Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tit”lars meddelande undergräfver också Emhetsmyndigheten öfver underordnade, emellan de, genom titlars erhållande, blifva ”sina närmaste Förmäns jemnlikar eller möj”ligen förnämare än de, och deraf frestahle, att äfven i tjensten, vilja göra den ”jemnlikhet, eller de företräden, gällande, ”sorn de, i allmänna sammanlefnaden, åt”njuta. 1 samma nion, som redbarhet och ”förtjenst lida genom dessa Crediteller ”RepresentalivFullmagter, i samma raon fröhus fåfänga och lycksökeri derigenom.” ”Titlarne blifva en luxartikel den märi ”af god ton icke gerna kunna vara förutan; 6a Den ii Maji. ”och, ifrån tjenstcmannacorpsen, sprider sig ”samma tänkesätt till de öfriga medborga”re-classer. Således ser man närings-id”kare, både på landet och i städerna, eftersträfva embetsmanna-värdigbeter; och ”män, hvilka aldrig varit i Statens tjenst, ”eller aflagt ringaste prof på deras duglighet dertill, i ett steg erhålla Tromäns ”namn och heder, som mången Tjenste”man, till lön för sin hela lefnads användande i Rikets värf, icke ernår. I ett fattigt land, der medlen, att underhålla hö”ga värdigheter, äro få, måste detta prål, ”på redbarbetens bekostnad, vara ännu meta förderfligt.” Vidare har samma Riddersman yttrat: ”vår närvarande Regeringsform förbjuder väl ”icke Titlars meddelande; men anmärknings”värdt är emedlertid, att då RegeringsFor”men i 28 §. uttryckligen bemyndigar Ko”nungen att utnämna Embetsman, bemyndigas Konungen ingenstädes att gifva to”ma Titlar, hvilket aldrig lärer kunna antes annorlunda, än som ett afsteg från det ”regelrätta.” Så tänker och talar den, som har det Allmännas väl till föremål, och så skulle han ganska säkert tala äfven i den händelse han innehade ett sådant Embete, hvarifrån han, enligt 35 §. RegeringsFormen, kunde när som hälst entledigas.
Då Hr von Hartmansdorffs förslag i det aldra närmaste instämmer med det jag haft äran förut afgifva, så har jag naturligtvis ingenting emot att deruti instämma; men om jag fattade detsamma rätt, fordras deruti likväl efter min förmening någon ringare redactionsförändring. Det börjar sålunda: ”K. M. bestämmer för 5 år i sender hvilka läroböcker böra i folkskolorna inom hela Riket i hvarje ämne begagnas." Härvid skulle jag tro den förändring böra ske, att man säger: ”hvilka läroböcker böra så väl vid seminarierna som vid folkskolorna inom hela Riket i hvarje ämne begagnas;” och derjemte skulle jag äfven tro att del borde vara bestämdt utsatt, att jemväl för folkskolorna läroböcker böra finnas i de samma ämnen, hvaruti Den i3 F «l>iuui e. m. undervisning meddelas i seminarierna, emedan det måhända icke är så alldeles lämpligt alt begagna samma böcker. Kan det ske, kunna läroböckerné skrifvas med den skicklighet, att de äro lämpliga lor begge tillfällena, så är det naturligtvis så mycket bättre; men det kunde i alla händelser icke skada, att läroböckerna särskildt bestämdes, hvarigenom vore förutsatt att alla de ämnen, som här af Utsk:n äro uppgifna, borde i folkskolan föredragas. En talare liar visserligen ansett att det icke vore för mycket om man bibehöll och godkände Utskms förslag; men jag tror att man härvid icke blott bör afse hvad man sjelf anser ungefär varn önskligt oell nyttigt, utan äfven hvad som af allmogen anses såsom ett behof. Det är kändt, att ju mera man lärer, desto mera ser man huru mycket som fattas. Detta erfar troligen livar och en alla dagar, och det är äfven sannolikt, att om kännedom nu till en början vid examina ovillkorligen fordrades i de ämnen, som jag föreslagit, så skulle inom en icke alltför aflägsen framtid ett behof hos allmogens barn uppstå att äfven lära sig de öfriga sakerna, och man skulle då måhända kunna öka fordringarna.
Den, som vunnit genom underrätts och hofrätts enhälligt sammanstämmande beslut, synes, ifall detta är öfverensstämmande med det som högsta instantien uti ett fullkomligt likarladt mål förut meddelat, höra kunna vara förvissad, att hans sak är med lag och rättvisa öfverensstämmande. Men om nu högsta instantien, sådant oaktadt, i strid mot sitt förra beslut, kasserar de sammanstämmande domarne, hvad intryck skall en så beskaffad dom utöfva på den tappande? Var han öfvertygad att det af högsta instantien förut meddelade beslutet öfverensstämde 8 Lag-Utskottets Utlåtande N.-o 4. med klar lag, så mäste hail ju anse det senare vara stridande deremot. Han förlorar då all aktning för rättvisans handhafvande, emedan han saknar enhet och sammanhang uti lagskipningen, och emedan han finner den vara sådan, att den bereder en allmän osäkerhet för medborgares rättigheter. Vill man vara rätt uppriktig, så måste man ock tillstå, att denna osäkerhet numera gått ända derhän, att knappast någon sak finnes, huru enkel den ock må vara, der man kan på förhand säga, huru beskaffad utgången skal! blifva, i händelse rättegång derom uppstår. Om den rättsökande rådfrågar någon samvetsgrann domare eller sakförare, så kan denne väl upplysa, hvad han anser klar lag derom stadga, men han måste dock nästan alltid tillägga, att utgången likväl ej kan med säkerhet på förhand beräknas, emedan den ofta är beroende deraf, huruvida i högsta instantien den ene eller andra ledamoten kommer att deltaga i beslutet; och då detta således ej sällan bestämmes af slumpen, betraktas rättstvister af mången såsom ett spel, hvars utgång beror på den större eller mindre lycka, som de deruti deltagande af den nyckfulla gudinnan för tillfället kunna påräkna. Med visshet torde det derföre kunna antagas, att mer än en, af det sätt, hvarpå lagskipningen handhafves, dertill uppmuntrad, och förlitande sig på sin lyckliga stjerna, fullföljer påståenden, om hvilkas lagstridighet han sjelf är öfverlygad.
I 7- 4 och 2 §§ af denna lag skola intagas i det plakat som till följe af 44 § af lagen den 47 Aug. 484S i hvarje bränneri skall vara anslaget.» Hvilket Wi antagit etc. etc. Haga slott den 44 Augusti 4854. t OSCAR. Fredr. Dne. Schou boe. Norska Lagen angående Br dmins försäljning och utskänkande. 427 Lag, angående Bränvins försäljning och utskänkande. Wi OSCAR etc. etc. 1 »Bränvinsbrännare må hvarken i städer eller på landet afyttra det af dem tillverkade bränvin i mindre parti än 40 potter' och är det dem ej tillåtet, ej ens i större partier att sälja bränvin genom kringresande å landet. I städerna tilldelas rättighet, så väl att sälja bränvin i mindre parti än 40 potter, som ock att utskänka det, genom särskilda burskapsbref, vid hvilkas utfärdande i afseende på lösen och stämpladt papper förhålles i öfverensstämmelse med 28 ji i handelslagen af den 28 Aug. 4842. DesSa bref medföra ock rättighet att utsälja bränvin i större partier än 40 potter; men deremot må ingen annan näring, till hvars utöfvande burskap måste vinnas, dermed förenas, med undantag af destination af färdigt bränvin. I de burskapsbref, som utfärdas på försäljning och utskänkande af bränvin, så väl som i de anteckningar å burskapsbref, som, omnämnas i 5 §, utsattes, att den genom dokumentet garanterade rättighet endast äger bestånd, intill dess annorlunda genom lag varder stadgadt. På iner än ett ställe får ingen hafva försäljning eller utskänkning af bränvin. I 5- Handlande i städerne, som, före denna lags allmängörande, hafva burskap, eller tillstånd att försälja bränvin, skola, utan afseende på bestämmelserne i föregående Svara berättigade, att med bibehållande af deras öfriga handelsrättighet, utsälja bränvin i mindre partier än 40 potter; -deremot hafva do ingen utsdiänkningsrätt, så vida ej sådan gobom denna lags allmängörande dem tillkommer.
Nu ifrågavarande fältförskansningar skulle på sin höjd kunna betraktas som en, i fronten af den fästning, hvilken pä operätions-linien ät Jemtland sannolikt kommer att med tiden anläggas, långt framskjuten kedja af detacherade skansar. Mitt förslag går ut på att skaffa stödjepunkter åt det rörliga försvaret i Norrland, hvilket, vid ett blifvande krig, med all säkerhet kommer att öfvertagas af de Norrländske skarpskyttarne, hvilka förbundit sig att gemensamt försvara hvarandras hemtrakter. Vid ett sådant försvar af den egna härden torde de frivillige skarpskyttekorpserna komma att blifva af den aldrastörsta nytta, icke minst derföre att, genom deras öfvertagande af lokalförsvaret, den reguliära arméen kan få användas på andra vigtiga punkter, der det är nödvändigt att hafva en större styrka samlad. Staden Sundsvall med närmaste trakten deromkring torde, exempelvis, till IS4 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 58. sitt försvar kunna disponera en styrka af frivilliga försvarare, uppgående till 8C0 man, och Hudiksvall 4 till 500 man. Ifrågavarande skansar skulle också tjena till skydd för de sfängsellinier, vare sig af minor eller timmerflottor, som vid ett utbrytande krig torde böra läggas i inloppen till de hamnar, hvilka skola skyddas, äfvensom att förekomma eller åtminstone försvåra upprepandet af iiendtliga landstigningar med en hand full manskap, hvilka landstigningar, utan att möta motstånd, sä ofta förekommit på kusterna af Östersjön. Det lefver ännu i friskt minne huru, under sednaste kriget mellan Vestmagterna och Ryssland, båtar med endast ett dussin elier tjugotal Engelman i, rodde in i de Finska hamnarna samt brände och härjade, och hvad den norrländska kusten beträffar, så behöfver jag endast erinra om följande data och fakta. Ar 1714 i September brändes Umeå stad; » 1716 plundrades kusten kring Östhammar och Öregrund; » 1719 uppbrändes Norrtelje och kusten deromkring härjades; » 1720, i slutet af Juli månad, sköflades trakten omkring
Genom stadgande, att Banken ej må utgifva sedlar till större belopp, än som fullt motsvaras af Banken tillhörig eller der nedsatt valuta, undanrödjes helt och hållet den våda, som är oskiljaktig från utgifvandet af sedlar utöfver metallisk valuta. Och dä det jemväl blifvit, föreskrilvit, att den metalliska valutan alltid .skall bibehållas vid det belopp af minst Tio millioner R:dr R:mt, som hittills visat sig tillräckligt för rörelsens upprätthållande, synes någon annan anmärkning mot förslaget icke kunna göras, än att Banken icke blifvit försäkrad om utvägar att. under alla förhållanden, kunna fullgöra sistberörde föreskrift. Denna anmärkning har jag trott böra undanrödjas och liar fördenskull föreslagit, att Riksbanken skall 132 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 69. erhålla 10 millioner i sådana tillgångar, soia kunna sätta den i tillfälle att vid det stadgade beloppet uppehålla de sedlar, som skola gälla såsom laggildt betalningsmedel. I sammanhang dermed har jag ock föreslagit sådana åtgärder, som för Bankens oberoende i denna del af dess verksamhet funnits nödige. För att vid Bankrörelsens bedrifvande tillgodogöra den enskilda verksamheten, erbjuda sig väl flera utvägar, men af grunder, som innefattas i Finans-kommittéens betänkande, sä väl sorn ock i de särskilda motiver, jag bifogat mitt förslag, torde det för närvarande lämpligaste sättet vara framstäldt i Kommitterades förslag, att Rikets Ständer förena sig med enskilde för bildande af en Bank, som eger nog styrka att öfvertaga Riksbankens nuvarande lånerörelse och att understödja näringarne. Dä det dock icke kan vara fördelaktigt, att denna Bank blifver af den omfattning, att den icke allenast kan, utan lör sitt sjelfbestånd jemväl måste söka att ned hålla andre Bankinrättnigar, har jag något minskat det belopp, sorn efter förslaget skulle utgöra Bankens grundfond. Då den sålunda föreslagna Allmänna Svenska Banken skulle underkastas en lagstiftning, som komme att bero af Kongl. Maj:ts samt Rikets Ständers gemensamma samtycke, skall ock den Rikets
December 1799, angående bortarreiulering af kungsgårdar, inhemtades, det oskattlagde torps egor icke skulle bland gårdens öppna åkerjord beräknas till årlig spanmåls-afgift, utan att ersättning för dem ansåges inbegripen under det i öfrigt erbjudna förhöjda arrendebeloppet, hvarmed Kongl, brefvet den 1 December 1807, kungjordt genom Kongl. Krigsoch Kammar-kollegiernes cirkulär den 8 Februari 1808, i fråga om arrenden af militice-boställen, jemväl öfverensstämde, utan annat undantag än för sådane torp, hvilka bestodo af odalegor och ej blifvit af gårdens mark upptagne; att det utlåtande, landtmätaren Rosell med gode män vid undersökning den 10 December 1841 afgifvit och hvaruti krono - 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N-o 171. ombudet med sia underskrift deltagit, innefattade det på lokal-förhållanden grundade omdöme, alt oskattlagde torplägenheterne Rydjan, Hultängen, Bjrgget, Skatetorp, Fallet, Roten, Ekeskogen, Dalen, Dolman, Anderstorp, Perstorp, Håilshagen och Strandängen voro upptagne på säteriet Bodas skogsoch utmark; fördenskull och enär hvad det för Erasmi utfärdade arrende-kontrakt innehölle, rörande torplägenheternas intagande i egendomens jordrymd, icke finge förringa verkan af nyss åberopade, till efterrättelse för så beskaffade afhandlingar gällande laga stadgar, förklarades Erasmi berättigad alt på det i samma kontrakt för Boda egendom utsatte årliga arrende 184 tunnor 16 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, tillgodonjuta det afdrag, som, efter beräkning af | lunna för hvarje geometriskt tunland, svarade emot årliga arrendeafgiften icke allenast af trädgårdsoch kålgårdsjord vid Boda säteri, med underlydande tå- och rörshemmanen Pälsalorp N:o 2, Lilla Pälsatorp N:o 3, Haraldstorp N:o 4, Fetebacken N:o 5 och Fiskaretorpet N:o 6 samt torpet Herrängen, utan äfven för både trädoch kålgårdar och öppna åkerjorden vid ofvanomförmälde oskattlagde ^torplägenheter, hvilkas så beskaffade egor utgjorde, enligt 1837 års beskrifning, trettiosju tunland ett kappland, hvaremot arealen af trädgårdsoch kålgårdsjorden vid Boda och nyssnämnde hemman och torpet Herrängen, såsom ej serskild uträknad, icke kunde bestämmas, utan skulle af landtmätare, i vederbörandes närvaro, behörigen utredas för det sålunda beslutade afdrag på arrendet; att, vidkommande sedermera det af Erasmi anmärkte förhållande med den lill hemmanet Haraldstorp hörande ega, Råsen kallad och uti 1837 års beskrifning intagen bland detta hemmans öppna åkerjord, så funne harads-rätten af 1839 års landtmätare-protokoll,
Förhöjning af Riksg.contcs creditiv pä Banken kan emedlertid svårligen beviljas, i anseende till skäl, som med Bankens ställning äga sammanhang. Alerkallelsen af beslutet, att de för tillfälliga statsutgifter anvisade tillgångar skola, intilldess utgifterna förefalla, göras räntebärande och hållas allmänna rörelsen tillhanda, kan visserligen, i afseende på hädanefter inflytande medel verkställas, ehuru en dylik återkallelse kommer att medföra en kännbar minskning lili ej mindre Riksg.contis ränteinkomster, än det nu circulerande rörelsecapitalet; men hvad de redan förräntade tillgångarne beträffar, så kan åtminstone den delen deraf, som är nedlagd i Arméens Pensionscassas och Hypotheksinrältningärnes obligationer, icke, utan äfventyr för betydliga ca p i t al förl usler, nu genast på en gång indragas. Till förskaffande af den ansenliga contanta behållning, som erfordras, i händelse Riksg.cont., vid nästa års början eller innan uppbörden ingått, skall kunna hålla Statscont. tillhanda den tillstyrkta credilivsumman samt ett chartas-sigillalieoch bränvinsafgifterna motsvarande belopp, torde följaktligen endast den återstående utvägen, eller upplåning af hvad härtill erfordras, kunna och böra begagnas. Härigenom kommer likväl att förorsakas ej allenast en betydlig ränteutgift, för hvars bestridande särskild tillgång måste anvisas, utan äfven en ytterligare för näringarne, särdeles under nuvar. förhållanden, högst menlig indragning af det utelöpande sedelmvntet. Så förhåller det sig med det väsendlligasle skälet, som skulle finnas i StatsUtskis utlåt., nemi. en besparing, som förslagets antagande skulle medföra. Vid närmare undersökning finner man, att, i stället för besparing, en ökad utgift skulle uppkomma. Härvid torde äfven vara på sitt ställe alt upplysa, att Regeringen gjort allt hvad som på den ankommer att förhindra det öfverskottsmedlen kunde komma alt ligga inne i Statscont. längre, än som behöfves. Under loppet af innevar. år har nemi.
Häremot anfördes af Doctor Wallin en så lydande reservation: »Om man, å ena sidan, med »sträng hänsyn till ordalagen, kan tyda den åberopade 4 § i Pre»sterskapets privilegier så, att inga utbyten eller i allmänhet ingen »rubbning får ske i ecklesiastikoch skolstaternas aflöniugsförmå»ner, sådane de befunnos 1723, då privilegierna utfärdades, anser »jag dock, å andra sidan, det ega skäl för sig att förstå nämnde § »på det sätt, att hvad i allmänhet till kyrkan och undervisnitigs»verken är anslaget, icke må derifrån ryckas. Att äfven denna »sednare tolkning ansetts riktig, bestyrkes af mångfaldiga exempel, »deribland må anföras skedda föreningar af prestgäll eller territo»rial-föräudringar dem emellan, klyfning af större pastorater, af»skiljande af kyrkoherde-emolumenler till aflöning af nya kapellans»befattningar, tid efter annan skedda omflyttningar af praebenden Z4fi Den 21 April f. in. »från en till en annan lärarebefattning vid universiteter oell gym»uasier m. m.» I denna reservation hade flera af Dtsk:ts ledamöter af Adeln oell PresteStåndet instämt; oell den deri uttalade tolkning förfäktades under diskussionen här på Riddarhuset af flera ledamöter, samt synes hafva vunnit Ii. St:rs godkännande. Om nian således kan antaga, att presternas privilegier icke lägga hinder i vägen för en reform af den större och mera genomgripande natur, som jag haft äran antyda; så mäste roan äfven erkänna, att önskligt varit, det frågan jemväl så blifvit uplättad i den Kongl. Proposm. Jag fruktar nemligen, att om det i samma Propos. nu framställda förslaget kommer att vinna verkställighet, den fullständigare reformen, — som, påkallad af sakens inre nödvändighet, en gång måste företagas, — endast blifvit derigenom ytterligare fördröjd cch upskjuten till en aflägsen oell obestämd framtid. Hr Adelborg, Anders Otto:
Societeten vara en föl jd af dels vidtagne strängare kustbevakningsanstalter, dels den på Eder Kongl. Majrts Nådiga befallning i Kongl. General-Tullstyrelsens Circulair den 20 Jnlii i83i gjorda tydligare bestämning af till införsel i Riket tillåtna oell förbudna Sidentyger; hvilka åtgärder skola verkat minskning i importen, och för de inhemska Fabrikanterne gjort det möjligt att, i molin af ökad och under loppet af år i83a jemväl till de Södra orterna i Riket utsträckt afsättning, öka (jvantiteten af sina tillverkningar. Bomullsoch Linne-Fabriks-rörelsen, hvilken, äfvensom Catiunstryckeri-handteringen, uppgifvits hafva varit i aftagande ifrån och med år 1827 till och med år 1829, till följd af tillåten vidsträcktare import af utländska Bomullstyger, har år i83o stigit genom tillverkning och förbrukning af åtskilliga slags nya tyger af bomull; och under åren i83t och i832 hafva dessa handteringar, enligt hvad Societeten^ genom deras Deputerade sjelfva vitsordat, gjort betydliga framsteg och lemnat tillfredsställande resultater, hvartill anledningarne anses vara den genom sednast förnyade Tull-Taxa inskränkta frihet till Bomullstygers införsel från utrikes orter, jemte ofvanberörde strängare kustbevaknings-anslalter. Silkes-Rederiernas, Stoft-Fabrikernas och Strum p-Fabrikernas uppgifna tillverknings minskning, som förestående specificationer utvisa, tillskrifva Rikarne införandet af utländska varor. Färgerierna förmälas hafva lidit i följd af den till antal minskade Klädes-tillverkningen vid Stadens Fabriker, och skola icke eller hafva någon fördel af Bomullstygs-fabrikationens utvidgande, emedan Fabrikanter» na sjelfva färga sitt gods; men yrket förmenas dock vara fortgående, i afseende på dess chemiskt vetenskapliga grunder. Engelska Läder-Garfveriernas bär i Staden stora framsteg, som tillverkningarnes betydliga tilltagande ådagalägger, hafva Idkarne sjelfva erkänt.
Raab visat att han i sin reservation har uppgifvit ett stadgande i 15 §, hvarigenom beskattningen skulle rättas efter pannans afverkningsförmåga, sä har man ju ingenting att befara. Jag anhåller följaktligen att R. o. Ad. ville utesluta förevarrde stadgande. Frih. Raab: Jag anser såsom en pligt att upptaga yttranden till besvarande, då de förråda någon obekantskap med tillverkningen. Jag får be Frih. Palmstjerna om förlåtelse att jag med hans gör mitt inträde. Frih. Palmstjerna har ansett det vara en fördel att hafva ett vidare ångrör, emedan man dä kunde fylla pannan så mycket mer. Delta vore förhållandet om del icke funnos någon begränsning pä längden, men dä längden af röret blir kort derigenom alt hatten med röret inberäknadt icke får innehålla mera än J af pannans rymd. Under detta förhållande är det alldeles likgiltigt om vidden af röret är 6 eller 8 tum, men det är också säkert att sedan denna rymd är gränsen, hvaröfver jag icke får gå i rymd, så kommer jag icke ett hårsmån längre för det att röret är långt, utan tvertom i fall jag är sä oförståndig och påfyller mera, sä går tillverkningen bestämdt långsammare. Detta är en sakkännedom som jag är så tvärsäker på, att jag icke kan underlåta att uppgifva den såsom ett bestämdt factum, och då således vidden af röret icke innebär den alkira minsta garanti, så inser jag icke hvarföre detta stadgande skall qvarstå. Frih. Palmstjerna: Hvad jag sade om kärlek till bränvinspannan var endast en replik på Hr von Harlmansdorffs yttrande om kärlek för bränvinspannan, hvilken känsla jag icke på något sätt vill låta drabba mig.
Hvad sluteligen den 4:de punkten beträffar, att Botehållare åtmindstone en månad förr än afmönstring sker, måtte blifva i tid underrättade om den förestående Båtsmans-marchen, för att kunna hålla Båtsmännen i beredskap till aftåg; så anser Utskottet detta vara ett commando-mål, hvaröfver, enligt Begeringsformens uttryckliga föreskrift, ensamt tillkommer Kongl. 3VIaj:t, att i Nåder förordna; hvilket likväl allt till Biksens Högloll. Ständers egen pröfning vördsammeligen öfverlernnas. Stockholm den 4. På Höglofl. Biddersk. På Högv. Prest-Stån» och Ad. Bedamöters dets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Bryn. Hesselgren. Pa Ben 7 Juiii 787, På Vallöf!, BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Ånd, Fredin, Nils Mänsson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos Höglofl. flldd. och Äd. den 7 Juli, Högvörd. Prest-StSndet den 7 _ Vällofl., Borgare-Ståndet den 10 _ Hederv. Bonde - Ståndet den 7 Vördsamt Memorial! Riksdags-Fullmägtigert Anders Larsson från Elfsborgs Län har uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet Memorial väckt fråga örn nödvändigheten af följande ändringar och rättelser uti Kongl.