Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom allmän grund har bemälde Comité antagit, att inqvarteringsrält endast tillkomme garnisonen, af hvilken vakt och vård inom hufvudstaden besörjes; Comitéen har ock i det underdåniga förslaget till garnisonerande trupper härstädes blott hänfört ”Svea Lif-Garde, Lif-Gardet till Häst, Andra Lif-Gardet, Svea Artilleri-Regemente, Ingenieur-Corpsen samt Stadens Militär-Corps,’' ehuru Comileen, med afseende å nu förevarande förhållanden, ansett sig i denna del böra hemställa Ivänne alternativ, af hvilka det ena derjemte innehåller, att, intilldess annorlunda derom förordnas, inqvartering af staden kommer att utgöras jemväl för Lif-Bevärings-Regementet, General-Adjutants-Expeditionen för Armeen, Topografiska Corpsen och Artilleri-Staben; hvaremot så väl Inqvarterings-Commissionen, sorn stadens inqvarterings-gifvare bestridt ali sådan inqvartering, icke blott för sistnämnde Corpser och Stater, utan oek för Ingenieur -Corpsen; och har bemälde Comité för öfrigt i underdånighet anhållit, att Svea Arti 1 leri-Regemente måtte i Nåder beredas den förmon att, lika med öfrige härvarande Garnisons-Regementen, komma i åtnjutande af easerner på Statens bekostnad, på det stadens inqvarterings-gifvare såmedelst må befrias från ea till berörde Regemente utgående ökad Inqvarterings-ersättning,. 38 Staissaint Allm. Bes v.- och Ekon.-Ul skottens Betänkande, N.-o 2.
Stånd ville från denna skiljaktighet afstå; men om denna framställning icke vinner afseende, så, enär ändamålet med uteslutningen synes vara, att, då hittills underrubriken saltade och rä införtullats alla saltade hudar, ehvad de varit saltade torra eller saltade rå, endast sistnämnde slag hädanefter skulle komma att mot den för ifrågavarande rubrik bestämda lägre tull införas, men de torrsaltade hudarne åter vidkännas den för rubriken oberedda, torra stadgade högre införselsafgift, lärer frågan, såsom af beskaffenhet att ega inflytande på tullintradens belopp, ej kunna afgöras annorlunda, än. genom omröstning, i hvilket afseende Utskottet föreslår en så lydande voterings-proposition: 59:o. Den, som bifaller att, på sätt Utskottet föreslagit, den senare af af de vid artikeln Hudar och Skinn, som ej himna inbegripas under pelsverk> förekommande rubriken bör lyda saltade och rå, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer lydelsen af denna rubrik att blifva saltade, rä Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva gillat Utskottets hemställan, att Hängslen måtte, i stället för nuvarande förin 11- ningssätt efter uppskattningsvärde med 33* procent införselsafgift, förtullas dussinvis med stadgadt värde af 6 R:dr och 2 R:dr införselsafgift dussinet; hvaremot Ridderskapet och Adeln vidblifvit de nu gällande bestämmelserna för denna artikel.
Att beslutet om skrifvelsen var tillkonstlad, eger man ingen rätt att säga, ty pluraliteten, den må vara större eller mindre, måste respekteras, och det vore för giltigheten af besluts fattande serdeles farligt proklamera den grundsats, att ett beslut, äfven om det strider mot föregående Ständers, skulle ega mindre kraft derföre att majoriteten vore tillfällig eller ringa — och tillfällig får ingen majoritet anses, som tillkommit under grundlagsenliga former. Handelstraktaten har af Hr Frih. Klinckowström till alla sina detaljer blifvit så grundligt skärskådad, att derom för mig nu ingenting hufvudsakligen står att tillägga. Jag har dessutom i min, vid nu föredragna Betänk, fogade, reservation framhållit mina åsigter om densamma och sökt visa hvad effekt som denna traktat i framtiden kommer att utöfva ej mindre på vår industri än ock på vår sedlighet och våra statsinkomster. Hvad sjöfartstraktaten åter angår, borde den i och för sig icke vara annat än nyttig, men äfven här förekommer den an märkningen, hvilken är af särdeles vigt att beakta, att, ehuru den blifvit så att säga köpt med handelstraktaten, hvilken lemnar Frankrike så stora och väsendtliga fördelar för afsättningen af dess industrialster, så har i sjöfartstraktaten Sverige icke vunnit den reciprocitet, som bort gent emot Frankrike komma förstnämnde land till del. Man ser ock af så väl K. Mits Propos. som Utskits Utlåt., att denna reciprocitet varit det mål, som framfarna regeringar sökt vinna, då de velat med Frankrike afsluta sjöfartsfördrag till förmån för Svenska flaggan, men att de heldre försakat detta önskvärda mål, än att köpa det med så stora och väsendtliga uppoffringar. — Nu hafva dock dessa uppoffringar af nuvarande regering blifvit medgifna, men barva vi derföre vunnit reciprocitet? Nej visst icke.
Under hela den tid, Warnstedt, med märkbar själfbelåtenhet, excellerat som undervisare i det enda ämne, han verkligen behärskar, ha Struensees blickar icke vikit från den unga damen med de vemodiga blåa ögonen, som spegla en ömtålig och brådmogen själ. Hennes ansikte är eljes lifligt, ögonbrynen höjas och sänkas nervöst, liksom vingar i flykt, och leendet omkring den känsliga munnen skiftar ständigt – Hvad tänker ni på, käre vän! hviskar Warnstedt gäckande. – Den oförställda beundran, hvarmed ni fixerar en viss dam, har redan väckt uppmärksamhet! Jag fruktar att bli komprometterad och anser klokast att retirera. För öfrigt börjar spektaklet strax. Han gör min af att draga sig tillbaka, men Struensee håller honom kvar: – Ni får icke gå, innan ni gett mig ett råd. Jag önskar göra den nämnda damens bekantskap. Hur skall det ske? – Det är alltså ingenting mindre än Coup de foudre! – Warnstedt småler ironiskt. – Vänta! Jag har en idé. Då ni just nyss blifvit ett slags illegitimt etatsråd och på sätt och vis hör till hofkretsen, bör ni också uppvakta änkedrottning Julianes öfverhofmästare. Lämna det öfriga åt grefvinnan Moltke och Försynen! Au revoir! Glöm icke, att ni är befalld till kungen efter spektaklets slut! Nu ligger vinterns mörker och köld fjärran, i dag är det den första varma vårdagen. Lifläkaren Struensee kommer i sakta mak ridande öfver Vesterbro, käck i sadeln, med värdighet i sin hållning, följd på vördnadsfullt afstånd af en lakej i livré. Hästarnas mundering förråder, att de tillhöra det kungliga stallet. Utanför Vesterport mötas två alléer, af hvilka den ena drager sig mot sydväst, närmare Kalleboestrand, till Söndermarken, den andra rakt västerut förbi den lilla S:t Jörgensdammen till Friedrichsbergs kapell och slott. Tillsammans inrama de med dubbla trädkronor en trekantig äng, som sträcker sig ända fram till slottsparken. Struensee slår in på vägen till höger och rider långsamt fram under de ljusgröna almkronorna.
Län och Olof Olsson. — Herr Flack, Fhilip, anförde: 1:mo att om och när förbud af Brän vinsbränningen kunde komma i fråga, borda först Kronobrännerierna-s tillverkning inställas; och i händelse Kongl. Allmänna MagazinsDirection afgåfve det yttrande, alt denna inställning ej vore tillräcklig, då borde Städernas Bränvinsrätt upphöra, innan förbudet sträckte sig till Rikets Jordbrukare på landet: 2:do Att personalen af Mantalsskrifne personer i Städerna för en viss pahnerymd borde ökas, så att, till exempel, 120 sådane erfordrades för tilllåtelsen af en 50 kannors panna, och så vidare uti gifvet förhållande. Med detta yttrande instämde Herr Prosten Hagberg. — : Herr Prosten Säve aflemnade ett skrifteligt anförande, så lydande: "Förenande mig med Höglofl. Utskottet i antagande af förra BränvinsFörfattningens Hnfvudgrunder, önskar och föreslår jag i ödmjukhet endast ändring i de 2:ne puncterna, angående den större Pannerymden utöfver 50 kannor samt rörande bibehållandet af krogarna, och jag anhåller ödmjukast att härutinnan få anföra mina tankar och skäl. Rikets Ständer hafva funnit skäligt, att upprätta och stadga en allmän frihet i Husbehofsbränvinsbränning, för det olyckligtvis *54 JSesit. och Ekon. TJtsk. Betänk a>ileiit nödigt blifna bränvinsbehofvet för menniskor, samt för Hushåilningsnyttan af dranken för Ladugården. När denna Husbehofsbränning är frigifven och dessa åsyftade ändamål vunne, så lärer af den förnuftige medborgaren och Hushållaren ej mera fordras* och det å* terstår utan tvifvel pligten, att tillse, att denna bränningsfrihet ej ntå missbrukas, antingen genom för stark tillverkning till beredande af Spannemåls dyrhet, eller brist för i synnerhet dfen fattigare delen af menigheten, eller genom ett sjelfsvåldigt sjelfva varans nyttjande, till skada för sederna.
Om den ledamot, som föranledt denna discussion, på något sätt hade motsatt sig borttagandet ur Protocollet af de anmärkte uttrycken, och ihärdigt förklarat, att hans yttrande var till följd af 270 Den 19 Februari i f. m. hans egen öfvertygelse, i stället att lian nu sjelf erkänt sitt misstag i cle ord han begagnat, och yttrat, att hans mening aldrig varit den man velat påbörda honom, sa skulle äfven jag förena mig 0111 Friherre Lagerbjelkes förslag; ty man skulle då möjligtvis hafva kunnat misstänkt någon plan att, genom uttrycket af den enskilda öfver ty gelsen , söka verka på opinionen, i fall icke, såsom jag är öfvertygad, nationens känslor i förevarande hänseende vore fullkomligt eniga. Men då denne, ledamot 1111 till Protocollet sjelf förklarat sina ord, och Ridderskapet och Adelil sökt aflägsna all annan tolkning deraf genom beslutet att låta discussionen' i Protocollet qvarstå, hemställer jag till Friherre Lagerbjelke sjelf, om det väl kan anses lämpligt att med en adress och deputation besvära Konungen om en sak, som måste förefalla honom ganska ringa. Ty huru ofta händer det icke, bland millioner undersåtare, att någon lacherar ett yttrande, som i uttrycket kan innebära något klandervärdt; men jag tror, alt fordna exempel visa, huru beställsamheten i sådant hänseende blifvit afvisad, och jag är öfvertygad, att vår nuvarande Konung ej heller lägger större vigt derpå. Då vi alla en gång svurit trooch huldhetseden, lärer det med säkerhet finnas, att ett af enskild man fäldt yttrande ej kan hafva någon påföljd. Jag begriper icke, b vårföre en rad uti en tidning, som författaren sjelf förklarat icke vara Den 19 Februari.i f. m. skrifven i den mening, man deraf velat draga , skulle vålla till dylika åtgärder, sorn endast leda derhän, att gifva ämnet en autlienticitet äfven hos utländningen, som aldrig kommit i fråga, om saken fått förfalla.
Äfvensom Utskottet slutligen, i anledning af Herr Linderholms yrkande, att hvarje Discontens Gäldenär må ega , att, å hvilken söknedag det finnes för honom tjenligt, till Discont-Contoret inlemna bevis öfver i Banken insatta medel och räkna sig insättningen till godo från den dag han densamma verkställt, anser sig böra erinra, dels att denna rättighet redan är medgifven i afseende på de lån, som till fullo inbetalas, och DiscontContoret, enligt Directionens tilikännagifvande, för sådant ändamål öppet alla söknedags-förmiddagsr, då de inlösta reversalen återfås emot Bancoattest å Capitalsumman och contant liqvid af derå tilläfventyrs upplupen ränta; dels att, ehuru omsättningar endast å en viss dag i veckan, som nu mera är Thorsdagen, föredragas och pröfvas hos samfälda Directionen, det likväl, enär, enligt hvad allmänt blifvit lillkännagifvet, omsättnings-reversalen med bifogad attest å afbetalning och ränta dessförinnan vid Discont-Contoret emoltagas, från och med Lördagen till och med Tisdags-eftermiddagen, samt de genom omsättning infriade lånereversalen följande Fredag och Lördag i Contoret återbekommas, icke rättvisligen kan bestridas, att Allmänhetens beqvämlighet äfven i denna del, så vidt sig göra låter, i förening med nödig ordning och säkerhet för Verket, redan är behörigen afsedd, dels och att ränta å den större eller mindre del af ett Discontlån, som i Banken insattes, aldrig beräknas längre än till attestens datum, (så vida nemligen attesten inom den föreskrifna tiden af i4 dagar hos Discontverket presenteras,) men att, då återstoden af lånet icke kan anses betald förr, än omsättningen, efter hos Directionen föregången pröfning, varder beviljad, blifver deraf en naturlig följd, att räntan å denna återstod måste beräknas till omsättnings-dagen. Och får Utskottet, på desse förenade skäl, tillstyrka, att Herr Linderholms ifrågavarande motion må förfalla. En Ledamots serskilda mening bifogas.
På gator och torg sina tankar predika Ja, högre än I, denna kyrkans rening; Men mellan tanke och handling, min vän, Det ligger ett svalg! Och konungens mening, Den var: att gifva åt Svenske män Frihet att döma i andliga ting; Men gåfvan stötte man med otack tillbaka; Man vill ej ha frihet! Nej, rundt omkring Man lyfter vapnen och vill allt försaka, Blott man sin träldom behålla får; Men öfver er dom hans gerning står: Han tänkte stort och handlade vist, Och derför han bergats här I förlist! I bedjer om nåd? OLOF. Nej! MARSKEN. Betänker Er då en timme! Om ock I skänker Mig hundra år, det till intet gagnar: Ett löfte mig binder, jag ber ej om nåd! MARSKEN. Ack, löften de äro så lätta som agnar; Man håller, eller ej, allt efter man har råd! OLOF. Ett ungdomslöfte, ett heligt som mitt, Det bryter man ej förr än svart blir hvitt! Det gafs i Wittenberg, den der stora dagen Anno sjutton, när i klosterhagen Bannbullan brändes! Då svuro vi alla Till Doktor Martin, att icke falla, Aldrig svika den tro vi svurit Och icke vika ett fjät från vårt mål! An står ju Luther och högt han burit Sitt hufvud i striden, trots bann och bål! Och nu skulle jag? Ja, när Luther tar åter Ett iota ifrån sin ungdomstro, Då kommer jag ödmjuk och ber och gråter, Men till dess, I kunnen mig lemna i ro! (Marsken hviskar åt Lars; de gå in i sakristian, sedan vakten blifvit inkallad.) Scen VII. OLOF. BRASK (in i bakgrunden. Stannar framför ett krucifix. Talar med köld och resignation, utan' att märka Olof). BRASK. Fullbordadt är det! I femtio år Orätt jag haft och orätt jag får! Underbart dock! Uti mitt öra Hviskade alltjemt en välkänd röst: Ditåt går vägen som dig skall föra 92 Fram mot ditt mål; ej i mitt bröst Smög sig ett tvifvel om min bana var klar.
Hr Gr. o. Landtm, upplyste, i anledn. häraf, att, på sätt förut blifvit tillkännagifva, det af Hr Cederschjöld föreslagna tillägg var afsedt att fogas vid det i K. M:s nådiga propos. framstäldla förslag, hvartill Hr Cederschjöld i öfrigt tillstyrkt bifall. Frih. Cederström, Jakob: Till undvikande af onödiga öfverläggningar om kontraproposmes antal, anhåller jag att Hr Gr:n o. Landtm, täcktes först framställa propos. på bifall till det Ulsk:s förslag, som Hr Gr:n o. Landtm, uppläst, till och med orden ”1830 års myntfot”. Hr Gr. o. Landtm, som härvid tillkännagaf, att de af honora redan omförmäldte och uppläste förslag till beslut skulle, i den ordning de blifvit framstäldle, såvida icke derförinnan votering begärdes, blifva föremål för propos., hemställde derjemte om icke, på sätt Hr Rosenblad hemställt, R. o. Ad. behagade tillåta, att, i fall Frih. Palmstjernas förslag bifölles, det må sedermera vara öppet lemnadt att pröfva det tillägg Hr Rosenblad föreslagit; hvilket bifölls. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den ifrågavande första delen af 3:dje punkten i StatsUlsk:s betänk., ropades ja och nej, hvarjemte flere ledamöter hördes begära votering, samt Frih. Cederström yttrade: Jag har begärt votering, och anhåller att kontrapropos. må blifva afslag å Ulsk:s betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om votering skall ega rum och Ulsk:s förslag kommer att blifva ja-propos., anhåller jag att det förslag jag gjort, måtte blifva kontrapropos. Hr Cederschjöld:
SSartlje* lempö förvaltning crforDerliga foflnaDer, forn tcFe af folo* nienö infomfier betäcfaö, 6/000 tK:Dt årligen imber åren 1848/ 1849 od) 1850 18/000: — 33:o Stil fomplettering af SKifö*2lr<$ioetö 31egi|iratur från De fårffilDa Slfoelningarne af ^ongl. Skaftö ivanjlt, 2/000 3v:Dr årligen unDer nämnDe år . 6/000: — 34:o ^öt reparationer od) inrebningöatbeten inom 9lifö*2lrd>toetö famt ^Bitterljetö, åpifloric* ocf) Slnttqoitetö* SlfaDemienö lofaler 6,666: 32. 35:o Sill bilbanbe af ett ardjio inom Sill ^ational^ufeisbpggnaDenö fortfättanDe 150/000: — 37:o Sill liqmDeranDe af återflåenDe föpefutnman för ingeniören VSafylbetgö till ‘Dlatur^iflorijfa SKufeum för* fålDa famlingar 7,000: — 38:o Sör ombpgganDe af Den i IjufwuDjlaben befintliga Veterinärinrättning^ fmeDja 1,241: 16. 39:o Sör inföp af boflälle åt ^reDifanten i Sefvattnetö fapellförfamling af VSermlanDö Sött bebpgganDe af nämnDe bojtälle, äfvenfom af ett preftboftällc inom SSogenö förfamling i fattima Sätt . 5,600: —■ 41:o
Skulle någon tycka, att detta är ett allt för hårdt tal, så att han icke kan fördraga det, så kan han j u tänka sig litet till baka och påminna sig de ynglingar, som, för att visa sig karlavulna, deltogo i eller stälde till Wallin. dryckeslag vid hvarje steg på den väg, der de skulle skapa sig en framtid, eller som trodde sig vara manliga genom att vara lastbara. Ja, så långt kan fåfängan leda sina slafvar, att de till och med låtsa sig vara lastbara eller lefnadströtta, eller » pessimister », blott för att beundrande vänner och kamrater skola tro dem vara män, fria, sjelfständiga män, fastän de i sjelfva verket äro slafvar, ömkliga slafvar af den uslaste fåfänga. Men det är icke blott de unge, de oförståndige, som taga på sig fåfängans ok. Mången, af hvilken man kunde vänta bättre, går genom hela sin tid och släpar derpå. Och fåfängan har något nästan demoniskt i sin natur — hon liksom finner nöje i att förvända synen på sina slafvar, så att de hos sig se egenskaper, som ingen annan kan upptäcka, och tro sig kallade att utföra storverk, som dock i deras händer bli narrverk. Ingenting förleder menniskan att begå så stora dumheter som just fåfängan, dumheter, så kolossala, att de oftast störta den som begår dem. Den osläckliga törsten efter pris och beröm förleder till dårskaper, som man eljes aldrig skulle begå, och fåfängan förvänder, som sagdt, vår syn, så att vi se oss sjelfva helt annorlunda, än vi äro. Skalden, icke nöjd med den lager dikten virat kring hans tinning, vill med all gewalt blifva samhällsreformator, politiker, lemna spår i historien såväl som inom literaturen och i flera omgångar göra sig odödlig. Resultatet blir vanligen att han — i bästa fall — gör sig löjlig; stundom gör han sig också olycklig och störtar andra i olycka. Politikern, åter, kan icke afhålla sig från att dela skriftställarens berömmelse och ger sig hvarken ro eller rast, förr än han fått i tryck pråla med några, oftast lånade fjädrar.
Alla dessa förslag till gemensamma tankar hade blifvit framstäldla under diskussionen om 12, 13, 14 och 15 §§me Riksd.Ordn., och sedermera hade i afseende på andra §§:ne åtskilliga förslag till gemensamma tankar blifvit afgifne, men H. Ex. linge hemställa om icke R. o. Ad. funne 20* 308 Den 28 Maj f. m. lämpligt, alt de nu omförmåldte förslagen först förckommo tili pröfning. Denna hemställan bifölls, hvarefter H. Ex. yttrade, att nu återstode alt bestämma ordningen för dessa förslags företagande, och att H. Ex., i öfverensstämmelse med hvad Frih. Palmstjerna redan föreslagit, finge hemställa om icke Frih. Raabs förslag, såsom det mest genomgripande, må få först förekomma. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall, hvarefter Gr. Sparre yttrade: Näst Frih. Raabs synes mig Hr Prinlzenskölds förslag vara mest afvikande från Utsk:s förslag. Jag vågar således föreslå alt Hr Frih. o. Landtm, täcktes hemställa om R. o. Ad. skulle vilja näst i ordningen efter Frih. Raabs företaga Hr Prinlzenskölds förslag. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. att näst efter Frih. Raabs förslag, det af Hr Printzensköld framstäldla förslag skulle företagas. Gr. Sparre: Åtskilliga af de öfriga förslagen hafva med hvarandra ett visst slägttycke. Efter hvad jag påminner mig äro t. ex. Hr Brakels, Gr. Björnstjernas och Gr. Mörners deruti öfverensstämmande att R. o. Ad. skulle bibehålla sin rösträtt. Gr. Mörners innefattar en inskränkning i så målto, alt han vill att R. o. Ad:s ledamöter skola deltaga i öfverläggningarne ang:de grundlagsoch privilegii-frågor samt frågor om förändring i Ridd.- Ordn. Tilläfventyrs torde sådana förslag som med hvarandra hafva ett sådant sammanhang, böra behandlas tillsammans eller åtminstone näst efter hvarandra.
S. A. K. X anledning af hvad E. K. M., uti Dess till Riksens Ständers Stats-Utskott, den 35 sistlidne Urulerdäniga Skrifvelser. *47 Januarii, aflåtne Proposition, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, i Nåder framställt, rörande dispositionen af de 62. Skepp. 8 koppar* sorn till följd af E. K. M:ts Nådiga förordnanden den 27. Maji 1819 och den 1 l. Jannarii 1820., blifvit från Allmänna Magazins-Inrätttiitigens Förråd ullefvererad till taktäckning å Kongl. Slottet, och H. K. H. Prinsessans Palats här i Hu fvudstaden, och hvilken koppar uti Inrättningens Räkenskaper är upptagen till ett Värde af 8320 R:dt B:co, hafva Riksens Ständer, öfvertygade örn angelägenheten för berörde Inrättning, att kunna, så vidt fillgångarne medgifva, afbörda sine skuldförbindelser, så till Statsverket, sorn till Banquen, beslutit, det ersättning f<ir ortiförmälde Koppar må, utaf anslaget på JBiksStatens 8:de Hufvud.Tittel, komma Allmänna Magazins-Inrättningen tillgodo; Och få alltså ho* E. K. M. Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att ersättningen för Allmänna MagazinsInrättningens ifrågavarande fordran måtte, på Uppgifvet sätt, i Nåder anvisas. Riksens Ständer framhärda etc, 248 Underdåniga Skrifvejseri N:o joi. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 22 Julil 1823. Preste-Ståndet d. 22 — —'
Maj:ts Nådiga befallning af Commerce-Collegium utarbetadt, dels ock att Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten vid sistlidne Riksdag, i anledning af då väckta motioner om åtgärder till strömmings-fiskels" i Bottniska Viken upphjelpande samt om ändring i och förklaring af 6 och 7 £§• i 1766 års Fiskeri-Stadga, af berörde förslag tagit kännedom och uti deröfver under N:o 67 afgifvet Betänkande, efter anförande att uti nämnde förslags a3 § , hvilken motsvarade S §. i 2 Gap. af 1766 års Fiskeri Stadga, innefattade 1 mom. denna föreskrift: ”strömmingsfiske i Norrbottens, WesterboLtens, Wester-Norrlands och Gefleborgs Län må af hvar och en oqvaldt vid alla skogs-, bergsoch slen-stränder, men ej vid stränder, der åker och äng möta, afgiltlrilt idkas gemensamt med strandegaren, som dock är berättigad att hvarje Måndag och Onsdag, sa länge fisket pågår, draga första notvarpet”; samt att 3 mom. al 25 §. i förslaget, svarande emot 6 §. 2 Cap. Fiskeri-Stadgan, egde följande lydelse: ”1 Östersjön åter är fisket inomskärs att anse för deras enskilda egendom, som strand och holmar deromkring ega, men vid öppna hatsstranden, eller der ingen skärgård är, såsom ock utom skären, får jordoch strandägare ej sträcka sin enskilda rättighet till fiske och vatten vidare, än dess landgrund räcker, som vid stranden ligger och derifrån utlöper”, fästat uppmärksamheten på vigten deraf, att på det nogaste blefve bestämdt, dels hvad med orden "skärgård” samt ”inom och utom skärs” skall förstås och hvad som utgör öppna hafs-, skogs-, bergs-och sten-stränder, dels ock hvarest och huru långt strandegares land grunds-rätt eger rum och sig sträcker; hvarefter Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 26