Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan samverkan emellan de tre medicinska läroverken hafva komiterade ansett kunna åstadkommas genom att åt hvartderas omsorger anförtro hufvudsakligen den del eller sida af undervisningen, som bäst passar för dess nuv:de förhållanden, utan att dock utesluta den andra, samt vidare så ordna och organisera förhållandena och sambandet mellan de tre läroverken, att de känna sig utgöra integrerande delar af det stora medicinska undervisningsverket. Fakulteterna böra», så fortsätta komitera - Den 14 Mars f. m. 105 de, »efter denna plan hufvudsakligen få på sin lott den theoretiska, men derjemte äfven en del af den praktiska undervisningen. och Carolinska Institutet åter företrädesvis syselsätta sig med läkarens praktiska utbildande, utan alt dock vara beröfvadt vissa lärarekrafter inom det theoretiska området.» Detta förslag är afgifvet af kornilerade utan skiljaktighet och således biträdt äfven af det Carolinska insitutets utmärkte representant inom komitéen. Uti det yttrande, Carolinska institutets prolesorer i anledning af komiterades Betänk, algifvit, anföra de bland annat, »att komiterade i allmänhet ganska lyckligt löst sitt föreningsprogram. « Vidare hördes kansleren för rikets universiteter, som yttrade: »Det gifves inom samhället ingen institution, som ej utur en eller annan synpunkt Iemnar rum för anmärkningar; men i det skick, universiteterna, lika till sina grunddrag, inom den civilicerade verldens länder öfverallt framstått,såsom den intellektuella kulturens högskolor, har den egendomliga förtjensten af deras förädlande verksamhet i främsta rummet ansetts bestå deruti, att de hos den der studerande ungdom, emellan den allmänna humanistiska bildningen och de vetenskapliga specialstudierna (medicin, juridik), upprätthålla den förbindelse och vexelverkan, som för den inenskliga odlingens verkliga framsteg utgör ett grundvilkor.
Kongl. Stats-Contoret: Till Kongl. Räntekammaren levererade medel, hvilka influtit från Rederier, såsom ersättning för lemnadt understöd till Svenskt sjö- folk, hvarför Svenska Consuler förskottsvis blifvit godtgjorde: år 1837 95: 31. — ,1838 545:38. ... 641:21.— Omkostnader, som äro bestridda enligt Kongl. Brefvet den 10 Augusti 1836 i anseende till öfversättningen af ett i Danmark utkommet arbete om signaler för fartyg, år 1837 82: 32. Afskrifningar : Af de till Svenska Consuler förskottsvis gjorda utbetalningar, för hvilka någon ersättning från Rederier ej kunnat erhållas, enligt särskilda Kongl. Bref och Kongl. Collegii meddelade beslut: år 1837 316:42. 8. Balance till år löSD: Till Consuler förskottsvis utbetalda ersättningar för bestridda omkostnader för Svenskt sjöfolk, om hvilkas godtgörande af Rederiei Advocat-Fiscals-Embetet fått sig uppdraget att ombesörja 1,140:10. 2 Behållning af contenia medel uti Rikets Ständers Bank 235: 3.10 1,375 14 Summa B:co R:dr 3,613 J £ 11 Stockholm den 5 September 1839. J. M. Hurstedt. 6 — 42 — Kongl. Comraerce-Collegii underdåniga utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående den år 18 3g förrättade granskning af de under Kongl. Collegium ställda fonders och medels förvaltning. Stormägtigste, Allernådigstc Konung!
Hvar är ve, hvar är sorg, hvar är C. O. Berg? Lama: Han har också utträdt ur statskyrkan! Mogol: Äfven han har blifvit moralisk! Hvar skall detta sluta? Lama: Vi måste utvandra! Det är alltsammans. Ingen dynasti, ingen armé, ingen kyrka! Nej då var det mycket bättre när de voro omoraliska! Samhällets grundval tycks verkligen vara immoralitet! Mogol: Hvad skall man då göra? Lama: Låtom oss vara omoraliska! Mogol: Nej, fins det ingen medelväg? Tänk om vi skulle börja med att reformera samhället! Lama: Det vore kanske inte så galet! Mogol: Observera att jag säger vi! De få inte ta någon befattning med så ömtåliga saker. Lama: Ska Rococo få vara med om det också, då emigrerar jag! Mogol (hvisslar). De förre. Rococo. Mogol: Du är en åsna Rococo! Jag desavouerar dig! Lama: Vi desavouera dig! Mogol: Men en klok monark låter icke någon gå missnöjd från sig! Se här Rococo! Rococo: Serafimen! Mogol: Som ett uttryck af min personliga aktning för din goda vilja. Ditt goda förstånd det vill jag inte ge något för! Lama: Som ett uttryck af min personliga tacksamhet (vill meddela Rococo nådemedlen). Rococo (går). Mogol: Det var en samhällsvådlig reformator! Lama: Som föraktar nådemedlen! Mogol: Låt oss nu börja vårt omvändelsearbete på de reformerade missnöjda! Det blir kanske inte så lätt att demoralisa dem igen, men Lama: I Den Treenige Gudens namn! Till verket! Samhället måste räddas, ty himmel och jord månde förgås, men samhället skll stå! Slut. Höstslask Den Samhällsvådlige Reformatorn. Toalett-pjes. af Rococo. Fri öfversättning af eller August Strindberg. Toaletter: Mogol. Lama. Rococo eller Den Samhällsvådlige. Ansvaringarne. De Missnöjda.
Jag kan icke npgifva något förslag att underställa R. o. Ad. till att i detta hänseende antaga. Men jag måste ogilla, om jag så får uttrycka mig, den likgiltighet, hvarmed Utsk. ansett den ifrågavar:de saken. Staten tager sig rättighet att ålägga en officer eller civil embetsman, som inträder i hans tjenst, att årligen af sin lön afsätta en del för att tjena embetsmannen till pension, och gör dervid till och med det vilkor, att han icke ens får åtnjuta hvad lian sålunda afsatt, i händelse han tager afsked förr än pensionsåren inträdt. Dä nu Staten tager sig dylik rättighet med afseende på det allmännas tjenare för alt slippa försörja dem på deras ålderdom, månne han icke skulle kunna utsträcka tillämpningen äfven på dem, som tjena enskilde, i synnerhet då förhållandet är, att om tjenarne blifva oförmögne att sig sjelfve uppehålla, måste fattigvården derom draga försorg? Jag instämmer med Hr Adelborg deruti, alt det vore vida bättre örn samhället sökte vidtaga sådana författningar, att de arma deraf upmuntrades att spara något för sin ålderdom, i st. f. att lefva för dagen och slutligen såsom fattighjon falla menigheten till last. En ledamot af detta Stånd har berättat mig huru den numera afl. förtjenle Ilr Schwartz i Norrköping brukade att utom den lön han hade betingat åt sitt tjenstefolk, afsätta 32 sk. b:ko i månaden, såsom serskildt tillskott af husbonden, i en sparbank för tjenstefolket. Om de upförde sig väl och tjenade hos honom i vissa år, utbekommo de sedermera beloppet. Detta var en upmuntran för tjenstefolket både att upföra sig väl emot husbonden, och att med detsamma söka att icke blott hafva denna besparing i sigte, utan äfven öka den med serskilda små tillägg, och sålunda sörja för sin bergning på sin ålderdom.
Rotehållarnes större eller mindre behof af understöd från Nyhemmanen är öfverflödig, samt desto mindre skäl synes vara för handen, att göra den äskade jemkningen beroende af en framdeles skeende skattläggning å oskattlagde lägenheter, som Riksens Ständers afsigt vid jemkningens begärande icke kunnat vara annan, än att dervid endast de Nyhemman borde till ett sådant understöd anslås, hvilkas frihetsår dåredan gått till ända och hvilkas skattläggning re; 3°4 Underdåniga Skrif velser. dan egt rum; SS finna Riksens Ständer n3got •verkligt hinder af ofvan omförmälde omständigheter icke kunna möta för ifrågavarande jemkning* företagande eller anledning eljest sig vi« sa till längre uppskof dermed. Vid sådant förhållande och i följd afjhvad nu blifvit anfördt , anse Riksens Ständer sig böra bos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes om oftanämnde Rote-jemknings skyndsamma företagande i Nåder låta besörja, på sätt och enligt de grunder, som i Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse den 17 April 1818 äro föreslagne, samt med iakttagande tillika; att de gamla hemmanens deltagande i Roteringen måtte bestämmas, icke efter skattetalet, eller 1 förhållande till den ränta, som derifrån utgår j helst, enär densamma icke grundar sig på någon jordens allmänna refning och skattläggning, någon säker anledning deraf icke hemtas kan, utan i mån af hvarje hemmans, genom behörig ■undersökning, utrönte godhet och förmåner; atc de i senare tider upptagne Nyhemman och läJ genheter, hvilkas frihetsår annu icke gatt till ända, äfven måtte vid jemknings-förrättningen antecknas och provisoriskt på gamla Roteringen fördelas, för att, i den mån de, efter frihetsårens slut, varda skattlagde, ingå i nämnde Rotering, samt slutligen, att den blifvande Rote4 rings-Commissionen måtte erhålla enahanda sammansättning, som de Commissioner, hvilka, enligt Riksens Ständers särskildta beslut, angående jemkning af extra Roteringen i Riket, böra densamma förrätta. Riksens
Sedan Föreningen för gift kvinnas eganderiitt p&amp; sitt program stalt frågan om kvinnas valbarhet till kommunals nämder, såsom skolråd, fattigvhrdsstyrelse, helsovårdsnämd O. S. v., gafs vid 1887 års majriksdag uppslaget af hr F. T. Borg. E t t af honom väckt förslag om skrifvelse till k. m: t med begäran om utarbetande af förslag till lagändring i syfte att bereda kvinna plats i skolråd och fattigvårdsstyrelse blef af riksdagens begge kamrar bifallet. Sksifvelsen ledde till a t t k. m: t inhemtade yttranden rörande den ifrilgasatta lagändringen f r b vederbörande myndigheter. Man började emellertid befara., att det skulle stanna harvid. För att gifva stöd &amp; t det vackta förslaget anordnade Föreningen för gift kvinnas eganderätt hösten 1888 ett stort möte, som enhalligt uttalade sig for en snar lösning af frågan. Uan gjorde äfven försök vid de stora derpa följande kyrkostämmorna i hufvudstaden att trots gallande lagstiftnings icke uttryckliga medgifvande föreslå, kvinnors inväljande i skolr %d. Man sörjde slilunda p&amp; olika sätt för, att frkgan icke fick falla i glömska. Och k. m: t beslöt verkligen p&amp; föredragning af ecklesiastik-ministern hr G. Wennerberg att till 1889 lirs riksdag framlägga proposition i iimnet. E t t synnerligen miss1 yckadt försök af lagutskottet a t t afdagataga detta regeringsförslag studsade tillbaka mot en hos begge kamrarne mognad opinion om reformens nytta och tidsenlighet. Förslaget antogs och blef s8lnnda lag. Liksom sjalfva lagändringens genomförande gick hastigare &amp; n man trodde sig kunna hoppas, ha ock praktiska resultat af densamma j~mförelsevis snabbt framtradt. I h u f v ~ d - staden har man icke varit sen att begagna sig af tillfallet att &amp; t skolråden förvarfva kvinliga krafter. Redan samma hr invalde som bekant Osternralms församling den framstående skollärarinnan fröken Lilly Engströvn
Uppå derefter af Herr Grefven och Landtb Marskalken gjord proposition , fann Ridderskapet och Adeln för godt , att den å färgadt Wax sf Utskottet föreslagne Inkommande Tull* procent godkänna. ”Ved , af Björk , Ahl, Furu och Gran ^från Götheborgs och Bohus Län , Skåne, ”Halland och Blekinge, Calmare Län, Öland ^och Gottland; Utgående Tullprocent 50.” Ridd, 0. Ad, Prof. VII, Bandi 60 Den sa 'Aufust* f. mn ’5Wed från alla öfrige Rikets provincer j "Utgående Tullprocent io.'* Friherre Wrangel: Jag får hemställa, om det icke bör vara samma tull på ved öfver allt i hela Riket. Man har tagit till skäl bristen i vissa provincer ; men dessa Provincer hafva mera Ek och Bok än de öfrige provincerneJag skulle således tro att tullen bör vara densamma öfver hela Riket. Om man vill uppmnntra skogsväxtsn, mäste man gifva anledning till skogens vårdande. Friherre C eden t rom , Jacob : Redan för sta gången då Betänkandet var före, yttrade jag mig om oformligheten deraf, att bestämma olika tull för olika provincer, och rörande vederbörandes okunnighet om locaUörhållanderne, då man satt Calmsre Län och Gottland bland de orter som borde hafva högre tull , ehuru de likväl hafva mycken skog och exportera trädvaror. Men om principen är att genom hög tull bibehålla skogen, så vill jag ej disputera den föreslagna tullen af 50 procent blott den blir generel för hela Riket. Herr af Wingård: Ved har förut varit förbuden till utförsel. I Utskottet voro flere Ledamöter hvilka ej voro okunnige, såsom Friherre Cederström velat påbörda oss, och både Cslmareboar och Gottlänningar aosågo 50 procent mest passande; att det föl ja k te! igen ej vöre för högt, och att den tullen välkände tålas.
Det finnes otvif - 142 Den 4 September f. m. velaktigt. en ganska stor mängd medborgare inom vårt samhälle, som endast betrakta financc-reglering och reglering af bankfrågan såsom vehikler för deras önskan alt få större rörelsecapitaler, emedan de känna tryckningen af redan gjorda skulder. Detta tror jag vara det första stora motivet, ehuru man får höra våra financierer med denna opinon äfven yttra sig om fördelen, som skulle uppkomma för landet af ett större rörelsecapital, hvilket skulle sätta nya krafter i verksamhet, och således gifva förkofran åt industrien, samt åstadkomma ett allmänt nationalvälslånd. För dessa anses minskningen i rikets sedelstock såsom ett oomkullstötlig! argument för nödvändigheten att, som man säger, släppa ut mera penningar. Denna financiella opinion utmärker sig dock för en särdeles obenägenhet alt betrakta hvart del skulle leda, icke allenast för bankens silfverfond, utan äfven för den slutliga normen af värden, nationens egendomsinneliafvare emellan, om en större masSa af sedelmynt utsläpptes i rörelsen. De synas ännu icke äga fullt klart begrepp om en af financevetenskapens mest obestridliga satser, att, vid fri utoch invexling af ett på metallisk valuta grundadt sedelmynt, detsammas rätta belopp reglerar sig sjelft efter rörelsens belopp, och alt ett rörelsecapital icke kan medelst lifgifvande af nya qvantileter sedlar ökas, utan att förminska totalvärdet af det hela; de tro, mer eller mindre bestämdt, att ett nytt antal af sedlar skulle vara detsamma, som ett nytt qvantum af capital. Derföre nyttja de vanligtvis ordet rörelsecapital, ehuru detta ord betyder, icke endast den circulerande sedelmassan, utan äfven alla de capitaler, hvarmed rörelsen bedrifves uti de särskilda näringarne, således äfven mdimaterier, ämnade till produetion, spanmål och hvarjehanda slags förlager, nödiga för näringarne. De tro således, att om man ökar hvad jag skulle vilja med mera bestämdhet i namnet kalla myntmassa, så skall äfven rörelsecapitalet ökas.
Hon skulle också så gerna ha velat stanna många gånger på vägen vid något ställe, der naturen fängslade henne, men hennes man hade icke minsta öga eller sinne för naturen, och han var alltid mycket noga med att på bestämd tid nå det mål han hade föresatt sig. — Allt improviseradt, allt som gick utanför den en gång bestämda planen, var honom emot såsom något onödigt och tidsödande. Deremot hade det intresserat Nina att med sin man besöka flere utländska familjer. Hon beskref deras hus och hem, de främmande sederna och bruken med mvcken liflighet och ganska stor humor. — Om sin man talade hon blott i förbigående, om sig sjelf icke alls. Dessa bref voro en stor glädje för fadern. Han var i hög grad nervös den dag han kunde vänta posten, och när han hade Ninas bref i handen, darrade han så, att han måste lägga sig på soffan. Hans hustru lade varmt om fötterna på honom, rullade ned rullgardinen till hälften och smög sig ut på tåspetsarna. – Han ville alltid första gången läsa brefvet ensam. Först flög han igenom det, läste det sedan långsamt ord för ord. Han insög med hjertklappning alla ömma och kärleksfulla uttryck till honom sjelf, han skrattade åt hvarje egendomligt ord hans älskling begagnade, tänkte länge öfver hvarje reflexion hon kunde framkasta, och först när han en stund hade legat stilla med brefvet i handen och ögonen slutna, sedan han läst igenom det tre, fyra gånger, ropade han på sin hustru: »Mamma! Nu kan du komma och höra!» Han läste det då sjelf högt, och först längre fram på dagen kunde han förmå sig att lemna ifrån sig brefvet och låta sin hustru läsa det. Efter sex veckors bortovaro väntades de nygifta hem. Det var en solklar förmiddag i början af juni. Fru Selmer hade gått ned till stationen för att taga emot dem, men kaptenen var så upprörd, att han icke kunde gå med. — Han hade nästan icke sofvit något på natten, och han kände sig så svag och beklämd, att han måste lägga sig på soffan. Han låg der med klockan i handen. Klockan 12,15 skulle tåget vara framme. Naturligtvis skulle hon genast, genast komma hem till honom, alltså innan half ett skulle han få se henne. — Klockan var nu tolf. Således ännu en halftimme!
Högvördigé Preste-Stålidet ilat* ock beviljat den af Utskottet föreslagiie tillökningen, men angående sättet för medels anskaffande härtill, efter utrönande af Pluralitetens tanka genom Votering, beslutat återremittera Betankalldet, med den anmärkning, ätt ifrågavarande 65,000 R:dr borde på Stats-Öbligatioiier eller nya Stats-Lån anvisas; Hvarjemte Hedervärda Bonde-Ståndet ärendet till Utskottet jemväl återremitterat, med yttrande af någre Ledamöter, att deiiila tillökning i Statsmtgifteriie antingen hel och hållen, eller åtminstone till en del borde kunna undvikas samt att livad soiil oundgängligen erfordrades syntes böra anskaffa* genom Stats-Obligatioiler, hvilket satt att fylla detta behof åter blifvit af andra motsagt. Hilar häraf finnes att Sine af de ReSpective Riks-Slånden bifallit, att den af Stats-Utskotlet föreslagne tillökning af 65,ooo R:dr må anvisas för FörsvarsVerket till Lands, utöfver hvad Riksens Högloflige Ständer vid denne Riksdag der-. 184 S t ats-U t s ko ttets Betänkan den. till redan beviljat, återstår nu endast till afgörande på hvad sätt tillgång för detta Ökade anslag skall anskaffas; Och då StatsUlskottet anser det vara af högsta angelägenhet att de anslag, som anvisas för Stats-Verkets utgifter kunna med säkerhet påräknas, hvilket icke kan sägas vara förhållandet med sådane tillgångar, som skola anskaffas genom Stats-Lån, kan Utskottet icke eiler tillstyrka antagande af denna utvägs användande, till ifrågavarande Stats-behofs fyllande, såsom dessutom varande ett Satt, som endast i hogsta nödfall bor begagnas och minst är användbart för Statens bestämda utgifter.
Den, som godkänner Borgare-Ståndets beslut: a) att för sluss-anläggningarne vid Forsshaga och Deyefors beviljas 76,000 R:dr, att, sedan visshet erhållits, att associationerne för dessa företag emot nämnde bidrags erhållande utfästa sig att arbetet fullborda, af Kongl. Maj:t emellan de hegge företagen fördelas, i mon af den för hvarldera belöpande kostnad; Förstärkta Stats-Ulsfioltels Memorialj N\o 506, 15 b) alt Rikels Ständer må, å deras sida, förklara, att något vidare bidrag af Slaten tili förutnämnde förelag, än det nu beviljade, icke eger rum; c) att i den underdåniga skrifvelsen härom borde uttryckas den önskan, att arbels-commenderingar ej må till arbetet begagnas, men väl att tillfälle må beredas för permillerade soldater att vid ifrågavarande arbete söka förtjenst; och dj att, såsom tillägg vid beslutet om anslag till sluss-anläggningar vid Forssliaga och Deyefors, antagas sladganden, lika med 4 och 7 momenten af tle utaf Slals-Utskottet föreslagne vilkor för anslag till Strömsholms Canaloch Sluss-verk, endast med den förändring, att uti 4 rao~ mentet utbytas orden: "högst i5,ooo R:dr om året” emot: ”högst 8procent örn året å det af Bolaget tillskjutna capitalvoterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer intet anslag för nyssnämnde anläggningar alt beviljas. Yid öppnandet af voterings-sedlarne hafva befunnits 44 Ja och 70 Nej; och som Nej således vunnit, bar något anslag för här ifrågavarande anläggningar icke blifvit beviljadt. 10:de voteringen: (enligt 16 punkten.)
Det sk lille kunna anföras måhända af andra tjenstemän, huru nödvändig denna omdelning vore äfven i andra hänseenden, såsom i judicielt o. s. v. Inom den domsaga, jag närmare känner, kunde jag t. ex. uppgifva, hurusom ett enda härad är deladt mellan 2:ne stift, så att misstag af vederbör, consistoriel' ägt rum, då de skolat tillförordna consistorii-fullmäktige; huru samma härad är indeladt i 3:ne särskildta uppbörds-dislricter, och får emottaga kungörelser från 3:ne landshöfdingar, så att, fastän de benämnas såsom ett härad, ingå deruti 3:ne med olika kronobetjening, o. s. v. Mycket arbete å landscontoren vet jag redan hafva ägt rum, för att bestämma huru omdelning till ett redigare och riktigare förhållande skall kunna ske. Derföre torde så väl detta som hvad i öfrigt blifvit anfördt ådagalägga angelägenheten af att någon gång komma till den länge påtänkta och längesedan lofvade allmänna omregleringen. Skulle emedlertid angelägenheten för nu ifrågavar. län vara så påträngande och vigtig, som jag visserligen icke betviflar, och således ej heller för någon del vill motsätta mig; så tror jag likväl, likasom jag yrkade det i Ekon.Utsk., att ett sådant tillägg i betänk, vore nödvändigt, att K. M. likväl ville tillse, att den nu begärda indelningen ej mätte så ske, att den motverkar den allmänna, och med ett sådant tillägg skall jag icke motsätta mig bifall till Utsk:s förslag, roen det torde i sådant afseende vara nödigt att betänk, först återremitteras. Hr Munck af Rosenschöld: Hvad Frih.
Vid besök i häkten har någon gång händ t, att der jnspärrade personer hos mig anmält, det de vid gripandet innehaft penningar eller effekter, sorn då blifvit dem fråntagna, ulan alt sedermera hafva kommit dem till godo eller vara behörigen redovisade. Då undersökning skett, i anledning af dylik anmälan, har väl icke blifvit upptäckt något underslef eller rättmätig anledning till klagan; men en närmare uppmärksamhet på förhållandet har föranledt eftersinnande af brister i lagstiftningen öfver detta ämne, utan hvilkas afhjelpande ej synes vara tillbörligen sörjd t för ordningens och säkerhetens fordringar; och härom har jag således funnit mig böra hos Kongl. Maj:t underdånigst framlägga min tanka, uti en den 14 November sist), år aflålen underdånig skrifvelse af det innehåll, som här nedan upptages. Det saknas väl icke all föreskrift, huru förfaras bör med fångars med hafvande penningar, kläder och öfriga tillhörigheter i sådana fall, då de antingen till fånggevaldiger ullemnas eller i fängelser emottagas. En sådan föreskrift träffas uti en den 7 Juli 1819 hos Regeringen besluten, jag vet icke i hvad form utfärdad, instruktion för Fånggevaldiger, som i 6 § innehåller, att då fångar till Gevaldiger utlemnas, att varda afförde, honom bör tillställas vederbörlig förpassning, som bland annat skall innehålla förteckning på de klädespersedlar, fången medhafver. Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket har ock genom cirkulär den 21 Februari 1844 anmodat Öfverslåthållare-embetet och Konungens Befallningshafvande att vid fångars och kronoarbelskarlars öfversändande till fästningsoch korrektionsfänge.lser och krono-arbetskompanier, medsända förteckning å fångens eiler kronoarbetskarlens medföljande penningar, kläder och öfriga tillhörigheter.
43 Hennes arbetsfält; berättelse för Idun af Amanda Leffler - 4 3 - 4 6, 4 7 - 4 9, 50, 52 Några ord om lektyr; kåseri af Karl Benson 44 Den röda rosen; verklighetsbild af Mox . 44 » Vårt dagliga b r ö d »; en liten vandring genom ett stockholmskt storbageri, af — ng .. 44 Siesta; en stämningsbild af Elisabeth Kuylenstierna — 46 En dialog; af furst D. Poliisin 46 Ett minne; skiss af Vilma Lindhé. Bel. med hedersomn. vid Iduns stora pristäfl 46 Ett mål; skiss af Elena 47 Iduns panoptikon; af Sccevola 47 Slutadt dagsarbete; skiss af Elena 48 Skuggor; skiss för Idun af Niemand 48 Berättelse från Lappland; karaktäristik för Idun &amp; fffss ... - 49 En vildfågel i bur; skolinteriör från Frankrike af Siri Dahlerus 50 Iduns panoptikon; af Sccevola 50 Vår julhandel; en liten praktisk julkrönika af — er - 50 Julottan; af K. A. Hagström —. 51 Ett par handskar; berättelse af Vilma Lindhé. Prisbel. vid Iduns stora pristäfl. (Med 3 illustr.) 51 De fångnas jul; skiss af Mathilda Roos. (Med 1 illustr.) - — 51 Jag har en syster; af Amanda Kerfstedt 51 I gåsmarsch; skiss af Anna Wahlenberg. (Med 3 illustr.) — 51 Alperna från vaggonfönsiret; ur resedagboken af Georg Nordensvan 51 Julen på landet för 40 år sedan; tecknad ur minnet al Mathilda Langlet. (Med 1 illustr.) 51 Syskongranen; en julberättelse af Johan Nordling. (Med 2 illustr.) — 51 Ett besök hos Ingemann; af Helena Nyblom (Med 1 illustr.) — 51 » Och om jag än reste till världenes ända. » Af Alvar Arfvidsson. (Med 1 illustr.) - 51 Julen i England; skildrad för Idun af Anna Fleetwood Derby 51 Ändå!