Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Maj 1851, kl. 6 e. m. KONGL MAJ-.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående eftergift af Kronans rätt till Dana-arf efter vice Länsmannen Peter Lök Rosl er, till förmån för hans arfvingar; Gifven Stockholms Slott den 9 Maj 1851. Uti en till Kongl. Maj.t i underdånighet ingifven skrift, har vice häradshöfdingen Sten Drakenberg, såsom befullmäktigad! ombud för i Norrige vistande arfvingar efter vice länsmannen Peter Lök Röster, förmält, att, sedan Röster den 20 Maj 1846 å Eknäs gård i Ytter Selö socken och Selebo härad af Södermanlands 1*2 Kongl; Maj:ts Nåd. Proposition, N:q 68. län aflidit, utan, att efterlemna, bröstarfvingar,. samt hans enka, Christina Nilsdotter, den 5 Mars 1848 jemväl genom, döden algått, så hade, enär Rösters utom riket vistande, vid hustruns frånfälle okände, arfvingar icke inom den i lag föreskrifna tid af natt och år från dödsfallet vidtagit någon åtgärd för bevakande af deras afsrätt, Advokat-fiskals-embetet i. Kongl. Majits och Rikets Kammar-kollegium tilli 1850 års sommartipg med Selebo härad instämt inspektoren F. A. Lindberger^ hvilken den It) Maj 1849 blifvit af Ilärads-rätten till god man för de okände arfvingarne förordnad, med påstående, att den del af qyarlåtenskapeu, sorn, i händelse af laglig bevakning, hort tillfalla Rösters arfvingar, måttet Kongl. Majit och Kronan såsom dana-arf tillerkännas;; hvarefter bemälde liärads-rätt, genom utslag' den 30
Pensionstagare äro af tvcänne slag, en del åtnjuta pensioner hvilka tilldelats dem endast af mensklighetens välgörenhetskänsla, och utgå ömsom på grund af Rikets Ständers beslut och ömsom af enskilde personers till välgörande ändamål donerade fonder, en annan del åter åtnjuta dem såsom frukter äf ett mångårigt trälande i Statens tjenst, hvars små löner icke medgifva löntagare att samla några kapitaler, af hvilka de kunnat bereda sig, icke ens, en tarflig utkomst för sin ålderdom, hvarjemte en del af Statens embetsman under mansåldrar, genom årliga afdrag utaf de små lönerna, samlat kassor, hvarifrån en ringa pensionssumma kan blifva en räddning från hunger och nöd på gamla dagar, sedan de, utslitne i Statens tjenst, slutligen ej längre, hvarken af fysiska eller psykiska orsaker, orka förtjena Kronans kaka. Den minsta tanke på deltagande för pensionstagare inom alla kategorier i vårt land borde val, synes det mig och mångfaldige andre, inspirera Rikets Ständer att icke förtynga desses lott på gamla dagar derigenom, att man lägger bevillning på de små pensionerna, och derigenom minska deras, ändock högst ringa, tillgångar för lefnadsbehofven Jag kan dessutom ej för min del finna att någon samvetsgrann statsmannaprincip kan åberopas derför att man lägger bevillning för inkomster på andra personer, än sådana, hvilka på ett eller annat sätt draga personlig fördel af den rörelse som finnes i Staten, vare sig genom egande af fastigheter, idkande af handel och industri eller innehafvande af Bih. till R. St. Statens embeten, civila eller militära, och till ingen af dessa kategorier kunna pensionstagare hänföras; deras tid att draga fördelar af Staten är förbi, och de lefva endast, om jag så må säga, för att lefva tills de dö, hvaremot hvad pensionerade em betsman angår, Staten af dem dragit så mångårig fördel att minnet af hvad den utslitne embetsmannen verkat till Statens bästa, torde böra framkalla ett mera ömmande för deras tarfliga, ofta torftiga, belägenhet, än att man belägger deras små pensioner med en i förhållande till deras ekonomiska ställning dryg bevillning.
Majit kan finna för godt meddela, att tjena till ovilkorlig efterrättelse; varande bolaget och dess biträden derjemte i allmänhet skyldige att iakttaga och fullgöra hvad, med hänsigt till den Staten tillkommande vård öfver jernbanan och tillsyn öfver trafiken derpå, kan varda i vederbörlig ordning föreskrifvet. 6:0. Jernväg mellan Arboga och Köping. Under erinran om det allmänt, kända förhållande, att Köping—Hults jernvägsaktiebolag icke förmått fullborda den tillämnade jernvägen mellan Köping och Hult i vidsträcktare mån, än att sträckningen mellan Örebro och Arboga för omkring åtta år sedan öppnades för trafiken, har, uti särskilda inom samtliga Riks-Stånden väckta motioner, framställning blifvit gjord om beviljande åt nämnda bolag af ett anslag utan återbetalningsskyldighet af 160,000 R:dr, såsom bidrag till fortsättande af Örebro—Arboga jernväg till Köping, emot det att bolaget lemnade fullständig garanti för arbetets fullbordande inom ett år efter det anslaget blifvit lvftadt, och under vilkor att, ifall Staten framdeles skulle besluta inlösen af Köping—Hult-bolagots j ernväg, det sålunda beviljade anslaget korame att å köpesumman afräknas. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. 31 Uti berörda motioner, hvilka blifvit framställda inom Ridderskapet och Adeln af Grefve Cronstedt, Fr. (motion N:o (13), inom Preste-Ståndet af Herr Domprosten Bjorling (motion N:o 87), inom Borgare-Ståndet af Herr S. Heijkenskjöld (motion N:o 96) samt inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Eric Jonsson från Westmanlands län (motion N:o 190), med hvilken sig förenat Gustaf Ohlsson och C. W. Ericsson från samma län, bar såsom skäl för beviljandet af detta bidrag blifvit anfördt, att jernvägens fortsättning österut till Köping vunnit en ökad betydelse icke allenast genom förbindelsen med vestra stambanan, utan äfven genom anläggningen af den snart fullbordade Köping—Uttersbergs jernväg.
Emellertid få vi nämna, att det är med full afsigt, som vi just i n:r 4 inrymt fru Mathilda Langlets förträffliga uppsats &gt;DrägtreformeoV. Önskligt vore det, enligt vår asigt åtminstone, att en reform och en genomgripande sådan snart vunne insteg hos fruntimren beträffande klädedrägten med dertill hörande modeväsen. Att vi i Idun skattat åt detta modeväsen har sin grund deri, att det samma ännu åtminstone är af utomordentligt stort intresse för fruntimmersverlden, som ju till större delen anser sig nödvändigt behöfva en modetidning. Och då vi — och detta med betydande uppoffring — äfven på detta område velat så vidt möjligt tillfredsställa våra ärade läsarinnors skäliga anspråk, veta vi, att de flesta af dom hålla oss räkning derför. E. Wh. Den nätta dikten skall med nöje användas, antagligen i något af de närmaste numren. Tacksamma, önska vi eder välkommen åter. Oscara. Vid dylika anonyma skrifvelser fästes ej det minsta afseende. Uppgif ert namn oeh adress, skall ni få tillfredsställande svar! Dolly Roon. En sä treflig, gladlynt och på samma gång förståndig medarbeterska som ni kan ej annat än hel sas välkommen, när helst hon kommer. Och ju oftare detta sker, dess bättre — att döma af edra redan 1cmnade bidrag. Det senast anlända skall införas med första. Tillåt oss fråga: är ni stadd på resande fot? De olika poststämplarne? Öda. Möjligen fram mot sommaren. Nu är det mindre lämpligt. a. Tack för ert qväde till Idun! Det gläder oss, att tidningen är er till lags. » Lehrer 57 ». Ihr letztgesandtes Gedicht ist ein wenig gemacht und eignet sich nicht recht wohl fur Idun. Das vorige war wcit besser und geläufiger. Wiinschen Sie, dasswir Ihr Gedicht zuriicksenden? B. Sable. V i d tillfä ' le med någon omarbetning. Tack! Lisa. Dito dito. En af Iduns läsarinnor. Ja, i nästa modenummer. O. Lmg. Mycken tack för anbudet.
Bå nu Utskottet, med god - Ålin. Besv.- och Ekon. Utskollels Utlåtande, N:o 118. 7 kännande af anmärkningen, tillstyrkt det stadgande, att lärling icke må lill gesäll få antagas, förrän han sitt lärlingskontrakt fullgjort, och motionären hvarken yrkat, det åläggandet för sockennämnd å landet att gesällbref utfärda måtte i allmänhet upphöra, eller i detta hänseende framställt något förslag, har Utskottet icke ansett behöfligt att serskildt ingå i>.vederläggning af ett utaf motionären begagnat skäl, hvilket Utskottet icke kunnat godkänna, då fråga här icke är om bedömmande af gesällprofvets beskaffenhet, utan endast om den persons trovärdighet och sakkunskap, som betyget afgifvit. Stockholm den 27 Juli f848. STOCKHOL M, w. p. dalman, 1848. Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskctels Utlåtande j No tig. i N:o 119. Ank till Exp. Utsk. den 28 Juli, kl. 2 e. ib. Utlåtande t i anledning af väckt fråga om augments-räntornas jemnare fördelning. rr -L ill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskoltets handläsgning har blifvit remitterad en af riksdagsfullmägtigen från Elfsborgs län Sven Svensson hos det Hederv.
Domstolen erhåller förstärkning, på det att den balans, som nu finnes, och med hvarje år tilltager, må kunna förminskas och måhända 40 Den 10 Oktober t. m. slutligen försvinna; men hos mig har upstått tvifvelsmål, dels huruvida förslagets redaktion är rätt lämplig, och dels om icke den föreslagna förstärkningen kunde vara blott tillfällig. Redan har förminskning af målens antal föranledts af en ny författning, och sådant torde ytterligare kunna blifva fallet genom de flere förändringar i vår brottmålslag, som äro att förvänta, men särdeles genom en ny rättegångsordning. För närvarande besväras Högsta Domstolen med pröfningen af en mängd mål, hvilka under andra rättegångsformer aldrig borde komma dit. Vidtagas nödiga reformer i berörde afseende, skulle i en framtid, sedan nu befintliga balansen en gång väl försvunnit, nuv:de antalet af Högsta Domstolens ledamöter möjligen blifva tillräckligt. Men f. n. torde en förstärkning vara af nöden. I afs. åter å redaktionen, har jag fästat mig vid 17 §:ns sista morn., hvilket lyder sålunda: »och varde i sådant fall såväl Justitieliådens antal, inom ofvan föreskrifne gränser, som ärendenas fördelning mellan afdelningarne i samma ordning bestämde.» Att genom Civil-lag bestämma fördelningen af ärendena emellan Högsta Domstolens afdelningar, är i min tanke icke lämpligt. Sådant skulle dels onödigtvis föranleda kompetens-tvister emellan afdelningarne, dels menligt inverka på ledamöternes juridiska bildning, som möjligen kunde förlora den generella omfattningen, och dels slutligen kunde af en sådan fördelning blifva en följd att den ena afdelningen öfverhopades med göromål, under det den andra hade brist på sådana. De båda afdelningarne borde derföre hafva alldeles enahanda funktioner, och fördelningen af arbetet dem emellan torde lämpligast öfverlemnas till Domstolen sjelf. I enlighet härmed föreslår jag att sista mom:t måtte erhålla följande lydelse: »och varde i sådant fall JustititieRådens antal inom ofvan föreskrifne gränser i samma ordning bestämdt.» I afs. å den 22 §:n tillåter jag mig äfven en anmärkning. Dess sista mom. lyder, som följer: »Ej må flera än 8 ledamöter på en gång i pröfningen af något mål deltaga.»
Angående Rikets Ständers Revisorers anmälan, att Stats-kontoret först under år 1849 till Riksgälds-kontoret lefvererat en summa af 32,107 R:dr 13 sk. 7 rst., som utgjorde behållning å de år 1838 lyftade medel till utgifter för garnisions-förstärkningen i Stockholm, torde Stats-kontoret endast höra meddela, att då icke förr, än den 31 Maj sistlidet år, hos Stats-kontoret blef slutligen utredt, att ifrågavarnde behållning ej behöfde för det afsedda ändamålet vidare i räkenskapen balanseras, Stats-kontoret ansåg beloppet, såsom icke disponibelt för andia utgifter, böra till Riksgälds-kontoret' återlefvereras. Hvad Revisorerne anmält rörande kostnaderna för trenne i nåder förordnade Kommittéer, lärer icke utgöra föremål för Stats-kontorets underdåniga utlåtande. Karta-sigillata-verket. Revisorerne hafva fästat uppmärksamhet å de i 1846 och 1847 års hufvudböcker upptagna proprie-balanser, deraf 2:ne yppats redan på 1790 talet; och hemställer i anledning häraf Stats-kontoret i underdånighet, om icke Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt, dit räkenskaperna ingå och hvarest dylika mål handläggas, må varda i ämnet hörd. Expens-medels räkningen. Till svar å hvad Rikets Ständers Revisorer yttrat i afseende på den mindre sparsamhet, som skall iakttagits vid prenumeration å tidningar och inköp af kalendrar, får — 185 - Stats-kontoret i underdånighet anmäla, att della Embetsverk aldrig prenumererat å andra tidningar, än Postoch inrikes-tidningar, Stockholms dagblad samt Hamburger korrespondenten, hvilka alla äro tillåtna och behöfliga, samt att antalet af dessa blifvit för är 1850 minskadt, så långt möjligt varit. Hvad angår kalendrarne, som för en embetsman oundgängligen erfordras och icke kosta särdeles betydligt, har någon minskning i deras antal ej kunnat äga rum.
Väl såg denne allvarsam ut, men på samma gång var han visst svindlande lycksalig. »Har Edith nu sagt er hvarför hon dör?» sade Halfvorson. »Nej,» svarade Petter Nord. Halfvorson lade handen på hans skuldra, som för att han ej skulle kunna undkomma. »För er skull dör hon, för era fördömda upptågs skull. Hon var litet sjuk förut, men det var ingenting. Ingen trodde, att hon skulle dö, men så kom ni hit upp med de tre olycksaliga skälmarna, och de skrämde henne, medan ni var inne i min bod. De jagade henne, och hon sprang undan dem, sprang så att hon fick blodstörtning. Men det var det ni ville, ni ville hämnas på mig genom att döda henne, ville göra mig ensam och olycklig, utan en människa omkring mig, som håller af mig. All min glädje ville ni ta, all min glädje.» Han ville hålla på länge, öfverösa Petter Nord med förebråelser, mörda honom med förbannelser; men denne ryckte sig lös och sprang, som om en jordstöt skakat staden och alla husen hållit på att störta samman. Bakom staden stå bergets väggar lodräta, men sedan man på branta stentrappor och barrhala gångar klättrat uppför dem, finner man, att berget breder ut sig till en stor, vågig platå. Och däruppe finner man en förtrollad skog. Öfver hela bergvidden står en barrskog utan barr, en skog, som dör om våren och grönskar mot hösten, en liflös skog, som flämtar upp i lifsfröjd, då andra träd lägga bort lifvets gröna dräkt, en skog, som växer, utan att någon kan veta hur, som står grön under rimfrost och brun under dagg. Det är en nyplanterad skog. Unga tallar hafva tvungits att slå rot i skrefvorna mellan gråstenshällarna. Deras sega rötter hafva som hvassa kilar borrat sig in i springor och remnor. Det gick bra till en tid, ungträden växte upp som spiror, och rötterna borrade sig friskt in i gråstenen. Men ändtligen kunde de ej komma längre, och sedan greps skogen af en illa dold vresighet. Den ville högt, men också djupt.
Jag tror att man väl mycket förblandar ämnena här, då man sammanför betänk:s innehåll med sjelfva naturen af betänk., eller frågan om StalsUisk:s behandlingssätt af förevar, ämne. Den fråga, som nu afhandlas, omfattar ingenting annat, än huruvida ett RiksStånd möjligen kan lägga ett dylikt betänk, till handlingarne på grund deraf, att majoriteten skulle anse StatsUtsk:s förfarande vara helt och hållet stridande mot grundlagen. Det är den frågan, som nu är före; och jag har ställt mig för långt fram deruti, för att så alldeles handlöst låta densamma falla. Jag kan ej ingå på Hr von Harlmansdorffs åsigt, alt denna fråga skulle bero på hururida den K. propos:n om statsverkets tillstånd och behof blifvit öfverlemnad lill StatsUtsk. eller ej; ty frågan beror helt enkelt på lydelsen af 59 § Reg.F:n, som säger: ”Efter Rikets och statsverkets tillstånd och behof läte Konungeu till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom beviliningar böra fyllas.” Det är således sådana propos:r endast, som Konungen kan öfverlemna omedelbart till SlatsUtsk. och det antingen Han öfverlemnal sjelfva hufvud-propos:n till Ständerna eller till StalsUtsk.; men, som jag tagit mig friheten omnämna, det är i 27 § Riksd.Ordn. som det bestämmes huru med de andra mål, som ej hafva bestämdt sammanhang med statsregleringen, skall tillgå; och der säges tydligen, att de skola ”genom en Statsrådets ledamot hvarje Stånd i dess plenum” tillställas. Här är således nu blott fråga om, huruvida majoriteten finner att, till följd af StatsUtsk:s grundlagsvidriga förfärande, ingen annan åtgärd kan vidtagas än den, att Ståndet helt enkelt lägger betänk, till handlingarne. Skulle det H.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt vågar jag härmed vördsamt föreslå: l:o) att alla för presterlig ordination och befordran erforderliga prof hädanefter må på en gång afläggas vid akademien, — Biskop och konsistorium dock obetaget att genom anstäldt förhör med den blifvande prestmannen, före hans invigning till embetet, göra sig underrättade om hans duglighet för detsamma, — och 2:o) att den, sorn dessa prof genomgått, väl må prestvigas och till en början tjenstgöra inom det stift, han genom födseln tillhör, men ega rättighet att söka befordran öfver hela riket till så väl regala som konsistoriela pastorat. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 28 November 1862. N. G. Wennerström. Af Doktor A. Sandbergs Om nedsättning i den nu utgående personliga shy dds afgijten till 20 öre för man och 10 öre för qvinna. Man har alltid anmärkt emot hvarje kapitationsafgift såsom någonting otillbörligt att den drabbar lika så väl den fattige som den rike, och då arbetsklasserna utgöra det största antalet, komma de ock att utgöra den drygaste delen deraf. Det är alltså från andra håll, som Staten bör utbekomma hvad till dess behof är af nöden. Men å andra sidan har man ansett det principrigtigt att hvarje arbetsför samhällsmedlem bör genom något bidrag till statsverket erinras derom att han är en fri medborgare som också deltager i Statens bördor, ehuru denna afgift bör vara så liten, att den ej kan kännas tryckande. Det är nu att förmoda att den taxering af fastighet, kapital och arbete, som efter den nya bevillningsförordningen verkställes, kommer att gifva hvad som är af nöden till fyllnad af statsbristsumman, och skulle något mera erfordras, så gifva några öres tillökning uti bränvinsbränningsafgiften och uti tullen för någon utländsk kassaartikel riklig ersättning. Jag får derföre vördsamt föreslå, att 1 artikeln i Bevillningsförordningen sålunda förändras: Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Det hufvudsakliga är alt dessa inrättningars rörelse stundom kan minskas men då blir resultatet naturligtvis alt deras bidrag till väghållningen äfven kommer att minskas. Gr. Lagerbjelke: Då man hörde en värd talare HrPrintzenskölds yttrande skulle man nästan kunna tro alt det vore ett onus alt ega en tullqvarn, hvilken man icke för egen skull utan för ortens begagnande kunde drifva. I allmänhet har det likväl Den 2 September. 303 hittills varit ansedt såsom en ganska lönande egendom att hafva qvarnar, likasom man väl i allmänhet får antaga att, om det är nyttigt för orten, att hafva qvarn, så är det dock ännu nyttigare för qvarnägaren att få mäldsökande. Det har stundom handt att qvarnägare processa med häradsboerne för att tvinga dem alt anlägga eller underhålla vägar till qvarn; vore det nu så angeläget för häradet alt hafva väg lill qvarnen som det är för qvarnägaren att hafva det, så skulle det väl icke behöfvas att processa för att tvinga häradet att anlägga vägen ulan snarare skulle häradsboerne då af god vilja sig derom förena. Det lärer väl således svårligen kunna nekas all qvarnägarne äro de som hafva nytta af vägarne likasom alt dessa vägar för qvarnens skull och lill dess vinst ganska betydligt försämras, hvarigenom deras underhåll fördyras. Det torde dä vara ganska billigt att qvarnägarne deltaga i underhållet. Samma bevisning kan äfven förebringas för öfriga fabriksinrättningar. Nä väl! säger man, om del är billigt alt dessa qvarnägare och fabriksägare deltaga i underhållet af vägarne, så är det likväl omöjligt emedan roan icke kan tinna någon rättvis grund för fördelningen af deras bidrag.
Då ett ämne efter mer än ett halft års förlopp ånyo anmäles hos Rikets Ständer, utan att det Utskott, dit det varit remitteradt, upptagit ett enda skäl för Motionen, så måste afsigten dermed nödvändigt vara, att få skälen undanröjda och icke pröfvade, emedan det är en gifven sak, att desse efter en så lång tids förlopp skola vara glömde och förgätne af de flesta Riksdagsmän inom det Stånd, som hört sjelfva Motionen uppläsas. De öfrige 3:ne Respective RiksStånden, hvilka af Motionen fått alls ingen del, äro följaktligen helt och hållet i okunnighet om de grunder, hvaruppå Motionen hvilar; och då desse Riksstånd icke heller få det minsta begrepp derom genom Utskottets Utlåtande, så bör resultatet icke blifva tvifvelaktigt, nemligen att Motionen afslås, och Utlåtandet bifalles, hvilket påtagligt måste varit Utskottets syftemål. Jag frågar alltså, är sådant rätt, och kan ett sådant förfarande gillas? Jag bör vänta, att frågan besvaras med Nej, så mycket heldre, som Utskottets ofärdiga fram32 H. i4* 3t2 " Den i3 Jul ii f. m> ställningssätt äfven leder till den följd, att om ock ett sådant stympadt Utlåtande skulle ogillas, och återremitteras af det Riksstånd, till hvilket Motionairen hörer, men Utlåtandet likväl bifalles af de 3:ne andra RiksStånden, måste Motionen, äfven om den vore aldrig så rättvis och billig, ändock förfalla, blott genom Utskottets försummelse och liknöjdhet, att framställa de skäl, som motiverat ämnet. Jag anhåller alltså vördsamt örn återremiss, samt att StatsUtskottet må varda förelagt, att såsom 56 §. i RegeringsFormen, och 44 §■ i Riksdagsordningen antyda, vederbörligen utreda ämnet, följaktligen fullständigt upptaga de skäl jag för min Motion framstält, och hvilka nu i Utlåtandet blifvit alldeles förborgade för alla fyra RiksStånden. Friherre Boije, Ludvig:
Den innefattar ett slags önskningsmål, som enligt Grundlagen ej är tillåtit, och icke tjenande till något. I stället att stifta Grundlag synes Utskottet här vilja befatta sig med huru Konungen skall tillämpa densamma, hvilket är alldeles olämpligt; hvadan jag ock, på dessa skäl, yrkar afslag å Memorialet. Hans Excellence Herr Grefven och / Den 5 Februarii e. m. 71 LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adelö godkände ConstitutionsUtskottets ifrågavarande tvenne Memorialer. Ropades Nej. Hvarefter berörde Memorial, tillika med det under N:o 3o aflåtne, blefvo, uppå af Hans Excellence Herr Gr ej ven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln afslagne. Uppå anhållan af Friherre Cederström, Jacobj och Grefve von Fersen Hans, blefvo nedannämnde Constitutions-Utskottets, den 26 sistlidne November aflåtne och den 4 derpåföljde December e. m. på bordet lagde, Memorialer: N:o 53. Med förslag till Grundlagsbestämmelser om Lagtima Riksdagars återkomst hvart Femte år, om Urtima Riksdagars föremål och om tiden för Lagtima Riksdagars fortfarande; och N:o 54* Med förslag till bestämmande af viss tid på året för Rikets Ständers Lagtima sammanträden; ånyo lagde på bordet. Då nu å nyo föredrogs ConstitulionsUtskottets den 26 sistlidne November under N:o 55 aflåtne, och den 4 derpåföljde December e. m. på bordet lagde Memorial med förslag till en ny redactions-förbättring i 7 2 Den 5 Februarii e. ni. afseende på förbudet mot rådplägning i Konungens öfvervaro; blef berörde förslag, till den behandling 56 § RegeringsFormen föreskrifver, af Ridderskapet och Adeln godkändt. Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard, reserverade sig emot detta beslut.