Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
hvarvid, i fall, såsom sannolikt kunde antagas, Kongl, Bibliotheket då blefve från National-museum uteslutet, hela den dyrbara inredning, som derstädes för bibliotheket varit nödig, gjordes oan\ ändbar, salome i andra våningen lemnades till sina nya ändamål i ett skick, som genast påkallade en större reparation, och man finge inom en föga aflägsen tid underkasta sig så väl kostnaden, sorn de för hvarje framåtgående hinderliga olägenheterna af in-, utoch omflyttningar; — hemställande koiniterade, att, då alla dessa med flera menliga förhållanden, sorn i deras betänkande fullständigare Slats Utskottets Utlåtande .\:n 19$. 7 utvecklades, kunde genom det andra förslagets antagande undvikas, enär, enligt detsamma, National-museum blefve upplåtet endast åt historiska och artistiska samlingar, skulptur och måleri icke blandas tillsamman, Lifrustkainmaren ej lösryckas från de beslägtade samlingarne, byggnadens praktvåning komme att aktas såsom sådan, anskaffandet af en omfattande och lärorik gipssamling gjordes möjligt, trapphuset blefve på det utmärktaste sätt dekorcradt, ingen trängsel uppkoratne, onödiga kostnader och omflyttningar undsluppes och de inrymda samlingarne kunde under en längre tid i ro få utvidga sig inom de dem leninade lokaler, — Kongl. Majit täcktes gilla komiterades åsigt om detta förslags företräde och detsamma i nåder bifalla; och, då angeläget vore att
Af sådan anledning vill Kongl. Majit härmed i nåder meddela Rikets Ständer följande upplysningar om hvad i berörda hänseende hittills blifvit åtgjordt, jemte det Kongl. Majit af Rikets Ständer äskar nödiga medel till fortsättande af de geologiska undersökningarna. Efter det Rikets Ständers ofvannämndc skrifvelse inkommit, förordnade Kongl. Majit Professoren m. m. A. J. Erdmann att såsom chef öfvertaga ledningen af ifrågavarande undersökningar. Sedan Professoren Erdmann uppgjort förslag och VeBih. till R. St. Proposition NI 17. tenskaps-akademicn, på nådig befallning, afgifvit underdånigt utlåtande i fråga om användandet af det beviljade anslaget, fann Kongl. Majit godt att såsom allmän regel i afseende å dessa undersökningar förordna, att de borde företagas efter en gemensam plan, som bade till hufvudsakligt syfte att, med iakttagande af vetenskapens fordringar och med särskild fästad uppmärksamhet ä jordoch berglagrens vigt och inflytande i ekonomiskt hänseende, uppdaga och genom fullständiga kartor och beskrifningar meddela kännedom om landets allmänna geognostiska beskaffenhet, och att sålunda förbereda och underlätta de mera detaljerade forskningar, hvilka, såsom ländande till specielt gagn för skiljda trakter af landet, böra tillhöra vederbörande kommuner eller enskilde att hvar i sin ort föranstalta och bekosta. I öfverensstämmelse med Rikets Ständers yttrade önskan, att dessa undersökningar till en början icke måtte företagas i alltför stort omfång, föreskrefs tillika att desamma under åren 1858, 1859 och 1860 borde så inskränkas, att arbetena för denna tid komme att utgöra ett helt för sig, och att, i enlighet härmed, arbetet skulle så ordnas, att detsamma inom Upsala län, i fullföljd af der redan under åren 1856 och 1857 med bidrag af allmänna medel verkställda geologiska forskningar, omfattande ungefär 10 qvadratmil, vidare fortsattes, samt derifrån, så vidt omständigheterna tilläte och, utan att fördröjas af andra detaljundersökningar än sådane. sorn vore af ett allmännare intresse, utbredde sig så, att det komme att omfatta en sammanhängande del af landet.
Se här har ni hälften af börsen, (ger henne några guldmynt.) Nu återstå ännu några frågor. Det stackars barnet? Köpte jag med egna medel in på barnhuset. men uttog det sedan, emedan det gjorde mej ondt om det lilla kräket, som hvarken hade huld eller skydd. Och intet arf efter sin fattiga mor? SARA (häpen). GREFVINNAN (fixerande Sara). SARA. GREFVINNAN. RUDOLF (sakta). ARON (sakta). Nej, inte två styfver, nådig grefvinnan. Är ni säker på det? An hennes juveler? SARA (förskräckt). GREFVINNAN (som förut). Juveler, vet ni några juveler har jag aldrig sett till. Bedrag mej inte, ty dessa papper, skrifna på Fransyska, säga mera än ni tror. Har ni sett dessa papper förr? (visar henne några papper, hopfästade som en bok utan permar.) GREFVINNAN. 160 SARA (med fasa). Herre min Gud! Hvar har ni fått dem? Det är hennes dagbok. Ja, och hennes giftermålskontrakt, och här den Svenska dödsattesten. Hvarför brände ni inte sådana förrädare? Askan gömmer bättre än jorden. Men hur är det möjligt att (sakta) Kan hon ha hittat på juvelskrinet? Nej, det är inte möjligt! Denna sak förblir en hemlighet, en helig hemlighet emellan oss båda, ty, samma stund ni förråder min brottslige man, förråda dessa papper er. Jag måste ha de papperen. SARA (för sig). GREFVINNAN. SARA. GREFVINNAN. Nå, fasar ni inte för det förfärliga brott ni varit nära att begå, då ni... (med utbristande smärta) O, min Gud! Att vara fjettrad vid en sådan make! Öfversten är då... (med fasa) Gud förbarme sej öfver mej Gif mej de der papperen, grefvinna, de ä' mina, man har stulit dem från mej. Gif mej papperen... annars tar jag dem med våld! (sakta, med en sidoblick åt sängen) Har då Aron somnat? Eller har han smugit sej ut? Nej, det rör sej bakom gardinen. Med våld?
Ditt val af ressällskap har lyckats utmärkt, däremot är jag ej så säker på, att vår professor genom sin anbefallning af Pension Marius skaffat mig det idealhem, han utmålade för oss. Läget är visserligen utomordentligt, skyddadt af bergen, på tillräckligt afstånd från hafvet med en stor vy öfver det, men vårt värdfolk tilltalar mig ej. Det ligger något äfventyraraktigt öfver så väl doktorn som doktorinnan, så förtjusande den sistnämnda än är och så utmärkt husmor, hon hittills visat sig vara. Och mot mig särskildt är hon ytterst välvillig ... et pourtant! Att han är skicklig, tviflar jag inte på, men jag ser och hör åtskilligt, som jag inte tycker är förenligt med hans kall som läkare och förstyre i en sjukkoloni. Ty det är vår pension i alla fall, fast vi endast ha tvenne farligt sjuka, en dansk, rektor Balle, och en ung svenska. Ingendera af dem ha vi sett, däremot ser man så mycket mer »doktorns kotteri», de s. k. vildarne. Detta kotteri består af en tre, fyra unga män, sjuka äfven de, men icke värre än att de både vilja och kunna fortsätta det glada lefnadssätt de fört, innan de kommo hit. Och denna glädje liknar så föga ungdomsglädjen, med hvilken du vet att jag så innerligt sympatiserar, därför att jag alltid varit glad själf, att den verkar plågsamt på dem, som bevittna den; det är något jäktande, feberaktigt, sjukligt i all denna munterhet, som ej sällan slår öfver. Hvad tycker du t. ex. om följande! Unge Molén fick hålla sig inne en dag förliden vecka, han är den klenaste af »vildarne», och vet du, hvad han roade sig med i sin ensamhet? Han metade upp höns och kycklingar från sitt fönster. Formligen metade, kastade ut metspöet med mask på kroken åt de arma djuren och halade upp dem, som »nappade». Hu, det ryser i mig, när jag tänker på det! Och så det ständiga spelet. Strax efter första frukosten bäras brädspelsborden ut i trädgården, och så hör man slamret af tärningar och brickor hela förmiddagen. Doktorn spelar alltid med och alltid om pengar.
1 främsta rummet hafva Revisorerne icke kunnat undgå finna det oformligt, att Fullmäktige uppdrogo ät en bland sina ledamöter att å Fullmäktiges vägnar aflåta skrifvelse)-, utan att dessa skrifvelser till sitt innehåll och sin ordalydelse kommo till Fullmäktiges kännedom förr än flera veckor förflutit sedan de afgått och utan att skrifvelserna blifvit, på sätt 1 § i den för embetsoch tjenstemännen vid Riksgälds-kontoret gällande instruktion och tjenstgöringsordning föreskrifver, kontrasignerade af Fullmäktiges Sekreterare. I förevarande fall har sålunda inträffat, att den utgångna skrifvelsen icke ordagrant upptager det af Fullmäktiges majoritet vid beslutets fattande gjorda förbehåll. Vidare har det förefallit Revisorerne, som skulle ett utbyte af obligationer, tillhörande 1858 års jernvägslåu, emot obligationer af det nya slaget kunna jemföras med bortbytandet af en bättre vara mot en sämre. De till 1858 års lån hörande obligationer hafva nemligen ända till sednare tider varit afsättliga inom Tyska peuningemarknaden, då deremot de innevarande år utgifna jernvägsobligationerna icke numera synas noterade på Londons fondbörs och icke heller efter de Tyska kursnoteringarne finna köpare. Då Fullmäktige såsom motiv för den ifrågavarande finansoperationen uppgifva, att transaktionen skedde för att befrämja framgången af det illa noterade nya jernvägslånet, derigenom att de Svenska papperen erhöllo afsättning inom Sverige, hvilket skulle öka förtroendet till Svenska statens soliditet, sä hade väl, ehvad det gais någon utsigt att här i landet sprida de nya obligationerna eller icke, det varit tjeniigare att åt någon lämplig ointresserad person i utlandet uppdraga att med de medel, som efter skedd försäljning af de Tyska obligationerna erhölles, pä Londons börs tid efter annan och inom — 79 — det disponibla beloppet uppköpa de Svenska obligationerna, hvarigenom det möjligen hade kunnat lyckas att, åtminstone för någon tid, uppdrifva kursen å desamma.
Bertarelli har beslutat sig för en vallfärd till Loreto, ty endast ett underverk kan numera hindra hans lycka från att gå i kvaf. Hvilket kallt afsked har ej hans hustru egnat honom, hon som annars, äfven när det gällde den kortaste resa, plägade slå armarna o m hans hals och knappast vilja släppa honom ifrån sig, liksom o m hon fruktat att han aldrig mer skulle återkomma. Nu hade hon däremot helt frånvarande räckt honom handen o c h antydt, att hans bortavaro blefve mycket läglig, enär hon finge i ro styra om utflyttningen till sommarvillan och kunde ha allting i ordning, när han vände tillbaka. Den eleganta lilla villan vid Possilippo var en gåfva åt Elena på hennes första födelsedag, sedan hon blifvit hans hustru. De hade då varit gifta ett hälft år och ännu tyckt sig vara i smekmånaden — ja, deras smekmånad hade egentligen ej slutat förrän Ereole hade kommit i huset, sänd af mörksens afundsjuka makter. Bertarelli är således nu på väg till det undergörande Loreto, sliten emellan hopp och tvifvel. Tåget ilar åstad med blixtens snabbhet. Det susar öfver berg och dalar, framåt, alltjämt framåt i mörkret. Hvad tiden är lång! Icke ett ögonblick har Bertarelli sofvit, fastän han nästan oaflåtligt legat med slutna ögon. Nu slår han dem upp, och ser ändtligen dagsljuset skymta fram igenom den nedfällda gardinen. Hvisselpipan ger upprepade signaler; tåget närmar sig alltså en stor stad. Nu står det stilla, man hör spring och jäktande, och däremellan ljuder konduktörernas r o p: » Roma, Roma! » Bertarelli, som ämnar sig till Ancona, måste byta om tåg, men har en stunds uppehåll. En kopp kaffe skall smaka utmärkt efter de långa genomvakade timmarne. Bankiren kastar en blick in i den stora restaurationsspegeln, och med ett stygn i hjärtat varsnar han de djupa fåror, den sista tidens naggande själskval där ha gräft.
Brefvet den 10 Maj 1815, samt derföre, med upphäfvande af samma vitesförbud, de tilltalade från de dem ådömde vitesböter befriat; hvarefter K. M. detta Hofrättens beslut gillat och fastställt. Hvad R. St:rs Just.-Ombudsm. i sin till R. St:r, vid riksdagen näst efter nya landshöfdinge-instruktionens utfärdande, afgifna berättelse yttrar, i fråga om denna landshöfdinge-embetenas lagstiftningsmagt har således inträffat. När nu Konungens Bfh:des bud och befallningar komprometteras af domaremagten, är det då icke bättre att borttaga denna deras rättighet att stadga vitén. Jag medgifver, att när landshöfdinge-embetet innehafves af så värdiga personer, som nu är -*■ fallet, föga våda är att befara; men lagar stiftas icke för personer, utan för att bringa rättsgrundsatser i tillämpning och undanrödja ojemnheter i lagskipningen. Då jag varnat mot bibehållandet af ett stadgande, som tillåter kränkning af grundlagarne, alldenstund det gifver Konungens varnat häremot, har jag icke uttalad ensamt min åsigt, utan samma åsigt är redan uttalad af en Svenska folkets Justitie-Ombudsman vid riksdagen näst efter oftaberörda instruktions utfärdande. I denna sin embetsberättelse hemställer Teorell att ioo Don 14 Mars f. m. en underdånig skrifvelse måtte af R. St-.r till K. M. aflåtas med anhållan om landshöfdinge-instruktionens öfverseende och omskrifning. Denna Justitie-Ombudsmannens hemställan lemnades utan afseende, och den nuv:de har icke aktat nödigt utlåta sig i ämnet. Jag förnyar min anhållan om bifall till Utsk:ts Betänk.
Den, som i krigstid låter sig såsom spejare af fienden brukas, miste lifvet. 63 12 §. Hvad i 4, 5, 6, 7, 8, 9 och 10 §§ om Svensk eller Norsk man sagdt är, gälle äfven om utländsk man, den der, medan lian i något af de förenade Rikena vistas eller i dess tjenst anställd är, begår brott, som i nämnda §§ omtalas. 13 §. Bådar någon upp krigsfolk eller håller manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra brott emot allmän säkerhet eller medborgerlig frihet; varde dömd till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Var faran ringa; då må tiden för straffarbetet till sex år nedsättas. 14 §. Sprider någon kring landet ut lögner eller falska rykten, de der för Rikets säkerhet farliga äro, i uppsåt att dermed komma allmänt buller eller oväsen åstad; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år eller fängelse i högst sex månader, der gerningen ingen verkan hade, som svårare straff medförer. 15 §. Har den, sora uppdrag fått att i ärende, som Riket rörer, med främmande Makt något afhandla eller sluta, uppsåtligen dess fördel emot Riket främjat eiler Riket eljest skadat; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Tager han, i sådan afsigt, gåfva eller förläning af främmande Makt; dömes, ändå att skada deraf ej kom, till straffarbete från och med sex till och med tio år. 16 §. Tager annan, än den, som i 15 § sägs, gåfva eller förläning af främmande Makt, för att dess fördel emot Riket främja eller Riket eljest skada; dömes till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. 17 §, Hvad den, som mot 15 eller 16 § sig förbrutit, af främmande Makt tagit, vare till Kronan förverkadt. 18 §.
I hvarje socken eller större skoldistrict skall finnas en Skol-Styrelse, bestående af Kyrkoherden, såsom ordförande och ansvarig för det protocoll, som vid Styrelsens sammanträden föres, samt af ledamöter, hvilka af församlingen väljas; börande denna Skol-Styrelse icke allenast vaka deröfver alt undervisningen inom socknen samvetsgrannt besörjes, utan också hafva inseendet öfver alla de angelägenheter, som med skolan stå i beröring. 2:0 Åt Biskopen och Dom-Gapitlet inom hvarje Stift uppdrages att, i förening med den dem i allmänhet anförtrodda vården om undervisningsverken, sorgfälligt tillse verkställigheten af anstalterna för folk-undervisningen, samt vaka öfver deras ledning och utveckling till den vigtiga bestämmelse, som dermed åsyftas; dem tillkommer äfven att granska de reglementen för undervisningen i folkskolorna, sorn af vederbörande Skol-Styrelser upprättas, och hvilka reglementen alltid böra till pröfning och stadfästelse insändas, innan de i församlingarna få antagas till efterlefnad. 3:o Kyrkoherdarne böra, hvar för sin församling, årligen till SliftsStyrelsen ingifva berättelse om förhållandet med folk-undervisnings-anstalterne derstädes; äfvensom det åligger Consistorium att hvart femte är tilli Kongl. Majit insända underdånigt utlåtande öfver, skolundervisningens tilhstånd inom sine respective Stift. Af.dl. arj.-dk. HSffi. 42 Siatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o 12g.
Ull. N.o 22. af Kongl. Maj:t till efterrättelse promulgeradt, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Förklaring af den 18 December 1823; —men då hvarken Rikets Ständer begärt eller Kongl. Maj:t bifallit någon ändring uti 28 §. af Skogs-Ordningen — och ifrågavarande Nådiga Förklaring endast belägger det åverkans-brolt, som förut, enligt 62 §., var bestämdt tili hälften af hvad 63 §. stadgade för åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, med den bot, som för sådan åverkan stadgats uti 63 §., —■ har jag, för min del, ej kunnat draga någon annan slutföljd af Rikets Ständers skrifvelse och Kongl. Maj:ts Nådiga Förklaring, än att 28 §. uti Skogs-Ordningen skulle nu mera stå i enahanda förhållande tili den förändrade 62 §., som den förut stått till den oförändrade — eller som vill säga: alt, då förenämnde 28 §. hänvisade, i afseende på ansvaret för Skatteman, som fällde eller lät fälla Ek å skatte-hemmanets egor, till det bötes-belopp af 10 R:dr, som 62 §., före den af Rikets Ständer begärda förklaring, stadgade för den, som å andras enskilde egor fällde Ek, skulle nu mera, efter denna förklaring, och med rigtig tilllämpning deraf på de i Skogs-Ordningen stadgade grunder för ansvarigheten, enahanda ansvar åläggas Skaltemannen, då han fäller eller låter fälla Ek å skatte-hemma - Bil. t. Lagsamt. Besv.- o. OeC.-Utsk. Ud. J7 nets egor, som då åverkan sker å andras enskilda egor, eller det, som 63 §. bestämmer till 20 R:dr för åverkan af Ek uti Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar.
Kungörelse angående förhöjning i skjutslegan för kungs - och gästgivarskjutsen. På grund av årets svaga höskörd har Vi funnit skäligt att höja skjutslegan med 4 skilling per häst och mil. Höjningen gäller för kungsoch gästgivarskjutsar på landet och i städer, där legan inte är högre än 16 skillingar milen Höjningen kommer att gälla från 15 september. Men då någon höjning inte är beräknad i de av Ständerna beviljade anslagen till kronoskjutsar, kan någon höjning inte där fastställas Rosersberg den 18 augusti 1819. CARL JOHAN Reglemente för barnmorskor och dem, som i barnmorskekonsten vilja undervisas, samt med dess utövning sig befatta av Kongl Maj: t i Nåder stadfäst den 25 augusti 1819. Reglementet för jordegummorna från 1777 upphör och sedan Sundhets Kollegium inkommit med förslag till förnyat reglemente, har Vi stadfäst följande: § 1 Barnmorskor och de som vill utbilda sig i barnmorskekonsten skall vara gudfruktiga, sedliga, friska och helbrägda personer som har betyg på att de kan läsa och skriva. Personer i Stockholm som anmäler sig skall ha betyg från poliskammaren, att de inte är kända för brottsligt eller lastbart uppträdande. § 2 Vid Allmänna Barnsbördshuset och det där inrättade läroverket för undervisning i barnmorskekonsten, ges undervisning 2 terminer årligen. För att förekomma att fler ankommer än läroverket kan ta emot, skall ansökan insändas 2 månader innan terminens början, varefter Kollegium prövar och antar vilka som skall få infinna sig. De städer eller orter i riket, som önskar få redan godkända barnmorskor skall anmäla detta hos Kollegiet och samtidigt lämna uppgift på resekostnader, avlöningsvillkor och övriga förmåner, som skall bestås barnmorskan. § 3 Varje antagen lärling får behörig undervisning och nödvändig färdighet till utövning av barnmorskeyrket gratis. Under hela utbildningen njuter de försvar och skydd vid läroverket. Om professorn eller direktören tror sig ha anledning att neka en antagen lärling dessa förmåner eller helt avstänga henne, anmäler han sådant hos Kollegiet, som prövar och beslutar i ärendet.
Jag vill blott tillägga, att om den af en värd talare framställda grundsats, enl. hvilken man skulle fä bedomina ett Stånds beslut efter antalet al de ledamöter, som för tillfället varit närvar., vore riktig, så att beslutets kraft berodde på det större eller mindre antal ledamöter, sorn deruti deltagit; så borde väl samma princip, hvilken jag för min del icke gillar, äfven tillämpas på Utsktn. Mig har blifvit berättadt, alt vid denna riksdag inträffat hvad jag sjelf vid föregtde riksdagar såsom Utsk.-ledamot erfarit, nemi. att ett Stånds i Utsk. närvar, medlemmar med en rösts öfvervigt utgjort pluralitet mot alla de öfriga tre Ståndens vid tillfallet i Utsk. tillslädesvarande ledamöter sammanräknade. Om vi skola få mottaga sådana beslut från Utsk:n, så hemställer jag om vi på sådan grund ägde rättighet att beklaga oss deröfver, eller att cassera sådana beslut. De som komma tillstädes i Utsk.'n äga rättighet att handlägga målen och äfven pligt att göra det; och enahanda är förhållandet inom Stånden, så att jag för min del tycker, att den der anmärkntn har sina sidor. Frill. Cederström: Hos Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. anhåller jag, alt denna discussion, alldeles på sidan om grundlagen, mätte upphöra. 53 §:n Riksd.Ordn. innehåller tydligen, att väl må erinringar vid fattade beslut i tjenliga ordalag göras, men att ingen må försöka att beslutet genom ny öfverläggning upprifva. Gr. Frölich är på vägen att komma dit genom sin framställning, hvilken andra ledamöter upptagit uti yttranden, som Hr Grefven åter besvarat. Reservationer stå för hvars och ens egen räkning och böra icke gifva anledn. till discussion öfver livad den ene eller andre uti sin reservation behagat anföra, såvida ej fråga uppstår om förolämpande eller brottsliga uttryck. Jag anhåller derför, alt vi måtte få öfvergå till de ämnen, som enl. föredraga.listan utgöra föremål för dagens öfverläggning. Hr Ribbing:
Men den obetydliga förtullningen, i förhållande till förbrukningen, gifver nogsamt vid handen, hvad ock i öfrigt är bekant, alt de, om ock icke lill sjelfva varu-värdet öfverdrifna, likväl till den af varornas ringa volym beroende lättheten att dem smuggla, alltför höga tullsatserna lockat till oloflig införsel och sålunda, i stället att bereda, beröfvat staten den afgift som bort inflyta. Det är för att förekomma en sådan förlust, som Utskottet härmed föreslår: att införsels-tullen å följande Helsiden-väfnader må nedsättas: å Flor, Gaze, Tyll, alla slag till R:dr 5: — „ Guldoch Silfver-tyg: äkta 16: — oäkta „ „ 5: 16. och å Sammet „ „ 3: — pr skålp. i Bevillnings-lltskotlets Betänkande, N:o 3. 63 Enligt gällande taxa äro alla släta sidentyger, såsom »taft, satin, levantin» in. fl., förbudne lill införsel, och å »andra slag» eller de fasonera de sidentygen stadgar taxan en tull af 6 R:dr pr skälp. I afseende å nämnde införsels-förbud, upplyste Bevillnings-Utskottel vid sistlidne riksdag, att gränsen emellan de förbudna och till införsel tillåtna sidentygen vid taxans tillämpning visat sig i flera fall vara så ytterst svår att bestämma, alt de beslut härom, hvilka, efter sorgfällig undersökning samt inhemtande af både praktiskt och theoretiskt sakkunnige personers ofta skiljaktiga yttranden, från vederbörande auktoriteter utgått, jemförde med sjelfva tygen, ingalunda kunnat vid förekommande liknande fall tjena till vägledning, utan oundgängligen måst försätta tullkamrarne i den största förlägenhet, lika äfventyrlig för dem sjelfva som för de trafikerande. Och anförde Utskottet vidare, att redan denna olägenhet, hvilken svårligen kunde genom någon redaktions-förändring undanrödjas, syntes i och för sig göra bibehållandet af införsels-förbudet för en del sidentyger oförenligt med en riktig tull-lagstiftning, likasom deraf antyddes vanskligheten af den grund, hvarpå' nämnde förbud hvilar.