Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskrs betänk, framställer det förslag, att Statsoch Bevilln.Utskm skola sammanslås till ett, och såsom en följd deraf, d. v. s. under förutsättning af bifall lili detta förslag, uppstår tillstyrkandet i afseende på det nya Utskrs personal. Detta är, efter min tanke, något helt annat, än att, med afslag å Utsk:s betänk., bibehålla Stats-och Bevilln.Uskm afskiljda från hvarandra och föreslå inskränkning i dessa båda Utskrs personal. Detta är något helt annat, än Utsk. gjort. Så uppfattar åtminstone jag frågan. Åtskilliga hördes yrka proposition. Gr. von Fersen: I anjedn. af Frih. Boyes sednaste anförande tror jag mig i detta fall, då Hr Frih. klandrat den propos., jag begärt, kunna gå honom tillhanda rned en upplysning, iiföljd hvaraf han kan återtaga den protest, lian anmält. Jag får nemi. upplysa, att jag blott önskat propos. på bestämmande af ett antal af 32 ledamöter i den händelse, att den första punkten om Utskrns sammanslående skulle blifva bifallen. Jag har icke ansett, att R. o. Ad. kunde besluta att, i händelse begge Utsk:n skulle bibehållas, Bevilln.Utsk. komme att reduceras till 3a ledamöter. Det har varit på grund af Utskrs förslag i afseende på 3o § Riksd.Ordn., som jag gjort mitt förslag, och derföre har jag ej kunnat önska annat, än Hr Gr. o. Landtnäs propos., att, i fall Utskrns sammanslående skulle äga rum, R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara., att den ifrågavar. redactionen af berörde § må blifva följande: ”StatsUtsk. som skall bestå af 32 ledamöter, bör granska” &c. Frih. Boye: Med tacksamhet för den upplysning, jag nu erhållit, erkänner jag, att jag misstagit mig om Gr. v. Fersens mening, och jag återtager således min protest. Hr von Hartmansdorff: Under väntan på den upplysning, som Hr Hjerta skall få, torde det tillåtas mig säga några ord om propostn.
Men just då öfvergaf Konungens Rådgifvare sin fasta ställning; och jag befarar att de derföre skola blifva mera tadlade, än för den gamla grundsatsens försvar. Hvilken dom skall väl fällas öfver ett sådant sätt atl gå tillväga, att först under åratal förfägta sin mening, och sedan på så klena skäl, som dc nyss anförda, gå derifrån. Hr von Knorring, Oskar Erik: Utan att vilja länge uptaga R. o. Ad:s lid, önskar jag att blott med några få ord få reservera mig emot det nyss fattade beslutet. Jag vill dermed tillkännagifva, att jag icke vill hafva på mitt samvete allt del onda, som detta beslut möjligen kan medföra; och om det blif - 234 Den li Augusti. ver något godt, vill jag icke oförtjent skörda någon ära för en sak, mot hvilken jag nedlagt mitt nej. 2:dra och 3:dje punkterne, för verkställigheten af ränteförenklingen föreslagna allmänna föreskrifter jemte nu tillstyrkte förändringar i t%:le och I6:de ■•punkterne deraf. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. nu i ämnet tillstyrkt. 4:de punkten, innehållande hemställan att Utsk:s förra tillstyrkande, att den hofra, sorn kan komma att ingå i den ?iya spanmålsräntan, ej må få af räntegifvare till leverering in natura upsa gas, måtte få förfalla. 11. o. Ad., som förut afslagit ifrågavande tillstyrkande, fann denna punkt ej fordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. 5:te punkten, innehållande förslag till förändrade stadganden i afseende på ränteförenklingens verkställande för de särskilda länen. Sedan ingressen till Utsk:s förslag, jemte de för Upsala län föreslagna stadganden, blifvit uplästa, anmälde sig och yttrade Hr von Troil:
Då sålunda 1853 års kungörelse ännu, efter orden, 'gifver företräde åt fasta skolor, hvars olämplighet, i synnerhet för vårt i allmänhet glest bebodda land, torde böra erkännas, ber jag att få kasta en hastig blick tillbaka på hvad erfarenheten lärt sedan 1842 års skolstadga utkommit, och jag vädjar till dem, som häråt lemnat någon upmärksamhet, om icke förhållandet i allmänhet visat sig vara: Att antingen stå de fasta skolorna tomma eller besökta af endast några få barn, eller ock, der barnen med stränghet tvingas dit, såsom ofta i begynnelsen skett, bedrifves barnaläran under ett odrägligt sorl af den ensamme skolmästaren, som icke kan egna nog upmärksamhet åt hvarje lärjunge och derföre måste behandla dem som trädockor, hvaraf barnen blifva hårdagade och föräldrarne omedgörliga då de återkomma till hemmen. I båda fallen lider barnens upfostran och undervisning. Hvaremot, med kringvandrande lärare, i skolor, som flyttas från hem till hem, Irån granne till granne, och som blifva föga betungande då de icke återkomma oftare än efter 1 */, å 2 år till hvarje fibo, der har erfarenheten lärt att undervisningen blir allmän, att skolan blir införlifvad med och kär för folket, att det frivilligt lemnar föda både åt skolläraren och de fattigare barnen mot fördelen att få hafva de egna barnen hemma, och att det är af ett fördelaktigt Den 2 2 November. 333 inflytande för både lärare, barn och föräldrar, att dessa sednare se och höra huru undervisningen bedrifves. Jag bifogar härvid beskrifning från Pastor i en församling, der denna ordning är vidtagen och blifvit god befunnen, och fägnar mig särskildt åt, att samma undervisningssätt förordas af den om vår folkskola förtjente Gr. Thorsten Rudenskjöld, i hans nyligen utkomna skrift om »Svenska Folkskolans praktiska ordnande.» Pör att detta ordnande må vinna en allmännare framgång, fordras några ändringar i skolstadgan och förenämnde Nåd.
Proposition om definitiv reglering af landsstats-tjenstemännens löner, hemställer Utskottet att berörda motioner icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. ReträfFande åter Kongl. Majlis nådiga framställning, får Utskottet, på grund af hvad här ofvan finnes ur Statsråds—protokollet anfördt, hemställa att i sådana fall, der vederbörande Kronofogde, Häradsskrifvare eller Länsman förklarar sig villig afträda innehafvande boställe och Kongl. Majit, efter hörande af Dess Refallningshalvande i länet samt Kammarkollegium och Stats-kontoret, pröfvar sådant vara lämpligt, desse indelningshafvare, mot boställets indragande till Statsverket, för att genom Kammar-kollegii försorg utarrenderas, och boställsräntans frånträdande till Kronan, må berättigas att efter det belopp, hvartill boställsafkastningen och räntan i nuvarande stat finnes upptagen, och utan rubbning af öfriga förmåner, från nästa stalsregleringsperiods början erhålla kontant fyllnad i förut tillagd aflöning, så att Kronofogde får uppbära tillhopa 2,500 Ridr, jemte 300 Ridr bytesmedel, Häradsskrifvare 2,000 Ridr, jemte lika hyresbelopp, och Länsman 700 Ridt, jemte 150 Ridr hyresersältning, äfvensom att före boställets afträdande tjensteoch fardagsår må dem tillgodokomma, samt att hvad sålunda under instundande slatsregleringsperiod kan komma att utbetalas må, mot framtida ersättning, på förskottstitel från Stats-kontoret utgå. Siats-Utskottets Utlåtande M 99. 29 Och anser sig Utskottet härigenom jemväl hafva besvarat ofvanomförmälda af Riksdagsfullmägtigen Paul Andersson väckta motion. c) Sedan åtskilliga Landssekreterare och Landskamererare uti särskilda till Kongl. Maj:t ingifne underdåniga ansökningar framställt begäran, bland annat, derom att kostnaderna vid Läns-styrelserna för skrifmaterialier måtte af allmänna medel bestridas samt Kongl.
Riksens Ständer böra deraf öfvertygas, att Kongl. Majus Politiska System alltid äger till syftemål Sveriges ära, dess Innebyggares sanna interesse och en fullkomlig motsvarighet i rättigheter och skyldigheter uti afhandlingar med främmande Makter. Det var denna, alldng vacklande, ömma och faderlig» omvårdnad för Sine Undersåtares väl, som vid deri tidepunkt, då Kongl. Majit hos Franska Regeringen förjäfves underhandlade om ersättning för de förluster Svenska Handeln .lidit, ingaf Hans Majit 1.94* Stats• Utskottets Betania uden. det kraftiga beslutet, att väpna Sig mot desse afslag och oförrätter. Kongl. Maj:t lyckönskar Sig att hafva tillvägahragt det vigtiga resultat, sorn utgjort föremålet for Dess oafbrtuna be mödandeu, och dymedelst, gi-noin serskilde Kgl Majit och Hans'Kongl. Höghet Kron - Piinsen tillhörige medel, utplånat Sveriges Utrikes Gä och Kongl. Maj ts tillfredsställelse deröfver, blir ännu ytterligare förökad, då Hans Maj t påmillner Sig, att Svenske UndersåtareS to; dringar blifvit, i förening härmed, genom Dess omsorger godtgjorde. Kongl. Maj;t förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och Ynnest stadse välbevågen. CARL, G. af Wetterstedt," (Den hit hörande Bilaga finnes setskildt tryckt och hit intecknad.) Stats-Utsknttet har, i anledning häraf, inhämtat, huruledes, förutan de uti Kongl. Majus ofvan intagne Nådiga Skrifvelse omförmälde, till Riksgäids-Contoiret afleronade Authurisationsoch Garantie-Handliugar samt Partial-Obligationer, Kongl. jemte Nådig
Skref sedan politisk galimathias i bladen; ett helt ark dumt ovett till Cancelli-Collegium; en ravaillacs-visa mot Kungen; stötte sig med alla menniskor; sålde, mäklade, bytte, bedrog: ruinerade sig; var på gäldstugu-tröskeln; cederade bonis (den enda frälsning tills vidare); hade ändtligen ingen mensklig utväg. Kom så till mig (då sin fiende); fick lite respengar; rymde från källarn, der han bodde; och begaf sig till fots, i strumpor och skor, från Stockholm en söndag, af mig hemligen följd en fjerdingsväg utom staden, kysst och välsignad. Kort sagdt: han anser sig för den frimodigaste patriot, den starkaste själ och den bästa menniska i landet. Detta vore grunden till allting stort – om han hade rätt. Stockholm den 25 Juni 1784. — ”Nye Granskaren” vore icke ny, om han ej granskade på ett nytt sätt. Fru Nordenflycht och Fischerström37 – hvad äro de för denna tidens vers-harlekiner och prosafrisörer? Man har nu sieur K–n; och dermed nog. En äkta Konglig-Bibliothekarie-poesi! Lika gerna Dalin, ja hellre! Men skola vi aldrig komma längre, än till Rim-mästares tomma och kalla konst; lifvad endast af pojk-snillets yrsla? Jag skickar dig så mycket, som är utkommet af mitt Blad. Men gör mig i den vittra vägen en godhet! Uppköp på Tryckeriet, eller hvar som är möjligt, alla de Numror af Lunds Tidningar, der tvisten öfver ”Fragmentet”38 är – köp dem, om det ock skulle behöfvas att för dem köpa hela årgången. Detta interesserar mig mycket. Kan du göra det med omgående post? Stockholm är förträffligt, för en menniska af något philosophiskt i själen och snillet. Alla Naturens starka skönheter äro liksom hopade häromkring; och alla Verldens lysande joller och upptåg ej mindre. Thorild såsom Svensk Författare.
Men hvar, hvart — denna fråga reste sig inom honom, hotfull nästan, pockande på svar, och han kunde ej finna det. Vagnen rullade iväg. Han tog brefvet ur broderns h a n d; kanske gåfve det någon förklaring. Det innehöll endast några få rader. » Älskade, » stod det, » jag har kommit till visshet om, att vi ej någonsin kunna få ega hvarandra. Din lycka, och min (ty hvad är min lycka, om ej ditt bästa?) fordrar, att vi ej ses åter. Sök mig ej, begråt mig ej, glöm — endast glöm! Ett enda minne ber jag dig mottaga i det lilla silfverkorset, du så ofta kysste vid min h a l s. » Men ack — detta gaf dock ingen ledning! I detsamma slog Axel Stjärne sakta upp sina ögon och fick se brodern, som begrundande och dyster stirrade på korset i sin hand. Häftigt sträcker han ut sin hand och rycker det till sig. Och den öfvergifne mannen trycker det häftigt till sina läppar, medan hans ögon fuktas af tårar, och klagar med af smärta stockad röst-, » Så är då detta det enda — det enda min oändliga kärlek fick behålla. » Grefve Axel hemtade sig snart, när han kommit åter hem i lugn och ro på sin soffa, o c h Karl Stjärne återvände strax därpå till hotellet. Klockan var ännu ej mer än åtta, o c h Sonjas kammarjungfru svarade, att fröken ännu sofve » som ett godt barn ». Sakta på tå smög fadern in i hennes rum. Med en skär rodnad på kinden och den hvita armen under hufvudet, kring hvilken det utslagna mörka håret ringlade sig i kokett nyckfull oordning, andades hon långsamt och jämnt i en lätt morgonslummer. Ett leende krusade de halföppna läpparne: helt visst reflexen af någon angenäm dröm. Värmd af fadersstolthet o c h glädje böjde grefve Stjärne sig sakta ned o c h kysste Sonja helt lätt på den hvita pannan. Men med ens ryckte han till. Där — där under den fina spetsklädningen vid hennes halsgrop glänste på en enkel svart snodd ett nött litet silfverkors — Käthe Bentsons sifverkors!
Jag är fullt förvissad om, att det stora flertalet af mina landsmän instämma med mig uti att på den fråga, som tidningarne gjort, »krig eller fred?» svara fred, emedan de, lika med mig, anse att freden är vårt lands sanna intresse. Till följe af denna åsigt hade jag trott, att Utsk:t i sin motivering - Den 2 Maj f. m. 17 ting skulle halva intagit några ord härom. Så har dock icke skett, meri då ett förslag i sådan syftning blifvit gjordt af Frih. Tersmeden, så får jag understödja detsamma och anhålla att R. o. Ad. måtte lemna sitt bifall till nämnde förslag. Hr von Knorring, Oscar: Het kan visserligen synas förmätet af mig att vilja uppträda i en sådan fråga* som den förevarande; men jag anser mig böra göra det derför, att jag troligen är den enda af detta Stånd, som på nära håll bevittnat de förfärliga lidanden, lör hvilka det Polska folket varit utsatt. Jag var nemligen i Warschau 1861, straxt efter oroligheterna och massakrerna derstädes. Under sådane omständigheter, finner jag att Sverige icke med likgiltighet kan förnimma de gräsligheter och förföljelser, hvarför den olyckliga Polska nationen fortfarande är utsatt. Enligt min uppfattning, sönderfaller frågan i 2:ne delar; för det första, har Sverige någon anledning att blanda sig i Polens affärer? och för det andra, har R. Skr någon rättighet att lägga sig i den utrikes politiken? Hvad den första frågan beträffar, så är det tydligt och klart, att det förtryck och de grymheter, hvarför Polackarne varit utsatte på sednare tider, mäste ovilkorligen väcka de lifligaste sympatier hos ett fritt och sjelfständigt folk, sådant som det Svenska. Hvad den sednare frågan angår, så kan det väl aldrig hafva varit någons mening att R. Skr skulle oupphörligt inblanda sig i den utrikes politiken; men det är också lika säkert, att R. Skr hafva rättighet att framställa sina underdåniga önskningar till Regeringen, äfven i politiska frågor. Som sakernas ställning nu är, tror jag emedlertid att det beslut, som Frih.
Han lade händerna på hennes axlar och log, och hon var så glad öfver att han var kommen, glad öfver att den nya klädningen var vacker, öfver att han måste tycka om hennes lilla hem, öfver allting. Hon önskade sig ingenting annat i verlden, än att se honom der, vänlig och god, gå omkring som om allt detta tillhörde honom. Och derför stod också hon och log, stod och log med sin eftersommarglädje. Så svängde han henne om med ett enda kraftigt tag, så att hon kom med ryggen åt honom och hon skrattade till, kastade sig tillbaka med nacken mot hans axel, smidig och böjlig med armarne bakåt kring hans hals. ”Nej, nu gör du mig ju rent tokig!” utbrast han hastigt. Hon stälde sig ögonblickligen rätt, hon blef åter rädd för detta grofva, stygga, som skulle komma in emellan dem, – komma som en frostnatt efter sensommarsol och härja allt hvad den lockat fram. ”Vill du?” Åh, den gamla frågan, den skrämmande, efterlängtade, der nej och ja var lika farligt för den som endast fruktade en ting: att mista! — Mista? Nej, att drifvas bort i mörkret, bort från allt som var sol och ljus och värme och lif, – bort i döden. Hon vågade icke svara på den frågan, hon ville uppskjuta det, höra den om, sola sig ännu i qvällskimmer, som skulle draga bort. Så log hon blott, log så sorgset och trofast, och medan hon såg honom in i det upprörda ansigte, der uttrycket väntade hennes ja började hon stryka med alla sina fingrar genom hans hår, om och om igen, genom det tjocka håret ned öfver nacken, som hon alltid brukade när hon ville göra honom lugn och stilla. Och uttrycket blef vekt. ”Du vill inte?” Hon svarade icke. Det satt henne som tårar i halsgropen. Hur länge, ack hur länge skulle hon kunna köpa sig denna ”Galgenfrist”! Och hon fortsatte att stryka med sina händer, tyst och stilla som när en mor vill lugna sitt barn, medan han slöt sina ögon, sakta, som om han ville drömma om något långt aflägset, som hon påminte honom om.
I bägge dessa afseenden kunde man förmana honom, att ånyo genomläsa t. ex. första capitlet af brefvet till Colosserne; han träffar der Apostelns lära i ett det klaraste sammandrag, och som framställer det Johanneiska Logos-begreppet (se vers. 15–20) i tydligaste sammanhang med Apostelns egna förkunnelser om Tron och Försoningen. Hur har han dessutom läst Petrus och Johannes, hvilka han uppställer, i motsats till Paulus, såsom de rena urchristna? Har han kunnat glömma, att äfven af dem alldeles samma försoningslära är uttalad? och ofta i fullkomligt Paulinska ordalag? 5) Visserligen kan det äkta begreppet om christlig Kyrka sägas vara ett ideal, som ännu ingenstädes på jorden möter oss (till fullo) realiseradt. Men följer deraf, att sjelfva begreppet af detta ideal är ett ochristligt? ett antichristligt? Hvad vore Christendomen utan Kyrka, om ej en ande utan kropp? Den sanna Kyrkan är, för den sanna religionen, just dess själs egen åskådliga gestalt och sinneverktyg. Problemet för alla Christendomens skepnader, och allranärmast för vår Evangeliska, är derföre, att förädla sig till möjligaste likhet med denna urbild, detta ”Helga Manna Samfund,” som uppenbarar sig i hvarje slags jordisk annalkning till dess himmelska verklighet. 6) Bland de Paulus påbördade motsägelser i mening och skrifsätt, hvilka vår Furumo tillåtit sig att till stor scandal för fromma christna parodiera, finnas icke många, som, vid nogare påseende, icke genast visa sig vara blott skenbara. Dels tillhöra de rentaf den svenska öfversättningens bristfälligheter, som ofta nog vålla oreda eller dunkelhet; dels innebäras de i ett stundom, till utseendet, tvetydigt användande af vissa uttryckssätt (t. ex. sjelfva orden Lag, Gerningar, Förtjenst o. s. v.), hvari likväl ej den minsta tvetydighet eller flertydighet bör kunna ligga för någon läsare, som har kunskap om Pauli ställning till Mosaismen och till de judiska Nychristna, hvilka ännu i så mycket fasthängde vid sina fordna öfvertygelser.
Banken blifvit vackt, skall likväl en enskild panthafrare, för underlåten bevakning i Ln^V t skottets Betatikaiii}étté töåt pantegarens Conetius, blifvit dömd att återställa panten utan lösen» och sorn kännedomen derom tilläfventyrs skulle kunna föranleda till lika beskaffade påståenden emot Banken, sorn, om de icke medförde någon annan olägenhet, åtminstone ådroge Banken kostsamma och vidlyftiga rättegångar, bar FisealsÄmbetet ansett den förestagne Lagförklaringen blifva nödig, och derjemte anmärkt, att då Banken någon gång är i tillfälle att bevaka ett emot pant af Guld eller Silfver upptaget lån, kunna bevakningskostnaderne stundom uppgå till lika Belopp som LåneCapitalet och komma nästan alltid att stå uti ett högst olämpligt Förhållande till pantens värde, hvarigenom antingen låntagaren eller dess rätts innehafvare, i fall panten inom behörig lid loses och förenämnde kostnader dervid ersättas eller ock Banken, derest panten i motsatt händelse till densamma hemfaller, blifva lidande. Hvad åter angår Lån pä LäneBaneoGapitäler och Silfver Sedlar , hvilka antecknas på de af LäneBanken utgifne Obligationer, sorn derefter återställas egaren, har FisealsÄmbetet ansett bevakningen deraf blifva lika omöjlig och mera öfverflödig än af Lån på Guld Och Silfver, samt att hvad slutligen beträffar lån pä Jern och andra exportabla elfecter, det väl är lättare för Banken att låta dem bevaka, emedan de utgöra ett ringare antal, och Låntagaren alltid aflemnar sin förskrifning; men i afseende på hvad som losa LagUttktttets Bttänknndtn, blifvit anfördt i frågan om bevakning i allmänhet af fordringar mot löspant, har FicalsÄmbetet trott, att den för Banken föreslagne befrielse från bevaknings-skyldigheten, äfven bör utsträckas till detta slags lån.
Jag har intet annat att tillägga, än att jag önskar bifall lill Utskts utlåtande. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag måste börja med att erkänna, att jag under min långa riksdagsmannabana alltid hyst det förtroende för Exped.Utskts iakttagande af deras åligganden, ali jag sällan eller aldrig fästat mig vid några Exped.Utskrs skrifvelse!-, då jag trott det vara alldeles absolut gifvet, att Exped.Utsk. i dem skulle iakttaga R. St:s beslut, och äfven införa de motiver, som ligga till grund för dessa beslut. Jag kan således för ingen del godkänna de af Frih. Rehbinder här yrkade satser, att Utsk. skulle kunna efter godtycke borttaga hvad som synes liela Utsk. eller någon dess ledamot lämpligt att utesluta. Jag tror att frågan nu helt enkelt är den, att det är uppdngadt, det R. St. begått ett misstag, då de beslutat att hos K. M - 48o Don 20 Fobruari f. ra. anhålla om en författning, sorn till någon del redan existerar, och alt resultatet helt enkelt bör blifva en återremiss af utlåtandet lill Exped.Utsk., hvilket troligen till följe deraf kommer att linna sitt åliggande blifva, alt i särskild skrifvelse lill II. St. begära deras yttrande i denna punkt, i afseende på det förbiseende, som här Iros RiksSt:n ägt rum. De af Frih. Rehbinder åberopade praejudieater för behandlingen af R. Sits beslut inom Exped.Utsk. leda, i min lanke, ej till någon annan slutsats, än till påkallande af en större uppmärksamhet hos R. St. på Exped.Utsk:s skrifvelse!', för att förekomma dylika af Exped.Utsk. företagna egenmäktiga ändringar i R. St:s beslut, hvilket för mig synes kunna leda till de mest vådliga följder, ifall RiksSt:n eller något RiksSt., sedan deras uppmärksamhet blifvit förd på detta förhållande, skulle godkänna ett så beskalfadt sätt för expeditionernas expedierande.
Då frågan om fyranläggning å Gottska Sandön vid 2:ne Riksdagar vunnit det afseende, att underdåniga framställningar derom egt rum, samt en fyrinrättning derstädes af den lysningskraft, att grundet Kopparstenarne folie inom fyrens lysningsvidd, utan tvifvel kunde lända till nytta för sjöfartens ytterligare betryggande i de deromkring belägna farvatten och särdeles för fartyg, kommande frän Finska viken, har Kongl. Maj:t uti en den 27 April innevarande år till Rikets Ständer i Nåder aflålen, från samtliga Riks-stånden lill Stats-Utskottet remitterad, skrifvelse, förklarat skäl icke saknas för en sådan anläggning, hvilken dock borde, för undvikande af ali förvexling med andra fyrar och för att kunna fullt motsvara ändamålet att tjena lill varning för grundet Kopparstenarne, bestå af 2:ne särskilda så beskaffade fyrtorn, sorn Förvaltningen af Sjöärendena alternativt föreslagit, och hvarför kostnaden blifvit förslagsvis beräknad till 80,000 R:dr; men enär tillgångar dertill för närvarande saknades och andra mera behöfl.iga fyranläggningar borde, då medel blefve att tillgå, framför denna komma i fråga, fann Kongl. Majit annan åtgärd i förevarande afseende nu icke vara alt vidtaga, än alt, genom framställning af ofvanberörde förhållanden, meddela Rikets Ständer hvad i ämnet förelupit. Hvad sålunda förekommit och den nådiga skrifvelsen, för närmare utveckling af ämnet, vidare innehåller, har Utskottet tagit i öfvervägande; och då behofvet af en fyranläggning vid Gottska Sandön funnits vara genom den verkställda utredningen ytterligare bekräfladt, anser Utskottet önskvärdt, att detta behof snarligen afhjelpes; men sorn upplyst blifvit, att Lotsoch Fyrings-medlen härtill icke, åtminstone i den närmaste framtiden, lemna tillgång, samt de allmänna statsmedlen vid innevarande riksdag blifvit för mångfaldiga andra vigliga och angelägna ändamål hård t anlitade, vägar Utskottet nu icke föreslå beviljande af särskilda medel för ifrågavarande fyrbyggnader, utan [inner sig allenast böra hemställa, , det Rikets