Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B a d r u m, de båda väl icke kunna ha så mycket gemensamt. — Det var trångt i kupén, så att Ingrid var mycket nöjd att efter nen n å g o n s i n s k o l a sändas till sängs tidig a r e o c h u p p f ö d a s enklare, återstår a t t se. » en knapp timmes järnvägsresa få stiga ur, ta sin lilla kappsäck i handen och promenera den korta Mrs T w e e d i e ' s erfarenhet inskränker s i g vägen fram till tant Märtas bostad. s y n b a r l i g e n t i l l t y s k a o c h franska barn, Hon var väntad och blef väl emottagen, och ehuru hon i början tyckte att tant Märtas utseende moteljes skulle ännu värre saker kunna sägas svarade den tanke hon gjort sig därom, kände Ingrid o m amerikanerna, d ä r b e g r e p p e t » barn » alg snart upplifvad och värmd både af hennes hjärtsnart s a g d t i c k e alls existerar, u t a n b l o t t liga välkomsthälsningar och hennes té. själf var trött efter föregående dagars ökade göromål, skildes de snart åt för natten och Ingrid somnade Och h v a r s t å r d e t s v e n s k a bargodt i det lilla nätta gästrummet. net? Snön låg djupare härute på landet än i staden. Julgåfvorna till hemmet voro naturver, ej s t i m u l a n t i a m e d alla dess s k a d l i g a ligtvis för länge sedan af sända; men hon hade sytt en liten soffkudde åt tant Märta och köpt ett par följder. i tofflor åt henne från mamma, och så förstås en liten » Men v å r a svenska b a r n ä r o v ä l så rosenpresent åt tants jungfru. — ingenting annat, än s o m våra barn ofta f r o d a s o c h u p p v ä x a u n - om du vill plocka mina julrosor, » svarade tant Märta, » jag vågar inte i dag själf gå ut efter dem, eftersom der ogynnsamma förhållanden.
Till skyddande såväl af den utfyllda jernvägsbanken som af bangården mot Wetterns åverkan är en vågbrytare utlagd utanför desamma och högst dyrbara faskineringsoch stenklädnadsarbeten vidtagne, hvilka under den ovanligt starka nordliga storm, som inträffade den 22 December 1863, visat sig såväl till konstruktion som byggnadssätt väl uppfylla det dermed afsedda ändamålet. Med framtransporterande af den för dessa arbeten erforderliga sten, äfvensom af ofvanomförmälda ballast från Fiskebäck, hafva under sommaren omkring 80 stycken större och mindre farkoster dagligen varit sysselsatte. A Jönköpings bangård har ett större stationshus med banball blifvit uppmuradt på en af hopspettadt grus konstgjord grund, ett godsmagasin och ett lokomotivstall för 6 lokomotiv uppmurade, en större vändskifva af 40 fots diameter nedlagd, 18 stycken vexlar och samtliga bangårdsspåren nedlagda, behöfliga mindre byggnader uppförde äfvensom signaler och öfriga för rörelsen å bangården erforderliga inrättningar. Framför stationsoch godshusen har, genom nedrifning af det exproprierade s. k. Krönleinska bryggeriet samt pianering såväl af denna som af bredvid liggande tomter, en större derstädes högst behöflig plats blifvit beredd. Vid Habo äro likaledes samtliga bangårdsarbeteu fullbordade. Banan har blifvit inhägnad, telegrafledning längs densamma uppsatt och banvaktarestugor utmed densamma uppförde. Genom fullbordandet af dessa arbeten på en sorn mar, hvilket har varit möjligt endast till följd af de alldeles ovanligt gynnsamma väderleksförhållanden, som inträffade och hvarigenom de högst betydliga transporterna af ma - 16 — 122 — terialier till ofvannärande vattenbyggnader, som till största delen måst ske sjöledes och således varit beroende af väderleken och vindarnes rigtning, kunnat med få undantag oafbrutet natt och dag fortgå, har denna bandel, i längd utgörande 2 mil 35,147 fot, kunnat för allmän trafik upplåtas den l
Tjenstehjons-Stadgan ega rum, angående rättighet för husbonde, att sig till godo beräkna afdrag å legobjons lön för den tid, det af sjukdom varit urståndsatt att förrätta sina sysslor, innefattade en obillighet, som stundom kunde för tjenstehjonet vara ganska tryckande. Ett sådant stadgande funnes icke i förra Lego-Stadgan annorlunda, än förde händelser, då tjenstehjon icke i och för tjensten och utan eget förvållande skada tagit, hvadan uti den nya Stadgan föreskriften, i öfverensstämmelse med allmänna Lagen i r4 Cap. 9 §. Handels-Balken, till husbondens förmon blifvit skärpt. Då husbonde för öfrigt kan i städslobeviset betinga sig det afdrag , lian för tjenstehjons försummelse under dess tjenstetid önskar, vöre en sådan L.a"- samt Allm. Besv.- och Occon. Utsk. Utlåtande Ar.o 35. 3 ut väg tillräcklig. Dessutom skulle Utskottens förslag, hvars afsigt vore att bereda husbonden en fördel, någon gång gifva anledning till förlust, emedan kostriaderne lill läkare och läkemedel kunde öfverstiga lönen för sjukdomstiden, för hvilken skilnad husbonde likväl icke finge någon ersättning; 2:0 att nu gällande flyttningstid, hvars oförändrade bibehållande Utskotten tillstyrkt, vore olämplig, och borde utsättas till någon annan lid af året, såsom, efter ålskillige Ledamöters inom Presteoch Borgare-Stånden tanka, lill Midsommar, efter andras förmenande, till den 1 October, och efter någras önskan till den i4 Mars, då laga fardag å landet inträffar; varandes för j^rkandet om förändring hufvudsakligen de skäl åberopade, som Herr Doctor Hasselroth uti dess motion anfört. Derjemte är föreslaget, att olika flyttningstider kunde bestämmas för södrä delen af Riket intill
S. D. Föredrogs a nyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens, den 5 sistlidne November, under N;o 95, afgifna och, den 13 i samma månad e. m., på bordet lagda, Utlåtande, i anledning af gjord hemställan om de Skånske Infanteri-Regementenas befrielse från Garnisons tjenstgöring under fredstid, S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-Utskottets, den *2 sistlidne October, under Nto r* 307 Prof. Utdrag, den 21 December 1829. 81 507, afgifna och, den i5 sistlidne November e. m., på bordet lagda Utlåtande, angående byggnaders afträdande åt Veterinair-Inrättningen, samt anslag af medel till deras iståndsäitsnde; fann Ridderskap?! och Adeln för godt besluta, dels att Tomterne, hörande lill Ladugårdslands f. d. Krono-Bränneri med samtliga derpå befintliga Byggnader må upplåtas åt VeterinairInrättningen, att försäljas eller begagnas, på sätt Kongl. Majit för ändamålet lämpligast finner, dock under vilkor, att Magasinet och Torkhuset icke föryttras, utan förbehållas Kongl. Majit och Kronan, att, efter 3 månaders förut skedd laga uppsägning, få emot enahanda hyra, som Veterinair-inrättningen af andra personer derföre erhållit, begagnas, enär omständigheterna kunna sa påfordra; saint dels att till de upplåtna Byggnadernes inredning en summa af 5,000 R S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 28 sistlidne November, under Nm 16g, afgifna och, den 4 dennes e. m., på bordet Bih, till Riks-St.
Qvicksund och icke sällan för längre tid alldeles hämmade kommunikationen å den allmännast begagnade vägen emellan Södermanland och Westmanland, och under åberopande af uöt förslag till förbättring härutinnan, som blifvit af öfverstelöjtnanten Fåström, uppgjordt, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, för anläggning af en dels fast, dels rörlig, bro öfver nämnde sund, anvisa en summa af 26,000 r:dr eller, derest sådant ej kunde bifallas, åtminstone bevilja 2,300 r:dr för åstadkommande af en ändamålsenligare färj-inrättning i berörde sund. Då statsverkets knappa tillgångar icke för de i dessa motioner ifrågasatta företag medgifva anslag till högre belopp, än som här ofvan uti ll:te punkten blifvit af Utskottet tillstyrkt att ställas till Kongl. Maj:ts disposition, får Utskottet hemställa, att dessa motioner icke må till något vidare afseende hos Rikets Ständer föranleda. Befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsföretag. 15:o För detta ändamål har Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer att, med bibehållande af hvad angående bidragens beviljande såsom lån eller anslag utan återbetalningsskyIdighet blifvit vid de tvenne sednaste riksdagarne bestämdt, anvisa en årlig summa af 33,533 r:dr 16 sk. i tre år, eller tillsammans 100,000 r:dr. Erkännande nyttan af de företag, som med det äskade anslaget äro afsedda, har Utskottet likväl af statsverkets obetydliga och till största delen redan i anspråk tagna tillgångar funnit sig förhindradt att till Kongl.
Man finner nemligen utan tvifvel öfver allt uslingar nog, som för betalning åtaga sig att utföra sjelfva arbetet, med äfventyr att vid ertappande blifva spisade vissa dagar med vatten och bröd, i brist af tillgång till böter; och patronen, som utrustar och aflönar dem, får ostörd ej allenast njuta sin oskuld i sjelfva åverkansförseelsen, utan ock behålla såsom sin välfångna egendom, hvad han afsina handtlangare tiilhandlat sig, enär de icke såsom tjufvar varit misstänkte, eller delaktigheten i deras förehafvande kan såsom brott straffas. Likaså skall man då kunna strafflöst lega våldsverkare, som utom hus på vägar och stigar, öfverfalla fredliga vandrare och vägfarande, slå dem blå eiler blodiga, lama eller lytta, utan att deraf blir så groft brott, att delaktigheten deruti kan bestraffas, eftersom ansvaret endast består i penningebot. Säkerligen är det en lycka, att dylika tillämpningar af 61 kap. Missgerningsbalken hittills icke i allmänhet blifvit gjorda. Men om de ej heller alldeles uteblifvit och möjligtvis hota att utbreda sig; så torde det vara en angelägenhet af vigt, att dessa tillämpningar i tid förebyggas. Dertill fordras naturligtvis några förklarande ändringar i lagens text, hvilka jag derföre skall försöka att föreslå. Först och främst lärer vara nödigt, att 61 kapitlets öfverskrift icke mer handlar endast om delaktighet i missgerningar, utan lyder på delaktighet i brott öfverhufvud, om icke i brott och förseelser. Och i kapitlets innehåll skulle jag tro de ändringar böra göras, att ordet missgerning i 1 § utbytes mot brott samt att 2 § får denna lydelse: Är någor eljest till gerningen mindre vållande, vare förfallen till enahanda eller lindrigare straff, än sorn gerningsmannen öfvergår, eller och till penningeböter, efter omständigheterna. Kongl.
Gå vi till den i förmiddagens plenum afgjorda 67:de punkten, finna vi, att en pension af 150 rdr blifvit begärd för en ålderstigen, fattig länsmansenka med 5 oförsörjda barn. Jag känner sjelf, att denna enka är utfattig, färdig att komma på fattighuset, och oförmögen att arbeta. — Till henne sträckte sig icke Stats-TJtsk:ts »barmhertighet», men deremot till enkan efter en lektor, som egde ett litet kapital. Det är godt och II. V. " 13 194 Den 9 Maj e. m. val att man vill vara barmhertig, men att gifva pension åt den, som icke kan kallas fattig, när man icke vill gifva sådan åt den, som är alldeles utarmad, synes mig icke vara rätt. Frih. Klinckowström: Om det synts den siste värde talaren vara obarmhertigt, att icke gifva Länsman Bånges enka en pension, förefaller det mig hafva varit ännu mera obarmhertigt af Hr Gr. Sparre att icke lemna upplysning örn den nödställda belägenheten; — nu kom upplysningen verkligen för sent. Ilvad den nu ifrågav:de personen beträffar, får jag åberopa hvad som anföres i Betänk: t, att han nemligen på ett utmärkt sätt i 35 års tid bestridt theologie lektorsplatsen vid högre elementarläroverket i Göteborg. Jag tror, att det icke är ringa förtjenst, att under en så lång följd af år väl bestrida en så ansvarsfull befattning som den, att undervisa den uppväxande ungdomen. Gr. Mörner har anmärkt det »torftiga» sätt, hvarpå jag lärer lemna upplysningar. Hr Gr:n må i detta fall behålla sin åsigt, men jag har haft den tillfredsställelsen, att B. o. Ad. vid flera tillfällen icke tyckt som Hr Gr:n, och derför är jag R. o. Ad. tacksam i de arma enkors namn, för hvilka jag tillstyrkt pensioner. Hr von Francken: För min del tror jag icke, att det är för Statsverket ruinerande, om en 80-årig enka erhåller 300 rdr i pension.
Jag inser visserligen, att härtill kan svaras, att om än Baneo-sedelstocken, enligt Utskottets förslag, icke får genom hen förökas öfver 32 millioner, så finnes för dess förökning genom Riks-Banken ert annan utväg öppen, hvilken anses och förklaras för den enda naturliga, nemligen då genom öfvervigt i vexeltillgång och cursens fall, silfver sjelfmant i Banken ingår, och nya sedlar derföre utgå i rörelsen. Men då det vill i allmänhet synas, att ronsumlionen och importen, i anseende lill en stigande vällefnad hos medelclassen, är hos oss åtminstone lika starkt tilltagande, som produclionen och exporten; och det i allmänhet visat sig, alt produetion och consumtion „ export och import vanligen utjemna hvarandra, så kari väl från denna källa icke någon betydlig förökning i Bancosedelstocken vara alt förvänta. En varnande erfarenhet hafva vi dessutom härom redan haft från de förflutna sista åren. Oaktadt exporten varit i jemnt stigande, och oaktadt Bruks-egarnes Ilypotheks-cassa ökat vexeltill - Banco-Utxkoltels Betänkande, N:o 158. 35 gängen med flera millioner, har metall-valntan i Banken, långt ifrån alt förökas, då den enligtFullmägtiges berättelse, i realisationsögonblicket utgjorde i 7,576,0)57 R:dr, den 3i Dec. i83q icke utgjort mer än 1 ö,p3r ,582 eller Bankens metall-valuta har i sjelfva verket under denna lid minskats med. 645,375 R:dr; samt sedelstocken, som med depositionerne i realisalionsögonblicket utgjorde 34,785,302 R:dr, den 3i December 183g icke utgjordt mera än 32,400,822 R-.dr, eller sedelstocken bar under denna tid eflVctivt minskats med icke mindre än 2,384,48o R:dr.
Län, finna för godt att begagna den uti.Rikets Ständers Bank sålunda öppnade utvä1* till förslitne sedlars utbyte i landsorterne; fortfarande i öfrigt, till befrämjande af sådant utbyte, den anstalt, hvilken, genom Kongl. Majlis Nåd. Bref lill Dess och Rikets Stats-Contor den aa Maji 1819, blifvit för detta ändamål vidtagen. 17:0 (motsvarande §. 6, pag. 68, lämpad efter nuvarande förhållanden, och Kongl. Majlis Nåd. Beslut i anledning af Rikets Ständers underd. skrifvelse den 39 September 18340 Mom. 1. Den, till följd af 6 § uti 4 Art. 2 Afd. af i83o års BancoReglemente, vid Götheborgs Låue-Contor öppnade invexling af gamla emot nya Bancosedlar från och med 8 sk. till och med 3 Rrdrs valeur, hommer än ytterligare att fortfara, under iakttagande af den för berörde invexling den 28 Mars 1833 af Banco-Fullmäglige fastställde Ordningsstadga, dock med den förändring, att, jemlikt hvad i nästförestående §. blifvit för Vexlingsförrätlare i allmänhet medgifvet, Låne-Contoret berätiih. till R. St. Banken blifvit återlevereradt minst hälften af etterhållet vexlingsförskott, hvilket icke får öfverstiga 20,000 R:dr Banco, requirera och utaf Banco-Styrelsen erhålla ytterligare vexlingsförskott emot Directionernes fortfarande ansvarsoch redovisningsskyldighet, samt med det vilkor, att Banco-Styrelsen icke utaf det ytterligare requirerade beloppet utassignerar mera, än högst skilnaden emelian det oredovista vexlingsförskoltet och den för Låne-Contoret fastställda högsta förskottssumma, ej helier utlemnar återstoden af det requirerade ytterligare beloppet förr, än de äldre oredovisade förskottsmedlen blifvit till fullo redovisade och till Banken inlevererade. Mom. 2.
Detta torde icke litet bidragit äfven till den sköna litteraturens uppblomstring. Den mäktigaste häfstångeu har dock kanske varit kunglig frikostighet, i afseende icke mindre å de lärdas personer samt enskilda litterära företag, än för vetenskapliga institutioner, samlingar o. s. v. Till bevis länder, att t. ex. den aflidne Rask för sina resor hade ett understöd af 52,000 Rdr Sv. Rgs. samt professor Bröndsted ett dylikt af 36,000 Rdr. Ännu resa årligen så väl vetenskapsmän som bellettrister med icke obetydliga understöd, ehuru dessa numera något aftagit. Genom en sådan frikostighet måste mycket kunna uträttas. Dertill kommer ett medel, som, ehuru i sig sjelft en småsak, likväl i en despotisk stat är af inflytande, emedan det visar, att vetandet är aktadt: det nemligen att titulera vetenskapsmännen. En titel är som en orden i sådana länder. Det är ingen heder att ega den; men det kan i sammanlefnaden vara en olägenhet att sakna den. Den är icke ett bevis på förtjenst; men att tilldela förtjensten en sådan grannlåt är ett bevis på aktning för densamma. I Köpenhamn hela professorerne «Etatsraad», «Geheimekonferensraad» o. s. v. Det låter löjligt; men lärdomen och talangen hafva sin fåfänga, och en man, såsom t. ex. Oehlenschläger eller Örsted, förblandas dock ej med ett annat «Raad». Egentlig censur finnes icke i Danmark. I stället kunna tidningsnummer och böcker indragas samt aktioner anställas. Detta drifves också med fart. Betydliga böter och förbud att skrifva följa såsom straff för öfverträdelser, om hvilka en författare på förhand ej kan veta, att de äro sådana. Ett sådant förbud på längre eller kortare tid hindrar dock blott den ifrågavarande personens namn att synas i en tidning eller på ett titelblad. Likväl är tidningspressen endast i händerna på kunniga och upplysta personer. Professor Sibbern skrifver ifrigt i tidningarna öfver politiska ämnen.
Nu har SlatsUtsk. framkommit dermed, och då viii man försvara det. Jag hoppas, att R. o. Ad. i delta afseende förfar, likasom Ståndet gjorde med den förra votertspi opos:n, och låter äfven denna bortfalla. Frih. Sprengtporten: Då ett RiksSt. har beslu tat en bestämd summa till K Mts disposition, i och för handelsoch sjöfartsfonden, hvilken underst iger €| proc. af denna uppbörd, och ett annat RiksSt. har sagt, ali afgiiten icke Den ig M a j f. m. får utgå med mera än 6f proc., och att öfverskottet skal] ingå till Riksg.cont., så är det i sanning förvånande, att ett sådant beslut kan leda dertill att betraktas såsom tre RiksSt:s beslut, att förklara fonden böra stå till K. Jag inskränker mig till att blott anmärka detta, öfvertygad, att någon bevisning i detta fall icke kan åstadkommas, eller att den åtminstone blir så ofullständig och så litet tillfredsställande, att den icke verkar till något förändradt resultat vid afgörandet af denna fråga. Hvad uter angår den rättighet K. M. skulle äga att hädanefter såsom hittills disponera denna fond, så har jag redan förut haft äran fästa uppmärksamheten derpå, att om en sådan rättighet finnes bos K. M., så kan man icke anse densamma på något sätt för nära trädd, genom det beslut, som R. St. i denna del kunde komma alt fatta, enär det beror på K. M. att lemna sitt bifall till den åtgärd, som R. St. för sin del beslutat. Jag får förnya min anhållan om propos. till gillande af voterts-propositionei na. Hr Le frön:
Jag förnyar min anhållan om återremiss. Herr von Qvanten: Jag yttrade nyligen, att till och med tvåtredjedelar blifvit liqviderade, men jag vet ej, örn betalning på alla ställen utfallit. Om Utskottet bestämmer en lika betalningsgrund för alla Län, så är billighet och rättvisa iakttagen; emedan annars den, sorn betalt, får straff, i stället för det han bordt hafva premium. De, som hafva betalt för mycket, böra få tillgodonjuta detta, då sista tredjedelen betalas. Denna anmärkning anhåller jag må få åtfölja ålerremissen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridder - 7o Den 19 Augusti. skåpet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja. Ånyo föredrogs BevillningsIJtskottets den 1 dennes under N:o 38 aflåtne, och den 12 derpå följde e. m. på bordet lögde, Memorial, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om Bevillnings erläggande för Prosletunnor. Herr von Hartmansdorff\ August: Då jag i förra plenum begärde delta Memorial ytterligare på bordet, var det för att efterse, huruvida något om Prostetunnors Skattefrihet vore stadgadt i Presterskapets privilegier. Jag har nu funnit, att i Kongl. Majlts resolution på Presterskapets Besvär gifven den 10 Martii 1719 förordnas i 24 punkten: Kongl. Maj:t finner jemväl i Nåder för skäligt, det Probsternej i anseende till deras myckna besvär med resor j correspondancer och hvarjehanda det Embetet vidhängande sysslor, måge oförryckt och fri från all Contribution njuta den dem derföre bestådda ringa j och ingalunda mot deras omkostnad och besvär svarande Lön och vedergällning som är allenast en tunna Spannmål j af hvarje tillydande För - Den 19 Augusti. 71 samlings Kyrkoherberge.
Stats-Contoiret icke velat vidkännas vara af Kongl. Räntekammaren utgifven (A835 års Revisions-Berätlelse pag. 42)> u^a tdi målet hörande handlingar blifvit öfverlemnade lill Rikets Ständers Justiliae-Ombudsman, hafva Banco-Fullmäglige, uppå framställning af Häradshöfdingen och Riddaren J. A. Bergström, i egenskap af Suppleant för Rikets Ständers Juslilias-Ombudsman, sorn varit jäfvig att detta mål handlägga, den »4 Januarii sistlidet år beslutat, att utredningen och pröfningen, i afseende å så väl Stals-Contoirets som Bankens Tjenstemäns förhållande och ansvarighet i berörde mål, borde verkställas i ett sammanhang och under ledning af en gemensam Actor, dertill sedermera, enligt hvad Häradshöfdingen Bergström tillkännagifvit, Advocat-Fiscalen i Kongl. Maj:ts och Rikets Svea llofRätt blifvit utsedd. — 21 — §. a Utlåningar lill Slaten och vissa andra Allmänna Inrättningar. Af de fordringar hos Stals-Vei ket, för förra Allmänna Magazins-Iurättningen, hvilka, lill följd af Rikets Ständers, vid 1828, 1829 och i83o årens Riksdag, fattade beslut (Banco-Regleinentet af år i83o, 4 Ärt. 3 Afd. §. 6, p. 77), blifvit, i Balancen från 1829 lill i83o, inom linien förde, nemligen:
Dess stora formela utbildning och starka begrepps-distinktioner hafva gjort den till en allmän grundval för juridisk bildning i alla länder, äfven i sådana, der den ej omedelbart är gällande. Intet land finnes likväl, för hvars lagstiftning inflytandet af denna Kätt är alldeles främmande. Blott och bart såsom rättskälla förtjenar den derföre äfven här sitt studium, ehuru icke företrädesvis såsom sådan. Ty dess långt större betydelse ligger i deri skarpsinnighet och juridiska blick, som dess studium hos juristen utvecklar; och hvars frukt skönjes i hvarje annan gren af det juridiska studiet, likasom äfven i det praktiska lilvet. Denna Rätt utgör af sådan anledning också föreningsbandet emellan de olika ländernas juridiska undervisningsanstalter och bildade jurister, hvilka här mötas på gemensam grund. Billigtvis måste det derföre väcka förundran, att detta vigtiga undervisningsämne, som på mångå ställen hr lördeladt på flera lärare och, mig veterligt, vid ingen juridisk fakultet utom Sverige saknar särskild målsman, vid Sveriges juridiska fakulteter nästan alldeles försummas och härstädes meddelas juris sludiosi endast på det ofullständiga sätt, som kan ega rum i sammanhang med den Svenska Civil-rätten. Förhållandet har likväl icke alltid varit sådant. Under Sveriges, äfven i juridiskt afseende, stora tidehvarf, en Stjernhööks, Rålambs, Cronhjelms, Abrahamsons tidehvarf, det tidehvarf, under hvilket 1734 års Lag förbereddes och fullbordades, då försummades ingalunda den Romerska rättens studium, utan föredrogs ständigt af en särskild Professor vid Upsala universitet. Det var först år 1740, som, för att bereda tillfälle till den visserligen nödiga Ekonomiska professionen, Jus Romanum upphörde att tillhöra en särskild profession, utan förenades med professionen i den Svenska rätten. Under mer än 120 år, som efter denna lid förflutit, har i detta ämne ej offentligen blifvit föreläst. Med hvad fördel för den Svenska juridikens utveckling vill jag lemna osagdt. Visst är, att den juridiska bildningen närmast efter denna tid hastigt sjönk betydligt under dess förutvarande ståndpunkt. Det torde vara tid att återgifva universitetet hvad som då förlorades.