Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Husdjuren på betesmarken, fåglarne, som byggde sitt bo omkring vårt hem, flugan på fönstret, fjäriln och snäckan i trädgården, blommorna på ängen, regnbågen i skyn, stjärnorna på himmelen, skogen, åkern, sjön, husliga sysselsättningar — allt gaf .anledning till rika upptäckter och viktiga slutsatser. Undervisningen tog alltid det naturliga samtalets form; barnen fingo sålunda själfva framställa frågor och göra sina anmärkningar. Särskildt bemödade jag mig om, att de måtte se med sina ögon och tänka sina egna tankar. Men jag fick akta mig för att söka hos dem tvinga in något, som de på sin då- varande ståndpunkt icke kunde se eller icke kände behof af att veta. Tillika sökte jag gifva dem sådana sysselsättningar, som på samma gång tillfredsställde deras behof af stärkande rörelse och väckte deras eftertanke. Så hjälpte jag dem att i trädgården anordna ett litet » land », * på hvilket de fingo så några köksväxtoch blomsterfrön, några korn af sädesslagen, sätta några potatisbitar m. m., och jag måste förvånas öfver den kärlek och ömhet, med hvilken de vattnade och vårdade de spirande växterna, det intresse, med hvilket de iakttogo de småningom inträdande förändringarna, och den glädje, hvarmed de helK o m så den tid, då barnen närmade sig sade blommor och frukt. Sålunda fingo de den vanliga skolåldern, och nu rådgjorde jag med egna ögon följa några lefvande varelsers med min man, om de icke borde sändas i utveckling från det slumrande fröet till den skolan. Där skulle de j u få sin vetgirighet mognade frukten, och den kunskap, de däritillfredsställd. Men j u mera vi jämförde vilgenom med någon ledning vunno, hade säkerkoren härför med förhållandena i skolan, ligen den stora förtjänsten att alltid stå frisk dess tydligare blef det för oss, att denna icke i minnet. kunde, på deras dåvarande ståndpunkt, vara fullt lämplig för deras vare sig kroppsliga A f planscher har jag mycket litet begageller andliga utveckling. Skolan har och nat mig. D e bilderböcker och planscher, måste väl hafva sin bestämda lästid, läsordsom i allmänhet stå barnen till buds, äro ning och lärokurs.
Blott idel fall omtalas skyldighet för Förmyndare-kammaren, att omedelbart handhafva och förvalta den omyndiges medel, alt "skicklige Förmyndare ej kunna erhållas”. Den ränta, hvilken Förmyndare-kammaren borde till de omyndige ansvara för de medel Förmyndare-kammaren för deras räkning kontant emottagit, nedsatles till 4J procent. N id tillämpningen af denna Instruktion har utbildat sig bruk, hvilka visserligen icke äro mot Instruktionen stridande, men icke heller af dess ordalydelse bestämdt påkallade. Förmyndare-kammaren har i allmänhet ansett det vara sin skyldighet att fordra det alla de omyndiges medel till Förmyndare-kammaren af de särskilde förmyndarne öfverlemnades antingen i reda penningar eller i lånehandlingar, hvilkas säkerhet Förmyndare-kammaren borde pröfva. Dessa sednare medel har Förmyndare-kammaren ej helt och hållet indragit under sin förvaltning, utan ansett dem fortfarande stå under Fönnyndarnes vård. Derigenom har tveggehanda förvaltningssätt uppstått. De i reda penningar aflemuade medlen hafva ingått till Förmyndare-kammarens allmänna fond och lånerörelse, samt hafva bokförts uti dess räkenskaper; å desse medel hafva vederbörande omyndige erhållit 44 procents ränta. De medel åter, hvilka genom förmyndarnes försorg hafva blifvit utlånte emot säkerhet, som af Förmyndare-kammaren pröfvats, hafva ej i Förmyndare-kammarens räkenskaper ingått, men lånehnndlingarne af Förmyndare-kammaren blifvit förvarade, samt, sedan början al 1780-talet, äfven på visst sätt bokförde. Den öfver dem upprättade boken, kallad Vigilanseller Hypotheksboken, bar egentligen varit en förteckning öfver lånehandlingarne, upptagande i en kolumn de penningbelopp, hvarå lånehandlingarne lyda, men för öfrigt ej i räkenskapsform uppställd, ej heller afslutad. För de i Vigilans-boken införda medlen hafva förmyndarne fått bära ansvaret, och de omyndige hafva ulan något afdrag till Förmyndare-kammaren latt åtnjuta hela den betingade räntan, hvilken nästan alltid har öfversligit 4j procent.
Väl kunde hypotheksvärdena genom jemförelse blifva till någon ledning, ehuru de ofta vöre mindre noggranna, till följd af den omständighet att de flesta hypotheksföreningarne ej beviljade län till högre belopp än halfva värderingssumman; men den vanskligaste ledningen utgjorde köpeskillingarne, hvilka berodde af en mängd vexlande förhållanden och derföre också visade sig å samma egendom inom fä är eller mellan alldeles jemngoda fastigheter kunna variera med ända till flera hundra procent, särdeles hvad anginge smärre egendomar, å hvilka, genom den större konkurrensen af köpare, vanligen betingades en förhällningsvis^ högre köpeskilling än för de större. Uppskattningsföreskrifterna vore emellertid så uppställda och affattade, som skulle köpeskilling, arrendesumma, hypotheksvärde i sagde ordning utgöra de normala grunderna lör finnande af det verkliga värdet; och en sådan uppfattning erhölle ytterligare stöd dels i lydelsen af de första raderna af § 5, dels ock ännu mer af den bestämda föreskriften i § 4, mom. 2, att, då fastighet uppskattas högre eller lägre än sednast betingade köpeskilling eller den godkända hypotheksvärderingssumman, de särskilda skäl, som dertill ioranledt, skulle i taxeringshandlingarne antecknas. Då nu det vore nära nog omöjligt för taxeringsmännen att uti längdens anmärkningskolumn eller taxerings-komitéens protokoll angifva dessa Bevillning gU tskottets Betänkande 9. 41 dessa skäl, med mindre hela den uppskattning, hvarpå de grundat sitt beslut, skulle införas, men föreskriften vore för dem bindande, föranledde den deni lätteligen till frångående af det på säkrare grunder åsätta värdet, för att så mycket sorn möjligt närma sig hypotheksviirdet eller köpeskillingen, och berörda föreskrift motverkade alltså ett af författningens hufvudsyften, nemligen fastigheternas uppskattning till deras verkliga värden, hvarföre ensidigt vore att den mätte uteslutas.
S. D. ^ä nu a nyo föredrogs Allmänna Beswärsoch Economie-Utstottets pä bordet hwilande förstag till jemkning af Riks-Standens ffiljagtige meningar, i fragan om Bränwinsbränningen, förenade stg Borgare, Ståndet om följande Beslut: r.sta Momentet godkändes, srdra Momentet. Det derk förestagne antal af Branwinspannor, instämde med Ståndets förut fattade Beslut. Till Bewillnings-Uistoktet öfwerlemriades att förestå den progressiva afgiften för den killökte panuerymden, som blifwii tilläten. z:dje Momentet gillades. 4:de och ;:te Mom. Utom i hwad rörer den i deha Mom. förestagne afgift för ägare ak Hemman utöfwer 2000 R:dlrs wärde, som ansags böra ankomma pa Bewillnings - UtstottetS bestämmande, gillades deha Moinent. 6:te, ?:de och 8-de Mom. bifölloSy:de Mom. Ståndet gillade grunden för nyttjandet af Pannor ifrån 50 till och med 90 kannors rymd, och förklarade stg ej kunna frångå dest redan fattade Beslut, att i Städerne borde fa begagnas Pannor af 34 kannors rymd för 50 mantalsskrifne personer. Dä icke blott en lika, utan en wida mindre pannervmd blifwit tilläten pä Landet, sä trodde Ståndet det innefatta en orältwisa mot Städerna, om icke, dä för dem i allmänhet ej blifwit yrkad samma förmohn, de åtminstone borde fa nyttja pan, nor af det pästadde kannetalet, Z4 kannor; Och wille Ständer, i fall Respectkve Met-Ständen icke Bihang. N:» "8- skulle »874 Dea i8 Julik. stuve finna sig wid att derpå inga, i underdånighet hafwa öswerlemnat till Kongl. Maut, att i cenna Ekonomiska fräga efter godtfinnande förordna. >o:de och ii:te Moni.
Hvad nu angår de uppgifna grunderne för motionen, nemligen att tackjernstillyerknjngarne betydligen minskats, sedan Bergsmannen förlorade sin uteslutande be-; sittningsrätt till Bergsmanshemman, samt att orsaken härtill varit de nya egarne? försummelse att verkställa blåsningar, så öfverensstämma dessa uppgifter icke med endra underrättelser om verkliga förhållandet. — Sannt lärer det vara, att i synr flerhet i vissa orter Takjernsblåsningen pågra få år efter 1809 var ovanligt kort pph inskränkt; men häraf må icke så alldeles slutas till en proportionell minskning i Tacbjernsproductionen. Ännu min^ Befy. och Ekon, Utsk, Betankanden, $3^ jhe lärer mati få anse detta vara en följd af tillåtelsen af friare tillträde till gergmanshemmanens besittning, tyda skulle minskningen alltjemnt tilltaga i samma mån, sorn dessa hemman utgå från BergsmansStåndet. Nu har likväl motsatsen inträffat, ty under åren 1818, 1819, 1820 och 1821 hafva åter blåsningstiderne uppgått tjllsamma belopp, som de fordom varit; det var den mest olyckliga conjunctur, sorn förorsakade de inskränkta blåsningarne åren 18x0 — 1815, och det var en inträffande fördelaktigare conjupctur, som åter yppbragte dem till sin fordna höjd, och verkan af denna conjunctur har äfven visatsig genom återupplifvandet af en förut aftynad JernExport. Utskottet stödjer sig dessutom vid den granskning, angående de verkliga Tackjerns tillgångarne i Riket, sorn förevarit, och hvarpå Kongl. Maj;t grundat dess, genom Nådigt Rescript af den 26 Januari 1821, meddeldte tillstånd om nytt å köpetackjern grundadt smides anläggande till 10 å 15,- p°° såsom hvaraf i Utskottets tanka det mäste linnas upplyst, att tackjernstillyerkningen snarare tillän aftagit, då man nu i sednare åren kunnat
Tillämpbings-skolorne hafva, i följd deiaf, äfven förfelat sitt ändamål, och måst sysselsätta sig, till större eller mindre grad, med den elementar-undervisning, som egentligen är alldeles fremmande för deras bestämmelse. Med fristadt afseende å den allt större och större utveckling, som de pracliska yrkena, genom den högre vetenskapens tillämpning på desamme, vunnit hos de egentligen industriella folken, och som hotar alt utestänga all möjlighet till medtäflan hos dé nationer, sorn ej framgå på samma bana, har jag derföre deltagit i det mera utvecklade förslag, Ulskotts-Afdelningen hade trott sig böra tillstyrka Utskotten att bifalla, nemligen att föreslå Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om inrättande till en början af så kallade Real-gymnasier uti Stockholm, Gefle, Norrköping, Götheborg, Jönköping och Malmö, i likhet med de i Preussen för längesedan, med stor nytta för landet, inrättade pracliska läro-anslalterne. Det anslag Afdelningen trott sig böra föreslå dertill, nemligen 3,5oo R:dr för hvarje Skola, var visserligen betydligt, men Afdelningen hy^sle den förhoppning, att landet skulle erhålla mångdubbel ersättning för Re sålunda utgifne medlen, om derigenom en allmännare oell mera fullständig insigt i de olika pracliska yrkena blifvit spridd, och vårt fädernesland inom få år i följd deraf äfven blifvit sall i tillfälle att uppnå den utveckling af sina industriella förhållanden, som hos de andre folken numera utgör en outtömlig källa till läkedom. De sammansatte Utskotten hafva ej delal denna åsigt, och återstår då för mig endast att vördsamt mig emot detta beslut reservera.” Häruti instämde Herr Friherre v. Bronner, Herr Friherre Leijonhufvud, Herr von Rosen, Herr Stjernsvärd och Herr Biskopen Butsch* Bih. till B. St. Bröt. i 84©. 4 Sand. a J/d. 7 Haft. 4 K HOLM, Elmuns och Granbergs Tryckeri. 1840.
Grefve Motnef, Carl Stellan, ari holl åff detta Utlåtande måtte intill nästa Plenum få ytterligare hvila på bordet, hvilket, då Aerö Ledamöter häruti hördes instämma* af Riddefr skåpet oeh Adeln bifölls# Företogs tili pröfning BaneoUtskotfefs deri 10 dennes afgifne, samt den 17 i samma Må-’ nåd eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående förändring uti de innom Banco-! Verket gällande Befordringsgrunder, enligt hvilka tredjedelen af Banquens Commissarier vid yp'r pande ledigheter tillsattes endast af Frälsemän.- Friherre Staél von tiöistein, Gorfitz Lied'■& tig: Detta Betänkande af BancoUtskottet bestrider jag dels af det skäl, att ärendet icke är allmänt, dels emedan det är en inskränkning j Ridderskapets och Adelns rätt, sorn grundar sig på en frivillig och laga kraft ägande öfverenskommelse emellan de tre Stånden,- A1»' deln. Prestesamt BorgareStåndenv f Det kan ej vara okändtalf då r äldre' tider, till Banquens Credits upprätthållande^ Ridd, 0. Ad, Prof, IV. fr XI. A-fd# 37, 33-,- Den 19 Martil. ett tillskott af Penningar gjordes af dessa tre Stånd, hvilka derjemte garanterade Banquen , vägrade BondeStåndet deltaga häri ^ dess egna ord voro: att de med Banco icke ville hafva någon befattning. Dessa tre Stånd hafva derelter gemensamt stadgat grunderna för Banquens Styrelse och ibland annat fastställt lika antal af Fullmägtige samt BancoCommissarier at hvarje Stånd; ingenting var väl också naturligare, än att, då deras biträde och förbindelse var enahanda, deras rättigheter borde vara i samma förhållande.
Det gjorda förslaget om en annan proportion än förut wrd omröstningen inom et Ständ, huru wida nägon des Ledamot för des gerningar och yttranden mä kunna under tilta! ställas eller sin frihet beröfwas, har sin grund i den förmodade möjligheten, at den förut stadgade obetydliga minoritet alt för lätt hos mindre talrika Ständ til den brottsliges förswar kunde stä at beweka. Billigheten af det Förfat. tare-answar äter, som wid twänne särskildta fall förslagsvis blifwit Riksdagsmän älagdt, lärer erkännas af hwar och en som betänker den »värdighet en diatioaeos Ueprsssvtsot är pligtig at iakttaga. Om, i fall af nästkommande Ständer de af Utffottet nu gjorda Förslag skulle gillas, nägra andra §. §. af Grundlagarne til enstäm, mighet med de beflutna förändringarne skulle kunna behöfwa at jemnkas, förbehäller sig Utskottet, at frägorne derom mätte anses säsom nu wid denna Riksdag w äckla, för at, pä samma gäng, kunna afgöraS. Nägra Ledamöters enskildta tanka i an, ledning af hosföljande förflag, fär Utffottet A 4 pä l « ) pä deras egen begäran härjemte bifoga. 6rv. hro den 12 OSober 1810. pä ^oE'r«no«^-Ut^ottets wägnar. o. I^0lr^r:ir. I. -V. HX08^OIV8. ». ^^0. ^:50^ UVOLLkH, b8ilverLtoä^>e. Änmärknrngar wid Regerings-Formen. §. §. Harwid har LcmstituUons-Utskottet wid 56'eoae Rcksdag ö^werlemnat til Riksens Ständers pröfning frägan om ^onstiwsrinxe5> af Lxtr, krats-Räd elter förökandet af af kra^.Rädck med en eller twänne werkelige Ledamöter. 20. §.
Hvad dernäst utvexling af silfver-plantsar vidkommer, får Ulskottet förklara, att, efter Utskol tets öfvertygelse, utvexling deraf destoheldre bör vara tillåten, som ei larenheten ådagalagt, dels alt lörbndet mot denna utvexling hufvudsakligen motverkat ett af de förnå »ista syftemålen med realisationen eller åstadkommandet af en, utaf annat än locala förhållanden och tillfälliga omständigheter oberoende orubblighet i Svenska penuingarnes värde på de förnämsta utländska afsätlnings-ortei ne för Sveriges näringar, och dels att det nya sil f verm y niet, hvars beskaffenhet foran I ed t, att dets numa icke är begärligt på Europas största marknadsplatser, icke ensamt varit tillräckligt att helt och hållet förekomma de af ofvanbemäIde motionär öfveiklagade Uurs-flnclualionerne. Utskottet anser jemväl, att, dä Banken i omynladt silfver har alt emottaga en icke obetydlig del af det uppkom marni e öf verskotlet å näringarnes alster, Banken, emot åtnjutande af denna förmon, äfven bör, då handelsoch penn inge-förhållandena sådant lu dra, vara skyldig att, lill betäckande af den brist, sorn vid andra tillfällen härutinnan kail uppstå, eiler lill ökande af penningarnes fallna värde, åter utlemna det sålunda ernoltagna sillret 1 lika användbart skick.
Dock varde ny mätning icke i andra delar verkställd, än der förändringar genom häfd tillkommit, som å kartan tilläggas böra. § 26. Den jord, som till skogsvext eller mulbete är nödig eller till odling otjenlig, skall från delningsmassan afskiljas; och vardén skillnaderne, så vidt möjligt är, med räta linier upp dragne. Dessa linier skola utstakas å marken och för delägarne utvisas. Är delägare miss nöjd med Skiftesmannens åtgärd häruti; anmäle det hos dem; Och sedan jordtaxeringen äfven för sig gått, stånde den missnöjde fritt att dess talan i ämnet fullfölja inom den tid, som om missnöje med taxering här nedan säges. Gälle ock om uppskof i förrättningen, hvad i fall af klagan öfver taxering stadgas. Om Skiftesmäns berättelse och delägarnes skyldighet att till tvistens utförande hos Domstolen sig inställa, vare likaledes i båda fallen lag samma. § 27. Vid jordens taxering, hvarigenom hvarje stycke mot annat värderas, skola de stycken, hvarå olika värden sättas, på kartan noga skiljas. Hvarje äga förses med särskild nummer; och de delar deraf, som olika värderas, betecknas med bokstäfver. En taxeringsbeskrifning upprättas, hvari ägorna med alla sådana deras delar införas under motsvarande nummer och bokstäfver samt de namn, som å hvarje äga bruklige äro. Varde ock hvarje stycke till dess vidd uträknadt och vidden i samma beskrifning utförd. Denna beskrifning skall af delägarne underskrifvas, der de med taxeringen nöjde äro.. Är någondera dermed missnöjd; då skall ej mer vid skiftet åtgöras, innan tvisten om taxeringen sliten blifvit; utan varde Skiftesmännens berättelse jemte kartan och taxeringsbeskrifningen till Domaren insänd; och delägarne varén skyldige att vid det Domstolens sammanträde, som börjas näst efter en vecka från delningsförrättningens uppskjutande, inställa sig att tvisten utföra. Skiftesmännens berättelse skall innehålla de skäl, den missnöjde anfört emot — 136 — taxeringen, och Skiftesmännens yttrande deröfver.
Af mig är denna befallning gifven; och hvilken menniska denna orden förvänder, utaf hans hus skall man taga en bjelka, och resa honom upp, och hängan deruti, och hans hus skall skamliga förstördt varda för den gernings skull. Och Gud, som hafver låtit sitt namn bo der, förstöre alla Konungar, och folk, som sina hand uträcka, till att förstöra och nederslå Guds hus i Jerusalem; jag Darios hafver detta befallt, att detta skall ock så alldeles fullföljdt varda. Då gjorde det Thathnai landshöfdingen hinsidon älfven, och SetharBosnai med deras Råd, till hvilka Konung Darios sändt hade, fliteliga. Och Judarnas äldste byggde, och det gick för handena, efter den Prophetens Haggai och Zacharia, Iddo sons, Prophetia. Och de byggde, och uppsatte, efter Israels Guds befallning, och efter Cores, Darios och Arthahsasta, Konungarnas i Persien, befallning; Och fullkomnade huset, intill tredje dagen i dem månadenom Adar, det var sjette året af Konung Darios rike. Och Israels barn, Presterna, Leviterna, och de andre fängelsens barnen, höllo Guds hus vigning med glädje; Och offrade i Guds hus vigning hundrade kalfvar, tuhundrad lamb, fyrahundrad bockar; och till syndoffer för hela Israel, tolf getabockar, efter slägternas tal i Israel. Och de satte Presterna i deras ordning, och Leviterna i deras vakt, till att tjena Gudi, som i Jerusalem är; såsom skrifvet står i Mose bok. Och fängelsens barn höllo Passah på fjortonde dagen i dem första månadenom. Ty Presterna och Leviterna hade renat sig, så att de alle rene voro, såsom en man; och de slagtade Passah för all fängelsens barn, och för deras bröder Presterna, och för sig. Och Israels barn, som af fängelsen voro igenkomne, och alle de som sig till dem afskiljt hade ifrå Hedningarnas orenhet i landena, till att söka Herran Israels Gud, åto;
leke heller de lifliga och poetiska föredrag, hvilka han med så rik hand öfverallt utströdde, voro nämligen stundens och ingifvelsens barn. Han författade dem på samma sätt som de arbeten han tryckte, och lärde sig dem i hemmet, innan han gick till talarstolen. Då och då gjorde han väl ett slag nere i trädgården, men efter promenaderna återgick han till skrifbordet, hvilket han icke lemnade före tre-tiden på middagen. Sedan var han upptagen af sitt hem och sina vänner. Blott en stund i skymningen, innan man tände ljus, kunde han meditera öfver en och annan konflikt eller uppgöra någon plan till nästa dags berättelse. Hvad han däremot ej förstod var naturen och naturskildringen. Stockholmsbarn, Stockholmsbo, Stockholmare i allt, kände han sig ej hemmastadd utom Stockholm och dess tullar. Där kände han sitt folk, torg, gator och gränder, stenhusen och kyffena, rikedomen och nöden. Såg han litet natur, var det Djurgården eller Haga, och ville han teckna våren, gjorde han det från malmgården. » Arets tyrann, vintern » — lyder en sådan skildring — » med hjärtat af is, lockarme af snö och döden i160 AUGUST BLANCHE SÅSOM FÖRFATTARE. blicken flydde. Solens härar förföljde honom med fällda, blixtrande lansar och jagade hans ilande skaror utför bärg och branter ned i sjöar och haf. Nordens vår utvecklade den stora segerfanan med dess ljusblå himlaglob på ljusgrönt fält, smyckadt àf tusentals olika blad och blomster. Allt var lif och glädje. » Ar det icke, som såge man dessa branta backar och bärgskrefvorT hvilka med sina träkojor omgifva hans malmgård; såge hur snön ligger där såsom hvita lockar i remnorna; hur solen stöter bort den med sina blixtrande lansar, hur ishjärtat förblöder, hur vattenrännilar bilda sig, hur otaliga skurar störta sig utför branterna, hur snön smälter på bärgen och jagas ned i Djurgårdsbrunnsviken, och längst bort det öpßna Ladugårdsgärdet ljusgrönt, öfvertäckt af en solskimrande och ljusblå himlaglob! Eller tag såsom exempel ett annat stycke natur, en för August Blanche karaktäristisk månskensbild!
Den inbjudning, Utskottet ställt till Presteoch Bonde-stånden att förena sig med de 2:ne öfriga Stånden, hvilka gillat Utskottets framställning om utvidgande af det i Slockholm varande seminarium, bar icke blifvit antagen af förstnämnde 2:ne Stånd, hvilka ansett, alt, sorn frågan vöre af ekonomisk natur, densamma borde anses förfallen, då två Stånd i sina beslut derom slädnät emot två, samt på sådan grund förkastat. den af Utskottet föreslagna voterings-proposilion. Denna voterings-propositiou har jemväl blifvit afslagen af Ridderskapet och Adeln, hvaremot Borgare-ståndet, inom hvilket flere ledamöter yttrat enahanda åsigt om frågans natur och ställning, som af Presteoch Bonde-stånden blifvit uttalad, för sin del tili Utskottet återremitterat berörde voterings-proposilion; men då densamma genom 3:ne Stånds beslut således är af Rikets Ständer afslagen, har Utskottet, för besvarande af Borgare-ståndets återremiss, ansett sig endast böra detta förhållande anmäla. Med anledning af Utskottets till Preste-slåndet gjorda hemställan att fatta beslut uti de af nämnda Stånd vid behandlingen af Utskottets Betänkande N:o 19 uppskjutna, under Litt. D. l:o a), c) och d) förekommande anslagsfrågor, bar Preste-slåndet afgjort dessa frågor på det sätt, att, med ändring af Utskottets förslag under punkten a), 26,000 R:dr R:mt anvisats till seminarierne, efter den fördelning Kongl. Maj:t anser lämplig, samt alt förslagen under punkterna c) och d) bifallits; dock har, på sätt bär ofvan blifvit anlydt, Preste-slåndet ansell, att dessa anslags-summor, ställda till Kongl. Sammans. Stats-, Bevi/ln.- samt Atlin. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mern. 3 Maj:ts disposition, borde uppföras å Åttonde Hufvud-titelns extra anslag, alt från Riksgälds-kontoret utgå.
Af alla dessa skäl, och då Utskottet sålunda anser håde Statens och tjenstemännens rätt och fördel derigenom vara behörigen iagttagne samt det för öfrigt skulle leda till väsendtlig förenkling uti räkenskaperne jemte Staters och allön ingsliq viders uppgörande om spanmäls-beräkningen kunde upphöra; hvarförutan det för embetsoch tjenstemännen synes vara vida fördelagtigare, om de kunde lönebeloppen med säkerhet beräkna, än om dessa skulle vara beroende af omskiftande varupris, finnér Utskottet sig böra vidblifva dess uti 1 momentet, i fråga om spanmåls-ersältningen till de embetsoch tjenstemän, som efter nya Stals-regleringen utnämnas, afgifne, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet utan anmärkning lemnade och af Bonde-Ståndet bifallne förslag. Beträffande derefter hemställan, angående beräkningen af spanmåls-eiv sättningen till de nuvarande tjenstemännen; så har deremot blifvit anmärkt, att, då dessa genom fullmagter äro försäkrade att, i den mon Riksmarkegången öfverstiger 6 R:dr, njuta ersättning för den under lönerne anslagne spanna ål, Rikets Ständer icke ega att uti dessa lagliga rättigheter göra någon inskränkning.