Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande har blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet återremitteradt och af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet; hvaremot Höglolliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndct deröfver meddelat de beslut, som här nedan komma att omförmälas. I första punkten af omförmälda Betänkande (pagina 14) hade Utskottet, på angifna skäl, tillstyrkt Rikets Ständer att besluta, att gästgifveri-, hålloch reservskjutsen samt postskjutsen skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten; att sedan posthemmanen blifvit befriade från postskjutsens utgörande, borde dessa hemman vara skyldiga utgöra de onera, derifrån de hittills varit i sin egenskap af posthemman befriade; samt att det städerna åliggande skjutsningsbesvär öfvertages af Staten. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, det sednare efter inbjudning från förstbemälda Riks-Stånd, hafva, med afslag å denna Utskottets hemställan, beslutat att å 6:te Hufvudtiteln må uppföras ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 R:dr R:mt, att, stäldt till Kongl. Mnj:ts disposition, användas till lätt nad för skjutsningstungan, i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande. Staissamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 40. Af protokollet öfver den inom Borgare-Ståndet före återremissen hållna öfverläggning har Utskottet inhemta!, hurusom yrkanden derstädes blifvit framställda dels om bifall till Utskottets Betänkande; dels af flere talare om fattande af enahanda beslut, som de af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet meddelade; dels att skjutsningsbestyrets öfvertagande af Statsverket, till större eller mindre del, ej borde ifrågakomma förr än närmare blifvit utredt hvad kostnaden derför komme att utgöra, samt med mindre de skjutsningsskyldige hemmanen ålades en årlig afgift, som i någon mån betäckte
Majit behagat föreslå Rikets Ständer, att jemväl Underlöjtnanten Forshaell måtto, med månaden näst efter den i hvilken han erhåller afsked ur krigstjensten, få på allmänna Indragnings-staten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension, hvilken, Kongl. Majit, med ledning af det belopp, hvartill den behållna delen af lönen för Forshaell under de sednast förflutna fem åren, i medeltal uppgått, äskat måtte fastställas till 400 Ridr Rimt; angående Doktor Maliem (Kongl. Propositionen N:o 16): att han, — som redan år 1806 började tjenstgöra i egenskap af militärläkare och dermed oafbrutet .fortfarit intill år 1848, då han, såsom Regementsläkare vid Södra Skånska Infanteri-regementet, för sjuklighet sökte och erhöll nådigt afsked med pension ur Arméens Pensionskassa, samt, efter återvunnen helsa, år 1855 af Kongl. Majit förordnades att bestrida Regementsläkare-tjensten vid Kronprinsens Hussareller numera Konungens värfvade Hussar-regemente, äfvensom att tillika vara Fältläkare i lista Militär-distriklet — i underdånighet anhållit, att som sökanden, vid uppnådd ålder af nära 69 år, motsåge den tid, då han icke längre förmådde att till egen tillfredsställelse och förmäns belåtenhet fullgöra sina tjensteåligganden, Kongl.
Jag skulle tro, att när vi hafva de garantier för redogörelsen af medel, som vi redan äga, när ansvarighetslagen bestämt stränga ansvar för StatsRådet, i jemförelse med hvad allmänna lagen bjuder om enskiltes förhållanden, när vi hafva tillfälle att granska de i StatsRådet förde protocoller, så bör väl motsattsen af hvad som blifvit yttradt, att man skulle draga saker till commandomål, vara det som Rikets Ständer böra önska. Ty h vad Konungens Rådgifvare i comman - Beti jg Ja tuta iji e. lil. domål angår, så är ansvaret olika; i sådan:» mål finnas inga embetsman, som omgifva Konungen, iner än denne rådgifvare; der är ej mera den pröfning, som vinnes af Heres deltagande i öfverläggningen, och den garanti man sökt, förfelas. Jag skulle alltså förmoda, att Ridderskapet och Adeln lärer finna, att det Statsskick vi äga är bättre, än det Herr Hjerta vill gifva oss, att vi böra bibehålla det vi hafva, och icke genom förslag, sorn äro stridande mot formerne, oroa hvarandra. Om ock ett sådant förslag hade kommit från "Utskottet, hade vi bordt afslå det, emedan man ej bör lemna åt folket, eller ens åt enskilte att kunna skeft framställa Regeringens åtgärder. Det är genom den af Rikets Ständer i ConstitutäonsUtskottet verkställda Ingna granskning af de i StatsRådet förda protocoller, som de Rådgifvande åtgärderna skola bedömmas. Sjelfva Representationen i sin helhet får ej granska dessa protocoller. Nu vill man att enskildte TidningsRedactioner skola kunna utfordra dessa handlingar till offentliggörande, Någon nytta kan sådant ej medföra, men väl gifva anledning till oro, och slutligen leda till satnhällsupplösning. Herr Munck af Rosenschöld:
Der finnes ej heller någon Just.canceller, och åtalen i högsta instansen utföras af en s. k. Regeringsadvocat. Benämningarna äro likgiltiga; frågan är blott, hvilken bör rätteligen hafva högsta inseendet öfver äklagaremagtens utöfning. På de skäl, jag redan anfört, kan jag ej inse annat, än att det måste vara Just.ministern, och jag instämmer jemväl fullkomligt i Utsk:s tanke, att han bör hafva inseendet öfver fångvården. En annan befattning för Just.ministern har äfven blifvit satt i fråga. Jag tror det var Frih. Ehrenborgh, sorn yttrade, att han tillika borde vara chef för polisen. Efter min mening borde polisen, hvilken allestädes står i så mycken beröring med näringarna, tillhöra den departementschef, som har näringsärenderna sig anförtrodda; men om man skulle finna, att chefen för denna styrelsegren i aila fall får nog mycket att göra, och att chefen för Just.departementet blifver, jemnförelsevis med de andra departements - Den 6 October f. m. 91 cheferna, mindre sysselsatt, ser jag ingen rättsgrund, som kan hindra, att också den allmänna polisen må stå under Just.ministerns inseende. I det fallet vunnes äfven en öfverensstämmelse med Brödrariket .Norrige, hvarest samma Statsråd, sorn är chef för Just.departementet, äfven är chef för polisen. Angående Benämningen Minister, hvilken häf blifvit klandrad, får jag yttra, att jag anser lämpligt, att de 2:ne ledamöter af Statsrådet, som förut kallats Statsministrar, må fortfarande bibehålla samma benämning, men att icke flera må erhålla den. De aro de förnämsta representanterna af embelsmännen i Riket, den ena i inrikes och den andra i utrikes förhållanden. Hvarföre skulle icke den sednare, som står i beröring med utrikes beskickningarna, bibehålla en benämning, som i andra länder är vanlig; och om han har den, bör den väl icke betagas den förste embetsmannen i Riket, Just.ministern. Jag får slutligen fästa uppmärksamheten derpå, att Norriges grundlag bestämdt innehåller, att en af Statsrådets ledamöter skall vara Statsminister.
Men — lian egde ej Mozarts midt uppe i snilleglöden nyktra och harmoniska blick för ingrediensernas inbördes förhållanden, för det helas effektfulla kraft genom mångfaldernas fint beräknade afvägning. Symfonikern rusade bort med opera-kompositören och — lemnade efter sig mästerverk i symfonisk stil, alla sångare till bitter för-tviflan, enär det ju är så illa stäldt, att de ej som Beethoven pretenderar hafva flöjter, klarinetter, fagotter och basuner i sina strupar utan olyckligtvis blott menskoröster. Af dessa fordrar B. detsamma som af den melodiförande stämman i ett symfoni-andante. Grétry belackade Mozart för att ha stält piedestalen å scenen, statyn i orkestern, hvad skulle kompositören till Richard Coeur de Lion hafva sagt om denna tolkning af Bouillys » Léonore ou L ’ amour conjagale? » Han skulle kanske ha föredragit landsmannen Gaveaux1 musik till samma ämne, sparfvens framför näktergalens. Detta var åtminstone fallet med » Fidelio3&gt; första publik, de franska officerarne, som kanske hört Gaveaux ’ opera å Opera — Comique 1798. Icke heller vår publik har stort sinne för » Fidelio ». Första representationen gafs visserligen för god t hus, men första raden var tom, besatt af fribiljetter. Andra repr.? abbonnementsdag, » då man är pin piskad dit », som en abbo-nent sade, hade abbonenterna godt utrymme. Musikvännerna quand même äro också lätträknade i Stockholm, der hvarenda menska är så musikalisk. Nåja, det måste så vara. » Fidelio » fordrar mycket hos åhörarne också. Den fordrar att man skall taga sakerna som de äro, d. v. s. operan som operasymfoni. Hvilka skönheter upptäcker man då ej deri, eller rättare hvilken skönhet. Det är ju sant att vissa delar synas något mödosamt ävägabragta, alldeles som nutidens kapellmästarmusik, med den skilnad likväl att här heter kapellmästaren Beethoven. Sökte han, så fann han ock. Och hvilka skatter!
Sedan denna till mig inkommit, och jag ej funnit de af Herr Friherren och Landshöfdingen deruti anförde skäl och uppgifter kunna undanrödja ofvannämnda tillmålen, har jag varit föranlåten, att öfverlemna målet, till vidare utförande, åt Advocat-FiscalsÄmbetet i Kongl. Svea Hof-Rätt, der också vidare skriftvexling mellan bemälte Ämbete och Herr Friherren egt rum , hvarunder Herr Friherren anfört, dels att då lian med Herrar Fullmägtiges i Riksgälds - Contoiret Protocolls-utdrag, den i o Februarii nästlidet år, styrkt, det lian träffat nytt aftal om sin Discontskuld och fått densamma med ny förbindelse liqvidera, så att med alLutsökningsåtgärd emot Herr Friherren, i afseende på berörde sknld, komrne att anstå intill dess den nya förbindelsen till betalning förföile, förmente Herr Friherren att äfven åtalet, såsom i följd af motsatt förhållande tillförordnadt, matte förfalla; dels ock, att Discontens förre Ombudsman, Herr Lagman Stenberg, skall för andra gången, den 6 November 1817, hafva återkallat alla af honom, 1090 Riksens Ständers emot Herr Frilierren och Landshöfdingen anstälde lagsökningar ; men då Advocat-FiscalsÄmbetet icke antagit desse Herr Friherrens försvarsskal, såsom fullgillige, utan deremot, för missbruk af Ämbetet och felad granlagenliet i det tankeoch handlings-sätt, som en så hög förtroende-syssla förutsatte , å Herr Friherren och Landshöfdingen yrkat ansvar med hemställan, om icke med anledning af g Capitlet 5 §. Utsöknings-Balken, jemnförd med 12 §. i x Gap. Rättegångs-Balken, Herr Landshöfdingen borde fällas till xooo Daler Silfrmts böter, bar högbefnälde Kongl.
Detta allt underställes Riksens Högi. Ständers eget om prof vande vördsammeligen. Stockholm den 19 Juli 1815. På Högloft. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar Carl Stellan Mörner. Carl de Geer. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Carl von Rosenstein. Olof Bjurbäck. På Väl loft. Borgare.Ståndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. Nils Limnelius. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. Joli. Olsson Longberg. Tunelius. Uppläst hos Högl. Ridd. och Ad. den 11 Juli. Hägvörd. Prest-Standet den 22 Vällofl. Borgare-Ståndet den 23 Hederv. Bonde-Ståndet den 22 Riksens Högloft. St (inder s Stats-Utskotts Utlåtande, i anledning aj anmärkningar vid Utskottets Betänkande om tillökt anslag af medel för de Fria Konsternas Academi, m. m. Genom Protocolls-Utdrag den 5 och 7 i denna månad, har Höglofl. Ridd. och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning a£ gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande af den 27 sisth Juni, angående tillökt anslag för de fria Konsternas Academie, jemte nya löner för en Secreterare och en Canzlist vid Slottsbyggnads-Directionen , en Secreterare vid Kongl. Museum samt fyra Executionsbetjente, återremitterat Ärendet till Stats-Utskottets vidare liandläggning. På sätt det af Academiens Ordförande, Hr Ofver-Intendenten och Riddaren Fr. Sam. Silverstolpe afgifna Memorial innehåller, har hos Höglofl.
Jag får således instämma med Hr Braunerhjelm äfven deruti, att afgiften för utminuteringsoch utskänknings-stäilena må blifva lika, men då det är mycket lättare för utskänkaren, som på 2:ne sätt kan sälja bränvin, att afyttra större qvantiteler, än för en ut - D ei> 8 Augusti. 107 minuferare, bör någon skilnad dem emellan ega rum, hvilken dock icke b yr ligga uti sjelfva skatten på hvarje kanna, utan deruti att det minimum af bränvin, som ligger lill grund för beräkning af skatten, bestämmes mindre för utminuteringsän för utskänknings-ställena; men då detta bestämmande, hvilket jag framdeles skall förorda, icke tillhör denna, ulan en annan §, inskränker jag mig f. n. till att vördsamt anhålla om propos. å Hr Braunerhjelms förslag, uti hvilket jag till alla delar instämmer. Hr Braunerhjelm: Man har sagt, att det vore att beskydda utskänknings-ställena att åsätta dem lika skatt som utminuteringsslällena. Om så är, har Utsk. sjelft gjort sig skyldigt till en sådan förebråelse, ty, ehuru Utsk. visserligen bestämt afgiften per kanna för utskänknings-ställena till 16 sk. och för utminuterings-stäl lena till 8 sk., har Utsk. likväl beräknat minimum för kanntalet ä de förra ställena till 2,000 R:dr och å de sednare till 1,000 R:dr. Delta är ju enahanda förhållande, som att göra skatten för båda ställena lika hög. Det vore ju att beskydda utskänk nings-ställena. Jag vill deremot icke göra mig skyldig lill en sådan förebråelse, ty jag vill högre beskatta utskänkningsän utminuterings-ställena. Man har äfven sagt, att, om man icke åsatte försäljningen af bränvin en lika hög skatt som tillverkningen, befrämjade man icke hvad man genom försäljningslagen önskade åstadkomma, nemi. förminskning uti konsumtionen af bränvinet; men jag tror, att ett så betydligt fördyrande af varan framkallar endast olagligheter, omöjliga att förekomma.
Om man skulle berätta detta för en främling, skulle han lätteligen tro, alt de, som bestämma beskattningen, voro afvoge mot en handtering, hvilken i så betydlig mon bidragit och ännu bidrager att nprätthalia myntvärdet, och hvilken ^ bereder landet tillfälle att införskrifva de utländska produkter vi behöfva. Uti bevillningsförordningen är om alla andra näringar sagdt, alt de skola beskatias i mon af den inkomst de lemna deras idkare, hvaremot jernhandteringen är, icke allenast såsom jag nyss nämnde, belagd med ordinarie beskattning i två serskilda repriser, ulan derutöfver, enl. hvad i 73 § i Bevilln:sförordningeu stadgas, beskatlad, ehvad näringen ger vinst eller icke, enär hans bevillning skall bestämmas, under förutsättning af ett visst minimum af vinst. Jag frågar: är detta rättvist? Finnes väl ringasle billighet deri? Också ser man, att StatsUtsk. i någon mån åtminstone gifvit vika för de skäl, sorn för Utsk. blifvit framlagde; och granskar man närmare de mot Utsk:s tillstyrkande afgifne reservationer, skall man finna, att desamma icke kunna inverka på beslulet i frågan. En bland reservanterne har på detta ruin i dag medgifvit, all lian i sin reservation begått ett misstag, sedan han granskat den lablä, som ligger till grund för beräkningen af kostnaden för tillverkningen af ett 380 Den 22 Mars e. m. Sfcfå stångjern. Efter erkännande af detta misstag, frånträder jag den anmärkn., jag i detta afseende velat göra, men i slutet af reservationen yttras: ”Men då jag anser att jernhandteringen ej kan lyftas genom den föreslagna skattenedsättningen, anser jag det som en pligt att protestera mot ett sådant försök uti Statsekonomien, synnerligast när det är så dyrt som 44,100 R:dr”.
Då liten tös kommer hem från skolan och med smått afund i rösten talar om kamratens vackra fina klädning, säger den mor, som ser genom försakelsens och tålamodets dystra glasögon: » Vi hafva ej råd till sådana dyrbara saker; da måste vänja dig att vara nöjd med mindre, » under det att den mamma, som genom de ljusa glasögonen tittar på sin lilla flicka, säger: » Men tänk sådan präktig, varm klädning du själf har; hvad tror du stackars trasiga Torp-Greta skulle säga, om hon finge en så här god klädning? » Om soppan är för mycket salt, är det ingalunda rådligt, att husmodern lämnar detta obeaktadt gent emot köksan; men saken behöfver därför ej vid bordtt behandlas som en familjeolycka. - Då ovädret förhindrar en utfärd, är det litet ledsamt, men tur ändå, att man ej redan hunnit ut och blifvit obehagligt öfverraskad. Går ett hopp, hvaråt man länge gladt sig, ej i fullbordan; nå, så har man ändock haft nöje, så länge man hoppats 1 Då lille pysen skadat sig, behöfver det ej genast heta: » Min stackars, stackars gosse! Aj, aj, ett så styggt sår! » Hurtigare tager man saken sålunda: » Åh, en duktig pojke skriker inte för småsaker; en sådan tur, att såret ej är större.&gt; Det är godt och nyttigt, att barnen tidigt vänjas vid små försakelser och uppoffringar; men de behöfva ej därför göras till martyrer, utan lära sig att äfven då söka upp den ljusaste sidan af saken. Världen är ingalunda en sådan jämmerdal, som pessimisterna vilja göra den till; det gäller blott att öppna burnets blick för det sköna och goda i d e D. Den ödmjuka resignationen, det tåliga korsdragandet äro vackra dygder; men ädlare, bättre är det väl att midt under försakelsen inse, huru mycket man, trots allt, har att vara glad och tacksam åt.
Afven ock förefaller det besynnerligt nog, hurusom en årlig gravation på skattejorden af antagna 96 r:dr kan, genast och innan betalningen är slut, föranleda till ökadt capilalvärde af 1600 r:dr och till deraf utgående särskild bevillning. Mot indelningshafvaren vore orättvisan lika gränslös, som den hos oss vanliga försämringen af myntvärdet. Antingen skulle löntagaren, inom en kort framtid, nödgas öfvergifva sin tjenst, eller mäste Staten, till förökande af dessa otillräckligt blefna löner, utskrifva nya bevillningar, drabbande för en stor del andra classer än dem, som utan behof och utan rättvisa njutit frukten af nu tillämnade nivellering. Omöjligt, sade jag, är att någonsin och på hvad väg som helst, åstadkomma den afsedda lika beskattningen. Den nya skulle utgå efter taxering och denna uppskattning anses då förmodligen kunna afhjelpa det öfverklagade i nuvar. förhållande. Men Hr von Hartmansdorff har upplyst, att jemnliclen icke finnes hvarken emellan rikets särskilda län, ej eller inom hvarje sådant. Sjelf kan jag intyga, att, ehuru jag, under en tid af icke mindre än några och 30 är och i samråd med kuunige och vettige män, arbetat att åsätta proportionella 158 Den 14 Augusti f. m. värden mellan socknar och på hemman i del distrlct jag bebor, denna afsigt, långt ifrån att vinnas, slutligen mäst öfvergifvas, under enstämmig öfvertygelse, att rättvisa uti dylik uppskattning aldrig kan ernås, och att det är bättre låta den en gång uppstådda ojemnheteu fortfara, med ett slags egenskap af grundskatt, än alt städse förnärma äganderätten genom nya höjningar eller sänkningar. Icke ens köpeskillingen är någon måttstock. Vid rikets täta fiuanciella kriser vexla priserna ofantligt. Olika säljer den nödställde, olika den lormögne. Bygranne betalar högre än vanligt för en tillgränsande lott, i afsigt att kunna den förena med sin förut ägande.
N:o 34 tned förslag till grundlagsändringar, åsyftande en ändamålsenligare organisation af Statsrådet. ii, i3, i5 och 24 §§ Reg.F. De framställda förslagen till förändringar i dessa §§ godkändes till grundlagsenlig behandling enligt 56 § Reg.F. 26 § Reg.F. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det lärer blifva en angelägenhet för Constit.Utsk. alt jemnka sådana redactioner, som omöjligen kunna stå tillsammans med föregående beslut; men lika angeläget lärer det vara, att R. o. Ad. före återremissen skall förklara för sin gemensamma tanka, att sådant skall iakttagas. Vid denna § är det nödigt, tilt följd af vid föregående §§ fattade beslut, att icke Justit.Statsministern \ Den g October e. m. omniiranes. Jag skulle derföre anhålla, att såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke mätte förklaras, att Constit.Utsk. vid denna § såväl som vid alla tillfällen i detta memor., der redacti o nsföränd ringar ifrågakomma, iakttager, att de utaf beslutet vid en föregående § beroende redactionsförändringar ställas i öfverensstämmelse med slika föregående beslut. Om ett sådant generelt yttrande meddelas af R. o. Ad., lärer GonstitUtsk. icke kunna underlåta att iakttaga de nödiga rättelserna. H. Ex. Hr Gr. o Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara den af Gr. Horn nu framställda anmärkning, samt att detsamma måtte gälla för alla de påföljande §§, vid hvilka enahanda förhållande som vid denna inträffar. Frih. Cederström, Jac.: Då Utsk:s memor. punktvis föredrages, och anmärkningar grundlagsenlig! få göras vid hvarje särskildt fall och förklaras för Ståndets gemensamma tanke, kan jag icke instämma med Hr Gr. Horn deruti, att något sådant generelt beslut bör fattas, som Hr Gr. föreslagit, utan anser jag vid hvarje särskild § Särskildt beslut böra fattas; hvaremot jag, hvad den nu föredragna 26 § beträffar, instämmer med Hr Gr. i den åsigt, att, i conformite' med redan fattade beslut, Just.Statsministern ur denna § bör försvinna.
Men för att nu komma från den saken, så synes mig, att man kunde uti §:n införa det af Hr Lilliehöök föreslagna tillägg, hvilket i det hela icke gör någon förändring, enär i BankoUtsk:ts förslag till Reglera:te finnes redan detta förbehåll: »såvidt möjligt är»; ty det har icke medgifvit, att mera finge utvexlas, än hvarå tillgång funnes. Ett positivt förbud mot utvexling af specier torde deremot leda derhän, att slutligen stänga Banken helt och hållet för all slags utvexling, hvilket skulle medföra den största våda. Derföre instämmer jag uti Hr Lilliehööks förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder blifvit yrkadt dels bifall till förslaget, dels detsammas godkännande med tillägg af orden: »såvidt ske kan» efter de i slutmeningen förekommande orden: »börande Fullmäktige tillse att», och dels afslag å ifrågav:de förslag. Hr Ehrenhoff: Som jag står alldeles ensam med begäran om afslag, får jag vördsammast anhålla att få förena mig med de Hrr, som yrkat på tilläggandet af orden: »såvidt möjligt är». Propos. å bifall till Utskits förslag framstäldes härefter och besvarades med många nej, jemte några ja, hvarefter gjord propos. å förslagets godkännande med ofvanuämnde tillägg blef med ja besvarad. Föredrogs ånyo BankoUtsk:ts d. 21 och 25 sisth Jan. på bordet lagde Mern. N:o 14, ang;de sättet för behandling af frågan om Bankovinstens användande. Hr Lefrén, Johan Pehr: BankoUt,sk:t har deri rätteligen förfarit, att det icke tilltrott sig kunna nu behandla frågan om Deri 1 Februari. Bankovinstens användande, men efter mitt förmenande deri handlat oförsigtigt, att tillstyrka lt. St:r att frångå en gifven föreskrift i den för BankoUtsbt gällande instruktion, att. behandla frågan först då det blir i tillfälle att afgifva sitt förslag om Bankens lånerörelse i sin helhet.
Man har lätt, att, antingen efter Hr von Troils åsigter, dela liela riksd:n i 100 delar, eller, efter Frih. Wredes, den halfva riksd:n; jag tror, att det sednare är bättre, derföre att den minsta är en känd storhet, och den minsta som antages i Sverige, Man invänder, att den ej kan delas med 3; men i mått, mål och vigt-systemet företer sig samma svårighet, t. ex. ett £? utgör 32 lod, men nummertalet 32 låter ej dela sig med 3. Deremot upptager detta systeme i stället för trean (3), fe roman (5), hvilket är en verklig fördel. Man bör icke förbise detta, emedan det vissa är, att då fråga är att dela en s. k. krona eller half r:dr i 3 delar; så kommer man till 33, som är nära $ af 100, ty det som skiljer, är så litet, att ingen derpå gör afseende. Hela detta myntsystéme innebär både serier af Den i"j Maj e. m. duodecimaler och decimaler, hvilket icke finues i det nuvar. och medför deri största reda och lättnad i alla räkenskaper äfvensom i alla transaclioner man och man emellan. På dessa grunder förenar jag mig med dem, som begära återremiss. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Jag bekänner, att jag länge tvekat ali bestämma mig för nyttan af decimal-systemcls införande i vårt mynt, hufvudsakligen derföre, alt man ansett hittills, att myntenheten borde till det minsta utgöras af en r:dr kurant, och i sådant^fall synes mig decimal-räkningen till denna enhet mindre lämplig; hvarföre jag ej kan annat än, i anseende till principen, öfvergå till Frih. Wredes förslag, så mycket hellre, som äfven genom en annan benämning, nemi. den af krona, man kommer ifrån den förvillelse, som en mångartad räkning af r;dr mer än allt annat åstadkommer i begreppet om våra myntförhållanden inom landet.