Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af det Grefve von Plåtens yttrande, att, i händelse Bancosedlarne skulle stiga i värde, capitalister underfull overksamhet, så till sågandes sofvande, kunde se sin egendom förkofras, då näringsidkaren deremot genom samma förhållande, genom sin industrie och ar - Den 26 Februarii, 795 betsamhet skulle se sig arbeta till en oundviklig undergång, får jag anmärka, att den vinst en capitalist sofvande kan göra, derigenom att dess i kistor förvarade capitaler, genom allmänna välståndets ökande stiga i värde, ej kan lampeligen sättas i paritet med den vinst, näringsidkare af alla slag med visshet kunna påräkna, då de äga frihet att vånda sin industri till alstring af alla slags effecter och dymedelst mångdubbla det capital, som den overksamma capitalisten, under samma tid, till några procent ser förbåttradt, och det år ej i mensklig förmåga att beräkna, hvad som i productif väg kan vinnas, genom ett idoge näringsidkares förnuftsenligt användande af capitaler. Den grundsatsen står fast, att capitalen säkert flyttas till det land, der frihet för deras användande åger rum och der de således lätteligen mångdubblas, samt fly från det, der tvångslagar sätta grånsor för den individuella verksamheten. Yi hafva sett hvad myntbestämningar vill säga äfven i metalliskt mynt, och Historien vittnar, att de städse inneburit ett sjelfbedrägeri. I Frankrike har den så kallade Livern från att utgöra en lödig mark silfver, successive genom maktspråk blifvit nedsatt till ett tredjedels lod. Hvad var väl vid hvarje sådant tillfälle följden af desse bedräglige stadganden? Man decreterade städse, sedan uppbörden för året var verkställd och innan utgifterne anordnades, man vänn, det är sannt, en Activ större numeraire till >7^6 Den J6 Februarii, utgifter»es bestridande; inen då nästa årets skatt efter den nya myntfoten ingick, befanns Staten hafva förlorat uti verkelig inkomst, jemt lika stort belopp i silfver, som nedsättningen i Liverns vigt.
I själfva hemmet var lefnadssättet visserligen enkelt, men Lundbäcks hade ett mycket stort umgänge och försummade aldrig ett offentligt nöje. Alla fyra döttrarne voro naturligtvis inne i amaranten, bevistade alla publika baler och tillställningar, syntes mycket ofta på teatern, kort sagdt voro med öfverallt, där man roade sig. Ingen hos Lundbäcks var solid, undantagandes fröken Eleonore, äldsta dottern. Så tillförståendes, att hon hade smak på det gedigna, under det systrarna hade mest lust för det, som tog sig ut, gediget eller ej. Den förra genren passade också bäst till hennes regelbundna, blonda något kalla skönhet och den ståtliga, en smula stela hållningen. De två hundra kronor om året, notarien anslagit till klädpengar åt hvar och en af döttrarna, förslogo för Eleonore, under det att systrarna alltjämt voro i förlägenhet. Lilla Clara i synnerhet. Clara var alls inte solid, tvärtom mycket lössläppt och mycket kokett. Selma och Henrika voro också glada och flyktiga ungdomar. Då nu dessa vackra flickor hade en mamma, som var en frispråkig och skämtsam dam, inte mycket långt inne i fyrtiotalet, och notarien sjelf var högst litet hemma, — han satt gärna på klubben och spelade om aftnarne — var det ej att undra på, att stadens ungherrar gärna samlades i det Lundbäckska hemmet. Dessa unge kurtisörer hade nästan lika bra reda på husets affärer som damerna själfva, somliga af dem kanske bättre. Fru Lundbäck var den mest öppenhjärtade af alla. Hon talade om för sin sons vänner alla vigtiga husliga detaljer, berättade hvad de hade till aftonen och frågade, om de icke ville hålla till godo med stekt hvitling eller sill och potatis. Hon drog dem med in i hushållsmaskineriet, än blef den ene, än den andre beordrad att hjälpa till med åtskilligt, hvartill kräfdes manliga krafter, de skulle draga ut matsalsbordet och sätta in en skifva, bära in en tung bricka, flytta ut möblerna, när det skulle dansas; fru Lundbäck spelade utmärkt dansmusik och dansade själf med, om det så skulle vara.
Förstnämnda trenne Riks-Stånds beslut öfverensstämma alltså deruti, att samma ansiagsbelopp, 3000 R:dr, blifvit af dem för ifrågavarande ändamål beviljadt, men äro skiljaktige derutinnan, att, då Borgareoch Bonde-Stånden anslagit denna summa för en gång, Preste-Ståndet deremot med stadgande af vissa vilkor beviljat beloppet att under nästa Statsreglerings-period med 1000 R:dr årligen utgå. Vid sådant förhållande har Utskottet funnit sig böra inbjuda Preste-Ståndet, att instämma uti Borgareocb Bonde-Ståndens bifall till Utskottets förslag, i hvilket fall frågan blefve genom trenne Riks-Stånds beslut, enligt 75 §. Riksdagsordningen, afgjord. Varder denna inbjudning icke af Preste-Ståndet antagen, måste votering först ega rum för bestämmande af kontra-propositions lydelse. Utskottet föreslår för denna votering följande proposition: »Den, som vill, att kontra-proposition vid den blifvande hufvudvoteringen skall, i öfverensstämmelse med Preste-Ståndets beslut, innehålla, att ett anslag af 1000 R:dr årligen beviljas Råby Räddnings-Institut, att under den tid, för hvilken nästa Statsreglering blifver gällande, från Riksgälds-kontoret utgå, med vilkor, »att minst 20 vanartiga »barn vid Institutet finnas intagne och Inrättningen i öfrigt fortfar i sin nuvarande gag»nande verksamhet, samt att Staten genom ombud deltager i de årliga revisionerne af »Institutets räkenskaper och derjemte utöfvar tillsyn öfver Inrättningen, likväl på det sätt, »att dess Direktion får behålla fria händer i den speciela vården och ledningen af »densamma, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Ridderskapet och Adelns beslut, att något anslag för berörde ändamål icke beviljas.»
Slutligen har Utskottet, i sammanhang härmed, ansett sig böra anmäla, att Utskottet, i fråga om Riksgälds-Kontorels inkomster och utgifter under de kommande åren, väl icke är i tillfälle uppgöra någon fullt tillförlitlig beräkning, innan ungefärliga beloppet af den summa, Kontoret för de årliga statsbebofvens fyllande måste tillhandahålla Kongl. Siats-Kontoret, kan med någon säkerhet bestämmas; men, efter hvad Utskottet, med ledning af verkställde förslagsberäkningar öfver Riksgälds-Kontorets så kallade enskilda behof samt ränteoch andra inkomster utom allmänna bevillningen, anser sig böra antaga, kan statsfyllnadssumman för år 1845 och följande år ökas med omkring 150,000 R:dr, utan att sådant kommer att föranleda lill någon förhöjning uti den lill Riksgälds-Kontoret ingående allmänna bevillning, hvilken Rikets Ständer vid sista Riksdag sig åtogo. Deremot äro nedanstående anslagsfrågor öfverlemnade lill Statseller Statsoch Ekonomi-Utskottens behandling, nemligen: l:o Uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof a) af Utskottet redan för Rikets Ständer framställde: enligt Utlåtandet N:o d7 998,000: 38 t 256,675: 41 83,000: 1,337.675: b) ännu ej i Utskottet behandlade: till Canal emellan Barken och Wessman 463,000 R:dr på 12 år, gör på 3 år 115,750: „ Lidköpings hamnbyggnad, 84,750 R:dr på 4 år, gör på 3 år 63,562:24. — „ quaibyggnad vid Wenersborg .
Hon förefaller kantig och hård; men hon har ett hjerta af guld. Hon gör intryck af någonting brustet Jag tänker så ofta, att hon måtte ha gått igenom någon förfärlig sorg. ALLAND som betraktat henne tigande medan hon talat. Så stora ögon ni har! Och när ni talar om sorgen, se de ut som när en krusning går öfver ett vatten. Ni liknar icke er bror. LOUISE. Inte? Slår ner ögonen. ALLAND. Nej. – Hvarför slår ni ned ögonen? LOUISE. Åh, för ingenting just. ALLAND. Nu slingrar ni! Seså! Var nu ärlig. LOUISE blygt. Jag tycker ni ser på mig så underligt. ALLAND skrattar. Så-å! Allvarsamt. Jag har känt en kvinna, som var mycket lik er. LOUISE småleende. Det förklarar saken. ALLAND. Förklarar? Inte behöfver den saken någon förklaring! Inte gör man sig reda för, hvarför man ser på en person! För mig är det lika naturligt som att andas – och af hvarje ansigte, som jag tycker om att se på, lär jag något. Ett ögonblicks tystnad. LOUISE. Hvem var hon, som ni säger, jag liknar? ALLAND. Kan det intressera er att veta? Det var en kvinna, som stått mig mycket nära. LOUISE rodnar. ALLAND. – så nära som en kvinna kan stå en man! LOUISE rycker till. ALLAND hastigt. Inte kan det förnärma er? Det var ingen modell – af det slagets förbindelser vet jag mig aldrig ha haft mer än en enda. Är ni målarinna? LOUISE. Nej. ALLAND. Har ni något annat arbete? LOUISE. Arbete? ALLAND. Ja, jag menar icke knyppling eller broderi. – Jag menar ett arbete att egna er åt. LOUISE. Nej. ALLAND. Då skall ni väl gifta er? LOUISE. Nej. ALLAND. Visst skall ni det! LOUISE småleende. Ni sade ju, att det förstör alltid en menniska! ALLAND. Ja, en man – icke en kvinna. Samhället är nu en gång sådant, att hon måste gifta sig. En ensam kvinna blir gammal i förtid. Det vore skada på er. LOUISE. Tror ni? ALLAND. Ja.
Bränvinsbränningen kan äfvenledes betraktas såsom binäring, och det vill synas sorn skattens erläggande i förskott och redskapens kostsamma omiindring icke afskräcka ifrån bränningens utöfning. Den betydliga vinst, som af denna näring skördades efter sistlidna årets bränvinstillverkning, torde öka mängden af anmälanden dertill under detta år, och man betingar redan <s mot temligen högt pris potäter, som växa, för att använda dem till bränvinstillverkning. Skatten för denna tillverkning utgjorde sistlidet år för större brännerier 66,824: 2. — för mindre brännerier 36,858: 40. 10. Antalet landthandlande uppgick sistlidet år till 65, utom tvänne sådane i Ljungby köping, med en bevillning för dem alla tillsammans af 302 R:dr banko; hvaremot viktualiehandlande då endast voro 9. Genom den rättighet som blifvit Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förunnad att efter sockennämndens hörande afslå eller bevilja salubod å landet är det möjligt, att medelst inskränkning i deras antal förekomma mångå bland de olägenheter desse försäljningsställen ofta åstadkomma. Till sådan handel, hvilken inom detta Län må hänföras bland den betydligare, är handeln med kreatur och trävirke, ehuru bristen på lättade kommunikationer försvårar landtransporten. Derifrån härleder sig också den tröga afsättningen af ladugårdsprodukter, hvilka dock numera, lika med alla andra slags landtmanna-varor, under loppet af ett år stigit i pris till en förut oerhörd höjd. En ovanligt god konjunktur för landtmannen har nu på en gång inträdt och bebådar en lyckligare period än någonsin, derest afsättning till främmande orter kan underlättas. Ibland de under dessa feni år förbättrade kommunikationer inom Länet må nämnas omläggning af vägen emellan Wexiö och Carlshamn, hvarigenom en mängd branta backar undvikas, hvilket arbete verkställts med i nåder beviljadt statsbidrag af 6,725 R:dr och sistlidet år afsynats. Likaledes är vägen från Wexiö å Skånska sidan omlagd och förändrad samt de branta backarne vid Helgevarma utgräfne med sammanräknadt statsbidrag 12,390 ll:dr.
Som jag tyckt mig finna, hafva åtskillige Ledamöter icke riktigt fattat den förevarande frågan. Den af de förenade Utskotten anmälda skiljaktighet emellan RiksStlndens beslut rörande 5 puncten består nemligen deruti, att Ridderskapet och Adeln biföll, att capital*afbetalningen å StatsVerkets skuld finge användas till silfveruppköp. PresteStåndet beslöt, att capital-afbetalningen skulle ega rum, men tilläde, att den borde utgå till allmänna företag, hvilket, efter min tanka, föranleddes af den förmodan, att Banken i stället skulle få en motsvarande fordran hos andra auctoriteter: BorgareStåndet beslöt åter, att medlen skulle i lånväg utgå till åtskilliga städer; och BondeStåndet afslog för dess del all inbetalning af StatsVerkets skuld. Säledes uppkommo fyra olika åsigter. Den 30 September f. m. 425 Hvad jag yttrade, hade blott till syfte* mai, att Hankens capital icke skulle skänkas bort; hvilket synes stridande mot ali rättvisa, sa länge Banken ej sjelf fullgör sin betalnings-skyldighet, och den summa, man vill bortskänka, ej utgör någon Bankens vinst. Derföre tillstyrker ja^ ett förtydligande af Ridderskapets oell Adelns förra beslut i ämnet, och hvarigenom de öfrige RiksStåndens beslut äfven varda så jemkade, att Bankens capital icke blifver rubbadt. Herr von Hohenhausen: Som Ridderskapet och Adeln redan fattat dess beslut uti förevarande ämne, att nemligen silfver - uppköp skall ske, och något jemknings-förslag i denna del icke blifvit ifrågasatt, tror jag att vi icke äga rättighet att upprifva ett på lagligt sätt tillkommet beslut, och kan således icke eller anse Herr Munck af Rosenskjölds yrkande lagligt. Herr Lefrén förenade sig med Herr von Hohenhausen. Herr Munck af Rosenskjöld'•
St. öfverlemnade lagförslagets' hufvudgrunder villkoren för en ändamålsenlig brottmålslagstiftning? Jag tvekar icke alt uttala, det jag anser svaret pä dessa frågor icke kunna med anspråk pä tillförlitlighet af någon gifvas, som icke till det minsta gjort bekantskap med den inhemska litteratur, Lagcomitéerne åstadkommit eller framkallat. Att för innehållet deraf nu redogöra, skulle lika mycket öfverstiga gränsorne för ett yttrande pä detta rum, som min förmåga; men dä jag användt min mesta och bästa tid pä lagens studium och tillämpning, bör jag icke tveka alt korteligen uttala huru jag uppfattat och för mig besvarat frågorne, till den kraft och verkan sådant kan medföra pä deras åsigter, som förnämligast för andra ändamål riktat deras kunskapsförråd och verksamhet. Den nu gällande lagen var, då den antogs, en produet af juridiskt vetande, hvilken, lika säkert som den åt dess författare förvärfvade deras samtidas erkänsla, skall göra dem fört jente af efterverldens beundran. I besittning af fullständig bekantskap med deu tidens rältslheorier, visade de sig i flere läll framom dem; incn i samma män sedermera föreställningen om straffets ändamål och verkningar vidgades eller förändrades och man insåg det vara i samhällets och den felandes gemensamma interesse, att, jemte ulkräfvande af samhällets anspråk pä försoning för öfverträdelse!! af dess lagar och afskräckande frän dylika tilltag, äfven taga i betraktande den brottsliges framtid, har man småningom, genom ä lagen anbragle lappningar och tillsatser i denna riktning, kommit derhän, ali något egentligt straffsystem numera icke står alt finna i vår brottmålslagstiftning.
Här utställer fru Hilda Peterson, f. B ö ö s, vår skickliga glasetserska, en väldig, synnerligen vacker glaspokal, » Damernas Chicagopokal ». Den bär i djup, konstnärlig etsning ingraverade drottningens och de fem ledamöternas i centralkomitén namnchiffer. Se här, hvilket utsökt album! Hvad är väl det? I en alldeles öfverdådig läderplastik af fröken Meukow har komitén för musik låtit utföra eu inläggsperm för 28 kartongblad, af hvilka hvart och ett bär ett porträtt af en svensk ryktbar musikutöfvar inna jämte biografisk text, det hela på det smakfullaste monterad t. Några af våra förnämsta sångerskor, kvinnliga kompositörer och iustrumeutalister komma i denna tilltalande form att presenteras för världsutsfällningspubliken, och har man därvid särskildt medtagit dem, hvilkas verksamhet och rykte redan förut trängt utom fosterlandets gränser. Utom detta album exponeras särskildt fyra större porträtt — en konstellation af fyra lysande stjärnor, hvilkas strålar trängt från soluppgångens land till västerhafvets kuster. Behöfva vi nämna dem: Jenny Lind, Kristina Nilsson, Louise Michaeli, Sigrid Arnoldsson. D e två ännu lefvande ha själfva skänkt sina bilder, Jenny Linds är en gåfva af hennes efterlefvande make. * Litteraturkomitén har också åstadkommit ett vackert album med inneliggande porträtter af de flesta bland vårt lands mest framstående författarinnor. Bland dessa porträtt förekomma några mera sällsynta, det af friherrinnan Sofie Knorring till exempel. Äfven detta album är ett verk af svenska kvinnor, utgånget från Selma Giöbels atelier och utfördt i läderplastik af fröken H. v. Diiben. Porträtten i detsamma af en kvinnlig fotograf — • Selma Jacobsson. På en smakfull bokhylla representera ett sextiotal band af svenska författarinnors förnämsta verk deras inlägg i litteratur och vetenskap. Till chieagoutställningen kommer detta bibliotek att betydligt komplettera ». Banden äro utgångna från en kvinnlig bokbindares — fröken Bettina Levyson härstädes — verkstad. Som en representativ personlighet för den svenska kvinnans inlägg på andliga fält höjer sig öfver denna litterära utställning Fredrika Bremers porträtt i olja.
N;o 46- inqyarteringspenningarnes bestämmande i Inqvartering?-Ordningen kom ine .alt bero, om någon vidare förhöjning eller förminskning i berörde belopp .inträffade, ■Rrigs-CoIIeginro, sorn instämt uti Stats-Contorets yttrande om ogagnelighelen deraf, att flere hus för inqvarteringsbehofvet, än de som finnas, skulle för Kronans kostnad anskaffas, bär, af sådan anledning, funnit det icke ändamålsenligt att upprätta ritningar och kostnadsförslag till så* dane byggnader, eller att granska de från flere städer inkomna värdejringsinstruraent, hvilket med mer tillförlitlighet och nytta kunde ske i det fal i, att Rikets Ständer sku lle för sådana byggnader, hvilka uti det af Embets-Verken år 1828 i ämnet afgifna Utlåtande ansågos uppgå tilL mer än en half million Riksdaler Banco, anslå erforderiige medel. I afseende å sättet att tillvägabringa en lindring i inqvarterings-hesväret har Krigs-Collegium varit af olika tankar med Stats-Contoret, Jemte det kollegium ansett tillökning i tolagen icke fullkomligen motsvara ändamålet, emedan utgiften, såsom tillökad taxation å handelsrörelsen, skulle falla Borgerskapet och indirecte äfven öfrige
I afseende härå, innehåller E. K. M:s Nådiga Skrifvelse i ämnet det förslag, att ifrågavarande kostnad, beräknad till 23,738 R:dr 24 sk. kunde, såsom förslags-anslag, med en rund summa af 24,000 R;dr å Tredje Hufvud-Titeln uppföras under titel: Inqvarterings-kostnader för Armeen; varande kostnadsberäkningen uppgjord sålunda, nemligen: För öfvertagandet af den inqvartering, som nu utgöres af städerne medelst anskaffandet af boningsrum, enligt uppgjord calcul, . R:dr 21,338:24. för stallrum åt infanteri-officerares hästar, enligt dito, omkring . 600: hvartill, jemlikt E. K. M:s nu derom framställde Nådiga förslag Expcditions-lliskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.o 188. 427 skulle ytterligare läggas den inqvartering i contant af tillsammans omkring 1,800: — hvilken, enligt nya inqvarterings-ordningen, borde tillkomma de personer, som nu, till följd af serskilda Nådiga beslut njuta hyres-ersättningar till mindre belopp, hvilka ersättningar utgå, dels på Krigs-Collegii årliga extra ordinarie stat, dels på Commendantsoch allmänna Indragnings-staterna, men derifrån skulle komma alt försvinna, hvarigenom hela contanta inqvarteringskostnaden från Statsverket för ständiga garnisonerne i städerne Liefve på ett ställe synlig. Innan Rikets Ständer sig utlåta öfver hvad sålunda af E. K. M. blifvit i Nåder föreslaget, hafva Rikets Ständer trott här böra närmare öfvervägas huru med den så kallade inqvarteringseller tillöknings-tolagen sig förhåller och huruvida den nu må tagas i beräkning, såsom tillgång eller ersättning för statens inqvarterings-kostnad; och få Rikets Ständer i afseende härå i underdånighet anföra:
När man och hustru äro sammanvigda, då äger hvardera giftorätt till hälften i så väl den lösa som fasta egendomen i boet.» Lag-Utskottet kan dock icke förorda denna rubbning af en utaf de väsendtligaste principerna i vår civil-lagstiftning, — och sådant hufvudsakligen af det skäl, att förslagets godkännande icke vore ett steg framåt, utan snarare ett tillbaka. Det synes nemligen som om vid en i framtiden möjligtvis skeende förändring i ifrågavarande stadganden lagstiftningen komme att gå i en riktning, alldeles motsatt den, sorn motionärens förslag utvisar. Att egendomssamfällighet emellan makar icke är något väsendtligt moment i äktenskapet, och att det etiska bandet dem emellan derigenom ingalunda starkes, utan snarare slappas, är en grundsats, som, på sednare tider alltmera yrkad, icke varit utan inflytande på den nyligen hos oss utfärdade nya boskilnadslag, hvari den regel är uppställd, att makars ömsesidiga giftorätt genom boskilnaden upphör. Icke heller Lag-komitén har hyllat motionärens princip, utan tvärtom, med bibehållande af ifrågavarande, nu gällande inskränkning, jemväl från giftorätt undantagit ärfd eller före äktenskapet förvärfd faslighet i stad, — och Komitén yttrar i detta ämne: »När bolaget emellan makarna uppkommer, är det icke egentligen sjelfva de ömsesidiga insatserna, som böra sammanblandas, utan det är förkofringen eller hvad under äktenskapet förvärfvas, som skall utgöra det samfälda boet. Man skulle kunna lämpa detta förhållande äfven till penningar eller annan lös egendom, som hvardera sidan vid äktenskapets början medförde, om det gåfves en möjlighet att med säkerhet urskilja beloppet deraf; men hvad angår fast egendom, vare sig å landet eller i stad, så kan för detta urskiljande ingen svårighet möta. Då man följaktligen måste låta ankomma på de bestämda formaliteter, under hvilka förord ega rum, huruvida hvad af hvardera maken enskildt i lös egendom införes må kunna från samfälligheten afsöndras, är man deremot oförhindrad att bibehålla det ursprungliga förhållandet makarna emellan i afseende på fastighet
Genom afsöndring af en måsse kan visserligen en odling förr bringas å bane; men den varaktiga nytta, sorn genom en sådan odling åsyftas, skall förfelas, om måssen icke har understöd af hemmanet och dess fasta jord. Jag vill i detta hänseende såsom exempel nämna Daks måsse i Östergöthland äfen ofantlig vidd, hvilken, om jag minnes rätt, blifvit odlad på Statens bekostnad med stora ansträngningar. Erfarenheten bar visat att afkastningen icke motsvarat odlingskostnaden. Helt annat hade deremot förhållandet blifvit, om måssen indelats så, att de kringliggande hemmanen, sorn hafva fast mark bredvid, hade företagit odlingen, hvilken då blifvit nyttig, derigenom att den fasta och lösa marken ömsesidigt kunnat understödja hvarandra, dels genom påförning och inblandning af den lösare jorden i den fastare, der den verkar både som gödningsoch lösningsämne, dels tvertom genom påföring af fast jord, (ler eller sand) å måssjorden, hvarigenom denna göres fruktbarare, hvarförutan J8 Den 6 Februari f. ib. innehafvandel af en måsse eller kärrodlingslägenliet ofia lemnar heinmansinnehafvnren lillfii11 e för en lönande sysselsättning under sådana tider af året, eller viss väderlek, då annat arbete ieke tinnes eller later verkställa sig. Det bogsta jag derföre skulle kunna medgifva af denna § vore att måsse linge från hemman afsöndras på viss tid, ty alt tillåta mässens afsöndring för alltid, vore att lägga ett stort binder i väveri för jordbrukets förkofran i landet. Det är nemi. otvilvelaktigt att åkerbruket på många ställen i sednare tider blifvit ansenligen förbättradt genom påföring af käTrellér dyjord såsom gödningsoch lösningsämne. Att nu vilja lägga hinder i vägen för sådant genom en så oklok författning, som denna, kan jag åtminstone icke bifalla. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Hvad Westmanland angår, anhåller jag alt få conformera mig med Hr von Hohenhausen; ty der finnas massar, som icke kunna blifva nyttiga förr an det nu ventilerade momentet af delta betänk blir lag.