Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagne, framställde H. Exc. propos. å bifall till Betänk, och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utskifs den 2 och 6 dennes bordlagde Betänk. N:o 96, i anleda, af vackt motion derom, att lagstadd dräng, som till båtsman antages, måtte genast komma i åtnjutande af lön och rättigheter såsom båtsman samt om ersättning till AmiralitetsKrigsmausKassan för de inkomster, hvaraf Kassan derigenom skulle gå i mistning. Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Man måste erkänna den goda meningen i denna motion, men likväl vågar jag att betvifla, huruvida det åsyftade ändamålet någonsin kommer att genom den nu föreslagna åtgärden vinnas. Då ersättning till AmiralitetsKrigsmanskassan blifvit tillstyrkt, så lärer uti det hänseendet icke något hinder för förslagets genomförande kunna möta; men beträffande sjelfva saken, tror jag att man kan anmärka ett och annat. Ekon.Utskit har nemi. förbisett skillnaden mellan soldatens och båtsmannens ställning uti den omständighet, att då soldaten i allmänhet - Den 9 JhiiI e. 111 m Sid oell egentligen icke har unnat iin sitt möte att göra, så upfor* dras deremot båtsmannen för större delen af sin tid, dels för tjenstgöring å stationen, dels för sjötjenst. Låtorn oss nu tillika oss att detta förslag bifalles. Vi föreställa oss att ett större antal af våra båtsmän kommer att, bestå af lagstadde drängar, hvilka icke inställa sig lörsta gången de upbudades. Detta torde kunna medföra betydliga olägenheter, för deri händelse, omedelbart efter deras antagande, krig stöde för dörren, enär, uti så fall, vår båtsinansstvrka skulle kunna blifva långt svagare iin påriiknadt varit.
Fredagen den 15 november 1889. (100) Byxa: Drottninggatan 48, en tr. Anxonspris: 25 öre pr petitrad ( Utländska annonser 50 öre raden. Tidningen kostar Redaktör o c h utgifvare: endast 1 krona för qvartalei postarvodet inberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning. FRITHIOF Träffas å byrän kl. 10 — 11. A l l m. Telef. Wendela TTtjrifnin^stid: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst foreg. ciler nästfölj. söckendag. I Stockholm: hos redaktionen, i boklådorna samt ä tidningskontoren. Hebbe. lögt tiska HELLBERG. under aristokraSturegataD, ett stycJag ser en beundrande ke på väg åtminstone upp förvåning m o t himmelens fäste, der blick. utsigten — är vid o c h fri öfver Humlegårdens stolta alléer och nas esplanaderbrokiga lif, ett konstnärspar bo. Ett har redt sig konstnärspar — tändas Ärade du har i din läsarinna rätt! E t t så- dant ansigte på en åldring, ett sådant hufvud träffar man icke ofta. Under den hvita veck mössans tyllringla sig rika locty vi få väl o c k till dels kar, glänsande hvita som räkna diktens konst m e d silke, bland de sköna, ej minst och i den form den här uppe ett öfvas. mor med fina, energiska drag En o c h en fram och område gjort sig b e r ö m d a domligt — Signe Hebbe. Wendela och nöjet stora, Och förunnas dig mörka, åt börjar skap ungspelande samspråk Ä r a d e läsarinna, skulle det axlar ram ännu vackert ansigte dotter, hvilka hvar på sitt namn kring nacke, gifva du ögon.
Jag skulle nämligen vilja, att du och många af mina medsystrar också skulle komma att tänka litet öfver dessa saker och genom sitt intresse derför hjelpa till att frigöra krafter, som ligga bundna och derför obrukade inom dem sjelfva eller hos deras omgifning. Du vet, att särskildt under detta sista århundrade, ångans, elektricitetens och naturvetenskapens tidehvarf, har allt gått framåt — » med iltågsfart » för att begagna ett uttryck, som denna framåtbrådskande tid sjelf har skapat. Vi se årligen och dagligen, huru detta framåtskridande går till: en upptäckt göres, en tanke födes, irrande oeh oviss i sin begynnelse, men genast är företagsamheten framme, pröfvar, grubblar, utvecklar, till dess den lilla upptäckten eller tanken blifvit ett mäktigt ingripande kugghjul i det stora samhällsmaskineriet, så bety hälles ett nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje 5-tal abonnenter, som samlas, och för hvilka afgiften insändes till Redaktionen af delsefullt, att vi ha svårt att föreställa oss, huru vi kunnat reda oss det förutan. Nåväl! Hvilken insats hafva qvinnorna gjort i detta förbättringsoch försköningsarbete för sitt speciella verksamhetsfält — för hemmen? När man nu ser sig om efter en bostad, begär man, att den skall motsvara » nutidens alla fordringar. » Hvem har framkallat och tillgodosett alla kraf på förbättringar inom hemmens gebit? — - Det har väl med aU \ sannolikhet qvinnan såsom dess speciella vårdarinna, liksom styrelsen öfver hvarje annan anstalt sätter en heder i att först tillgodogöra sig det bästa af andras erfarenheter och sedan s j e l f göra ytterligare förbättringar —? — Nej ty värr, qvinnorna hafva icke mycket att berömma sig a f härutinnan. Var det kanske en qvinna, som föll på den idén, att det på något sätt skulle kunna gå för sig att leda vattnet direkt upp i hennes kök?
Allt detta påminner mig lifligt om gamla tider, då hr M. af en munera afliden vän, professor Boheman, var utsatt för åtskilligt godmodigt skämt, som vanligtvis slutade med det naiva uttaycket, men på samma gång ett » argumentum diabolicum *: » Nej, nu har han, min vän Mewes, återigen tappat galoschema ». A. E. Holmgren.I. P. Jacobsen In memoriam. Af Oscar Levertin. Så kom då underrättelsen om Jacobsens frånfalle, och den innebar intet öfverraskande. Allt för väl visste man, att den obotliga sjukdom, som i åratal tärt på hans lifstråd, denna vinter brottats med honom på lif och död Och så dog han då, just som de första, varma vårdagame kommit — som så ofta händer med de bröstsjuka. Men dödsbudet var icke mindre bittert, derför att det var väntadt. Så länge » Niels Lyhne ’ s » skald ännu var vid lif / hyste man dock alltid ett hopp, att den hand, som nu för alltid domnat, ännu en gång skulle fatta pennan och ännu en gång — som endast den kunde — berätta oss om våra egna lönliga ' tankar, om våra djupaste känslor och våra hemlighetsfullaste drömmar. Och så visst som det gifves en andlig slägtskap, som enar menniskor utan hänsyn till land och tungomål, och så visst som det gifves en trofast och tacksam vänskap mellan personer, hvilka aldrig sett hvarandra, så visst sörja * många i dessa dagar rundt om i norden den store döde, frän-den, som det förunnats föra hela slägtens talan, vännen, som lärde oss alla. Jacobsens literära qvarlåtenskap är lätt öfverskådad. Två romaner och en liten novellsamling! Kanske kommer ännu som en sista efterskörd, en liten samling dikter af dem, som Jacobsen låtit trycka här och hvar, kanske också ett och annat ännu outgifvet — det är att hoppas. I alla fall qvantitativt litet — men den hinner heller icke mycket, som vill skrifva.så, att hvarje rad nitar sig för lifvet fast i läsarens minne. Och medan de digraste romanluntor efterhand öfvergå till att endast blifva — papper och trycksvärta, skola I.
Hennes far hade tagit andras pengar. Då prefekten var borta, hade hon gått till sin far. »Du är skyldig», sade hon till honom. »Du får göra hvad du vill, men jag kan ej mera hjälpa dig.» Å, hon hade ej vetat hvad hon sade. Hon hade alltid varit mycket stolt. Hon hade ej kunnat tåla, att hennes namn blifvit stämpladt med vanära. Hon hade ett ögonblick önskat, att hennes far varit död, hellre än att detta händt henne. Kanske hade hon ock sagt så till honom. Hon visste ej rätt hvad hon sagt. Men efter detta hade Gud öfvergifvit henne. De förfärligaste saker hade händt. Hennes far hade tagit henne på orden. Han hade gått och utlämnat sig själf. Och allt sedan han kommit i fängelset, hade han ej velat se henne. Han besvarade ej hennes bref, och mat, som hon sände honom, skickade han åter orörd. Det var det förfärligaste af allt. Han tycktes tro, att hon ville döda honom. Hon såg på Giannita så ängsligt, som om hon väntade sin dödsdom. »Hvarför säger du mig icke det du har att säga?» for hon ut. »Du dödar mig.» Men det var henne omöjligt att tvinga sig själf att tiga. »Du skall veta,» fortfor hon, »att detta palats nu är såldt, och köparen har hyrt ut det till en engelsk dam, som skall flytta in här i dag. Men några af hennes saker buro de in här redan i går och bland dessa var en liten bild af Kristusbarnet. Jag fick se den, då jag gick igenom vestibulen, Giannita. De hade tagit upp den ur en kappsäck och lagt den därute på golfvet. Den var så illa medfaren, att ingen brydde sig om att akta den. Den hade bucklig krona och smutsig linda, och alla de små smycken, som betäckte den, voro ärgiga och skadade. Men då jag såg den ligga på golfvet, tog jag upp den och bar in den i rummen och ställde den på ett bord. Och medan jag gjorde detta, föll det mig in, att jag skulle anropa dess hjälp. Jag lade mig på knä inför den och bad länge. ’Hjälp mig i min stora nöd!’ sade jag till Kristusbarnet. Medan jag bad, tycktes det mig, att bilden ville svara mig.
Voteringen har utfallit med 85 ja och 34 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. Om hvilket allt Förstärkta Stats-utskottet får Rikets Ständer härmedelst underrätta. Stockholm den 13 Augusti 1857. Bih. till R. St. StatsUtskottets Utlåtande N:o 114. 1 No 114. Ank. lill Exp.-Utsk. den SS Aug. 1857, kl. IS m. Utlåtande, med anledning aj ålerr emis serna i fråga om anslags beviljande Jör den bland statens jernv äg sbyggnader föreslagna stalionsgård på Södermalm, äfvensom Jör reparationsverkstäder här i hufvudstaden. (R:gs-Afd.) Då Stats-Utskottet afgaf sitt Memorial N:o 97, i anledning af Riks-ståndens beslut, angående de i Utskottets Utlåtande N:o 62 behandlade frågorna om utförande af föreslagna jernvägs-stamlinier och anvisande af dertill erforderliga medel, yttrade Utskottet, i fråga om de i detta Utlåtande tillstyrkta anslag för en stalionsgård på Södermalm samt reparationsverkstäders inrättande här i Stockholm, att Utskottet ansåg lämpligast, att pröfningen och afgörandet af denna anslagsfråga uppskjötes intilldess sig visat, huruvida några medel för den lill utgående från Stockholm genom Södermanland föreslagna stambana blefve vid denna riksdag anvisade, samt att Utskottet derföre ville genom särskildt utlåtande besvara de från Rorgareoch Ronde-stånden erhållna återremisserna' å Utskottets framställningar rörande anslagen till nämnde stationsgård och reparationsverkstäder. Sedan numera blifvit i grundlagsenlig ordning afgjordt, att en anslagssumma af 5,679,000 R:dr R.mt skall anvisas, att under tiden till 1860 års slut utgå för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Katrineholm, så får Utskottet detta särskilda utlåtande härmedelst afgifva.
Hans Excellence Herr Grefven ock Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll hvad Utskottet i denna punkt föreslagit, med den förändring, att i stället för orden: ”före 1829 års utgång, ” borde införas: före den 3o Junii i83o. Ropades Ja. Den a5 November e. m. 73 B) Att hvad som inflyter i afräkning pä Bankens Capital-fordringar vid 1828 års slut för intecknade fastighet s-lån mot 4 och 5 procent, ställde på återbetalning i Sedlar, (derunder jemväl inbegripne sä vål lånet till Gagnefs Socken, sorn den vid 1828 års slut qvarvarande för skotts fordran efter förra Statsliqviden) j och hvilka alla Capital-afbetalningar tillhopa kunna antagas blifva emellan i5o och 200,000 R:dr om året, må ifrån och med år i83o pä nytt utgifvas mot säkerhet af inteckning i Jast egendom. Herr Tham'. Då för några dagar sedan Herr Lefrens Motion om RänteCoupons förehades till remiss, tog jag mig friheten anmärka, att ett annat beslut, än det BancoUtskottet i nu förevarande punkt om Fastighetsbelåningen föreslagit, erfordrades, så vida ej all pröfning af Herr Lefrens Motion skulle afskäras. Denna Motion innehåller nemligen, att alla inbetalningar af Fastighels-lån skulle användas till inlösen af Ränte-coupons; men om man nu bifaller Banko-Utskottets förevarande Utlåtande, och således gillar det af Utskottet föreslagne sätt för de inflytande afbetalningarnes användande, finnes ingen tillgång till ett dylikt amortissement för Ränte-conpons.
Sedan jag sålunda f u 11 g jordt i denna fråga allt hvad jag är mig sjelf skyldig, och dea aktning jag hyser för deta Stand, hvaiaf jag har lyckan vara en medlem, underkastar jag mig med full tillfredsställelse Högloilige Riddcrskapets och Adelns beslut. jag har tillförene yftr,at huru hog jag för Konstnären anser äran att af Nationens Representanter erhålla dylika uppdrag, och jag skall, huru än utgången af denna fråga må blifva, känna mig stolt ofver de yttranden, flere verkelige Konst-domare i ämnet afgilvit. Littera A. Enligt Herr Professorens och Riddarens Carl Fredric von Bredas begäran, får jag härmed intyga: Att då jag den 14 Martii år igio, uti Högloflige Ridderskapets och Adelns Plenum väckte frågan om förfärdigande af en Tafla öfver Högstsalig Konung Cahl Xlli-.s Kröning; — och föreslog ait en summa stor, Tio tusende R.-dr Banco, skulle dertill af Publiqua Medel anslås; — hade jag ej derom öfveiensltommit med Herr Professor von Breda. Jag var underrättad om, att Högstsalig Konungen skulle med Nådigt välbehag anse, om Riksens Ben 23 April. 207 Ständer skalle erbjuda Kongl. Maj:t en tvålning af Dess Kröning; och dä jag både kände, att Herr Professor von Breda åtagit sig atf, öfver f. d. Konungens Kröning författa en Tafla för Tio tusende R:dr Banco Conrant, samt en årlig lifstids pension af 333'- K: dr Banco, och att de Allmänna tiligåogarne äfven då voro nog hardt anlitade; trodde jag att föreslåendet af en mindre Summa, skulle bereda sakens bifall; och att, för hvad som brast uti Summan af priset, skulle utvägar framdeles utfinnas. Äfvenledes får jag erkänna att storleken af den Tafla och den Composition, som den tiden var hagan otn , var, till alla delar mycket mindre än den nu påbegynte. Stockholm den 12 April 1B18> C.
Cederström har ock invänt, att hvar och en, som inlåter sig med Banken, känner förut hvad som skulle hända honom. Denna ursäkt skulle likaväl kunna begagnas för att vägra upphäfvandet af hvarje obillig författning. Den skulle kunna berättiga Banken att, för erhållandet af dess penningelån, utpressa huru hårda vilkor som häldst, jemväl att taga 12 procents ränta m. m. Jag yrkar ytterligare bifall å Betänkandet. Den 17 Augusti f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LdndtMarskalken hemställde, om Ridderskapet oell Adeln biföll Bancooch LagUtskoltens ifrågavarande Betänkande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Friherre Cederström: I händelse Herr Grefven och LandtMarskalken icke kunnat utröna pluraliteten vid det svar, som Ridderskapet och Adeln afgifvit, anhåller jag om Votering. Herr af Billbergh , Johan Petter: I hufvudsaken instämmer jag med Herrarne von Hartmansdorff och Rosenblad, samt yrkar med dem bifall lill Betänkandet; men lill Friherre Cederström önskar jag framställa den fråga, huruvida han, med sin utmärkta kännedom om och nitälskan för Grundlagarna, skulle finna det Ständerne värdigt, att bibehålla ett privilegium för Banken, hvarigenom dess vederparter dragas från sina rätta Domstolar, då 16 §. RegeringsFormen lyder: Konungen läte en hvar blifva dömd af den Domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. Hvad Grundlagen förbjuder Konungen, förmodar jag den ädle Friherren ej vill, att Ständerne å deras sida skola göra. Den 17 Augusti f. m. 217 Herr Rosenblad: Då Friherre Cederström blott villkorligt begärt votering, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken ännu en gång täcktes inhemta Ridderskapets och Adelns svar å den först framställde propositionen. Friherre Cederstöm: I anledning af den slutsatts Herr af Billbergh dragit från 16 §.
Missgerningsbalken och Kongl. Förordningen den 24 Augusti i8i3, hvardera böta för sabbatsbrott 3 R:dr 16 sk., gatubuller 1 R:dr 32 sk. och fylleri 3 R:dr 16 sk. samt derjemte, enligt Magistratens kungörelse och förbud, plikta för det de vistats ute efter tillåten tid 3 R:dr 16 sk., tillsammans 11 R:dr 32 sk., dels ock ett af P. Leyon, i egenskap af saköres-redogörare, undertecknadt extrakt ur KämnersRättens saköreslängd för år i835, som, med uppgift huruledes Friman blifvit dömd för nyssberörde förbrytelser att böta 1 1 R:dr 3a sk., slutade med orden: ”Sexton (16). dagars vatten och bröd & åtta (8) dagars häkte; Och förmältes tillika i förrnämnda skrifvelse, att Konungens Befallningshafvande icke skall hafva meddelat något förordnande i afseende å Frimans bestraffning. Genom dessa handlingar var sålunda ådagalagdt, att KämnersRättens Utslag icke stadgade något i fråga om förvandling af de Friman ådömda böter; och att, då desamma rätteligen, likmätigt 5 Kap. 4 §• Straffbalken och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, skolat förvandlas till åtta dagars fängelse vid vatten och bröd samt åtta dagars enkelt fängelse, saköres längden antydde en uppenbart olaglig bestraffning, hvilken jemväl kommit till verkställighet. Vid samma tid emottog jag Kongl. Götha Hof-Rätts Utslag af den 28 Februari 1837 uti det mål, som, på sätt min Embetsberättelse för åren i836 och 1837 (pag. 27) utvisar, AdvokatFiskalsEmbetet utfört emot ofvanbemälde KämnersRätt, angående Lärlingen Anders Larssons i lika måtto lagstridiga bestraffning, samt derjemte anmärkt skiljaktighet emellan de ifrån Domstolen utfärdade expeditioner; hvarför Rättens Ordförande och Ledamöter äfven blifvit ansvar och skade-ersättning ådömda.
Med hänseende till de hår upptagne bestämningar af de rymder och tyngder, som de nya Målkårlen och Vigterna böra innehålla, hafva R. St. i allmänhet trott, att man, vid öfvergången från gamla till nya systemet, bör afse så vål öfvergångsperiodens behof, sorn det nyas verkliga väsende, och att, hvad som ej erfordras för Exp. Etsk. Förslag till und. Slrijv. N'o 339* 121 för att låtta den förra, och icke eller slutar sig till den senare, bör noga förkastas. Om serien skall vara sådan, att den sjelf leder till Decimalräkning, bör den antingen grunda sig endast på ziffrorna i, a och 5, eller ock upptaga alla tal, utan förkärlek för något. Det förra år för Målkårlen möjligt, hvadan, med uteslutande derifrån af alla, så vål multipler af 3, 4 och 6, som åfven tredjeoch fjerdedelar, så snart dessa ej under öfvergångs-perioden behöfvas, R. St. nu föreslå för st:dra Mom. af 6:te , följande redaction: Målkärl skola förfärdigas, justeras och krönas till följande rymder: 5-, 2- och 1-foting, eller 5o-, stooch 10- kannor; 5-, stoch 1-kanna, eller 5o-, sto-och 1 o-mått; 5-, 2- och i-mått, eller 5o-, stooch 10-tummingar, samt dessutom, till dess annorlunda förordnas: 6-, 3- och i och en half-foting, eller 6o-, 3ooch 15-kannor; 3- och 1 och en half - kanna; eller 3ooch 15-mått, samt yoch ett halft-mått, eller q5-tamming, i afseende på hvilken sålunda föreslagna ändring, R.
Då man nu ansåg lämpligt att åt en embetsman updraga att tillse, huruvida förmyudare-räkningarue blifvit granskade eller icke, så vidtog Utsk:t den utvägen att föreslå, det domaren, som meddelar alla förmyndare-förordnanden, skall föra en förteckning öfver förmynderskap, med kolumner, utvisande de omyndigas födelseår samt Den 17 Juli. 137 förmyndares namn och hemvist. Vid genomgale af denna förteckning finner domaren, hvilka förmyndare-räkningar, som blifvit afgifna, och hvilka som restera, samt eger, i följd deraf, förelägga förmyndare, hvilka icke afgifvit sina räkningar, att vid vite inom viss tid sin omförmälde skyldighet fullgöra. För att nu ådagalägga, att räkningen blifvit i behörig ordning afgifven, kunde visserligen Utsk:t hafva föreslagit, att förmyndarne skulle hos gode männen eller socken-nämnden endast begära qvitto deruppå, att aflemnandet egt rum; men Utsk:t ansåg lämpligare att ålägga förmyndaren att skrifva ut sista raden på räkningen, eller: »saldo, så och så mycket, den omyndiges behållning.» Detta är allt, som erfordras för detta utdrag, hvilket derefter förses med gode männens eller socken-nämndens intyg, att en förmyndare-räkning, som afslutas just med detta saldo, blifvit till gode männen aflemnad. Detta qvitto förevisar förmyndaren sedermera inför domaren, som, på grund deraf, antecknar, att räkningen blifvit till gode männen aflemnad. På sätt R. o. Ad. torde finna, har domaren således i detta fäll icke någon slags upsigt öfver dessa förmyndare-räkningar och ingår alldeles icke i något bedömande af deras beskaffenhet. Domaren har härvid endast att tillse, att dessa räkningar för hvart år iukommit samt att i annat fall ålägga förmyndaren vite.
Den grundsatts som arne Ledamöter, Grefve Posse och Herr Stråle, framställt, som skulle alla Lagar, antagne före 1809, men sedermera icke formeligen återkallade, böra anses för ännu kraftägande; denna grundsats är blott vilkorligt riktig,' ty alla de äldre Lagar, som på ett eller annat sätt angå, eller ingripa i Regeringssättets natur, måste väl, ehuru icke formeligen återkallade, böra anses de facto upphäfne, genom t8og års Resolution och det då införda Regeringssättet. Denna urskålning är dock oändeligen angelägen. Herr Ehrenborg, Casper: Med Herr Cederschjöld år jag fullkomligt ense derom, att Rik - 358 Den 10 Jnlii f. nu sens Ständer äga anledning att begära uppbåt-. Tande af sådane Författningar, sorn ej i constftutionel väg tillkommit, vare sig efter nu varan* de Regerings-form, eller före densammas utfärdande; sand att, om ock 1772. års Regeringsform icke i likhet med den nu varande upptog någon rätt för Riksens Ständer, att granska do emellan Riksdagarne utkomne Lag-förklaringar, den Lag-stiftande magten likväl var pppdragen gemensamt åt Konungen och Stånderne. Deremot kan jag ej med Herr Cederschjöld instämma deruti, att Bommare icke skulle vara skyldige att dömma efter desse Författningar, så långe, de icke åro upphåfne; jag tror tvärtom, att da all stiftning eller ändring af Lag, vare sig sådan, som beslutes af Konung och Ständer gemensamt, eller sådan som på Konungens åtgärd ritan Ståndernes medverkan , ankommer, proirmfgeras af Konungen, bör Domaren vara saklös, då han iakttager innehållet af sådane påbud, utan behof eller ens rättighet att granska sättet för deras mer eller mindre lagliga tillkomst, hvaraf i många fall oreda och osäkerhet skulle, uppstå; välförståendes, att härmed ej böra förblandas de särskilde föreskrifter, som Regeringen i något visst inål skulle vilja gifva Domaren, och hvilka då ej kunna anses i egenskap af Lag eller Laga stadgar.
Blefve då icke öfverskottet, äfven efter den lågaste förvandlingsgrund, fullt motsvarande behofvet af de landtmannavaror, som införskri Ivas? Den i5 December f. m. '49 (Upplysningsvis får jag nämna, att med förvandlingsgrund menar jag: att om t. ex. en tunna potates antoges gifva, använd till Bränvin, 5 kannor å 24 sk 2: 24. och'drank — 24. tillsammans 3 Rd:r, kunde samma tunna, utfodrad till får, anses gifva fm Ull 2 Skalp, å 1: 24 3 R:dr.) Månne icke, genom ett sparsammare bruk af Bränvin, som blefve nödvändigt, när tillgången blefve mindre, mycken mensklig sjalsoch kroppskraft, som nu går förlorad, äfven komme näiingarne till godo? (Kongl. Maj:ts egen Nådiga framställning om dessa ämnen, i dess Nådiga Proposition om StatsYerkets tillstånd och behof, synes härvid icke böra lemnäs utan underdånigt afseende, ehuru all utveckling deraf i ord eller handling, från Styrelsens sida, hitintills uteblifvif). Kunna icke föredömen från andra länder, hvilka med vårt äro i lika läge, tjena till ledning vid dessa frågors bedömande, t. ex. Finland, som exporterar victualier, och har en inskränkt Bränvinsbränning, och hvarest bränvinet äfven lärer vara så fördyradt. att en för det gamla moderlandet föga hedrande insmygning af denna vara skall gifva vinst? Då det är Sverige förbudet, att till Finland införa öfverflödsvara!! Bränvin, mea i5o Den 15 December f. rn. Finland tillåtit, att hit införa flere för vårt dagliga uppehälle nödiga landtmannavaror, vore det icke lyckligt, om förhållandet vöre tvärtom? Huru skall ett sådant omvändande åstad-» kommas ? Hvilka medel anser Utskottet tjenligast, att på en gäng eller successive användas, att uppmuntra produetion af behöflige landtmannavaror, och minska Bränvinsfabrikation, och consumtion?