Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derpå följde de operationer, som öfverflyttade initiativet till de konfedererade och hade till omedelbar följd alla de motgångar och nederlag, som sedan förföljt unionisterne på denna krigsteater och som slutats med det sista stora nederlaget vid Fredriksborg. Hade icke detta lilla fästet Darling varit, så hade efter all sannolikhet Richmond den gången blifvit taget och krigshändelserna, efter allt utseende, helt annorlunda utfallit. Ett annat exempel är följande: Ehuru de federerade hade vid årefs början icke mindre än 23 Monitorer färdige, hufvudsakligen ämnade till anfall mot de 2:ne vigtiga punkterna Charleston och Vicksburg, så lärer ändock, sedan man rekognoserat de fruktansvärda befästningarna vid Charleston, med sin vidunderligt grofva bestyckning, kapten Ericsson sjelf afrådt från ett anfall deremot. Mot Vicksburg synes icke heller unionsflottan kunna hoppas någon framgång. Den rol, som befästningar redan spelat i detta krig, synes således snarare vara egnad att höja än sänka deras värde. Jag kan icke underlåta att här fästa uppmärksamheten vid att ryktet om sjöfästningars obrukbarhet uppstod efter slaget vid Hampton Road, ehuru detta var en träffning emellan 2:ne bepansrade fartyg, nemligen Merrimac och Monitor, och eger således icke det ringaste stöd af erfarenheten och försvann också lika hastigt, som det uppstod hos alla i dessa ämnen sakkunniga personer. Det andra argumentet, hvarpå Utsk:t stödt sitt afslag, är att, då regeringen fördelat byggnadssumman på 6 år i stället för 3, synes ett uppskof med denna befästnings anläggning icke vara med någon våda eller synnerlig olägenhet förenad, tilläggande Utsk:t: »jemväl med afseende derpå, att om sådant oundgängligen erfordras, ifrågav:de befästningsarbete icke är vid - 324 Den 26 Man e. m. lvftigare än att detsamma snart nog synes kunna utföras» När detta fästningsverk oundgängligen skulle erfordras, vore naturligtvis vid tillfälle af krig. Men att då tänka på dess utförande, skulle vara ett nonsens, och ändå mer alt på ett dylikt resonnement grunda ett afslag.
Utsk. erkänner äfven behofvet af denna styrelse , hvarföre Utsk. dertill beviljat anslag, fastän nied någon afprutning på det anslag K. M. begärt. Jag skulle tro. ali det anslag, som K. IM. begärt för ettså vigt ig t ändamål, sorn detta, verkligen är af behofvet påkalladt, helst det är att hoppas, att denna styrelses befattning blir allt mer och iner vidsträckt. Vårt land är i högsta behof af lättade communicationer, så väl till lands som till vatten. Jag för min del skulle således önska , att StatsUtsk. måtte i denna del bevilja hvad K. M. begärt. I femtonde punkten af betänk. Nio 354 htt. C., rörande vattenconrtmunicationerna, harUlsk, i fråga om det äskade anslaget till Strömsholms canal och slussverk, visserligen erkänt, att denna canal är en vigtig communicationsanstalt för en af Rikets ansenligaste bergslagsorter, och att dess upphörande ofelbart skulle komma att förorsaka en stockning i rörelsen, till stor förlust både för enskilda och för Staten, men det oaktadt har Utsk. ansett sig icke kunna under nuvar. förhållanden tillstyrka något anslag för nämnda canal. Jag förundrar mig visserligen icke öfver detta Utskts afslag, enär den af bolaget framställda anhållan om anslag till nämnda canal endast innefattade en begäran om ett betydligt anslag, ulan att bolaget förband sig till några motsvarande skyldigheter. Förhållandet deruti är nu betydligt förändradt.
Hvad som i sjelfva verket var behöfligt, eller inrymmande åt de utom borgerskapet stående stads-innevånarne af en billigt alvägd inflytelse på handhafvandet af kommunens angelägenheter samt en för slads-menigheternas sammankomster fastställd röstgrund, har i allt fall icke lill fullo uppnåtts genom bestämmelserna i sockenstämmo-förordningen, enär förvaltningen och dispositionen af städernas ordinarie inkomster lika fullt fortfara alt tillhöra borgerskapet, med öfriga samhällsklassers uteslutande. Likväl torde uti ingen stad det anförda stadgandet i sockenstämmo-förordningen hafva vunnit den vidsträckta tillämpning, hvartill sjelfva ordalagen kunna gifva anledning. Frågor om byggnad och underhåll af stadens hus och lägenheter, öfverenskommelse!- om vägoch gatu-hållning samt brobyggnad, utväljande af fullmäktig för staden och mera dylikt hafva på de flesta ställen fortfarande föredragits på rådstugan, men de tvifvelsmål, som kunna uppstå om giltigheten af sålunda tillkomna beslut och den rätts-osäkerhet, som deraf måste alstras, innefatta tvifvelsutan betänkliga följder af den bristande öfverensstämmelsen mellan författningens ordalydelse och det i trots deraf öfverallt vidhållna bruket. Socken-nämnden är en helt ny stiftelse, som har ett slags motsvarighet uti det Norrska förmanskapet. Den väsendlliga skillnaden mellan dessa institutioner ligger dock deruti, att förmanskapet utgör en verklig kommunal-styrelse, med åliggande att handhafva kommunens kassor och egendom samt verkställa de af socken-representanterna fattade beslut, hvaremot socken-nämnden icke får något att skaffa med dessa förvaltnings och verkslällighets-åtgärder, såvida ej socknemännen derom meddela särskildt uppdrag. De genom författningen åt socken-nämnden anvisade göromål inskränka sig lill inseende öfver allmänna hälso-vården, anställande af undersökning om mödrar, som af våda förqväft sina barn, om Ijensle-folks olydnad mot husbönder samt handhafvande af överenskommelser lill befordrande af allmän sedlighet, hvartill, i följd af 1847 års faltigvårds-förordning, kommer del på en gång vigligasle och besvärligaste, som är att utgöra faltigvårds-styrelse.
På papperet i sin tryckta utstyrsel är ordets kraft helt olika till sina verkningar mot att höra det från apostelns egna varma läppar. Mindre i alla fall på predikstolen än vid andra af lifvets heligaste och vigtigaste kristliga momenter. Jag såg Mellin hög och allvarlig, med handboken i hand, träda fram till brudpallarne att förrätta en vigsel. Det var ej Mellin, hvars röst jag då hörde, det var Herrans vigde tjenares, ty den röst, som vissa begåfvade prester vid stora högtidsstunder erhålla, är liksom en återklang från ofvan, der »tungomålet» talas med ljud, hvilka vi icke känna. Och huru var ej också hans yttre gestalt då förändrad! Han uppbar alltid, på verldsligt språk, särdeles väl sin andliga värdighet. Men det vill säga nästan så godt som ingenting jemfördt med den högre apostoliska värdigheten, der det verldsliga elementet är alldeles skjutet åt sidan. Dernäst såg jag och hörde Mellin då han stod framför altaret med kalken i sin hand. Just ett sådant ögonblick pröfvar till hvilken halt presten hörer. Det finnes sådana Guds ords tjenare, som af den bestämda kyrkceremonien förmå skapa en himmelsk, en sant himmelsk måltid till stiftarens minne, men dessa prester skola då glömma alla tankar på kyrkobruk för att sjelfva under inspirationens välde gå in i sin höga kallelse. Sådan syntes då Mellin, och huru mycket han i sina predikningar kunde hålla sig till den statskyrkliga formens fordringar – här var han den enkle aposteln. En tredje gång såg jag honom vid ett tillfälle, som jag antager bland de, för den kristna lärans mystèrer, allra vigtigaste, och som kanske för en presterlig förmåga är den mest pröfvande – nemligen vid en sjuksäng. Det blef icke en dödssäng, men så mycket svårare är det att hitta de rätta orden, der skiljovägen delar sig och ingen mensklig kunskap, hvarken läkarens eller aningens, kan visa på hvilkendera vägen den sjuke kommer att taga. Och äfven här tillfredsstälde Mellin.
Sedan Riksstånden till pröfning förehaft de sammanjemknings-förslag, hvilka Konslilutions-utskoltel, uti Memorial N:o 29, framlagt i anledning af återremisserna af Memorialet N:0 21, deruti Utskottet till giundlagsenlig behandling föreslagit åtskilliga ändringar och tillägg uti 56 och 81 §§ Regerings-formen samt 29, 4.9 och 7^ §§ Riksdags-ordningen, angående grundlagsfrågors behandling, och Utskottet af de från stånden inkomna protokolls-utdrag för den 29 och 3i Juli inhemtat, att Höglofliga Ridderskapet samt Iiögvördiga Presle-ståndet dervid godkänt berörde sammanjemkningsförslag, men Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-ståndet desamma ogillat, med förklarande, att de icke funnit skäl frånträda sina, i anledning af Memorialet N:o 21, uti frågan fattade beslut, får Utskottet, på enahanda grunder, som de uti Memorialerna N:ris i3 och 28 framställda, härmedelst till Rikets Ständers pröfning öfverlemna följande, för de stridiga meningarnes afgörande, genom omröstning i Förstärkt Ronstitutions-ulskott uppgjorda voterings-propositioner: Bih. lill R. St. Den, sorn vill, alt Konslitulions-utskottets, uti Memorialet N:o 21 sub N;0 1, först framställda och derefter, i anledning af återremiss, uti Memorialet N:o 2Q, omarbetade förslag till ändringar och tillägg uti 56och8r §8. Riksdagsordningen, skall, med den lydelse, det i Memorialet N:0 2geger, för grundlagsenlig behandling blifva hvilande till nästkommande riksdag, toste Ja ; Den, det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, anses detta förslag icke blifva hvilande till nästpåföljande riksdag. 2.
Den som, lika med Utskottet samt Ridderskapet och Adeln och Borgare-StånLäder-arbeten, det, anser »Läder-arbeten, ej specificerade», böra förtullas med 25 procent förhöjning å tullen för det läder, hvaraf arbetet hufvudsakligen består, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; 12 BevillningsUtskottets Memorial JV2 19, Mattor. Oljor, nativa eller råa etc. Oljor, genom rektificering renade, etc. Vinner Nej, förblifver tilläggsafgiften, i enlighet med de begge andra Ståndens beslut, såsom hittills 50 procent af tullen å lädret. Omröstningen har utfallit med 48 Ja och 71 Nej, och är alltså Nej-proposi tionens innehåll Rikets Ständers beslut. 32:dra Ornröslningen. Den som biträder Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gillade förslag, att för rubriken »mattor af spån, strå eller rötter, vass eller saf» bör bestämmas en till 1 öre skålpundet nedsatt tull, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Presteoch Bonde-Ståndens beslut, införselafgiften å denna rubrik att förblifva lika med den för mattor förut gällande eller 3 öre per skålpund. Som omröstningen utfallit med 49 Ja och 70 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 33:dje Ornröslningen. Den som bifaller Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gillade, hemställan om 50 öre införseltull per centner för den under artikeln Oljor, bland de flygtiga vegetabiliska, såsom fossila eller mineralsamt genom torr distillation framställda oljor, förekommande rubriken »Nativa eller råa, af jord eller brännhartser m. m. förorenade, af mörkbrun till svartbrun färg», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skola, jemlikt Presteoch Borgare-Ståndens beslut, sådana nativa eller råa oljor vara vid införsel från afgift fria.
Saknades nemligen den förra bestämmelsen, så, då någon tillsvidare-konvention icke lärer förekomma, återstår endast att den blifvit gjord bindande för de efterlefvande, och såiedes något stadgande i detta hänseende vore öfverflödigt. Om åter de lagliga inkomsterna ej derigenom i betydlig mån försämrats, är ej sannolikt, att någon tanke skulle uppstå på en förändring, som då vore utan ändamål. Men från hvilken af dessa ståndpunkter Utskottets beslut betraktas, synes det mig föranleda till stora betänkligheter. Är en viss tidpunkt mellan Pastor och dess åhörare i detta hänseende afialad, sä utgör ju denna gränsen, derutöfver ingen öfverenskommelse eger rum, der denna upphäft sig sjelf, enär alla vilkoren deri, och således äfven tidsvilkoret, måste anses lika bindande; hvadan det viii synas nog oegentligt, att Kongl. Maj:t skulle förlänga en konvention, som de facto ej mera är till; och med sitt magtbud sålunda Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 3i. 3 underhjelpa deras försummelse, som ej sågo sig hällre före och införa i det redan upphörda kontraktet ett stadgande hvarpå ingen af kontrahenterne tänkt. Åtgärden af en sådan förlängning uiaf öfverenskommelse^ uiöfver den bestämda (iden, synes mig föga skilja sig från ett upphäfvande deraf, innan denna tid förlluiit, något som det svårligen lärer falla någon in, att göra till föremål för en underdånig ansökan, och som ännu mindre kunde hafva äfven det ringaste hopp om framgång. Väl är mannen, ofta nog dessvärre, de sinas målsman, men likväl ej längre än han lefver; och hvad han ej i lifvet gjort, lärer af sådant dess målsmanskap icke kunna sedermera hemta något berättigande. Besinnas dernäst, alt behofvet af ett stadgande sådant sorn det föreslagna endast skulle ega rum, der öfverenskommelsen vore för den, som har att uppbära inkomsterna, mer eller mindre oförmånlig, så må väl frågas:
Och innerst i den var ett barn om kanske två år. Dess händer voro fastbundna och en duk kring munnen hindrade dess skrik att höras. Harald, så hjelplös låg du då der. Ja Harald, du är ett hittebarn. Alla på Rügen visste, att du blott var vårt fosterbarn. Det roade mig att för en utgifva dig för vårt eget barn – för min egen mor. I början var det blott ett skämt, men småningom blef det alfvar. Ty gummans fröjd, tolkad i bref, var så stor, att jag icke mera hade hjerta att taga henne derur. Och när din fader dog – förlåt att jag kallar honom så – och jag flyttade öfver till Finland igen, lät jag dig allmännt gå och gälla för min egen son, hvarvid jag äfven gynnades af den omständighet, att du vexte långsamt och icke var för stor för den ålder jag föregaf. Icke ens presterne i församlingen visste huru det hängde ihop – för dem föregaf jag, att jag tappat din dopsedel och de forskade ej vidare. Detta var ett fel af mig, men det skedde af ömhet för dig. Gud förlåter mig det. Har du nånsin vetat, Harald, att under din venstra axel nära till armen finnes ett ärr efter bokstäfver, säkert inbrända innan du blef vår. Dessa bokstäfver synas väl ännu. Tvenne stora h. H H. Kanske kan slumpen eller försynen hjelpa dig att genom dem utleta din härkomst. Här medfölja några attester, som yttermera bevisa sanningen af mina ord. Så många unga personers namn äro deribland, att ganska många ännu måste lefva. Och nu farväl, min son, min ömt älskade Harald. Jag älskade dig så som en mor älskar sitt barn och du förtjente det ock, ty du var alltid böjd till det goda. Måtte försynen allt framgent bevara dig för frestelser, faror och brott. En småsak höll jag på att förgäta. Nyårsaftonen bestämde vi till din födelsedag, men säkert är du halftannat år äldre. Ja blif lycklig, min Harald! Din fostermor. Vid vigtiga tidpunkter i menniskans lif, vid stora olyckor, stora förändringar, stora upptäckter, kan det hända så, att menniskan ådagalägger ett beundransvärdt lugn.
Vidkommande sedermera 4:de morn., ang:de Jern-Kont:s befriande från bevilln., anförde Hr von Hartmansdorff: Jag bestrider icke förslaget, men jag måste anmärka, alt vid upställningen af 145 § 4 mom. pag. 55 — der detta ämne afhandlas — har Utsk. icke varit vederbörligen noggrannt med ordalydelsen, emedan Utsk., i st. f. det här pag. 20 begagnade ordet ”så vidt”, insatt ”så länge”. Utsk. säger nemi.: ”JernKont., så länge dess vinstmedel användas till allmän-nyttiga ändamål.” Enl. min tanka bör det heta ”så vidt”, emedan detta uttryck hänför sig till belopp och ”så länge” till lid. Det skulle ju kunna med tiden hända, att JernKont:s behållning icke användes till allmänt nyttiga ändamål och då bör Kont. icke vara be friad t från bevilln. Om R. o. Ad. skulle anse olämpligt att genast göra den ändring i 145 § jag påyrkar, så anhåller jag att, då vi framdeles komma lill §:n, den af mig nu föreslagna rättelse måtte iakttagas. 1 anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att, enl. ordalydelsen af Utsk:s förevar:de tillstyrkande, ett bifall till detsamma komme att innefatta godkännande af det nu föreslagna 4 mom. af 145 §, samt att fördenskull de förändringar, som önskades i nämnde morn., nu borde komma under pröfning. 21 * 324 Den 26 Maj Hr von Hartmansdorff: I sådant fall anhåller jag vördsamt alt R. o. Ad. nu måtte förändra ordalagen i 145 § ”så länge” till ”så vidt”. Hr Prytz: Uttrycket ”så vidt JernKont. använder sina vinstmedel till allmänt vigtigu ändamål” innebär, att det är endast under sådana vilkor, som dess medel äro fria från bevilln., hvaremot ordet ”så länge” tillkännagifver, att så länge Kontoret fortfar alt på nyssnämnde sätt använda sina medel, åtnjuter detsamma befrielse från bevilln., men icke längre.
Redan i 1859 års jernvägskomitées betänkande förekommer i fråga om rigtningen af södra stambanan, den erinran, att då nämnda bana i första rummet afsåge, att på kortaste väg förbinda det norra och mellersta Sverige samt hufvudstaden med Malmö och utlandet, så borde Nässjö bestämmas till föreningspunkt mellan Södra och Östra stambanorna, enär afståndet mellan Stockholm och Malmö derigenom blefve 57 mil 13,150 fot, i stället för 67 mil 18,540 fot, som utgör väglängden, så länge trafiken måste följa Södra och Vestra stambananorna till Falköping. Förutom de nu anförda skälen för Östra stambanans fullbordande, torde böra komma under öfvervägande: att så länge Östra stambanan icke blifvit färdigbyggd, stor svårighet möter att på ett ändamålsenligt sätt ordna snälltågen mellan Stockholm och Malmö, så att denna väglängd på en dag kan tillryggaläggas; att Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Maj 1859 afgifna underdåniga betänkande, angående förändrad af sjödrénorganisation af Rikets styrelseoch förvaltningsverk, specielt rörer flottans ekonomiska Öfverstyrelse, Förvaltningen af Sjöärendena, äfvensom hvad bemälda Embetsverk i anledning häraf i ett den 3 Oktober samma år afgifvet underdånigt utlåtande anfört, funnit sig böra instämma i den åsigt, som blifvit uttryckt i en nämnda betänkande följaktig reservation, nemligen att Förvaltningen af Sjöärendena eller det Embetsverk, som i dess ställe kan komma att inrättas, skulle för framtiden få sin befattning inskränkt till uppbärande, fördelande och redovisande af alla för sjöförsvaret beviljade ordinarie och extra anslag; granskning af Stations-Befälhafvarnes, Lots-Direktörens och Chefens för Sjökarte-Kontoret statsrequisitions-förslag; dessa förslags anmälande till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och fastställelse genom utfärdade årliga stater; tillsynen och kontrollen derå, att dessa stater icke öfverskridas samt att medel och persedlar rätteligen användas; dispositionen af till durchmarsch-, transport-, reseoch traktaments-kostnader bestådda anslag, samt afgifvande af årlig berättelse till Kongl. Maj:t om hushåll - 45 ningen med flottans alla tillgångar och om derå uppkomna besparingar, äfvensom af alla utlåtanden, utredningar oell uppgifter rörande flottans ekonomi, hvilka af Kongl. Maj:t eller af Chefen för Sjöförsvars-Departementet varda infordrade. Genom en sådan inskränkning af Förvaltningens af Sjöärendena nuvarande åligganden, efter hvilken organisationen af dess personal jemväl skulle lämpas, blefve detta Embetsverk hufvudsakligen en granskande och kontrollerande myndighet, hvaremot de verkställighetsåtgärder, som nu detsamma tillhöra, så vidt de hafva inflytande på verksamheten vid flottans stationer, äfvensom skyldigheten att afgifva yttranden i rent tekniska frågor, skulle till stationerne öfvcrflyttas. I följd af hvad här , ofvan blifvit föreslaget rörande flottans framtida mate
Äter man kött, bör man aldrig först skära köttet, lägga bort knifven och äta med gaffeln, utan man begagnar sig hela tiden af både knif och gaffel, utan att därför någonsin sticka den förra i munnen. Äter man däremot fisk, måste man noga akta sig för att ens taga knifven i handen, utan i stället begagna endast gaffel, ja, det dukas endast med gaffel, såvida ej eleganta så kallade fiskknifvar af särskildt slag finnas. I så fall är det tillåtet att begagna dessa. A f brödet får man aldrig bila, utan skall det alltid brytas i lagom små munsbitar. Smörgås äter man med knif, det vill säga man lägger den på sin tallrik och skär af den små bitar undan för undan. Efterrätt ätes med gaffel och dessertsked, socker till kaffe och te bör man aldrig taga uti med fiugrarne, utan med tång. Sparris ätes med knif Iduns skönlitterära pristäplng, utgår * Det heter i Cimbria Literata bl. a.: nullum animal auderet occidere, nec pisces alios, quam mortuos, foetidos et rancidos, comederet, canesqve complures h o c solum fine aleret, q v o pediculi ac pulices e cute humana, sospites ac illaesi, in istorum tergora possent transportari. skvala, taken läka, ringla i hvar vrå- Hvilket väder för poeter! Jag uti mitt stilla sinn ' Tror, att när som himlen väter, Torkar poesien in. l^egnvisa. För Idun af bräka, Ängsliga att höra på, Något om maten i England. Kroketter af s v a m p. Tillblandningen s o m föregående! Den enda skilnaden är alt kroketterna skola kokas i flottyr (icke stekas) o c h läggas på sugpapper att afrinna. Serveras med skarpsås, om man så vill. och afsätta bottensats af salt, som tillvaratages, ty den ger g o d smak åt såsen. När så saltlaken är skild från nämnda bottensats, ilägges så mycket socker, s o m den salta laken förmår att upplösa.
Jemte det jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff om nödvändigheten att i RiddarhusOrdningen införa något stadgande, huru med introduction under Riksdagar skall förhållas, medgifver jag, i anledning af Grefve Mörners Den 9 April f. m. 43 anförande, att i den gamla RiddarhusOrdningen finnas de omtalade Förordningarne åberopade, likasom i den nya, men då ändamålet med den nya just är, att rätta felaktigheterne i den gamla, kan jag ej inse något hinder deraf för rättelsen. §• 3. Herr von Hartmansdorff: För min del tror jag ej, att man med en Ätts namn, hvilken är utgången, må kunna förfara, på sätt den föreslagne §. medgifver. Om det till exempel föll någon in att kalla sig Torstenson, skulle det val vara tillåtet, att vid ett namn med så stora och vördade minnen fästa en kanske högst obetydlig person och hans afkomma. Jag finner det således lika olämpligt, att Konungen, som att någon annan, kan meddela rättighet till att upptaga en utgången Ätts namn eller vapen. Herr Lefren} Johan Pehr: Till svar på den värde Ledamotens anförande, som sist talade, får jag återkalla i minnet, att nu lefvande Ätten Oxenstjerna egenteligen heter Sparre, och att det är 5oo å 6oo år, sedan den upptogs uti Oxenstjernska Ätten. Herr von Hartmansdorff: Jag får åter erinra, att Sparrarne lefde lika väl för 6oo år sedan, sorn nu. De hade således kunnat taga till genmäle, om de det velat. — Men det är om utgångna Ätter jag talat. 44 D« n g April f. m. Herr Lefrén: Jag gjorde blott min anmärkning, för att hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna, att upptagandet af en gammal slägts namn ingalunda förstör den gamla slägtens minnen. Friherre Boije: I den föreslagne §. fattas några ord. Det vill säga, då en Ätt, med en annans samtycke, upptager dess namn, borde det tilläggas, att det alltid skall ske under en ny Nummer.
H2r &amp; r &amp; n, OIII jbg r j d s c tagtr, D6 fransha pj ' csernas rcnfant terrible *, Tcafcrnr A u k i annan skepnad bara. Tyskland. i Tyskland ocli Osterrike är fr5paii orii den qvinliga Iäkarebildniiigen knappast väckt inom det offiicicla oiiir5det och likväl möta oss dcr nigra ganska intressanta förcteelser. S3 finnes i Herlin sedan flera år tv5 qvinliga praktiserande läkare. Den ena af deni, Fröken Fransiska lïbrwtirrs, född 11.5 ett litet landtgods på Kugeii, egiiadc sig fr511 sitt 17: de 5r åt Iärariiiiiekallet, bestred efter n5gra ar nied Iiedcr dcn offentliga Iärarinne-exanieii ocli fortsattc dereftcr sin verksainhet s5soiii hemlärarinna, Iivarunder hon vann så val sina lärjungar soni deras föräldrar till vaiiner för lifstiden. Hon öfvertog Iängrc fram sina systerbarns uppfostran och lärde uridcr tidcn sjclf af sin svåger latin och niateniatik. Det var Iienncs afsigt att sedan öfvcrtaga en skola, nieii genoni en sin broders inflytande kom hon att f5 sina tankar riktade åt annat 11311. Denne brodcr, öfverstabsläkareii Doktor Tiburtius, Iiade iiäiiiligeii vid denna tid fattat en Mig tillgifvenliet för taiidläkariiinan Fru Hirschfeld i Ucrliii, nicd hvilken han scdermcra gifte sig. Denna dam, som var cn varm v311 af qviniiaiis framåtskridande, väckte först Iios hononi tanken på att förniå den begåfvadc systern att egna sig åt läkarekallet, Iivartill, enligt hennes uppfattning, de pcdagogiska insigterna skulle göra Iieiiiie s5 mycket mcr lämplig.