Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Det är icke mitt fel – utbrister hon häftigt – om förhållandet mellan min gemål och mig icke varit sådant det bör vara! Jag har gjort allt för att foga mig! Jag önskade ju ingenting högre! Men alltid blef jag afvisad – alltid stod en annan mellan konungen och mig! – Men nu beror det blott på E. M:t, om förhållandet skall bli annorlunda! Hon svarar icke; det tycks, som om hela vidden af konungens olycka ändtligen gått upp för henne, ty öfver dragen lägrar sig långsamt ett innerligt medlidande: – Stackare! säger hon vekt. Men stämningarna skifta hastigt i detta unga sinne, där alla intryck lämna spår, som lätt utplånas. Då hon vänder sig till Struensee, har den deltagande makan åter blifvit drottning. – Jag tackar er för ert förtroende och ber er vara försäkrad om, att jag vill göra allt för att återvinna min gemåls ömhet och tillit. Men ni måste hjälpa mig därmed! – Hur mår kungen i dag? – H. M:t befinner sig väl och ämnar – som jag redan nämnt – göra en utflykt till häst om ett par timmar. Jag tror, det skall bekomma H. M:t synnerligen väl – han behöfver förströelser af annan art än dem grefve Holck hittills skaffat honom. – Och min gemål har verkligen uttryckt sin önskan, att jag skall vara honom följaktig? – Ja, E. M:t. Hennes min blir märkbart belåten. Detta unga ansikte röjer strax alla sinnets skiftande stämningar. Tankarna leka redan omkring ett muntert hugskott, och ett barnsligt småleende lyser upp hennes drag. – Jag har någonting att fråga er om – hon betraktar nu uppmärksamt sina egna, rosenröda naglar – Tror ni, att det – från läkaresynpunkt – kan vara farligt att rida i manssadel? – Nej, E. M:t. – Eller tycker ni att det tager sig mycket illa ut? – Jag har aldrig själf sett någon dam sitta till häst så, men min vän grefve Rantzau har sagt mig, att kejsarinnan af Ryssland alltid rider à califourchon, klädd i manlig dräkt. – Verkligen? Det visste jag icke. Men jag har själf – sedan någon tid – öfvat mig i manssadel – och finner den på alla sätt bekvämare och behagligare.
Men som ändamålet att afskaffa den oreda, som nu äger rum deraf, alt 3:ne olika mynt bära ett och samma hufvudnamn (riksdaler), icke kan vinnas, om den nu föreslagna myntenheten fortfarande skulle hära sitt nuvar. namn, i riksdaler riksgäldssedlar; och della namn dessutom vore så mycket mera olämpligt, som landels silfverinyntsenhet icke ulan orimlighet kan i Deu l i Augusti e. m. sitt namn upptaga orden gäld och sedlar; så har man vid föregående riksdagar föreslagit, ali mynlcnhelcu skulle erhålla namnet riksdaler curant. Della namn är likväl behäftadt med 2:ne hufvudsakliga fel: del ena, all ordel riksdaler, som, enligt hvad nyss är anlordt, hör alldeles alläggas, likväl är i namnet bibehållet; det andra, att nya ordet curant är tillagdt, ehuru alldeles opassande, emedan detta ord innebär en bemärkelse, som står i den bestämdaste motsats till det begrepp, som nödvändigt masi c fästas vid ett lands verkliga hufvudmynt; ty i alla länder, der curant mynt begagnas, ulmärker namnet clt löpande mynt, som är af ringare inre värde än landels egentliga hufvudmynt: hvilket förhållande icke äger runi med riksgäldsriksdalcrn, som enligt förslaget skulle utgöra enheten för lundels hufvudmynt, samt till sitt silfverinnchäll fullt motsvara hvad detta myntstycke enligt realisatiousgrunden bör innehålla, och således icke får kallas curant mynt, såsom uttryckande en fullkomlig osanning, ledande lill förvillelse och möjligen lill misscredilerande af landets reela mynt. Då af hvad nu, som jag förmodar på goda grunder, blifvit anlordt, den föresiagne nya myntenheten hvarken kan behålla sitt. gamla namn riksdaler riksgäldssedel', ej eller erhålla namnet riksdaler curant; så mäste man vara belänkl uppå alt välja en benämning, som är fullkomligen fri från dessas olägenheter.
Sirs befogenhet att bedöma och afgöra. Jag mäste då bekänna, att det förefaller mig, som om R. St. genom bifall till den Kongl. Propos:n skulle bevisa Rikets HofR:r rätt mycken frikostighet och välvilja. Vi måste nemi. betrakta frågan om anslag lill HofRme, ej blott med afseende på de anspråk å välvilja de i och för sin verksamhet kunna ega; men på samma gång måste vi äfven ihågkomma hvad hvarje annan tjensteman inom landet kan hafva att påräkna. Vi böra t. ex. dervid äfven gifva akt på dem, hvilka, när som helst, måste vara beredda att offra lif och blod för fäderneslandet. Vi mäste taga i öfvervägande, huru Slaten aflönar andra civila embetsman, hvilka icke äro jurister; och jag kommer då till den slutsats, att juristerne äro snarare mera omhuldade af Staten i löneväg, än andra tjenstemän, äfvensom alt de merändels äro i tillfälle att mera genom enskilda updrags uträttande förtjena. Ur dessa synpunkter torde jag få anhålla om bifall till förevande Betänk. Hr Bildt, Didrik Gillis: Uti såväl ifrågavar:de punkt sorni fråga om organisationen af landtslaterne har StatsUtsk. utgått från den synpunkt, alt det icke tillkommer Utsk. alt ingå i pröfning af lämpligheten utaf organisationsförslagen, emedan Utsk. icke tilltrott sig ega den detaljkännedom, som för en sådan pröfning erfordras. Af samma skäl har Utsk. vid flere andra tillfällen yttrat, att det ansett sig icke böra ingå i pröfning af organisationsförslag, utan endast af den summa, som erfordras i och för ändamålets vinnande och bör till K. M:s disposition öfverlemnas. Då Utsk. uti denna punkt har följt denna, enl. mitt omdöme fullkomligt riktiga grundsats, väntade jag alt Ulsk:s förslag härutinnan skulle vinna odeladt bifall, men man har icke varit af denna tanka, utan ansett att Utsk. bordt öka de af K. M. föreslagna lönerna för Notarierna.
Förekomma till sammanläggning särskilda fängelse-straff vid valten och bröd, då skola de högsta penninge-belopp, som mot hvartdera fängelse-straffet svara, sammanräknas och straffet derefter bestämmas; 5:o att, om någon på en gång är förfallen dels till fängelse vid vatten och bröd och dels lill sådana böter, som vid bristande tillgång skola lill dylikt fängelse förvand las, bötes-straffet bör, ändå att tillgång till böterna finnes, lill fängelse vid valten och bröd förändras; och skall vid straffens sammanläggning fängelse-tiden bestämmas efter summan af böterna tillhopa med det penninge-belopp, som emot straffet för det urbota brottet högst svarar; dock att, i fall för böternes förvandling annan grund än dessas belopp är siirskildt stadgad, samma grund äfven må vid sammanläggningen följas; 6:o all, då någon, som till högsta fängelse-straff, vid vatten och bröd, eller till annat frihets-straff på minst två år skyldig är, tillika gjort sig förfallen lill vitén eller sådana böter, som, der de ej gäldas, böra med enkelt fängelse enligt Utsökniugs-Balken aftjenas, all fråga om ulgifvandc eller förvandling af nämnda vitén och böter kommer att förfalla. Exp e ilitia nsUt sko Hets Förslag till anderd. Hvild i 2 § stadgas om sammanläggning al straff, som omedelbart ådömas, skall ock giilla till efterrättelse vid förening af olika slags straff, livartill ådömda böter blifvit, i brist af tillgäng, förvandlade, äfvensom då förvandlings-straff skall sammanläggas med straff lör urbota brott. Skola böter, som enligt särskilda författningar blifvit ådömda, efter olika grunder förvandlas till fängelse med arbete; då må liden för sammanlagda straffet ej öfverskrida den lid, som skolat ådömas om förvandlingen skett endast efter den af författningarne, sorn lill svåraste förvandlings-slraffet föranleder. § 4.
Under Riksdagens lopp var® Hufvudman, Ättemän eller Fullmägtig, som sig först anmäler berättigad > att säte för ätten intaga. Af de som på en gång sig anmäla njute hufvudman framför ättemän, hufvud-* snanoarätten, närmare Ättemän, framför fjerma* Den 3 Juntti re, samt Ättemän framför Fullmägtig före» träde. §, 6* „ Se 4, 7 och S §• §. samt en del af id Fiån rättighet stt äga säte och stämma på Riddarhuset vare de personer uteslutna, hvil* ka enligt i8 §. i Riksdagsordning icke kunna såsom Riksdagsmän i något Stånd godkännas. Lag samma vare med bysatt personÄr Ådelsman, hvilken för nesligt brott blifvit inför Domstol tilltalad, genom behörigt utslag» som dock ej ännu vunnit laga kraft, förklarad* antingen till straff skyldig eller med mer ära halfva bevis, besvärad, så att domarea funnit saken böra til! framtiden lemnäs då den kunde uppenbar varda» då vare han intill dess sam* ma Utslag lagligen upphäidt blifvit, från Rid* dårhuset utesluten. Ej må Fullmagt antagas* derest ulgifvaren icke fyllt 21 ir, samt i öfrigt är till säte och stämma på Riddarhuset berättigad. Får hufvudman enligt denna Riddarhusordning icke utgifva fullmagt, inträde närmaste ättemän» på hvilken sådant icke inträffar för tillfället i full hufvudmannarätti finnes ingen sådan vare då ättens plats på Riddarhuset ledig, §. 7* — Ny Si Är Adelsman t något annat Riksstånd röstägande ledamot, eller Taleman, eller är•lian LandtMarakalkj då må han föx den-Rike - S4 Den 5 Junii, dagen hvarken sjelf eller gerom Fullmägtig sin Riksdagsmannarätt på Riddarhuset utöfva. §. 8» Se sista delen af 11 §. samt den t 2 §. Är Hufvudman utrikes rest antingen i Konungens ärender, eller med vederbörligt tillstånd för enskildta angelägenheter, vare hans rätt bibehållen att full magt utgifva.
Memorial: Rörande StatsUtskottets anmärkningsanledning emot dispositionen af Åbo Academiefonden; angående Friherre Anckar - Den ag Maj i. 4o3 swärds anmärkningsanledning, i afseende på ProtocollsSecreteraren Brummers och vice Consuln Knudtzons endtledigande från deras befattningar; rörande Grefve Horns anmärkningsanledning i afseende på MötesPassevolancens fortsatta utgörande; angående Herr von Qvantens anledning lill anmärkning vid behandlingen af frågan om jords afsöndrande; angående den af DomProsten Lidman anmälte anledning till anmärkning, i afseende på behandlingen af målet rörande Kyrkoherdeval inom Torpa Församling; angående RiksdagsFullmägtigen Anders Danielssons anmärkningsanledning, med afseende på Roteringsjemkningen i Jemtland; och rörande Herr Hallenborgs anmärkningsanledning, i afseende på MötesPassevolancen vid Skånska Infanterien; samt af Protocollet vid sammanträdet af den Nämnd, som egt att döma, huruvida Högsta Domstolens Ledamöter gjort sig förtjerita att i deras vigtiga kall bibehållas. Alla dessa ProlocollsUtdrag lades till Handlingarne. Upplästes följande från nedannämde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Frän Stats-j samt Allmänna Besvärsocli EkonomiUtskotten: Af den 18 dennes: N:o 3i. I andelning af väckt fråga 4o4 Den 29 Maji. om inrättande af ett Curhus i Söderhamns Stad. Med anledning af gjord framställning om Allmogens i Wadsbo Härad befrielse från hjelpedagsverkens utgörande lill Marieholms och Catrinebergs Kungsgårdar. Af den 25 dennes: N:o 33. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Man mtlrkte dil att detta sprhk just tlr drömmarnes, de gömda kanslornas, de stumma tankarnas modersm81, ocb det blir en ljuf vana, lifvet igenom, att &amp; t " shgmön * anförtro sina basta intryck. Lange bevaras de dock i det tysta, röjda blott f6r den narmaste viinkretsen, för make och barn. Ej sgllan ar. det först sedan hösten strött rimfrost i hennes hAr, som den en g h g SA unga och för offentligheten SA skygga skaldinnan dristar att p&amp;. barns eller barnbarns böner samla " de spridda .bladen ", lagga sin unga sjals blomster och sin mognade tankes alster under tryckpressen och. 18ta dem blifva den lasaude allmanhetens egendom. Nhgonting liknande, SA tro vi, har man att tacka för Rosalie Olivecronas " Spridda bbd. " Den enkla öfverskriften iir en smula förshtlig: man vantar sig en samliug strövers, egnade ritt fira nagra glada familjefester och man finner - en hel lifs&amp;sk&amp;dning, visserligen ofta indirekt eller helt oafsigtligt uttalad, men just derför SA mycket mer betydelsefull. Don oblandade lifsgladje som fyller ett ungt oskyldigt sinne mö- ter oss p&amp; det första bladet. Kommer s&amp; en karlek till naturen, nog maktig att erinra om den dragningskraft naturandarne, enligt de gamla sagorna, öfva pil den unga manuiskan. Men sil möta oss lifvets dunkla g&amp;tor och dess skarande motsatser i sorg och gllidje, saknad och lang tan, förr ock nu, lif och död. Vi möta tankar, &amp; n frestande, I n spörjande tveksamma om vagen; vi möta kiirleken i dess olika skepnader, vi möta konsten sökande sin vag mellan lurande afgrunder och himmelska höjder. Men i bredd med dessa dunkla gAtor finna vi den förklaring de f&amp; i en from och alskande kvinnosjal.
If var, som betalar till heder för vexelgifvare eller öfverlåtare, ege att, med den sålunda godtgjorde innehafvar ens rätt, söka sin ersättning af vexelgifvarén, och jemväl, derest inlösen skett till öfverlåtares heder, af ej mindre honom, än äfven dem, hvilka vexeln förut öfverlåtit, om sådane finnas: håfve ock emot den, på hvilken vexeln varit dragen, lika rätt med förre inneliafvaren. V. C AP. Chn åter gängstalan, 3o. $. Sedan vexel blifvit protesterad, vare sig för bristande accept eller Lag-TJlshottets Betänkande iV.-o 17g. bristande betalning, ege innehaf varén genast fordra liquid af 'vexelgifvaren och öfverlåtarne , en eller flere, såsom till honom ansvarige, en för alla och alla för en; men är, genom någon med vexeln vidtagen åtgärd, senare öjverlåtares rätt emot en föregående förverkad, dä ege innehafvaren emot den förre ej någon talan. 3u $. Har den, som godkänt på honom dragen vexel, kommit i concurstillstånd förr, än vexeln är till betalning förfallen, kan innehafvaren jemväl, ej ter gjord protest, genast fordra betalningen af vexelgifvare eller öfverlåtare, efter tliy i 3o f. sägs. 32. §. Vid betalning för återgången vexel, vare innehafvaren berättigad, att af vexelgifvare och öfverlåtare fördra den hufvudstol, hvarå vexeln lyder, ränta till i för 100 i månaden, räknadt frän vexelns rätta betalningstid, om Venna är förfluten, och till dess liquid sker, jemte ersättning för protest-omkostnader, postpenningar för 2:ne bref, nemi. ett fram och ett tillbaka, mäklarearfvode lill | för 100, då mäklare blifvit begagnad, provision lill \ för 100, och mera, när provision på flere ställen bevisligen blifvit betald, samt de skäliga umgälder, som dessutom för innehafvaren bevisligen uppkomma.
Socken X K. 6iko ) OO OO o ov OVV OO — OV OV — ,— OO ooo VO .— - OO -— OO0 OO OO 00 OO — VO oo H. <i!ko / t L öcc. Scc. X > '— «->- —- Summ» oo oo oo Ov ooo o — ooo Ov OO oo oooivo V — oo 1 — Ov — 0v — VOV - —- ooo o oo. 0 o ooo — OO oo — .00.- OV oo oo o OO oo - co c: 3 3 e 3 - 3 3 o, oooo j o o !oooo o s oooo o o ooo» ioooo Oener?,I LururuauörAA ofver ^llmLuuL LevllluinAeu för /xr Octlrcl 8tsäs^or6. r/r 2.1 O 2. 7 < «D V m, »» cnr V-, O v. k * ' -4 -4 -4 2. 2 2 2 L 2. L Skockkolmr 8t»ä 00 00 o ooo kipsrl» l.!a o o 0 o OO Slockkolmr <i:o o o O o OO Sv»rltj2 <t>ko - o o 0 o 00 Scr. Scc. Summ» vo G0 os o ooo 6ernmsnz Ousser. Ler^lcnAcl ?v — oo' oo' O ooo OO 0 ooo OO o ooo OO o ooo lo» 2 r-r v 3 3 PS l°°! 2 ?V o O <v 3 ov — 00 — lev! . !oo' — -lov fslsttslä LeviUmnx. v; 70 2 -O 3 ov! OO OO !OO v^. O O OO ! VV 'VV c/» 2 3 S VOO OVV OQV OVV Levillnrritz elter 2. ^rt.
Om man ingätt i borgen för nägon endast pä wist bestämd tid, korrtare än de twänne är, son» nu til Lapitalets utfordrande äro utsatta, huru stall dä dermed förhällas? det äro vesta anmärkningar, jag än »vidare welat hafwa den äran underställa» Högloft. Ridderstapets och AdelnS pröfning. Utaf Hans Lxcellence lilliencrantz Memorial har harr gifwit anledning at förmoda, at »nan utan at hindra realisationens gäng kunnat undwika en sädan författning, som den i fräga warande. Friherre ve 6eer, Larl. Jag fär allenast, i anledning af Herr Klajor 8teclts yttrande, at pluraliteten wid 1792 ärs Riksdag warit af hans tanka , rörande liyuiäen af Lanco - skulder, Söra den anmärkning, hmuwida det kan wara roo6 grundadk, -a ?rotocolIerna för samma NiksLaA intyga om et annat söchällande. Den, som laser Lem, stall finna, at ingen enda Ledamot af Ridder stapet och Adeln bifallit ^.Zio - fräsan. Hwad conventioner Herr lAajor 8tsät ingätt kan jag icke känna. Herr ^lunclc ak koksnilcölst, Liber» lra rä.' Förewarande Hemliga Utstottets Betänkande hörer til de wäldsamma och utomordenteliga säkerhetSmätt, som lättare kunna undstyllas unde» en Revolution eller under et längwarigt brinnande krig, än r et Land, som fnart i tio är njutit fred vch lugn; men dä man redan bifallit en twängStnmui-e, som trycker i synnerhet Jordägaren, sä torde en annan wara nödivändig, som rakar Laxitalrflsn, och, om jag sä fär säga, contrabalancsrar den förra och gör den mindre tryckande.
Diskonts upphörande ända tili i83g års slut, då, med den 18 December, alla dessa obligationer upphörde att vara räntebärande, innehaft Riksgälds-Kontorets obligationer äfven för den del af de medel, som i samma Diskont, om den fortfarit att äga bestånd, fått insättas; hvarefter Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli, likt andra fordringsägare, måst realisera sina tillgångar, hvilka då funnos till sitt hela belopp i Banken insätta: hvarjemte tillika i underdånighet anhölls, att då tillåtelsen till förräntandet af dessa medel, hvilka varit bestämda att utgöra en förbä ttring i de em betsoch tjenstemäns, sorn med depositionsmedlen hafva befattning, högst knappa och ändå otillräckliga löner, utan deras förvållande, genom en tillfällighet, af sig sjelf upphört, hvarigenom dessa löntagare, som redan år 1816 voro i löneförmåner långt underlägsna deras vederlikar inom öfriga^ Embets-Verken, sedan den tiden icke erhållit någon löneförbättring, nu vpro de mest vanlottade inom Embelsmanna-corpsen, Eders Kongl. Majit täcktes tillåta ÖfverStåthållare-Embetets Kansli, på andra föreslagna säkerhetshandlingar, få med depositionsmedlens förräntande fortfara, hvilken sednare åtgärd Eders Kongl. Majit, uti skrifvelse af den 4 April 184©, icke funnit kunna i Nåder bifallas. Vid i838 års slut, var visserligen behållningen i Riksgälds-Konlorets obligationer 4?>5oo Rdr; men som full tillgång för utassigneriogar alltid måste i Banken innestå, omvexlade behållningen som oftast; hvilket förhållande l83c> års Räkning oekså antyder, då behållningen der var 36,5oo Rdr. 478
Derefter är af Kongl. Maj:t, i anledning af Landssekreterarens häröfver anförda underdåniga besvär, det med Högsta Domstolen beslutade utslag under den 10 September 1844 meddeladt, alt ehuru den uti Förordningen den 10 April 1810 lemnade föreskrift angående uppskof med verkställande af fängelsestraff med vatten och bröd å qvinna, som med lägersmål sig försett, icke bort tillämpas i fråga om ofvannäomde, Catarina Larsdotter ådömda bestraffning, och Hofrättens utslag af den 19 Juli 1839 således bort, såsom Hofrätten i dess sednare beslut antagit, till verkställighet befordras; likväl och då klaganden utaf uppställningen af Hofrättens förstberörde utslag kunnat äga anledning till åtalade förfarandet, funne Kongl. Maj:t skäligt alt, med ändring af öfverklagade utslaget, förklara, alt hvad emot klaganden blifvit anmärkt, ej varit af den beskaffenhet, att ansvar eller ersättningsskyldighet derför borde klaganden ådömas. Deltagande i detta domslut och derom ense, voro, enligt Högsta Domstolens protokoll samma dag, Herrar Justitieråd en Stråle, nu mera Presidenten Isberg, Nyblaeus, Engelhart, Grefve Snoilsky och Grefve C. Sparre. Anmärkningsmål af enahanda beskaffenhet, som det nyss omförmälda , hafva tillförne förekommit och blifvit afgjorda på sätt Embetsberättelsen för åren 1836 och 1837, pag. 17 och 22 utvisar. — Ett ytterligare exempel af samma art är det efterföljande.
Desse förslag komma, efter undergången granskning af StatsUtskottet, att till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemnas, på sätt 80 §. RegeringsFormen föreskrifver, rörande förändringar af sjelfva hufvudgrunderne för Indelningsverket, i händelse sådane skulle pröfvas nödige, och således kan gerna all fråga i denna del sättas å sido. Uti skrifvelse af den 2C) Julii 1823 hegärde Rikets Ständer, att en sådan reglering med Indelta Armeens Befäl måtte vidtagas, att hvar och en kunde finna nödig utkomst med hvad Staten för närvarande består, samt att aflöningen blefve efter tjenstegraden lämpad; hvarjemte Rikets1 Ständer anmälte, det StatsVerket saknade tillgångar att genom ytterligare anslag åt ifrågavarande Befäl bereda förbättrade Lönevilkor. Konungen säger nu i Dess Nådiga Proposition, att, i anledning af Rikets Ständers ofvannämnde Skrifvelse, Kongl. Maj:t låtit uppgöra en ny lönereglering, och att allt, jemte Lönebeloppen, närmare inhämtas af Lönings Stater, som skola till Rikets Ständers Statsutskott öfverlemnas. Huru den värde Motionären kunnat vid detta förhållande hämta grund till den yttrade tvekan, huruvida Rikets Ständer af Lönereglerin - Den 22 December f. in. ii gen skulle få cici, kan jag icke rätt förstå, äfvensom jag tror det är lättare ätt pröfva grunderne för ett förslag, då det i sina detailler är utarbetadt, än cl A endast grunder framläggas, örn hvilkas utförharhet oell resultater osäkerhet kan uppkomma. Herr Tham säger, att den föreslagne förändringen i Löningssättet är skadlig; att Statens Tjenstemän blifva förvandlade lill Regeringens Tjenare, att Cail XI hade säkerligen deni principen, alt fästa krigaren med kärlek till sitt fädernesland, då Ilan grundade dess aflöning på jord och indelta Spanmålsräntor; att uppbärandet af såväl Militairens som Civi I-Statens indelta Spanmålsräntor skulle för Kronan vara i högsta grad skadligt oell medföra manga nva kostnader för StatsCassan; samt frågar:
Hvarje förfaltare eller föreläggare stände fritt, alt en honom i följd af sådan egen"skap, tillhörig skrift, antingen sjelf eller genom a tindra föryttra; dock vare hvar och en, som antingen i öp"pen lod eller eljest, med rättighet att derom i all"manna tidningarna få kungörelse i nfö r a, bokhan"del idka eller böcker försälja vill, förbunden alt, på säll ,Jom boktryckeriers anläggning stadgadt är, och vid samma J’’ansvar, anmälan derom hos Hofcancelleren göra." Såvida nu Tryckfrihets-Iagen skall sortera under samma förklaring af Svenska språkbruket, som andra lagar, så kunna dessa ordalag ej innebära annat, än att, när Tryckfrihetslagen säger, att intet hinder skall finnas för någon skrifts föryttrande, vare sig inländsk eller utländsk, och att hvarje Den 20 Mars f. m. 429 författare får sjelf eller genom andra föryttra en honom tillhörig skrift; så måste alla andra undantag från en sådan oinskränkt rättighet, än tryckfrihetslagen sjelf kan utstaka, anses lagslridiga och böl a upphäfvas. Men nu stadgar Tryckfrihets-logen blott ett villkor för ett enda fall, nemi. att örn man vill annoncera böcker i tidningarna, bör anmälan derom göras, på sätt för boktryckeriers anläggning är stadgadt, utan att dervid göres något undantag, antingen man vill försälja böckerna i öppen bod eller eljest, inom hus eller på öppna platser. Vill jag deremot icke kungöra böckers försäljning i tidningarna, så gäller den allmänna satsen, att jag äger försälja desamma genom hvilken person jag behagar, afven utan anmälan hos Llofcancelleren. Jag tager mig ock friheten fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, att praxis är fullkomligen öfverensstämmande med denna slutledning; ty aldrig har hvarken Hofcancellers-embetet eller polisen eller magistraten lagt hinder i vägen för böckers försäljning af hvem som helst, och hvar som helst, i bodar af alla slag, till och med klädstånd och fröbodar &c., ehuru anmälan derom bos Hofeancelleren icke ägt ruin.