Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betydenheten och vigten af dessa frågor bevisa nogsamt, alt en olika och oriktig tillämpning af BevillningsFörfattningen kan åstadkomma större ojemnhet i beskattningen, än en felaktig Bevillningsgrund. Den af Utskotten föreslagne controll på Taxeringsåtgärderna, nemligen, att Kronans Ombud skulle ega anföra besvär, är i så måtto ofullständig, att samma Ombud icke är skyldigt förstå författningen annorlunda, än Committéernas Ledamöter, och att de icke känna den olika tolkningen i andra Län. Till förekommande af de oredor och vådor, som jag trott blifva en följd af detta Bevillningsutskottets förslag, har jag i min reservation föreslagit följande controllerande stadganden, som väl inskränka närvarande gransk - ii* 164 Den ja Augusti f. ra. ningsrätt, men likväl förekomma den olika tillämpningen i olika Län, nemligen: 1:0 Att så väl Skattskyldige, som Kronans Ombud, ega att öfver Taxeringsåtgärder anföra Besvär hos Kongl. Kammar Rätten, som då äfven må ega, att bestämma den förändrade Taxerings-summa, hvartill besvären kunna föranleda. 2:0 Att ÖfverRevisionens granskningsåtgärd i Taxeringsfrågor bör inskränka sig dertill, alt efterse, att Författningens grunder blifvit på alla ställen lika tillämpade, och, der annorledes skulle befinnas, befordra rättelse, antingen den verkar till Kronans eller den Skattskyldiges fördel. 3:o Att, då Taxeringsmännen äro befriade ifrån allt ansvar, de äfven böra vara obesvärade med förklaringars afgifvande, hvadan anmärkningar eller besvär i Taxeringsfrågor böra förklaras af det Kronans Ombud, som varit närvarande vid Taxeringseller PröfningsCommitteen. Med undantag af sistnämde punkt, har Utskottet vidhållit sitt förra Betänkande. Skälen härtill anhåller jag att närmare få granska.
Hrr Elektorers lista vid val af ytterligare sex suppleanter i Bevilln.-Utsk:t; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde följande: N:o 1703. Hr Blomcreutz, fullm. Gr. Posse, Knut; » 41. Frih. Wrangel, fullm. Frih. Leijonhufvud, Sten Erik Gabriel; » 400. » Bergenstråhle, fullm. Hr Törnebladh, Gustaf; » 1092. Hr Leijonmark, Evald Gustaf; » 291. Hr De Geer, lullm. Frih. Leijonhufvud, Axel Hjalmar; » 1295. Hr von Schantz, Malcolm Gustaf. Frih. Alströmer, Oscar: På föredragningslistan finnes först uppförd en inbjudning från Borgare-St. att biträda nämnda Stånds beslut öfver åtskilliga delar af Ekon.-Utsk:ls Betänk. N:o 119, i ani. af väckta motioner om ändring i förlättmne ang:de handelsoch näringsrätt; men då några prot.-utdrag frän de ölriga Stånden icke ännu ankommit, utvisande de beslut, som derstädes blifvit fattade, så att ovisst är, huruvida icke de delar af Betänk:!, hvarå inbjudningen har afseende, redan blifvit genom tre Stånds sammanstämmande beslut afgjorda, får jag vördsamt 302 Den 4 Juli f. m. hemställ», »tt R. o. Ad. behagade uppskjuta behandlingen af ifrågav:de inbjudning till dess prot.-utdrag från Presteoch Bonde-St:n ankommit. ITr Gr. o. Landtm, förmälte, alt Frih. Alströmer hade föreslagit, att behandlingen at VäHofi. Borgare-St:ts prnt.-utdrag N:o 334, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Ståndon att biträda Borgare-St:ts beslut öfver åtskilliga delar af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Marianne fann detta hus så ödsligt att hon ryste för att bo der, och hennes mor satt och funderade öfver bästa sättet att inleda underhandlingarna om ny möblering. Hon kände sin svärson så litet och visste icke hur pass det kunde gå an att tala rent ut med honom. Hon hostade litet, lekte med teskeden och sökte se obesvärad ut. »När Marianne inte behöfver någon hemgift, är det ju naturligt att pappa vill bidraga till möblering och dylikt», började hon. Att Börje icke skulle taga henne på orden, det var hon säker på från början, och detta var enda sättet att komma in på ämnet utan att synas för mycket fordrande. Börje rodnade. Han kände sin svärfars affärsställning, men var rädd att förråda det. Det kunde ju såra. »Tack, det behöfs inte alls», sade han i det man bröt upp från kaffebordet, »de rum, som redan äro möblerade, önskar jag måtte bli oförändrade, men här ha vi tre andra», – han gick vidare genom våningen – »det här kan bli Mariannes arbetsrum, här fins ju icke en möbel, och här kan hon välja allt efter sitt hufvud; jag skall icke göra den minsta invändning. Och här ha vi sängkammaren. Här har jag heller icke köpt några möbler, det få vi komma öfverens om sedan. Ser du – Marianne – ena fönstret åt morgonsolen och det andra rakt åt söder. Tycket du inte om rummet?» »Jo.» »Och när vi sedan få trädgården riktigt i ordning ... se, blir det inte trefligt? Grönt ända in till fönstren, och parken derborta i fonden! Är det inte alldeles som om man bodde i en skog?» »Jo, det är en vacker utsigt», sade svärmodern. »Och här – det andra gafvelrummet – också rakt åt söder. Se så ljust och luftigt! Men jag tycker vi kunna vänta att möblera det. Tycker du inte det, Marianne? Det är så godt att vänta och se hvad man bäst behöfver det till.» Det kom en glad liten blink i hans ögon, och Marianne drog sig tillbaka förlägen. Man gick tillbaka genom rummen. »Här, från ditt arbetsrum, har du öfversigt öfver hela gården, der kan du se mig gå ut och in i stall och lador, och der kan jag få nicka till dig hvar gång jag går förbi fönstret.
Eller ur skildringen af Merlin, sedan hvars tid “ naturen är andelös vorden ": Rosors andning och pyrolans doft bland träden, Vaggande blad och humlornas lätta surr, Näktergalarnes dämpade kärleksqväden, Svärmande, ömma dufvornas trånadskurr Och vestans sus Och skogens brus Om lifvets gåta hviska här, Om tingens heliga mystér, Och lilja så hvit, vildnejlika röd Begrunda förtroligt lefnad och död. Det är detta Wirsén kallar poetisk uppfattning af naturen, det är den natursanning och naturtrohet han finner förenlig med idealismen, “ hvilken, i betydelsen af tro på att den sanna, ursprungliga verkligheten är af andlig art, är konstens lifsluft *. För de unge ställer sig saken något annorlunda. De hafva aldrig haft förmånen att lära känna denna sanna, ursprungliga verklighet af andlig art, och de våga ändå tro på konstens lif. De tro helt enkelt att, om en skald har Wirséns uppfattning af naturen, så kan det bero derpå, att denne icke lefvat nog i och med naturen; de ha iakttagit mången stackars “ idealist ", som förlorat den omedelbara mottagligheten och så länge drömt naturen i stället för att ega densamma, att, då han kommer i dess sköte, den försvinner för honom och han ser blott sina egna drömmar stirra emot sig. De finna naturen i och för sig kunna vara stor och skön och äro böjda att förklara inläggande af en mystisk symbolik deri för ett sjukdomssymptom. Och det tjenar till intet att söka omvända den unga generationen tillen annan uppfattning af den högre verkligheten genom Bo-strömsk filosofi, ty de studera denna icke som man fordom gjorde med vördnad utan med en skepticism, som till och med ofta får en anstrykning af det föraktfulla: den eger på långt när icke samma intresse som Vedasångerna. Och söker man öfvertyga denna ungdom, att Wirséns uppfattning är för djup och poetisk för deras prosa, så svarar den med att kalla oklart hvad som skulle vara djupt — så vidt den svarar alls.
Denna befrielse bifölls, enligt beslutets innehåll, till lindring uti en för vidt utsträckt inqvarterings-tunga. Den skulle åtnjutas ifrån 1830 års början och tills vidare. Emedleitid har, till följd af förändrade föreskrifter vid sista Riksdag, ränteoch capital-afbetalningar å ifrågavarande lån blifvit dels redan utgjorda, dels ytterligare af RiksgäldsContoiret staden affordrade. Då nu likväl det måste tagas för gifvet, att staden Ystad, jemlikt hvad i detta afseende redan vid sista Riksdag är vordet beslutadt, icke mer än andra städer, kan förpligtas alt, såsom nu är för - 43o Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.-o 188. hållandet, utan ersättning lemna stalloch magazinsrum för fourage-pers diar li l i staden förlagd garnison, anse ock Rikets Sländer staden höra vedergällas för den tunga, hvilken densamma sålunda får vidkännas utöfver dess förbindelse; och hafva Rikets Ständer fördenskull, såsom ersättning deiför, befriat staden Ystad fran de emot densamma, på grund af de Fullmäktige i Riksgälds-Contoiret vid sista Riksdag kemnade mindre bestämda föreskrifter i förevarande fall, gjorde anspråk på ränteoch capital-afbetalning å förrberörde del af det staden utaf Statsverket meddelade lån, till följd hvaraf den redan sedaa sista Riksdag derå utgifne ränta skall staden återgifvas, utan ock hädanefter från sådan ränteoch capital-afbetalning njuta befrielse, likväl icke längre än till slutet af innevarande år 1841, då Rikets Ständer anse, att frågan om inköp för Statens räkning af de erbjudne byggnaderne bör hafva hunnit slutligen uppgöras, eller, om så icke kunnat ske, tillräckligt rådrum åtminstone varit lemnadt alt för de bär ofvan oraförmälde, för ändamålet tili E. K. M:s Nådiga disposition anvisade, medel, anskaffa de för garnisonen i Ystad erforderlige stalloch magazinsrum. Slutligen har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att Commendanten i Götheborg, under den 4 Juli 1839, bos E. K.
För Rikets Ständers, år 1820 församlade, Revisorer framlades RiksHufvudböcker för åren 1810 och 1811 efter den af Siats-Kommissarien Widegren uppgifna method, och för år 1815, efter den plan StatsKontorel uppgjort; och,- ulan att sådant måtte kunna anses innebära något upphäfvande eller leda till någon förändring af hvad Rikets Ständer, i deras underdåniga skrifvelse af den 25 Juni 1818, hemställt om infordrande af Kammar-Kollegii och Kammar-Rättens Utlåtande öfver dessa Riksboksluts-methoder, innan ämnet till afgörande hos Rikets Ständer förekomme, hvilket Utlåtande, i anseende dertill att 1815 års Riks-Hufvudbok först vid början af September månad 1820 blifvit färdig, ej hunnit afgifvas, afgåfvo Revisorerne, uti deras Berättelse, det yttrande: att det efter Stats-Kommissarien Widegrens förslag författade Bokslutet var en Kassabok, som upptog netto-inkomsten af blott StatsVerkets medel för det föregående, i förening med en del af det löpande årets, såsom Tull-, Postoch Charta-Sigillata-medel, hvarutaf uppbörden visade sig endast sådan den vid kalender-årets utgång varit; genom hvilken blandning af 2:ne års inkomster och denna Hufvudboks afslutande under den 3i December å den verkliga netto-Inkomsten, som då var ingången, Boken måste författas på grund af omslut utaf Landsböckerna, hvilka ej borde vara upprättade förr än 1 1 år efter det, för hvilket skatterna utgjordes; hvarföre ock detta Riksbokslut först 2 i år efter det, för hvilket intraderna debiterades, kunde företagas till upprättande, ehuru, genom den vidtagna framflyttningen af årsberäkningen, skulle synas, som sådant kunde ske efter [ i års förlopp; och då denna Riks-Hufvudbok endast utvisade verkliga inkomsten eller behållningen, men icke de disponerade eller afkortade indelta Räntorna och Kronotionden, hvilka i en särskild del af Boken, utan egentligt sammanhang med den förra, upptogos, samt för öfrigt icke omfattade större del af uppbörden än Stats-Yerkets, saknades härutinnan den fullständigare upplysning om skatternas beskaffenhet och belopp på det hela, som i statistiskt hänseende eller för öfversigten af Nationens allmänna bidrag är af väsendtlig vigt, äfvensom detta Riksbokslut, slut, så vida en total och för uppbörds-säkerheten ganska vådlig förändring af Landsoch Mililieboks-räkenskaperna skulle undvikas, var förenadt med det vidlyftiga och kostsamma arbetet af förrberörde erforderliga räkenskaps-ornslut, som icke skäligen kunnat åläggas
I afseende ä denna fråga inhemtas af ofta åberopade Stats-Råds-protokoll att, — sedan, till följd af den åt ett enskildt bolag meddelade tillåtelse att sänka den vid Slottet belägna Rrunnsviken medelst segelleds upptagande vid Ålkistan, det befunnits nödvändigt att ofvannämnda kanaler, så framt de icke skulle i brist af vatten komma att i ännu högre grad än hittills förorsaka och underhålla en länge och med skäl öfverklagad osundhet, antingen igenfylldes eller fördjupades, hvilket sednare alternativ likväl, såsom förenadt både med vida större kostnad och med flera svårigheter vid utförandet, ansetts icke böra ifrågakomma, — Riks-Marskalks-embetet, jemte anmälan härom, uti underdånigt memorial af den 12 April sistlidet år, hemställt, dels att, såvida E. K. Maj.t täcktes tillåta utförandet af det ifrågaställda sänkningsarbetet, hvartill i sådant fall extra anslag måste hos Rikets Ständer begäras, i sammanhang härmed finge verkställas en högst nödvändig reglering af stränderna vid nämnda vik, dels ock företagas ordnandet i sin helhet af den vackra slottsparken, å hvars ytterligare förskönande i åtskillige delar icke obetydliga arbeten och kostnader redan blifvit nedlagda; så och efter det E. K. Maj:t härtill lemnat nådigt bifall, hade, efter föregångna lokalundersökningar och mätningar, Löjtnanten vid Vägoell Vattenbyggnads-korpsen A. M. Lindgren afgifvit utlåtande i ämnet, tillika med fullständigt kostnadsförslag, åtföljd t af erforderliga kartor och ritningar lill upplysning om kanalernas utseende och djup samt de arbeten, som för utförande af berörda plan ansetts behöfliga, utvisande delta förslag, hvilket Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader hufvudsakligen godkänt och E. Ii. Maj:t i nåder gillat, att kostnaden förslagsvis beräknats till 23,000 R:dr. Efter tagen kännedom af de lill denna fråga hörande handlingar och det uppgjorda förslaget öfver de erforderliga utgifterna för sagda föremål, hafva Rikets Ständer, 8 Exp e di tion slits kotte ts Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 67. som ansett den ifrågaställda utfyllningen af kanalerna vid
Hvad beträlfar de särskilda förmånsrätterna, inses lätteligen, i afseende på lista mom:t, att fartyget och frakten, icke godset, böra utgöra föremål för en dylik förmånsrätt, alldenstund det rättsförhållande, på grund hvaraf fordran och följaktligen förmånsrätten uppstått, eger rum emellan befälhafvare!! och besättningen å den ena, samt egaren af fartyget och frakten, icke egaren af godset, å den andra sidan. Väl har den i 17:de kap. Handels-balken § 5 omförmälda skeppsfolkets rätt lill godset, af skäl, som i Högsta Domstolens prot. återfinnas, icke blifvit uttryckligen upphäld; men då denna förmånsrätt måste anses såsom i praktiskt hänseende fullkomligt overksam, har i sjelfva verket en dubbel förmånsrätt ej blifvit åt nu nämnda fordran medgifven. Hvad angår den andra klassen, finnes den medlersta af dessa förmånsrätter, nemi. ang:de bodmerilån, inrymd j J7:de kap. Handels-balken, Vidare är i detta mom. tillagdt: »For dringar för de till fartygets behof, enligt § 42, försålda andelar af lasten.» Detta är tillagdt derföre, att dessa lån stå i parité med bodmerilånen, äro upptagna i och för samma behof och använda för samina ändamål. Det torde icke vara skäl att ute - Den 17 September e. m. 365 sluta dessa förmånsrätter, då Europeiska sjölagstiftningen fastställt dem. I afseende på morn. 3, eller rörande »öfriga fordringar, för hvilka rederiet häftar endast med fartyg och frakt», menas med dessa fordringar förnämligast sådana, som blifvit riktade mot rederiet; och får jag, såsom stöd härför, hänvisa till motiverna i K. M:s Propos., der det heter: »En sådan förmånsrätt, såvidt den angår ersättning för förloradt eller skadadt gods, synes rättfärdigad såväl af handelns intresse, som af billigheten, då redaren har rätt att för frakten göra sig betald af godset.
Må vi närmare förklara oss! 192 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Ingen period al' vår industriela utveckling har haft att förfoga öfver större resurser för industriens hästa än vår närvarande. Sedan Ständer och Regering hade beslutat byggandet af jernvägar och för sagde ändamål tills datum dertill användt omkring 50 millioner R:dr med utsigt att ännu derpå använda 100-tals millioner, så borde viii ett så gigantiskt företag i första hand blifvit så utfördt, att det kommit vår egen, icke utlandets industri till godo. Regering och Ständer hafva icke haft några skrupler i detta afseende. De togo utan vidare betänkande sin tillllygt till den utländska skuldsättningen, åtnöjande sig icke ensamt med denna för vår industri och särdeles med afseende på närvarande brytningsperiod genom frihandelns införande och penningekrisen tryckande åtgärd. Man finner nemligen inga lemnade instruktioner, intet af Ständerna uttryckt vilkor att offra dessa millioner på vår inhemska industri, som i fråga om jern och träd — våra förnämsta exportvaror — synes varit berättigade att ihågkommas med dessa anslag, för hvilka vi och våra barn komma att vidkännas många och stora uppoffringar. Hvad hade varit naturligare än att vi, med dessa ofantliga summor, hade genom beställningar och anslag uppmuntrat vår inhemska jernhandtering, påskyndat valsverks anläggningar och utvidgandet af våra mekaniska verkstäder, för rails, lokomotivers och vagnars anskaffande, till råvarans — jernets — förädling och dymedelst åtminstone bevarat ät landet bibehållandet af de lånta millionerna, hvilka strömmade lika fort ut som de kommit in, qvarlemnande endast en ännu större tryckning på vår industri och skulder åt oss *). Hvad ögonskenligt klarare, än att just nu vore tiden inne att lyfta vår jernhandtering från det förfall en ny tingens ordning genom frihandelns införande skulle bereda den i skyddssystemets armar nästan qväfda näringen? Och att då frihandeln just åsyftat framkalla konkurrens, man skulle hafva användt dessa millioner för frambringandet af en industri, som vore lika behöflig för landet som för Statens jernvägar. Så tanklöst slungade man bort våra intressen och fördelar.
Maj månad; och slutligen är det alldeles nödvändigt för Banko-fullmägtige, som skola den J instundande Juni hälla den utländske långifvare!! tillhanda andra tredjedelen af länet, elier 3.000.000 Riksdaler, att dertill hafva tillgäng för ilen händelse det dertill eiforderliga beloppet af det nya jernvägslänet, som skall upptagas, icke inom den tiden blir disponibelt. Men hvad angar de återstående (i,000.000 Riksdaler, så synes mig en skyndsammare indragning deraf utur Bankens lånerörelse icke vara af någon nödvändighet påkallad, och vill jäg derföre, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, vördsamt föreslå den förändring uti 6 inom., att det skulle innehålla: Att af den vid 1860 års slut utestående delen af Stats-lånefonden, eller 6.000,000 Riksdaler, skola utur lånerörelsen indragas och till Riksgälds-kontoret öfverlemna» 2.000,000 Riksdaler om äret, under åren 1861, 1862 och 1803 pä de tider, dä behof och öfrige omständigheter sådant påkalla och medgifva-» Uti denna reservation har Herr Bogeman, C. A., instämt. Af Herr A. O. Wallenberg: ”Då jag i olikhet med Högloft Banko-Utskottet uppfattat hvad som nu kunde vara ändamålsenligt att iakttaga, för att utan någon svårare tryckning möjliggöra Ståts-lånefondens indragning utur den allmänna lånerörelsen, så utbeder jag mig att min särskilda mening, pä detta sätt må komma tili Rikets Ständers kunskap. Stats-länefonden var, dä den inrättades, en tillfällig Jänetiilgäng, och änskönt den dä bestämda tiderymd måhända var alltför kort att amortera sä betydliga flytande skulder, som allmänna rörelsen 1857 iråkat, sä torde numera icke skäl förefinnas att genom ny utlåning frän Stats-länefonden gifva densamma än mera permanent natur och aflägsna tidpunkten för en slutlig utredning.
Se StatsUtskoltets Utlåtande N:o 71. Lagar, Sveriges gamla, angående fortfarande anslag för lifgifvande af. Se Stats-Utskoltets Utlåtande N:o’74. VI. A. 340. — om edgång, angående revision af. II. B. 183. A. 240. Lagberedningen, om antagande af dess förslag till Civil-lag. III. B. 217, 389. A. 462. VI. U. 163. A. 397. Lagerberg, Grefve Guslaf, yttrande. Lagerbjelke, Carl Oscar, ylIrande. IX. 277. Lagerfelt, Friherre Israel Carl Adam, yttranden. Lagerhjelm, Pehr, yttranden. II. 271. III. 120, 222. Lagerstråhle, Carl Erik, yttrande. VIII. 132. Lagfart å fast egendom, om vilkoren för vinnande deraf. — om sådan af åboers besittningsrätt å ander Bruk skatte-köpte hemman. XI. B. 315, 372. XII. 61. A. 62. E. 418. Lagförändringar, Kongl. Majits Skrifvelse i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sista Riksdag föreslagne. I. A. 162. — Kongl. Majtts Nådiga svar, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid denna Riksdag föreslagna. XV. 214. Lagstadganden, hvarigenom dels närmare bestämmes Presterskapets skyldighet att bestrida religionsundervisningen i folkskolan, dels stadgas äfventyr för underlåtandet deraf. I. 46. R. 127. Lag-Utskottets Ledamöter. Se Lista. Lag-Utskottels Memorialer, Betånkanden och Utlåtanden. — N:o 1. i anledning af väckt motion angående revision af lagarne om edgång. II. B. 183. A. 240. ( 110 ) Lag-Utskottets Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden.
Hemmanen föremål för en särskild utredning och Kammar-Collegium afgaf derom år i8i5, en underdånig berättelse, hvilken såsom i åtskillige delar ofullständig föranledt Kongl. Maj:t att, den 28 Nov. samma år, från bemäldte StatsUtskottets Betänkanden. 63 Collegium i Nåder infordra flere ytterligare nödige upplysningar i detta ämne; men innan desse blefvo af Collegium i underdånighet meddeldte, fick Kongl» Maj:t emottaga Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af den 2 Jula 1818* hvaruti Riksens Ständer, i anledning af hos dem vid det årets Riksdag å nyo förekommen fråga om återlöseir af de till Kammaroch Oeconomie-Rådet Sehlegel upplåtne Hemman i Halland, i underdånighet anhållit, att, derest, vid Nådig pröfning, inlösen af samma Hemman till Kronan skulle finnas fördelagtig, Kongl. Majit täcktes om en sådan inlösen, med de medel, som Riksens Ständer i sådant ändamål då äfven anviste, i Nåder föranstalta; i hvilken händelse Riksens Ständer ansågo, att med de af desse Hemman, som icke vore af Skatte-natur, horde förfaras, i likhet med hvad Riksens Ständer vid 1810 års Urtima Riksdag, rörande Kungsgårdars och Krono-Lägenheters användande, faststält; och hade jemväl sedermera åtskillige Landtbonden och Åhoer å ifrågavarande Hemman, uti särskildte till Kongl. Majit, berörde år 1818, ingifne Ansökningar, i underdånighet begärt, att få Hemmanen för egen räkning inlösa, emot erläggande af den på dera. belöpande andel af Löse-skillingen derföre; bland hvilka Sökande en del likväl sedermera samma begäran återkallat. 64 Ståts-Utskottets Betänkanden.
Sparre har föreslagit att, om en fråga är handlagd af sammansatt Utsk., det bland de Utsk., som deruti ingå, skall förstärkas, till hvilket ärendet blifvit remitteradt, eller, om det blifvit remitteradt till flere, det, som i 28 § främst upräknas. Jag skulle visserligen icke hafva något emot detta förslag, om man kunde antaga, att remiss alltid skedde Den 27 J n ni f. m. 309 från alla Stånden till det Utsk., till hvars behandling frågan hufvudsakligen hörer; men vi hafva sett att åtminstone från ett och annat Stånd remiss skett till oriktigt Utsk.; och mången gång, då ett Utsk. ansett sig böra sammanträda med ett annat, har det tillkallade Utsk:t varit det, som egentligen bort handlägga ärendet. Gr. Sparre har i sitt sista anförande framställt ett ganska talande exempel i ifrågav:de hänseende, nemi. ang:de K. M:ts Propos. i fråga om räntans Ingifvande, men har, såsom mig synes, drifvit detta exempel något för långt, då han ifrågasatt att en olika redaktion skulle kunna blifva föremål för förstärkt Utsk. För min del tror jag icke, att en redaktionsförändring i och för sig är af den vigt att förstärkt Utsk. kan ifrågakomma, utan under densamma döljer sig då alltid en skiljaktighet i sak; och under sådan förutsättning anser jag icke orätt, att, i afseende på det exempel Gr. Sparre framställt, frågan handlägges af förstärkt BankoUtsk., emedan densamma otvifvelaktigt är af financiel natur. Jag kan således icke inse någon fördel af hvad Gr. Sparre föreslagit, utan vidblifver mitt förra yrkande om bifall å Betänkit. Gr. Lagerbjelke: Enligt mitt förmenande upfyller detta ifrågav:de förslag till förtydligande af Grundlagen i afs. på förstärkning af sammansatt Utsk. icke det dermed åsyftade ändamålet. Allt sedan R. St:r beslöto att sammansatta Utsk. skulle finnas, har icke någon annan förändring deruti skett, än att dessa Utsk. bestå af mindre antal ledamöter än förut; i afs. på deras förstärkning har allt förblifvit på samma fot.