Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, enligt hvad Kongl. Maj:ts af motionärerne åberopade Nådiga Förordning af den 3:dje Juli 1840 stadgar, den prejning, som tillförne från Rikets Fästningar mot handels-fartyg, farkoster och bålar iagtlagits, hädanefter, med undantag för Carlskrona, hvarom serskildt blifvit förordnadt, icke vidare än genom anrop från Fästningen får under fredstid ega rum, utom i de fall, när fartyg kommer från smittad eller för smitta misstänkt ort, då serskilda i dessa afseenden gällande föreskrifter iagllagas, äfvensom folkpassens hittills föreskrifna uppvisande och ålecknande vid prejning hädanefter kommer alt i allmänhet upphöra, så vida sådant icke för serskilda tillfällen af Kongl. Majit i Nåder förordnas, synes väl häraf Stats-Utskottets Utlåtandej N:o 444' 9 häraf blifva en följd, alt Commendanterne å ifrågavarande Fästningar icke vidare kunna fortfarande påräkna den inkomst, de medelst afgifter af från Fästningarne prejade fartyg tillförne må hafva uppburit; men enär, med undantag för hvad här förut, i afseende å Commendanten på Ny Elfsborgs Fästning, blifvit uppgifvet, icke allenast ingen upplysning kunnat erhållas, huruvida desse afgifters uppbärande varit grundadt på någon, genom gällande författningar eller serskilde Nådiga Resolutioner, Commendanterne i allmänhet tillerkänd laglig rättighet, eller endast på gammalt häfdvunnet bruk, ulan äfven så väl Committerade, hvilka haft sig uppdraget att utarbeta förslag till ändamålsenliga förändrade föreskrifter, rörande handeln och sjöfarten i Riket, uti deras den i5:de Maj i83r) afgifne Betänkande, tillstyrkt, som ock Kongl.
Borgare-ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion har Herr C. Berglund, anfört, att, sedan den vid sisla Riksdag väckta fråga om fri utförsel af tackjern då lemnades utan det afseende, densamma enligt motionärens förmenande fört jente, hade de under sednare åren för tackjerns-till verkningen inträffade menliga förhållanden, medelst nedtryckta priser vida under ti 11— verknings-kostnaden, jemte bristande afsättning, ådagalagt behofvet af upphäfvandet utaf det hittills följda prohibitiv-system i denna för landet högst vigtiga näringsgren; hvarföre ock då, enligt hvad Bergs-Collegium uti sina Berättelser åren 1841 och 1842 upplyst, för hvartdera af dessa åren blifvit lillverkaclt emellan 5 å 600,000 Skepp. Tackjern, motionären föreslagit, att en årlig export af 30,000 å 60,000 Skepp, måtte tillåtas, för att till någon del bidraga till afsältningen och öfverproduetionens minskning, utan att derföre på något sätt skada eller inverka på Bruksegarnes behof för deras privilegierade smiden; hvarjemte motionären hemställt, dels att denna utförsel, för att motsvara ändamålet, icke måtte belastas med någon utförsels-tull, emedan de dermed förenade dryga transporter, provisioner, våg-omkostnader, arbetspenningar, m. m. utgjorde tillräcklig skyddstull, och dels att exporten endast måtte ske ifrån Stockholm, af den orsak, att nödig conlroll å qvantiteten derigenom vunnes, och derföre att de Bergslager, som hafva deras exportväg öfver Stockholm, såsom Norrberke, Grangärde, Söderberke, Lindes och Kopparbergs, Rambergs med Nora Bergslag och Norbergs egde slörsla öfverproduetion af varan. Vid föredragningen inom Vällofl.
De bestå blott af det högre befälet, och det är att märka, att der har detta befäl i allmänhet öfver sina underordnade en större makt än hos oss. Snarare tror jag, att man kunde hemta någon ledning för sina rådslag i denna fråga från Österrike — ett land, der militären står i stort anseende, men der de militäriska hederstvisterna icke afgöras af hedersdomstolar, utan helt enkelt dragas under krigsrätt. Det är en sådan behandling af hederstvister, jag tror äfven möjlig i Sverige, och anhåller derföre, att få meddela några upgifter om den Österrikiska lagstiftningen i detta hänseende. Efter Österrikiska krigslagarne bestraffas förolämpningar a) som brott (Verbrechen): aa) om de bestå i en för officers-ståndet skymflig misshandling, eller i smädelser i en eller flera personers närvaro, eller genom skrifter, i tryck, o. s. v., utan att bestämda fäkta dervid behöfva blifvit angifna, utan endast om vissa kännemärken på den förolämpade personen bestämdt låta märka, hvem som blifvit menad; ab) om en officer anklagar en annan, eller så uttalar be skyllningar mot någon för ett updiktadt brott, att anledning till laglig undersökning deraf kan upstå. I begge dessa fall (aa) och (ab) straffas den förolämpande med tjenstens förlust, samt under försvårande omständigheter med ett till tio års fästning. b) som förseelser (Vergehen), om förolämpningarne kunna betraktas som i ringare grad sårande: aa) ogrundade beskyllningar om brott, utan afsigt att skada; ab) lättsinniga beskyllningar om ohederliga eller osedliga handlingar och tänkesätt; bb) offentliggörande af andra äreröriga, om ock sanna, fakta ur privateller familje-lifvet; Den 30 November f. ni. 401 bc) andra smädelse)'. Alla dessa fall bestraffas med 6 månaders till ett års fängelse, och under försvårande omständigheter med tjenstens förlust. Vid
Under det att Friherre von Schulzenheim uteslutande vänder sig emot det slag af borgen, som omtalas i 10 Kap. 9 § Handelsbalken, och vanligen benämnes proprie-borgen, vill deremot Carl Anders Larsson upphäfva eller förringa verkan af all slags borgen för annans gäld. Sålunda föreslår Friherre von Schulzenheim: ”att Rikets Städer måtte för sin del besluta, att 9 § af 10 Kapitlet Handelsbalken skall helt och hållet utgå ur lagen, samt i följd deraf Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, § 4, Kongl. Förklaringen den 29 Juli 1812, Kongl. Kungörelsen den 9 Maj 1835 och Kongl. Förordningen den 20 December 1851 äfven till ali kraft och verkan förfalla och hädanefter endast 8 och 11 §§ af samma Kapitel erhålla tillämpning”; och Carl Anders Larsson: ”att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att allt hvad gällande lag och författningar stadga i afseende på borgen för annan mans gäld måtte, efter loppet af viss tid från den dag nådig författning derom utfärdats, upphöra att vara gällande”; Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Maj 1866, kl. 6 e. m. anledning af väckta motioner om ändring af stadganden angående borgen för annan mans Lag-Utskottets Betänkande N:o 55. 7 eller, om hinder mötte detta förslag, ”att Rikets Ständer i stället ville besluta det tillägg till nu gällande förmånsrättsordning, att vid konkurs de af gäldenären ingångna borgensförbindelser skola hafva förmånsrätt näst efter gäldenärens egna skulder.” Det kan visserligen ej bestridas, att, på sätt motionärerne anmärkt, borgensväsendet till allmän och enskild skada i hög grad missbrukats; men det torde ej vara bos lagstiftningen, som hjelp mot sådant missbruk bör sökas. Det tillhör den Svenska rättens förtjenster att hafva lemnat aftalet i dess naturliga frihet och undvikit alla försök att inskränka densamma — försök, som i alla händelser skulle hafva visat sig fruktlösa.
Han förtjänar ock att höras äfven n u; då han i morgon lördag gifver sin tredje och sista konsert härstädes, taga vi för gifvet, att de, s o m hittills försummat tillfället att få höra en af samtidens mera framstående pianister, då skola infinna sig. En lärarinnas roman. En svensk kulturbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg. (Forts.) » * | a g vet det. Men på något af dessa bokmärken w stod n å g o n sentens o m att G u d uppfyller sina löften lika visst s o m en bank inväxlar de sedlar den gifvit ut. På det där stafvade m a n och kunde inte begripa, h v a d det skulle betyda. Det bjöds på kaffe, och s å satte K a j s e n på sig glasögonen, läste och förklarade: » Ja, ser ni, doktor Mårten Luther säger i sin kära postilla, att påfven i R o m säljer syndernas förlåtelse m o t penningar, och alla s o m lära och tro på denna villfarelse kallas katoliker. Den n y a lärarinnan är naturligtvis katolik, och de här bokmärkena, som se så oskyldiga ut, äro naturligtvis aflatsbref, för hvilka h o n vill, att barnen skola köpa s y n - dernas förlåtelse. » G u m m o r n a häpnade, och så k o m en deputation till mig och begärde, att ni skulle afsättas. Jag frågade då, o m det inte var bäst att på s a m m a gång b r ä n n a er å båle, och det tycktes de inte ha något emot. Nå, j a g lugnade dem naturligtvis, men hade mycket svårt att öfvertyga dem o m, att ni inte var katolik och aflatskrämerska. » Alla hade de mycket roligt åt historien, isynnerhet kandidat Filén, s o m började s k ä m t a m e d Kerstin. Till skollärarefruns h a r m h a d e han slutligen gått ifrån henne och slagit sig ner h o s Ker stin och fröken Vallin, hvilken fru L o v i s a tyckte det varit mycket taktlöst att bjuda t i l l s a m m a n s med henne efter den där skurvattenhistorien.
D) utvisar, lärjungarnes antal vid Carlshamns elementarläroverk under nu innevarande läsetermin uppgår till det ej obetydliga antalet af Etthundra Tio, för Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, att Carlshamns femklassiga elementarläroverk måtte till fullständigt elementarläroverk på såväl den klassiska som den reala linien upphöjas och för ändamålet nödiga medel dertill anslås. Stockholm den 14 November 1865. Edv. Meyer. 1 Motioner i BorgareStåndet 1865. N:o 91. 207 {Litt. A.) Stormägtigste, AUernådigste Konung! Till Domkapitlet hafva inkommit åtskilliga framställningar i fråga om dels utvidgning af redan för handen varande offentliga läroanstalter i stiftet, dels inrättande af ett nytt sådant i Trelleborg. Domkapitlet anhåller att först få redogöra för arten af de gjorda framställningarne och utbeder sig att sedermera deröfver få meddela underdånigt yttrande. _ ____ — _ 3:o. Stadsfullmägtige i Ystad hafva på anförda grunder anhållit, att stadens lägre elementarläroverk må uppflyttas till fullständigt högre elementarläroverk på såväl lärda, som reala linien. 4:o. Stadsfullmägtige i Carlshamn hafva likaledes på anförda skäl anhållit att denna stads femklassiga lägre elementarläroverk må förvandlas till ett på begge linierna fullständigt högre elementarläroverk. — Elementarläroverken i Ystad och Carlshamn hafva intill sednaste tid meddelat undervisning i den fullständighet som för dimission till universitetet varit erforderlig. Det är allt för väl bekant, att så fullständig undervisning vid dessa läroverk numera icke kan ifrågakomma. Det förhållande, som häraf föranledes, eller att föräldrar, som önska bereda sina söner en fullständig elementarbildning, måste försända dem vid en tidig ålder till aflägsna orter och redan öfverfyllda skolor — har vållat bekymmer i samma mån större, som man hittills varit i detta afseende bättre lottade.
Om den skog, som bör utgallras, icke kan säljas, så lönar det ju icke mödan att hugga den, och då uteblir äfven utgallringen oftast, enär den endast medför kostnad, och ungskogen får förväxa, så att den blir alldeles ogenomträngelig; skogsbetet blir förstördt, och träden, som stå allt för tätt, blifva klena och dåliga, hvaraf följden åter blir att skogen allt mera laller i värde och att man icke vinnlägger sig om någon ändamålsenlig skogsskötsel. På alla dessa skäl får jag anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk, i denna punkt. Frih. Raab: Man måste först göra sig noga reda för hvilka slag af virke här är fråga om. Här är nemi. fråga om spiror af 8 tums diameter och sparrar af G tums d:o; med ett ord allt som kan hänföras till ung skog, — samt slutligen ännu 630 Den 29 Maj e ra. ett slag, nemi. pitprops, hvilket just tyckes vara det som framkallat den nu visade farhågan. Jag har sökt göra mig närmare reda för denna sorts virke, och det är sådan, som begagnas till grufstöd. Den är 2—3 alnar lång och 3—4 tum i diameter. En reservant har blifvit särdeles förlärad deröfver att vi på ett år utskeppat öfver en million sådana träd. »Tänk», säger han, »hvad skulle det icke blifvit al, om dessa träd fått stå och växa till dess de blifvit fullmogen skog.» Men detta uttryck bevisar den aldra största okunnighet i skogsskötseln, ty om dessa träd fått stå qvar och växa, hade blott en ringa del deraf blifvit fullmogna träd; ty om man gallrat dem, huru väl som helst, och skött skogen så väl som möjligt, skulle endast omkring 1000 qvarstå vid 100 års ålder. Om vi nu närmare göra oss reda för dessa pitprops, så komma vi till följande fakta: De äro af gran, och detta trädslag uppnår erforderlig storlek inom 25 å 30 år.
Kommittéen synes med särdeles intresse hafva omfattat, och i många fall till stöd för sitt förslag åberopat hvad dc orters invånare, der jernvägen är föreslagen att framgå, derom yttrat, och synnerligast vid frågan om jernvägens dragande öster eller vester om Sigtuna-fjärden åberopat en skrift, undertecknad af åtskilliga jordegare i Trögds, Bro, Håbo och Asunda härader, eller just från de utaf den vestra banan berörde orterna; men besynnerligt synes Kommittéen förbisett, att Bro och Håbo häraders hushållsnämnd, uti svar på de af 18 59 års jernvägs-undersöknings-kommitté framställda frågor, tillkännagifvit att häraderna, såsom egande sjötransport, ej vore i synnerligt behof af underlättade kommunikationer, äfvensom att ett af de för Lagunda och Hagunda häraders (trakten af Örsundsbro) hushållsnämnd utsedde ombuden, vid mötet 1859 inför Konungens Befallningshafvande i Upsala, tillkännagifvit, det han ansåge stambanan böra gå öster om Sigtuna-fjärden till Upsala och derifrån till Sala, men med en böjning åt Örsundsbro. Enligt hvad förut är visadt, afsåge menings-skiljaktigheten inom Kommittéen egentligen, huruvida norra banan borde till Sala framgå öfver Upsala eller öfver Örsundsbro, samt från Sala till Korsnäs eller till Storvik. Att linien helt oförmodadt och, jag vågar påstå det, till Kommittéens synnerliga öfverraskning kom att göra kroken till Sevalla, har endast ett skäl för sig, och detta har äfven Kommittéen på flera ställen tillkännagifvit, nemligen att derigenom blefve två mil byggda på den så vigtigt framhållna Westerås—Sala-banan, ja! en bana som ansetts så vigtig, adt hufvudsakligen detta och ej något annat bör vara ändamålet som sökes med norra stambanan.
Här finnas specialstadganden för nästan alla enskilda sterbhus och särskilda lefnadsförhållanden i städerna, gående ut derpå, att, der försvaret af urgammal odalmannaoch familje-rätt icke varit öfvermägtigt, eller det ena privilegie-intresset icke lika vaket och segt som det andra, härutinnan bilda ett nytt priviiegiefält i städerna, hvarå deras magistrater eller drätselverk kunde inhösta några ökade inkomster vid dödens härjningar. Har tarfvas sålunda en lagförändring, sorn både ställer alla medborgare lika inför lagen L detta hänseende och bereder sterbhus i allmänhet större Wduing, reda oell vård. * 240 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 119. Af ålder bestodo för sterbhusdelegare bruket och rättigheten att, utan någon tnyiidigheternas tutelära inblandning uti deras egandeoch familje-rätts angelägenheter, sjelfva taga vård om och skifta den döde anhöriges bo: egendomen var familjens och familjen visste i stad och på landet att noga häfda denna sin rätt. Adelsmannen och bonden afträdde icke heller någonsin densamma, och landsbygdens innevånare i allmänhet hafva, likasom presteriiga sterbhus, temligen oqvaldt åtnjutit enahanda rättsförmån. Bouppteckningsoch arfskiftesprocenten är sålunda egentligen endast en stadsskatt, tillkommen väl under alla beskattningars barndom, men också under helt andra kreditoch affärsförhållanden än nu, för att bereda städerna nödiga hjelpinkomster till deras tjenstemäns aflönande. Anledningen till detta lagstadgande var sålunda ursprungligen icke någon civilrättslig nödvändighet, utan endast en kommunal-financiel åtgärd; man ville icke, såsom det kunde synas, genom första stadgandet härom, bereda större ordning och reda uti sterbhus och arfsförhållanden, der boet såsom i städerna gemenligen till stor del bestod af en lätt förskingrelig lösegendom; utan man afsåg hufvudsakligen tillskapandet af en ny stadsinkomst.
Den 18 April. S. D. Remitterades till Staissamt Banco-Utskotten en denna dag af Friherre Palmstjerna_, Carl Otto, väckt motion derom, att Rikets Ständer, när de begära Konungens garanti för de lån, Banco-fulimäglige kunna blif - 832 Prot.-Utdrag, den 18 April 1848. va nödsakade att upptaga, jemväl måtte tillförsäkra Konungen om ovilkorlig tillgång till det, som för återbetalningen erfordras. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 2 och 9 dennes på bordet lagda memorial, N:o 34, med förslag, angående tillägg i 28 § Regerings-Formen åsyftande befordringsrätt för utländske män till vissa embeten och tjenster, antog Ridderskapet och Adeln berörde förslag att hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Yid förnyad föredragning af Vällofl. Borgare-Ståndets den 5 och 9 dennes på bordet lagda protocolls-utdrag af förstnämnde dag, innehållande inbjudning till Med-Stånden, att instämma i det af Borgare-Ståndet fattade beslut, att anhållan i underdånighet borde ske hos Kongl. Maj:t, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder bestämma tid för Riksdagens afslutande till någon dag, sednast den 17 instundande Maj, fann Ridderskapet och Adeln, då Hans Maj;t Konungen låtit gifva Riks-Stånden tillkänna, att Hans Maj:t vill hemförlofva Rikets Ständer å den dag uti instundande Maj månad, sorn Hans Maj:t efter Sin återkomst till Stockholm kan finna för godt att, på grund af inhemtade upplysningar, bestämma, det för närvarande icke vara lämpligt, att Rikets Ständer till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan om bestämmande af viss dag för Riksdagens afslulande; hvadan Ridderskapet och Adeln icke antog ifrågavarande inbjudning. S. D.
Vid 43 § har jag ingen erinran alt 4 H. 8 114 Den 8 April e. m. göra, men i afseende på Irsla inom. af 46 §:n anhåller jag alt få fäsla R. o. Ad:s uppmärksamhet pä att redaktionen deraf är lemligen vidlyftig och, enligt min tanke, alldeles för vidlyftig, samt innehåller något som jag ej vet huruvida det öfverensstämmer med författningen, åtminstone är det obehöfligt; och dessutom innehåller detta mom. något i afseende på rättegångs-ordn:n och om verkställighet af utslag. Jag skulle dock tro, att §:n hade tillräcklig vidlyftighet, om den innehölle följande: ”Hvarje skattskyldig skall i mantal uppföras och taxeras der han bosatt är, lill nästa fardag Hyllar, eller största delen af året sig uppehåller, med de undantag, som nedan stadgas. Tvistas om skall skrifnings-orl, förblifve den skattskyldige under tiden mantals-.och skattskrifven der, hvarest han föregående året varit i mantal uppförd”. Hvad Ulsk. för öfrigt tillagt, invecklar blott meningen och förlänger författningen. Det lyder så här: ”men fullföljes ej sådan tvist i laga tid och ordning, eller varder fattigvårdsstyrelsens vägran ogillad, då skall den skattskyldige mantalsoch skattskrifves der anmälan derom skett; och äligge det alltid den fat tigvårdsstyrelse, som vunnit, att om utgången behörigen underrätta vederbör, häradsskrifvare för verkställande af de rättelser i mantals-längderna, hvartill beslutet föranleder”. Detta är ett stadgande som jag anser vara helt och hållet öfverflödigt; ty utslaget blir i alla fall verkställdt, utan att fattigvårdsstyrelsen be höfver taga befattning med att underrätta häradsskrifvaren om hvad lian har att göra. Jag vågar derföre hemställa, huruvida ej R. o. Ad. skulle finna för godt, att återremittera denna punkt, emedan redaktionen bör förkortas. Hr Sandströmer:
Endast genom en sådan redaction blifver det, efter Bonde-Ståndets meli ng, möjligt, att hvarje stadgande, icke blott i och för sig sjelft, utan äfven i sit sammanhang med andra likartade, kommer att innefatta ett klart, bestämdt och sålunda från hvarje misstydning fredadt uttryck af Lagstiftarens verkliga mening. I öfverensstämmelse med dessa åsigter, gillade Ståndet det förslag till ny redaction af 4-9, 52, 53, 55, 60, 61, 64 och 105 §. §., som, i anledning af under öfverläggningen i berörde afseende gjorde, af Ståndet godkände, anmärkningar, blifvit utarbetadt, för att remissen åtfölja. Men icke blott öfrige delar af Utskott ts förslag, utan äfven Rikets Grundlagar i sin helhet, ansåg Bonde-Ståndet vara i behof af en förbättrad redaction, så vida de skola motsvara den här ofvan antydda fordran af en sorgfälligt vårdad lagstiftning och sålunda äfven i formelt afseende trygga säkerheten och framgången af det Statsskick, hvars ombildning nu är i fråga.
93 det tillgifva® livar och en som i detta hänseende föredrager ett vitsord af den man, hvars måhända största, men icke enda förtjenst såsom ingeniör, år att hafva byggt Svenska Statens jernvägar, och som uti detta vårf tillvunnit sig ett förtroende, som många eftersträfva men få lyckas eröfra. Utskottet har, som sagdt, endast i förbigående gjort ofvannämnda anmärkning för att desto kraftigare framhålla de oroväckande hinder uti trafiken jemte olägenheter och betänkligheter, som skulle uppkomma genom jernvägens framdragande till Clara öfver Riddargården och vestra ändan af Riddarholmsbron. Af Utskottets eget Betänkande inhemtas att omkring 7,500 fartyg årligen passera slussen, och 6m man härtill lägger det ojemförligt mindre antalet, som vid Kornhamns-torg hafva sin tillåggningsplats, torde hela antalet af de fartyg, hvilka komme att passera den föreslagna jernvägshron högst uppgå till 10,000 om året. Med säkerhet kan antagas, att slussning sker under sju och en half månad årligen, åtminstone under 25 dagar uti hvarje månad och i medeltal kan ega rum 15 timmar dagligen. Med denna beräkning skulle således jernvågsbron passeras af omkring 3,5 fartyg uti timmen, men då två, om icke flera, fartyg på en gång både kunna och böra efter hvarandra genomföras, komme bron att öppnas högst två, säger två, gånger uti timman. Då denna åtgärd näppeligen kan upptaga mera tid ån omkring fem minuter hvarje gång, lärer det falla sig svårt att, äfven om tio jernvågståg (vi hafva nu trenne) dagligen passera och äfven om sjötrafiken skulle fördubblas, uti denna omständighet utleta någon olägenhet af betydelse, vare sig för sjö- eller landtrafiken. Den obetydliga tidsutdrägt, som för brons passerande förorsakas sjötrafiken, blir dessutom rikligen ersatt genom fördelen för de sjöfarande, som från Saltsjön begifva sig in uti Målaren, att kunna långs hela den blifvande kajen förhala fartygen, ända förbi den nya bron, i stället för att såsom nu nödgas långsamt framsläpa sina fartyg från den ena moringen till den andra emot de vanligen sommartiden blåsande vestliga vindarne.
Brefvet den 11 Februarii 1803, tillse, ”dels huruvida Introductionen innom tvänne år ”efter det den sökande blifvit i Adeligt Stånd ”försatt, eller i Friherrlig eller Grefvelig värdighet upphöjd, är vorden hos Directionen ”begärd , dels ock om alla erforderlige handlingar såsom: Kongl. Maj ts Nådiga Diplome ”i original jemte afskrift deraf; vederbörliga ”qvittencer öfver erlagde Introductions-afgifter ”till Kongl. Cancelliet och Riddarhuset, samt ”fullständig Genealogie, äfvensom Vapenplåt, ”blifvit ansökningen bifogade; Och må Direc”tionen, derest allt finnes Vara i behörig ord-^ ’’ning , meddela bevis att alla för den sökte ”Introductionen föreskrifne prestanda äro vord”ne fullgjorde, samt sådant i Tidningarne kun5’göra , då en sådan person sedermera, enligt ”nämnde författningar , äger tillgodonjuta alla ”de förmåner, sorn med den förlänte värdig”heten i öfrigt äro förenade ; Skolandes Direc”tionen sedermera vid näst infallande Riksdag ”hos Ridderskapet och Adeln skrifteligen an”mäla de personer hvilka sålunda äro behörige ”att Introduction å Riddarhuset erhålla i den ”ordning deras prae3tanda blifvit godkände.” Ridderskapet och Adeln torde häraf finna , att Utskottet i den föreslagna nya redactionen , sökt bibehålla sjelfva ordalydelsen af Den 6 Augusti f, m '. 1775 och 1800 arens författningar; der fullgjorde prestanda föreskrifvas såsom vilkor för den Adeliga värdighetens åtnjutande. Då nu vid detta vilkor blifvit lästad en fatalietid af 2 år , blifver deraf ock en följd , att den som inom de två åren uppfyller vilkoret, derom skall erhålla någon Auctoritefs bevis. Derefter äger en sådan person, åtnjuta alla de rättigheter , som enligt privilegierna tillhöra Adelsståndet. Nu frågas , om till desse rättig - heter , representationsrätten, enligt Grundlagen, hörer?