Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa för orterna så magtpåliggande befattningar anslås lediga, tid efter annan, ulan att någon sökande sig anmäler; och i brist på kompetente sökande måste medicine studiosi, om ens disponibel tillgång derpå finnes, beordras alt tjenstgöra i de besvärliga distrikten; men efter liera eller färre månader lemna de sin befattning och i bästa fall kommenderas dit en annan nybörjare, som åter efter kort tid afflyttar, hvarigenom dessa i allt läll vanlottade orter endast och lyckligaste fall kunna påräkna läkarehjelp af personer, oerfarne både i sith kall och om ortens befolkning, af hvars kännedom till sysselsättning, lefnadsvanor och ärftliga eller af klimat beroende sjukdomsformer läkarens omdöme likväl så ofta måste bestämmas. Förhållandet kan icke blifva annorlunda, så länge man vidhåller det nu följda systemet alt hufvudsakligen anslå samma löneförmåner för befattningar, hvilkas haudhafvande är så väsendtligt olika inom mindre, men rikt befolkade och förmögna distrikter, samt inom de norrländska vidsträckta, af en gles och ofta mindre bemedlad om ock bergad befolkning bebodda distrikt, der läkaren måste underkasta sig högst besvärliga färder till lunds och vatten. Inom de förra lemnar en föga besvärlig praktik riklig utkomst, inom de sednare hemtas en knapp bergning under mödor och försakelser af mångfaldig art. Det står icke i Slatsmagternas förmåga all genom aflöningen fullt utjemna dessa så skiljaktiga förhållanden; men nog synes mera kunna och böra göras, än hittills skett och nu blifvit, på Sundhets—kollegii förslag, af Kongl. Maj:t i dess Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof ifrågasatt. Först och främst borde, enligt min tanke, de öfverdrifvet stora distrikten, företrädesvis inom norra orterna, betydligen förminskas, så att handhafvandet af en någorlunda god läkarevård derstädes blefve möjlig. I detta hänseende har Sundhetskollegium tillstyrkt anställande af 28 nya provincialläkare i hela riket, hvaremot Kongl. Maj-.t äskat endast 8, just med hänsigt till den hittills yppade svårigheten att Motioner i Bonde-Siandet 1862.
Den nya §. har visserligen en ädel och liberal syftning» att nättnare förena oss med Norrige. Men jag torde få erinra » att enligt nu varande Författningar , är det icke omöjligt för Norrmännen att härstädes få Burskaps-rätt, hvilken, enligt den nya $:n, ovillkorligt skulle dem, ehvad de voro af något värde eiler icke, til'* delas ifrån den tid, de sig dertill hos Konungen anmäla, Petu senar© Stadgande aaserjag vara D«m 12 Martil. 393 stridande både emot Rikets Interesse och K:gl. M;:j;ts rättigheter, samt tror, det vi icke böra oinskränkt bevilja Norrmännen Medborgarerätt härstädes förrän <§:n fått en sådan Redaction , att missbruk derigenom kunde undvikas. Sättet för Utlänningar, att erhålla Medborgare-rätt, synes mig innefatta ett föremål , som bör uti allmänna Lagen upptagas, och då LagComitén nu är sysselsatt med utarbetandet af ett nytt \ LagFörslag, kunde denna Fråga, till dess berörde Förslag varder pröfvadt , uppskjutas. Jag afstyrker således helt och hållet $:s anta-, gande. Grefve von Schwerin: Det skulle ej vara mig emot om afgörandet af denna fråga kunn de uppskjutas. Men, sedan den blifvit framställd , måste den med Ja eller Nej besvaras. För mig skulle det vara påkostande att svara v Nej på den frågan, om Norrmännen skola få Svensk Medborgare-rätt, när de vilja bosätta sig ibland oss. Det säges, att Personer utan värde skulle kunna söka att här inflytta. Mig synes Titeln af Undersåte till Sveriges och Norriges Konung gifva värde åt hvem som hellst. Den förmån , som genom den föreslagna §. beviljas Norrmännen , bör kunrra befor> dra den närmare förening, som synes af alla så önskansvärd. Jag har hört, att man anser sig icke kunna bevilja Norrmännen att här få njuta Med*’ borgare-rätt, förrän man har anledning att förmoda, det Norrmännen skulle finnas benägne, 394 Den 12 Martil. att bevilja oss lika fördel.
Hamiltons förslag är lemnad åt första kammaren, att utse till ledamöter i den andra sådana personer, som icke blifvit vid det sednaste valet utsedde till representanter, hvilken synes mig vådlig; ty derigenom att första kammaren icke behöfver inom egna medlemmar inskränka sitt val till ledamöter i den andra, lemnäs vid kammarens första organisation tillfälle för den ringaste majoritet inom den förslnamde att skalfa sig den mest completta majoritet inom den sednare; och det är likväl vid den nya representationens första sammanträde, vid de första stegen på den nya banan, som vådorna äro störst, och då skulle man, långt ifrån alt i den andra kammaren finna en motvigt mot de passioner, som möjligtvis kunde vara rådande i den lörsta, endast derstädes träffa en position, i hvilken de segrande opinionerna kunde förskansa sig, och i hvilken de på en längre tid blefvo oåtkomliga. Det fordras nemi., i händelse den äldre kammaren, såsom jag skulle vilja kalla den, blir tillsatt endast med ledamöter, hvilka tillhöra samma opiniou, som majoriteten inom den första, 3:ne riksmöten, under hvilka det motsatta partiet skulle consecutivt hafva öfverhanden vid valen, innan den sålunda skapade majoriteten kunde blifva förvandlad till minoritet. Detta är att lemna en så betydlig öfvervigt åt de opinioner, som blifva segrande vid de första valen efter representationsförändringen, alt jag verkligen anser stora vådor dermed skulle vara förenade. Man må icke invända, att det segrande partiet icke lärer begagna sin seger på elt sådant sätt, eller utan consideration för det motsatta tillsätta den andra kammaren helt och hållet med sina anhängare. Jag vill visserligen medgifva att under lugna tider eller sådana, då endast mindre och underordnade intressen äro dagens lösen, skulle en sådan consideration i någon roan kunna påräknas; men då passionerna äro i svallning, då några vigliga re intres - Den 28 Octoler e. ra. tressen äro i fråga, då striderna äro något hetare, tror jag hvarken att vår egen erfarenhet eller historiens vittnesbörd lemnar oss någon garanti derför, att man ej skulle begagna alla lagliga medel för att göra den seger, man inom valdistricten vunnit, så fullständig som möjligt.
(.Elfie Samlingeu.) 05 2J 3 tS > 3* T5 l eller Memorial. ss SJ 3 d acro a Riks-Ståndens Beslut. tn C TT - ^ rT <t cL » 2° ro — cr? vr v. 2J t; 03 5® v> N:o N:0 N:0 Sid. Ridd. 0. Adeln. PresteSt lindet. BorgareStHndet. N:0 § Domstolar, tingshus, stadsoch hä- rad shä k ten, angående reglering, i enlighet med Lagberedningens förslag till Rättegångsbalk, af A. 222. __— » angående förberedelser till ändringar i deras organisation och verksamhet — Bg. 241. Dop, angående giltigheten af Kongl. Brefven den 7 Juni 1733 och den 24 Januari 1740 i fråga om handräckningt meddelande för barns befordrande till Bg. 240. 7 i 73 b. 21 Okt. 1863 b. 20 Okt. 1803 3.21 Okt. 1863 b. 21Okt. 1863 I anledning af återremiss . 7 i 82 aa. 12Nov. „ aa. 11 Nov. „ aa. 13 Nov. , aa. 12 Nov. „ » se vidare Kyrkolagen. Draivbaclr, se Bränvin. Drycker icke sprilhaltiga, se Maltdrycker. Duben, angående löneskillnad åt Professorn, Friherre G. W. von 79 4 i 153 52 Se Nionde HufvudTiteln. Döfstumma, om understöd till Mamsell Berglinds barnhem och skola för — A.197. Bg.158 4 i 139 165 Se Åttonde HufvudTiteln. » om inrättande af ytterligare ett institut för — P. 120 8 — 92 — b. 4 Mars b. 28 Febr. b. 7 Mars b. 4 Mars 83 76
Hvad nu Gustaf Adolf angår, så vill jag taga mig friheten erinra att det var just i spetsen för Westgöta reg:te som Ofverste Soop räddade den store Konungen vid Sturm; och det var också i spetsen för samma kavalleri som den gamle Pär Näbb räddade Carl XI vid Lund. Sådane bragder äro alltid kära för Svenska hjertan, men skulle man utgå från sådan synpunkt, skulle vi få sätta hela vår arrnée på National-Museum — flottan icke heller förglömmandes. Den 24 Oktober e. m. 133 Det är derföre icke tillbaka i forntiden jag vill blicka, ty det är icke der jag vill hemta stöd för min åsigt att Smålands ryttare böra bibehållas, utan det är derföre att då stora rustningar öfverallt bedrilvas, och då man endast bör talas om krig, och krig, och krig, särdeles i norden, så synes det mig sannerligen besynnerligt, om Sverige skulle börja desarmera, i st. f. armera. Jag förenar mig med dem, sorn yrka afslag å Betänk:t. Hr Brakel: Jag skall endast bedja att med några ord få komplettera Hr Fahnehjelms historia om Westgöta reg.te. Vid Lund sade Pär Näbb åt Konungen att icke anfalla, hvarpå Kungen svarade: »Jag tror Pär Näbb är rädd.» Men sedan slaget börjat, blef Lif-reg:tet, och med delta Konungen, omringadt, men räddades af Westgötarne, och Pär Näbb sade då till sin höge Herre: »Jag tror Pär Näbb var icke rädd.» Då svarade Konungen: »Du är 78 år gammal och skall taga afsked, men din son skall få reg:tet efter dig.» En och annan af Gubben Näbbs afkomlingar finnas nu här näv:de, och heta Hjerta. Sedan öfverläggningen förklarats härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Stats-Utsk:ts ifrågav:de Utlåt., dels af Hr Silfverstolpe, att R. o. Ad., med afslag å förslaget om Smålands Hussar-reg:tes afsilning, skulle öfverlemna åt K.
Vid denna årstid är högst nödigt att alla Dagsverken användas till Vårsädens och Jordfrugtens inbärjande , då deremot nu minst åtta dagsverken gå förlorade till Tjenstefolkets afoch inflyttning ur och i tjensten. För alla de nu så nödvändiga Dagsverken, som härigenom förspillas och all Landet derigenom förorsakad skada, erfordras ej något bevis, då saken talar så tydligt för sig sjelf. Enär det nu inträffar, att man hor i en trakt nära Södertelge, hvarest hvarje år Michaelsmessotiden Marknad hålles, dit Tjenstefolket lockas, merendels af intet annat begär, än att på Krogar och Näringsställen förslösa sin nyss bekomna Lön, drabbar detta en Husbonde så mycket mera, som han ej en gång dessa dagar kan få begagna det Folk, som qvarblifver i Tjensten; enär Tjenstehjonen icke kunna af hållas ifrån Marknaden, om ock Husbondens redbaraste Gröda, utestående på:marken, 432 Den 5 Januarii. under dessa dagar skulle förskämmas af regn och frost. De förluster detta mig, tillika med så många andra i min ort boende Landtman, årligen drabbat, hafva föranlåtit mig ödmjukast föreslå, att Flyttningstiden för Tjenstefolket på Landet måtte förändras till slutet af Junii Månad, såsom den enda tid på året, då Landtmannen kan bäst umbära dess Dagsverken. Detta Memorial anhåller jag måtte till vederbörligt Utskott blifva remitteradt. Lades på Bordet. Friherre Mannerheinij Lars Augustq hade inlemnat ett så lydande: Vördsamt Memorial! Grundriktigheten af den Lagprincipe, att den ej må dömma, som i saken del äger, är så allmänt erkänd, och så allestädes i allmänna Lagen tillämpad, att undantag därifrån näppeligen borde vara tänkbara. Likväl finnas i de flesta fall, då publique Auctoriteter med Domsrätt å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, med enskilta Personer eller Associerade, upprättat Contract om Leverancer af åtskilliga slag, Arrenden af KronoLägenheter &c. — Uppstår tvist, huruvida Contractet ifrån någondera sidan icke är uppfyldt, dömmer EmbetsVerket.
Följden blef en förlust af 73 man. Ryska belägrings-korpsen var högst obetydlig; den uppgifves med all sannolikhet till endast 2000 man, således blott en tredjedel af de belägrades styrka. Det är svårt att afgöra, om Ryssarne förstodo att dölja sina svaga stridskrafter, eller om kommendanten icke ville utforska dem, hvilket troligen ej blifvit svårt för honom, genom de bekantskaper han hade i Helsingfors och orten deromkring. Också fruktade Ryssarne mera för de belägrade, än dessa hade att befara af dem. Derföre hände det ock en dag, att då en del af besättningen ryckte ut för att exercera uppå isen utanför fästningen, förmodade Ryssarne ett utfall, bröto genast upp och aftågade från Helsingfors; men återvände, sedan de marscherat ¼ mil, och anfallet från fästningen uteblef. Sjelfva belägringen var troligen ibland de artigaste krigshistorien vet omtala. Fästningens gemenskap med fienden och det kringliggande landet var nära oafbruten, och befordrades snarare än den hindrades af fienden. Man nästan skydde att skjuta på hvarandra med alfvar. Sveaborg gick öfver med en förlust för garnisonen af 30 man. Men olyckan ville, att öfverste Jägerhorn fanns uppå Sveaborg, samt att han förstod att förskaffa sig alltför stort inflytande öfver amiral Cronstedt. Man misstänker Jägerhorn, som förut bodde i Lovisa, att hafva lyssnat till Ryska anbud, samt att han nu inom fästningen afbördade ingångna förbindelser. Han missledde Cronstedt, och uppskrämde de inom fästningen befintliga officers-fruarne, hvilka, genom pip och låt, verkade på sina männer. Falska rykten om Svenskarnes motgångar insmögos sorgfälligt af fienden; och Sveaborg kapitulerade. Denna skändliga handling tillskref man helt och hållet öfverste Jägerhorn.
Hade förhållandet varitsådant, som Hr Anckarsvärd framställer; så hade den ifrågavar. striden aldrig behöft uppkomma. Just det att hon uppkommit, bevisar motsatsen af Hr Anckarsvärds påstående. Jag, såsom föredragande för ecciesiastik-ärenden, har nogsamt förnummit, att de stridande å ömse sidor äro heta, just derföre att saken ännu är oafgjord. Frågan är helt enkelt den, om läkarebildningen skall flyttas från universiteten till liufvudstaden, eller icke; ty i det ögonblick, som hela medicinska undervisningen kunde erhållas på ett ställe, eller i liufvudstaden , är det klart, att medicinska studium skulle draga sig dit allena och upphöra att vara deladt mellan universiteten och hufvudstaden. Hittills har man trott, att den theovetiska bildningenborde förnämligast inhemtas vid universiteten, och den praktiska i hufvudstaden, der tillfälle till vidsträckt praktik finnes, och der äfven de skickligaste practici böra förutsättas vara till finnandes. Är en sådan förflyttning af det medicinska studium nyttig eller ej? Denna fråga tillhör, efter min förmening, ej StatsUtsk. att afgöra. Hon tillhör, på sätt Hr Lagerhjelm nämnt, Ekon.Utsk. att behandla, och Ständerna att till Konungen i önskningsväg framställa. Hr Anckarsvärd har trott sig i saken kunna, likasom StatsUtskis fleste ledamöter, taga sitt beslut genast. Det synes likväl vara betänkligt för R. St. att så hastigt fatta ett dylikt beslut, då man ser, att .professorer och män af de lärda Stånden, som funnils i Utsk., men ej äro läkare, och således icke böra anses för partiska, reserverat sig mot saken. När nu, såsom Hr Anckarsvärd yttrat, striden är så stark , sorn mellan Turkar oell Hedningar, torde det också vara äfventyrligt för någon af StatsUtskis [ledamöter Den 5 Maj f. m. och för en och livar, som ej har sakkännedom, att yttra sig för den ena eller andra af de stridande, utan säkrast att öfverlåta frågan till sakkunnige mäns och Konungens pröfning, när tiden dertill är inne.
Någon hördes anmäla akt Herr 8rrZIe af sjukdom warit hindrad att dä asgifwa Vesta anmärkningar. Friherre Kurck inwände: Det hade dä som nu kunnat stke ffrifteligen. Mycken tid och mänga ventilationer och flere ark papper hade tä kunnat wara besparade, och Högloft. Ridderskap.'! och A^cln hade för det närwarande siuvpit afhöra en mängd ledsamma och widlöstiga detaillec i en sak, som ända knappast lärer kunna redas eller stutas kill allas nöje och tillfredsställelse. Herr Lbire.n § ra na r, Larl anförde skristelu gen till Protokollet följande: Ödmjukt Memorial! Isrän Riksdagens början har jag ofta afhört olika bedömande om Fullmagtiges uki Riksens Ständers Riksgälds Contoir behandling, rörande de till Krigeiö utförande, sörskutne summor, och ehmumäl Fullmägtige till Riksens Högloft. Ständer asgismit en su!l« ständig berättelse om Riksgälds - ComoirctS styrelse sedan 18OO ars Riksdag, har jag trott mig böra för den lid af ^6 mänader (eller frän mitt inteäde till den dag dä nämnde Berättelse inlämnades) inför detta wördade Riks.Stand upge de std,- hwarpa mitt enskildte deltagande och mine beslut warit grundade, och da nu Högloft. Stats > Utssot-crs berättelse bliswir upläst, utber jag mig Högloft. Ridderffapet och A« delns gunstbenägna tillstånd, att lill Protocollek sä anföra följande: §82 Den Decembck. Da f. d. Konungen, förledik är i Martil' mänab kallade Fullmäktige arr kulör Sig pä Kong!. Slotte! inställa, gjorde
Ty det skulle borttaga färgvärkans finhet, om man till det blekröda toge samma klargröna färgton som man brukat i näckrosbladen. Med rödt tyg kan man göra vallmor, med gult vissnade lönnblad och så vidare. Satinet kan utbytas mot enfärgadt bomullstyg, hvilket är ännu billigare. Värkan är fullkomligt artistisk och slående vacker, ifall man med omsorg klippt ut blad och blommor och med smak ordnat dem på sin gardin eller duk. Och till smaken hör att bladen äro lagom stora, liksom att färgerna passa för den sak och den plats man vill pryda. Näckrosblad duga sålunda ej på en liten bordduk; törnroskvistarna passa däremot på en sådan, men värka för smått på en inramning omkring en dörr eller ett fönster. Att de nyss beskrifna gardinerna sättas upp alldeles utan veck, endast förenade med ett på samma sätt prydt tvärstycke, hör oafvisligt till det vackra intrycket. Om man vill se ett hem, hvilket med enkla medel nått det hemtrefligaste och originellaste artistiska intryck, då bör man besöka målaren Carl Larssons uppe i Sunborn i Dalarna. Där äro sofrummens möbler endast de allra vanligaste träsängar, trästolar och träbord. De äro i ena rummet målade gröna; där är då taket också grönt, väggen är hvitlimmad och på den äro målade enkla ornament i gult, rödt och grönt. I ett annat sofrum är väggen helt hvitmenad, alla möblerna hvita, och endast litet rödt här och där lifvar upp hvitheten. Sålunda går rundt omkring rummet en smal, rödmålad bokhylla, som hvilar på pelarlika konsoler, hvilka sitta tätt, och mellan hvar sådan röd konsol är insatt ett stycke papper i djupblå färg. Med detta medel är den trefligaste dekorativa värkan uppnådd och en hvar måste bli glad som vaknar i detta rum! Äfven de allra enklaste rummen, med bara, naturliga träväggar, med gröneller rödmålade möbler, med ett litet, grönt eller rödt, dekorativt streck här och där, värka idel hemtrefnad, luftig friskhet och färgglädje.
Sedan deras pass blifvit uppläst, öppnades deras skrin och koffertar, och derur kommu en mängd småfoglar, små hundar och kattor. Kl. 8 gingo värden, grefve Gustaf Oxenstjerna, och värdinnan, Stina Rosenhane, med alla deltagarna öfver rikssalen genom enkedrottningens rum och derifrån genom gröna gången till unga drottningens fyrkant. På vägen voro ”Eschawotter” byggda, så att folket, som der stodo, kunde se processionen. Öfver dörren på fyrkanten hängde en värdshusskylt med tre kronor och underskriften ”Leckerbetten. I drottningens fyrkant voro dukade fem hästskobord, ett till 40 och de öfriga till 20 hvardera. Bakom hvarje bord var en stor skänk uppbyggd och från den skedde serveringen vid bordet. På begge sidor om skänkarna stodo två morianer ”på Palester, klädda som folk,” hållande hvardera en pyramid med ljus på hufvudet. Pyramider med ljus, till 700 stycken, räckte från tak till golf. I salen voro uppförda tre läktare, en för musikanter, en för kgl. råden med deras fruar, hvilka ej voro förklädda, och en för främmande ministrar, kavaljerer m. fl. Sedan herrefolket och fruntimren ätit, hvarvid de till betjening utklädda passade upp, aflägsnade sig dessa, och betjeningen satte sig till bords. Derefter dansades till kl. 4 på morgonen, och efter första dansen kommo tre små Indianer med deras makar, hvilka till konungen, drottningen, furstinnan och andra förnäma damer utdelade skrifna versar, önskande dem mycken lycka och välsignelse. Kl. 4 gingo alla tillbaka till enkedrottningens rum, der några ännu halfannan timma fortsatte dansen. En förteckning öfver gästerna, hvad de föreställde och deras platser vid borden är bifogad. Man ser deraf, att de voro klädda dels i svenska landskapsdrägter, dels i främmande nationaldrägter. En spådom, vid detta tillfälle framlemnad till kon. Carl XI, finnes i behåll408. Likhet med värdskapen hade de s. k. ”Bergeries,” ”Schäfereien.”
Fullmägtige således icke af syne-instrumentet erhöllo den förväntade ledningen för sina tillgöranden i afseende på det förfallna husets iståndsättande, men utaf den afgifna promemorian inhemtade, det kostnaden för de erforderliga reparationsoch inrednings-arbetena skulle uppgå till minst 25,ooo R:dr, ansågo Fullmägtige högst angeläget, att, innan dessa arbeten foretogos, ett fullständigt och i alla hänseenden tillförlitligt kostnadsförslag deröfver uppgjordes; att Fullmägtige, för erhållandet deraf, den 20 i sistnämnde månad, vände sig till Stadens Architect, hvilken likväl, sedan han gjort sig underrättad om de ifrågavarande reparationsoch inrednings-arbetenas beskaffenhet, vid Fullmägtiges näst derefter inträffade sammankomst förklarade sig hindrad att med nödig skyndsamhet uppgöra ett så vidlyftigt kostnadsförslag, som härvid erfordrades; att Fullmägtige, som befarade, det möjligtvis äfven andra lämplige personer, hvilka härom kunde af Fullmägtige anlitas, skulle vägra att samma uppdrag sig åtaga, derföre beslöto att genast ingå till Kongl. Majrt med underdånig anhållan om Kongl. Öfver-Intendenls-Embetets anbefallande alt foga anstallt derom, att sedan genom anställd noggrann undersökning blifvit utredt, huruvida byggnadens grund och öfriga beskaffenhet medgåfve densammas fullkomliga iståndsättande och den nuvarande inredningens förändrande, ett fullständigt förslag angående verkställigheten häraf, samt dermed förenade kastnader blefve uppgjordt och till Fullmägtige aflemnadt; samt att denna underdåniga anhållan, jemlikt Nådigt Bref af den 28 November i843, blef af Kongl. Majrt bifallen och Kongl. Öfver-Intendents-Embetet , i öfverensstämmelse dermed , anbefaldt föranstallla om det begäida kostnadsförslagets skyndsamma uppgörande och aflemnaude.
Redan för öfver 100 år sedan fullbordades vår konungaborg. Den byggdes under den s. k. frihetstiden, hvilken väl ingen kan påstå i allmänhet slösade med statens medel. Jag hemställer då till en och hvar, som inträdt i denna byggnad och sett de majestätiska rum, som hysa Sveriges konungafamilj, huruvida en vistelse och ett lif derstädes låter förena sig med Den 11 Februari f. m. 329 en småaktig och, om jag så får uttrycka mig, knusslig existens. Min mening är visst icke att iifvet derstädes skall vara slösande, men det måste dock vara värdigt statens högste representant. Derjemte bör Konungen ega tillräckliga tillgångar, för att kunna med fri och full hand dels uppmuntra den tryckta förtjensten, dels afhjelpa den dolda nöden, som är för blyg att framträda och tigga om understöd, dels biträda vetenskapsmän, dels inköpa konstalster, med ett ord till allt sådant, hvartill den enskilde saknar tillgångar. Detta måste hvarje sann fosterlandsvän anse både nyttigt och passande. Landets regent måste framför allt ega tillräcklig inkomst, för att icke blifva nedtryckt af ekonomiska omsorger och bekymmer. 1 annat fall kan han ej hafva tillräckligt fri blick för att öfverse landets politiska och ekonomiska ställning; och hinder uppställa sig för hans förnämsta åliggande, — det, att vara landets fader och högste vårdare. Uti denna egenskap och ställning är det icke väl, om han skall städse nödgas tänka på styfvern. Då Gr. Mörners förslag afser att anskaffa medel till ett sådant upprätthållande af thronens värdighet, tillstyrker jag att samma förslag måtte blifva R. St:rs beslut. Många bifallsyttringar följde på detta anförande. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.: Jag har icke något annat att tillägga till Gr. Mörners väl motiverade förslag, än att jag, för min del, deruti instämmer. Frih. S tjernstedt: