Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det gröfre materiella arbetet, som är grunden och villkoret för all produktion, all förmögenhet, och kräfver den största försakelse af lifvets njutningar, i allmänhet betalas så lågt, att dess idkare sällan förmå att under helsans dagar med sitt anletes svett förvärfva sig mera, än hvad, som oundgängligen erfordras för lifvets torftiga uppehälle, vill det synas obilligt att staten likvisst skall belägga arbetskarlen med en beskattning, den hau i de Hesta lall icke utan uppoffring af brödet för dagen mäktar utgöra. Jag anser derföre staten böra afstå från denna fattigmans skärf, som föga fyller i dess kassa, ty den uppgick 1845 ej till högre belopp, än 9,447 r:dr 29 sk., och det så mycket hellre,£som staten skjutit ifrån sig på kommunerna åliggandet att försörja arbetaren, då sjukdom eller ålder medtagit hans enda inkomstkälla, arbetskraften. Men jag erkänner ock att en af de betänkligheter, som Utskottets majoritet anfört såsom motiv för beskattningens1 bibehållande, förtjenar afseende. Man har befarat att, i anledning af de ändrade föreskrifterna om laga försvar i 1846 års lösdiifveristadga, skall en stor del af den nu tjenande arbetsklassen, de år, då priserne på lefnadsförnödenheter blifva låga, föredraga friheten att vara sina egna, framför tvånget af lagstadd årstjenst, och många, som nu ega en med dagligt arbete förenad säker, om ock knapp, utkomst, tidtals blifva arbetslösa och tidtals allt för högt stegra sina anspråk. Om så inträffar, skola icke blott jordbruk och näringar i allmänhet derpå lida, utan ock den icke tjenande dagakarlen under de årstider, då arbetet mest eftersökes, och således högre betalas, blottställas för en ökad frestelse till utsväfningar, men under andra komma i ett ökadt betryck. Jag delar denna farhåga och tror att varsamhet bör iakttagas vid borttagande af de 48 Bevillnings-U t skottets Betänkande, N-o g. få band, som mana arbetaren att företrädesvis söka årstjenst. Bland sådana är onekligen fraktan för den egna debetsedeln.
Detta ärende har Kongl. Majit i Nader remitterat till Kammar-Collcgium, som uti afgifwit underdånigt utlakande adagolagt swärigheken att Åstadkomma någon förändring uti Räntc-persedlarnes utgörande, förnämligast i afseende pa den jämkning, som under ffiliaktiga ärgängar nu kunde äga rum emellan flere Näntepersedlar, ak hwilka tillgängen pa den ena merendels wore större, da den pä den andra wore mindre, och Markegangspriserne således kunde tämligen jernnäs, till möjelig lindring för Räntegifware wid inträffande missinäxter. Collepium har likwäl i underdånighet tillstyrkt, att Kongl. Mant öfwer ett sä wigtigt ämne täcktes anbefalla Dest samtelige Befallningshafwande, att infordra wederbörande ssattssyldigcs yttrande, saint dermed, femte eget utlåtande, till Collegium inkomma. Sedan Kongl. Maj.t härtill i Näder bifallit, ssola blott ganska fä »Mandén hafwa inkommit; och wid ett sadan! Den 9 Julii. 1289 sadant förhållande, da srägan om Ränte-persedlarnes utgörande ännu är oafgjord, hwilken till hufwudsakelig del kommer alt bestämma grunderne och sattet för mångfaldige Räkenskapers form och sammansättning: da Collegium i öfrigt i deras Betänkande icke gistvik anledning till någon förändring k det redogörelse-sätt, som hos deni nyttjas; och dä detta ämne dessutom är af en sädan widd och omfattning, att det fordras mänga och de noggrannaste undersökningar; har Conimitteen warit utom tillfälle, att häröfwer kunna afgifwa nägot yttrande.
Den 30 September f, ni. 43 g Herr Lefrén■ Jag tror för mia del, att $å vida icke de Förenade Utskotten haft för afsigt, att bespara en votering inom Förstärkta Utskotten, alla de serskilda frågorne kunnat blifva behörigen utredda och afglömda.' Om man nemligen, i stället för en, gör två voteringar i den förevarande frågan, är jag öfvertygad att den läte? reda sig. Örn vid den första afgjordes, antingen räntan och capital-afbetalningen skall ovilkorligen erläggas i silfver, eller med sex procent i sedlar, att för silfverfondens förstärkande användas, och den andra voteringen innefattade frågan, huru stor Utlånings summan borde vara, antingen den, Rresteoch RondeStåndet beslutat, eller den, Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet anslagit, så skulle jag förmoda, attalia menius garne kommo under votering som sig bört Det har blifvit framställdt, att bokföringen i Banken skulle i vissa fall blifva sä besvärlig, att man i och för densamma barde förändra grundsatserne. Jag kan dock ej tro detta, ty om man ena året fär in två Riksdaler i silfver, och det andra året sex Riksdaler i sedlar, och lägger dessa medel i särskilta lådor, torde svårigheten vid bokföringen blifva ganska o* betydlig, och fonderp.e blifva dä ej eller förblandade. Och icke kan det vara särdeles brydsamt, att om två columner inrättas i räkei/skaperne, teckna i stället för 2 Riksdaler i silfver, sex uti sedlar. Åtminstone bör ie^ ke sådant verka på grundsatsen. Den 30 September f. ni. Herr von HohenhausenAf de tvenne alternativ, som de förenade Utskotten vid förevarande punct framställt, innehåller det ena,’ sorn omfattar Presteoch BondeStåndens be: slut, den mening, att nya sedlar till ett belopp af 1,200,000 It:dr skola utgå i fastighetslån emot vilkor, att räntan skall betalas i silfaer.
Riksdag, uti 5 Ärt. iG §. af ofvan om förmälde för slag, till ny Preslvals-föro!doing, uttryckt sin tanka, att oförmedladt mantal, borde vara beräkningsgrund för en dylik rättighet, anse Utskotten ick» ZagSamt Allm. B se. och Oefon.* tjuk Betänkande N;o i/f lämpligt tillstyrka Rikets Ständer alt, vid innevarande Riksdag, förändra' sitt förra beslut, b vartill dessutom icke några grumlade skäl förekommit, utan Rems!älla, all Johannes Bengt sons och Eric Ericssons ifrågavarande yrkande icke md bifa las_ Eric Ericsson bär uti sitt ofvannämnde memorial äfvenledes föreslagit, att skyldigheten till kyrkobyggnad å landet matte efter förmedladt hemmantal fullgöras. Då Moiionairen således, emot föreskriften i 5? §. R iksdags-0'rdningen, uti en skrift sammandragit två ämnen af olika beskaffenhet, nemligen rösträttighet vid Prestval och skyldighet till kyrkobyggnad, bör det förmodas, att sådant skett af den orsak, att berörde ämnen förmenats nied hvarannan stå i sammanhang i så måtto, att rättelse i ena fallet icke borde ske, utan brit förändring i dgt andra äfven egde surra. Och sorn Utskotten af ofvan-upptagne skäl icke ansett sig böra tillstyrka bifall till motionen, i hvad dermed synes hufvudsakligen vara åsyfta dt* faier, såsom följd deraf, förevarande fråga jemväl böra förfallaSlockholm den 9 Julii 1834 ■f : K:o 14. Jtnkorn till Exp.- TJtslt. d. 9 Julin Betänkande, i anledning af väckt fråga om Upphörande af elen sju Härader i Elfsborgs
I öfrigt påkallas bestämmelser, dels för att förekomma den osäkerhet och skiljaktighet, som i särskilda fall vid bedömande af prajsluiptionsfrågor inom lagskipningen uppenbarats, dels ock för att gifva nödig fullständighet åt denna del af lagstiftningen. Af förstnämnda anledning bör stadgas, alt praeskriptionen skall räknas från tiden för fordringens uppkomst, äfvensom bestämmas bör, dels om de fall, då kapitaleller ränte-afbetalning må anses hafva samma verkan, som fordringens bevakning, dels ock om den qvitlningsrätt, som må ega rum för genfordran, som ej blifvit bevakad inom tio år. Föreskrifter i dessa ämnen böra öfverensstämma med de åsigter, som allmännast gälla, samt derförutan med lagstiftningens ändamål. Emot de betänkligheter, som kunna uppstå i afseende på borgenärs rätt att qvitta äldre, ej bevakad genfordran, förekommer dock den allmänt erkända rättsregel, att en fordran, som gäldenären eger hos sin borgenär, de jure och utan föregående liqvidation dem emellan, upphälver den sednares fordringsrätt till motsvarigt belopp. På grund af hvad i detta ärende förekommit, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat en Författning, så lydande: Med upphäfvande af hvad 9 kap. 12 §. Handels-Ralken, Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 samt Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835 stadga i afseende på preskription af fordringar emellan enskilda, varder stadgadt som följer: §• 1. H\ ar, som häfver fordran hos annan i penningar, eller hvad det är, skall den utsöka eller, skriftligen eller muntligen, af gäldenär kräfva, inom tio år ifrån den dag, då skuldebref, eller annan handling, derå fordran grundad är, gafs eller fordringen annorledes tillkom; och vare fordringens tillkännagivande hos gäldenär lika ansedt, som hade kraf skedt: är fordran ej till betalning förfallen så tidigt, att den inom tio år Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o SOI.
I motsats till hvad Gr. Lewenhaupt yttrat, anser jag, att alldeles ingen landtofficer bör sitta uti Krigs-hofrätten, när sjömål förehafvas, och del af samma skäl, som jag ej vill, alt någon sjöofficer blir domare öfver cavalleri-manöver: incompetentanemi. icke förståendes, det de få alt dömma öfver — blifva de ena och de andra; men — ändå måste de votera och åverka målets utgång. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då jag för en stund sedan anmälte mig, talade Hr von Hartmansdorff. Jag trodde då, att den militära sidan af Huset redan hade slutat debatten, och att det således kunde återstå för mig någon stund af R. o. Ad:s lid. Förhållandet är nu annorlunda, och jag skall derföre endast i största korthet vilia några ord. Flera anmärkntr hafva blifvit gjorda mot StatsUtsk:s ifrågavar. betänkande. En del af dessa gillar jag. En annan del af dem synes egentligen hafva för afsigt att frånkänna StatsUlsk. all möjlig pröfningsrätt öfver det ämne, som det haft under handläggning. En tredje åsigt åter har blifvit framställd, hvilken mera individuelt afhandlar armeens organisation, ända in uti de aldra minsta taktiska detaljer. Denna tredje del synes mig verkligen, i det hela, me ra vara riktad emot den 2:dra classen af anmärkningarna, d. v. s. mot dem, som velat beröfva Utsk. all möjlig pröfningsrätt i ämnet. Jag förutsätter nemi., att dessa den 3:dje afdelningens anmärkare, med de detaljerade anmärkntr de framlagt, icke haft för afsigt, endast att upptaga Ståndets uppmärksamhet, utan äfven att lägga dem under StatsUtsk:s pröfning; jag frågar då dessa anmärkare, om icke de önskat alt StatsUtsk. måtte ingå uti en lika detaljerad pröfning af ämnet, som de sjelfva. Jag, för min del, säger uppriktigt, att jag icke önskar att så måtte vara. Jag tror icke alt R. St., och ännu mindre något sammansatt Utsk. af R.
Herr ^o/vreö/ccc//^ Ilan8 I^xoellense IXorrglra 8iai8-Nini8isrn Herr //»«,' 8iai8-HacIen: 1 lei iI^iilcerrs ^»Ae,ö/>//ce^ Oiskve d/o/vree^ Idillerce vo?r //o/^/e/z^ c/e ^e/rzcAoe^ ^e/e/'>56». Naj:i, under <Isn >6 Illaj gigtlidel a?, Ismnai Osgg ^ädi^a saml^slis lill cls ak klifsig 8iänder vid nn körevarands 1IiIi8c1aA, lill vinnancls ak en ändamäl8enIiAgrs or^ani8aiion nial 8iai8-käc1si, koie8laAns ändringar i kegsring8-kormsn, kiligdagg-ordningsn nela 1,^eIikri1mi8-korordningen, 8amt i gammanlaang dermed, gikvil kilieig 8iänder lillliänna, ail ela, genom de88a ändringar, kenämningarns "Ilok-Lan^Ier" nela "8iai8-8eereierare" i Lirundlagarns u^lrork oell 8ä1edes jemväl bords uigL ur den, lill bs 8t, äm - /7ädc^cr /'ro/iocd/o/!^ d^:o 107. 17 slammande as de A6NOM sörenin^Ak emellan 8veri,L;6 veil Norrige u^ikomna eovstilulionellu sörtläl landen, i 8loeklloIm lien 6 du»nsli oell i Lkrislianis tion 3i luli >8,5, lies!»lucie ?cilcs-det, I^on^I. l>Iaj:l ämnade säval lill Mikels 8länder som lii!
Ut Supra. S. D. Då, vid justeringen af ExpeditionsUtskottets förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse angående Glasoch Porcellaines-förares samt Smides-handlares handelsrättighet, tillika föredrogs det HögVördiga PrestStåndets ProtocollsUtdrag af denna dag, rörande samma Skrifvelse, beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln att, jemte dess godkännande i allt öfrigt, instämma i tilläggning af det utaf Hedervärda >BondeStåndet föreslagna och af PrestStåndet Den 16 Maj. antagna vilkor, ”att det af OeconomieUt5, skottet föreslagna förbud för Glas-, Por5:icellainesoch Smides-handlande att, i ändamål af sådana Manufactur-varors försäljande, uti Landsorterna kringstryka, icke 3,må tillämpas eller sträcka sig till Allmoden, utan den äga rätt att, hädanefter som ”hittills, få till hvad ort som helst med 3Jsina egna handaslöjder sig begifva och ,?dem försälja.” Ut Supra. Uppbröts Herrar Electorernas Lista till val at en Elector efter Hans Excellence Herr Grefve Ruuth, och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 1606. Herr Flach, Carl, ÖfversteLieutenant. Upplästes ett ProtocollsUtdrag från ExpeöitionsUtskottet, af den l3 Maj, hvaruti Utskottet tillkännagifver: 1:0 I afseende på Utskottets förslag till underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, rörande erkännande af några Svenska Undersåtares fordringar hos Svenska Kronan, att PrestStåndet gjort den anmärkning, det vid CanzliRådet Lager.' svärds fordran utsättas bort den Cours-beräkning, hvarefter liqviden skall göras; i anledning hvaraf Utskottet föreslår, att i den underdåniga Skrilvelsen, efter orden: ”Vid-1 ”kommande åter CanzliRådet Lagersvärds Den 16
Hufvudsakligen på dessa grunder har jag icke kunnat godkänna det slut, hvartill Utskottet kommit, utan, godkännande motionernas syfte, har jag ansett nödigt, att yrka på den vördsamma hemställan lill Rikets Ständer, det måtte de i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla: att Kongl. Majit såsom Summus Episcopus täcktes förordna, huru den katekes, som är eller varder antagen, må rätteligen brukas, samt alt ett sådant Kongl. Maj:ts nådiga förordnande må i den antagna katekesen införas till efterlefnad af alla. som hafva sig barnens kristendoms-undervisning ombclrodd.“ Häruti instämmer. A. W. Uhr. af Herr Lallerstedt, sorn anförde följande: “Genom det sätt, hvarpå den första kristendomskunskapen meddelas det uppvexande slägtet, förlamas belt och hållet det kristliga lifvets utveckling och i stället näres och utbildas hos detsamma den föreställning, att kristendomskunskapen egentligen beslår i att kunna ur min - Allmänna Besvärsoch Elionomi-U/skottets Betänkande N:o 28. 7 net mer eller mindre tanklöst uppräbbla katekesen. I folkskolorna uppoffras på katekesens utanläsning så mycken tid, att andra angelägna undervisningsämnen blifva eftersatta. De fördcrfliga verkningarne af utaniäsningen äro längesedan allmänt insedda och i samma mån behofvet efter verklig kristendom gör sig gällande, blir det omöjligt att begagna det nuvarande undervisnings-sättet, som går ut på att sätta den döda bokstafven i stället för den kristliga andan. Det allmänna tänkesättet har i detta hänseende uttalat sig med sådan styrka, att man förgäfves bjuder det spetsen. Den kommitté, som för kort tid sedan afgaf betänkande om undervisningen vid elementar-läroverken, utdömde helt och hållet den Lindblomska katekesförklaringens utanläsning, men kommittéens förslag i detta hänseende vann icke Regeringens bifall. Det lyckades att för den gången få frågan afgjord på ett sätt, som för lärarens maklighet uppoffrar lärjungens själsförmögenheter, ty dessa blifva genom katekesens utanläsning icke utvecklade, utan tvärtom förslöade.
Om Nämndens Sammankomst. » §- 9?u aro Nämndens Ledamöter walde och W -let kungjordt pä sätt sagt är: dä äga de okallade att samlas den första Söcknedaq i nya äret klockan 9 förmiddagen pä Häradets Tingstad om Nämnden är tillsatt as hela Häradet, mea annars i den största Församlingens Socknestuga. Nämnden utwäsier dä genast af sine Ledamöter genom omröstning med slmne Sedlar, en Ordförande och en som förer Nämndens minnesbok, samt tillika förwara Handlingarne, hwarefter Ledamöterne intaga sine rum efter lärn ing, utom Ordföranden som sitter främst och Protocolsistm, som har rum närmast honom. 2 §. Hushällninqs Nämnden har syra Laatlma sammankomster om äret, nemligen: första Söknedagen i Januarii, April, Julii och October wäna, i n?4 Den 6 Julli. nader, hwaraf den första alltid hålles ä det i r §. utsatte ställe, nien de andra der Nämnden finner lämpligast och hvilket wid hwaeje sammankomst utsattes för den näst päföljande. z tz. U>om deste ager Nämnden sammanträda nar och pa det ställe Ordföranden den till Urtima Sammankomst kallar, börande wid sadane tillfällen ämnet nämnas i kallelsen, och lärer ingen af Ledamölerne undandraga sig att sammanträda, hälst det är deras och Häradets gemensamina bästa som sa, dant kräfwer. 4 §- Blifwer någon Ledamot siuk eller död under årets lopp, gifwer Socknens Kyrkoherde sadant tillkänna hos Nämndens Ordförande da i anseende till efterträdaren, samma walordning följeS som i i Cap. 8 §- namndt är. 7 5. Ordförande wäljes för hwart ar i första Sammankomsten.
Hwilket rikt ämne om jag trodde mig behof*», tala tili »dra hsman mine Hec, I24Q Den 20 December. rar, men I bchöswen ingen wärkrlse akt känna rättvisa och ädelmos. I behöswen blott en wäckclst akt se in i deras belägenhet. Hwilken lag ägc^ wä! tydligare sörestrist, en owUkorligere garaulic än Ae cords,Reglemcnt t? Läst med »pmärks-mhet, asw.-nfo n de särskilde Konnnga-Bref hwilka i detta äusne e-nm nerot, och man skall iolklart finna, a-t ej allenast R«« gcringen npinrinrrar och anbefall d-sie accorder, uk n att ock, att Regeringen, sa kill sägande genom proprie bo^en, försäkrat hwarje individu sin rätt. Nii.hör jag att man sätter denna rätt i fraga med dea de! as Finska Armens Officerare ism qmaxstanna i deras Fädernesland, — och i h,vilket ögnablick wäckes dcn» na srag < ? — Is tvid stiulignide» för sä mycken ständaktighct, sa mänga jiympadc lcmu:ar ja mycken rulinén blod. Utan att borrttaqa Ridderffapet och Adelns lid Med rekapitulation as Finsta Armeeus förtjeiistec', af dest ädla krohn, och grymma uvM-ingar, w i! jagen» bajl nämna att omkring 250 Officerare blifwit »n>r betta olyckliga krig dels stymne, dels blefierade. 2lkt större delen af de öttverleswandc med förlust af hälsa och Utkomst, nu flyta som wakten krina stenen, och att ber brod som i erölrarens tjenst ka» sökas, »lotdjuder deras böjelse och stöter deraö grundsatser. Jag hän» santer således till Höglost.
Slutligen h a de finare mjöloch grynsorterna (ris-, sago-, tapioka och polenta) en stor användning för beredande af puddingar, som väl tillagade äro lättsmälta, närande och smakliga. E n god och lämplig rätt är äppelris. Ä r t e r och bönor h a ett stort näringsvärde genom sin rikedom på ägghvita, kolhydrat äfvensom något fett. D e äro dock r ä t t svårsmälta, tilltala ej smaken, gifva ofta anledning till gasbildning i tarmen och äro därför ej så användbara i hushållet, som dc på grund af sin kemiska sammansättning kunde antagas vara. Ärter oeh fläsk j ä m t e plättar är en vanlig torsdagsrätt i vårt land, men är en fatal och olycklig sammanställning för magen. Ä r t e r bö- ra endast förtäras såsom purc, skalen äro obrukbara för människan, framkalla endast gasbildning i tarmen och afgå osmälta i exkrementerna. Potatisen är ett af den mindre bemedlade ofta användt födoämne, håller 20 % kolhydrat och något ägghvita, lämnar en något mindre återstod än ärter och bönor i exkrementerna, är smakligare och ingalunda så skadlig och svårsmält vid magsjukdomar, som mången tror. B ä s t användes den kokt och väl sönderkrossad eller i form af puré. Stekt eller brynt potatis anses vara finare, men detta ä r ett misstag, den blir härigenom endast mindre tillgänglig för matsmältningsvätskorna. Potatispuré k a n med fördel användas till kötteller fiskrätter af den magsjuke. Morötter kunna såsom omväxling användas för potatis; de ha dock långt mindre näringsvärde, men verka något lösande och fördragas oftast väl. Bland grönsaker vill j a g endast omnämna grönärter, skärbönor, spenat, blomkål, grönsallat och sparris såsom förtjänta af någon uppmärksamhet. D e h a alla ett ringa näringsvärde, m e n äro rika på välsmakande salter och växtsyror, verka i allmänhet lösande och öka exkrementbildningen, hvarigenom de lämpligen användas vid det finare bordet, som i öfrigt är rikt på närande, föga exkrementbildande ämnen.
Chefs-embetet vid Ingeniör-korpsen får härmad underdånigst afgifva förklaring öfver hvad Rikets Ständers Revisorer uti den underdåniga berättelsen om verkställd granskning af stats-verkets räkenskaper för år 1858 omförmält uti § 4, rörande nedannämnde förhållanden, nemligen: l:o Angående bodhyra för vedupplag i staden Marstrand, som bland kommendantskapets utgifter årligen utgått med 150 R:dr R:mt. Anledningen till denna utgiftspost har varit dels bristande utrymme inom fästningen under den tid, då större befästningsarbeten der pågingo och lifstidsfångar voro i åtskilliga dervarande hvalf inlogerade, dels mindre kostnad vid vedens upptagning. Förstnämnde orsaker hafva sedan flera år tillbaka upphört, och intet hinder möter numera att, vid leveranser af ved, denna transporteras omedelbarligen till fästningen för att der uppläggas. Transporten blir dock, i anseende till den backiga och besvärliga vägen, förenad med betydligt större kostnad, måhända uppgående till högre belopp än hyran för vedboden. Enär det likväl synes vara i sin ordning att veden förvaras inom fästningen, så har, vid upprättandet af det underdåniga statsreqvisitions-förslaget å kommendantskaps-utgifter för år lStil, ifrågavarande utgiftspost blifvit utesluten. 2:o Angående hyra af vaktrum vid Skansen Lejonet vid Götheborg. Skansen, sorn utgöres af ett rundt torn med fyra låga teraljer, uti hvilkas spetsar äro små triangelformiga rum med skottgluggar för sidoförsvaret, kan icke till vakt rum användas, af det skäl, att såväl sjelfva tornrummet som nyssnämnde fyra rum användas af Artilleriet till förråd? deruti en mängd persedlar förvaras, bland annat 58 stycken ammunitionsm. fl. vagnar, 37 ammunitions-kärror, lavetter, föreställare, m. m. Men det är ej allenast för bevakning af detta förråd, som en vakt måste vara i närheten förlaggd, utan äfven för bevakning af de utanför Skansen belägne ammuni tions-förråd. Det har fördenskull varit och är fortfarande nödigt att ett tjenligt rum för vakten finnes att tillgå; och enär
Enär Kongl. Maj:t således icke 18 II. 9 i3o Den 26 Mars e. m. gifvit Rikets Ständer någon efterrättelse, men det synes vara otvifvelaktigt, att tillgångarne icke räcka till alla de uppgifna behofven, måste Rikets Ständer sjelfva afgöra hvad som företrädesvis bör utgå, eller möjligen eftersättas; antingen det armera vigtigt, att Domare och Civile Embetsman varda så lönte, att förtjente män utan egen förmögenhet kunna söka eller emottaga Statens vigtigaste embeten, eller att Götha Canal genast fullbordas; antingen det för ögonblicket är mindre vigtigt att försvarsverket ligger ner, så att vi icke kunna vederbörligen mota ett fiendtligt anfall, eller att Canalarbetet uppskjutes; antingen det är af skadligare påföljd för framtiden, att Uppfostringsverket, än att Canalgräfningen försummas. Till detsammas upprättande hade vederbörande Comité ansett 168,000 R:dr erforderliga, men Konnngen blott begärt 60,000, för brist på medel. Vi hafva således erfarit, att detta skäl gäller, då det är fråga om t00,000 R:dr åt Läroverken; men icke då en lika summa skall gifvas blott i afräkning på en större åt Canalen. För min del tror jag deremot, att skadan af ett vacklande styrelseverk, af ett bristande försvar, för oss sjelfva, och af en vanvårdad uppfostran för våra efterkommande icke är att jemnföra med skadan af Canalarbetets uppskjutande, i fall medlen icke räcka till allt. Ville man nu på förband borttaga dem till Canalen, så skulle Den 26 Mars e. m. 131 man sedan till de mera vigtiga antingen hafva intet öfver, eller nödgas tillgripa sedelförsämring, eller Statslån. Jag anser således Utskotten icke hafva handlat orätt, när de tillstyrkt, att frågan om förskottet åt Canalen bort uppskjutas, intill dess Statsregleringen vore gjord, och ämnet kunde i sin helhet behandlas.