Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En Ledamot 56 Den 19 Mars f. m. liar i synnerhet fästat sig vid 3 §. i Utlåtandet rörande 1825 års Revisorers anmärkning, i afseende på NummerLotteriets behållning, och en annan Ledamot vid frågan om lyftningen af det mindre Creditivet. Friherre Palmstjerna har ur rättsgrunder försvarat Utskottets åtgärder, hvartill jag blott vill lägga något, angående den första puncten. Denna fond har uppkommit allt ifrån Lotteriets början, ända till i8a3 års Piiksdag, genom vissa andelar af öfverskotten på Statsanslag, hvilka ansetts nödvändiga såsom en reservfond för de förluster, hvilka kunde inträffa, £såsom t. ex. år 1816) till dess Rikets Ständer 1823 förklarade, att denna fond, hvilken icke kunde betraktas annorlunda, än såsom ett öfverskott, borde ingå till RiksgäldsContoret, som deremot blefve skyldigt tillhandahålla de möjliga blifvande bristerna. Dermed var likväl icke meningen, att de årligen inflytande medlen skulle dit ingå, utan endast den redan afsatta behållning, som bildade en cassa. Friherre Palmstjerna har äfven visat, alt detta är öfverensstämmande med ordalydelsen. Hvad sjelfva saken beträffar, är resultatet detsamma, ty om de årligen inflytande Lotterimedlen ingått oafkortadt till RiksgäldsContoiret, så bade de på Statsverket uppkommande öfverskottsmedlen blifvit så mycket mindre, och resultatet af begge Verkens kassaställning alldeles den samma; men i allmiyihet tror jag Den 19 Mars f. m. 57 det vara mycket mera öfverensstämmande med ordningen, att Statens medel uppbäras af det Verk, som är skyldigt att lyda Konungens befallningar, än af det, som icke står under bans omedelbara lydnad. I afseende på den lyftade summan af lilla Creditivet har Friherre Palmstjerna redan upplyst, att förhållandet dermed härledde sig från i3§. i sista Riksdagsbeslutet, hvilken RiksgäldsContoiret borde ställa sig till efterrättelse. I allmänhet får jag, rörande Creditivmedlens disposition, erindra om föreskriften i 63 §.
Mig synes, att det skulle vara rätt väl, om man i hvarje project, som framställes, äfven vore förbunden att uppgifva sättet och möjligheten att detsamma verkställa. Om sådana riksdagsmän, som ej sjelfva kunna uppsätta sina motioner, finna denna §. i sitt förändrade skick besvärlig, bör man likväl förmoda, att R. o. Ad. icke har något emot förslagets antagande; hvadan jag tillstyrker, att detta Stånd, lika med Borgareoch PresteStm, måtte detsamma godkänna. Frih. Cederström: Af de skäl, den siste värde talaren anfört, skulle jag vara benägen att tillstyrka bifall till förslaget; men då följden blefve en massa af discussioner, huruvida en eller annan motion vore af behörig form och beskaffenhet, och derigenom mången dag borttoges med onödig öfverläggning, helst Utsk. hastigare afgör, hvad åtgärd målet kan anses böra påkalla, finnér jag mig så mycket hellre böra afstyrka förslagets antagande, som discussionerna inom Stånden i förenämnde afseende äfven skulle leda dertill, att motionerna komme Utsk:n tillhanda senare, än som vederbör. Gr. Cronhjelm: Jag vågar tillstyrka afslag å ifrågavar. redactionsförändring på de af Frih. Cederström anförda grunder i förening med ett ytterligare skäl, det nemi., att förslag möjligen kunde framkomma af vigtig beskaffenhet, men hvilka, i saknad af nödiga upplysningar före motionstidens slut, icke kunde tilläggas den bestämmelse, som redactionsförändringen förutsätter; och då förslaget sålunda åsyftar en ganska betydlig inskränkning i motionsrätten, tillstyrker jag afslag derå. Het nu föredragna förslaget blef af R. o. Ad. afslaget. Nytt mom. i 4 g §• Riksd.Ordn.: 1:0. Hvar och en allmän fråga ovägerligen fattas. 2:0. Då saken från Utsk. acter och handlingar. 3:o. Vid prof ningen, i Standens Plena, af TJtsk. af gifta förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande, utan förändring.
Ilo Att de tvänne, som bestämmas genom lottning inför Stockholms Magistrat och Borgerskaps Äldste, ibland följande städer af dels numera tredje klassen, dels fjerde klassen, och nedannämnde bergsbruks-distrikt skola välja Revisorer och Suppleanter till revisionen Öfver Banko-diskont-verkets förvaltning oell räkenskaper år 1854, eller till den granskning, som begynnes den 1 Mars 1855, nemligen: Halmstad, Hernösand, Wenersborg, Sundsvall. Warberg, Köping, Söderköping, Hudiksvall, Mariestad, Sala, Wadstena, Hedemora, Söderhamn, Umeå och Luleå, samt bergsbrukens femte val-distrikt; och 2:o att de tvänne, som likaledes bestämmas genom lottning, inför Stockholms Magistrat och Borgerskaps äldste, ibland Ekesjö, som numera är uppflyttad lill fjerde klassens stad, och nedannämnde städer af femte klassen, nemligen; Skenninge, Nora, Askersund, Philipstad, Wimmerby, Strengnäs, Enköping, Sigtuna, Öregrund, Södertelje, Norrtelje, Lindesberg, Mariefred, Trosa, Säther och Grenna skola sända Revisorer till den granskning af Banko-diskont-verkets förvaltning och räkenskaper, hvilken begynnes den 1 Mars 1856; varande, i följd af Borgare-Ståndets beslut den 5 Maj 1845, fjerde och femte klassens städer berättigade att, ifall de icke vilja sända Revisorer, i Stockholm eller annan stad hvar för sig, dertill utse någon af sådan egenskap, som 70 8 Riksdags-ordningen föreskrifver, med iakttagande af hvad 14 § samma Grundlag stadgar. Härom skulle underrättelse meddelas genom utdrag af protokollet. Från Hedirv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och biföllos: l;o Expeditions-Utskottets: Memorial, Nio 4, med förslag till underdånig skrifvelse, angående riksdagskostnaders bestridande genom Riksgälds-kontoret; Prot.-Utdrag den 16 Januari 1854. 101 2:o Bevillnings-Utskottets:
Derpå kan reducrion sike sä, att hwarje Gguadron bestar af 75 Man eller hela Regementet as 6oo Man, pä hwars tjenstbarhet, en ofelbar följd af denna organisation. Staten kan göra den största pretention. Gifte Ryktares Boställen torde wara nödigt art bibehålla för deras hustrur och barn , da , deremot deras Rusthållare kunde betala något mindre i proportion mot dem ftin betala för total varancé; D as Manffapet, hwilka - DiK 12 Damber. ka kunna ombytas efter vmstandigheterne, köra altid finnas tillstädeö wid Esquadron för exercisen , hästarnas ffölscl, dressering m. m. Under-Befälet likaså; Ofsiccrarnc tilldelas wista man a ders seinestre, aldeles ssm wid de wärswade Neg-meitkerne. Regements» Mötena böra brbehallas åtminstone hwark annat ar. Nytta» af denna organisation as kanske hela Indelta Co.valleriet lärer inacn bestridaprojeetek torde faledeS ej wara aldeles att förkasta, borde kanske öfwerwägas, Ut-rbekas, samt hvS Kongl. Maj c förestås, dä Rust» hällarne kunde genom wcderbörande LandS?)ösdingar höras, och veste sednare i underdamgh-ct till Kongl. Maj-c inraporrera förloppet. Jag tror att med bibe» hällande as AugniES » hem il-an da Nusihällarne blilwa friragne lran att rerrutera, reinvinera, under, halla sadeloch Karlrmunderingar, med ett ord alla tili Rustljensten hörande onera, undantagande möteS, foder samt Boställena för nu warande gifte karlar, köra de öfwerhufwud betala ivo N:d, som utgör för roos nummer cn ärlig sunulm af ivO.O^o R:d, för hwilken summa Kronan kan underhålla 6ov W ftgökha'Dragoner.
Den värde Motionairen, som åter påkallar upplifvande af spannmålshandeln, och af spannmålsuppköp för allmän eller för Statens räkning, söker alt ifrån följderne af 1S26 års missväxt hämta stöd för sin mening, alt Jlandclscorpsens enskildt a spe • eulationer och täflan icke förmår förekom ma de starka fluetuationer, som inom spannmålshandeln ägt rum, Motionairen framställer till dem sorn drömt sig den fria handelns oafhängiga 7S Den 17 December f. m. verkan den frågan: hvad tillgång hafva våra köpinanslager lemnat vid hehofvets stund? Motionairen påstår, att Svenska köpmannen ej kan fastlåsa sitt lilla Capital vid en vara j som slukar stora Capitaler. Att åsigterne öfver ifrågavarande ämne ännu kunna vara så delade, ingifver helt naturligt en viss tvekan alt tilltro sig kunna lämna någon vägledning till det rätta; men jag tror att vid detta, som vid andra likartade fall, verkningar blifvit företedde som bevis, innan ordsakerne till dessa verkningar ens blifvit undersökte eller granskaskade. Grunden för all handelsspeculation, är först och främst friheten, att kunna speculera uti hvilken handelsgren som hälst; och denna frihet består uti någon säker, af intet godtyckligt tillfälligt stadgande beroende beräkningsgrund, för hvilket företag som hälst. Sjelfva Grundlagen innebär, uti 60 RegeringsFormen, ett väsendtligt hinder för all köpmannaspeculation till spannmålshandel. Stadgandet att utoch ingående Tulln å spannmål, kan utan Rikets Ständers samtycke höjas eller sänkas, stänger all speculation i sådan väg, och då härtill kommer, att Staten, tväremot sin bestämmelse, gjort sig till spannmålshandlare, Den 17 December f. m, 79 så igenfinnes snart elen enda verkliga ordsaken, hvarföre handels-corp$ens enskilda speculation och täflan, icke hitintills kunnat fylla samhällets behof och fordringar i denna del; och endast ifrån denna ordsak afhållas Capitaler ifrån en rörelse, hvartill de eljest nödvändigt skulle kallas genom denna handels ej mindre än all annan handels natur och egenskap att gifva vinst, där frihet lämnar tillfälle att speculera.
Att det skulle vara vådligare anförtro henne denna senare rättigheten kan jag så mycket mindre inse, som ingen lärer neka, att den är ojemförligt mindre vigtig, så väl för henne sjelf, som samhället, än rättigheten att träda i äktenskap. Då nu Lagen medgifver omyndig till moget förstånd kommen qvinna, utan bestämdt afseende å åldren, rättigheten att göra testamemte, så sjnes mig icke heller giltigt skäl finnas för att vägra omyndig yngling samma rätt. Men lika så litet sorn'för qvinna, i följd af Lagens bud, någon viss tid för denna rättighets utöfvande kan bestämmas, äfven så origtigt måste det vara, altför yngling i thy fall stadga ett bestämdt årtal. Dock skulle jagjjtro, att äfyen han i allmänhet kan anses vid i5 år ega sådan mognad i förståndet och sjelfständighet i viljan, som böra utgöra vilkor för rättigheten att förordna genom testamente om den egendom, som derföre kan blifva föremål. Detta allmänna omdöme stödjer jag derpå, att yngling här i Norden, i mera än ett årtusende, eller så långt vår kännedom i detta fall räcker, egt att vid 15 år sjelf förestå all sin egendom; att han vid denna ålder tillåtes råda öfver hvad han sig sjelf förvärfvat, ehuru, såsom jag redan sökt visa, rättigheten att förvalta egendom bör förutsätta större mognad i förståndet, än den att göra testamente, samt att yngling vid i5 år anses så utbildad till förståndet, att han kan fullkomligen bedöma, huruvida hans handlingar äro öfverenstämmande med eller stridande emot Lagens och sedlighetens bud. På grund af dessa skäl, skulle jag, för min del, icke draga i betänkande, alt förklara det testamente giltigt, som blifvit upprättadt af en yngling om ock han icke vore äldre än i5 år; men då skäl och bevis icke alltid göra tillfyllest, så vill jag äfven för dem, hvilka mera fästa sig vid auetoriteter, åberopa en sådan, som torde förtjena något afseende. Nehrman yttrar i föreläsningarne öfver Ärfda-Balken, i afseende på testamentsrätten: ”Then frihet
Kommitén härvid borde särskildt besvara hvar och en af de tvänne frågor, som uti denna punkt af den meddelade promemorian blifvit till Kommitéos behandling öfverlemnade, så torde det, innan Kommitén framlägger de i sådant afseende uppgjorda 45 förslag, vara ett åliggande att upplysa, det Kommitén ansett sig böra i ett sammanhang redogöra för sina äsigter örn de åtgärder, som enligt Kommiténs förmenande böra vidtagas; enär de i flera omständigheter afse båda frågorna och derföre icke, utan olägenheter för reda i framställningssättet, torde kunna särskiljas. På sätt Kommitén redan i underdånighet yttrat, bestå de åtgärder, som efter Kommiténs åsigt skulle leda till det mål, man i förevarande fall eftersträfvar, uti stadgandet af, såvidt möjligt är, fullständiga och samverkande kontroll-föreskrifter, som göra en noggrannare redovisning af beväringsmanskapet möjlig, samt i skärpta straffbestämmelser och påföljder för dem, som undandraga sig mönstring eller öfningsmöte. Beträffande först frågan om kontrollerna och den på dem beroende redovisningen, har Kommitén ansett de åtgärder, hvilkas vidtagande i detta hänseende blifver nödvändigt, böra ordnas på det sätt, att, sedan utvägar blifvit beredda för erhållande af tillförlitlig kännedom om alla de förändringar i afseende på flyttningar, dödsfall, befrielse från beväringspligten o. s. v., som bland de beväringsskyldige inträffa, samt jemväl beväringsmanskapet sjelft i sådant ändamål fått sig föreskrifna vissa åligganden, som för öfrigt böra medföra den fördelen all hos dem underhålla en påminnelse om deras beväringspligt och derigenom stärka begreppet om densamma, alla dessa upplysningar, som äro nödvändiga för uppgörandet af ett fullständigt och tillförlitligt mönsterverk, slutligen för hvarje län sammanflyta hos Konungens Befallningshafvande, under hvars inseende ett sådant mönsterverk derefter utarbetas och genom ofördröjligt antecknande af under hand anmälda förändringar, såvidt möjligt är, hålles i komplett och tillförlitligt skick.
Deposita af flyttbart gods, om tillstånd att i Banken få till förvar aflemna. LVU. B. i3o. LX. A. 224. Depositräkningar för insättande af guld och silfver, om öppnande af, vid LåneContoren i Malmö och Götheborg. LXI. B. 359. LXII. A. 123. — Ridderskapets och Adelns till de öfrige RiksStåndens. Lill. 3. — med återlemnande af LandtMarskalksstafven. LXVI. 432. — Rikets Ständers, till Kongl. Maj:t och det Kongl. Huset, vid Riksdagens Början. I. 20, 4Ö, 47’— i anledning af en ArfFurstes födelse. X. i3o, 182. E. 322, 34i, 345. — i anledning af Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle. XVII. 45, 99. XVIII. E. 189. XIX. 3, n 6. — i anledning af Hans Maj:t Konungens återvunna hälsa. XLVI. 3oi. XLVII. Diarii-utdrag från Domhafvande öfver alla vederhäftighets-betyg, som af dem meddelas för Lånsökande och Löftesmän i BankoDisconten, angående. XXXII. B. 324. XXXV. A. i5o. Djeknepenningarne, om upphörande af. II. i6o 171. Directeurer vid ProvinceLåneContoren, huruvida de kunna vara Revisorer öfver Stats-, Banko-och RiksgäldsVerken. XVI. Directeurerne vid ProvinceLåneContoren, om förökning i arfvodena för. Se LåneContoren. Disconter, Riks-, Götha CanalBolagsoch Malmö-, om skyndsam utredning af. LV. B. 184. LXI. B. 358. LXII. A. 126. angående Bankens till utlåning genom sådane inrättningar anslagne fonder. Se Bankens. Discontering för handeln.
Skrifvelscr. 11 N:* Comiterade, i afseende på GrundLagarnes och Riksdags-Beslutets felfria Tryckning 449 Förmedlings återgång: Kongl. Maj:ts och Kronans bevisnings-skyldighet i frågor derom 13^ Forsel-ersättning till Statsverket af de räntegifvare , som blifvit befriade från skyldigheten att in natura leverera Hö och Halm till Hofstallet 182 Fånges flykt: förekommande deraf genom bruk af skjut-gevär 384 Fylleri och dryckenskap: ändring i Förordningen deremot af d. 24 Auga x 813 ..»•*••• 4o5 Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande i Riket 427 Fora privilegiata: upphäfvande deraf 438 Förnyad reglering af Riks-Statens 3:dje Hufvud-Titel. (Se JR. 284*) • • 443 Forvagns-inrättning och paket-post . 4^8 Förräntning af de till Försvarsverket anslagna medel . 474 G. Giftermåls - Hålken: upphäfvande af dess 2:dra Gap. 3:dje §. ... 67 — ändring i dess 16 Gap. angående medgift och hemföljd i43 12 Register öfver Rikets Ständers und. Skrifvclscr» N :o Götha Canal - byggnads fortsättande; beviljadt förskott dertill , 74 Gottland: låne-bidrag till odlingsbara kärrs och mossors aftappning derstädes 85 — befrämjande af reglering med Tionde-Conventionerna derstädes . 366 Grund-Lagarne: godkända förslag till ändringar deri -—•
»Hva di hetter dä vet di på are sia tjärna å sjôl bor ja där räfven går,» sa’n. »Spel mett ha ja lärt mä tå gamle Skrömt i Blåbärsåsen, så nu vet I dä,» töckt’en å såg fali unnli ut. Dä va mang sôm trodd att Nils int va så stôlli, sôm’en gjord sä å att’en talt tocke jål bar på môn. Fröknan di fliss å flin å titt på hôrann å patron han sa: »d’ä gôdt ômgäng du har Nils,» sa’n. »Ja d’ä dä,» töckt Nils han — »d’ä ill herrskap hel kånkarången,» sa’n. »Ja skull vill mål’ åtå’n i färg,» sa den en frökna — »han ä bra te modell,» sa’o. »Håja, men da behöfd’en alt kamm sä litt bätter,» sa patron. »Nä, just tocken skulle han vara,» sa frökna, »men spel nu, Nils,» sa’o — »dä vackersta du kan,» töckt’o. Da tog Nils fram piglocken å bynt å trampolér mä fôttran å drillér på spelvarke mä lange finulie låter änn sôm når klockern speler förspel i körka. Å sänna drog’en sta mä »Gullmann i fôle» å »Kung Kal den unga hjälte» å mang tocker herrskapslåter. »Ja, d’ä nock bra, Nils,» sa patron, »men dä där ha du int lärt dä tå gamle Skrömt i Blåbärsåsen — tock där ha vi hört fôr, kom mä nô sôm ä frå are sia tjärna.» Da vänd Nils sä bort iffrå dôm, änn sôm han skull skämms, å spelt e gammel vis, ja ha hört mor mi sjong mang ganger, ôm e prinsess, sôm va esammen i dä främmande lann å sörd sä fördarfva.
De Committerade skola ej åtskiljas, ej heller någon af dem ifrån samlingsrummet afgå, innan valförrättningen är till alla delar fulländad. Vid omröstningen skall hvardera Ordföranden för bvartdera Rikets Committerade uppläsa och utväxla det Document, som innefattar hans Committenters på En person bestämda val. Derefter skall voterings-propositionen upprättas, medelst ifyllning af de bägge Thron-Candidaternas namn i följande Schema: Svea Rikes Ständers och Norriges Stortings Deputerade rösta gemensamt att välja Thronföljare till Sveriges och Norriges förenade Thron. Ifrån Svea Rikes Ständer är dertill föreslagen N. N. Ifrån Norriges Storting är dertill föreslagen N. N. Om flesta Rösterna falla på N. N., är Han till Konungens Efterträdare på Sveriges och Norriges förenade Thron lagligen uthorad. Om flesta rösterna falla på N. N., är Han till Konungens Efterträdare på Sveriges och Norriges förenade Thron lagligen uthorad. Innan upprop till omröstningen företages skola alla de stadgar, som röra omröstningssättet, högt och tydligen uppläsas. Bilaga till Mern. N:o 6. 837 Upprop vid denna omröstning skall så förrättas, att, derest den gemensamma Committéens Ordförande är Svensk, de Norrske Committerade först uppropas och sina röster afgifva, och dernäst de Svenske, och tvärtom, derest Ordföranden är Norrman. Omröstningen skall förrättas med till storlek och utseende i alla delar lika sedlar, hvarpå hvardera ThronCandidatens namn skall finnas tryckt med lika stilar. För att kunna gälla skola dessa sedlar vara enkla, omärkta, slutna och hoprullade. Enkel pluralitet gifve utslaget. Förr än sedlarne uppräknas skall Ordföranden en ibland dem uttaga och förseglad aflägga. Befinnas, vid uppsummeringen af de öfriga, rösterna lika delade, öppnes denna sedel och bestämme utslaget. Är dessförutan pluraliteten redan bestämd, skall den aflagde sedeln genast oöppnad förstöras.
För enhvar icke alldeles ytlig kännare af Revolutionens och Revolutionskrigens häfder, är den föga underbar. Huru ringa styrka inom landet hade behöfts, för att hämma och qväsa hennes tidigt antagna brutala vändning, ligger numera öppet i dagen; äfven om det icke af en sådan sagesman, som Napoleon, vore med flerfaldiga utlåtelser bestyrkt. Och ehuru lika uppenbart är, att Grannmakterne ej hade kunnat öfverenskomma om ett klokare beslut, än att öfverlåta det kollrande Frankrike rentaf åt sig sjelft, och endast bevaka det med en välordnad försvars-ställning: så har det dock all möjlig sannolikhet, att under åren 1792 och 1793 – ja, än längre – skulle en Coalition, som varit enig, raskt beslutsam, och ägt härförare med en mera storartad och sammanhållande krigskonst, ganska lätt kunnat framtränga till Paris och kasta hela den nya Republiken öfverända. I alla fall hade varit bäst, att Monarkerne och deras vänner, att försvararne af den bestående ordningen eller af dess lugnt framskridande förbättring, kunnat mera allmänt, än som skedde, med inre, med andliga vapen bekämpa den revolutionära dämonen; mot ideer sätta ideer, d. v. s. mot de falska, kraftigt och klart uppställa de sanna; mot den ihåliga skenbilden af en frisinnig och rättrådig statslära, denna sjelf i sin äkta, nu från fläckar renade, skönhet. I stället – fullbordades Polens delning! – Äfven utan denna nya olja på elden, skulle nog ändå, i en tid af så allmänt upprörda och brusande passioner, ungefär detsamma ha visat sig, som i sådana tider är det svåraste hindret för hvarje bemödande att bringa menniskor till förnuft: nämligen, att det sätt, hvarpå mängden ser tingen, hufvudsakligen beror på huru den vill se dem, och föga eller allsicke på huru de i verkligheten se ut. De fleste sågo fastmer allt annat, än hur i Frankrike sakerna verkligen gingo; af detta bestämdes alltså deras omdömen allraminst.
Nej! Han längtar efter umgänge med mera förfinade kvinnor än dem han hittills träffat. Han gör sig visst icke allt för högtflygande förväntningar. Han vet, att också de högst uppsatta icke alltid utmärka sig genom någon synnerlig tankens eller känslans adel; men vid sidan om sitt småsinta, allt uppslukande, intresse för intriger och kabaler, ha de åtminstone en yttre förfining, en gratie, som skänker glans åt själfva luften omkring dem, och som ensamt kan fylla en mans fantasi med oanade skönhetsoch sällhetsdrömmar. Det knackar på dörren, och in träder David Panning med pipa i munnen och kalott på nacken, insvept i en gammal nattrock af damast. Hans trofasta, bruna ögon riktas mot vännen med ett bekymradt uttryck, som på samma gång har något af en hunds beundrande tillgifvenhet. – Jag hörde, att du ännu var uppe och eftersom detta är sista natten, jag sofver under ditt tak ville jag tacka dig för dessa tre år... Han är förlägen och tafatt, vet icke om han skall våga räcka fram sin hand; som gammal student afskyr han alla känslosamma scener, fast han har ett känsligt hjärta. Han skulle ha lust att sluta sin vän i famn och kyssa honom på båda kinderna och krama honom rätt eftertryckligt, ty han är djupt rörd; men just därför gör han en tvär vändning och försvinner in i det ena soffhörnet, där det är så skumt, att endast den hvirflande röken från hans pipa röjer ett lefvande väsens närvaro, – Ah – bah! säger Struensee, öfver hvars ansikte det faller ett blekt skimmer från det enda ljuset på chiffonniern. – Det är jag som skall tacka! Du är min vän, David. Och det blir mycket tomt här sedan du rest. – Du har många vänner, Friedrich! svaras det blygsamt ur dunklet, men ett tätnande rökmoln bär vittne om, att den talandes hjärta klappar fortare af inre tillfredsställelse. – Du behöfver aldrig frukta, att bli ensam, så länge ditt bord står öppet för dina vänner. – Jag motser nu snart den stund, då jag ingenting skall ha att ställa fram på mitt bord! svarar Struensee med ett melankoliskt småleende. – Tror du då icke också, att vännerna snart skola försvinna? – Nej.