Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber först alt få betyga, att jag icke är likgilltig för den patriotiska rörelse, hvarmed Hr Rosenblad uppkallat R. o. Adis känslor, men för min del vågar jag tro, att denna rörelse hade varit lyckligare använd på andra sidan. Enligt min öfvertygelse tror jag icke, att man här kan taga de Amerikanska bankerna tili exempel; orsaken hvarföre dessa banker gingo omkull, var den, att man icke i reglementet hade lagt tillräcklig grund för deras soliditet. Dels innefattade de icke actieägarnes ansvarighet af en för alla och alla för en, och dels voro många af dessa banker grundade tili en del på depositionsbevis af äganderätten till sådan jord, som actieägarne nyss köpt af Staten midt i vildmarken, och hvilken icke ännu hunnit uppodlas, roen likväl blifvit upptagen till ett högt värde, när äganderultshandlingarna deponerades såsom säkerhet, samt dels ock på en för oinskränkt sedelutgifningsrätt. När nu bankerne stoppade sin betalning, och egendomarne skulle försäljas, så var icke den nyssnämnda jorden värd någonting, förrän en ny köpare erhölls. Mitt yrkande har varit, att man borde sö - Den 18 Februari e. m. 455 ka göra bankerna så solida som möjligt, genom stadganden, som skulle förekomma hvarje öfversvämning af deras utelöpande sedlar, oell tror att man sålunda på intet sätt skulle komma att skada den moderator, som finnes i R. Stts Bank. I afseende på det förhållande, som nu äger rum, att nemi. K. M. äger pröfva, huruvida en ny bank är nyttig eller icke, ber jag att få framtaga ett exempel.
Men det är nu den till sin Consuls-period hunna Fransyska Republiken, för hvilken han söker gifva dem en särskild användbarhet; medelst föreslående af en regeringsform, som skulle befrämja non monarchiam, sed harmonarchiam. Huru deruti Folk, Tribuner, Senat, Styrelse gemensamt skulle deltaga, blefve för vidlyftigt att skildra. Det enda må nämnas om Styrelsens inrättning, att ur de trenne ursprungliga samfunds-klasserna, den åkerbrukande, den krigiska och den presterliga, skulle alltid den förtjenstfullaste mannen insättas i national-palatset till regent; härigenom uppkomme då en äkta Consuls-trehet (veré consulum harmonica trias) af en Patriarcha, en Heros och en Hierophantes 183; bland dem åter vore Patriarken den förnämste, skulle sitta öfverst, och äga inunder sig, till vänster Öfverste-Hjelten, till höger ÖfverstePresten, såsom närmaste rådgifvare och verkställare. Näppligen visade Institutet någonsin dessa blad för sin höge medbroder, Förste Consuln; i slikt fall hade väl han, som dessutom ville i sin enda person sammanfatta Patriarken, Heroen och Hierophanten, vid Thorilds ”Patriark” föreställt sig ungefär den Sieyeska regeringsformens Grand-Electeur. Brefskrifvaren slutar med en vink om total-begreppet af sin philosophi: hvilken han, med en artighet på Tyskarnes bekostnad, önskar att Fransmännen måtte fatta och behjerta 184. Betydligt kortare är det andra brefvet, hvars fullständiga öfverskrift är: Salus universalis in vero Catholicismo. Ad Pium VII., Pontificem Maximum, et Patrum Catholicorum sapientissimos. Polytheisten – säger Thorild här – uppfattar Gudomligheten in omni potentiâ, och Atheisten blott in unâ potentiâ; men för Theisten (och endast för denne) är Gud hvad han verkligen är: nemligen verè omnium una. För den, som förstår, att och huru den sanna
Jag får blott i alseende på hvad Hr von Rosen nämnde om hans tanke derom, att den del af skyddsafgiften, som blifvit eftergifven vid denna riksdag, hade lämpligen kunnat användas till skollärarnes underhåll, tillkännagifva, att jag fullkomligen delar hans tanke i detta afseende och är viss derpå, att denna afkortning hade i de flesta församlingar fullt ut motsvarat allt hvad som behöfts till lärarens aflöning och underhåll af skolmaterialierna ; men då Statsoch Ekon.Ulsk:n icke begärt sammanträde med Bevilln.Utsk. och på så sätt heredt detta mål, så kan numera ingenting dervid åtgöras. För min del skulle jag visst icke fästa ett sa stort afseende derpå, att här blifvit bestämdt om en fast skola, utan mycket gerna kunna instämma i den K. propos:n i ämnet, hvilken (man mäste afse och betänka, att den med stor varsamhet mäst framgå med sina förslag,) öfverallt uttalar nitälskan för folkundervisningens tillvägabringande, men öfverlemna! förslagen dertill lill R. St. för alt med deras yttrande inkomma. Nu är det R. St., som skola taga saken i öfvervä gande, och då pluraliteten af alla Stånds ledamöter, som deltagit i Utsk:n, BondeSt:s likasom de öfriga, instämt i hvad förslaget innehåller; så synes det alt den varsamhet, 176 Den 10 Februari e. m. sorn i K. M:s propos. blifvit iakttagen, gått längre ån R. St:s Ulsk. ansett behöflig! och nyttigt vara. Det år af ofantlig vigt när en skollag nu första gången utgifves, hurudan ilen är beskaffad, att den talar rent ut hvad sorn bör vara och hvad sorn åsyftas.
Landtm, yttrade, att då besvarandet af Exped.Ulskts nu föredragna memor. förutsatte en tolkning af grundlagen, och en sådan, till följd af 8i och 83 §§ Reg.F., ej af RiksSt. finge ske annat än under vissa särskildt föreskrifna långsamma former, insåg H. Ex. ej, att detta mål på annat sätt kunde komma till slut, än att han för R. o. Ad. förklarade sin öfvertygelse, huru grundlagen i nu förevar, fall skulle tillämpas, samt att R. o. Ad., i händelse Ståndet ej delade samma öfvertygelse, yrkade en motsatt propos., då Const.Utsk. komme att öfver frågan slutligen bestämma. I anledn. häraf förklarade IJ. Ex., det han, till följd af 79 § Reg.F., som endast undantager förändring i skrot och korn, vare sig till förhöjning eller afslag, från de til! Rikets mynt hörande frågor, öfver hvilka Konungen ensam äger att bestämma, ansåg såväl frågan om myntenheten som om dess öfveroch underafdelningar, såsom ej med skrotet och kornet ägande något oskiljaktigt sammanhang, vara mål, som af K. M:s ensamma afgörande bero, och att H. Ex. således ej kunde å ett motsatt förhållande framställa propos. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: På R. o. Ad:s bord hvilan ett memor. af BancoUtsk., deri Etsk. behandlat denna fråga och anmält, att 2:ne Stånd redan beslutat i den anda, som Hr Gr. o. Landtm, nu tillkännagifvit vara hans, äfvensom BancoUtsk. hemställt, det R. o. Ad. behagade instämma med dessa 2:ne Stånd, för att derigenom undvika frågans hänskjutande till förstärkt BancoUtsk., för hvilken motsatta händelse BancoUtsk. redan framställt voterrspropos. Jag hemställer derföre, om icke Hr Gr. o. Landtm, täcktes i sammanhang med detta ämne föredraga BancoUtsk:s memor. och till H.
Men till tröst länder, att hvar och en, som beredt sin själ för mottagande af äktenskaplig kärlek, möter i den himmelska verlden den hälft, som han i denna förgäfves efterspanat, och som der, i engla-skönhet, afbidar sin hälfts ankomst20. Ty då ingen mensklig själ, eller ingen ande, är annorlunda till, än såsom antingen manlig eller qvinlig: så följer ovillkorligt deraf, att hvar och en ande, såsom manlig eller qvinlig, har sig från evighet beskärd en för sig skapad motbild, ett sitt odödliga Jags odödliga Du; hvilket han, så framt han trofast rigtar sina böjelser och tankar åt det Heliga, förr eller sednare upptäcker. Att så måste ske, är egentligen inneburet redan i den allmänna omständighet, att de väsenden, som vi kalla Englar, äro himmelska Menniskor, som för detta varit jordiska; eller som på jorden börjat sin i salig oändlighet fortfarande lefnad. Icke heller uppstår vid sådant möte någon svårighet derifrån, att endera af de sammanträffande hälfterna, eller bägge, tilläfventyrs befunnit sig i äktenskapliga förbindelser af den art, som, äfven i bästa fall, dock är endast ett band af vänskapligt umgänge, men icke af en i sin innersta mening tillstädesvarande kärlek. Ty efter döden behåller man ingenting annat qvar såsom verkligen införlifvadt med sin personlighet, än just det, som har ingått i personlighetens allra-innersta och blifvit dettas tillhörighet. Från vårt jordlif fortsättes i den högre verlden, utom grundteckningen till den åskådlighet af gestalter, som omgifver vår der framträdande andliga och egentliga kropp, intet annat, än den rigtning, som vi gifvit oss i följd af våra själskrafters bruk, och sådant endast, som i väsendtlig måtto står med denna rigtning i sammanhang. Nu är väl onekligt, att allt detta utgör den andliga erfarenhet, som vi förvärfvat under vår jordiska uppfostringstid.
Det slaganfall, som efter några timmar ändade Thiers * lif, korsade dessa klokt uttänkta kombinationer, hvilka afsågo att under den åldrige statsmannens högsta ledning samla alla det republikanska Frankrikes bästa krafter till gemensamt arbete i fosterlandets tjenst. Thiers hyste under de sista åren af sitt lif den liÄi-gaste vänskap för Gambetta, som han ofta förklarade sig önska » presentera för Europa ». Presidenten Mac-Mahon deremot, hvilken aldrig kunde glömma, att han varit en af Napoleon III: s marskalkar, höll sig alltid på afstånd från Gambetta. Då kabinettet Dufaures ställning * böljade blifva osäker, hade en gemensam vän en dag i december 1878 anordnat ett möte mellan Mac-Mahon och Gambetta, men i sista ögonblicket lät marskalken af sin bonapartistiska omgifning förmå sig«att sända återbud. Den 30 januari följande året afgick Mac-Mahon och valdes Jules Grévy till franske republikens president.Samtidigt inlemnade konseljpresidenten Dufaure sin afskedsansökan. Presidenten Grévy började sin styrelse med ett fel, som skulle fä det skadligaste inflytande pä den tredje republikens öden. I stället för att kalla majoritetens erkände ledare till konseljpresident, gaf han Waddington i uppdrag att bilda det nya kabinettet Det är sant, att detta kabinett inneslöt de utmärktaste förmågor, utom Waddington sjelf sådana män som Léon Say, Jules Ferry, Freycinet, Le Royer. Men genom att utesluta majoritetens ledare från regeringen hade presidenten Grévy från första böljan gjort det nya kabinettets ställning osäker och vacklande. Han hade brutit mot det parlamentariska styrelsesättets första grundsats, och en rad af svaga, kortlifvade ministérer blef det straff, hvarmed franska republiken fick umgälla sin presidents politiska misstag. Och det var icke ovamad som Grévy begick detta fel. Då han uppmanade den afgående konseljpresidenten Dufaure att stanna, svarade denne erfame parlamentariske statsman helt öppet, att Gambetta vore den man, till hvilken statens öfverhufvud måste vända sig. Grévy vägrade att följa detta råd, men utan att uppgifva sina skål.
Ex Protocollo L. G. aj Sillén N:r 344, Riksens Högloft, Ständers Stots - UtskottsBetänkande i afseende på Herr Chr. Zetterbergs Memorial, angående ät• skid lige anstalters vidtagande till förmän för Manufactur smidet i Eskilstuna. Sots-Utskottet bar förehaft ett af Riksdagsmannen för Eskilstuna Fristad, Herr Chr. Zetterbergs till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvit och till Utskottet remitteradt Memorial , hvartill Herr Zetterberg, ined framställning af den allmänna nytta denne Manufactur Inrättning medförer, de hinder sorn för dess vidare fullkomnande möta, samt otillräckligheten af de Eåneundersröd och förskotter denne Inrättning af Manufactur Discont-Fonden erhållit, föreslår att den arbetare, som viste sig på egen verkstad hafva ajligen tillverkat och fortfarit med lika tiilverkningsbelopp af smide för ett visst värde årligen, skulle äga rättighet til! lån af en tredjedel utaf samma värdes summa, hvilken Rånrattighet likväl ej skulle öfverstiga hans ägande tillgångar i fastighet, och skulle bero på bor - *4*8 Stats-ZJtskottets Betänkandep. gen, lika som hittills, af intygad säkerhet samt vara belagd med 334 procents ränta och ömsa ttnings-fpr bindelse hvar 9'de månad med Th;dels afbetalning på bäne Summan; Att den Arbeta» re sorn ej ägde fastighet skaile erhålla Lån till ^:del af tillverknings-beloppet, emot enahanda förpliktelser, sorn nyss är nämndt.
N:o 36. ket de enligt sitt yrke synas mig sta i någon förbindelse, tror jag detta wara lika litet til! detta Ständs prerjudiee, sorn det ofwannämnde bör af Preste-Ständet illa anses; äfwen sorn 2:o ett lika antal sä kallade ofrälse Possessionater, eller pä sin höjd en frän htvart Län wald, om de af det Hederwärda Bonde-Ständet upptoges, nied hwilket de hafwa gemensamt näringsfång och enahanda sak att bewaka, skulle de, längt ifrån att wara detta Ständ till nägot men, twärtom blifwa med sine kunskaper upplysande och gagnelige. Härigenom winnes Åtminstone ändamälet med minsta förändring. Wär nuwarande Representation kan hafwa sine swärigheter, iiien männe alla detzc häfwas genom en föreslagen ny? Wi sinna i Engelska Parlamenten oppositioner, partier och stridigheter. Wi sinna Lern till äfwentyrs ästveu annorstädes, utön; der despotismen inkräktat pä menniskaiis rättigheter, och rhwad organisation äfwen hos osi, utom denna, hwarifrän den Högste beware Swea Land, skulle uppstä, komma wi wisierligcn att med alla andra Nationer dela gemensamt öde. Snart genom Ayra sekler har Sweriges Representation skett genom Fyra Ständ. Riket har derunder stigit till sin högsta höjd och äter fallit djupt ned, hwartill felet, ester min tanke, legat icke r Representationen, utan i Administrationen af den som fört Riksstyrelsen, och ehwad Representation som helst, ehuru (jag medgifwer det) till äfwentyrs bättre än wär närwarande, lärer det komma att förhålla sig pä samma sätt. Nationen har, som sagdt är, genom flere sekler blifwit ivan wid den närwarande. Den har tvid nu skedda Regementsförändring blifwit med allt skäl bibehällcn och as Konungen stadfästad. Jag tror samma skäl gälla ännu.
695 äfvensom de arrenden, hvilka skola in natura till vissa inrättnkigars underhållande utgöras, icke bora i utbyte emot kontanta anslag varda lill stats-verket indragna, bifölls; hvaremot den återstående delen al amina punkt, hvaruti hemställes, att i öfrigt alla arrenden af statens egendomar, som äro till serskildta ändamål anvisade, må i utbyte emot kontanta anslag varda tili stats-verket indragna, afslogs. Första delen af 32:dra punkten, hvaruti ti listyrkes, att Rikets Ständer ville besluta att alla arrenden å statens egendomar hädanefter måtte bestämmas antingen i penningar eller i spanmål, eller i bägge delarna, afslogs, och återstående delen af samma punkt ansågs till följe deraf ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. 33:dje punkten afslogs. 34:de punkten ansågs till följe af Ridderskapets och Adelns i afseende på 33:dje punkten fattade beslut hafva förfallit. 35:te punkten afslogs. Det i afseende på 36:te punkten uti utlåtandet N:o 312 afgifna yttrande lades till handlingarna. 37:de och 38:de punkterna biföl/os. 39:de punkten ansågs, sedan Ridderskapet och Adeln afslagit de af Utskottet i afseende på markegångs-sättningen föreslagna förändringar, ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. 40:de punkten lades till handlingarna.
Nuseer ock konstsamlingar anläggas ej klott i kukvukstäkerna, utan i alla kukvukorter ak pro vikerna; allmänna ock enskilka k^ggna ler, prpkka inecl målning ock sculptur, uppköras ökver allt; iklank menigkelerna kar uppstätt en Lakan aLL mek monuinevt liekra minneL ak utmärkie mekkorgare ock sämekelst pä samma gäng kkva kärleken kor kosLerlanket, kor äran ock kor konsLen; ke uppollringar, som, tor inköp ock utsprikanke ak konsLverk, ä 8ta Lornes ock ä liegenternes sick, göras ärc kögst kel^kanke, ocli äkven enskkka samlingar ak värke uppsta samL ökvei lemnäs mek en korr sällspork kerek villigket Litt altmänketens kegagnanke. I Ikollank, Delgien ock Il^sslank ega tikarLake kemökanken rum. I iLatien kar konstkörenings-s^stemet mek kraingäng uLkitkaL sig, oek ä 8LaLen8 sika arkeLas ouppkörligt mek aLL värkigt, Litt attmänL krok, uppställa keL oerkorka ökvertlök ak konsLskaLLer, kel La tank eger, ock k vilka kagligen ökas ak stänkigt n^a skörkar ur ken classiska jorken. Vkven grannstaternas an^ strängningar i kenna ket päkalla uppmärksamkeLen. Danmark kar sina samlingar orknake ock tillgänglige, oek eLL n^LL museum är unker k^ggnak. Norrige, som icke krän körtluLna Liker egt nägra konstsamlingar, kar kör 8taten8 räkning inköpL eLL icke oket^kligt anLal Lattor, som rekan äro orknake ock kör attmänkeLen i tjenlig local tillgängliga.
Jag skulle sålunda tro, att, i en tid, då man verkligen vidtager genomgripande förändringar inom kommunalstyrelsen, det vore ganska lämpligt att göra början med Ekon.Utsk:s här framställda förslag. Utsk:t har nemi. i min tanke träffat en särdeles lycklig medelväg, deruti att Utsk:t öfverlåtit åt kommunalstyrelsen att bestämma huruvida, till hvad belopp och för hvilka slag af hundar egaren må åläggas skatt, ty derigenom blir skatten aldeles icke tryckande utan frivillig. Hvad beträffar det af Hr von Ehrenheim gjorda förslag, eller att beskattningen skulle inskränkas endast till städerna, så tror jag Gr. af Ugglas så tydligen ådagalagt behofvet af beskattningen äfven på landet, att jag ingalunda anser mig vidare behöfva anföra något till vederläggning deremot, utan inskränker jag mig till att anhålla, det tt. o. Ad. ville skänka sitt bifall till Utsk:ts förevarande Betänk., hvilket, som vi veta, redan är af tvenne Stånd bifallet. Hr Printzensköld: Såsom skål för den i Utsk:ts Betänk, föreslagna skatten, har af en talare blifvit anfördt, att man vål »någon gång» borde följa andra länders exempel i afseende på beskattnings-lagstifningen och som i nästan alla Europas länder en sådan skatt, som den ifråga v: de, redan förefinnes, så borde vi äfven uptaga densamma. Jag vill fästa den värde talarens upmårksamhet på, att i dessa länder finnas en mängd andra kommunalskatter, t. ex. 30 Den 7 April. i Frankrike skatt på införsel i städerna af matvaror, i England vagnskatt, fönsterskatt och mera sådant, och det oaktadt har man i Sverige ej ännu kunnat komma till så klart begrepp att man funnit detta öfverensstämmande med råttvisa och billighet, hvarföre försök ej heller blifvit gjorda att införa så beskaffade skatter, och samma förhållande har egt rum i afseende på den nu föreslagna.
Deputerade kunna anses hafva gjort sig förtjente, hafva dessa arfvoden för sistlidne år blifvit bestämda till följande belopp, nemligen för Grosshandlaren Berg till 2,000 R:dr och för den andre af Deputerade till 1,000 R:dr, hvilket sistberörde belopp blifvit emellan Friherre Tersmeden och Riksarkivarien Nordström fördeladt i förhållande till den tid, hvar och en af dem tjenstgjort såsom Deputerad under nämnde år. Såsom arfvoden för de a.f Deputerade begagnade biträden samt dem af Riksgälds-kontorets öfrige tjenstemän, för hvilka ränteoch amorteringsliqviderna i anledning af de fonderade statslånen, under loppet af samma år, medfört särskilda åligganden och ökade göromål, hafva Fullmäktige, likaledes på grund af åberopade regleroents-paragraf, beviljat följande belopp, nemligen: Arfvoden till Deputerade och deras biträden 11 Utbetalda summor utaf anslagen till statens jernväg sbyggnader. — 82 — för Fullmäktiges Sekreterare, hvilken äfven i egenskap af Sekreterare biträdt Depu - terade, B:dr 1,500. åt hvardera af Kommissarierne 500 R:dr, eller tillsammans » 1,500: för Notarien och Registratorn vid Fullmäktiges Expedition, hvilken be stridt registratoroch kanslistgöromålen hos Deputerade, » 300: åt tjenstemännen i Boksluts-och Revisions-kontoren samt Kommissariatets Kansli » 750; åt en extra ordinarie tjensteman, som biträdt med öfversättningen af bref och handlingar rörande det nya fonderade statslånet, » 50: och åt åtskillige ordinarie och extra ordinarie tjenstemän, som biträdt vid utlottningarne af 1860 års premie-obligationer, » 200: hvarjemte, för ökad uppassning och tjenstgöring m. m, en särskild vedergällning tilldelats vaktbetjeningen i Riksgälds-kontoret af
Län motion om ändring i 5 Cap. 2 §, Byggninga-Balken, angående stängsel-skyldighet. Den 18 Mars 1840 f. m. Från II ö g 1 o f 1. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Siats-Utskottet: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af förliden gårdag, angående en med den föreslagna förändrade organisationen af Stats-Rådet gemenskap egande fråga, gifven Stockholms Slott den 17 Mars 1840. 2:o Herr Geddas, Gustaf Georga denna dag afgifne yttrande i anledning af Herr Reutersvärds, Per Adam, till Stats-Utskottet remitterade motion, angående förändrade grunder för nytt Contracls uppgörande vid 1844 års slut, angående Mötes-passevolancen. S. D. Till Banco-lJ tskottet remitterades Herr Rosenblads, Bernhard, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion om Banco vinstens användande ad publicos usus, tillika med de, i anledning deraf, denna dag afgifne yttrande. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades nedannämnde den 4 och 7 dennes på bordet lagda motioner, nemligen: Prot. Utdr. d. 18 Mars 1840. l:o Herr Rosenqvist, Fredric Leonhard, om större frihet vid q varnare anläggande, tillika med de i ämnet denna dag afgifne yttranden; 2:o Friherre Cederströms, Thure, om den uppenbara kyrkopliktens anskaffande, tillika med ett denna dag afgifvet yttrande; 3:o Densammes om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 16 Juli 1766 rörande ansvar för enskildt tjenare m. m., som sätter sig i försåt för Husbonde; 4:o Herr Hjertås, Lars, om upphäfvande af förbuden emot enskild mans rätt att resa utrikes. 5:o Densammes om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 rörande assignerings-rätten man och man emellan; 6:0 Grefve Anckarsvärds, Carl Hinrik, om upphäfvande af Kongl.
Som hon nu låg och skulle sofva, stod plötsligt ett sådant fiskläge, där båten lagt till för att inlasta, inför henne så hvasst lysande, att hon ovillkorligt slog upp ögonen: hon tyckte, hon måste återfinna i den ljusa dagern omkring henne folkmängdens hvita skjortärmar, blänkande i sin färg i solskenet lika intensivt som det blå, grå och röda. Så slöt hon åter ögonen, kände sig helt matt, kom att minnas nordhafsvinden, hvilken full af salt stänk, uppfriskande och dock så söfvande, bet henne i kinderna, – äfven den i släkt med solskenet och färgerna. Nya bilder kommo till, en ny skala af stämningar tonade böljande genom hennes själ: båtfärden ut till ön, den ljusa, stilla sommarnatten utan måne och utan synbara stjärnor, den unge, tyste, stele, drömmande mannen gentemot henne, den djupa tystnaden, som då och då afbröts af ett dämpadt uttaladt ord eller årornas regelbundna plaskande, men blott för att efteråt kännas ändå djupare; – den svepte sig nu åter omkring henne, denna tystnad, den drack sig len in i alla nerver, och hon föll ändtligen i sömn. Men redan om ett par timmar steg solen upp öfver ön och föll in i rummet med bländande glans och tyngande värme. Och med solvärmen vaknade alla de små varelser upp från sin nattsömn, hvilka prickade tvärbjälkarna i svart. Hela den hvita, heta dagern var inom kort mättad med flugsurr; och när de morgonhungriga småkrypen väl fått syn på ett mänskligt ansikte och två nakna mänskliga armar, föllo de som rasande öfver bytet. Samtidigt begynte någon inne i grannrummet att klifva ur sängen och rumstera; väggen var helt tunn och dörren otät; den främmande vaknade och fann sig fullsatt med flugor. Hon låg en stund och kämpade denna den mest fåfänga af alla mänskliga strider, stod så upp och hämtade en lätt slöja, i hvilken hon inhöljde de mest utsatta partierna af sin kropp, samt försökte åter sofva. Men det kändes så olidligt kvaft, det var som om rummet vore en bakugn, hon kunde knappast andas under det lätta höljet. Hon kröp åter ut, sprang på bara fötterna till fönstret, stötte upp båda fönstren och satte sig på karmen.