Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men liksom seglaren ej låter varna sig af dem, hvilka vilja hålla honom kvar på stranden, emedan han lockas och drages just af det element, som skall blifva honom öfvermäktigt, så drogs och lockades också jag af begäret att återse dessa platser, trampa dessa gator, där jag haft det så ondt och så godt. Jag trodde, att det var barnens glada förhoppningar om julljus och julgåfvor, som drefvo mig bort! Jag trodde, att det var begäret att skaffa oss alla en god jul. Men jag vet nu, att det innerst var mitt begär att blott komma tillbaka, som en afton helt plötsligt förmådde mig fatta det ödesdigra beslutet att resa samma kväll. Jag vet, att det var den stora staden, som drog mig, hela min gamla olycka, som med oemotståndlig kraft lockade mig tillbaka i sin öppna, kyliga famn. Jag ser ännu min Mary, när hon stod på tröskeln till vårt hem, och nickade ett sista farväl genom den öppna dörren. Ljuset från förstugan föll omkring hennes hufvud och gestalt, och jag hade sett på hennes ansikte, hört på klangen i hennes röst, att hennes aning var vaken, och att hon lät mig gå, endast därför att hon ej kunde hålla mig kvar. Det flög igenom min själ som ett minne. Det var minnet af det ögonblick, då jag skildes från Reinhold på Petersburgs aveny, och jag kom ihåg, att jag en gång själf skrifvit ned den tanken, att så skulle kanske Mary också stå en dag och se mig gå min egen väg, utan att kunna hejda, hvad som ändå måste ske. Jag behöll detta intryck, men jag gick ändå, och när jag satt i vaggonen och hörde samma ljud af slående jättepulsar, hvilka jag så ofta hört från min gård, var det, som om det förgångna brutit igenom den tunna hinna, hvilken börjat växa öfver gamla sår, och jag kände på nytt denna olidliga värk, hvilken borrar i bröstet och tvingar tankarna att utan hvila spinna på den ändlösa tanketråden från förr. Jag kunde icke sofva, låg vaken i kupén och kände, hur jag fördes fram mot min bestämmelseort, där jag icke längre förstod, hvad jag skulle uträtta. Och medan maskinen drog mig allt närmare mitt mål, spelade tankarna inom mig, och jag såg åter mitt eget lif stelna och förfrysa.
J) skulle tilläggas följande: likväl så, att, om hypotheksföreningar uppstå, denna lånerörelse till dem öfver flyttas och de till Banken af fa stig hetslå nen inflytande capitalafbet Cronhjelm: Jag instämmer i Hr Lefre'ns förslag om förbehåll i afseende å dem, sora redan till Banken ingifvit sina lånehandlingar. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Hr Lefren, men anser en viss dag böra bestämmas, inom hvilken lånehandlingarna böra vara fullständiga. Så skedde vid förra riksdagen, och det är nödvändigt för att undvika tvist om prescriptionstiden. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om Hr v. HartmansdorlFs förslag skulle underkastas bepröfvande, borde i och för redactionens uppgörande någon viss dag bestämmas, och föreslog II. Ex. d. t näslk. October. Gr. Cronhjelm: Då en längre tidsutdrägt erfordras för att complettera de handlingar, hvilka erfordras för undfående af s. k. bancolån, föreslår jag den l Jan. i stället för den i Octob. Efter en kort stunds ytterligare öfverläggning förenade R. o. Ad. sig om följande redaction af mom. Lit. f) utaf 18 punkten: f) Fa stigh e t s 1 å nen , med den förändring, att, i stället för det af sednaste Ständer såsom maximum antagna belopp 4)77°;9^9 r:dr 5 sk. 7 r:st., summan må i rundt tal antagas till 4,780,000 r:dr, likväl så, att, om hypo theksfören i ngar uppstå, denna lånerörelse till dem öfv erflyttas och de till Banken af fa stig hetslånen inflytande c api talafbe ta I ni n gar åter utgå såsom creditiv för hypotheksföreningar. Dock må alla de lån, hvartill fastighetsägare innan d. 1 näst - Den 3o Juli f. m. i ns t lind. Januari in lenin a t fullständiga lån eli a nellin gar, i förut stadgad ordning utgå. Frih.
Akademiens ledamöter voro efter kön och ålder placerade på ena sidan; i samma rad, men skild genom ett lilet afstånd, satt Herr Flabbe, såsom ännu icke officielt utnämd ledamot, utan tills vidare blott Akademiens ämnesven och Alumnus; bakom dem suto Ermenhest, Fabian och ett par andra af familjens yngre medlemmar. Midt emot, till höger om bordet, hade platser blifvit utsedda för Vicarius Pastoris Frycksell, Grufpredikanten Fryckstedt, Bruksdoctorn Fryckholm, Assessorn och Kronofogden Frycklund med deras fruar och döttrar, jemte åtskilliga andra för tillfället inbjudne vittra gäster. I fonden af salen voro taburetter framsatta för de tre æsthetiska pigorna, hvilka också voro förhanden. På slaget fem inträdde Herr Hofmarskalken Löwenstjerna i full uniform med nordstjernan, bugande sig för åskådarne, till höger och venster, höfligt men med värdighet. Efter honom gick förste Bokhållaren Fryckblad, bärande på ett silfverfat de inkomna prisskrifterna. Men under det att Slottsherrn långsamt nalkades sin stol, hade, obemärkt af de fleste åskådarne, en främmande qvinsperson inkommit och tagit plats bland de tre ”servanterna”. Mine Herrar och Damer! började Ordföranden, med högtidlig röst. J kännen ... Men för knäfveln, Herr Fryckblad, stå inte der och krusa! Jag har ju uttryckligen sagt honom, att han för i dag är constituerad till Sekreterare, efter Frans sjelf är jäfvig och alltså för tillfället icke kan fungera. Sitt då ner, kära vän, och gif noga akt på hvad här säges och förhandlas, och skrif det ned med samma ordentlighet, som han i sina böcker brukar registrera in brännvin, spannemål, stångjern och dagsverken. – ... Alltså, mine Herrar och Damer Men i det Herr Hugo såg sig omkring, blef han varse den nyss omtalta obekanta personen. – Hör hit, Jacques, hvad är detta för en menniska i främmande drägten, dernere bland pigorna? Hvad vill hon? hur har hon kommit hit in? – hvem är hon? – är det också en vitter person?
– Ursäkta mig, söta Anna, men jag trodde du skulle förstå, att det der är ett menageri, några sällsamma djur, som man för omkring för att visa, och innehåller förmodligen en björn och ett lejon efter hvad jag kunde tycka på ljudet; troligen är det detsamma, hvilket jag såg i Lund, innan jag reste derifrån; men kom in nu, regnet strömmar ju ner, – sade Konrad, i det han skjöt upp dörren till det förfallna skjulet, som, på en liten fri grön plats i skogen, med sitt halft nedrasade tak, sina nästan förstörda väggar, hvars murkna och mossiga stockar, öfvervexta med vintergröna och ormbunkar, hvarje ögonblick tycktes kunna fylla öfver dem, tog sig väl ut emot berget bakom, och skulle utgjort en landskapsmålares förtjusning, men nu i verkligheten ingaf en ovilkorlig känsla af hemskhet och ödslighet. Den murkna dörren gick utan svårighet upp, och Konrad och Anna inträdde – men stannade tvärt, helt bestörta vid den oväntade syn, som mötte dem. Midt på golfvet, i den låga och ännu bibehållna eldstaden, brann en klar låga af ris och qvistar, och deröfver stod lutad en qvinna, hvars ansigte och hela gestalt upplystes af eldskenet; hon rörde i en liten kaffekittel med mycken omsorg, och af hennes sysselsättning och hennes fantastiska drägt, trodde Konrad och Anna sig se originalet till en af de hexor, hvilka figurerat i de sagor de hört som barn. Hennes ansigte var blekt, men af en smutsig gulbrun färg, de svarta ögonen hade ett vildt och hemskt uttryck, som ännu mer ökades af de nedhängande hårstriporna, hvaribland några hvita strån gjorde de andras djupa svärta ännu märkbarare. En gammal stråhatt, med några urblekta trasor föreställande band, var skjuten tillbaka och visade en brandgul silkesduk, som hon bar lindad omkring hufvudet, och hvilken gjorde hennes mörka hy ännu vidrigare.
Denna förklaring har jag desto mindre funnit nöjaktig, som enär 3 kap. 6 § Straffbalken stadgade, att om qvinna vore hafvande, som skulle undergå dödsstraff eller annan kroppsplikt, med straffet då borde uppskjutas sex veckor efter det hon födt, och åberopade 181(1 års Kongl. Förordning, utan att rubba denna allmänna bestämning af tiden för kroppsstratfs verkställande å hafvande qvinna eller barnaföderska, endast för ett visst uppgifvet fall och, såsom det heter, i betraktande af de åtskilliga omständigheter, hvilka kunde föranleda till mildring i straffet för lägrad qvinna, föreskrefve bland annat, att i händelse en sådan qvinna efter den olofliga beblandelsen födt barn och barnet lefde, det fängelsestraff vid vatten och bröd, som enligt 53 kap. 3 § Missgerningsbalken och Kongl. Brefvet den 14 Augusti 1784 för lönskaläge liera än två gånger, vid brist af böter, ägde rum, icke skulle verkställas förr, än ett år efter det barnet föddes, hvilket stadgande, såsom varande ett undantag från lagens allmänna föreskrift, ej finge tolkas annorlunda, än efter dess ordalydelse, jag ansåg lagstiftarens mening härutinnan så tydlig och klar, att någon ursäkt för afvikelse derifrån icke kunde gälla, helst sorn genom Konungens Befallningshafvandes origtiga förfarande en saklälld brottsling dittills undgått den henne ådömda bestraffning, hvarföre jag anmodade Advokat - fiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt att för detta felaktiga förfarande emot Konungens bemälte Befallningshafvande anställa åtal, och dervid påyrka det ansvar, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda; och sedan detta åtal blifvit inför Kongl. Hofrätten anstäldt emot Herr Landshöfdingen, Kommendören och Riddaren I*. I).
Och ehuru med för handen varande tillgångar, om de i sådan rigtning på ett ändamålsenligt sätt användas, något visserligen skulle kunna uträttas, torde likväl vid den första förändringen statens mellankomst blifva nödvändig, hufvudsakligen i anseende till de flere nya byggnader, hvilka erfordras för ett efter vetenskapliga grunder ordnadt system för de vansinniges behandling. Men för erhållande af en fullständig utredning så väl af de brister, hvarmed de nuvarande hospitals-inrättningarne och den i detta ämne nu gällande lagstiftning äro behäftade, som af sättet för deras ändamålsenliga afhjelpande, äro en noggran undersökning af alla härmed gemenskap egande förhållanden och ett derpå grundadt fullständigt förslag till ett systematiskt ordnande af dessa anstalter utaf behofvet påkallade,- — och få Rikets Ständer, med anledning häraf, hos E. K. M. i underd. anhålla, det E. K. M. täcktes låta genom dertill skicklige, i ämnets serskilda detaljer sakkunnige, män upprätta förslag till de förbättringar af hospitals-väsendet i Sverige, så i medicinskt som administrativt hänseende, hvilka utan statsverkets stora betungande kunna utföras och befinnas vara nötliga; samt att E. K. M. derefter täcktes nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 14 Augusti 1848. (Se, i anseende till återremisser, N:o 192, samt Expeditions-utskottets memorial, N:o 18.) 356 Expeditions-ZJtskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. 1848. Preste-ståndet den r5 Borgare-ståndet den 16 Bonde-ståndel den 19 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående en, med serskildt hänseende till staden Götheborg, åsyftad ändring i vissa föreskrifter uti incjvartermgs-ordningen för städerna utom Stockholm. (Allm. Besv. 0. Ekon.-utsk. Uti., Ntris 81 och 113.) S. A. K.
Vid Statstidningen för i går vore under en annorlunda sammansatt Representation ganska mycket att tillägga; men då särdeles inom detta rum tystnadens vältalighet någon gång måste tillitas, likväl utan äfventyr, att icke utom Huset göra sig förstådd; så vill jag icke i detta hänseende längre utsträcka mina anmärkningar. Jag åter upprepar således hvad jag redan haft äran nämna, nemi. att jag fullkomligt instämmer uti StatsUtskts förslag, i hvad det afser beredandet af passande localer för depart.- cheferna, i sammanhang med deras embetsverk, och jag tillägger den önskan, att StatsUtsk. äfven ville fästa R. St:s uppmärksamhet på ändamålsenligheten deraf, att de nya depart. chefs-våningarna dertill på Statens bekostnad blefvo tarfligt, men anständigt möblerade; och att sådana åtgärder måtte vidtagas, att en dylik anstalt genom Riksg.contts försorg intill nästa riksdag kunde vara fullbordad, då förslag i detta hänsende af StatsUtsk. utan tvifvel kommer att uppgöras för behofvets fyllande, genom användandet i möjligaste mån af Kronans redan tillhöriga hus; men undertiden afstyrker jag, på grund af Hr Schartaus reservation , hushyremedel under tiden till de blifvande depart.-cheferna. Hvad sjelfva löneregleringen vid(kommer, så har jag vid det för Utrikes Statsministern föreslagna lönebelopp ingenting att anmärka, då jag anser honom vara den ende, för hvilken någon egentlig representationskostnad bör vara afsedd. Jag skulle till och med hafva ansett billigheten fordrat en betydlig tillökning i detta anslag, om jag icke trodde, att Konungen i Norrige af Norrska statsbidraget till vår ministercassa lemnade fylluaden i Utrikes Statsministerns behöfliga löneanslag. Den 8 April e. m.
RikfigäldsContoiret för delå deri defii cit i FilialDisconterries tillgångar, sorn kari existera, och dels den afgift till Götha CanalBolag, sofri här i första pUricteri Föreslås. Génotri ensamt de tillgångar till Utlåning, sorn rippkom ifrån så långsamma inbetalningar af Disconternes Gäldénärer, bléf Disconteri icke j>å lång tid tillräcklig till det Låriebiträde^ hvaraf Allmänheten i Södra och Vestra Provincernå, just nu äro mäst i behofj och för att åtminstone till någon skälig del uppfylla hvad förut irenne Disconfer besörjt , börde ett Cfeditiv på Riksgälds • Contoiret af 450,000 R:dr RiksgäldsSedlaf lemnäs denna Discont. Icke utan skäl begära Södra ock Västra Provincernes Innevånare, att allmänna Låne-anstalter må blifva der att tillgå» ock på det då icke mera än en sådan Discont torde böra äga rum , den må kunna vara ungegefärliget? lika tillgänglig för alla nyssnämndé Orter, tror jag att Disconten kunde förläggas i Jönköping. Der finnes en mängd aktningsvärde Embetsman, och. om de hedrades med Ständernes förtroende, i de Val till Directeuferj som Ständerne sjelfve torde utöfva, pä Sätt, sorn Fullmägtigé tillsättas i BanqUen och RiksgäldsContoiret, så skulle Discont-bestyret Ridd, 0. 82 Den 17 Martil, f. in, uppfyllas med åtminstone mera oväld för Näringar och Orter, än om Disconten anförtroddes åt Köpmän i någon af de större SjöStä» derne. Af Allmänna Cassör, som kunna vilja deras Penningar förränta, borde Disconten äga att dem på Afskrifnings-räkning för 2 Procent mottaga; men icke af enskildte personer, och aldrig att några Reverser utgifva.
General-assistance-cont:s enkeoch pupillcassor eller om årligt anslag till enke-cassan vid förstnämnda verk; N:o i55, i anleda, af väckta motioner om anslag för sammanträden af Skandinaviska naturforskare och läkare; Bevil Inings Utskottet: N:o 17, i anleda, af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St. i fråga 0111 landträntmästares befrielse från skyldigheten att för remisslage erlägga bevillning; N:o 18, i anledn. af K. M.‘s nåd. skrifvelse till R. St. ang:de eftergift af personella utskylder för afskedade, till underhåll berättigade, soldater och deras vederlikar under expeclancetiden; LagU tskottet: N:o 51, i anledn. af väckt motion om ändring i 18, 19, 20 och a3 cap. Missg.balken; IN:o i anledn. of väckta motioner, rör:de dels ändring i 12 §:n af K. förordn. den .3 Juli 1818, ang:de inteckning i fast egendom, samt i nu gällande föreskrifter om panträtt i lösören, dels att inteeknad jord ej må, genom af söndring, till sitt värde förminskas, dels ock att inteckning må kunna i fartyg erhållas; N:o 53, i anledn. af väckt motion om ändring i i3 §:n af K. förordn. den i3 Juli 1818, ang:de inteckning i fast egendom; Allm.
Att, så vida afkortningarne för förpantade hemman och räntor, efter skedd utredning, finnas afse sådan förpantning, att återlösen kan ega rum, derom må förordnas, men i motsatt fall dessa räntor ifrån Räkenskaperne uteslutas och i Jordaboken endast inom column antecknas. d) Att på sistnämnde sätt jemväl förhålles med de räntor, som afkortas för förläningar på bestämd tid, Kongl. Slott och Kungsgårdar, jemte förarrenderade hemman och lägenheter, med undantag af de räntor, som äro upplåtna åt Sala Silfververk, hvarom här efteråt vidare förmäles; dock att i de fall, då räntor och tionde af utarrenderade egendomar, enligt nu gällande contracter, utöfver arrendeafgifterne erläggas, debitering deraf efter serskilda förteckningar verkställes. 17:o. Att alla till Embetsoch Tjenste-mäns aflöning samt Allmänna Verk och Inrättningar, Kyrkor och Fromma Stiftelser anslagna indelta räntor och kronotionde, äfvensom Rusthållens Augmentsräntor, de ränteoch tionde-anslag för Gästgifveriet Färjor och Färjkarlar, Postbönder och Brefbärare, som icke utgå af de hemman, med hvilka sådant onus, hvarom nu är fråga, finnes förenadt, samt räntor och tionde, som Städer åtnjuta af andra, än dem underlagde hemman, till Statsverket indragas, under iakttagande likväl, dels att för de ordinarie Embetsoch Tjenstemän, uti hvilkas Fullmagter eller Constitutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt, indragningen först vid deras afgång ifrån tjensten verkställes, så vida de icke sjelfve förklara sig nöjde, att den dessförinnan för sig går, i hvilket afseende yttrande af hvar och en bör afgifvas, dels ock att samma grund tillämpas i fråga om sådan andel af Allmänna Inrättningars och Stiftelsers anslag, som af dess Tjenstemän innehafves; börande deremot indragningen i allt öfrigt, deruti äfven inbegripne de till Indelte Regementernes lönefonder ingående räntor och tionde, verkställas, så fort ske kan, vid den tidpunkt, som derför varder bestämd.
Hamilton, Hugo, Frih. Cedertröm, Anders, Hrr Lagergren, Råfelt, Tersmeden, Aminoff, Monlgommerie, Schartan, Foenander och Levin.’’ Jag hemställer till Frih. Cederström, 0111 icke den i reservationen föreslagna utvägen vore den bästa, samt anhåller att Hr Frih. o. Landtm, ville underställa densamma R. o. Ad:s pröfning. Frih. Cederström: För min de! tror jag icke att Gr. von Flåtens reservation uppfyller ändamålet. Jag är icke af den öfvertygelse, att consulatbeslällningar böra med diplomatiska befattningar förenas; emedan sådant, långt ifrån att Den a? Januari f. m. alt vara gagneligt, tvertoin skulle vara i ling grad skadligt. Dessa särskilda befattningar erfordra belt olika egenskaper hos subjecterna, som utses att bestrida deni, och del är v igtigt för Svenska handeln, att de consuler, sorn tillsättas i kustorterna för att gå de trafikerande tillhanda med biträde, icke äro derifrån hindrade genom resor inom landet i diplomatiska ärenden, hvarunder consulsbefatlningen komme att för tillfället bestridas af en vice-consul. Efter det sättes i fråga att i massa afgöra betänk., anhåller jag att få yttra några ord, först rörtde anilia punkten, hvilken lyder salunda: ”Att der löner på stat äro för consulerne anvisade, consulatafgiflerna måtte komma att i mån derefter antingen nedsättas eller alldeles upphöra.” För min del tror jag alt detta bör ogillas, och underdånig hemställan till K. M. beslutas att i recipi ocitetsväg begäras deri rättelse, som betänk. N:o gg innehåller, oell hvilken jag i detta afseende anser lämpligast; ty della stadgande, alt consulalafgi ftei na skulle minskas eller helt och hållet upphöra, anser jag icke förståndigt, helst utländske consuler i Sverige icke destomindre komma att uppbära de consulatafgifter, som de nu åtnjuta. Tredje punkten anser jag äfven höra ogillas och Utsktns tillstyrkande i betänk. N:o gg antagas; emedan det är möjligt alt
Hvad angår Herr af Grubbens förslag om Gottska Sandöns inköp och användande till en Corrections-inrättnings anläggning, så anse Utskotten det vara olämpligt, alt fångar förläggas lill en så afskiljd ort» der tillsynen och bevakningen försvåras, och då (let dessutom är outredt, huruvida egaren af ön är benägen att den till Staten upplåta, hemställa Utskotten, att å nämnde förslag icke må fästas något afseende» Likaledes tro Utskotten, då de hittills inrättade Corrections-anstalterna visat sig vara föga verksamma för det med de samma åsyftade ändamålet, att anslag icke lämpligen bör komma i fråga för beredande af en ytterligare sådan inrättning i Götheborg; hvadan Utskotten, oagladt det må kunna antagas, att motionären icke åsyftat en Corrections-inrätlning med samma organisation, som de redan varande» afstyrka den af Herr Wijk väckte motionen» Vidare hafva ock Utskotten tagit i öfvervägande den af Herr Grefve Taube väckte motion om inrättande åfelt straff-fängelse, enligt Pensylvaniasystemet, eller den method af penlentiair-systemet» enligt hvilken den fångne för hela strafftiden hålles strängt innesluten i serskildt rum, tillräckligen stort att medgifva hans sysslosällning der med arbete, hvartill han dock icke tvingas. En annan tidigare tillämpad pentenliair-method är den såkallade Auburnska, då fången genom tvång hålles till arbete i förening med andra fångar, men under ovilkorlig tystnad, och endast un - StatsLagsamt Allm, Besv,- och Ekon,-UIsko Hens Betänkande, N',o 89. 13 der nalthvilan förvaras i enskildt rum.
Det år sannt, ,att oin ock dessa icke åro åtkommelige för lagen, så gifves i vissa Stift, denna nödiga och berömda tillsyn, att hvarje oordning afhjelpes, så snart den förspörjes; att Religionens högsta väktare låta sig vara angelågit att utöfva etn strång a Ifvars am het emot dem, som i gerning och förhållande ohelga deras aktningsvärda stånd; men så går det beklagligen ej till öfverallt; missbruk inrota sig och ålderdomen förmår ej hämma mannaåldrens vål Öfverlagda företag. Det heter, Presten gore så och så, men icke; gör han det ej, ari sv are med böter, Embets-förlust på viss tid eller för alltid. Öf - Ben 5 Martil, verfaJIer man honom med ord eller gerning j straffas enligt iSCap. 8 §, Missgernings Balken och Kongl. Förordningen den 20 Januarii 177g. __ I dessa svåra straffrum talas icke om annat ån lifvets förlust, ärelöshet, spö- och risstraff, offentlig afbön samt höga penninge-böter allt efter olika gradation af brott. Förgripelser emot det Högsta Väsendet, eller den Högsta verldsliga Öfverhet kunna icke beläggas med hög re straff; och likväl finnes sådan olikhet, att Presten för ett smådeligt ord, som, om det fålles emot honom , kostar Tvåhundrade daler och årans förlust, efter allmän Lag, som, i brist af något serskildt stadgande, hår måste tillämpas , knappt pliktar sina Tre daler. En annan nog besynnerlig olikhet uti stadganden röjer sig i frågan om ansvar för Ledamöternes öfverfallande; g §. af nyssnämnde Cap, och Balk skall då tillämpas, eller som år detsamma, sådant år en mindre förbrytelse, som med penningeböter kan försonas. Aro icke alla, Ordföranden och Ledamöterne i samma förhållande till de öfrige i ett KyrkoRåd, gemensamt skola de vaka öfver sedligheten; hvarföre år den ena mer helig och inviolabel än den andra? Lika kall, kräfver lika helgd. Presidenten uti Konungens Högsta Nämnd år ej mera skyddad ån den yngste Ledaanoteff deri.
De inom landet varande arfvingarne kunna derföre icke våga lyfta eller begagna en så osäker egendom, den der följaktligen komrne att antingen qvarblifva på depositions-stället, eller ock innestå hos boets utredningsman , för hvilken ingen skyldighet att medlen nedsatta är stadgad, och ofver hvars åtgärder ingen controll ar föreskrifven. Af dessa anledningar liar Motionairen yrkat den förändring a£ berörde §, att deruti bestämmes så väl stället, hvarest arfsmedel, tillfallne utrikes vistande arfvinge, böra nedsättas, sorn ock viss tid, efter hvars utgång samme arfvinges arfsrätt skall upphöra, samt inrikes varande arfvingar anses berättigade, att arfvet efter lag skifta, och hvilken tid borde inskränkas till tio år, dock så att den utrikes vistande bibehölle sin arfsrätt, om han, inom den tiden, hos Konungens befallningshafvande i det Län eller Kyrkoherden i den Försam; Laglftskottets Betänkande N:o 67. 1J ling, hvarest han 1 Riket senast haft bo osh hemvist, gåfve sin vistelseort tillkänna. Utskottet, som, vid öfvervägande af den-' na fråga, funnit lagen om arfsrätt för veterlig inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, vara i sa matto ofullständig, att når got sätt, huru den frånvarande arfvingen skall om arffallet kungöras, ej blifvit forefski ifvet, samt att icke stadgadt är, hvem vården otn arfvingens rätt skall åligga, liar ock, i betraktande af de olägenheter, som åtfölja en långvarigare ovisshet om eganderätt till arffallen egendom, ansett sig ega fog att understödja Molionairens yrkande om förkorrtning af den i 15 Cap. 5 § ArfdaBalken utsatte prsescriptionstid, inom hvilken arfvingen har att sin talan bevaka.