cousine, på tu man hand; Den älskog vele vi beg ynna; Gör sej inte till, utan smek mej lite g rand, Allrakäres tan min, Jag kan eder alldrig förglömma. J U L . All rakärestan min, ach, om du ville skju ta opp med älskogen ännu ännu tie tolf år. N I C L . Nej nu, dåhon blomstras så fager och så röd, Vår älskog måste vi begynna; Jag lofvar att älska i både lust och nöd, Ach min söta cousine, Så att hon mej alldrig ska glömma. J U L . Jag ska glömma dej strax, bara jag slipper se dej. N I C L . Är icke hon nu elak igen? förtretar hon icke gufar, genom att snäsa mej som hon gör? j ag tycker hon borde tacka mej . D'ä sant, hon är rikare än jag, men gufar h ar lofvat g öra mej till sin arfving, och då blir jag så god som hon. Han är ing en f attig gubbe gufar.
Kommitteens pluralitet åberopade härvid såsom exempel det förut uppgifna förhållandet, att, nemligen då en 20 kannors panna, använd vid bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket, ej kunde anses afverka mera än tvänne husbehofs-bränvinspannor, om hvardera 18 kannor tillsammans , men kostade i skatt 82 r:dr banko mera, än dessa båda, kunde man dock förmoda, att den förra redskapen skulle kunna bestå vid konkurrens med de sednare, derigenom att han hade en bestämd besparing i mindre arbete och vedåtgång, än de andra båda; men fördubblades nu beskattningen på beggedera redskapen, hvarigenom 20 kannorsjiannan skulle i skatt betala 200 r:dr och de andra båda tillsammans 36 r:dr, så uppstode den betydliga skillnaden af 164 r:dr, hvilken summa vore vida större än värdet af den besparing i ved och arbete, som med 20 kania ors-pan nan kunde åstadkommas. Följden blefve således, att båda 18 kannors-pannorna kunde med fördel begagnas i stället för 20 kannors-pannan. Omdistillering af rått bränvin hade i nu gällande förordning varit tillåten dels till husbehof, utan afgift, dels såsom en särskild näringsgren och såsom sådan beskattad, hvarförutan det allt sedan äldre tider varit apothekare tillåtet att, för pharmaceutiska behof, få begagna mindre distilleringspannor. Kommitteen, som ansett denna varuförädling icke böra försvåras, hade dock, till förekommande af missbruk, funnit nödigt att föreslå några förändringar i hittills gällande föreskrifter. Ehuru det måhända syntes öfverflödigt att i förordningen utsätta, att en livar, som skattar för bränvinsbränning, må med samma redskap omdistillera bränvin af egen tillverkning, enär detta svårligen, om man ock sådant åsyftade, stöde att förhindra, ansåge kommitteen dock säkrast att i förslaget upptaga denna rättighet för bränneriidkaren, hvilken rättighet kommitteen äfven funne gagnelig, med afseende på en derigenom befrämjad möjlighet att exportera bränvin, för hvilket ändamål dess förvandling till sprit måste föregå.
Berzelius är icke mer, Den 9 Augusti. 171 han, som så länge utgjort föremålet för vår stolthet och ära. — Att inför R. o. Ad. söka, äfven i de mest allmänna ordalag, framlägga en teckning af Frih. Berzelii förljensler, vore att lika mycket misskänna detta Stånd, som den aflidne. Hvem är den Europé och framför allt den Svensk, med ringaste anspråk på bildning, som ej vet att uppskatta dem? Frih. Berzelius tillhörde ej oss ensamt, utan hela vår verldsdel; men vårt fädernesland tillkommer äran af, att hafva sett honom bland oss födas, utveckla sina underbara anlag och här välja platsen för sin hufvudsakliga verksamhet. Eftersökt och utmärkt af alla Europas regenter, utkorad af dess lärde till obestridd konung i vetenskapernes rike, hyllad och uppburen af dess folk, vid de tillfällen då han bland dem vistades, och då hans resor utgjorde fortgående triumftåg, har på sednare tider, ingen sä som han, till de aflägsnaste trakter spridt glansen af det Svenska namnet. Men del var ej blott såsom vetenskapsman och lärd, Sverige vördade Berzelius. Ett mera fosterländskt hjerta har aldrig funnits. Lysande anbud till bosättning i främmande länder, gjordes honom från flera håll, men hans Svenska sinue förkastade dem alla och qvarhöll honom ibland oss, der lian endast bade att vänta ganska måttliga ekonomiska förmåner. J veten alla, mine Hrr! huru hans gästvänliga hus ständigt stod öppet, ej blott för den lärda verlden, men för alla de utoch inländske män, som så gerna samlade sig omkring den frejdade mannen. J veten huru han uppoffrade allt för sin veten skap. Slutsatsen är då lätt dragen. Berzelius har ej kunnat samla någonting för sin efterlefvande maka. Men, om äfven så vore, så qvarstår likafullt vår obestridliga skyldighet och, tillåten mig säga det, vårt oeftergifliga behof, att på det enda sätt, som numera står oss åter, hembära den store aflidne vår sista hyllningsgärd.
Jernmatms-Grufvornej serdeles uti Nora Bergslag, hafva under sednare åren lemnat vida mera Malm än tillförene, så att icke allenast ortens «get behof blifvit fyldt, utan äfven afyttring deraf skett till andre Provincer, såsom Småland, Wermland m. fl.; och beräknas brytningarne per medium årligen: X Nora Bergslag till : 116,0x7 Skep:d. i Lindes och Ramsbergs 35,227 >— i Lekebergslagen i5,o36 — i Lerbäcks Bergslags egne Grufvor 2,275 — och i Nya Kopparbergs, Hjulsjö, Grythytte och Xlelleforss Bergslager till 30,920 — eller tillsammans 199,475 Skeprd. Malmhöjde-Jernmalms-anledningar i Carlskoga Bergslag hafva länge varit kände och äfven tidtals arbetade, men ofta ödelagde i anseende till malmens sämre beskaffenhet. Den här erhållne har nemligen i dagen, eller på ringa djup varit intimt blandad med magnetisk Svafvelkis, som icke allenast förorsakat flere olägenheter i Hyttegången, utan äfven gifvit det deraf producerade jern den oart man kallat rödbräcka. Genom i sednare tider tillvägabragte förbättringar i Rostnings-methoderne öppnades en möjlighet för tillgodogörandet af äfven mindre välartade malmer; och ett Bolag har af sådan anledning, för omkring tvenne år sedan, bildat sig till bearbetande af Malmhöjde-malmen. Under användande af icke obetydliga capitaler har Grufvan blifvit afsänkt å ett temligen både rikt och samladt Malmlager, i hvilket Svafvelkisen på djupet synes aftaga, dock icke så alt Malmen kan efter vanlig behandling på Masugnen användas. Genom understöd af Jern-Contoiret sattes Grufvu-Bolaget i tillfälle att uppföra en Rostugn efter Herr Cleophas’s förslag, men de deruti anstälda försök lära icke hafva lemnat önskadt resultat, emedan Intressenterne nu äro i begrepp, att genom rostning, efter Schedinska methoden, göra malmen mera användbar.
Med glädje har jag hört att de flesta af R. o. Ad:s ledamöter yrkat afslag å Esta punkten i Betänk.-t; jag yrkar äfven afslag å denna och tror att, om någon ändring skall bifallas för lättnad i nuvarande äktenskapslagar, en allmännare revision af desamma då, på sätt Ordfm i LagUtsk. yrkat, må ega rum. Frih. Hamilton, Hugo: Lika med hvad 2:ne talare hår förut gjort, kan jag icke annat än verkligen och allvarligt beklaga det sträfvande, en värd ledamot här haft att draga frågan in, om jag så får såga, på leendets område. Den är i sanning alltför allvarsam dertill. Jag trodde, efter det svar, som R. o. Ad. gifvit på l:s(a punkten, att han och äfven alla andra skulle hafva funnit, att, om R. o. Ad. någon gång dragit på munnen åt denna diskussion, så har det åtminstone icke varit derföre, att Ståndet icke vetat att till sitt hela och höga värde upskatta frågan, utan har det skett derföre, att ett och annat argument funnits förtjena ett leende. Det 124 I) en 14 Mars f. m. vore <5nskvärdt om vi i allvarsamma saker voro befriade från sådana försök till muntration, ty de äro verkligen icke muntra. Hvad beträffar sjelfva frågan, så erkänner jag mig vara gammalmodig. Jag kan icke gå in på det moderna talesättet, att äktenskapet är en civil institution, ett kontrakt, eller, som den värde talare, mot hvilken jag nyss rigtade mig, tyckes vilja framställa — en verldslig sak, enär han icke vill att den skall behandlas af andliga auktoriteter. Efter min öfvertygelse är det ett sakrament. Skälet dertill ligger i det första af alla stora domslut i det fallet, som har förklarat att det är Gud, som förenat makarne.
Om bränvinsbränning får fortgå i denna klass vid sidan af fabrikerna, med en beskattning, som är väl beräknad, i förhållande till de andra klassernas, skall ofelbart, allt efter lokala förhållanden, bränvinsbränningen småningom i den ena fruktbarare, mera uppodlade, mindre skogrika trakten sammandraga sig i större verk, och deremot i den andra, mindre uppodlade och odlingsbara, skoghevuxna, der längre afstånd skilja hemman och odlade fält, förblifva fördelad i mindre brännerier. I andra orter, der en lätt afsättning kan påräknas för de råa produkterna, och inga särdeles gynnande omständigheter uppehålla bränvinsbränningen, torde den alldeles upphöra.» .lag har visserligen icke frånträdt dessa åsigter, men, liksom den då ännu rådande opinionen för bränvinsbränningen ogillade kommittéens förslag i dess helhet, derföre att det var för genomgripande, — gick för långt fram om sin tid, befarar jag, att den lyckligtvis nu vaknade opinionen mot bränvinsbränningen skulle förkasta hvad jag skulle anse ändamålsenligast i denna sak, nemi.: alt medgifva så väl tillvaron af mindre .fabriker med beskattning efter mätning, som begagnandet af större enkel redskap, beskattade efter pannerymd, än Utskottet föreslagit. Derföre, och ehuru jag icke kan fatta, att ett bränneri med en 40 kannors panna skulle hvarken i moraliskt eller ekonomiskt afseende vara skadligare för Riket, än tvenne brännerier med hvardera 20 kannors panna, hvilka tillsammans icke erlade större skatt, men tillverkade 25 procent mera bränvin än det förra (se Prof.
"Herr Cederskjöld: Om Betänkandet "första gången nu är hos Ridderskapet och "Adeln under pröfning, tror jag icke att "detsamma, enär anmärkningar dervid blif"vit framställda, hvilka hindra dess antagande, kan afslås, utan lärer detsamma, Den 9 Januaria ‘'enligt 56 §. i Regeringsformen, böra åter”remilteras. ” "Herr Grefven och LandtMarskalken : ‘'Betänkandet är visserligen nu för första "gången under Ridderskapets ock Adelns "pröfning, men som Grefve von Schwerin "och flere andra Ledamöter, hvilka dervid "framställt anmärkningar,ansett desamma, i "händelse af återremiss, likväl icke kunna "föranleda någon ändring uti Betänkandet, "så har jag, enär Ridderskapet och Adeln "dessutom ej behagat gilla Betänkandet, "trott mig böra framställa Proposition till "afslag derå.” "Herr Cederskjöld: Jag får ödmjukast "förnya min anhållan om återremiss, hvil"ken, till följd af 56 §. i Regeringsformen, "ej lärer hunna förvägras.” "Friherre Cederström; Så snart Herr "Cederskjöld begär återremiss af Betänkandet, kan den, enligt min tanka, honom ”icke förnekas.” ”Herr Grefven och LandtMar skalken "hemställde, om Ridderskapet och Adeln "ansåg Betänkandet böra, i anledning af "de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas.” "Ropades Ja och Nej.” "Friherre
Sedan återstoden 120,000 R:dr af de före sednaste Riksdag Mr»trä<Hmmtill försträckning åt Filial-Banker anvisade 9,000,000 R:dr blifvitffa> mellan följande Filial-Banker, som till försträcknings erhållande deraf voro berättigade, på det sätt disponerad, att Filial-Banken i Nyköping tillagts ytterligare 60,000 R:dr samt Filial-Bankerne i Uddevalla och Wisby 30,000 R:dr hvardera, och sedan den jemkning skett i försträckningsbeloppet till Filial-Banken i Sundsvall, att från Filial-Bankens lån-räkning till dess kreditiv-räkning öfverflyttats 100 R:dr, så är ifrågavarande anslag 9,000,000 R:dr fördeladt på de serskilda Filial-Bankerne såsom af redogörelsen för Riks-Bankens laneoch kreditiv-rörelse i 39 § här ofvan inliemtas. § 65. Fullmägtige hafva, genom Ombud, deltagit i granskningen af Ret’«'«'«» af de serskilda Filial-Bankernes förvaltning och räkenskaper, hvarom "kerS." berättelser i föreskrifven ordning blifvit till Fullmägtige afgifna. § 66. Under tiden från sednaste Riksdag är oktroj i Nåder beviljad öktrr,[ f6r O w tJ 7yQyyQoii C7t8 för endast en Filial-Bank, tillämnad att inrättas i Staden Luleå, l&™ Filialunder benämning af Norrbottens Läns Filial-Bank, hvilken oktroj B'mk den 21 December 1860 meddelats på en tid af tio år, räknad från den dag då Filial-Banken träder i verksamhet, med en teckningssumma af minst 500,000 R:dr och högst 1,000,000 R:dr.
Då Slatsoch Bcvillnings-Ulskotkns Utlåtande N-:o 87. 9 l)å följaktligen i:a punkten, angående taxerings å fast egendom verkställande endast livart 5:te år, 2:a punkten, beträffande sättet för iakttagande af afkortningar i mantalspenningar och bevillning efter lista artikeln för sådana tili arbetsklassen hörande personer, som hafva fyra minderåriga barn, och Sidje punkten, rörande yrkad öfverensstämmelse af stadgandena om mantalspenningar med dem om bevillning efter lista artikeln, blifvit af Irenne Riksstånd godkända och dessa frågor således, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, öro af Rikets Ständer afgjorda, hafva Utskotten funnit Ridderskapet och Adelns å berörde 3:ne punkter meddelda återremisser icke kunna till vidare åtgärd föranleda. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N.o 48. 7 sökning att, efter 35 års oafbruten verksamhet i statens tjenst och viri uppnådd 67 års ålder, för sina återstående dagar komma i åtnjutande al lämplig pension å allmänna ludragnings-staten, vill Kongl. Maj:t, med afseende å det nit och den utmärkta skicklighet, som Öfverste-löjtnanten Edström, vid uppgörande af förslag till nya och förbättrade kommunikationer, med flera allmänna arbeten, äfvensom vid deras utförande, under en långvarig tjenstetid ådagalagt, samt då han numera, genom inträffad sjuklighet vid en långt framskriden ålder, blifvit urstånds^tt att med tjenstutöfningen fortfara, härmed föreslå Rikets Ständer, det Edström måtte förklaras berättigad att, vid afskedstagande!, från allmänna iudragnings-staten erhålla en årlig pension af Femhundrade riksdaler banko. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe.
Författarinnan håller före, att menniskan af naturen, ur hvilken b9de ondt och godt kan framlockas, snarare Xr sedlig fin osedlig. och opponerar sig med kmR niot det Strindbergska nyaste k k 8 d n i n p attet *, soin vill pöra begiimns tyglande af förnuftet snart sagdt .t111 ett brott. Kunna vi iin ej vara med om alla de medel till sedlighetens bevarande, som f ö r h föreslar, exen~pel \ .is att de unga blott skulle genom 15mplig.a tidningskritiker 15n k h n a större delen af vir nyaste romanliteratur och i öfrigt h u a s i en nilgot fur Idngt drifven okunnighetens oskuld, sa anse ri dock den sedlighetsvirdande sidan af uppfostran af f ö r h behandlad 118 ett satt, som förtjenar lifligt e r h n a n d e. Ej mindre anslaende för oss qvinnor tir den glödande harm, hvarmed förEn upptriider emot den aldra modernaste uppfattningen af yuinnan som en blott .shona&gt; (Strindberg), som .aainhfllets dyrbaraste aistringsmaterial~ (Nordau), samt af Rä~Ic&amp;n skom endast rgande till\ .am mellan könen, och tagen blott i sin rdaste form, tillfredsttillandeL af en naturdrift (Hebel). Vi v8ga påsta, att ju högre qtinnan stir, ju iidlare hon iir, ju innerligare och hbgifnare hon kan i sanning 3lska. desto bottenlösare miste hon kunna det fdmcdringrns djup \, ara, hvaruti dylika sainhällsförbiittrue vilja nedsiinka henne. Bokens senare hiilR innehiller en miingd goda special-rid för barnauppfostran under olika adrar, rad iör gifta och ogifta dbttrar in. m. och till sist en hel del reflexioner öfver, den nya tiden och -
Utan att tvärtom, med undantag af den minsk-< liing, som uppkommer å pannor i sammansatt© .Verk, tillhopa utgörande ni, iis, 113, 114, il 15, 116, 117, 118 och 119 kannors rymd, ?fgi£terne § de Öfrige äro oförändrade bibei fcåUne. Beträffande åter de skäl, som föranledt Utskottet, att förändra afgitternes beräkning för större pannor och i mån af Brännvins1 bränningens beskaffenhet af Husbehöfs - bränning eller Fabriks - anstalt, så får Utskottet endast åberopa hvad nyssanförde Betänkande derom innehåller, med det tillägg, att en' minskning i afgå flen, efter Utskottets mening, instämmer lika litet med rättvnan, söirt med; möjligheten, då en brist i den påräknade Total* Summan skulle derigenom uppkomma; äfvensom att Utskottet icke kan för sin del till-. Styrka någon sådan, då dess Förslag redan vun, nit de frenne öfrige Respective RiksStåndens; bifall. Dock varder detta till Riksens HögleiJ, Ständer vördsamt Öfverlemnadt. Ankom den 15 Oct. 182,3. Memörial, angående aflöning för tvänne Ex-* tra Cancellister. Ds vid delta Riksmötes början BeviHningsUtskottet hos Rilfesns Höglofl, Ständer anhöll ero Bcvillnings-Ut skof tets Beiäntanden. tillåt else, att fä antaga tvänbe Canceliister, förmo» flade Utskottet detta antal skulle blifva tillräckligt till besörjande af det inom detsamma förefallande renskrifnirigs - arbete m. m., ehuru en aldre erfarenhet syntes bevisa motsatsen, sedan vid 1812 års Riksdag, Sex, vid 1815 års Riksdag Atta och vid den sista Fyra. Canceliister funnits vid detta Utskott anstälde, men då Utskottet dels nu arbetat på irenne Afdelnirigar, dels ock, på satt Utskottet hoppas, att Riksens Högloft.
Då öfverskriften till 5 § af omförmälda författning icke särskildt nämnde fl ofexpedit in n en, kunde det, å ena sidan, synas, som berörde fullmagter m. m. borde vara från stämpelpapper befriade; men deremot innehölle sjelfva §, alt fullmagter, konstitutorialer, protokolls-utdrag m. m., hvarigenom embeten, tjenster, beställningar o. s. v. vid civila, militära, ecklesiastika samt andra stater, af hvad namn de vara må, tillsättas och bortgilvas, borde förses med stämplad t papper. Vidare vöre, i 11 § 5 morn., älagdl de tjenstemän, åt hvilka uppbörden och redovisningen af lösen för utgående expeditioner är uppdragen, att ansvara för kartering af fullmagter m. m. vid E. K. Maj:ts Kansli-expeditioner samt Hof-expeditionen, och häraf syntes åter följa, att berörde fullmagter m. m. borde med stämpelpapper förses. Till förekommande af de tvister, till hvilka författningens otydlighet härutinnan gåfve anledning, har alltså blifvit föreslaget, att bestämda föreskrifter härom måtte i den nya stämpelpappers-förordningen inflyta; och som Rikets Ständer funnit nu anförda omständigheter påkalla ett särskildt stadgande i berörda afseende, har lili 3 § af bifogade förslag ett sådant stadgande blifvit meddeladt. När någon, som förut varit eller är i Kronans eller annan offentlig tjenst, tillägges högre namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, stadgar nu gällande författning, att stämpelpappers-beloppet, hvad militär-staterna beträffar, skall, i likhet med hvad för fullmagter på tjenstegrader i arméen är stadgadt, beräknas efter Kronprinsens Hussar-regementes stat. På de skäl, som i fråga om stämpel å fullmagter till beställningar ulan lön redan blifvit anförda, hafva Rikets Ständer funnit godt bestämma, att beräkningen jemväl i nu anförda fall bör ske efter Skånska infanteri-regementenas normalslat. För
Men hur många gånger hade jag icke orden på läpparne under skymningstimmar efter middagen inne i salongens lugna vrå, under promenader i Boisy under fiskturer någon stilla sommarqväll på Seinen mellan strändernas djupa grönska under skyar, skiftande i rosa och violett Jag sade henne det aldrig, men jag törstade efter hennes läppars första, skälfvande kyss, efter att i dessa dunkla, djupa ögon läsa förståelsens hela salighet, men jag teg ... teg och gladde mig endast åt att vara i hennes närhet, kunna lyssna till hennes mjuka, klingande skratt, någon gäng, liksom drömmande, fä hålla denna lilla smala hand i min. » Min gud, hvad jag älskade ...! » Så en afton — vi hade varit på Français och sett ’ Hernani ’ och gingo hem tillsammans, arm i arm, tysta och tankfulla; vårt sällskap kom en smula efter åt — så, utan att jag frågade, utan att hon svarade, blef det oss klart att vi älskade hvarandra. Tystnaden var så vältalig; hon stödde sig litet tyngre än vanligt på min arm; hennes blick mötte så ofta min och dröjde qvar i den. Jag kände, att denna qvinna var helt och hållet i mitt våld, att det endast fordrades, att jag sträckte ut min hand för att taga det fagraste lifvet ägde. Ofrivilligt, oemotståndligt, ja, kanske omedvetet uttalade hon mitt namn — det var hela bekännelsen om hennes kärlek. Och hela mitt svar bestod i att jag hviskade hennes tillbaka. Det var som hade vi bytt en kyss i luften, utan att läpparna vidrörde hvarandra. » Då jag gick till sängs denna natt, önskade jag, att jag fått somna in för alltid med känslan af denna outsägliga lycka — dött med denna vidunderliga fröjd i hjertat, som — tycktes det mig — fylde hela min tillvarelse med sakta bäfvande, \ juf musik. » Nästa dag gick jag till en ryktbar psykiater, då anstäld vid hospitalet Sainte Anne. Jag biktade för honom hela mitt hjerta, redogjorde för gången af denna själssjukdom, som låg gömd i vår familj likt ett sofvande vilddjur, färdigt att vakna upp i hvilket ögonblick som helst och skoningslöst begynna förstörelseverket. » Läkaren betraktade mig med en blick af djup sympati.