Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skilnaden emellan Stats-Utsk:s Förra oell Sednare Förslag. o' o* Förhö nin Minskning. 5 Transport Enskiften i Skåne och Skaraborgs Län samt på Öland Vägar och Commu nica tioner Undervisnings-anstalter för Jordbruket och Landtmanna-Näringar Befrämjandet i allmänhet af dito . Befrämjandet i allmänhet af dito . ' . Befrämjandet i allmänhet af Handel och Sjöfart Bergsbrukets Understöd Aflöning för Lärare vid Navigations18,500 12,000 19,000 5,000 9,200 6,666 Dito för Dito vid 2:nc Institut för undervisning i Skeppsbyggeri samt till Elever 6,666 32 32 Summa B:co R:dr Utom Indelta RäntorKrono-Tionde och Spanmäl in natur a, enligt sednaste Stats-Reglcring, med de förändringar, som af Utskottets föregående Betänkande N:o 61 föranledas. 190,500 207,366 32 15,866 32 5,000 Tionde Hufvud-Titeln. Clerecieoch Laro-Verken. Kyrkors Underhåll Clerecie-Staten Lappmarks Ecclesiastik-Verk Tillökning enl. Utlåt. Afgår enl. Arfvoden till Folk-Lärare, SeminarieFöreståndare och Stipendier för Skol4,400 15,500 S:r R:dr 94,623 30 116,160 27 21,536|45 , ' 1 Summa B:co R:dr | 103,708 14 - 125,245 n 4| 21,536 45 4 j Indelningar och Spanmål in natura upptagas enligt Rikets Ständers sednaste Riks-Stat. Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 234. 13 Allmänna Indragnings-Staten. Banco.
Banken möjligen i della fall tillskyndas utgifter, som icke kunna uppstå, då nu gällande föreskrifter bibehållas, enligt hvilka Bankens samtlige embetsoch tjenstemän 8ro skyldige att utan ersättning tjenstgöra vid nämnde brand-anstalter; varande dock härigenom ingen af dem, som hafva handlingar oell penningar att vid inträffad våda „vaka öfver", förhindrad, utan tvertom ålagd att en slik skyldighet iakttaga. På grund häraf får Utskottet jemväl till ifrågavarande förslag afstyrka bifall. Ank. till Exp.Utsk. den 10 Juli, kl. 5 e. m. Memoria/, med förslag till samm an jemkning af Jliks-Sfåndens skiljaktiga beslut, i anledning af utlåtandet J\:o 60. Uti det under N:o 60 till Rikets Ständer afgifne utlåtande bar Utskottet besvarat den utaf Riks-stånden beslutade återremiss af vissa delar uti Betänkandet N:o 42, med förslag till reglering af Bankens laneoch kreditiv-rörelse. Enligt de af Riks-stånden Utskottet meddelade protokolls-utdrag, angående de af dem fattade beslut, i anledning af omförmälde Betänkande N:o 42 och Utlåtande N:o 60, hafva, med undantag allenast af Utskottets tillstyrkan uti sista punkten, att föreskrifterna i afdelningen 5 utaf Banko-reglementets 6:te artikel måtte ifrån nämnde reglemente få uteslutas, alla öfriga framställningar blifvit af dels samtlige och dels Irenne Riks-stånden bifallna. Härvid förekommer väl, att, i afseende på 2;a mom. af de reglementariska föreskrifterna rörande kassa-kreditiv åt enskilde, hvilket afser bestämmandet af fonden för berörde kreditiv-rörelse och som är godkändt af 8 Banko-Utskottets Memorial, N:o 72.
Denna anmärkning finnes vfwansöre bland Högloft. Risderskapel och 2ldelns beswarad. Ucstotter fäk endast tillägga, att den nya Negeringsstaten, oagtadt penninge numerairens förhöjning, ej synes kostsammare än den äldre, dä jämförelse anställes emellan Kronans fordna och nu warande penninge lillganqgr frän de räntor som in natura erläggas, och, hwilka af alder ivarit lill aflöningar bestämda. §. 12 Att Allmänna Beredning » kunde indragas. Anmärkningen likaledes förut till förklaring Up lagen. §. 16. Att det hägn som Landets Religion bör njlita matte L h. uk uäckas genom följande tillägg: sä ros r derigenom icke tillskyndas mehn och stada för den rena Evangeliska läran, icke störes samwetes lugn rc. i4Z2 Den 21 December. Dä alla band pä samwetet snarare tjena att tillkapa skrymtare, än rätta Christna, da twängct längt ifrän att skänka öfwertygelfc och förbättra hjerta», oska södt af sig fanatiska secker och blodiga förföljelser, dä ändtligen Religionen säkrast förswaras genom sin egen gudomliga kraft, anser Utskottet en fri Neli» gions ösning nied iakttagandet af de i §. söreskrifne förbindelser, ej wara wädlig för Religionens sämming, ej kunna beragas ett Samhälle der hwarje nyttig, lugn och laglydig medlem njuter skydd. Äfrveir har en Högwördige Srändets Ledamot önskat otc r6. tz. matte säsom ett cchs frän förslutne barbariska tider, aldeles nkgi. Denna §. är ock wisicrligcn ej ny. Den är rediger»d i öfwerensstämmelse med 2 H. i 1720 ars Regerings» Form och utgör en del of den gamla babess corpus, som Britten sä högt »värderar.
S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne utdrag af Hedervärda BondeStåndels protokoll den 19 sistlidne Augusti, innefattande kommunikation af en utål Jöns Rundbäck från Göteborgs län väckt motion om tryckning och utdelning biand Riks-Ståndens ledamöter af de protokoll, sorn skola blifvit hållna vid Förstärkta Stats-Utskottets sammanträden den 6, 7 och 11 i nyssnämnda månad. S. D. Sedan Borgare-Ståndet vid föredragning den 26 sistlidne Augusti af 89:de punkten i Stats-Utskottets Utlåtande, JM 139, angående regleringen af utgifterna under Riks-stateris Åttonde Hufvudtitel, med alslag å samma punkt, dels godkänt det förslag, som Grelve Cronstedt m. fl. i en vid punkten afgifven reservation framställt, dels ock för sin del beslutat en underdånig skrifvelse till Kongl. O o Maj:t af det innehåll, Herr Björcks vid utlåtandet fogade reservation mot berörda punkt utvisar, så beslöt Borgare-Ståndet nu vänligen inbjuda de öfriga Riks-Stånden att i beslutet, så vidt omförmälda underdåniga skrifvelse angår, sig förena. Prot.-Utdrag den 2 September 1863. 557 S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottels Memorial, JVS 22, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande tallbestämmelserna för bränvin och sprit, m. m. Inbjudningen, sid. 1, Indes till handlingarne; hvaremot öfriga delar af memorialet godkändes. S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet Herr Rooths motion (JVS 31.8) angående vilkoren för ett vid sistlidna riksdag beviljadt lån till utvidgning och förbättring af staden Helsingborgs hamn. S. I).
– Min son! utbrast Ingrid med qväfd röst, tog några steg framåt, som om hon velat skynda efter honom, sträckte armarne efter den flyende gestalten ... och sjönk ned på snön. – Arnold, Arnold! ropade Ellen utom sig och ilade ned mot grinden. Men hofslagen bortdogo i fjerran, och flickans röst hann ej ryttarens öra. Han var borta. Ellen stod ett ögonblick, tvekande om hon borde skynda efter den obekante, hvilken hon i sitt exalterade tillstånd på god tro antog vara sin broder. Men modrens belägenhet afhöll henne från ett sådant fruktlöst försök. Hon skyndade tillbaka till Ingrid, som låg medvetslös utsträckt på marken, gned hennes tinningar med snö och kallade henne vid alla de smeknamn, som hennes barnsliga kärlek förmådde uppfinna. Slutligen öppnade Ingrid ögonen, satte sig upp, såg sig omkring och sade med matt röst: – Hvad har skett? Huru har jag kommit hit? Men i stället för att besvara denna fråga, upplyfte henne Ellen, omfamnade henne och ropade: – Vi hafva sett Arnold ... han lefver ... låt oss genast uppsöka honom! – Arnold? Yrar du, flicka? Hvarifrån har du fått dessa tankar? – Nej, du såg honom, jag vet icke huru, då du satt derinne med tillslutna ögon ... du hörde hofslagen af hans häst ... du ropade till mig att föra dig hitut ... då vi kommo hit, såg jag en ryttare på vägen, och du sträckte dina armar mot honom och kallade honom din son ... Minnes du icke detta? – Jag minnes intet af hvad du säger ... Allsmäktige! Bevara mitt förstånd Ellen, det var endast en dröm. Du har märkt, att jag på sednare tider börjat gå och tala i sömnen ... Bry dig icke derom! Tala icke derom för någon menniska, ty det kunde hårdt misstydas! Det kommer sig af min själs elände. Det har gått mig såsom David: mitt hjerta bäfvar, min kraft hafver mig förlåtit, och min ögons ljus äro icke när mig ... Stöd mig, mitt barn! Jag känner mig matt, och mina knän svigta.
En wärd Leda - Den iz September. 339 Ledamot har i dag behagat yttra sig» akt han önska, be det jag antingen skutte uppgifwet en ny dcfcnsionsplan för Riket, eller i widrigt fall hela Armeen indragas. Att uppgiftva en befcnsions - plau för Riket anser jag wara utom min werkningS - krets, sedan jag lillio Rikets tjenst tagit afsked, om ock de Tactiske kunjkaper jag under min tjenstetid kanske ofullkomligt sökt förwerfwa, det skulle kunna utföra. Den wärdc Ledamot, som är Militairisk tjensteman och uplyst af stora kunskaper i Tactiquen samt Adjutant i ett Militaire Departement, hwarutur han kan äga tillfälle känna de hemligaste Planer; lärer säkert bäde läktare och bättre kunna wcrkställa denna dest önskan. Men det anser jag aldeles icke omöjligt, att med bibehällandct af töfwer-och Underbefäl samt is,sy8 Man i fredlig tid kunna npprätthälla den Militairiska kunskap och Ex» cercice uti KrigSmagken; sä att tvid päkommande krig, hwarifrän Gud i SeclerS tid Nädeligen bcware Swea Rike, de innom 6 weckors tid lätteligen skola kunna dana de anwärfdc Recrstter skicklige till Rikets sörswar. Den säkraste dcfcnSion för Konung och Riket som jag begriper och fär föresiä, är undersätareS kärlek och förmögenhet: Desse förenade läta hwarken twedrägt eller fienden krossa Fäderneslandet.
Vår artige och uppmärksamme värd, som, ser, att den långa promenaden tröttat oss, föreslår, att vi slå oss ned på restaurationens veranda, medan vi vänta på middagen, och der meddelar han dig de upplysningar, som afse det rent materiella lifvets kraf. Från början af juni till början af september är såväl badinrättningen som restaurationen tillgänglig, oeh kan den, som så föredrager, inackordera sig i ett för allt, rum, mat, uppassning, frukost, middag och qväll för 30 kr. i veckan, rabatt för längre tid; table d ' höte serveras till 3,50 pr dag. Vill man sjelf tillreda sin qväll och frukost och endast intaga sin middag på restaurationen, möter det inga hinder. De, som äro helt inackorderade eller endast till middagen, bo vanligtvis i de s. k. paviljongerna eller ock i de närmast belägna villorna, Drottninghuset eller andra. Att ha eget hushåll är ganska lätt, då god tillgång på landtmannaprodukter, fisk, bär och frukter finnes samt specerier med lätthet kunna fås från Göteborg. I så fall böra badgästerna sjelfva medföra, liksom vid öfriga svenska badorter, linne och bordsilfver samt en och annan prydnadsartikel jemte kokkärl. I varmbadhuset serveras såväl vanliga varma bad som ock gytjebad till olika priser, motsvarande Marstrands och Lysekils 1: a, 2:a oeh 3:e klass. En särdeles treflig kallbasin för herrar finnes naturligtvis äfven. Badintendent är doktor Algot Wieslander från Stockholm, som äfven meddelar massage och elektricitet. Societetsafgiften är lägre än vid de flesta badorter, emedan under den rubriken inbegripes en del utgifter, som eljes pläga hänföras till extra utgifter. För hel familj med eget hushåll 25 kr. för sommaren; inackorderad familj 5 kr. i månaden; enskild person * Farliga, med fyrar försedda skär. &gt;en ske i närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör för 6 veckor 5 kr., kortare tid 1 kr. i veckan; för vistelse under en vecka erlägges ingen afgift.
Förlagslån af Manufactur-Drsconten: rörande Capita 1-af betalningar he derå , , , , , , , , •, om Fonder dcitill, , , , , , , , , , , , , Förliknings-Domstolar; om sådanas inrättande, , , Förmedling af vissa hemman ; se Jemtland, om vissa rättigheter för hemmansegare derstädes* Förmyndare: huruledes han bör ansvara för ränta å myndligens capital , , , , , r > > > Svar på återremiss >>»»>>, , fader för sina. barn; se Årfda-Balken 4« Förmyndare'-arfvode; se Ärfda-Balken 3v , förordnande r om delgifvande deraf i vissa fall ? r r r f r rr r r y y Svar på återremiss r > , Kammaren: om inrättandet deraf r , , Svar på åtcrremiss , , , , ,-r »■ > Förslag tillsammanjemkning af olika besTut y y y y y y y y t y' y Förmyndares rcdovisnings-skyldighet;; se Ärfda-Balken 1. Förmynderskap : då någon ställe» derunder, utöfver i lag bestämd myndighets-ålder Svar på återremiss , , , % y y Förmånsrätt i Concurs; sc Concurs-Lagen. „ myndjings, framför inteckning; se' Handels-Balken 4* FörordningenKongl., af den 1 Februarii 1810; se By*ättniug« ”<5 & r 2. d . O < "C Ståndet. Förpassande ; sc Författningar. Förråd, Flottans, å Ekvirke; se Anmälan 86. Försigtigheten, Camilla och Eurydice, krigsskepp; se Anmälan 67. Förskingring; sc Utmätningsmedel* Förskott ä aflöning till Riks-Ståndens och Utskottens Cancellier; se Riksdags-Kostnader. „ till Riksdags-kostnader, som kunna af Stats Contoret vara meddelade; se Riksdagsf kostnader, meddelade vid sista Riksdag: hvarför fullständig redovisning saknats ,,,, f „ till f. d. Kongl.
Flerstädes i landsorten Fredrika-Bremer-förbunha utställningar af Gurli L — r. Ett bal-intermezzo. Af A. N o ö l. Personer: KLARA TORBERG. VILHELM V O N B E R A N. (Slut fr. föreg. n:r.) Klara: Ni skulle j u bara kunna ge mig ett hopkittadt hjärta för mitt splitternya. Medger ni, att jag skulle förlora på ett slikt byte? Vilhelm: Jag trodde inte, att också ni kunde räkna så väl — som. Klara: Som Melanie, ville ni säga! Melanie räkna! Det skulle Alfred höra! Han beklagar sig inte så mycket öfver någonting, som öfver att hon inte kan räkna. Vilhelm: Och dock var hennes äktenskap ett räkneexempel — ett l y c k a d t. Klara: Är ni riktigt säker på, att ni inte missräknar er därvid? Ni förebrår alltid min syster, att hon bedrog er den gången, men Alfred är nog oartig att påstå, att Melanie gynnade er, genom att hon tog h o n o m. Vilhelm: Herr von Lohman har ett skämtsamt lynne; jag lyckönskar honom därtill, ty han behöfver det. För öfrigt är jag fullkomligt af hans mening. I detta fall var afgjordt den tillbakasatte den gynnade. Klara: Så talar ett zinkadt hjärta! Det krossade hade nog haft annat att förkunna! Vilhelm: Men jag har verkligen aldrig älskat er syster Melanie! Klara: Så! Det var en nyhet! Vilhelm: Nej, jag har inte älskat henne! Klara: Men hvem då? Vilhelm: Ett ideal, som bar hennes drag, hade guldblondt hår som hon, en förtjusande växt som hon, vackra små kattögon och ett bedårande leende. Men det var också allt, som den Melanie, hvilken de andra kände, och den, som jag trodde mig känna, hade gemensamt med hvarandra. Jag älskade ett väsen, som jag själf hade skapat mig, icke den verkliga Melanie. Hur skulle jag ha kunnat älska henne! Jag kände j u henne inte ens!
Rikets Ständer utgingo är 1841 äfven från den sanna och rigtiga grunden, att det är al föräldra-undervisningen, som man har att säkrast vänta de väl - görande verkningarne på bildningen, då föräldrarne, med omsorg derför, förena dertill erforderliga kunskaper och tillika äro i vilkor att kunna egna sig deråt. De ansägo, att utan denna omsorg och förmåga i hemmet, skall i de Hesta fall folkundervisningen, i sin utsträckning öfver vårt vidsträckta land, aldrig kunna utvecklas pä ett med folkets allmänna fördel och belåtenhet förenligt sätt; och vil - koren derför äro, att föräldrarne sjelfva hunnit tili en allmän grad af förstånds odling och till en timlig trefnad, emedan dessa förutan hemundervisningen icko kan understödja folkskolans verksamhet. Man har således orätt, om man med Utskottets majoritet, hvilken synes hafva alltför lättlärdigt anslutit sig till Grefve Rudenschölds välmenta, men, enligt min tanke, i mycket opraktiska system, ännu klagar öfver att 1842 års skolstadga förfelat sitt mål, slitit barnen från hemläsningen och afväudt föräldrarnes håg att undervisa och vårda barnen i hemmet. Det fordras nemligen en tid för att deu nuvarande, med stora uppoffringar ändtiigen någorlunda ordnade folkskole—inrätt — ningen må kunna ådagalägga sin inflytelse på förstånds-odlingens allmännare utbredande hos folket. Ett tiotal år förmår ej visa hvad verkan den måhända snart skall utöfva på blifvande familjfäders och familjmödrars otnsorg och förmåga att förbättra undervisningen i hemmet. Man bör besinna, att detta först kan allmännare visa sig, då de som fått undervisning i folkskolorna sjelfva blifva husfäder och husmödrar; och att redan misströsta samt nu inkasta sig i ett annat system vore oklokt och föranledande till sådana uppoffringar al folket, alt de gjorde det motvilligt för saken. Det system, som Utskottet nu löreslår, skulle nedsätta och förringa de nu inrättade fasta skolor, göra de för byggnader, lärare, m. m. redan gjorde kostnader snart sagdt utan värde och medföra folkskolornas aftyuande och säkra tillintetgöreise.
I hela Guds rika och sköna verld fins ingenting, som kan jemföras med en mors sällhet öfver ett dygdigt och godt barn. Mina ögon stodo fulla med tårar, och jag måste gå bort till balsaminerna, för att icke låta löjtnanten se huru rörd jag var, icke för det att jag skäms öfver de naturliga känslor, vår Herre sjelf inlagt hos oss, nej, Gud bevars derifrån; men det har alltid förekommit mig som tårarne voro allra ljufvast, då vi få gjuta dem för oss sjelfva. Den bästa vän kan ändå icke se i vårt inre: det kan blott Gud. Sedan jag lugnat mig, bröt jag sigillet och läste ditt långa, kära bref. Ja, ja, min Arve, det var vackert upplefvadt på så kort tid. Gud välsigne tullförvaltarn! Han vill dig väl, och jag tror visst att frun vill detsamma, fast hon har sina svagheter för den, som är hennes egen. Men om detta blir jag den sista som dömer; ty den, som sjelf är mor, vet bäst huru partiska vi kunna vara. Vill du emellertid lyssna till mitt råd, så var icke stolt i sinnet, icke högmodig i hjertat, och gör din matmoder till nöjes i allt hvad du förmår. Det kommer dig till godo; hvaremot, om du skaffar dig henne till ovän, det kommer dig till last. Jag tycker det var hederligt af henne att förehålla dig dina fel. Hon hade ej gjort det, om du icke redan stått väl i vantarne; och du, min son, hade orätt att förifra dig för det att hon trodde på gossens utsago. Huru väl hon menar dig, så ”sticker ingen ändå annan mans barn så väl i barmen, att icke foten sitter ute.” Var du förståndig, min Arve! Skulle ingenting bära dig emot, visste du ej sätta värde på de goda dagarne. Det är ej nyttigt att alltid dansa på rosor. Små bepröfvelser späka sinnet och bereda det till de stora, som väl en gång icke uteblifva för dig, som för andra. Hvad nu anbelangar sällskapet med jungfru Christin, så säger jag dig rent ut, mitt kära barn, att detta icke behagar mig. I köket är icke din plats, och unga sediga gossar böra akta sig för att råka i snaror.
Så vidt bekant är, består detta till sitt resultat hittills deri, att ett betäuk. skall vara afgifvet af Danska Regeringen, men om hvars innehåll Ständerne ej erhållit någon underrättelse. Sjelfva namnet betänkande är något eget och betänkligt på eli svar från en Regering lill en annan uti en diplomatisk underhandling. Jag kan naturligtvis icke veta, hurudan! innehållet är, men jag tager mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att det ovillkorligen ligger i Danska Regeringens intresse, alt utdraga denna sak så Den 3 Juni c. m. 57 så liinge snm möjligt, emedan, om också sedermera de nu ^orättfärdigt” — (jag begagnar samma ord som reservanten) — ”debiterade afgilterue” komma alt upphöra, del icke lärer blifva lika latt att vinna lestitulion för de redan orättfärdigt betalia. Jag kan också i sanning icke finna, hvaruti den nationella sjelfständigheten och anseendet bland öfriga makter skall bestå, hvaröfver man så ofta hör ordas, eller det skydd skall bestå, som en Regering or skyldig att gifva åt sina undersåtares egendom och isynnerhet deras bandel, för hvilken nationen betalar en dyr diplomati, om det icke skall bestå deri, att Regeringen bör äga förbindelse och vilja och kraft at t förmå skydda ingångna trnctalers helgd och hindra den andra cnntrahenlen att efter sitt behag egenmäktigt öfverträda dem. IV1 in vördsamma tanke är således den, att vid återremissens besvarande TJtsk. måtte föreslå R. St. alt till K. M. ingå med tind. anhållan, att K. M. måtte vidtaga så kraftiga mått och steg, att, utan afseende på den underhandling, som kan komma att äga rum rörande den öfriga delen af petitionen, nemi. om tillåtelse att få erlägga afgifterna i Svenska tullkamrar, de afgifter, som utöfver tractaten orättfärdigt uppbäras, må genast upphörn, och att K. M. mätte viidägga sig om Svenska handelns skydd och intresse, med all den kraft, som Regeringens värdighet och nationens behof erfordra. Frih. Raab, Adam Christ :
Fru Margaretha stod en stund qvar, gick derpå in till sig och kastade sig i sin länstol der hon betäckte ögonen med handen. En stund satt hon så, derpå såg hon opp, knäppte hårdt ihop handen, som hon tryckte mot bröstet och sedan med en häftig åtbörd slängde ifrån sig. ”Ha, det bär nedåt Margaretha! Hvad blir det af dig? Åhjo, det vet jag, du blir en käring! Det är detta du blir, med stora steg. Märker du det? Min Welam, min Welam.” De sista orden sade hon med djup känsla, nästan med förkrosselse. Efter en stund började hon åter: ”Men dock måste jag försöka lindra, hvad som blefve hans olycka. Ha, och det var jag sjelf, som tvang honom att lemna Hufvesta. Jag måste ju så. Men aldrig skall denna stolta fru Ebba få den segern, att förkasta min Welam. Hon skulle anse honom för ringa för sin förnäma dotter. Denna omsorg, dessa artigheter emot dessa jungfrur, och denna köld emot henne, som jag längesedan bestämt honom! Godt, det måste så ske. Krokvägar skola åter föra till målet, der raka vägen är stängd. Det börjar gå helt vandt redan sålunda. Jag tar mig, jag blir helt läraktig”, tillade hon med ett bittert skratt. ”Hvarför skall jag tveka att gå krokvägar? Jag var bara för stolt att gå sådana förr. Ödmjuka dig, Greta, kryp krokvägar. Herr Anders kommer väl ren i dag, för att se efter om fångarna sitta här qvar. Nå, nå, jag skall väl hitta på att få honom att skaffa dem härifrån, dit pepparn vexer.” Att kasta en blick in i det hem, som nu var Ebba Stenbocks och hennes döttrars, kunde icke underlåtas, men vi älska ej att dröja der och lemna derföre fru Margaretha, utan att ens se huru hon ställde till för att befrämja de fångna fruntimrens förflyttande till annan ort. Få dagar sednare erhöll fru Ebba tillsägelse att, jemte sina döttrar, vara färdig till flyttning och afhemtades snart till sin nya vistelseort, som dock icke blef Ekhammar i Jäders socken.
1844, funné nämnde hemman vara skyldige att draga ständig roteling, så att frågan derom numera endast berodde på Rikets Ständers beslut vid granskning, pröfning och fastställande af den tillökade ordinarie och extra roleringen ej mindre i Halland än i andra provinser; att, örn likväl Rikets Ständer för sin del funne de ifrågavarande utsockne frälsehemmanen icke vara pligtige att vidkännas ständig rotering, det deraf följde, alt all fråga om hemmanens så beskaffade rotering komtne att förfalla, och dem i stället påföras extra rotering, då jemväl borde komma under öfvervägande, huruvida de förut vanliga utskrifningspenningarne skulle under fredstid, då effektiv rotering icke utgjordes, för hemmanen erläggas; men att, derest Rikets Ständer delade Kongl. Majits åsigt, i afseende å hemmanens skyldighet att utgöra ständig rotering, till bedömande borde förekomma, 0111 och i hvad mån desamma, till följd af deras svaga beskaffenhet och serskilda omständigheter, kunde beviljas lindring i roterings-besvärel; och har Kongl. Majt, med afseende å de för handen varande förhållanden samt i anseende dertill att tillförene, då fråga varit om hemmanens indelning till ständig rotering, det blifvit hemstiildt, alt sex hela hemman borde svara , för en rote, hvaremot i det upprättade voterings-verket ej blifvit beräknade mera än omkring 4 hela hemman för hvarje hel rote, föreslagit, icke allenast att de till och med för sistlidne år belöpande vakans-afgifler för ifrågavarande hemman måtte helt ecb hållet eflergifvas och således afsluifvas, eller, der de blifvit erlagde, 6 Staissamt Allm.