Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Linder afbidan af den allmänna förordning örn Fattigvården, sorn Riksens Ständer önskat i har emedlertid genom Kongl, kungörelsen deri 14 Februarii 1811 blifvit stadgadt: att skyldigheten till de fattiges försörjande, vare sig äldre personer eller barn, åligger hvar och eri, som icke sjelf är i behof af ändras hjelp: samt att de Beslut, som af Städer eller Församlingar på landet genom pluralitet, beräknad efter det å hvarje ställe i sådana frågor vanliga omröstningsSätt, vidtagas om afgifteri till de fattiges försörjande, mågäj sedan Kongl. Maj:t dem pröfvat och gillat, förbinda dem, hvilka, oaktadt före - Betänkand* om Fattigvården i Riketi 95 gången offentlig kallelse, varit frånvarande eller ock till beslutet nekat, äfvensom dem, hvilka sedermera inflytta till staden eller församlingen. Kongl. Förordningen den 3 Julii 1811 påbjuder, till de fattiges underhåll, årliga afgifter af Sjöfolk, nemligen för Skeppare 1 R:dr, Styrmän, Konstaplar och Timmermän 24 sk., Båtsmän, Matroser, lätta Matroser och Jungman 12 sk., samt Kockar, Kocksmatar, Gossar och andre, som jemte kost ombord njuta någon aflöning, 4 sk.; hvilka afgifter skola erläggas vid förhyrhingeri. Kongl. Förordningen angående Socknestämraor och Kyrko-Råd den 26 F'ebruarii 1817 utstakar deras befattning med fattigvården. Slutligen må härvid anmärkas Kongl. Förordningen om allmänna Arbets-inrättningarne i Carlskrona och Vadstena den 33 Augusti 1819; enligt hvilken Konungens Befallningshafvande éga att, under vissa stadgade iakttagelser, till arbete derstädes på obestämd tid döm ma lösdrifvare af mankönet, då de besvära Allmänheten med tiggeri* och utrymme saknas till deras intagande i särskildt arbetshus, söm uti Länet kan vara inrättadt, samt sådane manspersoner, hvilka Undergått bestraffning för tjufnad och äro såsom lösdrifvare att anse.
Banco, hvilka af Stats-Contoret blifvit förskjutne till åtskillige fri-cadetters af de 3:ne ofrälse Stånden underhåll, ifrån år 1821 till år 1829 samt till Pension åt numera aflidne General-Lieutenanten Suremain, och hvilka sednare förskott Kongl. Majit genom Nådiga Bref den 17 April och 21 Maj i83o förordnat böra af Barthelemy-fonden ersättas, så fort dess tillgångar sådant medgifva. Kongl. Majit äskade icke af Svenska Stats-Verket eller Bih. till R St. Prot, 184-5. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 23 Höft. 1 2 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:r 258. af framdeles från Colonien möjligen inflytande tillgångar, någon ersättning för de af Kongl. Maj:t för densamma utgifne förskott, eller något bidrag till infriande af de i Barthelemy-fondens namn upptagne lån; men Kongl. Maj:t föreslog Rikets Ständer att låta afskrifva Stals-Contorets forrberörde fordran för fri-cadetters underhåll och utbetald pension åt Generalen Suremain, helst Colonien i alla fall för det närvarande saknade tillgångar till dess gäldande. Då af den förflutna tidens erfarenhet kunde slutas, att för moderlandets handel och industri, under vanliga förhållanden, icke vore att påräkna serdeles gagn af denna aflägsna besittning, hvadan bibehållandet deraf ej heller syntes innebära någon fördel för moderlandet, har Kongl. Maj:l af sådan anledning tillika föreslagit Rikets Ständer att, i öfverenstämmelse med deras redan den 8 Juli 18:8 fattade beslut, uppdraga åt Kongl. Maj:t att, så fort tillfälle kan dertill sig yppa, till någon främmande magt afträda Colonien S:t Barthelemy på de förmonligaste vilkor, som för Svenska Stats-Verket slå att erhålla.
De oupphörliga jordklyfniugarne fortgingo det oak - Sammansatta Lat/- samt Allm. Bese.- och Eicon.-XJtsk:s Betänk. N:o 28. 5 (adt och bortblandade de gamla hemmanens och merändels äfven sjelfva byarnes gräusor, understundom äfven skillnaden emellan socknar, om eljest någonsin fullständiga rågångar å marken i denna landsort varit dem emellan bestämda. Lika mycken osäkerhet, som denna egoblandning måste medföra i eganderätlen, enär derför egentligen endast i folkets minne och berättelser, ej å kartor och handlingar, ett stöd kunde sökas, lika mycken kostnad och besvär tillskyndade det innevånarne genom de ofta förekommande jemkningsrefvar, hvilka blefvo en nödvändig följd deraf, att hvarje jordegares skatt måste lämpas efter hans innehafvande egors uppskattade vidd, Man skulle kunna tro att liqviderna inom en rote under sådane förhållanden ofta leda till stridigheter. Sådant är likväl sällsynt, emedan hvar och en skattskyldig noga känner och bevakar sin rätt samt vanan att räkna blifvit så allmän, att rotarnes bufvudinän, ehuru ombyllige, med en förundransvärd noggranhet verkställa de svåraste fördelningar af summor. Kamerala skäl lågo således icke till grund för de sednare förbuden mot jordstyckning, men desfomer det lägervall, hvari åkerbruket råkade och den deraf uppkomna öfverbefolkning och fattigdom. Genom ett Kongl. Bref den 3 September 1792 erhöll dåvarande landshöfdingen i länet friherre J. af Nordin befallning att till sig kalla vissa kunniga landthushål lare af adel, ståndspersoner och allmoge, för att med dem öfverlägga och sedan med underdånigt betänkande om de bästa medlen till landthushållningens upphjelpande i länet till Kongl. Maj:t inkomma.
Palmstjerna, då de ansågo, att anmärkmr, som vid frågor om grundlagsförändringar göras, äfven finge innehålla sådane förändringar, som ej af Const.Utsk. blifvit handlagde, och således frågat Ståndet om det antoge såsom sina gemensamma tankar sådant, som enligt 81 § varit förbjudet att i Ståndet väckas. Nu är det jemväl förbjudet, men några rader längre fram i samma § tillåtet. Jag kan ej gå in på ett sådant sätt alt skrifva grundlag. Jag afstyrker förslaget och anhåller om propos. på afslag derå. Gr. Gyldenstolpe: Då frågans utgång redan är afgjord, är det visserligen ej värdi att spilla mänga ord på ifrågavar. förslag; det har redan gått ned i grafven hurudant det än må hafva varit. — Att upptaga den af Frih. Cederström, Jakob, framkastade stridshandsken lönar ej heller mödan, enligt min öfvertygelse. — Jag har bevistat riksdagar nu i 20 är, och den ena striden om 51 och 81 §§:nas i Reg.F. inbördes oförenlighet har blifvit vid hvarenda riksdag förnyad. Det ifrågavar. förslaget har haft till syfte att förlika denna strid, att densamma en gång mätte komma alt upphöra. De tvistighetcr som under de förflutna 20 åren gjort sig gällande, komma nu att qvarstå; och vi skola vid innevar. riksdag ej undgå de långvariga diskussionerna om huruvida ett Stånd har rättighet att afgifva en tanka eller icke, och således om del har, eller ej, den rättighet, som Frih. Cederström vill förmena det. Jag medger att R. o. Ad:s gemensamma tankar i denna fråga förleden riksdag ej voro desamma som förslaget innefattar, emedan detta förslag slutligen afgjordes i Förstärkt Const.Utsk., och jag skall gerna för min del ej hafva något emot, att R. o. Ad. qvarstår i sin mening. Jag beklagar blott, att, genom BondeShs beslut, ingen utväg erhållits, att förkorta eller undanrödja alla de diskussioner, som genom den olika tolkningen af 51 och 81 §§:ne säkerligen ej komma att uteblifva. Frih. Cederström, Jakob: Jag anhåller att, i anledn. af livad Gr.
— en refötlycka. årets Hon sinnes, dan års framställa. särskildt skall b e d j a Tankar komma lar synnerligen om g l a d till ungdomens jublande alldeles Han till ned hand. färg. fråga det förslag mest kläda världen låge för hennes är Klädningen framgång, af icke den i att I n g e b o r g fäller O c k s å v e t h o n, a t t i k v ä l l skall gen, af hela det särskildt, inhämta ena — hög idé till 1897 omslaget sedan vidtalar. till utan inne sig så f ö r u n d e r l i g t om ter emellervi ville Den utförnämsta prosauppsatser, dessa, nu är det skymmer. känner julnummersomslag oss anvisning, daktionen stunden dessa lägga framstående förslag. " Se vovLS ahne. " i vårt uppsatsen: hvilken i är: Iduns gjord utgjorde bekanta söka faktorer, får egna eller föreslå andra angående teckning att innehåll, l j u s o c h l a m p a s a m t b ö r j a r sin toalett. af af tvänne Det ej numrets önskhögtidsstämning. omslag. ' och möjligt, i år att, som allmänhetens med för stor ligger ord den än än att känna fråga. att h o n göres bör Mer än en att g å ogift en man, som synnerhet allvarligt kas också Idun vid de anordningar, i äfven afgörandet j u bör öfverlämnas. vara numret vald flicka med och, h e t i d e t t a fall, d ä r d e t g ä l l e r s j ä l f s t ä u d i g a slutliga under och intet kärare klokaste planer kunna misslyckas, i synneregen vilja det julså att ett samarbete med vår läsekrets dem så har h o n m y c k e t o c h får sedan öfverlämna Iduns gunst, och kärkommen årgången ett möjligast tid intet samvetsdem, i synnerhet på » clou » är af riktningar. För plikter i detta aiseende. läseännu kvinnornas där i möjligt alli mer hem, rönt, bjuda vår vilja i de svenska redaktionen att g ö r a bekantskaper Längre Tillfällen åren att äfven Vi afslutning den, erkännande, om bättre.
Stånd lades på Bordet, och derefter föranledde till anmärkningar, ännu en län - 72 ProtokollsUtdragi gre tid, har Preste-Ståndet, som befarat, att sådant kunde bidraga till Riksdagens förlängande, funnit sig föranlåtet att för sin del berörda hemställan afslå; hvilket igenom Utdrag af Protokollet skulle de öfrige Respektive Stånden samt Expeditions-Utskottet vördsamt och. vänligen meddelas. Uppl, och godkänd hos Ridd. och Ad. d, 24 Febr. 1818, — Prest-Ståndet d, 24 BorgareStåndet d. 24 Bonde-Sfåndet d, 2 Mars — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Kongsgården Tullgarns öfverlemnande till H. K. H, Kronprinsen Oscar. Sedan hos Riksens Ständer fråga blifvit väckt om Kongsgården Tullgarns öfverlemnande till Hans Kongl, Höghet Kronprinsen Oscar vid Hennes Kongl, Höghet Prinsessan Sofia. \Albertinas frånfälle och Riksens Ständer gjort sig underrättade på hvad sätt denna Lägenhet kommit i Hennes Kongl. Höghets hand, hafva de inhemtat, att f. d. Konung Gustaf Adolf, till betygande af sin vänskap och tillgifvenhet för sin kärälskeliga Faster, enligt Skrifvelse till Kammar-Collegium och Stats-Kontoret den 1 Juni 1807 förordnat, det nämnde Kongsgård, som efter Hans Kongl.|Höghet Hertig Fredrik Adolfs död åter tillfallit Kronan, änge. af Hennes - Underdåniga Skrifvelse!-. 73 nes Kongl. Höghet Prinsessan emotfagas ifrån ilen 14 nästföregåhgne Mars till full disposition och åtnjutande af alla derutaf flytande inkom, ster uti Hennes Kongl. Höghets lifstid, dock med åtskilliga uri det Kongl; Brefvet bestämda vilkor och förbehåll.
Prés.sennin Likaledes tillstyrker Utskottet, i öfverensstämmelse med Kommers-kollegii gar. och General-Tullstyrelsens förslag, att i taxan måtte införas en ny rubrik af följande lydelse: »Pressenningar; tullbehandlas såsom väfnader vaxade, mattor.» Redskap och ^ti en Kongl. Maj:t ingifven skrift, som jemte Öfriga till frågan om Machinerier. tullbevillningen hörande handlingar blifvit af Kongl. Majit till Beviilnings-Utskot Tiar öfverlemnad, har Landtbruks-Akademien i underdånighet anhållit, det Kongl. lar, skaror. Majit vid utfärdandet af förnyad tulltaxa täcktes bereda landtbruket den förmån, Mr SJrMa^ a**a åkerbruksredskap och machiner, såväl enkla som mera sammansatta, dare-, trädblefve tullfria. Till stöd för denna underdåniga framställning har Akademien Vu-^Sägar hufvudsakligast anfört, att, sedan tullfrihet medgifvits för införsel till landet af Sågblad och spanmål och landtbruksprodukter af alla slag, och svenska jordbruket härigenom Sågbladshänvisadt till en öppen och obegränsad täflan med utlandet, der klimat ämnen.
Det blifwer' dä rwenne Fästmiigsr som ssola onläqgao, och för dem torde den nu warande Forilstcarions-Cory-» ftn wara lii!äcklig, helst sirca Fästningar i ds sednare Zren bliswir ut-^öinde. Medgikwon» an dctza nya Fästningar äro högst nmkiga. Sk«st dä Lander endast förswaras genom Fästningar? Skola c> Troupper alwen möta Fienden? Men dä Troupper mäste röra sig, sinner man lätt af hwav förut är »ujördk, nvowän» dighercn af en Fälcmäkuinga Ccrps. Widare säger man: De Officerare af Fältmätning^-Corpsen som cj gä tillbaka kill de Regementet hkvarifrän de kommir (och der N. Bdera'§ Sr-siloc af andre bliswir intagne) böra komma under Foriisica» tion. Wäl uttänkt. Skola dä Fällmakare finnas eller ej? i förra säster mäste Fonisicalions-Chefen som ej är skyldra arr känna den tactissa Fälrmärningcn, och som rilläswentyrs ej känner den, inga i ett nytt Studium, just dä hanö hela kunssap och werkningsförmaga n-ycket wäl behöks akt rätt anlägga joch byg« Ja Fästningar, jour är hans rätta ycke. Men, säg^r man, .Faltmätningen har fordom tillhört Fortificationen. Ja, fordom, och hmjlken Fältin ä«'. ing ? konsten i sin linda, vtisträckciig för sitt än» danial, snarare et siags Landtmäteri än en te eliss Fältmätning. Denna konstens begynnelse hos ost som sadan, kan räknas frän Fmssa fLcygustteruigo CerpsenS inrättning, som ssedde är a7?6. D n war wäl grundad pä en mera iussränkt plan än dea rmw wande, men lämpad oster ten ridenö sätt c.ik söra krig.
Palmstjerna, under förklarande, att Hr Silfverstolpe skulle icke äga fog att afgifva ett sådant yttrande, som det han i eli föregående plenum haft, påstått, all individer af R. o. Ad. icke skulle äga rätt att yttra sig om hvad som inom eli. annat Stånd passerat, och dä Hr Frilen således velat förhindra ledamöter af detta Stånd alt bedomina ilen händelse, det factum, som nu är, eller snart blir bekant för bela Ståndet, så kan jag icke undgå att preliminariter anmärka den stora inconseqvens, som råder i eu sådan Friherrens åsigt, att nemi. vi icke inom detta Stånd skulle tiga all individuell yttra oss; ty vill man föreskrifva en ledamot här all icke få afgifva ett sådant bedömmande, som Frih. Tersmeden och Gr. Cronhjelm afgifvit, sä är det också ganska olämpligt, att Frih. Palmstjerna anser sig berättigad att bedomina deras yttranden. Efter detta preliminära svar, går jag att yttra mig öfver det passerade, och efter den förklaring, som Ilr Silfverstolpe sjelf gjort af sina ord och af händelsen, så anser äfven jag, lika med honom och de ledamöter, som hafva yttrat sig, alt äfven om grundlagen medgåfve en egentlig behandling af denna fråga, ledande till ett beslut, en sådan behandling ingalunda bör påyrkas. Deremot vet jag icke hvarföre någon ledamot skulle anse sig förhindrad att individuellement yttra sina sympathier för eller emot hvad som passerat. När jag säger, alt man borde få yttra sina sympathier för eller emot, så ber jag få förklara, att jag alldeles icke gör det såsom ledamot af ett Stånd, emedan jag anser den synpunkten vara oändligt mycket ringare än den, ur hvilken jag begärt ordet. Jag anser nemi. den Styrelse, i spetsen för hvilken en Konung finnes, som tagit till valspråk rätt och sanning, vara förnärmad genom ett klander, stäldt directe till en ledamot af Styrelsen, som i sjelfva verket endast har framställt den grundsats, att R. St. i allmänhet böra handla öppet.
Då detta förhållande, en fjerdedel af de approberades antal, tillika är enkelt och lätt att tillämpa, utgör det en passande grund för uttagandet. En vigtig fråga, som under 40 år varit behandlad, är den om beväringsålderns framflyttning. 8 ndhets-kollegium har, i sina årligen afgifna underdåniga berättelser om beväriugsmönstringarne, flera gånger fästat uppmärksamhet på behöfligheten af denua framflyttning. Redan i sin berättelse år 1822 yttrar Kollegium, •‘att som de beväringsskyldige på mångå ställen icke ega den styrka, som erfordras till verklig krigstjenst, synes konskriptionsåldern nog tidig och borde nedflyttas till 23 år.w 1 berättelserna 1824, 1826, 1832 och 1837 förnyas denna framställning och omförmäles, att, der ynglingarne varit något år äldre, kassationen varit ringa. Af mångåriga uppgifter inhemtas, att antalet undermålige och allmänt svage i medeltal är en fjerdedel af de besigtigades, men på åtskilliga orter icke sällan varit en tredjedel och stundom nära hälften. Dessa förhållanden tillvunno sig Kongl. Maj:ts uppmärksamhet. I nådig Proposition till 1856 års församlade Ständer, förekommer: “Erfarenheten har ådagalagt att den Svenske ynglingen, uppfödd under ett hårdt och kroppens utveckling fördröjande klimat, i allmänhet icke det år, dä han efter nu gällande stadgande inträder i beväringsåldern, eger den kroppsstadga och de krafter, som oundgängligen erfordras, för att utstå ett fälttågs mångfaldiga mödor, umbäranden och ansträngningar. “ Bih. till 11. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o å.
Att utgifva creditsedlar till så stor summa, som högst är tillåtet, kan ej komma i fråga med annat villkor, än att den inneliggande riksmyntscassan är i ett visst förhållande till de utelöpande Den 20, Februari f. m. gr.edilsedlarnes summa. Då jag således alltid måste afse den inneliggande riksmy nlscassan, innan jag bestämmer hvad som kan släppas, ut eller ej, så ville jag det skulle vara klart för livar och en, alt det gör, detsamma om man ger ut ao, då der finns 10, eller 80, då der är 4°/;dr riksmynt inneliggande i cassan. Deraf synes $ alt Hr Gripenstedt i si(t sista yttrande, hvaruti han velat vederlägga mig, tagit alldeles felt, och jag hoppas alt lian nu derom är öfvertygad. Jag kan ej annat än vidblifva mitt yrkande af den propus, jag redan har begärt, och utber mig att få den till contra-propos, emot Utsktns förslag. Gr. Frölich:. Del är med en viss. fruktan jag nu uppträder för alt underkasta mig en framställning, sådan som lii; Lagerheim ganska riktigt gjort, blott med den skilnad att jag trodde den med behörighet kunnat komma ifrån Hr Frih, o. Landtm., men ej från en enskild ståndsledamot. I afseende, på hvad Hr Lefren anfört, får jag nämna pågra ord, och jag hoppas att Hr Lefren lemnar uppmärksamhet deråt, efter jag vill söka vederlägga honom. Han har gjort sig mycken möda att bevisa en sak, som är alldeles riktig och obestridlig, blott man utgår ifrån en riktig förutsättning. Örn han har fästat sig vid teckningsfonden såsom vid någonting absolut antaget och sagt det vara bankernes skyldighet att inskränka sina sedelemissjoner till teckningsfonden, och all de ej borde hafva större cassa än som Iie.höIdes till vexlingens bedrifvande; så vore det ej ett jota att anmärka vid Hr Lefie'us deduetion. Sådant är likväl ej förhållandet, och den värde talaren har inblandat i sitt yttrmde frågan örn vexelcassans förhållande till sedelemissionrn, hvilket alldeles icke har något att skaffa med denna sak.
Lagens tillämpare få alltså sluta sig dertill och rätta sig derefter. Uppå härefter framställd propos. blef ifrågavar. förslag af R. o. Ad. bifallet. Förslag till ändring af 52 § R.F. och 24 § Riksd.Ordn., ang:de til/förordnande af BondcSt.-s Sekret. 152 Den 25 Januari f. m. Hr von Hartmansdorff: När della förslag under sisll. riksdag pä detta rum framställdes, så hemställde jag, på grund af den reservation, sora mot Utsks betänk, blifvit gjord af Biskop Holmström, med hvilken Frih. Paijkull och Hr Gyllensköld hade sig förenat, alt R. o. Ad. mätte, såsom onödigt och onyttigt, ogilla delta förslag; men d. v. Landtmarskalk förklarade, ali som en sådan mening, om den antoges af R. o. Ad. såsom Ståndets gemensamma tanka, skulle innebära detsamma som ett ogillande, och frågans förkastande genast vid den riksdag, då förslaget gjordes, men sådant icke finge ske förr än vid påföljande riksdag, så kunde en sådan propos. ej heller af honom framställas. Nu deremot är tiden inne dä eli afsteg kan ega rum, och jag anhåller alt R. o. Ad. mätte besluta ett sådant. Hr Lagerhjelm, Pehr: Stadgandet lili ifrågavar. grundlags § är onekligen rationel!. Det vore t. o. m. öfverensstämmande med grundlagens mening, att en lagfaren, på sätt der stadgas om BondeSt., funnes närvar, i hvarje RiksSt. Man kunde väl tänka sig denna lagkunskap hos Ståndets Talman, som K. M. äfven eger utnämna. Det vore dä nödvändigt att för sådant fall förutsätta hos honora, ej allenast de qvalifikationer som utmärka Talmannen, utan äfven den lagkunskap, som här är i fråga. Det måste dock vara lättare att finna en person, som besitter Talmannens förmåga i öfrigt, men saknar den af en allmän kännedom i grundlagen och i allmän teg, såsom i Riksd.Ordu. är föreskrifvel, än att finna nämnde egenskaper och kunskaper förenade Iros samma person.
Läns snara infordrande; mm 2OO Den 6 September. men Banco,Utskottet kunbe harwid tillika es unbgä akt förklara, det, i närwarandc tidcpunct, dä sä betydande försträckningar af Banque» till Rikets räddning äro oumbärlige, oftanämnde Läns förflyttning till Ban» tznen icke kan äga rum. Hwaröfwer Utdrag af P otocollct kill de respcctive Ständcn expedieras skulle. Är och dag som förr ikrifwlt stör. Efter befallning ke!. bjellinAius. Utdrag af Protocollet, hället hos Riksens Högloft. Srändcrs Banco - Ut» skott den 22 Augusti 1809. S. O. Uddewalla Stadsgenom öfwergängen wädeld, iräkade swära belägenhet, samt deraf hos stadens Inwänare, förorsakade wanmagt att, utan ser» skildt understödkunna äter upföra Stadens afbrände Publique byggnader, har af berörde Stads Riksdags» Fullmägtig, ;jll erhållande af ett Banco Län för of« wannämnde behof, pä R:d. 2s,ooo Specie hos Wällofl, Borgare-Ständct föredragits; och war samma ansökning under den 19 ststlcdnc Juni! ifrän wälbemäldte Ständ kill Banco-Utskottcts utlätande remitterad. Jemwäk denna Ivisierligen mycket ömande Länansökning, fant Högloft. Banco-Utskottek, med afseende ä Banquens för Rikets uprätthällande oumgängekige biträden, uti närwarande tidcpunct ej kunna bifalllas. Hwaröfwer Utdrag af Protocollet till de Respeetivc Ständcn expedieras skulle. Är och dag som förs strifwit stär. Efter befallning Iel. l^alltn^ius. Den 6 September. sor Utdrag af Protocollet, hältet hos Riksens Högloft. Ständers Banco »Ut» skott dm 22 Augusti 1829. S. O.
11 b) att verkställa alla de utbetalningar, som af Rikets Ständer blifvit å detta Verk anvisade; c) att emottaga, förvalta och redovisa alla härtill af Rikets Ständer anslagne tillgångar och inkomster, samt hålla Rikets Ständer uppkommande öfverskott och behållningar tillhanda; d) att, i saknad af annan tillgång för bestridandet af bevil jade och å Riksgälds-Contoret anvisade utgifter, upplåna dertill oundgängligen erforderliga medel; och e) att utföra alla uppdrag och åligganden, som Contoret för öfrigt af Rikets Ständer erhållit. singående Riksgulds-Contorets skulder. §• 2- Alla af Riksgälds-Contoret, för upptagna lån, utfärdade och till betalning förfallne, men ännu icke inlöste eller, enligt Rikets Ständers serskilda beslut, ur Contorets räkenskaper afförda obligationer, med undantag af dem, som tillhöra den fordna utländska Stats-skulden, skola, då de för sådant ändamål hos Contoret företes, i föreskrifven ordning infrias. Likaledes böra detta Verks öfriga hitintills icke uppsagda eller förfallna, äfvensom hädanefter ulgifvande obligationer, enligt deras ordalydelse, så lill capital som upplöpande räntor, behörigen liqvideras, §• 3. Enligt Rikets Ständers, vid i8i5 års Riksdag, fattade beslut och Liksgälds-Contorets, till följd deraf, under den q November samma år, utfärdade förbindelse, utbetalas en summa af 200,000 R:dr årligen tilt Hans Majit Konungen eller