Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Punkt. 7. Revisorerne bestås skjuts efter fyra hästar till och ifrån revisionsstället, samt tractamente af 3 R:dr Banco om dagen, så väl under den för revisionsförrättningen bestämda tid, som under resan fram och åter, vid hvilken åtta mil beräknas för dagen; men skulle revision öfver Banco-Discontens räkenskaper inträffa inom en tid af åtta £8) dagar ifrån det Riksdag, i Stockholm, afblåses och till Ledamot i samma revision vara utsedd någon af Riksdags-Fullmägtige, åtnjute sådan Ledamot icke ersättning för resekostnaden till hufvudstaden, hvaremot honom tillkommer tractamente ifrån den dag, Riksdagen afblåstes, till den, då revisionsförrättningen tog sin början. Banco-Utskotlets Memorial N:o 76. 7 Punkt. 8. Lämplige arfvoden åt den i och för revisionsförrättningen anställde Cancellieoch Waktbetjening, ega Revisorerne, att, i mon af arbetets vidd och beskaffenhet, bestämma, samt anordnandet deraf åt Directionen uppdraga. Stockholm den 3o Ankom till Exp.-TJtsk. den 1 Januarii 1835. Memorial, nied förslag till sammanjemkning af Riks-Ständens olika beslut, i anledning af Utskottets under N:o 65 afgifne Utlåtande, om fortfarande understöd till ynglingen Silfverstolpe. Af de från Riks-Stånden till Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag inhemtas: att Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet bifallit Utskottets i Betänkandet N:o 26 framställde och i Utlåtandet N:o 65 förnyade tillstyrkan, att ett understöd af roo R:dr Banco årligen, i tvänne år, räknadt ifrån slutet af aldra qvartalet nästinstundande år 1835, må, såsom bidrag till fulländandet af aflidne Banco-Commissarien
Vare ock underkastade det ansvar och straff, Lag och Författningar för vårdslöse eller bedräglige gäblenärer utstaka. Afgår Bancooch Lag-UIshot tens Betänkande, JY:o r. g Afgår Ledamot utur Direction en, fortfare dock dess ans var i gli et under ett år, ifrån det kungörelse derom blifvit uti allmänna tidningarne införd. §• Varder någon af enskild Bank, i enlighet med 3 §, ulgifven sedel icke vid uppvisandet af Bankens Direction inlöst eller nöjaktig säkerhet derföre ställd, håfve Bolaget förverkat sitt privilegium och Banken stäild till utredning; derest ej Kongl. Majit skulle finna förhållandena vara sådane, att Banken kan sin rörelse utan äfventyr fortsätta. 3o §. Ford rings-egare, sorn inför den Domstol, hvarest Bolags-contractet , jemnlikt 5 §, blifvit uppvisadt , styrker att Bolaget eller dess Direction icke iagttagit, hvad denna Lag föreskrifver, eller att Banks eller Hypotheksförenings tillgångar icke svara emot dess skulder, bafve rätt alt fordra, det Bolaget må försättas uti ConCurs-tillstånd , samt åläggas att Bankens eller Hypolheks-cassans förvaltning till Borgenärerne afträda. 3, §. I sådant fall vare egare af Bankens sedlar eller Hypotheks-förenings till innehafvaren ställde räntebärande förbindelser icke skyldige att annorlunda bevaka sina fordringar, än att de inom i Lag föreskrifven tid uppvisa och låta påteckna fordriugsbevisen inför den eller de Embetsmyudiglieter, Kongl. Majit utser och uti allmän kungörelse tillkännagifver. 3a §. Innehafvare af de uti 5 §. nämnde Bankens sedlar, niute förmonsrätt till betalning framför räntebärande skuldförbindelser. Pant-innehafvares lagliga rätt dock förbehållen.” Vid remitterandet af hvilken motion, Grefve Frölich > David, framställt ett så lydande: Sik. till II. St. ”Förslag till Lag för Provincial-Banker och Hypotheks-Inrättningar. Om Provincial-B anker. 1 §•
Detta är således påtagligen en alldeles ny method att deliberera vid första riksdagen emot hvad den 81 § Reg.F. uppställt. Huru vill man nu, att en klok karl, som ville försöka att få en sådan ide’, som genomgår hela 56 §, skulle hafva bjudit till att flytta in detta mora. uti 81 §; han skulle derigenom hafva riskerat två saker: den ena att försvaga de högst nödiga grundsatser, som jag refererat, och den andra var den kraft man önskade lemna ät allmänna opinionen i detta afseende. Detta var så mycket nödigare, som, enligt hvad man vet, 81 §:s föreskrifter egentligen åsyftade att (nöta sådane öfverrumplingar, hvarom man erinrade sig sedan 1772 och 1789 årens riksdagar, nemi. att förslager, som framställdes af Konungamakten, ett tu tre kunde blifva grundlagar, hvilket då kallades revolutioner. Det var högst vigtigt, att göra dessa principer så kraftfulla som möjligt, och huru skulle man då våga att rubba denna §? Hvad gjorde man derföre? Jo, man valde att på ett annat ställe sätta till i 56 § detta morn., på det att del skulle kunna anses såsom ett alternativ, när nb. RiksSl:n voro i så pass endrägt, att de kunna begagna det. Det är den omständigheten, mine Hrr, att vi (ingo detta tillägg i 56 § Reg.F., som vi också hafva att tacka för att vi kunnat fä der och hvar, sedan 1815, en och annan liten ändring i grundlagarne; ty innan detta mom. tillkom, så var det verkligen absolut omöjligt att efter 81 § tillvägabringa någon grundlagsförändring, enär den förutsatte ett enstämmigt beslut af alla fyra RiksStm vid första riksdagen, så väl som sedan vid den andra. Hvad har nu erfarenheten visat vid handläggning af alla sådana frågor? Jo, den har visat, såsom Hr von Hartmansdorff säger, att i vissa delar har det allmänna tänkesättet blifvit mer än tillfälligt, det har blifvit allmänt, och då har man godvilligt brukat motionsrätten i 56 §, och jemkat sig tillsammans till ett hvilande förslag, hvarefter man sedan har kanske händelsevis vid nästa riksdag bifallit det.
D e lärde och de vise i landet förmådde då ej fatta, att det intellektuella och det fysiska arbetet äro för samhällets välbefinnande lika nödvändiga, att de båda måste gå hand i hand med hvarandra, om något varaktigt och verkligt gagneligt skall kunna blifva uträttadt. Men så mycket mera aktade och ansedda blefvo däremot » lärdomens » målsmän och idkare, ehuru de i själfva verket ej alltid v o r o så fasligt grundlärda och därjämte i lifvets praktik ofta nog alldeles bortkomna. Detta betydde likväl mindre. D e hade sina tjocka, dammiga luntor och sina gulnade betygsvcrifikationer att peka på, och de kunde så lätt blifva herre öfver situationen med en erinring om » den tiden jag studerade i Upsala » eller » när j a g låg i L u n d » etc. Nu har visserligen detta gamla åskådningssätt till betydlig del försvunnit eller åtminstone moderniserats, tack vare den förändring till det bättre, som tidsandan sedau dess undergått. Upplysningen, som förr var nästan uteslutande samhällets öfre lager förbehållen, har nu blifvit en folkets gemensamma egendom, och senare tiders ofantliga materiella utveckling på de flesta områden har äfvenledes i ej ringa grad bidragit att göra omdömet om det lekamliga arbetet samt dess värde och betydelse för det allmänna vida rättvisare än tillförene. Men hvad är då egentligen att anmärka mot en tid, som i stort sedt visar så vä- sendtliga förbättringar? — spörjer kanske läsaren. Jo, ganska mycket, och det är just om detta, j a g un vill säga några ord. Ä n n u vid det nittonde seklets slut finnes det öfverflöd af den sortens » bildade » människor, hvilka nu, liksom förr i världen, då inom vissa ämbetsmannaoch prestsläkter boken såsom ett dyrbart arf gick från far till son uti många led, vilja med alla tillåtna medel och genom ett otillbörligt användande af den dyrbara föräldramyndigheten afhålla sina söner från att egna sig åt det ringaktade kroppsarbetet eller det af dylika personer föga bättre ansedda näringslifvet, men som däremot lika envist söka drifva dem fram till studerade karlar. T y såsom sådana — men endast då — skola de blifva i stånd att föra familjens och släktens runor » med den äran ». Det.
St. söka att i önskningsväg utöfva inflytelse på Regeringens beslut i ett ämne, hvarutinnan, enär felsteg äro högst vådliga, dess samvete måste söka, och utan all tvifvel söker, en af önskningar och förmenanden oberoende ledning. Fortsattes den på förmiddagen började öfverläggningen om Const.Utsk:s mern. N:o 26, med förslag till., nationalrepresentationens ombildning, och deraf följande grundlagsförändringar. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Under loppet af de discussioner, hvilka återstå innan det nu föredragna utlåt, blifver af R. o. Ad. till slut befordradt, torde jag få tillfälle att mera utveckla de skäl, hvarföre jag anser, att det förslag, som Const.- Utsk. nu afgifvit, bör tjena till grund för nationalrepresentationens ombildning; men äfven jag har åtskilliga anmärkn:r alt dervid göra, hvaraf några äro på förmiddagen af andra talare gjorda och några få skall jag taga mig friheten att tillägga, såsom Den 10 Mars e. m. 63 förslag till elen gemensamma tanka, som jag önskar, alt R. o. Ad. ville bifoga återremissen till Const.Utsk. Härvid uppläste Frih. Palmstjerna följande: Jag föreslår såsom gemensam tanka: i:o Att bestämdare gränslinie!- bör uppdragas emellan BondeSt. och den class af 5:te St., som utgöres af fastighetsägare på landet, och att qvarnägare af BondeSt. erhålla valrätt; att således § 21 får följande lydelse: ”Valrätt inom BondeSt. äger, efter hemmantalet, hvarje besuten hemmansägare eller kronohemmans-åbo, hvilken icke hört eller hörer till nugot af de 3:ne förstnämnde RiksSt:n, eller ordinarie beställning i Kronans tjenst eller Ii. St:s verk innehaft eller innehafver. Qvarnägare af BondeSt. röste med hemmansägare såsom vid prestval 2:o Alt konungamakten bör göras starkare än kamrarne i frågor, som röra riksdags fortfarande; att således § 106 får i 1 mom. följande lydelse: ”Riksens Ständer må — behof.
DaftaDt näringöibkarneö idnerätt i Manufaktur*bt|konten mdfle®i]”lolJft^ir: minjkaö i famina män, forn tillroerkningöroärbet ärligen ökaé, l;ar rell’en* bock, genom ben voiD feDnafte riköbag betuiljabe tillökning i bemälbe bijkontö krebitio pä Sttketö ©tänberö bank, nämnba länerätt, forn är 1848 nebgätt till 14|- procent för förfäa klajiené tillmerkningar, kunnat är 1849 för famma klaj? äter f)öjaö till 16g procent, t>\x>ar 2lc 1849 begagnabeö till bijkontrörelfen ett kapital af omkring troä mi b lioner fKiköbaler od) till förlagölän en fjalf million, jemlikt Dkiketö ©tänberö pttrabe önfkatt f>ar Äongl. Maj:t förorbnat om nebfättnitig i beloppet af ben fä kallabe flcaffräntan rnib län ur Manufaktur* bifkonten. ©eban dpalltättecna rebatt roib 1846 äré utgång uppffört od)@tämpeitw
I följd häraf skulle jemväl 2:dra mom. i 33:dje §:n Riddarh. Ordn:n på följande sätt förändras: ”Vid de tillfällen, då ett visst antal suppleanter tillika skola ”väljas, för alt inträda i mon af inträffad ledighet, skall valet, ”med undanlag af de fall, hvarom 33:te och 37:de §§:ne stadga, ”ske på det sammanlagda antalet af ordinarie och suppleanter, ”hvarvid de flesta rösterna bestämma, hvilka personer blifva or”dinarier, äfvensom den ordning, hvaruti suppleanterna böra ”tillkallas”. Mellan tvenne etc. Och får R. o. Ad., jemlikt 41 :sta §:n Riddarh.Ordn:n, detta Ståndets beslut till Eders K. M:s Nåd. stadfästelse i underdånighet öfverlemna. R. o. Ad. framhärdar etc. Slockholm d. 2 Oktober 1854. På Riddarh.Utsk:s vägnar Tönnes. Wrangel. W. F. Dalman. Anmäldes jemväl och lades på bordet ett från Riddarh.Utsk. under N:o 12 afgifvet sålydande Vördsamt Memorial. H. R. o. Ad. har under d. 29:de Dec. sisth år behagat till Riddarh.Utsk. remittera en af Hr Tham, Carl Wilhelm August, väckt motion, ang:de utgifvande af trycket, på Riddarh.-kassans bekostnad, af de ännu outgifne Riksdags-prot:r och handlingar från äldre tider, som uti Riddarhus-Arkivet i handskrift förvaras, företrädesvis i hvad dessa innehålla bidrag till Svenska Adelns historia. Öfver denna framställning har Utsk. begärt och redan i derpåföljde Januari månad erhållit H. Riddarh.-Direktionens yt - 44 Den 4 Oktober f. m. Ilande ; men då Ulsk. hade sig bekant, att. en ledamot af PresteSt.
Och att antaga det pluralitcten med detta beslut skulle, på sätt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 37. 55 åtskillige påstå, afse att hålla Sveriges förmenta rätt öppen för ömsesidig qvittning, förefaller mig så rent af löjligt, att jag ej ens deråt vill egna någon vederläggning. I det jag sålunda i hufvudsak ogillar ifrågavarande Utskottets beslut, bör jag ej lemna oanmärkt det i samma beslut förekommande uttrycket *unionell stadgande»; det enda uttryck, som i viss mån erinrar om Herr Dalmans motion. Till detta sväfvande uttryck, som väl kan innebära betydelsen af ett Unionsvilkor, men äfven utan någon sådan betydelse helt enkelt afse, det stadgandet i sina följder kan komma att beröra Sveriges rätt, har sålunda sammankrympt; hvad som i Herr Dalmans motion kallades ett »unionens hufvudvilkor». Ehuru det just varit stadgandets förmenta natur af ett vilkor för Unionen, som skulle berättiga Svensk myndighet till inblandning i saken, undviker man nu med största försigtighet detta bestämda uttryck — om något hufvudvilkor lärer näppeligen numera blifva fråga — och begagnar den ena eller andra omskrifningen, såsom t. ex. just detta »unionelt stadgande»; ett uttyck, hvars ofvannämnda tvetydighet ger ett rymligare fält åt bevisningskonsten. Skulle man emellertid med detta uttryck afse att Sverige skulle hafva rätt alt inblanda sig i frågan om förevarande förändring i Norges Grundlov och inre styrelseform, så får jag mot en sådan uppfattning anmäla min reservation. Att här utveckla de mångfaldiga gånger upprepade, talrika och bindande skälen, för den åsigt att Norges Storthing och Konung i frågan ega gemensamt utan andras inblandning besluta, kan här så mycket mindre ifrågakomma, som jag ej haft tillfälle att se de skäl, hvilka Utskottet möjligen kan komma att anföra för motsatt mening och således ej kan upptaga dera tiil skärskådande och vederläggning.» Bih. till R. St. Allm. flesv. och Ekon.-Vtskottets Betänkande N:o 38. \ %:o 38.
Då häraf skulle följa, att genom ett ekonomiskt förordnande af Kongl. Majit kunde tillintetgöras hela betydelsen af det förbehåll, hvarigenom Ständerne med Konungens bifall bestämt den största och vigtigaste delen af sin Justitiä Ombudsmans verkningskrets; har jag icke funnit i fråga varande 17 § kunna hafva något annat förnuftigt ordaförstånd, än att fånglistorne, så beskaffade de voro, när instruktionen stiftades, skola fortfara att insändas till Just. Ombudsmannen, om än Kongl. Majit skulle i Nåder förordna, att deras insändande till Just. Kantsleren alldeles upphörde. Kongl. Majits nådiga beslut i detta ämne är mig meddeladt genom Nådig Skrifvelse af den 5 sistlidne Februari, af innehåll, att Kongl. Majit, med afseende på hvad dels JustitiäKantslersembetet och dels jag i underdånighet anfört, deraf behofvet af de i fråga varande fångförteckningarnes aflernnande i lika antal exemplar som hiLtills blifvit ådagalagdt, icke funnit skäl lemna bifall till den af Fångvårdsstyrelsen gjorda hemställan om samma förteckningars afgifvande i blott ett exemplar; hvaremot Styrelsens underdåniga framställning, att af tryckta blanketter till fångförteckningar må få utdelas erforderligt antal exemplar äfven för stadsoch häradshäktena, blefve af Kongl. Majit i Nåder bifallen. Just.-Ombudsmans Emb.-Berältelse till 1850 års riksdag.
N:o 1976. von Knorring. L. S. Fullm, G. Nordenstolpe. L. S. N:o 1979. G. A. Brakel. N:o ig85. G. Nordenankar, L. S. L. S. N;o 1992. C. E. Lagerstråle. No 2001. G. A. af Sillén. L. S. L. S. N.o 2002. W. Hisinger. N:o 2004. D. v. Schulzenheim. L. S. L. S N:o 2013 B. Bernhard Rosenblad N:o 2017. Björnstjerna. L. L S. N:o 2020. Conradie. N.o 2022. von Axelson. Fullm. E. A. Leijonhufvud. Fullm. Axel Roos. L. S. L. S. N 2o58. N. W. af Grubbens. Gust. Ad. v, Schéele. L. S. L. S N:o 2067. Crusenstolpe. No 2075. af Huss L. S. Fullm. Claes J. af Nordin. L S. N:o 2077. von Vright. Fullm. Claes Munck. L. S. N:o 215g Johan af Wingård. L. S. N.-o 2181. af Segerström. Fullm. J. Lagerheim. L. S. N:o 2186. A. v. Wahrendorff L. S. N:o 2ig5. F. Edelstam. L. S N:o 2208- von Brinkman. L. S. N:o 22 i 8. c. E. v. Weigel. L. S. N:o 222g. Axel af Ekstedt L. S. N:o 2243. Dan. Hadorph. L. S. N:o 2249. B. C. Quiding. L. S. N;o 2255.
Låtom oss ock skilja pmbetsmannen från Person n, och med all högaktning för den sednares caracter och talanger, ej derföre anse den förra i allt fullkomlig och ännu mindre inviobibleMåtte äfven Embetsmännen sjelf ve förstå oss och sentera denna anda, samt likasom de ej böra uttyda ett omdöme om dem vara detsamma som ett om Regenten, icke eller tro, att en erinran vid dera? embetsmanna-befattning, eller vid deras rådslag pch mening i ett ämne, ej kan vara förenad med den upprigtigaste högaktning och äfven tillgifvenhet för deras person. I angelägenheter, hvaraf ey hel Nations väl beror, böra alla personliga considerationer sättas å sido, och hellre den personliga vördnaden, ja vänskapen och ^tacksamheten tystna, än öfvertygelsen om hvad 50m är eller man tror vara Rikets bästa. Kastom en blick på Europas öfriga Riken, och skattom oss lyckliga , att vi mer än något af dem få njuta ej blott fredens, utan ock en liberal Constitutions och en ej mindre li: beral Regerings lycksalighet. Som ett bevis härpå, må det tillåtas mig nämna , att HofCanzleren sjelf här uppträdde pch , lifvad af vår Constitutions sanna anda , försvarade Nationens Representanters rätt, att om Rikets högre Embetsmäns åtgärder få enligt föreskrifven form fritt yttra sig , och äfven vid ett annat tillfälle, med vältalighetens bela styrka, tog i försvar den sista rest, sora 298 Den 13 April. vi ännu håfve i behäll af Tryckfriheten, Och ännu ett prof härpå äge vi deri, att sjelfva StatsSecreteraren för Handeln och Financerna framträder blott sorn enskildt man med sina tankar i dessa ärenden, utan att pretendera eller ens vänta mera bifall för dess Embetes skull, oell utan att den iarhågan väl faller någon in, att för ett med StatsSecreteraren stridande tänkesätt blifva ansedd vara af op* position mot Regeringen, eller för en i äldre tider så kallad antiroyalisf.
Efter det kolera-sjukdomen utbrutit här i Stockholm, äfvensom på Gottland, hade till Kongl. Maj’t inkommit en hos Öfver-ståthållareembetet hållen undersökning om sjukdomens uppkomst, samt en af doktor Andrée genom Konungens Befallningshafvande i Wisby insänd berättelse om de på'Gottland förekomne sjukomsfall. I anledning af dsssa handlingar, de der syntes antyda, att kolerasmitta blifvit i Sverige införd med fartyg, som, från Liibeck ankomne, undsluppit karantäns-behandling, ehuru koleran vid deras afgång derifrån skulle hafva varit gängse, anbefalldes vederbörande att undersöka, huruvida Kongl. Kommerse-kollegium åsidosatt något sitt åliggande, i afseende på karantänen och, samtidigt med utfärdandet af denna nådiga befallning, blef Svenske och Norske konsuln i Lubeckj Nolting, frän Konsuls-bestä/lningen entledigad. Grunden till detta beslut bar otvifvelaktigt varit förutsättning, att kolera-smittan funnits i Lubeck, utan att konsulen Nolting derom afgifvit rapport. Den omständighet, att kolerans utbrott i Lubeck år 1853 hvarken å den ifrågavarande tiden var och ej eller sedermera någonsin blef såsom en verklighet bestyrkt, blottar det misstag, som sålunda måste anses hafva föranledt Konungens rådgifvares förhållande i detta ärende, hvarjemte den omständighet, alt Nolting ansågs beträdd med en förseelse, utan att han öfver tillvitelsen derom blifvit hörd, utgör en särskild anledning till anmärkning mot Konungens rådgifvare, enär vår samhällsförfattning icke medgifver, alt någon förklaras saker till någon förseelse, utan att tillfälle till förklaring varit honom lemnadt.
Om vi undantaga ett par vintrar, som hon tillbragte borta hos släktingar, vistades hon ständigt i hemmet, ända tills hon vid tjugutre års ålder i Stockholm genomgick en förberedande kurs till Högre lärarinneseminariet, vid hvilket hon år 1882 vann inträde. Tre år senare fick hon plats vid Elementarskolan för flickor i Landskrona och HELLBERG. Träffas å byrån kl. 10 — 11. Allm. Telef. Lösnummerpris: 15 öre. (vid kompletteringar). Boktr.-Ahtieb. Annonsprls: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » och » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annonser 70 öre pr nonp.-rad. Lagerlöf. har där utvecklats till en driftig och skicklig lärarinna. Hon är nu trettiotvå år gammal. Själf anser hon sin far, löjtnant Erik Gustaf Lagerlöf, vara den, som kommit henne att utbilda sig till författarinna. Han egnade en fanatisk dyrkan åt våra store skalder, och Runeberg och Tegnér lästes ofta högt i familjekretsen. Denna faderns dyrkan gjorde ett djupt intryck på dottern Selma, och hon beslöt sig redan vid åtta år3 ålder för att bli författare. Men som hon ej ansåg sig höra till de lyckliga, som fått på sin lott gåfvan att kunna skrifva vers, bestämde hon sig i all ödmjukhet för att » bara skrifva romaner ». Selma Lagerlöf har en lång utvecklingshistoria, och hon har en gång helt skämtsamt yttrat, att hennes diktning genomgått samma skeden, som vår literatur. Låtom oss då försöka följa henne. Då den nu så omtalade författarinnan var femton år, upptäckte hon plötsligt, att hon kunde rimma. Jubel! Hon kunde ej sofva på en hel natt af idel glädje. Hon I DU N 178 Och göms din gärning i en okänd vrå, Så fyll din plikt med lust och fröjd ändå, Fast ej millioner mänskoögon se det; Där Gud allsvåldig själf för hären fram, Där är för stoftets son det ingen skam Att stå som simpel krigare i ledettrodde sig genast vara fullfärdig skald. Rim och vackra ord — mer kunde väl icke behöfvas.
Länder har man inrattat Veterinaire-Scholor, från hvilka endast och allenast Husdjurens rätta kännedom och behandling i sjukt och friskt tillstånd kan väntas; äfvensom fördomsfria DjurLäkare och rättskaffne Cavallerister. I Sverige har Veterinaire-Scholor funnits sedan på i77o:talet, men med deras läge i små Städer, i Skara och Lund hafva de blott kunnat stifta en obetydlig pratäisk nytta. Veterinairevetenskapen ligger derföre här ännu i sin linda, och omöjligen kan den hinna till någon, höjd så länge ingen Schola finnes i Stockholm. Belägen i en Småstad eller på Landet kommer den alltid i saknad af ett större antal sjuka Hä» star^ hvaraf de praäicerande förlora i skicklighet, och få af dem kunna dessutom uppehålla sig en längre tid på Landet blott och bart för Veterinaira Studiers inhämtande. Man ser äfven alla Stiftelser af denna natur vara i andra .Län - StätsUtskottets Betänk anden. 573 der anlagde 1 Hufvudstäder, London, Paris, Madrid, Thurin, Wien, Prag, Dresden, Perlin, Köpenhamn o. s. v. Betragtas den underlägsenhet, som Sverige, Husdjuren beträffande, af många anledningar (Cl irnat, local, föda, missvård, skjuts-inrättningar m. m.) mäste äga, så synes det äfven mäst vara i behof af allmänna redan annorstädes vedertagne mått och steg till deras bästa och bland desse stå Veterinaire-Scholor främst. Utom desse förblifver mörkret oskingradt, och anlagen icke en gång utvecklade hos dem, der anspråk på skicklighet borde kunna göras. Inlagan öfver brist på DjurLäkare är allmän, serdeles i Landsorten, när smittosam ma sjukdomar utbreda sig, och vid alla tillfällen då en alfvarsam hjelp är af nöden. — Cavallerierne och alla större Stallinrättningar sakna dem ej mindre.