Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Barfotad och snabb kom den lille postpojken springande uppför skogsbacken, ginvägen till gården. Han var brunstekt, ljushårig och ful – stackars parfvel – hade nedsmutsade, slitna buldanskläder, men ett par kloka, klarblå ögon. »Carp», ljöd det plötsligt, då han sprang förbi en hagtornsbuske. Han såg sig omkring. Der satt en råkunge på marken; flyga kunde han väl icke, men matfrisk det var han, ty han gapade och flaxade med vingarne. I en handvändning var han fångad, trots hela råkkoloniens högljudda protester. Oskadad var han, och hade troligtvis endast af nyfikenhet krupit upp öfver nästets kant och så af ovarsamhet fallit ned, under det allmänna tumultet. Hur det nu var, så hade PostAnders fångat honom och bar honom med sig oaktadt hans och hela slägtens förskräckliga skrän. Anders satte sin nyfunna skatt på marken i gårdsporten, under det han sjelf sprang in med väskan. Då han återkom, fann han snart sitt byte igen; ty råkorna äro dåliga fotgängare och alls icke rädda af sig. Lycklig som en kung vandrade han hemåt – barhufvad; ty råkungen satt i hans mössa. Modren välkomnade ingalunda den oväntade gästen; men han fick ändå stanna, och det var hufvudsaken. Anders klippte hans stjert med mors ullsax; ty då hade han icke något styre och kunde icke flyga bort. Han fick nattlogis på nedersta hyllan i ett lågt, rankigt hörnskåp, i sällskap med ett par träskostöflar och ett buteljskrälle med någon slags skosmörja uti. Luft hade han nog; ty dörren hade endast ett gångjern i behåll och hängde så snedt, att der upptill fans en öppning på ett halft qvarter. Anders kallade sin skyddsling »Jeppa», efter en afliden broder; om af pietet eller vanvördnad brydde man sig föga om. Jeppa växte ut och blef en mycket klok råkunge, men en makalös aptit hade han; stora brödbitar halkade ned i hans vida ljusröda svalg, under det han i gastronomisk förtjusning lät höra ett sentimentalt gurglande, på samma gång han ifrigt flaxade med vingarne.
Då de bergades voro de alldeles förbi af mattighet och köld. Allt i båten var kläddt med is, och deras våta kläder hade börjat stelna under den skarpa kylan. Gamle Mattsson blef då så förkyld, att han aldrig mer återfick sin helsa. Han låg sjuk i två år; så kom döden. Mången tyckte att det var egendomligt, att han fått denna idé att gifta sig straxt fore olyckshändelsen, ty den lilla kvinnan, han fått, blef honom en god vårdarinna. Hur skulle det gått honom, om han blifvit liggande så där hjälplös, medan han varit ensam? Hela fiskläget erkände nu, att han aldrig gjort något klokare, än när han gifte sig, och den lilla kvinnan fick stort anseende för den ömhets skull, med hvilken hon skötte mannen. — Hon får ej svårt att bli omgift, — sade man. Gamle Mattsson berättade hvarje dag, medan han låg sjuk, historien om porträttet för sin hustru. — Du skall ta det, då jag är död, likasom du skall taga allt mitt, — sade han. — Tala inte om sådant. — Och du skall ' ge akt på mors porträtt, då de unga karlarne fria till dig. Sannerligen här finnes någon i hela fiskläget, som förstår sig på giftas-affärer bättre än det porträttet! Selma Lagerlöf.Literära notiser. Novell-literatur. Axel Jäderins s. k. verklighetsteckning » Brottsjöar » (Stockholm, Svanbäck &amp; Komp., kr. 2.25) öppnade vi med ganska stora förväntningar. Förf. är en mogen och pröfvad man och har såsom tidningsman gjort sig känd för framstående duglighet. Det borde sålunda ej vara ett vanligt nybörjararbete, som man hade att vänta af hans hand, Särskildt stegrades dessa förväntningar därigenom, att vi hört sägas, att han valt ämnet för sin berättelse ur tidningsvärlden. Där borde han vara på egen mark och verkligen hafva något att förtälja. Men dessa förväntningar svekos snart under läsningen. Ur tidningsmannens erfarenhet fingo vi veta mycket litet i denna berättelse om en landsorts-redaktörs vedermödor. Hufvudinnehållet af boken upptages i stället af en ytterst tarfligt både uppfunnen och återgifven kärlekshistoria. En del drastiska småstadstyper föras visserligen fram på scenen, men förf.
Vid förnyad föredragning af Bevill/iings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 13 och 14 dennes på bordet lagda memorial N:o 10, i anledning Riks-ståndens olika beslut, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o Afslogs inbjudningen till instämmande i 2:ne Stånds beslut, alt tiden för bränvins-bränningen må indelas i 3 terminer; hvarjemte Ridderskapet och Adeln, med ogillande af Utskottens yttrande, att, derest hvarken Ridderskapet och Adeln eller Bonde-ståndet skulle antaga nämnde inbjudning, frågan om förändring i nu gällande stadgande, rörande de för bräll vins-bränning tillåtna månaders indelning i 2:ne terminer, komme att förfalla, samt 8 § i Kongl, förordningen den 13 Juni 1845, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, att oförändrad bibehållas, lade d tta yttrande till handlin garn e; men biföll, att 3 momentet af 1 § må erhålla (leii i Utskottens vid utlåtandet N:o 2 fogade förslag till förordning uppgifna redaktion, samt fann Utskottens nu, i afseende på samma moment, alternativt framställda redaklions-förslag icke erfordra någon åtgärd; Bih. lill R. St.
Den blef under Segerstedts stol, medan jag satt och pratade med honom, och refs sedan, när jag steg upp. Men du kan inte tro, hvad vi pratade om, Elise! Han talade om unga flickor, som är så dumma att de genast tro att en herre är kär i dem, bara han är aldrig så litet uppmärksam – ELISE. Jaså – ALMA. Det tycks inte ha bekommit honom als, fast din far var så elak mot honom i sitt tal. Han var riktigt glad och rolig. (paus) Men jag undrar hvad allt han har satt i dig, Elise? Han är mycket elak. Och du tar bestämdt hans skämt för allvar. Vet du hvad, – jag tror att han roar sig åt dig en smula, för att du är ett sådant lättroget barn ... ELISE. (allvarsamt) Jag tror han är bättre än så. ALMA. (skrattar) Du har romanideal, Elise, och Segerstedt är din hjälte, – det är sjukan! Hå hå – ja! Men han är mycket egenkär och elak, ska jag säga dig. Och han skrattar riktigt godt åt de unga flickorna bakom deras rygg, om de se bara litet förtjusta ut i honom. ELISE. (släpper klädningen) Seså, – nu är det färdigt. ALMA. (Undersöker det reparerade stället och ordnar sedan sitt hår framför spegeln) Tack Elise! (Hviskar öfverlägset i Elises öra i det hon går) Du håller på att bli kär i honom, lilla Elise! Akta dig, akta dig! (Hotar med fingret och går ut i salen. Dörrarna bli öppna. Elise står en stund i tankar framför spegeln, håller på att få tårar i ögonen, torkar dem hastigt och flyttar spegeln upp på byrån igen, när det spelas upp till kotiljong på pianot i salen). KARL. (tittar in) Här är ju Elise! Jag har sökt Elise öfveralt. Det spelas upp till kotiljongen, och den har Elise lofvat mig. ELISE. (likgiltigt) Jaså, – det hade jag nästan glömt. (tar hans arm). KARL. (stannar) Elise har förändrat sig så mot mig. ELISE. Har jag? KARL. Ja ... (kommer af sig. Det spelas upp igen). ELISE.
Slaf:t i fftåBer flaBfäjiaBt. §. 49. 5Si tyafme, för £3år Bel, beflutat en görotBnjng i affeenBe å fullföijBen ocfy befyanblingen af mål i Jpof^Slätt, på fatt ^öåt, meB anmälan om Betta beflut, till $ongl. SJjaj:t Ben 28 2lugu|ti inneroaran&e åt aflåtna unBerBåniga iFrifirelfe innehåller, Betuti £31 jemroäl anhållit, att ^ongl. $ftaj:t täcfrcé låta utarbeta famt utfärBa en för änBatnålet lämplig od) för alla ^)of«3eättetne ge? menfamt gällanBe arbetöorBning. §. 50. (Efter att ^afwa, för <3Båt Bel, beflutat utfätBanBe af en götfattning, få IpBanBe: ”©eban till 3j)of»ERätt infontmet ellet i ifongl. $ftaj:té Suflitie-^epifion beroaFaBt mål blifroit afgiorBt, ware patt berättigaB att, Bå fyan f)oé roeBet
Landet kommer ali BränwinS bränning att åtfölja jorden, pä det säll att inga andra än de, som äga eller bruka hemman eller hemmansdelar undfä rättighet att tillwärka bränwin, esker den panne» rymd som enligt Kongl. Författningen af den 15 Ju» nii iZvo Z. 2 blifwit stadgad. s:o, « 202 Den 4 December. r:s Städeme hofwa äfwen rättighet till Bränwins tillwerkning i likhet med Landet, och komma 12 Mantalsskrifne personer all räknas såsom swarande emot ett helt mantal ä Landet. Flere af innewänarena äga rättighet att förena sig om en panna, som likwäl e> sär öfwerstiga hwad för ett helt mantals pannerymd är utsatt. z:o Malek ä Bränwms pannor beräknas till bröstet, och skulls någre nu finnas eller hädanefter förfärdigas, hwilka innehålla 6 kill 7 pst utöfwer den utsatte storleken till och med 92 kannor, mä detta öfwermäl ej kunna ätalas. 4:0 Hemmans ägare pä Länder hafwa rättighet att enligt med izoo ärs Författning och med det wik, kor den söreskrifwer sammanslå de flere hemmansdelar, som med eget Folk och dragare brukas, äfwen i härr» delse att deras innehafwande jordbruk af flere det ware sig egne, arrende eller Boställs hemman, skulle befinnas belägne uti 2:ne särskilda Län som äro angränsande. 5:0 Skulle någon, det ware sig pä Landet eller uti Städeme, wilja uti sine werk nyttja särskilde pannor till afwerkniug och klaring, mä det wara tillätit, men den tillsammanräknade pannerymden får icke Utgöra större belopp, än hwartill han här osman är berättigad., Distiller pannor, som endast dertill nyttjas as 8 till ic> kannors rymd, ma hwar och en wara tillätit särskildt hofwa och begagna.
D e tvänne tyska författarne hafva här försökt sig på att skrifva en pjäs i den äkta franska lustspelsgenren o c h så till vida lyckats däri, s o m det hela är rätt roande o c h bjuder på ett par ganska originella figurer, m e n man märker d o c k - väl, att stycket ej är ett verk af den spirituelle fransmannen. A n d r a o c h tredje akterna bjuda emellertid på flere roliga scener, hvilka spela i en fransk kasern, där en hel Dreyfusaffär i miniatyr utvecklar sig, under det att publiken fägnar sig åt anspelningarna på moderna franska militärförhållanden. I titelrollen excellerar fru Lambert s o m en veritabel yrhätta, o c h i den på chokladpraliner och stora sedlar så frikostige chokladfabrikantens roll tog hr Gustaf Bergström oemotståndligt skrattarne på sin sida. H r r E. Wagner, Lambert och R. Wagner skötte förtjänstfullt öfriga mera framträdande roller, och ehuru premiérepubliken var fåtalig, " hade den dock roligt. * De m e d så stort intresse m o t s e d d a Jane Hading-kvällarne på Svenska teatern äro nu ett minne blott — men ett vackert, ett betagande m i n n e! Det bevisade sig, att den parisiska stjärnan kunde både glänsa o c h värma. Ljusstrå- larne sågo vi först — vi funno d e m briljanta, men kalla, ty vi v o r o ännu icke n o g känsliga att f ö r n i m m a de bleka, oändligt tina värmestrå- larna i detta ljus. Och så hette det efter de första föreställningarna: en öfverlägsen teknik, det är sant, i hvarje detalj m e d v e t e n o m sina medel o c h utnyttjande d e m med en fenomenal säkerhet, men d o c k endast medeibarhet, en glänsande yta utan djup! Efter hand började där vakna s o m ett nytt sinne i n o m oss, o c h vi blefvo mottagliga äfven för de osynliga vibrationerna från detta sällsynta konstnärskap.
» Gede 72500 Räfvåla 18000 — Gro. Bergsbo 15000 — D:o. Persbo 14000 — D:o. Starbo 18000 — D:o och Norrbärke. I Marnäs 31000 2100 D:o. Do. 93 Tillverkningens belopp i medeltal åren 1855—1857. Af slångoch manufakturjern Mr i medeltal vågfördt Verkens namn. Tackjern. Stångoch rnanufakturjern. Orter hvarifrån nedanstående råämnen hämtas. Centner. Centner. Centner. Malm. Tackjern. * Ludvika 21C00 Weslerbergslagen. Gonäs 11000 — Grangärde o. Norrbärke. Björnhyttan 25000 — I):o. * Klenshyttan 21000 — D:o. Hellsjön 33000 D:o. Snöån 10000 Oro. Björsjö 16000 — D: o. Bredsjö 15000 Oro. Masugn på stället. Nyfors — 0300 Ramsberg. Malingsbo — 13000 Weslerbergslagen. Billsjön Tunkarlsbo 14000 17000 — j Norberg och Skin(skatteberg. Norberg. - Westerby 20000 Norberg och Norrbärke. Tolfsbo — 1800 Oro. Wadh — 800 Oro. Hemshyttan 2000 — Oro. Morhyttan 20000 — Oro. Larsbo — 14700 Dro. Stimmerbo 11000 — Norrbärke. Flatenberg 20000 — Grangärde o. Norrbärke. Morgården och By . — 8000 D:o. Hagge 12500 D:o. Mattsbo 20000 — Dro dro och Norberg. Finnbo 17000 — Grangärde o. Norrbärke. Bommarsbo 28000 — Bispberg och Norrbärke. Gesberg 17000 —• Grangärde o. Norrbärke. Dro dro och Tuna.
– Får jag ej lof att bjuda herr Isander ett glas punsch? sade jag och bugade mig artigt. – Jo, det får herrn visst, sade Isander ganska lugnt och sjönk tillbaka på sin stol. Kyparen bar till oss en butelj och ett par stora glas. – Nusquam tuta fides, sade jag, under det jag fyllde på glasen. Denna fras yttrade jag utan affektation, helt enkelt, ungefär som jag skulle hafva talat om vädret. Detta gjorde också ett fördelaktigt intryck på min nya bekantskap. Han tömde sitt glas i ett drag och frågade derpå helt tvärt: – Hvad heter herrn? Jag nämnde mitt namn. – Jaså, det är herrn, som ... Alldeles, sade jag afbrytande, emedan min mening ingalunda var att tala om mig. Jag fyllde på Isanders glas och sökte leda samtalet på honom sjelf och hans lif. I början var han temligen förbehållsam, men blef språksammare i samma mån som vi nalkades bottnen af buteljen. Det dröjde länge innan han ville tala om sig sjelf, men eljest yttrade han sig utan någon tillkonstlad blygsamhet i alla ämnen, hvilka jag anslog. Hans åsigter voro vanligen skefva, alltid ensidiga, men han framställde dem med en kraftig och öfvertygande värma. I allmänhet tycktes han tillhöra adertonde århundradets skeptiska filosofer. Emellertid – sedan jag reqvirerat ännu en butelj punsch – blef han mindre förbehållsam i afseende på sitt eget lif. – Om ni så åstundar, sade han helt tvärt, skall jag berätta för er en episod ur min historia. – Det skulle intressera mig mycket. – Om så är, börjar jag straxt. Och Isander började verkligen sin berättelse. Men som hans sätt att berätta var något diffust, och som han allt emellanåt gjorde långa pauser för att stoppa och tända sin pipa, hade han icke hunnit afsluta sin historia, då klockan slog 12. – Jag skall förtälja resten en annan gång, sade han, och vi skildes. Sedan jag betalt och påtändt en cigarr, vandrade jag hem ... Som jag icke fann mig sömnig, satte jag mig ned vid mitt skrifbord och upptecknade hvad jag fått höra, väl icke ordagrant, men dock enligt med Isanders muntliga berättelse.
Verk uppbär dessa medel, och om 66 §• verkeligen tillkommit endast med iner afseende få hvad 30m existerade, då Grundlagen förfat - Ben 17 October f. 111. 2? tades, så ar det väl alt Riksens Ständer deraf nu kunni hämta nägol, som kan tjena till nytta äfven för framliden. Man säger, att denna åtgärd ej uppfyller ändamålet; då måtte man tänka sig ett ändamål och, om detta är, alt utan redovisning behålla medlen 2 år i StatsContoiret, så vinnes det ej; men om meningen är, att Staten så litet som möjligt skall generas roed bevillningar, så blifver det vunnit; och jig får yttra, att om RiksgäldsContoirets förvaltning sker sorn sig feör, och på sätt den, enligt Utskottens förslag, kan ske, skall 5 procents-räntan blifva så obetydlig , att det skall förundra kommande Ständer, huru låne-systemet med så litet kunnat drifvas. Hvad angar det Grefve Mörner yttrat, att Räkenskaperne ej skulle behöfva vara färdige i Tullverket, och att Riksens Ständers RiksgäldsContoir ej skulle halva rätt att granska dem och efterse, att de finnas ordentligt forde, så får jag fråga, om icke Riksens Ständers Revisorer numera äga att granska dem? När detta är förhållandet, synes mig som jag icke borde tänka mig något sådant.
Då likväl ifrågavarande behållning, ehuru hitintills icke använd, såsom otillräcklig för betäckande af kostnaderna vid någon särskild beställning, desto mindre kan anses obehöflig för det afsedda ändamålet, som flera behof för bildandet af en belägrings-artilleri-materiel ännu återstå ouppfyllda, anser Kollegium Revisorernes, äfven blott vilkorligt, framställda förslag om beloppets öfverlemnande till Riksgälds-kontoret ej heller böra till nådigt bifall föranleda. — 17G - Slutligen hafva Revisorerne, uti 6:te momentet, särskilda kassor och fonder, i afseende a krutoch salpeter-försälj ningsmedlen, anfört, att dessa medel, hvilka utgöra en af statsverkets ordinarie inkomster och aro till sitt liela belopp redovisade i Stats-kontorets räkenskaper, inga dels till Krigs-kollegii Artilleri-afdelning, dels till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen samt lefvereras derifrån till Kongl. Räntekammaren; i följd hvaraf Kollegii räkenskaper endast omfatta de dit influtna medlen. Ehuru denna framställning icke synes innefatta någon anmärkning eller ens uttala den åsigt, att någon ändring af den ordning, som i berörde hänseende hittills iakttagits, vore al behof påkallad eller önskvärd, har Kollegium likväl trott sig böra i underdånighet förmäla, att då berörde medel slutligen skola ingå till Kongl. Ränte-kammaren och redovisas i Stats-kontorets räkenskaper, det ©tvifvelaktigt betraktats såsom en öfverflödig omgång, att från länens Ränterier först inleverera beloppen till Kollegium, för att redovisas i dess ärs-räkenskap och att derefter, för enahanda åtgärd, öfverlemna desamma till Stats-kontoret. Kollegium framhärdar, med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligt.igste tjenare och undersåter, J. O. NORDENSVAN. S. C. NISSER, Stockholm den 26 Januari 1851. Angnst Reetz. Kongl. Krigs-kollegii
Äro alla dessa förhållanden verkligen grundade, så måste följa, att hvarken någon minskning i sedelstocken eller några restriktiva och prohibitiva tull-författningar kunna hindra de ädla metallernes export ifrån Sverige. Båda dessa medel hafva helt andra verkningar, än de hvilka man dermed åsyftar. Metalliska kassans exporterande kan efter min tanka endast på 2:ne sätt någorlunda hämmas och förminskas. Det ena är, alt exporten af silfver från Sveriges Bank blir dyrare och svårare att verkställa, än från andra Banker. Så länge Norska Banken endast hade sitt utvexlings-kontor i Trondhjem, så exporterades icke något silfver derifrån, emedan omkostnaden och lidsutdrägten blef större dervid, än alt införskrifva det från andra ställen; men sedan utvexlingen äfven börjat i 28 Bil. till Banco-Utsholtets Betänkande, JV:ö 29. Christiania, så exporteras, enligt hvad man sett af Norrska tidningar, från »less Bank, silfver lika så väl som ifrån Slockholm, oaktadt det icke är anledning att . antaga, att Norrige har undervigt i sin handel. Af samma skäl exporteras sällan silfver om vintern från Sverige, emedan transporten gör det dyrare, och cm man antager, att Svenska Banken lag l. ex. i Fahlun, så skulle exporten af dess silfver, äfven om sommaren derigenom betydligen fördyras och exporten till en viss grad hämmas. Ingenting vore lättare, än att på detta sätt freda Bankens silfver för en större export, utan att derföre Banken upphörde att inlösa sina sedlar med silfver. Men en sådan sak skulle icke nu vinna bifall, och mola många svårigheter, hvarföre den endast lör fullständighetens skuld här nämnes. Det andra medlet, att på en naturlig väg freda Bankens silfver, lill en viss grad, för export, vore att införa det Skotlska Bank-systemet, enligt hvad jag förut anmärkt.
Hukat-summan 59,850/(3, motsvarar å 102 skill, silfver 127,182:18.— Silfver-tillgång alltså på det hela 4,862,612: 33. Likmätigt Banko-Reglementets 123 §. får Sedelstocken derutöfver hiigst utgöra 20,000,000: Summa Banko R:dr 32,966,967: 8. I 0 §. 4. Gemensamt, med Fullmäktige i Riksgälds-Konlorel, hafva Banko - Val af I.eFullmäktige, vid nästlidet års slut, valt ledamot i Götha Kunal-Direk‘^a^uulattion samt under innevarande är Revisor, att å Bankens och RiksgäldsDirektion. Kontorets vägnar i revisionen al Götha Kanal-Verks räkenskaper deltaga. §. 5. Återstoden af Bankens andel i kostnaden för en å Carlsborgs Kostnaden fästning uppförd särskild byggnad, a i sedd till förvar af Bankens red-ningåcarlsbarheter, har, uppå Kongl. Majlis och Rikets Krigs-Collegii reqvisition, bor9 af en blifvit under den .41 sistförflutna Juli från Banken utanordnad nied Våtanken " B: k o R:dr 24,000. §. G. Sedan Fullmäktige lill Banko-Utskottets pröfning oell stadfästelse Ordningsöfverlomnat uppgjorda förslag till såväl Ordnings-stadga för Fnllmäk-J.^^^^ liges expedition, som tjenslgöriligs-ordning för Fiskals-Kontoret, samt Expedition Utskottet, i anledning deraf, under den 28 sistlidne Juli, sig utlåtit,sa~nf T3en*^~ ,-,•1 01 1 -r 11 -n tt 1 ° gonngs-ord att, då Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets derom gjorda (ramningen för ställning, berättigat
Men jag skulle känna dig illa, om jag kunde tro dig vara i stånd att misstänka, det jag genom öfvertalning eller andra medel förmått den goda enkan att till kyrkans eller ditt förfång, men till min egen förmån ... – Godt, godt! inföll biskopen med en förkrossande blick på den korthalsade. – Hvad skänker dig enkans testamente? Med en ny suck, som smakade starkt af hemlig förbittring, svarade den korthalsade, i det han slog ned sina ögon: – Den ädla Apollonia har för de ringa, men hjertliga omsorger, hvarmed jag omgifvit hennes sjukbädd, bestämt mig till egare af hennes yppersta skatt, – trenne, i en kristallflaska förvarade skäggstrån af martyren, den helige Polykarpos. – Afundsvärde! utbrast biskopen med hycklad förtjusning, medan ett hånlöje, som han ej kunde tillbakahålla, spelade kring hans läppar. – Ja, jag är i sanning afundsvärd, instämde Eufemios, tuggande på sina naglar. – Jag skulle vilja byta med dig, fortfor biskopen, – om ej det punktliga uppfyllandet af den fromma Apollonias testamente vore oss en helig plikt. – Nej, nej, jag byter icke. Du får ej fordra för mycket af mig, o fader! Jag byter icke. – Men nu till något annat, fortfor biskopen med klarnadt anlete, vandrande upp och ned i det trånga, aflånga rummet. – Du skulle i dag på förmiddagen uppsöka Juden Baruk. – Jag fann honom hemma. – Och du förmådde honom att meddela hvad vi vilja veta? – Ja, efter någon svårighet. – Jag inskärpte, huru du skulle gå tillväga, och känner för öfrigt din skarpsinnighet. Huru mycket är Karmides skyldig honom? Eufemios framtog under sin kåpa ett papper, som han räckte biskopen. Denne genomögnade det och utbrast: – Han är en förfärlig slösare. Detta kan icke fortfara länge. – Jag sade detsamma till Baruk. – Med hvad verkan? – Då jag påpekade möjligheten, att de säkerheter, han erhållit, torde blifva otillräckliga att betrygga honom mot förluster, blef han likblek och darrade. – Såå?
Dä Stats-Utffoktet nogsamt insett, at til Secreterare-tj enstens bestridande hos ^uliitius-Ombudsman - 240 Den 8 Marö. Mannen erfordras, i anseende til ^ukinL-Ombudsmannens widsträckta befallning, en person af särdeles bave skicklighet, erfarenhet ock) kunskaper; sä har ock Utskottet trott sig i dest förslag til sullitiTOmbudsmannens Lantrlie, böra proseckera ett högre arfwode för denne Tjensteman, än hwad för Secreterare i Hof-Rätterne och Lollegierne allmänneligen bestas i Lön. Utom Secreterare» i f. d» Lantrlie-OolleZium och Secreterare» i Kammar-Oou IsAium, för hwilka hwardera bestäs 400 R:d. i ärlig Lön, njuta Secreterarne i HofRätterne och be öfrige Lollegienre icke öfwer ZZZ R:ds lön, men wäl någre ibland dem ännu mindre. StatsUtskottet kan således icke tilstyrka någon tilökning i det arfwode Utskottet för .fultitiss-Ombudsmannens Secreterare föreslagit, säsom warande högre, UN hwad Secreterare j Rikets Lolle^ier med ofwannämnde undantag i allmänhet bestas. Men som Min Ombudsmannen, o,iligt 103 §. i Regeringsformen, 5 §. i Riksdagsordningen och 8 H. i den för honom utfärdade Inliruckio», är Ordförande Uti den Oommitee som til Tryckfrihetens ward, af Riksens Högloft. Ständer kommer at förordnas: