Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För de 7 yngre Kommissarierne och Advokat Fiskalen, lön å 2,000 R:dr 16,000: 33,600: • Transport 53,600: — 12 Banko-Ulskotltts Memorial, M 84. (Åtnjulando dock 2:ne af Koinmissarierne, såsom tjenstgörande i Banko-diskonten, deras löner på jamina Yerks stat.) Andra Tjenstegraden: För 7 Kamererare, 6 Kassörer ock Sekreteraren hos Under-styrel - sen, lön, å 1,300 R:dr 21,000: Tredje Tjenstegraden: För 14 Bokhållare, 2 Revisorer, Registrator, tillika Aktuarie, samt 5 Notarier, lön ä 1,000 R:dr 20,000: Fjerde Tjenstegraden: För 12 Kontorsskrifvare och 3 Kanslister, lön ii 300 R:dr 8,300: Extra-ordinarie Tjenstemän: För 6 Kassaskrifvare, arfvode å 600 R:dr 3,600: Konstidkare: Trvckeri-föreståndare, lön Förvaltare vid Tumba Bruk (uppbär sin lön på Brukets stat). Förste Sedeltryckare, lön 400: 2 Sedeltryckare, lön å 130 R:dr 500: ^ Öfver-vaktrnästare, tillika Brandmästare, lön 400: (jemte fria husrum och nödig vedbrand). Tjenstgörings-penningar till Första Tjenstegraden : Sexton arfvoden å 400 R:dr 6,400: (hvaraf likväl Iva utgå på Banko-diskont-verkets stat.) Andra Tjenstegraden: Fjorton arfvoden ä 300 R:dr 4,200: Tredje Tjenstegraden: Tjugo arfvoden ä 200 R:dr 4,000:
Derföre beslöt Ofverdirektören, så snart oftanämnda Kongl, kungörelse den 7 Februari 1860 kommit honom tillhanda, hvilket icke kunde ske förr än efter den 31 Mars samma år, då den nådiga kungörelsen publicerades genom Svensk Författnings-samling, — att, derest de af Ofverdirektören åtskillige Landtmätare ådömda och för bristande tillgångar hos dem balanserade böter och vitén då ännu icke blifvit indrifna, Landtmäteri-fiskalen skulle hos Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande begära, att samma böter och vitén måtte blifva antingen uttagne, eller ock, om tillgångar till deras gäldande hos vederbörande fortfarande saknades, på föreskrifvet sätt förvandlade. Denna föreskrift, hvilken afsåg en mängd bötesposter, fullgjorde Landtmäteri-fiskalen, redan den 23 April 1860. Och torde af detta allt vara uppenbart, att hvarken Ofverdirektören eller Landtmäteri-fiskalen underlåtit att skyndsamt handlägga det ifrågavarande ärendet, samt att det derefter berodde på Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att vidtaga de kraftigare åtgärder, hvarom mera längre ned i detta underdåniga utlåtande, som Revisorerne förmenat hafva varit erforderliga för minskning af balansen.
Jag ser dä icke hvad sorn kan förhindra att ingå lill K. M. med en und. begäran, att Han ville uppgöra ett förslag till bevillmsförordn. Hr von Hohenhausen har yttrat, att det skulle vara för Svenska folket i allmänhet ganska angenämt, om privatbankerna endast rörde sig med riksbankens mynt. Men ä andra sidan undrar jag huru angenämt det skulle vara för allmänheten, om privatbankerna upphörde. En privatbank kan icke med bibehållande af sin egendomliga karakter röra sig ensamt med riksbankens sedlar; det är något som hvar och en gör, som utlånar sina kapitaler för att fä ränta. Enl. min öfvertygelse är vilkoret för privatbankernes existens i Sverige att de fä utgifva egna sedlar. De olägenheter som skulle uppstå för allmänna rörelsen genom privatbankernas upphörande tror jag skulle blifva vida större och för landet vådligare, än dem som äro oskiljaktiga från deras tillvaro. Hr von Hohenhausen har erkändt att tidpunkter kunna inträffa, då rörelsekapitalet icke är tillräckligt, men den motion som föranledt Utslcs förslag synes mig likväl tydligen utgå ifrån den förutsättningen, att privatbankerna kunde vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom rörelsekapitalets belopp alltid stod i förhållande lill behofvet deraf, men att de blott och bart af eget intresse vid inträffande kriser indraga en del af sin sedelstock. En sådan åtgärd vidtages dock utaf hvarje klokt ordnad bank och sjelfva R. St:s bank underlåter icke att för sin egen säkerhet vid inträffande behof göra detsamma. Man har dock icke hört något yrkande derom, att R. St:s bank af denna orsak måtte utbytas emot någon annan inrättning. Jag anhåller fortfarande om afslag å Utsk:s förslag. Gr. Ridderstolpe, Fredr.: Af grundsats och af vana söker jag alltid att till den möjligaste korthet bringa begreppet om den fråga, sorn är under öfverläggning. Jag tror mig hafva iakttagit denna regel då jag nu förklarar min åsigt öfver förevar, ämne Den 9 Juni. 13 vara den, alt det välde som R. St. förut ägde öfver penningeväsendet i landet blifvit desamma frånryckt sålunda, att kommittenterna lagit tömmarne från de komiterade.
Sedan år 1842 hafva sålunda 1,062 nya insättare tillkommit, de insatta medlen blifvit ökade med 44,572 R:dr 8 sk. och hjelpfonden vunnit en förkofran af 2,899 R:dr 40 sk. 9 r:st, hvilket tillfredsställande förhållande får lillskrifvas icke allenast den bland arbets-klassen på stället allt mera fattade insigt af inrättningens stora nytta, utan jemväl det förtroende för stiftelsen och den öfvertygelse om fördelen af dess tillitande, som ibland länets allmoge sig utbredt. I Husby socken är äfvenledes stiftad en sparbank, för hvars förvaltning Kongl. Maj:l den 11 Oktober 1843 i nåder fastställt reglemente. Vid 1847 års slut voro från sparbankens början 226 motböcker utgifne, och hade insätlningarne med upplupna räntor uppgått till 5,183 R:dr 44 sk, hvarjemte hjelpfonden, uppkommen genom frivilliga bidrag och af stiftarne utfäsle årsafgifter samt förökad genom bankens ränte vinst, utgjorde 573 R:dr 29 sk. 8 r:st Banko. Stora Kopparbergs läns och bergslags enskilde bank, som, efter meddelad oktroy på 10 år, öppnades i början af år 1836, har med i nåder beviljad förlängning af oktroyen fortsatt sin rörelse enligt samma reglemente till 1847 22 års slut, då föreskrifven ombildning af banken ägde rum. Under nyssnämnde år utgjorde diskont-rörelsen beviljade lån, med utestående fordringar från förra året, 990,756, hvaraf dock vid årets slut eudast 519,959 R:dr voro obelalde. Kassa-krediliver hade under samma år blifvit medgifne ål 117 personer, som derå uttagit 1,777,500 R:dr, men hvaraf vid årets slut endast voro oguldne 68,100. På upp-och afskrifnings samt-deposit-räkning hade under året varit insatte 540,600, hvaraf dock vid årets slut blott 118,800 R:dr innestodo.
Herr Godlund hade nemligen sedan år 1824 ensamt egnat sig åt denna gren af läkarekonsten och uppgifvit sig hafva botat en stor mängd af sjukdomar af åtskilliga slag, hvaribland fattiga personer, till ett antal af 200, dä redan hade hos honom, till största delen utan någon betalning, haft fritt tillträde; han ägde äfvenledes flera af honom sjelf förfärdigade electricitets-machiner, hvarmed han således kunde betjena sådana sjuklingar hemma i sina boningsrum, som icke till hans hemvist kunde transporteras, det syntes således sannolikt, att denna i förenämnde afseende säl förtjenstfull man skulle vid anslaget komma i åtanka, hvilket dock af StatsUtsk. under JJ:o 108 afstyrktes, hufvudsakligen på grund af Hr N. W. af Grubbens anförande emot nämnde motion, deruti han, såsom skäl till Hr Godlunds uteslutande från något allmänt understöd, anför, att en Staten tillhörig electricitets-machin i K. SundhetsCoIkm förvarades, vida bättre än den Hr Godlund kunde åstadkomma, och att Hr Godlund icke ägde de medicinska kunskaper, som fordrades för att rätt använda electricitetens verkningar, samt att han af egen speculation användt sin konst som ett näringsyrke. Men då dessa invändningar bevisligen motsägas af de curer, som Hr Godlund genom sina s. k. sämre machiner åstadkommit, hvilka tydligen och obestridligen visa, att hans apparat äro tillräckliga för ändamålet, och han, ehuru i läkarevetenskapens theori icke bevandrad eller examinerad, dock visat sig äga den kännedom af menniskokroppens byggnad, som är nödig för botandet af de sjukdomar, mot hvilka electriciteten användes, och då det ej heller lärer kunna läggas
Maj 1817 meddelade stadgande», äfvensom alla öfriga före den 23 Augusti 1851 utkomna författningar angående vexlar, i hvad de icke angå sjelfva ordningen för köpslut af utrikes vexlar och kontrollen derå, mätte till ali kraft och verkan upphäfvas. Jag anhåller om remiss häraf till Höglofliga Lag-Utskottet. Stockholm den 29 November 18G2. A. O. Wallenberg. Af Herr Hierta I Angående ändring af 1 § i 8 kap. GiftermåIs-balkm och tillägg tdl 9 kap. i samma Balk. Oaktadt på den sednare tiden qvinrians rätt i samhället mera än tillförene blifvit påaktad af den lagstiftande magten, genom den, om än icke fullständigt, numera medgifna rättigheten för ogift qvinna, att vid 25 års ålder vara myndig, så qvarstår ännu en orättvisa emot den gifta qvinnan uti den oinskränkta magt, som allmänna lagen i 9 kapitlet af Giftermåls-balken, om målsmanskapet, tillägger mannen, att ensam råda öfver förvaltningen och användandet af hustruns egendom, utan att undantag -derifrån kan ega rum annat än i hvad giftorätt angår, vare sig genom äktenskapsförord, eller frivillig öfverenskommelse, då denna icke enligt lag är bindande, eller af hvilken annan orsak som helst. Utan att sätta i fråga, at( ju det naturliga förhållandet inom äktenskapet såsom allmän regel är, att mannen måste vara hustruns målsman, der ej särskildt annorlunda är öfverenskommet, och att äktenskapet, hvad personerna beträffar, innefattar någonting mera än ett vanligt kontrakt, emedan det icke der, såsom i andra fall, beror af kontrahenterna att upphöra med bolaget efter en antingen i sjelfva kontraktet eller i lag stadgad uppsägningstid, och icke heller kan ega rum endast för viss bestämd tid, utan afser hela kontrahenternas återstående lifstid; så lärer det å andra sidan icke kunna bestridas, att detta förhållande ingalunda till sin grund kan utgöra hinder emot ett aftal vare sig före eller under äktenskapet, om afvikelse för vissa fall ifrån den allmänna regeln, i hvad som angår egendom, utan all skada för det allmänna, när tredje mans rätt icke derigenom förnärmas.
Att krögarne dessutom, på sätt Hr von Hartmansdorff tyckes hafva förmodat mitt förslag åsyfta, skulle förlora sina rättigheter genom en uraktlåtenhet af ifrågakomne föreskrift, har alldeles icke varit min mening, och följden kan naturligtvis icke heller blifva annan, än att den uteblifne anuotationen medför skyldighet att ånyo betala, om upbördsmannen skulle förskingra medlen och ej förmå att dem återgälda. Jag kan icke heller finna, att en bränvinsutskänkare eller bränvinsutminuterare bör betraktas med så milda blickar, att man för deras skull bör försaka fördelen och beqvämligheten att få upbära afgifterne till större belopp, åtminstone 2:ne gånger 102 Den 5 Oktober. om året. Lika med en föregående talare anser jag det vara af vigt, att ej krogrörelsen faller i händerna på sådane personer, som hafva allt att vinna, men ingenting att förlora, ty om sä inträffar, kan del lätt hända, alt de ej mäkta betala de afgifter de åtagit sig, hvaruppå Staten, då någon borgen för dessa af gifters erläggande ej är föreskrifven, naturligtvis förlorar. Skulle det åter inträffa, att ingen inom den trakt, der krogen skulle anläggas, vore så förmögen, att han kunde halfårsafgiften förskottsvis erlägga, så blefve följden deraf, alt ingen krog korn till stånd, och deröfver borde Utsk:s ledamöter, såsom mig vill synas, ej beklaga sig. Jag förnyar mitt yrkande, det R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut. Frih. Raab: Jag deremot upträder för att anhålla, det R. o. Ad. icke mätte vidblifva sitt förra beslut i dess helhet.
Utsk:s förslag innehåller blott ”att ett särskildt jernvägssysteiu för Skåne ej bör fastställas”, samt att de föreslagna ”jernvågsanläggningarne inom denna provins och Småland icke må lill någon serskild åtgärd af II. St. föranleda.” Det är delta, som StatsUtsk. föreslagi*. Nu har BorgareSt., på sätt Frih. Raab upgifvit, återremitterat frågan, med uttalande af den åsigt, att anslag i andra rummet borde beviljas för en bana mellan Jönköping och Skåne. Man Ilar äfven underrättat mig, att BondeSt. återremitterat Utlåt, för att få anslag till jernväg både mellan Slockholm och Götheborg och mellan Götheborg och Malmö. En återremiss skulle hår betyda, att R. o. Ad. ogillar StatsUtsk:s Utlåt. som säger att de föreslagna jernvågsanläggningarna inom Skåne och Småland icke må till någon R. Sttrs åtgärd f. n. föranleda; delta ogillande vill med andra ord säga, all R. o. Ad. äfven anser, att en jernväg vid denna Riksdag bör beslutas frän Skåne till någon punkt uppåt landel. Måhända tänker mau sig härvid att anslaget, det må blifva 5 millir eller något derunder, bör delas mellan både denna oell Slockliolm-Göiheborgs-banan. Men ett sådant bestämdt uttalande af alt den Skånska banan bör hafva företrädet framför de öfriga, skulle lätteligen gifva denna fråga en betydlig öfvervigt äfven öfver den af K. M. föreslagna. Ty hvad Götheborgs-banan beträffar, sä hafva visserligen 3 Stånd återremitterat frågan derom; men vid de diskussioner, sora i anleda, deraf föreföllo, var det egentligen icke endast fråga om sjelfva Götheborgshanan, ulan många talare yttrade sig äfven om den Skånska banan, samt ansågo alt frågan om valet af stambanorna icke borde af R. St. afgöras, utan penningar ställas lill K. M:s disposition, på det att K. M. sjelf skulle ega välja mellan den ena eller andra banan. Deu förra återremissen inom detta Höglofl.
Hennes ögon logo. Hennes mun log, och det hvilade en frisk rodnad öfver kindernas mjuka dun. »Välkommen, lilla sölmakerska Jag har redan väntat på dig en hel evighet ...» »Kära Kurt Nånå skadar inte, man väntar aldrig för länge på något godt ...» »Kors så fåfäng fröken kan vara. De skrattade, tryckte ömt hvarandras händer, tittade sig litet oroligt omkring som för att förvissa sig om, att ingen bekant syntes till i närheten. Så gingo de båda tätt nära hvarandra genom en af de långa, mörka stadsgatorna, till hvars trånga djup solstrålarne icke tycktes kunna nå, der de höga, stela husen liksom skuro af en långsträckt rektangel af himmelns blå tyg, och intet i fönstren på de skumma husväggarne tydde på jul, om icke här och der en grenstake med brokiga remsor och band bakom fönstervaddarne med sina klumpigt förfärdigade pappersblommor. Och stilla var det i den smala gränden, som såg ut som en korridor. Några illa klädda qvinnor skymtade i en portgång, en katt smög sig sakta, försigtigt längs stenfoten på ett hus. Eljes ej ett spår af lif. Luften var unken, här och der uppblandad med den skarpa lukten af fotogén, som strömmade ut från en öppnad ruta. Men de båda voro så nöjda att gå der som i en doftande allé, och, medan de sakta vandrade framåt, talade de om gångna jular. »Bäst kommer jag väl ihåg julafton för tre år sedan,» sa’ Kurt. »Du har kanske hört om den af Anna?» »Neej!» »Jo, det var då oenigheten mellan far och mig bröt ut som värst. Jag hade tagit kandidaten på hösten. Och far ville, att jag skulle studera juridik ett par år och sedan gå in i firman. Men jag hade redan då bestämt mig ... I samma vefva sattes Forslind’s tidning upp. Jag kände Forslind redan då – en riktig karlakarl, du. Han behöfde en medarbetare med allmän bildning men med små anspråk på lön ... Jag tog utan fars vetskap platsen ... Och det beslöt jag mig att säga honom på sjelfva julafton, ty jag inbillade mig, att han då skulle vara medgörligare än eljes ...
Hvad åter angår beskaffenheten af de meddelade Utdragen, sä hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet vid det förhållande , att Armeens Pensions-Kassas andel i Krigsmanshusnoedlen icke finnes vara till uppbörd tagen i Utdraget ur a84 * års Hufvudbok , af uppgifvet skäl: att, ”sorn Räkningen öfver Wadstena Krigsmanshus-Kassas äldre ”inkomster år i8ji ännu icke ifrån Kongl. Krigs-Kollegium inkommit, ”beloppet af den Armeens Pensions-Kassa med 3/5:delar tillkommande ”andel i berörde inkomster icke kunnat i räkenskapen upptagas.” Enligt Revisorernes tanka, borde likväl i ofvatmämnde Utdrag synas det belopp, som Wadstena Krigsmanshus-Kassas räkenskaper (ör år i8ji affora, såsom varande under samma år till Armeens PensionsKassa levereradt, utgörande 5a,851 Rtdr 2g sk. 'J rst.; hvilken summa äfven blifvit, å Åruieens Pensions-Kassas vägnar, af dess Ombudsman (j vitt erad. Å.f Rikets Ständers år i8|i församlade Revisorers Berättelse synes förhållandet med de då lemnade Utdragen hafva varit i denna del alldeles enahanda, alldenstund ifrågavarande inkomst finnes upptagen endast för år i838. Utaf så beskaffade, ur Kassans Hufvudböcker gjorda Utdrag, sorn. dera, hvilka hittills blifvit Revisorerne meddelade, kan således Kassans andel i Krigsmanshusmedlen icke mer, än för hvart annat år, utrönas; och anse Revisorerne någon åtgärd böra af Rikets Ständer vidtagas, hvarigenom Direktionen öfver Årmeens Pensions-Kassa förpligtas , att, på ett fullständigare sätt, än som hittills ägt rum, inför Rikets Ständer och deras Revisorer redovisa för de allmänna medel, som Kassan fått sig anslagna och uppburit.
StatsUlsk. hade väl bordt, innan det afgaf sitt utlåt, i frågan, bestämdt höra sig för bos Gr. von Rosen, om intet af de mellan honom och Burge öfverenskomna vilkor linge ändras, för att icke kontraktet skulle anses vara förfallet, men sådant har, mig veterligen, icke skett. Dessutom finnes det ett bref skrifvet af Gr. von Rosen till Hr Waern och af denne sednare bifogadt de flere handlingar, som från BorgareSt. remitterades, jemte Hr Waerns s. k. promemoria med bilagor, till StatsUlsk. Uti detta bref säger Gr. von Rosen: ” och har emedlertid lyckats mig att under förutsättning det ”R. St. skulle medgifva utsträckning af Statens garanti under 25 år ”för 5 proc. ränta ä den beräknade anläggningskostnaden 3,240,000 ”r:dr b:co med Hr G. Burge upgöra kontrakt: a) om jernvägens byggande för ofvannämnde summa och b) om aktiers emottagande i ”betalning derför”. Af allt delta är det tydligt och klart, att om Ständerna icke hell och hållet antaga de emellan Gr. von Rosen och Hr Burge öfverenskomna bestämmelser, är det afslutade kontraktet af intet värde, och vi stå på samma punkt som förut i afseende å verkställigheten af den påtänkta jernvägslinien, isynnerhet sorn vi helt nyligen affärdat__det bolag, som är bildadt för anläggningen af jernvägen emellan Örebro och Hult. Från alla sidor möta svårigheter och betänkligheter vid denna frågas behandling, och jag tror att frågan blifvit på oriktigt sätt och i oriktig tid till Ständernas afgörande hänskjuten, ty enl. min åsigt hade det varit Ständernas plikt att invänta Regeringens utlåt, uti en så vigtig fråga och afvisa alla andra Den 27 Augusti f. ra. 437 fönsök all fä saken å bane.
Ililiiiigen grafskrift från kejsarnes tid prisar en hädangången qvinna för heiiiies skicklighet i qvinlig slöjd. Kejsar Aiigustus bar ej gerna andra klä- der än sådana, son1 vor0 väfda och sömmade af de qvinliga medlemmarna af hans familj. I litteratur och i konst iindervisades flickan i skolan eller i hemmet, af modren eller af lärare. Hon fick göra bekantskap med skaldernas verk, hon fick lära sig måla, för att åt sin söninacl kiiiina gifva en konstnärlig prägel, att dansa, att spela pi " liita och andra instrument. Främst i de processioner, soiii till guciarnes heder förekommo, gingo sj ungande flickor, 1iiii.niicl~ till de bästa familj erna. Tidigare än hos oss slutadc deiiiia iippfbstringens tid i fädernehemmet. Nar flickan liacle fillt tolf år, ansågs hon mogen till gifte. När kejsar Aiigiistiis ville på. lagstiftningens vag afh,jelpa den sig allt iiieia uppenbarade bristen i folkökning, bestämde han bland aiiiiat böter för den qvinna, som vid tjugo års ålder ännu icke hade blifvit moder. Alltså måste seden hafva fordrat, att qviiiiian åtminstone vid nitton års ålder var gift. Då äktenskapen ingiiigos vid så tidig ålder, kan man svårligen tänka sig: att flickaii dervid hade tillfälle att visa någon sjelfständighet i valet af iiiake, hvilket för öfi-igt hade stått illa samman med deii si1ai.t sagdt gränslösa rnakt och myndighet, som den nrgiziiila ivoiiierska seden tillerkände husfadern. Romarspråket liar icke riagot ord, som motsvarar vå,rt uttryck ' fria ', liksoin det e,j heller har något ord f6r ' brud ', för att beteckna qvinnaii vid hennes öfvergång från den jiingfruliga ungdomen till makans ställning i lifvet. Giftermålet var en familj ehandling. Mannen, hunnen till myndig ålder, gaf sin blifvande maka en ring af jern eller guld. Hon, som gafs till äkta af familjen. lemnade ingen ring i utbyte.
Den hufvudsakliga skillnaden emellan R. o. Ad:s och Utskrs beslut är, att R. o. Ad. beslutat, att afgiften skall för hvarje halfår förskottsvis erläggas, då Utsk. deremot föreslagit, att afgiften skall ulgifvas med ^:del i sender, så att första femtedelen erlägges 14 dagar efter beräkningen eller auktionen och de öfriga femtedelarne 14 dagar före början af hvarje qvartal. Jag vill härvid bemärka, att sedan R. o. Ad. genom sina beslut i afseende å 16:de och 17:de §§:ne höjt skatten på bränvins-utskänkningen ända derhän, alt minimum blifver 300 R:dr B:ko, så är hälften deraf en icke obetydlig summa, som krögaren torde få ganska svårt att förskottsvis utbetala; hvilket derföre i betydlig mån torde förminska lättheten att få -ulskänknings-ställe, aa uthyrda. Ur denna synpunkt tror jag det vara lämpligare att icke fordra afgiftens erläggande prenumeralionsvis till större belopp än ytdel af totalsumman, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n, vid hvilkens omredigerande Utsk. iakttagit R. o. Ad:s beslut, det afgiften i Stockholm skall inbetalas lill Stadens Drätsel-Kommission. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att, i förevar:de hänseende, få instämma med Frih. Raab. Det är naturligtvis en stor lättnad för den skattdragande att kunna erlägga sina utskylder i mindre delar på särskilda tider af året. Om delen bestämmes till ^:del eller |:del, är temligen likgiltigt. Hufvudsaken är, att skattens utbetalning fördelas på flera terminer. I Frankrike är man så mån om de skattskyldiges beqvämlighet, att skattens erläggande är fördelad på 12 terminer, sä att hon månadtligen utgår. Hos oss klagar man gemenligen deröfver, att alltsammans måste betalas pä en gäng, hvilket för mången, kanhända för de fleste, är ganska kännbart
Bly förekommer äfven på flere ställen, fastän icke till någon betydenhet, samt med mer eller mindre silfverhalt, i någon ringa mån förenad med guld. Nickelmalm tillgodogöres med framgång vid ett för sådant ändamål anlagdt verk, men förut ifrågaställde begagnandet af tillgänglige zinkmalmsförråder har ännu icke kommit till verkställighet. Kalk förekommer af olika slag i särskilde delar af Länet, äfvensom sandsten, hvaraf förfärdigas qvarnoch slipstenar, de sistnämnde af särdeles godhet. Äfven finnes »ställsten» eftersökt till masugnsbröst. De vidsträckta skogsmarkerne äro af högst olika beskaffenhet, men bära för det ihesta' endast tall. Granen förekommer blott på den bättre jorden, mera aflägset från de grusiga höjderne och de sandiga flodstränderne. Det allmännaste löfträdet är björk. 7 Grå-al och salg i de öfre och asp i de nedre delarne af Länet förekomma dernäst och rönn växer äfven allmänt i vissa trakter. § 2. Invånare. De för år 1855 upprättade mantalslängder upptaga folkmängden till 154.829 — eller med tillägg af de beskattningsfrie invånare i Särna socken, der mantalsskrifning icke äger rum, utgörande 1,099 personer, tillsammans 155,928. Af dessa äro: Mantalsskrifne Mankön 40,016. Mankön, äldre 5,004. minderårige ... 27,245. tjenstgörande soldater 1,229. Särna sockens ofvannämnde befolkning af alla åldrar: Mankön . 542. Befolkningen i Länet har sålunda sedan sista uppgiften om densamma meddelades blifvit förökad med 4,869 personer. Till denna befolkningens tillväxt har otvifvelaktig! medverkat, att orten icke varit hemsökt af svårare farsoter eller allmännare missväxter.