Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först och främst afhjelpes derigenom ingalunda den redan omnämnda olägenheten af alltför mycket arbetes hopande på ett ställe och sedermera, örn man närmare granskar metlioden, skall man finna, att det är omöjligt att f. n. bestämma de kostnader Staten kari komma att vidkännas för det lån, som skulle uptagas för Boråsbolagets räkning, och detta bolag skulle således förbinda sig att betala en ränta, som ännu icke är känd. Det är nemi. gifvet, att det jernviigslån å 20 milbr, sorn nu skall uptagas, kommer att åtgå till Statens egna jernvägar och att någon del af detta lån således icke kommer Boråsbolaget till godo. Den kostnad Staten får vidkännas för detta lån kan således icke vara den, som skall motsvara kostnaden för Boråsjernvägslånet, hvilken kostnad icke kan bestämmas förr, än lånet verkligen är uptaget. Om bolaget i denna stund erhåller lånet, kan bolaget följaktligen ej veta, huru mycket det kommer att kosta, och lånet kan å andra sidan ej bekommas, såvida icke bolaget ansvarar för kostnaden. För att komma ur denna dilemma har man föreslagit, att bolaget skulle förbinda sig att betala en kostnad, motsvarande den, som Staten får vidkännas för sitt lån å 20 milbr och intilldess det nya lånet erhölles, skulle lånet till Boråsbolaget bestridas utaf under handen varande medel eller Riksg:sKont:s kassabehållningar. Men äfven denna utväg häfver sina svårigheter, ty det är en Den 30 Jann ari. 145 en betydlig skillnad emellan Riksg:sKont:s kassatillgfingar och dess verkliga tillgångar; och 21 milbr Bdr är en så pass stor summa, att om än Riksg:sKont. skulle få sina förskott till Boråsbolaget ersatta under följande statsreglerings-period, så är det föga sannolikt, att Itiksg:sKönt:s kassa under nu ingångne statsregleringsperiod kommer att befinna sig i ett så blomstrande tillstånd, att den kan gifva detta förskott, utan, såvidt jag förmår inse, måste redan före nästa Riksdag Riksg:sKont. uptaga ett lån för att kunna honorera förbindelsen att förskottera Boråsbolaget.
Det är reda» anmärkt, ak Kongl. Majit är a ena sidan LonrrsbLur, och för Desi upsal och willlr hanne wi en säker borgen i Dist nådiga sam, tycke til UcskottetS Betänkande. Swens?» Folket är andra Oamrrksnren och Sw»uska Folket rs^rrelLmorzz af Riksens Ständer. Dä veste med KonqlMajck öfwerenskomma om ändring i det Lor>lr»5k, som mellan Konung och Swens?» Folker bliswit slutade, kan jag sör min del icke deruti inse den mindsta olaglighet. Ds mindre betydande anmärkningar, som wid UlskottetS Betänkande bl nivi k gjorda, såsom om pannen, md, längre eller körnare brännmgSkid m m., torde bäst ge rom stel wa Betänkandet kunna beswaraS, dä Utskottets vgnimarke just warit at sinna en medelwäg, hwariaenom Svannemalen ej til öfwerstöd för» brännes, och Laodcmannen obrhindradt, efter hwatz »rsmaxt och tilgang pa säd mcdgiswa, får upsylla sit behof. Hwad aker beträffar den af warda Ledamöter föreslagna bestämd» tid, da den nya Författningen skulle ammgen ragu sin början ester uphöra, hemstäl, ler jag Hdmjuki ligen, om icke, da Hemliga Utskottets Betänkande icks näm»ec »ägor derom, dest innehall allena mä bllfwq ämnet för dfiverläggningorna och bestämma dcr.rs gränsor. Icke eller finnes uti Kongl. M icks nätzlqa ?rn^vkllion någon anledning at dem deröswer unvidga. Jag täger derföre den frihet förestå, at Högloft.
Och nu föreslår, man att-lägga två styfrar skatt på hvarje half bajer i det danska konungariket för att på denna maltstarka grund bygga upp ett nytt slott åt ett älskadt kungahus. Bara inte humlens bitterhet kommer det vackra förslaget på skam! * H! Liksom bitterheten grumlar det goda förhållandet mellan Sigtuna stads rådmän, borgmästare och stadsfiskal! Ty de äro bittra på hvarandra så dét förslår, bittrare än kammarherren var på Arnoldsson för det han blef riksdagsman i Sorunda, och bittrare än gubben Lindström är mot Hedin för det han blef riksdagsman i Stockholm. Men han är det inte ännu! Han är bara en öfverkla-gad, och Gustafsson och Hammarlund och alla de andra sexton äro bara öfverklagade.Men Lindström är den öfverklagande,. hvilket är bra mycket hvassare. Men valmännen äro de beklagade, ifall det skulle hända att de få ruska tipp sig än en gång och stå och trängas i unkna vallokaler och hundsvotteras i tidningarne om de inte skrifva sina valsedlar efter redaktionernas resp. näsor, eller bära norska fanor på röda stänger för röda norskvänner. Och så “ Giftas “! Redaktören af Dagens krönika ställer alltid så vänligt till, att det pikantaste af halfårets allt pikanta redan är be-handladt af någon annan när titulus undertecknad kommer med sin chronique. Jag tiger således om “ Giftas “, destomera som mina • åsigter lätt kunde bli åtalade, äfveil de. Det är förresten en komisk sak med den Strindberg. Han är bestämdt född att föra chambrière. Jag tänker mig alltid den situation som den högsta njutning för honom, då han finge hela menskligheten i en person löpande kring i en cirkus i en lång lina, hvars ända han hölle i sin starka hand. Klatsch, klatsch! Vill du löpa din rackare! Och så skulle chambrièren smälla om ryggen på den stackaren eller rackaren menskligheten, så röda fåror skulle visa framfarten af Strindbergs stora, sköna hat. “ Århundradets gåta “ vill Ni väl ej jag skall söka lösa? Jag menar mr Bishops konst.
I nyo och gillades följan^ de fran nedannämnde Utskott inkomne, samt den 27 sistledne September eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: Från SiatsUtikottu: Af den 20 sistledne September: Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående de för beklädnaden vid Nerikes Regements anslagne hemmansräntorne. Från Statssamt Allmänna Besvärtoch OeconomieUtskotten: Af den 15 sistledne September: N:o 496. I anledning af väckte motioner, rörande Indeldta Cavalleriets samt RoteBåtsmännens beklädnad, equipering itn m. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och lades till handi litigarne Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 15 sistledne September under Nio 496 aflåtne, samt den 27 derpäföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, örn utgörande af Stora Barnhusets i Stockholm anslagne Kronotionde. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls StatsLag. samt Allmänna Besvärsoch OectgomieUtskotteus den x sistledne September ut.- IStn 3- Oktober c, ni-. der Nio 497 afgifne, samt den 30 derpå följde, eftermiddagen pä bordet lagde, Betänkande, angående en friare disposition af Ekeskogarnq i Riket. Ut Supra, S.
För kartors färgläggning 45: — Balans till år 1864: Summa 96: 10. C) Laudtmäteri-koutorets bötesmedel. Debet. Balans från år 1862: Uppbörd: Kredit. Utgifter: För böcker och instrumenter m. m 965: 71. Balans till år 1864: Kontant behållning 3,653: 27. Summa 4,618: 98. § i Sedan Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt bref den 15 April 1859, förordnat, att anslaget till det fordna s. k. sockenkarteverket skulle till bedrifvande af det s. k. ekonomiska karteverket användas, så har den vid 1862 års slut, på sätt nästafgifne revisionsberättelse utvisar, å anslaget varande kontanta behållning, 20 R:dr 79 öre, under den 30 Mars 1863 blifvit till Kongl. Stats-kontoret levererad, hvadan någon redogörelse för samma anslag icke vidare kan ifrågakomma. Rikets ekonomiska karte verk. Jemväl för revisionsåret redovisas anslaget till detta arbete uti tvenne särskilda, af Ingeniören G. Ljunggren och Landshöfdingen S. P. Bergman afgifna redogörelser, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade utan anmärkning och hvarvid Revisorerne ej heller haft något att erinra. I afseende å inkomster och utgifter utvisa räkenskaperna följande förhållande: l:o) Den af Ingeniören G. Ljunggren afgifna redogörelse. Debet. Balans från år 1862: Kontant behållning v 2,833: 67. Uppbörd: Utgifter: För verkställda kartarbeten m. m. 17,177: 3. Balans till år 1864: Kontant behållning 16j_30. Summa 17,193: 33. 2:o Landshöfdingen S. P. Bergmans redovisning. Debet. Balans från år 1862: Uppbörd: Kredit. Utgifter: För verkställda kartarbeten m. m. 12,129: 84. Balans till år 1864: Kongl. Post-verket.
Men att tänka sig, att ett sådant sjuttonårigt barn - en rosenknopp, skulle jag säga, om jag vore karl - kanske redan blindvis skall draga sitt ödes lott. FROKEX JESSEN. Hvarför blindvis? Här vid lag är det nog ingen fara. FRU BRUN. Hvar har han varit omkring i verlden? IIvad medför han från sitt förflutna lif? Tro mig, det är af vigt att veta; men det frågar man aldrig efter, .utom i Köpenhamn; der talar man då om, att efterforskningar borde göras, att alla karlar borde ställas under uppsigt af en hemlig, qvinlig polis - men det dröjer allt. Dngny. \ F R ~ K E JESSEN. N Emellertid har nian ju ocksi sitt omdöme att rätta sig efter. FRU BRUN. Ja, men skenet kan bedraga. Ni har dock själf hög tanke o m honom. FR~KE JESSEN. N FRU BRUN. Jag, ja! Men det är icke jag, som skall gifta mig ined honom. Ni får ej häller taga mina ord allt för allvarligt; jag tänkte blott i allmänhet på unga flickors ställning i lifvet, och jag talar som gift hustru, jag menar: som en äldre hustru, icke af egen erfarenhei, i mitt äktenskap - det vore synd att säga något om min man. F R ~ K E JESSEK. N Ja, jag förstår nog; ni talar ii ideens vägnar. FRU BRUN. Just så, kära fröken, det är rätta ordet. Sedan vi a t t er till staden, kan man alltid hos er finna det rigtiga uttrycket för det man tänker. FR~KE JESSEN. N Ni gör mig allt för stor ära, fru Brun. FRU BRUN. Hvad jag säger är sant. Det Sr också allas mening. Ni är - och nu använder jag åter ett ord, som jag hört af er - ni är korrekt ... Men se, när man talar om solen, så skiner den! Der kommer herr Stensen p5 gatan. Han kommer väl från agentens. Jag skall gU och möta honom och fråga hur frun der mår; i går hade hon sin hufvudvärk. (Tager nJqked och går.) FROKEN JESSEN, eizsatn, liigge ?.
Skrifvelse N:o 231. 167 hvaraf Kronan, i utdelning ur Ekendals konkursmassa, erhållit blott 48: .17. 3. och således B:ko R:dr 2,874: 11. 3. ålåge Kammarrättsrådet Lindberg och Statsrådet af Wingård att gälda. För sistnämnda belopp vore, på ansökning af Kammarrättens Advokatfiskal och efter Ofver-slålhållare-embetets beslut den 8:de April 1853, utmälnings-försök anställd! hos Lindberg, sorn dervid! belänns icke äga någon tillgång: men sedan Statsrådet af Wingård i lifstiden erlagt, i afräkning på Kronans ifrågavarande fordran, ett belopp af 1,000 Ibdr, bade för återstoden 1,874 Hulr 11 sk. 3 rst. Banko, införsel blifvit genom utslag äf Öfver-ståthåilare-embetet den 21 November 1856 ocb af Svea HoT-rätt den 16 Januari 1857, beviljad i Lindbergs pension på Allmänna Indragningsslaten, 1,200 R:dr, hvaraf, i den mån pensionen utfälla, halfva beloppet skulle af bemälde Advokat-fiskal eller hans ratts-innehafvare, på Kronans vägnar, uppbäras, intilldess skulden blifvit till fullo gulden, — och på detta sätt hade kronan af näsllidet års första, andra och tredje pensions-qvarläler utbekommit tillsammans 450 R:dr B:ko, så att lill utkräfvande återstode 1,424 R:dr 11 sk. 3 rst. Redan förrän nyssberörda qvartaler utfallit, hade Kaniniarrättsrådet Lindberg bos E. K. M:t i underdånighet anhållit, all, då pensionen vore för honom, den 73- årige familjefadern, efter 48 års arbete i Statens tjenst och deraf 37,] år såsom Landskamererare, den enda tillgång för anskaffandet af ett tarfligt lifsuppehälle och af den omvårdnad, som hans ålderdomskrämpor serskildt påkallade, Nådig framställning måtte tili Rikets nu församlade
Direktioner jemväl böra af Fullmäktige och utan afseende på Stånd utses, samt får alltså tillstyrka, att, med uteslutande af mom. i af 81 §, följande föreskrift må i Banko-reglementet få införas: Jemf. Mom. 4 så lydande: ”Riks-Stån - 2:o. dens Ledamöter i Direktionerne öfver Låne-kontoren, äfvensom Suppleanterne för desse Ledamöter utses af Rikets Ständer, på sätt som vid valen af Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret iakttages. Direktionen öfver hvartdera Låne-kontoret skall bestå af Fyra Ledamöter, som, utan afseende å Riks-Stånd, af Fullmäktige vid hvarje års slut, genom omröstning utses, dervid de förut varande kunna ånyo väljas, samt ett Bankoombud, som jemväl af Fullmäktige förordnas. per capita, för det nästföljande året Banko-ombudet i hvardera Låne-kontors-direktionen förordnas af Fullmäktige.’’ Morn. 2. Ibland Direktionens Ledamöter nämna Fullmäktige för hvarje år, på enahanda sätt, som i mom. 1 föreskrifves, en till Ordförande Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. 7 och en tili vice Ordförande hvilken i den förres frånvaro ordet i Direktionen förer. Enligt momentet 2 af 80 § kunna de två Kommissarierne så val som Direktionens begge öfriga Ledamöter af Bankens tjenstemän, ombytas allt efter som Fullmäktige pröfva för verket och det allmänna gagneligt, och momentet 11 af 81 § innefattar: ”Såväl Fullmäktige i Banken, som Rikets Ständers Revisorer ega att, om anledning dertill förefinnes, anmäla en eller flere af Låne-kontorens Direktörer att ställas under laga tilltal af Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, och afhåile sig den eller de sålunda under tilltal ställde Direktörer från all befattning vid Låne-kontoret, intilldess målet blifvit genom laga kraftvunnet utslag afgjordt. Börande i thy fall Suppleanter i de afgångna Direktörernes ställe uti Direktionen inträda.
Han doppade sin högra hand i en balja indigo och svor att aldrig skulle den handen återfå sin naturliga färg, förr än hämd på grefven och Celeste var vunnen. Vi befinna oss i Stockholm. Det är en mörk vinternatt. En sådan der kall natt, då ingen går rak i ryggen utan hvar och en kryper samman som en chapeaubas. I hörnet af Storkyrkobrinken står en mörk skepnad i en vid kappa. Låtom oss närmare beskrifva honom. Det är en ung man med mörka, brinnande ögon, från hvilka blixtrar af hat skjuta ut i den mörka rymden som russin i en fastlagssimla. Ilande ryckningar kring munnen tyda på rasande passioner. Han sträcker hotande sin högra hand upp mot Trångsund och mumlar en ed för sig sjelf. Denna hand var blå – som en författarinnas helgdagsstrumpa. Vi känna honom, det är Le Drou. Han hvisslar. Flera mörka skepnader visa sig. »Blixt och dunder!» »Hagel och storm!» »Godt!» »Nå?» »Funnen!» »Hvar?» »Der!» »Ah!» »Kamrater ären I färdiga och viljen I hjelpa mig?» »Denne grefve är en fosterlandsförrädare, han måste dö!» »Han måste dö!» »Nåväl! passen på signalen, och om han undkommer mig, så må han dö för edra dolkar.» »Farväl kamrater – men vänta. Hvem har färgkoppen med sig?» »Här, kamrat.» »Godt! gif hit. Det skall blifva min hämd på henne.» Och han räckte fram sin blåa hand och emottog ett kärl, med en mörk flytande vätska uti. Han skyndade upp mot Trångsund. I ett litet förtjusande rum i ett af de gamla husen i Trångsund satt en ung, skön qvinna. Hon kastade längtansfulla blickar mot dörren. »Min Gud!» suckar hon, »hvad han dröjer. Le Drou måtte väl aldrig ha gjort honom något ondt.» »Ah! se der mon cher Axel. Hvad jag varit orolig. Hvad du kommer sent?» »Bättre sent än aldrig.» »Någon fin hofdam »Bah! lilla toka, hur kan du tro!»
Folket har väl ännu att äta; men det är i allmänhet blottadt på capital, utsigter, dragare, redskap, för att fortsätta sin näring och åtmindsfone utan allt hopp om nya företag, odlingar, förbättringar, ja, allt hvartill förlag fordras. Endast med ett smålöje bör man bemöta jemförelsen mellan gamla tider och nu. Den nöd, sorn fanns till exempel i Konung Carl XILs lid var af en helt annan art. än den, som nu linnes. Skulder och egendomsköp voro nästan en oerhörd sak; hela hushållningen bestod i enkla operationer; capital, förlag, speculation voro ord, hvaremot Landtmannen ej hade något svarande begrepp. Krig, pest, hungersnöd, voro sannerligen förfärliga Den i Mars. 5 landsplågor, men de förstörde icke den bas, hvarpå arbetskraft och idoghet kunde bygga ny välmåga; de förstörde det närvarande, men de förstörde icke möjligheten af ett tillkommande lika godt eller bättre. Men äfven den Vanbäfdade åkern kan upplijelpas, ehuru med lång och varsam omsorg. Vår belägenhet kr hård, men icke förtviflad. För att kunna hjelpa måste man först uppsöka det onda, se efter huru det uppkommit oell mognat, utröna sjukdomens art; — och då detta skedt, upptäckes botemedlet nästan af sig sjelft. Allt annat sätt att förfara blir experimenter; och för experimenter äro vi Gu nås just oller. Först torde man böra göra sig noga reda för den skillnad, hvarom jag redan gifvit en vink, mellan Landtbrukets natur förr och nu, det vill säga mellan nöd och nöds afhjelpande förr och nu. I det stora Skrå-systemet ingick nödvän^ digt, att Landtmannen skulle helt och hållet stängas från allt hvad man kallar rörelse, det vill säga industri på annat än plöjning, såning, skörd och dylikt; från all sorts uttykt i speculation och användande af capital skulle han noga afhållas; man tålde knappt, att han bakake bröd eller ystade ost åt sig sjelf, allraminst att han dref det systematiskt och i stort och således icke, att lian speculerade på nya eller lättare och indrägtigare methoder, hvilka egent - 6 Den l
Deparleinents-chefens betänkande inhemtas, har en ytterst trägen och maktpåliggande befattning, föreslår Utskottet, alt nuvarande arfvode förb öjes till 2,000 Ridr Runt. d) Det för 2:ne Adjutanter, den ene vid Presidents-Expeditionen och den andre vid Artilleri-Militär-Kontoret, uppförda arfvode af 800 Ridr för hvardera i 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. stället för 300 R:dr, sorn de för närvarande åtnjuta, synes Utskottet älven böra i någon mån nedsättas. Utskottet hemställer, alt aftöningen bestämmes till 600 R:dr R:int, utgörande ändock dubbla beloppet at’ nuvarande arfvode. e) Kollegii Advokat-fiskal, som nu uppbär i lön 2,400 R:dr, skulle, enligt den föreslagna slaten, erhålla lönen förböjd till 3,500 R:dr. I betraktande deraf, alt denne tjensteman åtnjuter fördelen af sportler, bestående i åklagareandelen i böter för försummade leveranser för Kronans räkning m. m., torde aflöningen kunna inskränkas till ett belopp af 3,000 R:dr R:mt, som i t. f. Presidentens underdåniga förslag till ny aflönings-slat för verket finnes för Advokatfiskalen uppfördt och hvilket jemväl af Utskottet nu föreslås. f) Reträlfande den ifrågasatta löneförhöjningen för Kanslisterne inom della verk, får Utskottet, med tillämpning af förut uttalade grundsats i afseende å berörde slags befattning, hemställa, alt summan af tillökningaruc för bemälde tjenstemän, utgö rande 600 R:dr R:mt, må ställas till Kongl. Majrts disposition för befrämjande af ärendenas gång inom kanslist-graden.
Jag anser saken likgiltig, men tror, att då det föreslagna stadgandet icke är bättre än det gamla, det sednare bör bibehållas. Hr von Hartmansdorff: Jag får till en början tillkännagifva, att jag hvarken är låntagare eller löftesman i Diskonten, och att det således för mina utrikes brunnsresor är likgiltigt, på hvad sått ordställningen i §:n bestämmes. Men, i anledn. af Hr Lefrens anmärkn. medgifver jag, att Utsk:s förslag är fullständigare i så måtto, som dersäges: ”att Svenske medborgare, som äro bosatte eller vistas utrikes” etc. Om man nu bibehåller en del af 197 § i banko-reglementet och en del af Utsk:s förslag, så att §:n finge följande lydelse: ”Svenske medborgare, som äro bosatte eller vistas utrikes såsom ministrar eller konsuler m. fl. må icke såsom låntagare eller löftesmän i Diskontverket antagas”; så hade man derigenom åstadkommit den åsyftade rättelsen, utan att öka eller minska beståmningarne i §:n. Ilr Lefre'n: Jag instämmer med den siste talaren. Hr Bogeman, Carl Adolf: Uti den föreslagna §:n har Utsk. sökt förekomma utpekandet, att Statens tjenstemän, såsom ministrar och konsuler, skola vara betagne rättigheten att erhålla lån i Diskonten, men Frih. Fleelwoods förslag synes mig likväl lämpliga re än Utsk:s. Skulle detta sednare antagas, blir följden, att en person, som företagit en utrikes resa på längre eller kortare tid, beröfvas understöd från Banko-diskonten, vare sig genom nya lån eller omsättning af äldre. Enl. min åsigt har Utsk. begått en orättvisa emot ministrarne och konsulerne, då dem betagits lånerätt i Diskonten. De äro likväl Svenske medborgare och derjemte Statens tjenstemän. De blifva skickade lill fremmande orter, måhända långt aflägse från fäderneslandet, och kunna hafva svårighet att å deras vistelseort i låneväg få sina behof fyllde.
Eller rättare sagdt, Betty o c h de, ty det är Betty, som är medelpunkten i deras lif, Betty, kring hvilken deras tankar o c h samtal röra sig, o c h kring hvilken alla deras intressen koncentrera sig. Lotsfar lefver i den ljufva illusionen, att det är han, som är herre i huset, o c h han smickrar sig till o c h med att vara en riktig hustyrann, därför att han kan svära o c h dundra för tre o c h har ett rikt förråd på kraftuttryck kvar från den tid, han var c h e f på skeppsplankan, men i själfva verket är det Betty, som är » herre i h u s e t », o c h hennes lilla späda hand, som för tyrannens spira. Men det måste sägas till Bettys heder, att, fast bortskämd o c h yr, är hon på samma gång en varmhjärtad liten varelse, o c h hennes tyranni är endast kärlekens o c h godhetens. Som vanligt är det också i denna skymningsstund, medan stormen hviner därute o c h hvirfiar kring de första gulnade bladen, om Betty de berätta. » Minns du, far, när vi först fick veta, att vi hade fått en dotter-dotter där borta i det främmande landet, o c h att hon hette Betty efter B i g? » » Ja, och det var den första glädjedagen, sedan vår egen tös lemnat oss för att gifta sig m e d den engelske sjökaptenen. » G u b b e n spottar ut åt golfvet o c h drar sedan ett djupt tag ur pipan. » frågar jag, ehuru jag hört historien flere gånger förut. » N e e j, hon dog samma år hennes man förliste, o c h då lill ' B e t t y var fyra år. » Mor släpper stickstrumpan ett ögonblick och torkar sig med afvigsidan af handen öfver ögonen.
Då ingen annan här erinrat 0111 oriktigheten af en sådan uppfattning utaf Coust.Ulskts betänk., sä torde 111ig lillgifvas, att jag fäster uppmärksamheten derpå och påstår, att en slik slutföljd kan blifva härledd endast genom en förtydning af Ulsk:s yttrande. Efter hvad jag kunnat upptäcka, finnes nemi. uttrycket 0111 ''personlighetens rätt” icke mera än på ett ställe i Utsk:s betänk., eller pag. 3i i slutet af sidan, Den 21 Octobere. m. der Utsk. yttrar sig, som följer: ”Yttre förmögenhet har ofta blifvit anförd såsom på en gång ensamt och i och för sig absolut gi i 11 ig grund för valrätt, — och de, hvilka anse Statens enda eller åtminstone högsta ändamål vara äganderättens skydd, hafva anledn. att fiån sin ståndpunkt sa uppskatta den. Utsk. anser Staten såsom en uppfostringsanstalt, der alla slägtets högre anlag skola erhålla sin möjligen största utveckling. Det anser icke egendomen, utan personligheten vara det som skall representeras, och kan alldeles icke tillerkänna den förra värdighet af en i och för sig gilltig grund för valrätt.” Hvar och en, som läser delta i sammanhang,.finner, att Utsk. icke velat uttrycka något annat, än att Utsk. icke anser egendom i och för sig såsom gilltig valgrund, utan att Utsk. tillika velat stödja sig på den rättsgrund, som härledes från Statens högre ändamål af en så till sågandes andlig uppfostringsanstalt för inenniskor; alt med ett ord det döda tinget, förmögenheten, icke, såsom blott materiell, borde representeras, utan de lefvande krafterna och intressena i samhället, förmögenheten, bildningen, framskridandet förenade. Det är således ingen inconseqvens af Utsk. att hafva stadgat en punkt, der förmögenheten, tillsammans med den presupponerade förmågan of politisk uppfostran, berättigar till valrätt, d. v. s. icke blott yttre, utan äfven inre förmögenhet eller s j e Sådan föreställer åtminstone jag mig Utskts mening hafva varit.