Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Disconter, utan äfven förklarat, att rättigheten för hvar och en, att på tredje man genom anvisning öfverlåta den fordran, han hos annan kunde ega, vore lika naturligen grundad, som den, alt genom egne förbindelsers lifgifvande, under en eller annan form, begagna den credit, som andre kunna för honom hysa; äfvensom att sådane invisningars gångbarhet kunde medföra en allmän förmon, i det en efter behofvet jemkad tillökning i rörelse-capitalet derigenom blefve åstadkommen, och nödvändigheten, att i detta hänseende använda allmänna credit-anstaller förminskades; i enlighet med hvilka åsigtei’, som både varit och ännu vore allmänna opinionens i denna vigtiga fråga, 1823 års Ständer lill Kgl. Maj:t ingifvit ett ”förslag till stadga om invisningar, som emellan enskilde personer eller bolag inom Riket utställas.” Å denna underdåniga framställning hade Kongl. Majit likväl icke sedermera täckts lemna Nådigt afseende, utan qvarstod ännu 1818 års berörde Förordningar i deras fulla kraft; och de menliga verkningar, som häraf blifvit en följd, synnerligast lör de större näringarne i de proviucer, som äro mera aflägsne ifrån Hufvudsladen, och sålunda beröfvade tillfället att hastigt få sine penningeli 11 gångar disponible i mindre poster, voro alltför kända, för att behöfva ådagaläggas. Näringarnes oupphörliga utvidgning, under det den circulerande sedelstocken till beloppet var densamma, sorn förmänga år sedan, gjorde för närings-idkaren alldeles nödvändigt att, med begagnande af dess 6 Lag-UcskolUtS Belänkandu N.-o C 4- credit och anvisning på dess disponible tillgångar, förskaffa sig de rcsourcer till drifvande af sitt yrke, som Statens obetydliga sedelmassa icke förmådde lenina. Till följd häraf, och då 1823 års
Ty lika stor, som i Fredmans-dikterna, visar skalden sig visserligen icke i den under namnet ”Zions Högtid” utgifna samling af poetiska betraktelser öfver Söndags-Evangelierna, som till sin betydligare del skrefs under de sista åren af hans lefnad; ehuru många och sköna spår äfven detta verk, det nu i allmänhet orättvist bortglömda, bär af sin upphofsmans målande snille. Icke heller blef han ens såsom skämtare och humorist fullt densamme, när han företog sig att i ”Bacchi Tempel” – egentligen en parentation öfver dryckeskämpen Movitz – gifva ett arbete af episk framställning och vidd, eller att i ett och annat ”Divertissement” beträda den dramatiska banan. Väl kan i afseende på ”Bacchi Tempel” erinras, att dess form är blott en fortsättning af den, hvilken han i flertalet af de såkallade ”Bacchanaliska Ordens-Kapitels-Handlingarna” hade begagnat långt förut: men om ej torde kunna nekas, att formen redan der ofta är mindre gedigen än billigt, så måste ock erkännas, att detta fel ingalunda här blifvit afhjelpt genom dess ännu mera i stort bedrifna användning. ”Divertissementerna” låta sig rätt väl läsas, och uppfyllde tvifvelsutan för ögonblicket sin bestämmelse 30: men synbarligen äro de – beställdt arbete; och långt mera dramatiskt lif råder i de uppträden och samtal, som esomoftast förekomma i hans rent lyriska skildringar. Äfven i det 1781 utgifna förlustelse-bladet ”Hvad Behagas”, – en tidning för skämtets vänner och egnad blott åt roligheter 31, – framstår han mindre såsom skald än putsmakare; eller i allmänhet på ett fält, der Kexél fullkomligt kunde vara hans jemnlike. Också upphörde han dermed redan efter åttonde nummern. Öfverhufvud var han såsom skald endast så ofta fullt stor, som han fullständigt eller oinskränkt anlitade sin diktgåfvas musikaliska beståndsdel.
Skulle den byggnads-skyldige icke inom den förelagda tiden reparationseller byggnads-skyldigheten fullgöra, anmäle Prosten sådant skyndsammast bos Consistorium, som har att vidtaga de åtgärder, hvilka pröfvas nödige för säkerheten af Boställets och efterträdarens rätt, antingen medelst att låta, genom Konungens Befallningshafvandes Embets-åtgärd, bristerne blifva för Lego å den byggnads-skyldiges kostnad afhulpna, eller att hos den byggnads-skyldige sökes fullgod säkerhet för husröte-bristen. 6:0 Skulle, genom underlåtenhet af hvad sålunda stadgadt är, tillgång hos afträdare saknas tili husrote-brists gäldande, ansvare för skadan den, som genom försummelse varit vållande. Utskottet, som således tillstyrkt vissa förklaringar och tillägg till Kongl. Kungörelsen den 17 Mars 1824, rörande oeconomiska Besigtningar å EcclesiastiqueBoställen, ofverlemnar dock allt detta till Rikets Ilöglofl. Ständers egen upplysta pröfning. Stockholm don 28 Eanuarii 1829. Desv. och Oeeon. Utsk. Bct.dc. kV.o 44• 21 N:o 44- Utlåtande, i anledning af vackt fråga om rättighet för enskilde jord-egare, Byalag och Städers Borgerskap, att, utan hittills brukliga omgångar, anlägga Begrafnings-platser. Välloflige Borgare-Ståndet har till detta Utskott remitterat ett af Herr Er. J. Gezelius till Ståndet ingifvet Memorial, hvaruti han fästat uppmärksamheten derå, alt, sedan Rikets folkmängd i senare tider vunnit en ansenlig tillväxt, och dödligheten i samma moa tilltagit, så hade de fordna Begrafnings-platserne bredvid Kyrkorne, eller de så kallade Kyrkogårdarne, blifvit allt mer och mer otillräcklige för inrymmandet utaf de aflidnes kroppar och likkistor, hvadan också tvister skola hafva uppstått på åtskilliga ställen, angående kyrkogårdarnes påfyllning med jordhvarf, eller deras utvidgande.
I hvarje al Stadens Sexton Brand-districter är, sedan år 1829, anskaffad ofch stationerad en mindre Slangspruta niet! åtta vattenämbar af läder, för att vid uppkommande eldsvåda inom Distrietet eller i dess närmaste grannskap straxt utgå, hvaribland en serveras af Stadens Mililairvakt vid Rådhuset, och en annan af serskildt arbetsfolk, samt de öfriga, sorn äro å Stadens Malmar fördelade hos vissa Borgerskapets Ledamöter, skola genom deras försorg till elden framföras och der sättas i verksamhet. Ytterligare äro sex dylika District-Sprutor under arbete, hvartill kostnaden bestås af Stadens Brandförsäkrings-Conloir; och komma desamma att, så snart de blifva färdiga, utdelas i de större districterne på enahanda sätt som de förra. Jemväl finnas 2 Pråm-Sprutor och 3 Reserv-Sprutor med service, samt 5 såkallade Vakt-Sprutor, bland hvilka 4 erhålla service af manskap från Högvakterne vid Kongl. Slottet, Gustaf Adolfs Torg, Artilleri-Gården och Södermalms-Torg, i närheten af hvilka ställen dess Sprutor alltid äro till hands, samt den 5:te af Stadens Militair-Compagnie, vid hvars Cassern den förvaras. Vid elds-tillfällen är äfven att tillgå en Bandförsäkrings-Contoiret tillhörig större Spruta med Tillbringare, hvarvid 123 Man af Ilandels-Classernes Betjening äro tjenstgörande; och för öfrigt finnas Slang-Sprutor och Släcbningsanstalter vid Banken, på Skeppsholmen, vid Artilleri-Gården och andra publika Byggnader, äfvensom i en och annan enskild persons Egendom; hvarförutan Staden äger en myckenhet Brand-segel samt annan gröfre och mindre Brandredskap.
Då och då framträngde till våra öron ljudet från hafssvallet. Vi följde nämligen öns vestkust norr ut. Mera kunde ej i natten iakttagas, och snart var hela sällskapet försänkt i djup sömn. Efter sju timmars raskt traf ankommo vi till en jernvägsstation och fortsatte nu med bantåg resan till Ceylons hufvudstad Colombo. Emedan det derstädes ej var något särskildt att se eller uträtta, fortsatte jag, utan att stanna, på jernvägen, som här viker af från kusten inåt landet till Kandy och andra orter. Snart blef nu landskapet allt ståtligare och ståtligare. Vi hade visserligen förut på flere ställen sett tropisk växtlighet, men om en sådan yppighet, som här slog ögat, hade vi ingen föreställning. Skada blott att menniskor kommit hit, röjt och planterat! På låglandet såg jag några kanelplantager. Ceylonisk Ett landtställe på Ceylon. kanel är mycket dyr; i Europa förbrukas nästan uteslutande billigare och sämre kanelsorter, hvilka komma från andra trakter, och de flesta plantager på Ceylon hafva blifvit nedlagda för många år sedan. Inom kort hade bantåget lemnat låglandet, och vi började stiga starkt uppåt. Det flacka kustlandet, der kokosträden förherskade, ombyttes i ett starkt kuperadt landskap; först kullar med mellanliggande stora, öppna dalar, snart allt högre sammanhängande berg med obetydligare, djupa, kittellika dalar eller öppna högslätter. I dalarne odlades vanligtvis ris. Kullar och bergsidor voro väl ursprungligen täckta af den yppigaste urskog, men numera äro alla sluttningar ända upp till bergspetsarne röjda och täckta med kaffeodlingar. Kaffebusken är visserligen ganska prydlig, men så glest växt att marken öfverallt skimrar igenom, och detta blir en eländig beklädnad för det yppiga Ceylon. Klockan två på middagen anlände vi till stationen Peradeniya, den närmaste till Kandy. I dess närhet ligger den berömda botaniska trädgården, och der hade jag att uppsöka trädgårdens superintendent, dr Thwaites. Den åldrige, ännu liflige och entusiastiske naturforskaren är ytterst intresserad för botanisk forskning och särdeles tillmötesgående mot alla som arbeta på detta område.
Då vi suttit tysta en stund, sade min mor långsamt och likasom för sig sjelf: — Om detta lyckas, så har jag i dag gjort ett streck, som skulle hedrat sjelfva Andrew. Nu ligger Paddy på ejderdun, insvept i siden och spetsar. Det är annat än att släpas omkring, dragen af en smutsig och utsvulten hund, och växa upp till en tiggare. — Men berätta mig nu alltsammans! Du lofvade mig det — bad jag enträget. — Ja, det är just det jag vill göra, ty om något hände mig eller jag skulle dö, innan Paddy hunnit växa upp, så är du den enda, som kan hafva fördel af denna hemlighet; men kom ihåg, att om gossen blir qvar der utan misstankar, om han uppfostras till lord Hawerfields son, så kunna vi aldrig, så länge föräldrarna lefva, eller för någon af dem yppa detta. Vi kunna deraf endast vinna förföljelse och straff; det är till Paddy ensamt vi kunna säga sanningen, och äfven för honom böra vi tiga, tills han en dag är herre till Aukwoodhouse och har tagit sitt arf i besittning. Du förstår väl detta? Du inser väl vigten häraf? Om vi prata i otid, om någon skulle misstänka hans börd, så är allt förloradt — tillade hon allvarsamt och med eftertryck, då jag satt tyst och häpen öfver hennes djerfhet och de möjliga följderna deraf. — Det var en lycklig händelse som förde mig hit — fortfor hon efter några minuters tankfullt uppehåll. — Jag gick genom parken, när jag kom ifrån byn, för att gå upp till slottet, då jag hastigt tätt vid sandgången får höra häftiga snyftningar och utrop. Det var på andra sidan, bakom några pilbuskar, som jag såg den der qvinnan kasta sig förtviflad ned bredvid en liten kullstjelpt vagn och en karl, som hade stigit ut i vattnet ända till knäet i dammen, vid hvars brädd de voro. Jag förstod genast, att barnet, som legat i vagnen, och hvars lilla mössa qvinnan funnit på gräset, fallit i dammen och drunknat, och gick fram, för att genom en naturligtvis onyttig hjelp förtjena ett par slantar.
hvilka fortfara att angripa blodkropparna, men ständigt bli tillbakaslagna och falla ned döda den ena efter den andra.) ser hur lifsbacillen segrar öfver hela linien. Å, känna ni inte er kraft och styrka växa vid denna syn? Är det inte härligt? För hvarje gång jag sett denna syn har mitt hjärta svällt af en obeskriflig sällhet. Men när jag vet att denna sköna, segerrika kamp pågår icke blott i denna lilla bloddroppe, som jag experiblod, nu, när jag vet, att den på fullt allvar är en Just så går det nu till i edra egna kroppar. Ni (Ursinnigt slagsmål mellan lifsbacillen och bakterierna, menterar med, men i så många människors lefvande kamp mellan lifvet och döden, då gripes jag af en sådan öfversvinnelig fröjd, att mina knän svikta under mig. Hvar är du, Vera, hvarför står du inte vid min sida? Har du någonsin drömt om att upplefva ett skönare ögonblick? 81 FJÄDRE AKTEN - VERA (med svag, bäfvande röst). Men se dock, Salvator, ser du inte! SALVATOR. du och tviflar. Ännu i denna stund af fullständig seger ängslas (Då alla de fientliga bakterierna äro döda, begynner lifs bacillen att slå omkring sig och angripa äfven de röda och dessa duka under.) hvita bloddropparna samt kroppens egna mikrober. Flera af VERA. af insprutningen, att den begynner angripa äfven de under. (Med ett skrik.) Vi äro förlorade! Ser du inte? Lifsbacillen är så starkt stimulerad röda och hvita blodkropparna. Ser du inte, de duka (Lifsbacillerna slå ursinnigt omkring sig och döda alla de andra, hvarefter de begynna att angripa hvarandra inbördes.) SALVATOR (stel af fasa). De förstöra sig själfva inbördes. falla ned döda. Ljuset bakom mikroskopet slocknar och man svimmade eller döende. Kejsaren faller tillbaka på sin stol, med gapande mun och slocknande ögon. Några af hofpersonalen störta fram till honom.) FLERA RÖSTER. Kejsaren dör! Vi dö allihop!
Nu var hon kall och återhållsam och den stund han befann sig uti deras familjekrets, var hon mest hela tiden upptagen af att med sin fader diskutera om de reparationer hon ansåg vara nödiga för att, som hon sade, göra parken mindre hemsk. Då han steg upp och tackade Lord Suffridge och Lucy för deras vänskapliga emottagande, yttrade Lucy, knappast seende på honom: Tack för de angenäma geografiska och historiska lektioner jag fått af er! När ni återkommer till England, hoppas jag ni ej glömmer bort detta ställe. Likna edra landsmän er, så måste de vara mycket intressanta! Ännu några artiga afskedsord och Oskar lemnade Abbey-Hall; då jerndörren slöts bakom honom, erfor han som en beklämning i hjertat; han tryckte det med handen: Lappri! sade han; hon älskar denne man; jag hoppas hon blir lycklig, hon förtjenar det väl. En engel är hon och en vacker engel dessutom. Se så, Oskar, kom ihåg din moders land! var stark, var icke en narr! Edvard Glithingham var på det högsta missnöjd med Lucys resa till Amerika; Lord Suffridge tycktes ej heller vara utan farhågor, men han lugnade sig sjelf med tanken att, då han nu gaf efter hennes önskan, skulle hon utan tvifvel gifva efter för hans, och han beslöt att tillsvidare ej mera tala om en sak, som han redan betraktade såsom afgjord. Lucy var strålande af glädje öfver att få resa till Amerika, detta förlofvade land för alla frihetsälskare, detta eldorado för alla drömmare om storhet. Fru Johns och Black, hvilka greto, då de voro ensamma, jublade ändock öfver att få se sin älskling slippa ut ur dessa trånga murar. Vi hafva annars på länge ingenting sagt om dem; de voro lika ömma tillsammans som förut, lika krökta af ålder, och Lucy tycktes nu som alltid höra dem litet till. Hon hade också för dem bibehållit sin förra vördnad och kärlek; de voro för henne icke tjenare utan goda rådgifvare och vänner; och de kände äfven den svåra ställning, hvaruti hon befann sig till sir Glithingham. Med Guds hjelp skall allt gå väl, brukade Black säga, om vi lefva tills Mylady återkommer.
Ständer täckas bifalla hvad sålunda blifvit föreslaget, torde RiksensHögl. Ständer äfven ,finna nödigt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det mätte Kongl. Maj ts och Rikets Kammar Coliegium samt Kammar» Rätt undfå Nådig Befallning, att vederbörande härom till efterrättelse och iakttagande förständiga. Hvilket Riksens Höglofl. Ständers bepröf» vande vördsamligen underställes. Stockholm d* 3 Juli 1815. Pä Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Gustaf Murray, 67. 68. På Och Ad. Ledamötfers vägnar Carl de Geer. Bandet. 5 3° Den 5 Juli. På Vållofl. BorgareStåndets Ledamöters vägpar Carl Fr. Landberg. På Hederv. BondeStåndets .Ledameters vagnar Jon Jonsson. C. Sylvan. Uppläst hos Samteliga Riks Ständen den 5 juli» Vördsamt Memorial! Under den 11 sistl. Maj, har Vällofl. Bor* gare-Ståndet, till Banco-Utskottets Utlåtande, remitterat Herr Grosshandlaren Fr. Åbergs, och Herr Bådmannen B. Bagges, för Uddevalla Stad gjorde framställning, att i anseende till Stadens, genom en olycklig vådeld iråkade svåra belägenhet, samt det betydande tillskott, som af invånarne, för publika Byggnadernas iståndsättande, infordras, de af dem, sorn dels redan uppfört, dels ännu fortfara med uppförande af Stenhus, måtte berättigas, att af Banken erhålla lån till hälften af Egendomens uppskattade värde, emot 4 procents interesse «*ch a procents årlig afbetalning på Capitalet. Det olycksöde, sorn öfvergått Uddevalla Stad, kan ej utan ömtdeltagande ibogkommas; men sedan Staden redan fcre detta, till lindring uti sin olycka, fatt af Banken uppbära det Lå« ne-biträde till dess fulla belopp, sorn tfer hegardt, finnér Banco-Utskottet ej anledning, ätt för berörde Stads invånare ru tillstyrka någon ytterligare förrnons-ratt till
Att hjelpa de olyckliga, understödja de fattiga, sköta de sjuka var något, som hon tidigt fick lära både genom undervisning och föredöme, och såg det ibland ut, som om hon sjelf, böjd som hon var för öfverdrifter, skulle få gå utan kläder, så frikostigt delade hon med sig af sina tillhörigheter. Hennes förnämsta nöje var emellertid att ströfva omkring i skogen antingen ensam eller åtföljd af sina stora hundar, för att få dikta och drömma och längta i fred. Med hvarje dag blef hennes hem kärare för henne och hon har ej ens bland Karpaternas stolta skönhet förglömt Rhen och dess vinklädda kullar. Man ser att prinsessan icke saknat de förutsättningar, som oftast väcka en slumrande skaldeförmåga. Men härtill kom mycket annat. För att, om möjligt, i andra luftstreck söka helsa, företog den furstliga familjen åtskilliga resor, som åstadkommo ett afbrott i prinsessan Elisabeths enformiga lif. Likväl hade hon aldrig sett stora verlden, förr än hon vid femton års ålder kom till hofvet i Berlin, der hon vistades någon tid. Här råkade hon ut för ett litet äfventyr, i och för sig högst obetydligt, men genom senare följande tilldragelser ganska egendomligt. Med sin vanliga liflighet sprang hon en dag utför trappan, halkade och skulle hafva rullat utför hela trappan, om ej en herre, som just kom upp för den samma, tagit emot henne i sina armar. Denne herre var en ung prins, Carl af Hohenzollern, blifvande konung af Rumänien och blifvande make till den lilla lifliga prinsessan sjelf, ehuru ingen då kunde ana hvarken det ena eller det andra. Namn och adress torde alltid noga angifvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas. År 1 8 6 2 dog ändtligen den lille martyren, prins Otto, och ett år senare prinsessans kä- raste väninna, Marie v. Bibra. För att skingra hennes sorg ansågo föräldrarna lämpligt att låta Elisabeth begifva sig ut på resor i sällskap med den spirituela ryska storfurstinnan Helena, hennes tant. Detta bidrog i hög grad till hennes utveckling.
Riksgälden skall sålunda förvaltas: a) Till Rikets Ständers Bank aflemnas 3 millioner Obligationer. b') I mån af möjligheten, att till pari försälja de öfriga 2 millioner skola de i RiksgäldsContoiret utbjudas. c) De derföre erhållne medel insättas på Depositions Räkningen i Banken, för att sedermera derå utanordnas till de behof, Rikets Ständer fastställt. Den ii December f. m. 127 §• Den uppsägbara Riksgälden skall sålunda förvaltas, att: a) Obligationer skola/ i mån af det belopp, som för månaden anses behöfligt, utbjudas i RiksgäldsContoiret, den första Onsdagen eller Lördagen i månaden, som ej är helgedag. F) De uppsagde Obligationerne inberäknas i beloppet. c) Hvad ej till pari-cours af de 2 millionerne ouppsägbara Obligationer kan försäljas, inberäknas äfven deruti, såvida sådant till de påräknade utgifternes bestridande anses nödigt. §. 14. I den mån RiksgäldsContoirets Styrelse skulle finna, att Contoirets contanta tillgångar i Banken betydligt öfverskjuta beliofvet, skall uppsägning af 3procentslånet ske, äfvensom upplåningen i motsatt fall ombesörjes; och skall den behållning i Banken, som Rikets Ständer anse nödig att för RiksgäldsContoirets Räkning underhålla, vid hvarje Riksdag fastställas. Intill nästa Riksdag anses den böra fastställas till 5oo,000 R:dr; hvarföre Ftillmägtige äga, att derefter månadtligen lämpa 3 procentsupplåningen. Den ii December f. ra. §• i5. Hvad för hvarje år beflnnes öfrigt å den RiksgäldsContoiret tillslague andel af förra årets Bancovinst, sedan löpande årets ränta och afbetalningar å Riksgälden äro gjorde, skall utassigneras och insättas på Bankens Upplåningsrakning å 2 procent, för att dymedelst minska utgifterne för Riksgälden. Och skola Rikets .Ständer vid hvarje Riksdag om dessa medels användande serskildt förordna. §. .6.
BondeStåndets eget bepröfvande ankomma, om nyttan af de omförmäldte extracternes uppgörande, derom Utskottet redan gifvit sin tanka till* Jtänna, må motsvara den derföre erforderliga kostnad* Sluteligen Uv det inom Hederv, Bonde» Ståndet yrkadt, ’’att, som den olaglighet icke sällan skall inträffat, att skulder till Discont* Verket utmätas, utan att originalskuldsedeln presenterades, hvilket, efter hvad offentliga geier bevisade, vore ganska farligt för Gähle' närén5 Utskottet alltså vilie föreslå afhjelpandet af ett sådant ofog, och derom med Bag» Utskottet öfverlägga; äfvensom att, då Di* $contDirectionen skulle neka lån åt cautionister för en låntagare, under dea tid utsökning för bristande inbetalning emot denne sednare egde rum, den ordning borde vidtagas, att när löftesman med vederbörande Executionsraans bevis styrkte, det ingen brist hos den lagsök$S y9Jf. att befara, deras för honom ingång»® Banco Ijfsiötttts Betänianden; borgen icke skulle verks emot deras lånerättighet. ” *' Hvad förra delen häraf angar, får Utskottet erinra, att da Gäldenären redan vid lagsökningen erkänt skuldens rigtighet samt utslaget, hvarigenom betalningsskyldigheten ho. noin ålägges, åter grundar sig på detta erkännande, och på den ifrån Discont Verket hos Executorn företedde bestyrkte afskrift af Original Skuldebrefvet, åtgärden att vid utmätningen presentera sistnämnde handling, är öfverflödig, så vida icke meningen vore, att Gäl. denären då borde förbindelsen återfå; men då eådant icke kan ske af den orsak, att hvar och en Gäldenär uti det till Discont Verket utgifne reversal förbundit sig, att ovilkorligen genom insättning i Rikets Ständers Banque, och
Apparat, Ridderskapet och Adeln måtte återförvisa Memorialet till Utskottet, så att Volerings-propositionerne må blifva uppställde på sådant sätt, att den, som röstar Ja, ger det största, och den, som röstar Nej, det lägsta anslaget. Grefve von Schwerin j Fredrik Bogislaus: StatsUtskottet har tagit för afgjordt, att, då Ridderskapet oell Adeln i lön och taffelpenningar fördelat det underhåll, som Den 16 O c t obe r f. m. 355 blifvit anslaget åt StatsRåden och StalsSecreterarne, Ridderskapéts och Adelns mejling äfven varit att på samma sätt fördela hvad sorn blifvit anslaget At de båda StatsMinistrarne, ehuru sådant icke står i Protocollsutdraget. Utskottet har ej föreslagit några propositioner i den frågan; de hade blifvit 8 eller <) lill antalet. Utskottet har trott, alt det först borde inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida den var, alt inga taffelpenningar skulle beräknas. Hvad det beträffar, att BondeStåndets tanka ej blifvit i Voteringspropositionen införd, så har Utskottet trott, att då 3 Stånd beviljat tillökning, borde detta beslut antagas såsom grund för propositionen; vid propositionernas uppställande har Utskottet trott sig böra utgå från den lägsta summan, såsom närmast den, som af Utskottet blifvit föreslagen; så har tillgått i alla tider. Då i öfrigt Memorialet blir tryckt, innan votering företages, är väl att förmoda, att hvad Nej betyder, och Ja betyder, på den tiden må kunna inläras. Jag underställer, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida den är: att en del af StatsMinistrarnes underhåll må anses såsom taffelpenningar. Hvad Galvaniska Apparatet angår, så fordras, för att upptaga det, tre Stånds beslut. BondeStåndet bar afslagit allt. Jag förmodar att, då an45 H. 2.3 *' 356