Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Möjligen skall härvid anmärkas, att ett sådant stadgande komme att för ett stort antal torpare, backstugusittare och dylika personer, hvilka icke erlägga några kommunalutskylder, medföra befrielse från dem hittills åliggande skyldighet att i kostnaden för kyrkobyggnad deltaga; men om dessas ekonomiska ställning verkligen är sådan, att de böra från allt deltagande i kommunal-onera vara befriade, synes det vara i församlingens eget intresse att heldre bereda dem all möjlig lättnad, än att genom bördors påläggande betaga dem möjligheten till bergning. Det bidrag, församlingen af sådane personer erhåller ena dagen, nödgas den kanske i form af fattigunderstöd återgälda den andra; och utom det att vinsten sålunda reducerar sig till intet, kan äfven med skäl ifrågasättas, huruvida, då rättigheter och skyldigheter böra stå i ett någorlunda jemnt förhållande, det ens kan anses med rättvisa förenligt, att den skall biträda vid kyrkobyggnad, som icke eger i öfverläggning och beslut derom deltaga. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer mätte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit, med ändring af hvad lag och särskilda författningar innehålla angående skyldighet att deltaga i kyrkobyggnad, samt med undantag en dast för säterier i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, derför särskilda föreskrifter äro gällande, täcktes i nåder förordna, att till byggnad och underhäll af kyrka med hvad dertill hörer: såsom klockstapel, kyrkomur, socknestufva och fattigstufva, utgöras byggnadsvirke, körslor och annan kostnad af egare utaf fastighet af hvad slag som helst, efter det fastigheten åsätta fyrktal, samt dagsverken af samtlige socknemännen, likaledes efter det fyrktal, en hvar har sig åsatt.
De voro det danska landtmannapartiet med starkt demokratiska tendenser i motsats till de förras bildnings-aristokratiska och stadsborgerliga anläggning. Liksom de national-liberala, voro bondevännerna delade i skandinaver och icke skandinaver, och de bondevänliga skandinaverne,bland hvilka funnos inånga grundtvigianer, omfattade skandinavismen med nästan större konseqvens än de national-liberala; åtminstone hade flere af bondevännernes ledare uttalat sig med större bestämdhet än de national-liberale, hvilka numera i detta, såsom i annat, drefvo en balanserings-politik. Så yttrade en gång Gert Winther på riksdagen helt öppet: » Jag hyser en lefvande önskan, att en förening kunde ega rum mellan de tre nordiska rikena! * Den på sin tid inflytelserike J. A. Hansen försvarade i sitt organ, Morgenbladet, skandinavismen mot anhängarne till absolu-tisraen och helstaten. Redan 1858, alltså under sjelfva helstatstiden, skref han: » Det är vår innerliga öfvertygelse, att frälsning är möjlig endast om helstatsförfattningen upp-häfves och vår ställning betryggas genom ett innerligt och lika berättigadt förbund med brödrarikena Sverige och Norge ». Grundtvigianska bondevännerne voro likväl de varmaste skandinaverne, emedan äfven nationalkänslan hos dem antog en religiös karaktär. En bland bondevännernes främste politiske män var Hans Rasmussen de Carlsen af gammal jutländsk odalslägt, fideikommissarie och hofjägmästare, ledamot af riksråd och riksdag, hofman och folkman, älskvärd i sitt väsende och slug i sina planer. Carlsen var en af dem, som under mitt uppehåll i Köpenhamn biträdde det då uppgjorda förslaget, hvars tillskyndare för öfrigt nästan alla tillhörde bondevänpartiet. Genom sin karaktär och ställning, som skaffade honom inflytande åt många olika håll, ansågs Carlsen af sina meningsfränder särdeles lämplig att befordra förslaget både hos riksdag, regering och hof. Den kyliga hållning, Halls anhängare iakttogo mot Monrad, gjorde att denne måste känna behof af understöd från annat håll, och då de nationella bondevännerne lemnade honom sitt understöd, borde äfven de å sin sida kunna göra räkning på att han lyssnade till dem.
Sedan Riksens Stander lära ar ''Lerås Riksgalds-Lommr hafwa updragit ar besör - Den 29 Mars. e. m. 1291 "ja Ränte» och Oapit.al8 - betalningarne af de ks> "tnotjffe Länen, hwarpä Stats-Lontoiret utgifwit "förbindelserne, torde Fullmägtige i Riksgalds-Lon"toiwt genast böra genom en kungörelse i Allmän» "na Tidningarne tilkännagifwa, at de nu förfallande Räntorne uti bemälte Lontoir kunna lyftas; "och förestär Kongl. Maj:t, derjemte i Räder, ac "den til Riksens Ständers ^position pä Kongl. "Nante-Kammarens Wexel-kanco-Näkning insatte "Behällningen af de patriotiske Länen och Gafwor» "ne, utgörande N:d. 190,056: 41 tz. z r:st. matil "Riksgälds-Lontoiret öfwerlemnas. "Kongl. Maj:t förblifwer Riksens Sländers "Srats-Utskotr med all Kongl. Nåd och ynnest wäl» "bewagen. Stockholms Slott den 21 Martil 1810. cäkL.. lstans starta. I anledning häraf, får til Riksens Högloft. Ständer Stats-Urskotter wördsammeligcn hemställa, at Riksens Högloft. Ständer behagade hos Kongl. Maj:t i underdänighet anhälla, dec KonglMaj:r täcktes lära Nädig befallning til Kongl. Stars-con* toiret afgä, at, jemte förteckning ä de patriotiske Längifwarne, äfwen til Riksgälds-tsoinoiret öfwer» lemna den ril Riksens Högloft.
För att visa huru svårt det är att handskas med den nuv:de organisationen af vår krigsförvaltning, får jag erinra om att, sedan vid såväl 1853—54 som 1856—58 årens riksdagar medel blifvit anslagna för deras handhafvande, ett särskildt kommissariat måste förordnas, emedan Krigs-Coll. förklarade, att det icke var öfverensstämmande med dess former att handlägga dylika mål. När det finnes ett sådant passivt motstånd inom sjelfva Collegium, gör man orätt i att kasta ansvarigheten på en annan person. Jag klandrar icke det civila elementet, utan jag konstaterar endast ett faktum. Då detta element icke förstår något af det rent militära, är det klart, att det skall fasthålla vid det gamla, då det derigenom vet sig icke göra något opassande. Gr:n har vidare tolkat några af mig nyss yttrade ord på ett oriktigt sätt. Då jag framställde såsom den säkraste kontrollen, hvilken kunde finnas på en afdelnings-chef, för att han icke skulle öfverskrida sin rättighet att assignera ut medel, att han skulle ledas af fruktan, då han alltid hade öfverordnade myndigheter, för hvilka han måste ansvara, yttrade Gr:n, att den, som låter leda sig af fruktan, har en dålig rådgifvare. Tanken är mycket riktig, men ej fullt tillämplig här. Ofvertygelsen om det rätta kommer ju alltid att leda honom, men å andra sidan är ju alltid kontrollen till under den förutsättning att ban kan öfverskrida sin befogenhet. Gr. Mörner har vidare yttrat sig vara hågad för en 4:de afdelning. Jag frågar eder, Mina Hrrl om någon vill uppdaga för mig hvilka ärenden kunna utgöra denna särskilda afdelnings verkningskrets, hvilka ärenden kunna vara fristående och till hvilkas afgörande militärisk kunskap ej anses böra erfordras?
Skulle likväl Eders Kongl. Majit finna en så organiserad centralsty< reise för dyr eller för kollegialt sammansatt, hemställer jag i underdånighet, om icke Eders Kongl. Majit, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad skolrevisionen föteslagit, skulle täckas åt ecklesiastik-departementet utverka ett årligt anslag af 3,000 rldr banko, att användas till arfvoden åt serskildt för beredandet och behandlingen af undervisningen rörande ämnen utsedde personer med speciel kännedom och erfarenhet af desamma. Stockholm den 9 November 1847. F. O. Siifver stolpe. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1847. Läs e -Or il n ing (att tjena såsom exempel.) Timmar. I. 11. Timmar. IV. V. VI. VII. VIII. 7—9. Religion. Religion. 7—-j Religion. Religion. Religion. t Religion, t Filosofi. Religion. Filosofi. Religion. Filosofi. Måndag. 1 0—12 Skrifkonst. Skrifkonst. ‘10—1 2 A. Franska. B. C. Latin. A. Franska. B. C. Latin. B. Mathematik. Latin. Mathematik.: Latin. Mathematik. Latin, Mathematik. Latin. 3—5 Svenska. Svenska. 3—5 Tyska. Tyska. D. Tyska. E. F. Grekiska. Tyska. Grekiska. Tyska. Grekiska. Tyska. Grekiska. 7—9 Svenska. Tyska. 7—9 Historia och Geografi. Historia och Geografi. Historia och Geografi. Historia och Geografi. Historia och Geografi. Historia och Geografi. Tisdag. Mathematik. Tyska. D. Engelska. E. F. Grekiska. D. F. Engelska. E. Grekiska. Engelska. Grekiska. Engelska. Grekiska. 3—5 Historia och Geografi. Historia och Geografi. 3—5 Svenska. Svenska. B. Svenska. ^ i Svenska. ) Latin. Svenska. Svenska. Latin. Svenska. Svenska. Latin. Svenska. Svenska. Latin. 7-9 Naturkunnighet. Naturkunnighet. 7—9 A.
Han drev långsamt omkring på de skuggiga gångarna i parkens norra del. På en soffa under en fläderbuske med grönvita blomkvastar satt ett mycket magert gammalt fruntimmer med händerna i kors och blinkade mot solen. En flaska eau-de-cologne stack upp ur den grönaktiga sammetsridikylen, som en gång varit svart. Hon satt där och nickade och blinkade... Tomas kände med ens en häftig lust att sitta just där detta gamla fruntimmer satt, under denna blommande fläderbuske, sitta där och blinka mot solen och se ut över all den sammetsmjuka grönskan. Om hon ändå ville resa sig och gå! Hon hade säkert suttit där i flera timmar. Skulle det inte kunna intressera henne att se, hur det ser ut i den andra ändan av Humlegården? Tomas gick förbi henne; efter ett par minuter vände han och gick samma väg tillbaka. Soffan stod tom. Det gamla fruntimret gick på darrande ben vägen nedåt, stödd på sitt grönaktiga paraply. Nu hade hon också en liten hund med sig; det var samma lilla hund, som för en liten stund sedan hade kommit fram till Tomas i vattenbutiken och fått tre pepparkakor. Tomas satte sig under den blommande fläderbusken. Det är visst en lyckodag i dag, tänkte han. Jag behöver ju bara önska en sak, så går det strax som jag vill. Det var lugnt och tyst. En domnad efterton av gatornas och torgens buller trängde fram, avlägsen och främmande som från en annan värld. Vinden gnolade något för sig själv i de stora, gamla träden, ett långt stråkdrag, som svällde ut och tynade av och somnade bort. Två gula fjärilar fladdrade fram och åter som levande flarn av ett silkespapper eller som gula rosors blad, vilka ett vindkast slitit lösa från deras stjälk och drivit ut på flykt, på irrfärder, i fladdrande oro... Och vinden låter dem aldrig finna någon varaktig stad och unnar dem icke att vila; han driver dem att närma sig varandra och fly varandra och att åter närma sig...
Jag tror mig således äga Fullt skäl, att an3 se de af BevillningsUt*kottet uppgifna BeviH-i ringsgrunder såsom de säkraste och till tidens skick lämpligaste; utan att i minsta måtto dela den farhåga för en deraf uppkommande giundskatt , som blifvit framställd; enär Riksens Ständers rätt att beska t > sig sjefve aldrig kan förminskas af de grunder, som för en sådan Beskattning antagas, hvilka i en eller annan form alltid måste blifva nödvändigt* så länge Bevillning skall utgöras. Och lika så litet kan jag inse någon vådlig het i Bevillningsutskottets försök, att bestämma en viss Minimi-afgift å Landets Fastigheter, till förekommande af osäkerhet i B-rvillningsSumman, med alla deraf följande oläeenheterr hvilket dessutom, så väl sorn hela Bevillningsstadgan, kommer ati Riksens Ständers pröfning underställas. Af allt detta drager jag den slutsats, att om också det nya Systemet möjeligen kan bringas till verkställighet, då Rikets Penningeverk en gång hunnit till stadgad säkerhet och jemte förökning i konstflit och p:oduction iörmått bereda en mera allmän välmåga och en me^a be4 stämd Opinion, är det åimirv-tone i närvarande period alldeles olämpeligt i jemförelse till det af BevillningrUtskottet föreslagna , hvars antagande jag vördsammeligen tillstyrker. 376 Dea 24 Martil, f. m. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Herr af Brinckman. Grefve Mörner, Adolph Goran: Jag har icke ämnat tala om grunderne för Bevillningen, hvarom man visserligen kan hysa skiljagtiga tankar, och hvilket ämnes utredande i min när* varande ställning jag tror icke lil höra min ber fattning. Jag anhåller blott, att få tillkännagilva min förundran öfver några idéer, jag hort yttras, hvilka förekommit mig särdeles oväntade, samt att få b svara några anmärk-: ringar, hvilka blifvit fr anställde.
Revisorerne hafva emellertid, vid den anställda undersökningen, funnit, att följande afvikelser från författningens föreskrifter ägt rum, nemligen: att, den s. k. journalen icke finnes genomdragen med Öfverdirektörens sigill, ej heller paginerad, hvarigenom all visshet saknas derom, att icke defekter i journalen förefinnas; att stadgandet om vederbörandes skyldighet att med sin underskrift för hvarje dag bestyrka journalens riktighet ofta icke blifvit följ dt, och att den föreskrifna nummereringen af hvarje inlemnad post jemte inlemnarens förteckningar, hvarmed påtagligen afses, att dessa förteckningar, af hvilka, såsom förut nämndt är, den ena bör protokollet biläggas, skola erhålla samma nummer, sorn den i journalen antecknade posten, icke blifvit iakttagen. — I öfrigt har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, dels att, ehuru instruktionen bestämmer i 7 att “Kontrollören skall a de vanliga stämpeldagarne, samt eljest, så ofta som göromålen “det fordra^ vara vid Kontrollkontoret tillstädes samt derjemte för de verkställda “profvens riktighet ansvara;" och i 15 §.: “att han, eller den Amanuens, som probe“ringsjournalen för dagen fört, bör, så snart ske kan, sedan profven blifvit verkställ - “da, uträkna och i journalen anteckna den kontrollafgift, som för hvarje inkommen “post skall erläggas," — Kontrollören likväl, så vidt af den erhållna journalen kunnat inhemtas, icke någon enda gång under ifrågavarande båda år öfvervarit proberingen och stämplingen, dels ock, att då, enligt 10 §., Öfverdirektören är pligtig att sjelf besöka Kontoret och vaka deröfver, att Kontorets tjenstemän behörigen uppfylla sina åligganden, dylika afvikelser från gifna föreskrifter ändock kunnat äga rum. Af hvad sålunda förekommit hafva Revisorerne full anledning anmärka, att, i följd af vederbörandes underlåtenhet att ställa sig författningarnes föreskrifter till efterrättelse, all verklig kontroll för närvarande saknas å kontrollstämpelmedelsuppbörden i Stockholm. G. — 42 — Avesta Krono-inspektion. Räkenskaperna, granskade i Kongl.
De af Utskottet nu anlörde ytterligare skäl hafva ej ändrat min öfvertygelse. Jag kan icke föreställa mig, att en Nation, sorn å den ena sidan fortgår i upplysning och medborgerlig frihet, skulle å den andra återgå till den råhet i lynne och seder, sorn kunde föranleda till en ökad stränghet i dess Straff-lagar. Jag kan icke för min del bifalla, att de mildare lagar, införde af en mera oinskränkt Konung, skulle af-j skaffas under ett friare Regeringssätt. Det är i min tanka emot alla Länders och tiders erfarenhet att grymma Lagar minska brottens antal. Jag vill ej uppehålla denna upplysta Samling med framläggande af de skäl, som tala emot en sådan sats, utan instämmer fullkomligen uti hvad Grefve Spens och Friherre Cederström i detta afseende yttrat. Jag tror rätta sättet att förer komma brott, vara det, att bereda tillfälle för de fattigare FolkClasserne att med arbete förtjena deras utkomst. Allmänna säkerheten tryggås då bättre genom noga handhafvande af rättvisa och mänskliga Lagar, än genom Strafflagar skärpta utöfver det förhållande, sorn bör vara emellan brott och straff. Våra äldre Lagars förträfflighet berömmes med skäl, men de innefatta likväl stadganden, som bära stärn. Den 21 Maji. 29 pel af grymhet, och dessa äro långt för detta ogillade. Jag kan ej förmoda , att man vill återkomma till den tid, då trolldom och vid-' skepelse straffades med döden. Jag åberopar för öfrigt hvad jag redan förut i detta ämne haft äran anföra och yrkar för min del afslag å Utskottets Betänkande i hela dess vidd. Herr Stråle, Nils Wilhelm'. I alla öfverläggningar, der skiljagtiga meningar uppstå, bör man alltid först bestämma, hvaruti man skiljer sig , och om man sedermera söker att bestämma hvad som är rätt, icke hvilken har rätt , skall man snart träffa sanningen. De hufvudsakligaste anmärkningar , som blifvit gjorda emot Utskottets Förslag, grunda sig derpå, att man ej kan mäta en människas lif emot en annans egendom. Antagandet af denna anmärkning skulle förutsätta, att Brottmåls* Lagen grundade sig blott på Vedergällningsrätt :
Deremot innehåller Utsk:s tillstyrkande i N:o 47 till bifall af hvad komiterade föreslagit och K. M. jemväl gillat, alt bågskatten måtte i Herjeådalen upphöra, och i dess ställe mantalspenningarne erläggas med 6 sk. på hvarje person. Det är således 2 sk. b:co för hvarje mantalsskrifven person, man och qvinna, som komiterade tillstyrkt och K. M. jemväl skall hafva gillat, må efterskänkas. Ur komiterades betänk. har Utsk. inhämtat, att då mantalspenningar inom Herjeådalen utgöres med 4 sk. och bågskatten jemväl med 4 sk., lika af man och qvinna; titeln bågskatt, kunde upphöra och mantalspenningarne ökas till jemt 8 sk., utan att någon rubbning i Statens inkomst uppkomme eller de skatlskyldiges utgifter förökas. Något skäl för den föreslagna minskningen af 2 sk. i den så kallade bågskatten har af Utsk. icke blifvit anfört, men komitéens förste ledamot Hr landshtn i Jemtland har förmodligen önskat göra sig förtjent af landskapet genom denna nedsättning af 2 sk. i de personella utskylderne, och Utsk., utan alt något skål för denna nedsättning blifvit anfördt, tillstyrkt bifall. Detta utgör ytterligare ett litet tuppfjät på den kommunistiska banan, dit man söker leda Svenska folkets representanter och hvarigenom man vill etablera rättigheten hos R. St., att efterskänka grundskatter inom en provins och förflytta afgifter af grundskatts natur till be vill nings-t itel i en annan; dervid nedsätta den sednare under hvad den förra var, och dymedelst bereda behofvet af att andra menigheter eller personer får fylla bristen i statsbehofvet för hvad till några blifvit efterskänkt och det utan alt nedsättningen i behörig ordning blifvit sökt, än mindre pröfvad och bifallen i laglig ordning, utan endast för att minska en titel bland statsverkets inkomster. Banan, en gång beträdd, leder påtagligen till den följd
Hvad sista inkastet angår, vill jag icke neka, att detsamma synes ega en viss betydenhet. Men förhållandet är ju enahanda med all beskattning för samhällets uppehållande. Hvad en betalar kommer andra till godo och tillämpningen deraf på förevarande fall förekommer mig så mycket naturligare, som ändamålet dermed är att i sin mån befria vårt eget land från skatts utgörande till främmande länder. 3:o) Vidare reserverar jag mig emot Utskottets beslut att borttaga nu gällande utförselstull å ben, lumpor och sparrar, samt att förkasta det af Regeringen framställda förslag om utförselstull å så kallade pitprops samt staketstolpar m. fl. trädvaru-artiklar af ringare dimensioner. Erkännande rigtigheten i allmänhet af den sats, att exporttull utgör en beskattning å producenten, utöfver den, som drabbar honom för vinsten å hans rörelse, och således är obillig, anser jag dock i vissa fall dennes intresse böra vika, om det menligt inverkar på det allmännas fördel. Detta anser jag förhållandet vara med de ofvannämnde artiklarne. Oarbetade ben och lumpor äro icke produkter af någon industri, men de äro vigtiga materialier för befordrandet af särskilda industrigrenar: kreatursbenen användas med fördel såsom gödningsämne, och lumpor äro råämne för papperstillverkning. Af denna anledning anser man ock i de flesta andra länder deras utförsel böra försvåras eller förhindras. Sålunda är utförselstull åsatt kreatursbeu i Noriges, Danmarks, Tyska Tullföreningens Finlands och Belgiens tulltaxor, ett förhållande som jemväl eger rum i afseende å lumpor i Nederländerna äfvensom i alla nyssnämnde länder med undantag af Belgien, der denna artikel, likasom i Frankrike, är aldeles förbjuden till utförsel. Utskottet åberopar såsom skäl de med insamlandet af dessa ämnen sysselsatte fattiges fördel. Det är samhälls-åliggande att sörja för de fattigas underhåll, men att en lättnad i detta underhåll tillvägabringas på bekostnad af industriens hämmade utveckling, kan väl svårligen stå tillsammans med goda statsekonomiska grundsatser. Jag har likaledes inom Utskottet påyrkat exporttull å trädvaror, åstadkomne af omogen skog.
Man bar sett, att enskilde vid sådane tillfällen icke göra sig samvete af alt vinna så mycket som möjligt på Stålens bekostnad. Deremot, om en större del af ortens innevånare hafva fördel deraf, att företaget kan utföras för godt pris, så bildar sig derstädes en allmän anda att med välvilja gå företaget till mötes, Iwilket gör det möjligare att för någorlunda godt pris utföra detsamma. Detta är en af de stora förmå- * nema af att lemna den enskilde tillåtelse att bidraga till arbetet. Man har ofta sett huru nyttigt det är att enskilde få deltaga i arbetsföretag och man har sett att, då t. ex. ångbåts-bolag bildat sig, Den 22 September, e. m. 181 sorn drifvit ångfart på en och samma ort, så hafva alltid de redare, som varit bosatte inom orien, bättre bedrifvit sitt förelag, än de, som icke varit det. Således är det ganska säkert, att om enskilde personer få deltaga i kostnaderne för stambanorna och derigenom blifva intresserade för att de byggas för möjligast bästa pris, så är det också sannolikt, att det skall verka ganska välgörande för det hela, ehuru detta välgörande inverkande icke är af den vigt, alt man för detsamma bör upoffra den ändå vigligaré fördelen, att Staten ensam får administeca banans ty endast derigenom erhåller man visshet, att icke något trångt lokalintresse kan göra sig gällande vid administrationen. För att förekomma detta har majorititen inom Riksg:s-afde!n. framställt ett efter min öfvertygelse ganska ändamålsenligt förslag, hvilket äfven af Hr Bildt blifvit uplaget. Man har emot detta förslag egentligen anmärkt, att då banornai alla fall skulle kunna blifva anlagda på Statens bekostnad, och då vilkoren för de enskildes deltagande icke skulle blifva obligatoriska, skulle svårligen några enskilda komma att deltaga i kostnaderne för jernvägs-anläggningarne. Hvad först beträffar att de enskildes deltagande skulle göras obligatoriskt, anser jag sådant icke böra ega rum.
Första yttrandet bifölls och det sednare återremitterades; N:o 95, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående erforderliga medel för behöfvandes undsättning i missvextår, bifölls; N:o 96, i anledning af väckt fråga om beredande af ersättning utaf allmänna medel för förluster genom inträffad hagelskada, bifölls; N:o 97, i anledning af ånyo väckt fråga om afskrifning af Statsverkets fordringar för Norrbottens och Westerbottens län meddelade undsättningar, bifölls; och N:o 98, angående ett ytterligare låns beviljande för hamnbyggnaden vid Wadstena, återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Bevillnings-Utskottets Betänkanden: N:o 5, i anledning af väckt motion, angående särskild bevillning till grundläggandet af en allmän pensions-anstalt för ålderstigna behöfvande; Bih. till R. St. N:o 6, i anledning af väckta motioner om ändring i nu gällande föreskrifter, angående de s. k. stämmoböternes fördelning; och ' N:o 7, i anledning af väckt motion, om skyldighet för personer, som ega en årlig bestämd ränte-inkomst af utlånade kapitaler eller undantag af hemman att med en viss procent deraf bidraga till fattigförsörjningen i den församling, inom hvilken de bo. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer: N:o 82, i anledning af återremiss utaf l:sta mom. af Utskottets Betänkande, N:o 71, och N:o 83, i anledning af återremiss utaf Irsta mom. af Utskottets Betänkande Nro 73. Den 28 April. Från Eederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos följande Stats-Utskottets sedan den 24 innevarande månad bordlagda Utlåtanden: