Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har vidare klandrat Utsk:t derföre, att det icke upptagit åtskilliga uppgifna härader, då det var fråga om att bedöma fabrikernas tillstånd; men jag ber att få erinra, att man omöjligen kunnat uptaga dessa härader i beräkningen, emedan de alldeles icke kunna utöfva något inflytande på trafiken, såsom varande på 3 mils afstånd från jernvägen. Hr v. Troil har sagt, att det upgifna tillverkningsvärdet af fabriker å landet, 424,037 rdr, borde så fördelas, att 207,103 rdr tillfölle Laga-linien och 216,941 rdr Nässjö-linien. Komitéen har i detta fall endast upgifvit summor i klump, och ehuru Utsk:t med mycken möda sökt förskaffa sig något mera speciella uplysningar, har sådant dock icke lyckats, hvarföre det må förlåtas, om Utsk:t härutinnan famlat i någon osäkerhet. Vidare har man sagt, att det äfven borde tagas i betraktande, huru bibanorna skola läggas. Det är också mycket rigtigt. StatsUtsk:t har trott, att bibanorna borde läggas i den rigtning, trafiken i allmänhet går, för att underlätta densamma; och då nu trafiken går österut till kusten, borde också bibanorna gå samma väg. 1 detta fäll tror jag att StatsUtsk-.t har sett rätt, emedan det verkligen inom provinsen redan vid förra riksdagen väcktes fråga om understöd från Statens sida för anläggande af en jernbana från Oscarshamn till Hvetlanda, och om en dylik anlades ännu mera i söder till östra kusten, skulle Staten med den öfverskjutande kostnaden för Nässjölinien kunna på ett kraftigt sätt understödja dessa båda bibanor. I detta fall kan jag icke godkänna den af Gr. Mörner uttalade åsigten, att man genom en svängning åt öster skulle göra den östra kusten någon tjenst; ty om man skulle gå på, detta sätt till väga, skulle Statsverket slutligen blifva 374 D e ii 25 April e. m. så utraattadt, att det icke förmådde understödja några bibanor, hvarken i Småland eller på något annat ställe. Då man här talat om hvilka utgifter
Utskottets uppmärksamhet, uti hvilka Utskottet ansett rättelser vara erforderliga, dem Utskottet alltså får, jemte redovisande af skälen dertill, nu uppgifva. 5 §. af i Capitlet är så lydande: ”Har Gäldenär idkat handel eller annan 'rörelse, hvaröfver bok hållas bör, läte Rätten, "enär Afträdes-Ansökningen upplagen är, ge"nom egne eller Krono-Betjente genast uppteckna och försegla Gäldenärens böcker och andra ”handlingar, som hans handelsrörelse angå.” Då den åtgärd, att under sådant förvar sätta Gäldenärens, öfver dess handelseller annan rörelse, förde böcker med dertill hörande handlingar, åsyftar att hastigt skilja honom från åtkomst till desamma för att förekomma, det han, efter att hafva om Afträdes-förtnon sig behörigen anmält, må äga tillfälle, att uti desse böcker och handlingar åstadkomma och tillgöra någon förändring, men detta ändamål icke synes vara tillräckligen vunnit, om icke Domhafvande å landet, då de emellan Tingen emottaga Cessioris-ansökningar, kunna, utan sammankallande af Härads-Rätternes öfrige Ledamöter, vidtaga beslut om den i §. förordnade förseglings förrättande, har Utskottet, enär denna rättighet icke synes vara nog tydligen bestämd, ansett nödigt att efter ordet Rätten tillägges eller Domhafvanden. 17 §. af 3 Capitlet lyder sålunda: "Der Borgenärer något besluta om en Borgenärs betalnings-rätt, honom eller andre till .”förfång, som ej i beslutet deltagit, eller om an - Lag-Utskottets Betänkandeni 433 ”elve ämnen, som af Rätten pröfvas skola oth ”till Boets förvaltning ej höra, vare det ogildt.”.
Nu ref han af ett nytt blad från anteckningsboken och gjorde sig redo att äfvenledes afteckna foten på den andra kandelabern, som föreställde en dansande satyr. Men då brast Constances spröda tålamod. – Har du par hasard kommit hit för de där pjesernas skull eller för min? frågade hon häftigt. – För din, söta Constance. Men när du sofver, måste jag väl taga mig något före. – Taga dig något före – Det kallar du ! Hon höjde på axlarna. Sofver jag nu? frågade hon. Han svarade ej på denna fråga, utan sade: – Det var ett stort intresse att rita af den där faunen, jag skall jämföra den med Sergels. – Vänta, jag tror armen är för kort! Han höjde pennan och mätte figuren på afstånd. Ja, sannerligen är den det. Det tog en lång stund att ändra armen. Constance hade svårt att hålla sig stilla – Nå ja, det var ju att vänta. I morse den mest plågsamme och efterhängsne älskare, som hon haft all möjlig möda att hålla från lifvet, och i afton, då det låg särskild vikt på att ha honom yr och förälskad – kall som ett isblock och med tanke endast för faunen på kandelabern och hans arm! Faunens arm! Här kom åter den lilla tungspetsen blixtsnabbt fram mellan läpparne, men John märkte det ej heller nu, han bara ritade och suddade. Tiden gick. Den store bordstudsaren inne i salen slog sju, och hon hade ännu ej ens öppnat attacken. Ej en minut var att förlora. Constance lutade sig öfver Johns axel och betraktade ritningen. – Nu tycker jag armen är bra och flöjten med och bockfoten och hela odjuret. Får jag se! Hon ryckte till sig bladet och skärskådade det med ett elakt härmande af Johns viktiga konstkännaremin. John sträckte ut handen efter ritningen. – Jag ber ödmjukast, jag har ännu några streck, som återstå. Hon riste på hufvudet och fasthöll bladet. – Vill du ha en kyss? frågade han. – Nej, det undanber jag mig. Försök inte! Han ville rycka ritningen ifrån henne, men hon gömde handen, som höll den, bakom ryggen och sade:
Dertill kommer, att vid påföljande riksdagar denna 24:de § blifvit genom 3 Stånds beslut afgjord. Slutligen ansågo en del af Utsk:ts ledamöter denna fråga vara en anslagsfråga, och att R. St:r vid 1853 års riksdag anslagit |:delar till kommunerna och fidei till hushållnings-sällskaperna. Hvad nu den iidelen angår, så torde dess anslående till hushållnings-sällskapet hafva skäl för sig, emedan vid sistnämnde riksdag infördes en minimum-taxeringsafgift, som förut ej funnits, och i det Betänk., som då afgafs, stöddes införandet af denna högre skatt på det bidrag, som derigenom bereddes hushåilnings-sällskapen. Beträffande de afgifter, som tillfallit kommunerna i stad, hafva desse af ålder åtnjutits, och vid den förändrade lagstiftning, som år 1853 infördes, till hufvudsaklig del bibehållits. Mångå ansågo derföre att, då frågan en gång var förfallen, R. St:rs beslut borde respekteras. Utsk:t ansåg sig icke ega rätt att gå till doms huru ett Riks-Stånd tolkat grundlagen; men då jag tror att ett förbiseende blifvit begånget, och då det ej vöre rätt att gilla hvad i detta afseende försiggått, får jag hemställa att R. o. Ad. måtte låta vid Utsk:ts anmälan bero. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , lät R. o. Ad. vid denna anmälan bero. Utsk:ts sednare, till de öfriga Riks-Stånden gjorda hemställan. Utsk:ts yttranden och till andra Riks-Stånd rörande § 41 gjorda inbjudning lades till handlingarne. Den 26 Augusti. 147 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Santmans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-(Jtsk:ts den 22 och 25 dennes på bordet lagde Utlåt, N:o 40, i ani. af dels återremisser å Utsk:ts Betänk. jN:o 21, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande, dels ytterligare väckt motion i samma ämne.
Frölichs förslag, ansåg Hr Landtm, också detsamma, emot 53 och 58 §§:na Riksd.Ordn., icke kunna blifva föremål för propos. lill R. o. Ad., emedan det tillägg, som Gr. Frölich föreslagit, skulle vara ett upprifvande of R. o. Ad:s förut fattade beslut. Hr Landtm, ansåg sig derföre till R. o. Ad. endast böra framställa den propos., om R. o. Ad. ansåg de förslag, hvilka under discussionen blifvit gjorda, att i ett eller annat afseende förklara R. o. Ad:s förut fattade beslut, för det närvar, böra förfalla. Ropades starka ja, blandade med ett eller annat nej. Hr Bråkenhjelm: Såvida Hr Landtm, ansett det of mig uppgifna förslag kunna föranleda någon propos. till Ståndet, så linde jag hoppats att Hr Landtm, lill Ståndet framställt densamma. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o Ad. torde finna, att i den af honom framställda propos. innefattades alla de förslag, hvilka blifvit uppgifna lill förklaring af R. o. Ad:s förut fattade beslut; och hade Hr Landtm, trott sig linna denna propos. af R. o. Ad. med ja besvarad. Skulle någon af R. o. Ad:s ledamöter anse detta vara oriktigt, så stöde honom öppet att begära votering och att yrka sitt förslag till contra-proposition. Hr Lagerhjelm: Om jag ej orätt faltal Ilr Bråkenhjelms förslag, så strider det emot R. o. Ad:s för åtta dagar Den a3 September f. m. 611 sedan faltade beslut, och torde derföre ej kunna blifva föremål för någon öfverläggning. 13. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J lill 3 e. m. Iu fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 23 September i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.utdr. för denna dag f. m. Hr Coyet, Julius Carl Aug.:
N. Brunnsoch badgästernas antal vid Ronneby samt inrättningens inkomster och utgifter. Antal brunnsoch badgäster. Deraf betalande. Inkomster. Utgifter. Fattigvård. bestämmelser eller reglementen för alla samhällen, för hvilka fattigvårds-reglementen icke redan förut blifvit af Kongl. Maj:t fastställda; men efter utfärdandet af nu gällande fattig vårdsförordning, hvilken icke innehåller någon ovilkorlig föreskrift i nämnde hänseende, hafva blott 8 samhällen sökt och erhållit Länsstyrelsens fastställelse å sådane reglementen. I öfriga samhällen följas i allmänhet de äldre bestämmelserna, så vidt de äro med nu gällande lagstiftning i ämnet förenliga. n:o 13. För fattigpersonalen, antal fattighus och fattigstugor jemte fattigvårdens inkomster och utgifter under hvarje år i perioden redogöres i tabellen N:o 13. Härvid bör dock anmärkas, att någon redogörelse för fattigvården i den folkrika Hoby socken ej kunnat lemnäs för åren 1856 och 1857 samt de 8 första månaderna af 1858, så att tabellen ej omfattar fattigpersonalen samt inkomster och utgifter för fattigvården inom denna socken under nämnde tid, äfvensom att inom åtskilliga socknar kostnaden icke kunnat uppgifvas för fattigvård, som blifvit af heminansägarne in natura bestridd. Af de år 1860 befintlige 22 fattighusen tillhörde 6 städerna och Ronneby köping samt 16 stycken 13 socknar å landet. 17 samhällen voro således i saknad af sådane. Städernas fattighus äro rymliga och i öfrigt ändamålsenliga. Enahanda är förhållandet inom några af landtsamhällena, men inom de öfriga äro fattigstugorna oansenliga och af mindre god beskaffenhet. Fattigv år dsbidr agen utgå i allmänhet efter de i gällande fattigvårdsstadga bestämda grunder, men inom några samhällen blifva desamma, på grund af öfverenskommelser, uttaxerade af särskilda nämnder, utan rättighet att föra klagan öfver beloppet af den påförda afgiften, derest ej densamma öfverstiger den högsta, som får påföras.
Föredrogs 3 nyo och bifölls Bevillningsutskottets den 5 dennes under N:o 5 afgifne, och den i5 derpåföljde på bordet lagde, Memorial om återlemnande afen inom BondeStåndet vackt Motion, angående förbud mot införsel af utländske yppighets-, varor m, m, Föredrogos ånyo och gillades följande Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den a, 3 och 7 dennes afgifne, samt den i5 derpåföljde på bordet lagde Betänkanden: N:o 7, I anledning af väckt fråga om rättighet för Nämndemän till Skjuls och Tractamente för alla förrättningar i tjensten. I anledning af väckt Motion om olägenheterne för Linköpings Stad deraf, att Lifgrenadier-Regementernes MusikGorpser bo i Staden och ej på Rotarne. I anledning af väckt Motion om ypphäfvande eller nedsättning af vitet för försummad anskaffning af karl till Recryteringar, Föredrogs ånyo Riddarhus-Utskottets den 10 dennes aflåtne, och den i5 der-, påföljde på bordet lagde, Memorial i anledning af väckt fråga om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, Den 21 Januarll. a33 Friherre Palmstjerna_, Carl Otto^ hegärde, att detta Memorial måtte ytterligare få hvila på hordet. Flere liördes häruti instämma. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalfcen förklarade', att, sorn flere Ledamöter hegart, att RiddärhusUtskottets herörde Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, detsamma ock komrne att, enligt 4p §• Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande. Föredrogos å nyo och biföllos följande ExpeditionsUtskottets den 9 dennes afgifne, och den i5 derpåföljde på hordet lagde, Utlåtanden: N:o 12. I anledning af väckt Motion, att RiksStåndens ProtocollsUtdrag icke måtte till deras fullständiga innehåll i Protocollen tryckas.
— Det är sannt, jag erkänner det, att känslan vid denna tid ännu hade för stor inverkan på mig, att det icke skulle förefalla motbjudande att frångå de förhållanden, under hvilka jag växt upp; jag drog mig för att så uppriktigt, som jag bort, uttala hvad jag dock i sjelfva verket ansåg vara det riktigaste, ehuru jag är öfvertygad, att mina personliga förhållanden förlorat mera derpå än sjelfva saken. Jag vädjar sålunda till hvar och en, som låter leda sig icke blott af känslan utan äfven af omdömet, och jag vädjar till nationen i dess helhet, om förhållandet i afseende å vårt sjöförsvar sedan dess så mycket förändrats till det bättre, att regeringen bort lemna all tanke på dess förbättring ur sigte. Jag för min del har icke så uppfattat saken, och jag är under sådana omständigheter förvissad, att detta Stånd skall hålla mig räkning, att jag åtminstone vidblifvit min öfvertygelse, så mycket mer sedan den vetat göra sig förtjent af den uppmärksamhet, att den blifvit lagd till grund för K. M:ts Propos.; och sedan det må vara mig tillåtet att i min fåfänga tro, att mina åsigter under dessa 15 år vunnit ett ej ringa erkännande inom nationen. Detta i afseende å sak; — men det må nu tillåtas mig att i förbigående få nämna några ord med afseende äfven på formen af den reservation, som blifvit af Hr Skogman afgifven. Det är naturligt, att när man ogillar ändamålet, så anslår man ej medel dertill, och tvärtom; men om jag får uttala min åsigt, så är det något ganska ovanligt, att, såsom likväl den värde representanten gjort, man ogillar ändamålet, men icke desto mindre dertill anslår medel. Ett annat förhållande, som likaledes förefaller mig besynnerligt, är, att under det de öfriga Riks-St:n ej synas för sig ansett lämpligt att företaga en granskning i afseende å K. M:ts organisationsrätt, har man inom detta Stånd, — oaktadt fråga icke är att öfverskrida de en gång beviljade medlen, och oaktadt erfarenheten gifver vid handen, att slika organisationer ofta blifvit verkställda utan R. Sf:rs hörande, — funnit nödigt och nyttigt att sätta i fråga, att en af K.
Jag trodde, att du ville göra hvad som helst, heldre än att genom ditt uppförande förorsaka honom sorg, då han kanhända blott har några dagar qvar att lefva. Det gör mig ondt, att jag misstagit mig om dig“. Det stolta, oböjliga trotset försvann plötsligt från Meas väsende; hon dolde ansigtet i händerna och grät. “O, var barmhertig, säg ingenting till honom!“ bad hon ödmjukt och ångestfullt. “Vill du då genast bedja mamsell Ros om förlåtelse?“ Mea kastade åter hufvudet tillbaka och hennes underläpp svällde trotsigt. Det var henne mycket svårt att ödmjuka sig, mycket svårt, ja nästan omöjligt att glömma en förolämpning. Doktorinnan vände sig kallt ifrån henne. “Var säker, mamsell Ros, att ni förr eller sednare skall få upprättelse“, sade hon, i det hon räckte gouvernanten sin hand till afsked. “Vi skola väl se, huru länge detta barn djerfves fortfara att trotsa oss.“ Derefter gick hon direkte in i sin mans rum. Lilla Mea såg ej sin far vidare denna dag; hon hade ej mod att möta hans sorgset förebrående blick. Det var henne omöjligt att somna, då aftonen kom. Hennes uppförande under dagen, så stridande mot det löfte hon på morgonen gifvit sin fader, stod bittert för hennes minne. Den oförrätt hon sjelf lidit blef mindre under loppet af hennes tysta sjelfbetraktelse, och hennes eget fel, den smärta, hon förorsakat sin fader, målade sig i allt bjertare färger. Plötsligt for, såsom ett smärtans stygn, genom Meas själ den tanken: “Kanske skall han ej se en ny sol gå upp på jorden! Kanske råkar jag honom ej mer i lifvet!“ Mea for upp från bädden, gjorde en hastig toilett och ilade ned för trappan och in i fadrens rum, der hon störtade på knä vid bädden och utbrast i häftiga tårar. “Så, så, min kära flicka, sansa dig“, sade fadren, oroad och bekymrad. “O, pappa, är det möjligt att pappa kan förlåta mig!“ snyftade lilla Mea. “Kära barn, ja, af allt mitt hjerta.
Göran, ingifvet och till SratsUtskottet remitteradt Memorial ottlförmäles, hurusom år 1856 fråga uppstått derom, att Kronan sktrlle medelst trädplanteringar försöka binda de tfygsandsfält, sorn till en del votc belägna vid Nissa-åns utlopp i hafvet, samt att tvänne staden - Slals-Ulikvlleli Ullålande A:o 13a. 3 tlen Halmstads hamn tillhöriga egofigurer, den ena om ett tunnland 3 kappland* uppskattad till 14 kapplands areal, och den andra om 8 tunnland 10 kappland* värderade till 8,4 kappland, skulle lör sådant ändamål till Kronan afstås; i sam-» manhang hvarmed Hamndirektionen* som fästat mera afseende vid besparingen af kostnaderne för flygsandens bindande än på hamnens verkliga behof för framtiden, till Kronan utfärdat upplåtelse-bref å egorna, utan att till en sådan åtgärd vara bemyndigad, hvarefter lagfart det oaktadt åkommit den gjorda upplåtelsen. Emellertid vore dessa egor för hamnen af omistlig beskaffenhet, enär de allena vore tjenliga till upplagsplatser för hamnens pråmar m. m., och då egorna för hvilket annat ändamål sorn helst saknade allt värde, kunde Kronan destomindre anses göra någon uppoffring genom desammas återlemnande till hamnen, som deras innehafvande medförde årliga utgifter, på grund af hvilka anledningar motionären väckt det förslag, att Rikets Ständer måtte lör sin del medgifva, att ofvanom förmälde, af Hamndirektionen till kronan afstådda egor måtte varda till hamnen återlemnade. Stats-Utskottet har, efter erhållen kännedom af de frågan rörande kartor och handlingar, tagit detta ärende i öfvervägande: och enär, enligt hvad Chefen i Kongl. Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uti ett handlingarne bilögadt yttrande upplyst, ifrågavarande jordrymd, hvilken å en af A. S. Paulsson år 1855 upprättad karta öfver Halmstads stads, slotts och hamns flygsandsfält finnes vara betecknad med Litt.
Dalslands kanal deremot lemnades 1 million, men endast en femtedel af denna summa såsom anslag och de återstående fyra femtedelarne såsom lån. Redan häraf visar det sig, att det ifrågav:de företaget blifvit hårdare behandladt än andra, och då synes mig att man icke äfven nu bör handla på ett så strängt sätt som af Stats-Utsk:t blifvit föreslaget. Vidare fordrade man för det ifrågav:de företaget att aktier skulle tecknas till garanti för Staten att erhålla ränta på det försträckta kapitalet, — något sådant vilkor stipulerades icke Den 18 Maj IV m. icke med afseende å Kinda kanal. Åstadkommandet af denna teckning har varit förenadt med icke ringa svårighet, ty det var icke mycket lockande att för en framtid tillförsäkra Staten ränta på Statens fordran. Om nu ränta skulle fordras innan några inkomster influtit, blefve det nödigt att på aktieegarne uttaxera det erforderlig beloppet, och lätt är att inse hvilken förargelse deraf skulle uppstå i orten. Den vore så mycket mera berättigad, som arbetet utförts på en särdeles kort tid, ja så kort, att det torde hafva varit omöjligt för hvarje annan än Ofverste Ericson att på sådan tid utföra det. Han har sjelf sagt mig, att detta arbete är förenadt med så stora svårigheter, att allt hvad han hittills utfört, inberäknadt Trollhätte kanal och Saimens kanal, äro småsaker i jemförelse med den ifrågav:de kanalen. Då nu räntefrihet icke kommit bolaget till del mera än något öfver ett år, vågar jag hoppas, att R. o. Ad. skall bifalla den framställning jag nyss tog mig friheten göra, och således godkänna den föredragna punkten, med insättande af årtalet 1869 i stället för årtalet 1868, helst ränta, derest arbetet blifver färdigt 1867, i allt fall, i öfverensstämmelse med de vid förra riksdagen stadgade vilkor, kommer att erläggas år 1868. Gr. Posse, Arvid: Enligt den ursprungliga planen, skulle den ifrågav:de kanal-leden komma att bestå at' flere särskilda mindre kanaler. När då R.
D&amp; hr Harald Molander efter grundliga studier af Turgenjevr och tidningsuppsatser om Rysslands nihilister sammanskrifvit sin första stora pjes ” Furstinnan Gogol ” och fått den, efter en hftrdsmält stympning, uppförd på dramatiska teatern, helsades han åtminstone af ett kotteri som en blifvande stor teaterförfattare. Man såg i honom en Augier eller Dumas in spe. Dessutom gjorde hans pjes, säga hvad man vill, lycka och inbragte sin mästare en för våra förhållanden ganska rundlig summa i inspelad t honorar. Den bleka afunden hvi-ekade likväl elakheter bakom den unge författarens rygg. ” Det är ingen konst att lyckas ”, påstod en — naturligtvis en misslyckad stor-t het! — ” när man får svänga sig med gobeliner och lysande ryska uniformer, revolverskott och dynamitattentat! ” ” Det är bara en simpel boulevarddram, endast sämre gjord än Fédora ”, påstod en annan illasinnad kritiker vid ett punschglas inne på ” Kungen ”. ” Det fins inte nfigot ryskt i stycket tills, * utom namnen ”, påstod en tredje. Naturligtvis var allt det der endast löst prat, utan ringaste grund, och det säkra var, att Stockholms unga damer funno hr Fredrikson ” rysligt söt ” som lejonet-nihilisten. Stycket gick, gick med-glans, trots de strukna replikerna och tack vare Brolins dekorationer; ” furstinnan ” kom ut i stor oktav, till det yttre förvillande lik Calmann Lévys oktavupplaga af de parisiske teaterförfattarne, men så bråddes ja också hr Molander på dem. Med ett ord, det fattades ingenting i en segerrik debut; icke ens en skildring af författarens personlighet, ty den gjorde hr Bern-h&amp;rd Meijer i ” Dagbladet ” och det i riktigt parisisk krönikestil. Man f&amp;r således icke alls undra på att hr Molander, som till p&amp; köpet endast hade de ljufva illusionernas älder på nacken, nu hade klart för sig att han var en betydande skriftställare och tog sig * en tvärsäker pris pä den saken^ Men det var något som Ifig och grodde i hr Molander.
Som jag alltförväl inser, att min röst icke kan hafva något större inflytande på R. o. Ad:s beslut i en fråga af den vigt, som den hvilken i afton kommer att afgöras, så ämnar jag icke heller här upträda, hvarken för eller emot Utsk:ns betänk., utan har jag hos Hr Frih. o. Landtm, vördsamt anhållit om ordet, endast för alt, om det tillätes mig 256 Den 5 April. begagna eli i andra debatterande församlingar ofta nyttjadt uttryck, — för att tala öfver frågan. Jag får då på samma gäng uptaga till besvarande ett par punkter i det nyss upläsla skriftliga anförandet af Hr von Hartmansdorff, oell beklagar blott, alt den värde ledamoten icke sjelf är närvar:de, emedan, i anseende lill hans frånvaro, svaret af grannlagenhet måste inskränkas inom alltför trånga gränsor. Om man betraktar posiinrättningarne som Stats-anslalter, ställda under Styrelsens förvaltning, och pligtiga, att åt hvarje samhällsmedlem, emot en viss fastställd afgift, ordentligt, säkert och regelbundet, fortskaffa ifrån den ena landsändan till den andra, underrättelser, meddelanden och effekter, — som t. ex. hos oss i Sverige, pakeler med paketposterna; så måste man äfven erkänna dessa anstalters stora inflytande på civilisationens framåtskridande, ty det linnes väl intet socialt interesse, det må nu vara af intellectuel eller materiell art, som icke i mer eller mindre mån, erfar någon inverkan af postförvaltningens berömvärda eller bristfälliga organisation. Under fordna lider upskattade Regeringarne icke detta inflytande på kulturen till hela sill värde, ulan ansågo dessa inrättningar hufvudsakligen såsom beskatlningsanslalter. Då jag här talar om fordna dagar, menar jag naturligtvis blott de Irenne sist förflutna seklerna, emedan förut, som troligtvis de fleste af Eder, Mine Hrr torde veta, funnos endast ridande bud, som antingen voro för den enskildtes räkning, såsom de, hvilka Hansestädernas köpmanskorpser begagnade, eller också dem, som någon regerande Furste använde, såsom les conreurs i Frankrike under Ludvig XI:tes regering.