Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, ehuru vid pass femton mil långt har likväl endast en Provincial-Låkare. Hans station borde vål rätteligen vara i Carls-] crona, der Landshöfdinge-Residenset år, der ständiga besigtningar på Lånsfångar påkalla hans närvaro och der han vore till hands att emottaga och genast i verkställighet sätta de befallningar om Etnbetsresor, som Konungens Dan 3 Martil, Befallningshafvande icke sällan nödgas till ProvincialLåkaren utfärda, men Carlscrona belägenhet vid ena ändan af Länet har vållat, att dessa fördelar af ProvincialLäkar.ens vistande i Recidenset måst försakas, och att han blifvit anbefalld att bo i Runneby köping, som är i medelpunkten. Från detta-, ställe har han väl kortare väg till de vestra delarne af Länet, men en ofta dyrbar tid förspilles derigenom, att orderne om en besigtning, om skyndsam Läkarevårds meddelande i de östra delarne först måste gå till Runneby, hvarifrån Läkaren förbi Residenset, der han rätteligen borde vistas, skall färdas åt öster till det anbefallta stället. Genom Provincial-Läkarens vistande utom Carlscrona saknar Konungens Befallningshafvande äfven nödig kunskap om orten der han kan anträffas, ty resor inom Lånet kunna hafva påkallat hans aflågsnande från Runneby, och Konungens Befallningshafvande år alltid i förlägenhet då besigtningar å Lånsfångar skola ske inom Carlscrona, ty det är icke tänkbart, att vidtaga den kostsamma och tidödande utvägen att vid hvarje sådan ofta inträffande händelse från Runneby requirera den enda i följd af sin tjenstebefattning till besigtningens verkställande skyldiga personen, ProvincialLåkaren och Låkarne vid Amiralitetet, ehuru de hittills af god vilja och för att afhjelpa förlägenheten dermed bitrådt hafva uttryckligen förbehållit sig, att hädanefter från detta besvär blifva befriade. Jag nödgas således hos Riksens Högloflige Ständer anhålla otn anslag af lön till Deri 3 Martil, ytterligare en ProvincialMedicus i Blekinge
PM. o fL a 2- ^ ,_K af omlagde eller betydligt förbättrade mnanaaae nya vägar förbättrade vägar CD 2.crq o p; co_ P å- P Oq co psö CD* S 2L Qj P cd yq ndelade, skjutsDner före vägar -rf rTf5 ^ <1 “ ps: p:M g M s 5, p p sT ^ p a, CD ^ p t-e> co ert" So för kui och krc skjut för gäst veri-, 1: och res skjut; vid periodens slut. under perioden. S j ö f a r t. H a n d e 1. Fartyg och båtar begagnade GrossMinutH a n d 1 a n d e till inrikes sjöfart. till utrikes sjöfart. handlare. handlare. idkande enligt § 3 . qvinnor enligt 4 § Handelsor Anin gen. med inoch utländska varor. med landtmannavaror. med egna p p t* Besättning. > p p^ Besättning. Antal. och minuthandel. Han delsordningen. tillverkningar. CO CD 2- C/3 *r* CD ►P *P P H CD ^0 O: o5 F CD p] CQ P7* CD •P ►P P >-i CD O: o3 F a p CO cr* O: P P CD W CD CD* 2. p’ qq a p CO p O: P P CD bd CD rt~tcd’ p p‘ qq a p p O: P P CD td CD cd" p p‘ qq a p CO OO: g. CD w CD_ cd" 2. p qq a p CO OO: P P CD M CD cd" P 5* qq a p co cr* O: P P CD td CD ,cf-_ CD* 2. 5' qq a p CO O-1 O: P P CD ►-i td CD CD* 2. p' qq a p CO C O: P P CD W CD ,g*tcd’ 2. 5‘ qq Gefleborgs län.
Emedlertid hafva, uti den af Kongl. Rommerse-Kollegium för år 1842 uppgjorda enahanda liqvid, de uti fcir renämnde Vidräkning följda grunder fortfarande blifvit tillämpade. Till ytterligare underlättande af handeln med inhemsk ull, har Kongl. Majrt, enligt nådig skrifvelse af den 14 Augusti 1841. behagat tillåta att, så vidt ske kan, utan förnärmande af deras rätt, hvilka anemåla sig till lån på sådan ull, som blifvit å ullmagasin inlemnad och derstädes i behörig ordning värderad, Kongl. Kommerse-Kollegium må äga, uppå ansökning af klädesfabriksidkare, som antingen vid ullmarknad, eller direkte från Svenskt schäferi, uppköpt förut icke belånad, inhemsk ull, samt företer producents under edelig förpligtelse afgifna intyg, så väl att ullen är fallen vid dess schäferi, som angående det pris, hvilket för samma ull beräknats, att, utan hinder deraf, att ullen icke blifvit i något allmänt ullmagasin upplagd och derstädes värderad, efter pröfning af sig företeende omständigheter, af Ull-Diskontfonden meddela lån för dylik ull, emot säkerhet, som ai Kongl. Kollegium godkännes, samt med iakttagande af de villkor i öfrigt, sorn i afseende på sådana lån äro föreskrifna. I anledning af hvad uti x84 r års Revisions-Berättelse förekomma*, angående en i Nya Ull-Diskontfondens Hufvudbok för år 1840, bland osäkra fordringar, balanserad post å 2,977 ^:(Jr 5 sk., utgörande Kronans förlust på ett till England exporteradt ullparti, få Revisorerne anmäla, att beröpde post blifvit, på grund af Kongl. Brefvet den 16
Nådig befallning att uti näst afgifvande Rikshufvudbok, eller för år 18.19 låta, efter verkställd och, till nödig upplysning, dervid fogad utredning öfver allt hvad, som kan till omförmälde Reserv-fond vid nämnde års början hänföras, samma fond under serskild titel uti berörde Hufvudbok upptaga, hvarvid, i händelse fonden under årets lopp genom försäljning af deruti iubegripne effecter m. ni. skulle hafva undergått någon förändring, utredning deröfver vid utgående balancen bifogas; äfvensom att med fou lens alskiljda redovisning allt framgent bör på enahanda sätt förhållas, hval förutan Rikets Ständer jemväl få underdånigst hemställa, det Stats-Contoiret måtte undfå Nådig föreskrift att vidtaga sådane åtgärder, att de till Reserv-fonden hörande förskott, så fort ske kan, varda utredde samt, i de fall, sådant bör ega rum, till afföring eller afskrifning befordrade. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Febuari 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Jan. 1841. Preste-Siåndet den 3o Borgare-Ståndet den 3 Febr. — Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående dels föreskrifter, i afseende på förhandlingar emellan Rusteller Rotehållare och Soldat om lönevilkoren, dels tryckning af Knecktecontracten, m. m. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 94.) S. A. K. Enär olagligen fördröjda prtestationer skola, inom flera delar af Riket, ega rum vid roteringens utgörande och, till större delen, härflyta från de af soldaten, vid contractets upprättande med roten, föreslagna, samt af befälet jemväl understödda, öfverdrifna anspråk, har, med klagan häröfver, hos Ri - 492 Expeditions-Utskottets Forslag till und.
Vid 1856 års riksdag afgafs inom ridderskapet och adeln förslag till indragning af presidentsembetet i krigskollegium samt detta kollegii ombildning till en armé-förvaltning, sammansatt af frislående afdelningar med hvar sin allena beslutande chef; hvarjemte f. d. statsrådet m. m. grefve von Platen, vid samma riksmöte, uti enahanda riktning förordade en ombildning af förvaltningen af sjö-ärendena; men som rikets ständer, med föranledande af flera inom de andra stånden i lika syften framställda motioner, beslöto att till Kongl. Majit ingå med underdånig begäran »om tillsättande af en komité af sakkunnige personer, lör att afgifva yttrande och förslag huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti styrelse-verkens och förvaltnings-mvndigheternas organisation skulle kunna åstadkommas, som i öfvererensstämmelse med de grunder hvaruppå den så kallade departemental-styrelsen hvilar, beredde en dylik organisations närmare samband med statsdepartementen äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling i förening med mesta säkerhet», ansågos de ingifna motionerna icke böra af Rikets Ständer lill särskild handläggning företagas Uti Rikets Ständers den 25 April 1857 till Kongl. Majit i ämnet aflåtna skrifvelse, yttras bland annat, »att Rikets
Jag tror att Const.Utsk borde bibehållas vid sin makt och myndighet att ensamt bestämma om personer skola ställas under Riksrätt eller ej; men jag önskade, att Const.Utsk. skulle hafva någon i grundlagarna detsamma förbehållen större makt att leuterera, att icke 5a Den 2 December f. m. vara nödsakadt, såsom nu, genom det i lagen befintliga ordet skall, alt tillämpa 106 §:n ufven då skäl dertill ej äro för handen. Hvad jag föröfrigt isynnerhet tror mig böra underkänna i förslaget, är, ntt tillämpning af 1075m, istället för den 106, skulle kunna äga rum. Jag anser detta vara ett sätt att alldeles ur grundlagens anda göra en förändring, som icke är nyttig. Jag tror alt positiva fall böra skiljas ifrån åtgärder, tid efter annan vidtagna, hvilka äro föremål för 107 §:n, då deremot, bestämda fall äro föremål för den 106. Örn deremot en sådan underställning skulle äga rum, som Const.Utsk. föreslagit, så tror jag för min del, att der borde tillika stadgas, att inom Stunden ingen öfverläggning må äga rum. ulan propps, derom endast med ja eller nej besvaras, och alt, i händelse två Stånd skulle stanna emot två, så är den åsigten öl /ervägande, som slammer öfverens med Coust.Ulskls tanke. Detta har jag trott mig böra underställa R. o. Ad:s bepröfvande, men vill derjemte fästa uppmärksamhet på en mindre omständighet. Utsk. har nemi , vid refererandet af hvad nuvar. grundlag stadgar, infört ett ord, nemi. ordet ”embetsman,” utan att detta ord är tryckt med cursiv stil, för att uttrycka, alt detsamma innebär en föreslagen förändring; men som ordet ”embetsman” icke finnes i nuvar. grundlags-§, sådan den vid början af denna riksdag antogs, icke heller i den föregående grundlagen, så bör del med cursiv stil tryckas, på det att ingen må tro, att ordet ”embetsman,” som ej stur med cursiv stil, redan finnes i grundlagen. ITr von Hartmansdorff, Au g.:
Sedermera hade K. M:t, i Skrifvelse af d. 27 Junii 1827, i Wäder behagat Hrr Fullmäktige tillkännagifva, att, vid föredragningen af Fullmäktiges i JernContoiret underd. Skrifvelse af den 12 i samma månad, om fortgången af Liquiden utaf senare hälften af merbelörde Lån-understöd, K. M:t, som härvid inhemtat, att å den utlemnade summan då redan 2j7,483 R:dr 16 sk. blifvit i Capital återbetalte, samt att behörige åtgärder voro vidtagne till återstodens indrifvande, funnit godt i Wäder förordna, att hvad å Lån-summan då redan influtit, eller hädanefter inflyter i Capitalafbetalning, skulle, genom K. StatsContoirets försorg, till RiksgäldsContoiret återlemnas. Och hade Revisorerne utaf den från vederbörande i RiksgäldsContoiret infordrade oell, under den 5 December sistberörde år 1827, meddelade uppgift inhemtat, att K. StatsContoiret låtit till RiksgäldsContoiret lefverera 249,750 R:dr, så att sistnämnde dag endast 25o R:dr vore oguldne utaf den lyftade summan af 25o,ooo R:dr. Vidare yttra sig Revisorerne: ”Det här ofvan intagne, Fullmäktige meddeldte Utdrag af StatsRådets Protocoll, i afseende på ifrågavarande CreditivMedels lyftning, upptager väl icke ändamålet af desse Medels användande, änskönt uppgiften deraf måste legat till 366 Stats -Utskottets grund för StatsRådets dertill lemnade enhälliga tillstyrkande; raen, ehuru R.
Hon suckade; det var j u bara en dröm — och för öfrigt visste hon inte, hvad hon helst önskade sig. Men medan granen kläddes med stjernor af guldpapper, äpplen, ljus och konfekt var det ej mycken tid att tänka på detta. Elsa rycktes med i den allmänna feststämningen med allt skrattande, nojsande, smågnabb och mumsande på nötter, som hör till, då man skall klä ' granen. Pojkarue höllo rent af på att komma i lufven på hvarandra, så julafton det var. » Jerker har ätit opp en punschkrans; det är orättvist », ropade Kalle. » Ä h, det har jag visst inte. » » Jo, det har du visst det. Andas, får vi känna! Andas, om du törs! » Men Jerker hade ingen lust att andas, hvilket renderade honom en s. k. » sittopp » af äldre bror, och så beslöts i samladt syskonråd, att alla felaktiga punschkransar skulle ätas upp, men Jerkor skulle inte få någon. På julaftonen äro emellertid alla misshälligheter snart glömda, och derför dröjer det ej heller länge, förr än den bästa sämja åter var rådande kring julgranen. » Vet du, hvad jag tror jag får, Kalle? » » Neej. » » Jo, jag tror, att jag får ett salongsgevär, för det har jag önskat mig. » » Äh, det skulle väl jag kunna få lika väl då. Men jag vet något som du får, jag. » » Jo, det-visste du vackert! » (krigslist för att locka fram hemligheten). » Du får ett par strumpor af mormor. » Jerker blef lång i ansigtet och anmärkte i missnöjd ton, » att så ' nt ska ' man j u ha ändå, vet ja. Hvad kan man ha för roligt af ett par strumpor? » Nu började Elsa få klart för sig, hvad tomten menat. En dockspis att laga riktig hålles ett nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje 6-tal abonnenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af mat på! Och hjertat klappade hastigare i bröstet på henne.
Lagerbjelke yrkat bifall, men att, i enlighet med det förbehåll, som fästats vid R. o. Ad:ns bifall till den l:sta §:n, åtskilliga yrkanden i afseende å undantag eller lindringar från bevillnings utgörande blifvit Den 18 Maj e. m. 255 framställda och borde blifva föremål för B. o. Ad:ns beslut. Uti berörda hänseende hade nemi. Hr Beutersvärd yrkat, att de innebyggare i Kopparbergs län, hvilka utgjorde den s. k. Kungsgårdshjelpen, måtte förskonas från en fjerdedel af bevillningen efter lista och 2:dra artikeln, så länge nyssnämnde onus fortfore; och hade Hr Beutersvärd i sådan syftning anhållit om återremiss af berörde fråga. Vidare hade Hr von Koch föreslagit, att åtskilliga af de lindringar från bevillnings utgörande, som i nu gällande bevis-förordning finnas medgifna, nemi. enligt 141:sta §:n 5:te momit för innevånarne i Särna socken med Idre kapell af Öster-Dalarne, samt jemlikt 145:te §:n för allmogen i Herjeådalen samt Osteroch Wester-Dalarne, nemi. Ofvanoch Nedan-Siljans samt 'VVester-Dals fögderi, och Gagnefs socken af Säthers fögderi, äfvensom i Elfdals och Erykdals finnskog i Carlstads län, samt för dem af allmogen i Kopparbergs län, som afbörda sig mantalspenningarne med kol till Stora Kopparbergs bergslag, jemväl hädanefter skulle få ega rum. Härvid anmälde sig och yttrade Hr von Koch: Jag kanske uttryckte mig otydligt, då jag sednast hade ordet; men det var icke min mening att befrielsen skulle gå längre än från första artikeln. H. Exc. fortsatte sin framställning med förmälan, att Hr von Koch hade yrkat, att frågan om de af honom föreslagne lindringarne skulle återförvisas till BevillmsUtskit, så vida B. o, Ad. icke funne för godt att deröfver genast besluta; hvaremot Gr.
Emin följde till Nellys stora öfverraskning deremot med till hotellet. Hans bostad var temligen afsides belägen, och som portarne mellan de olika kvarteren redan blifvit stängda vid mörkrets inbrott och han dessutom icke hade någon lykta, föredrog han att tillbringa natten på hotellet. Den lustige portiern, hvars bruna knäbyxor svälde som uppburna af hvar sin krinolin, gick före de resande med en stor lykta. Efter några minuters vandring mellan låga, gråbruna, tillbommade, skenbart öfvergifna hus stodo de på hotellets gård. Harven, som kände sig trött och efter större ansträngningar alltid fick smärta i sin fot, begaf sig genast till sitt rum. Åt Nelly sade han god natt med en vänlig kyss på pannan och lemnade henne sedan åt sig sjelf som en amerikanare gör med sin fullvuxna och sjelfständiga dotter. Dessförinnan rekvirerade han dock med en strålande glimt af ironi och med ett tvärsäkert lugn som hade han befunnit sig på ett boardinghouse i London med en kopp the på sitt rum. Med en amerikanskas otvungna säkerhet och förnämt styfva hållning steg Nelly in i matsalen, slog sig ned vid det långa dukade bordet och fördjupade sig i matsedeln. Emin satte sig ett stycke från henne på andra sidan om bordet och begärde svart kaffe samt en efterrätt, hvilken hufvudsakligen tycktes bestå af sockradt ris. Ingen af dem yttrade något. Det var ganska kvaft der inne i matsalen. Emin drog fram en liten solfjäder af papper och fläktade som ett kokett fruntimmer. I sanning, han var alldeles icke sådan som Nelly föreställt sig en österländing. I sina flickdrömmar hade hon alltid tänkt sig en arab som en brunhyad, sagolikt vacker man, hvilken var klädd i silkesdrägt och turban och som alltid antingen var mycket ung eller mycket gammal. Han skulle alltid sitta på en matta eller en brokig kudde, aldrig på en stol. Vid minsta anledning skulle han rycka en med ädelstenar rikt smyckad krokknif ur sin guldstickade gördel. Sådan hade hennes fantasi målat en arab. Och nu såg hon denne hvithyade herre i svart rock och svarta byxor och med en liten papperssolfjäder i sin kvinligt hvita hand.
Prat. 1858—34. 3 Sami. 4 Bäfe. 9 66 Konstitutions-Utshotteti Memorial, N:o 6. kärleken till hemmet och säkerheten om en liten pension gör, att så dugligt folk, sorn man fordrar alt Under-officerare skola vara, icke söka sin lycka på annat häll; och man bör tacka den styrelse, som är omtänksam att åt fäderneslandet bevara denna för flottan oumbärliga korps." Vid 40:de punkten: < Af Herr Grefve Lagerbjelke, lavars mening är biträdd af Herr Friherre Cederström , Herr Tersmeden, Nils, Herr Biskopen Butsch, Herr Doktor Wallin, Herr Doktor Broman och Herr Kontrakts-prosten Tegnér: ”Att det anmärkta ärendet icke blifvit af föredraganden hänfördt till de mål, hvilka skola, då ansökning i dem förekommer om återställande af försulen tid, jemlikt 18 § Regerings-formen, af Högste Domstolen upptagas, utan deremot blifvit betraktadt endast såsom en fråga emellan Kongl. Maj;t och kronan och sökanden, af den beskaffenhet, att Kongl. Maj:t kunde i administrativ väg meddela tillåtelse för sökanden att utbekomma sin fordran utan hinder deraf, att han icke i den föreskrifna ordningen sig anmält, synes kunna antagas. Särskilda Statsråds-protokoll utvisa väl, att under loppet af år 18S2, hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga ansökningar om återställande af försuten tid blifvit, uppå föredragning från dels Finansuch dels Givil-departementet, öfverlemnade till Högste Domstolens handläggning; men dessa mål hafva angått rättsfrågor emellan enskilda personer eller emellan enskilda och kommuner. Anledning synes således icke vara för handen till den förmodan, att rätta betydelsen af stadgandet i ofvannämnde § af Regerings-formen blifvit af föredraganden förbisedd."
Från denna synpunkt erhålles en indelning i klasser af konstverk genom att aktgifva på de personers beskaffenhet, som framställas. Den första klassen innefattar de inskränkta, egoistiska, vanliga själame. Sådana äro Servantes ’ Sancho Panza, Fieldings domestiker, Walter Scotts svafvelpredikanter och Balzacs personnager ur de lägre stånden. Den andra innefattar de passionerade, sönderslitna själarna, såsom många af dem, Goethe, Byron och Victor Hugo skildra. Den tredje innefattar hjeltesjälar såsom Corneilles Polyeucte, Gid och Horatierna, Richardsons Pamela och George Sands François le Ghampi. Den första klassen tillhör en periods regress (Ludvig XIV: s tid), den andra dess kulmen (våra dagars Frankrike), den tredje dess pro-gress (tiden för Niebelungenlieds diktande). På samma sätt inom skulpturen och måleriet. Dess konstverk äro mer eller mindre sköna, ju mer eller mindre de uttrycka bestämningar, som äro välgörande för kroppen. Deraf olika konstperioder: medeltidens aftärda och stela beläten; Rembrandts lifskraftiga, men råa gestalter; en Grayers, en van Oorts, en van Thuldens ideala, men något groft hållna skapelser; och slutligen italienarnes och grekernas fulländade typer, framträdande genom en Michel-Angelo, Rafaël och Fidias. Den tredje normen, hvarefter ett konstverks värde bestämmes, är samstämmigheten af dess intryck. Hos hvarje verklig konstnär finnes alltid en förmåga att i sitt konstverk sammanfatta alla de olika tendenser, som spåras hos dess urbild. Derför blifva också de karaktärer, som en skald framställer, om ock bestående af samma elementersom de verkliga personligheterna, mer betydelsefulla och anslående än dessa. Det bästa exemplet på konstnärens tillvägagående i detta hänseende lemna Shakspeare och Balzac. Men det är ej nog med, att karaktären är utpräglad; äfven situationerna och händelserna skola vara så beskaffade, att de äro tjenliga att bilda en bakgrund för denna.
Återigen för Götha CanalDiscont, Propositionen må blifva till bifall, och Contrapropositionen sådan Herr Baron Cederström nyss föreslagit. Herr Lagerhjelm: Jag anhåller vördsamt att få återföra öfverläggningen till de enkla ämnen, som egenteligen äro i fråga. Ingen lärer vilja neka Lagen en kraft, sorn den i sjelfva Verket äger ända till dess Konung och Ständer gemensamt förändra den, och detta beslut hinner till Domarens kunskap. Ej heller lärer någon vilja offra Banquen för att rädda Disconternas heder, liksom hade Banquen eller Na* tionens Representanter, som styra den, inga förbindelser att först och främst uppfylla; eller inga föreskrifter att vid detta Styrande iakttaga. Det gifves en §. i Regerings-Formen, som stadgar , att Banquen förblifver hädanefter som hittills under Rikets Ständers vård och garanti. Jag frågar då om denna vård består deruti, att Banquens Styrelse skall overksamt åskåda hurusom Disconternas Tillgångar förskingras, och derigenom ådraga Banquen en förlust af minst | Million, men kanske ii? Jag skulle tro det vöre värdigare Rikets Ständer att så behandla Banquen, att den framdeles må kunna fullgöra sina egna förbindelser, ett fullgörande, som väntas och fordras af både Konung och Folk. Herr Grejven och Landt Marskalken frågade, Den a Februarii. 97 om Ridderskapet och Adeln ansåg Öfverlägga ningen i förevarande fråga vara fulländad* Ropades Ja. Hvarefter Herr Grefven och LandtMqrsHalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Banco Utskottets Betänkande, med, den förändring, att äfven Omsättningar af Lån finge med Disconterqas egna Sedlar verkställas, samt under förbehåll, att Ridderskapets och Adelns Beslut, i detta ämne endast blefve Provisoriskt, intill dess Riksens Ständer, angående den allmänna Finannce • regleringen , hunne att förordna. Ropades Jat Nej Och Votering.
Under den nattliga resan i stiltjen – den stiltjen, som inträffade på min färd – tyckte jag mig verkligen tidtals vara helt ensam på båten ... åtminstone den enda vakande. Nerifrån plikten hördes ljudet af Torrfiskens sömn, alldeles som en dof åska på afstånd, och borta i aktern nickade kaptenen vid det knarrande roret, under det han då och då, liksom alldeles omedvetet, förde en liten blårandig flaska till munnen. Och båten dref och dref i den vackra natten med ett sakta bubblande ljud öfver fjorden, medan det emellanåt så vackert fräste till vid kölen. Jag undrade, der jag låg på min madrass mellan packlårarna, om vi någonsin skulle få se hamn efter en sådan seglats. Derefter befallde jag min själ i Guds hand och somnade, jag också. När jag vaknade, var scenen på båten alldeles förändrad. Utom det att morgonen alltid var den tid, då kaptenen efter en liten tupplur i kojen kände sig som kryast, hade det nu börjat blåsa upp en frisk bris. Gubben bjöd mig på kaffe, som smakade ganska godt, hvarefter Torrfisken – som var en nästan så tystlåten karl som kaptenen sjelf – gick ned i plikten och lagade att ärtkitteln kom på. Emellertid ville ödet att jag skulle slippa ifrån att bedömma Torrfiskens kokkonst, hvilket jag eljest säkerligen fått göra, emedan det föreföll mig så svårt att gifva ett nekande svar på en välvillig inbjudning. Saken var den, att den friska brisen snart nog visade tecken att öfvergå i en allvarsam blåst, hvilket föranledde kaptenen att, enligt sin förut nämda princip, söka första hamn. Och en sådan var snart tillreds ... Vi voro då omkring fyra eller fem mil från Göteborg. Stället var eljest ett slags värdshus, hvars byggnad låg på en trekantig holme, med god hamn för både båtar och båtfolk. Rörelsen hade idkats af en f. d. trankokeribokhållare, men efter hans död var den sedan längre tid öfvertagen af hans enka, fru Larsson, i förtroligt tal känd under namnet ”gudmor”. Jag hade förut icke haft ringaste begrepp om en sådan plats, ty min far tog in endast hos vänner och bekanta på fisklägena, aldrig på s. k. värdshus.