Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndct den 7 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående huru förhållas bör med egendom, som tillhört den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig. (Lag-Ulsk:s Bet:de Nio 26.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande kommit, hurusom flera under sednare åren utförda rättegångar i anledning af väckta anspråk på egendom, som tillhört personer, hvilka en längre tid varit borta utan att låta sig afhöra, visat behöfligheten af bestämda sladganden, huru vid sådant förhållande hör förfaras; och hafva Rikets Ständer härvid inhemtat, det Lag-Beredningen, som jemväl insett detta behof, utgått från den åsigt att den, som öfvergifver hvad han eger och förblifver borta under åratal, utan att om sig lemna någon underrättelse, och ej låter höra af sig då han slutligen dertill offentligen uppmanas, måste, der det ej eller vid undersökning kan utrönas att han under viss längre tid varit vid lif, anses sorn vore han död, samt att hans qvarlemnade egendom följaktligen må af dem, hvilka äro hans arfvingar, tillträdas och skiftas; dock att arfvingars anspråk i berörda afseende ej skulle leda till någon följd, förr än så lång tid förflutit, att underrättelse saknades, huruvida den försvunne eller bortkomne inom de sista tjugo åren varit vid lif: varande likväl tidsförkortning gjord för de fall, då den bortkomne veterligen varit i lifsfara, utan att det är kändt om han blifvit räddad, eller hans ålder, om han vore vid lif, skulle öfverstiga nittio år. Rikets Ständer hafva godkänt dessa åsigter, äfvensom den grundsats, att den bortkomne aldrig må kunna på förrberörda sätt frånvinnas sin egendom derest han skulle finnas vid lif, efter det domstol i föreskrifven ordning förklarat att han må anses för död och ali egendomen således får tagas i besittning af arlvingarne.
Domaren åligger, når äktenskapsskillnad för egenvilligt ÖfvergifVande sökes, utvägen för akta makar, att genom sådane öfverenskommelser, som Herr DomProsten Lamér bmförmält, kunna bereda äktenskapsskill* II6 LagUtshttets Betänkandctt, nåd , torde i möjligaste måtto förebyggas; Utskottet ansett sig icke ega anledning att tillstyrka bifall af motionen. Delta bermtålles vördsammeligen Rik* sens Bögloflige Ständers vidare pröfning, Slockholm den 12 April 1823. Arkom d. 25 April 1823! Betänkande, i anledning af Herr Prosten Magister Johan Wijkman Caspersons Memorial om Förklaring af 9 §. uti Kongl. Förorda, den 5 Juni i 1739, angående Prestval.
Blotta uppläsningen af dessa 2ns olika stadganden är tillräckelig att öfvertyga hvarje fördomsfri man, att ej allenast Kongl. Majit sjelf tydeligen åtskiljt och särskilt yttrat sig om Privilegierna och ProductPiakatet, utan ock att skillnaden deremellan är grundad i sakens natur, emedan Privilegierna skola verkeligen förblifva oqvalda och orubbade, då deremot ProduktPlakatet kan, såsom andra Ekonomiska författningar, genom förekommande omständigheter eller orsaker, blifva hvilande. Men, äfven om ProduktPlakatet skulle ä'- ga kraft af privilegium, hvilket jag nu bevisat att det ej kan äga, så är dess verkan alldeles ingen, uti den särskilta frågan om exporten af skogsefFekter, emedan ProduktPlakatet ej vidrör samma fråga. Låtom oss i detta afseende rådfråga äfven denna författnings innehåll, så skole vi finna sanningen af detta påstående. ProduktPlakatet af den 10 November 1724 innehåller bokstafligen: De främmande måga icke med egna eller befraktade utländska fartyg, vid Confiskation af skepp och gods, ifrån nästa års början /utföra andra än deras egna Landsprodukter. Mesv. ooh Ekon. Utsi;. Då nu fråga om elen önskade handelsfriheten, angår Trädvaror, som äro en Svensk Produkt, dä den vidare angår denna Svenska Produkts utförsel, men alldeles icke utförseln, af någon utländsk Produkt, så är emeliam ProduktPlakatets innehåll och denna fråga alldeles samma skillnad som emellan export: och import, det vill säga, som emellan norr och söder, eller emellan dag och natt. I afseende dernäst på Bergsrörelsens yrkade anspråk, är det ostridigt, att, då äganderätten i allt respekteras, kan denna nä- * ring aldrig genom exportfriheten i sina rättigheter förnärmas, emedan de skogar, hvilka tillhöra densamma, härefter, såsom hittills, orubbade dertill måste disponeras, så länge ägaren det sjelf vill, äfven om det skulle ske med hans verkliga förlust, äfven om deras produkter kunde med större vinst på annat sätt användas, eller samina jord, genom odling och vattnets utsläppande, frambringa större ren afkastning.
Sedan nutidens krig blifvit skärskådade, gick man till äldre tiders. Sålunda började österrikiska generalstaben med utgifvandet af » Feldztige des .Prinzen Eugen von Savoyen », af ' hvilket i sanning storartade arbete 14 delar hittills utkommit till ett pris af 30 kronor stycket. Utom den noggranna redogörelsen för kriget gifves här en uttömmande skildring af krigsinrättningarna och af alla de olika förhållandena, som i närmare eller aflägsnare mån äga sammanhang med kriget, hvarjämte arbetet åtföljes af utmärkta kartor. Nästan samtidigt utkommo i höstas första delarna af tre olika generalstabsverk, nämligen det svenska » Sveriges krig 1808 och 1809 », det danska » Det dansk-tydske Krig 1864 » och det tyska » Die Kriege Friedrichs des Grossen ». Den föreliggande delen af det svenska arbetet innehåller en väl skrifven redogörelse för krigets politiska förhistoria, hvari man tydligt ser, huru Napoleon efter Tilsit-freden steg för steg dref kejsaj: Alexander till detta krig, och huru det slutligen helt plötsligt utbröt, fastän Sverige icke begärde bättre än att få lefva i ro med sina grannar, att få vara » neutralt », och icke gaf någon anledning till krig. Vidare innehåller delen en utförlig redogörelse for krigsmaktens tillstånd i alla afseenden vid tiden för krigets utbrott. Det danska arbetet är skrifvet med stor sans och måtta men drager ingalunda i betänkande att föra hela den nakna sanningen osminkad fram i ljuset. Efter en kort skildring af krigets politiska förhistoria kommer en ganska utförlig om dess militära. Häri redogöres noga för alla de åtgärder, som vidtogos eller, rättare sagdt, icke vidtogos under perioden 1850 — 63 för att på ett värdigt sätt mottaga kriget, som hvar man väntade. Hela denna skildring är ytterst lärorik synnerligen för oss svenskar, den är så uppenbar, att man rent af kan taga på den, såsom man säger; den visar huru regering, representation och nation samverkade i uraktlåtenhet att vidtaga något för det militära lägets upphjälpande, och så kom kriget såsom ett åskväder på en klar himmel.
— Hvad åter beträffar, att kungörelsen bör ske i de allmänna tidningarne, så är det visserligen sant, att ett sådant åliggande skulle för allmogen blifva betungande; men å andra sidan, då hvar och en vet hurusom varor lemnäs på credit på långa afstånd, måste det vara af behof, särdeles för personer, hvilka hafva något vidsträcktare affärer, att afveta om en annan person sålt sin egendom eller ej; och detta kan, enligt min förmening, icke ske på annat sätt, än genom kungörelse i de allmänna tidningarne. Vill man göra något undantag för den lägre allmogen, så alltför gerna; blott man Den 19 Februari. 349 då uppgifver dem, för hvilka detta undantag skall ske. Jag anhåller, att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja återremissen. Hr Nordenanckar, Wilh. Fredr.: De stora missbruk vid lösöreförsäljningar, som jag ofta sett, hade äfven hos mig väckt den tanka, att något verksamt correctiv derför icke kunde vinnas på annat sätt, än derigenom att man helt och hållet uppliäfde 1835 års förordning och förklarade, att sådane afhandlingar, när varan qvarlemnas i säljarens vård, icke böra gälla emot 3:dje mans i laglig väg förvärfvade pantningsrätt; men vid en närmare undersökning af rättsgrunden för ett sådant undantag vid lösöreförsäljningar har jag måst frångå denna tanka och kan icke finna något skäl, hvarföre lagstiftaren skolat se sådane afhandlingar ur ett annat rättsförhållande, än hvad angår fast egendom. Hvarje lagligen tillkommen afhandling måste nemi. af lagstiftaren respecteras. Icke kan jag eller finna hvarför man skall beröfva den, som icke äger någon annan säkerhet alt erbjuda, än sin lösegendom, den enda utväg, som står honom öppen, att kunna förskaffa sig credit. Det finnes dessutom mera eller mindre svekfulla sätt, hvarigenom det är för gäldenären möjligt att, utan lösöreförsäljning, undanhålla tillgångar eller beröfva fordringsägaren dess lagliga rätt. Der finnes öfverlåtelse af ägande fordran, hvilket i min tanka är lika brottsligt.
Dör sjöman å utrikes ort i rederiets tjenst, eller i sjukdom, som föranledt hans afmönstring från Svenskt fartyg, och förslår ej den aflidnes i dödsorten efterlemnade hyra till begrafningskostnaden, åligge rederiet att fylla bristen. § 67 Blifver besättning genom dödsfall, rymning eller andra orsaker förminskad, men fullgöres fartygets tjenst ändock ordentligen af de qvarblifne, då skall emellan desse de afgångnes hyra fördelas för den tid en sådan trägnare tjenstgöring fortfar. § 68. Är någon af besättningen begifven på starka drycker, trätosam, olydig, oaktsam om elden, eller annorledes i tjensten oskicklig, vårdslös och försumlig, och låter han ej af befälhafvarens förmaningar och varningar sig rätta; håfve befälhafvaren magt att, om den felaktige är under aderton år, tilldela honom måttlig aga, och, der 'han äldre är, genom arrest, degradering på viss tid eller nedsättning af hyran, verka till hans förbättring. Bättrar han sig ändock ej, må befälhafvaren till honom utbetala hans förtjenta hyra och honom ur tjensten entlediga. Denna sin rätt att bestraffa ege befälhafvare, som är skyldig föra dagbok, ej att utöfva förr, än han i densamma antecknat de omständigheter, som bestraffningen - Expeditions-UIskallets Förslag till anderd. Skrifvelse N:n 164. 33 ningen föranledt, och sannfärdigheten deraf, sedan berättelsen blifvit för den brottslige och den öfriga besättningen uppläst, är vorden styrkt genom underskrift af tvä bland besättningen. § 69. Skiljer befälhafvare sjöman utan giltig anledning från tjensten, vare befälhafvaren skyldig att till honom utbetala den ersättning, som, enligt §§ 56, 57 och 60, åligger redare att gälda. Befälhafvare ege ej för denna ersättning något anspråk emot rederiet, å 70.
Härpå kan blott gifvas ett svar: fördomen är en förutfattad mening, en slutsats utan nödiga förutsättningar, en åsigt, som icke hvilar på förnuftiga grunder och derför är oåtkomlig för förnuftsskäl. Att fördomar få insteg hos menniskan, kan deremot bero af många orsaker — uppfostran, omgifning och andras inflytande, mången gång också blott deraf att ingen påpekar fördomarna och deras skadliga inflytande. Tvärtom omhuldas och beskyddas månda fördomar på det varmaste, och de flesta vilja ej ens se, att mycket, som de hedra med namn af åsigter, är blott fördomar, dem de insupit nästan med modersmjölken. Ty alla äro nog ense om, att fördomar äro förderfliga, men då det gäller att draga fram och nedgöra fördomen, vilja icke så många vara med längre. Det torde ej heller gerna kunna förnekas, att de, som häruti hafva mesta skulden, äro qvinnorna, om också icke skulden egentligen är deras, utan mest måste tillskrifvas uppMur sänkt det unga hufvucl hon bar fostran, som sällan är riktad på att vidga deras synkrest, utan fastmer på att ingifva dem en sitt hjertas sorg alt fördölja; viss dosis temligen onyttiga och sällan fruktmen svarta drägten i ljuset skar, bärande kunskaper. Men hvaraf det nu också ett skratt förstummades här och livar, härleder sig, måste vi medgifva, att qvinnorna och vänligt spörjande blickar följa. i allmänhet äro vida mera fördomsfulla än männen, liksom de, också i allmänhet, äro svårare att öfvertyga, mera sällan » taga reson », som man säger. Hon hade väl hoppats dock som de, Eller är det annat än en fordom, denna ja, hoppats allt utaf våren. hos de flesta qvinnor rotfasta öfvertygelse, att « Till påsk », hade läkaren sagt, få vi se, hvarje fin och bildad qvinna måste hafva hvad krafter den sköna luften kem. ge; » vacker fason på sin kropp », d. v. s. icke en sådan, som Gud och naturen förlänat man dör ej så lätt vid de åren.- » henne, utan en helt annan, en sådan, som » modet » föreskrifver?
Han lärd e hono m själ f at t läs a oc h under - visade hono m m e d klappand e hjärt a i geo - grafiens först a grunder. Om söndagarn e lekt e de n lill e me d sin a jämnåriga vi d stranden. D e had e barkbita r till båtar, stor a ståtlig a farty g » p å utlan - det », oc h farbro r Edvi n ga f de m destina - tionsort oc h berättad e fö r sin a intresserad e små åhörar e o m d e främmand e land, d e skulle besöka. Men ick e all a båtarn e komm o riktig t åstad, uta n någr a a f de m låg o envis t kva r vid strande n elle r återvänd e efte r e n kor t utflykt. D e vor o föremå l fö r et t stor t för - akt; endas t farbro r Edvi n to g de m någo t litet i försvar. (Slut.) * Innehållsförteekning i Ester Anderson; a f Adefaide Nauckhoff. — När barna - vännen dog; poe m a f (Kd. — iJppiostra n til l osjälfyisk - het; anförand e vi d Tärn a folkhögskol a a f Cecilia BååthIiolmberg. (Forts. o. slut.) — &gt; Topelii hem; fö r Idu n a f P. Lindman. — Skaldernas kvinnor; sm ä studie r för Idu n af Emil Linders. Dagny - + .k. PSTOCKIIOLM. R I R +. r. &amp; Inledningsord. gdla svenska qrinnor och män! Mottagen vänligt den helsning, som Iiärrned bringas eder af Dagiiy. Ehuru okänd och opröfvad, kommer hon, uppfyld af den sariiiaste önskan att vara eder till gagn och glädje. Af egen kraft hade hon icke iiátt så långt. Hon ar det sanilade uttrycket af niingas förenade bemödanden. Utan fortg3ende kraftig samverkan med tankande och arbetande qvinnor och man skall hon icke heller stort föriiiå.
Måndagsmiddagen voro vi utanför Calais och jag stod sent om natten på däck och betraktade till höger det höga Storbritannien, med tvenne stående fyrar i Dover, skådande öfver till tvenne fyrar på Frankrikes kust, den ena en blinkfyr i Calais, den andra en stående (som jag vill minnas) i Boulogne, och derutöfver den klaraste med stjernor rikt beströdda himmel, och nedantill i framstäfven af fartyget en silfverhvit glimmande skumfåra, som uppkastade glittrande diamantperlor, ett skådespel så skönt och så lockande att jag väl haft lust att kasta mig i Neckens armar. Men så lyste åter på venstra sidan söderns stjerna så smäktande ljuft och dock så klart, emot nordens matta på min högra sida, att jag, nu verkligen sliten mellan söder och nord, gick ner i kajutan och lade mig. Färdades hela dagen med den skarpaste motvind längs Normandies kust, som utgör en hög sandvall, tvärbrant nedstupande i hafvet, skiftande i alla sorts färger, dels rödt, dels gult och hvitt, med ingröpningar, liknande gluggar och skotthål och upptills tillspetsade i form af torn, så att det hela hade den största likhet med en gammal fästningsmur, med sina torn och embrasurer, sin grundval och vallar. På somliga ställen stodo ensamna sandpelare liksom vakter eller observationstorn, på andra strök vallen med någon utskjutande kant ut i hafvet och deremellan hade vattnet undertills bildat en port. Åt landet sänkte sig vallen i dälder, der dels fiskarkojor stodo, dels någon liten stad eller by. Anblicken häraf var verkligen, som en machinist sade, pittoresk, och jag kunde hela dagen ej upphöra att stå och betrakta detta Frankrikes fästningsverk emot England. Längre upp tycktes vara skog och åkerfält; men som vi gingo så nära landet och det öfverhufvud var så högt, kunde man ej se dit upp. Öfverhufvud var mig detta det intressantaste jag ännu sett; men det gjorde mig i själen ondt att fara förbi England.
Herr Ugglas, Carl Wilhelm, anförande, in - 4o ProC, Utdrag den t7 Sept. 182g. nefattamde anmärkningar vid Banco - Utskottets, under N:o 71, afgifna och den i4 dennes f. m., till Utskottet återremitterade Betänkande, i anledning af väckt motion om ersättning åt OfversteLieutenanten 0, U. Adlerstam, för dess genom en rättegång med Rikets Ständers Bank orsakade lidande. Statsoell Banco-Utskotten C Herr Sparres, Gustaf Mauritz, den i4 dennes f. ra., på bordet lagda motion, att Staten måtte erhålla delaktighet uti Götha Canal-Bolag, icke allenast för den under innevarande Riksdag beviljade summa, utan äfven för hvad derförinuan blifvit från Statens »ida åt Bolaget förskjutet; jemte de af Herr Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik, och Herr Sparre, i anledning deraf, denna dag afgifna yttranden. LagUtskottet: Herr af Grubbens', Nils IVilhelm, den 7 denne» e. m., på bordet lagda motion, att vederbörande Embetsmän måtte åläggas, vid bötesansvar, tillse,detTjenstehjons-Stadgan behörigen efterlefve* i hvad som rörer utgifvandet af Försvars-sedlar. ?? S. D. Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets, den 4 dennes, aHåtna och, den 10 derpåföljde e. m., på bordet lagda Memorial, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 121, förut meddelade förslag till underdånig - Pro,t. Vt drng den 17 Sept. 1829. 41 dånig Skrifvelse till Kongl. Majit, angående ändring af 10 Cap. 21 §. 2 morn.
Herr kekr. Jag tycker at tid ej behöfwer förloras med Votering öfwer detta ämne. Omständigheten som är i fräga, synes mig ej wara af särdeles wigt: hwarföre kan icke berättelsen xub icerL8? Ett sadant papper wete wi ju astid blifwer sa bekant som en enarta. Ropades Mej och Vowrin§. Grefwe I^övennjelm, darl i4xel, ön» stade, at om Berättelsen icke gjordes allmän, k.evisorerns incliviciuelt äfwen borde äläggaö tystnad, emedan ett stridigt förhållande wore emot alla princip. Ropades Mej. Derefter upsams och uplästes följande VotsrinZs-kroposition: Den som bifaller ;:te §:n af In8truÄionen för Riksens Ständers Revisorer öf» wer Stats-Werket, Lunc;uen och Riksgälds i Lnnloiret, sa rLstizcl-Lcl: "Sedan stevisicincn öfwer "Stats-Werket efter förestkifne grunder blifwit ro64 Den 24 Mars. "fullbordad, böra Revisorerna deröfwer läka förfalka en utförlig Berättelse, hwilken förseglad komr ''mer ar förwaras uri Riddarehus-Lan^liets /^r"cb V ril nasta Riksdag, för ar da til Riksens ''Stander aflemnas; hörandes efter Revisionens "flut genom Revisorernes förföra, t likhet med "bwad som för Ar 1809 genom Stats-Utffottels "föranstaltande skett, författas och af trycket til "Allmänhetens kunskap utfärdas en Hies», som "utwifar Stats-Werkers tilständ och hessaffenhek "ril dest förändrande inkomster och utgifter" ffrifwer Ja. Den som der ej will, ffrifwer Nej. Winner Nej, antages§:n med den förändring, at order förseglad Utgår, och öppet lemnäs al genom trycket kunna lil Allmänhetens kännedom komma.
Är det väl möjligt att ställa Konungen emellan tvänne mera stridiga förbindelser , att då Grundlägga j allt bjuder att Konungen skall vara rättvis, genom ofvannämnde stadgande likväl af honom kräfva en orättvisa, och kan väl en Lagstiftning vidmagthållas, hvars föreskrifter inbördes upphäfva hvarandra? Det är otvifvelaktigt att Grundlagen åsyftar, att omgifva Konungen med allt det anseende, som sä väl för utöfningen af verkställande roagten, som för dess andel i Lagskipningen erfordras. Konungen allena eger myndigheten, att, genom de ombud han sjelf väljer och utnämner, styra Riket samt skipa Lag och rätt. Men huru lätt skakas ej detta anseende, då det ej behöfves mera att omintetgöra Konungens val af ombud för utöfningen af sin Domsrätt, än att 32 personer förklara, det dessa Ombud ej ega deras förtroende, och Konungen derigenom t il 1 för bi nd es att dem förafskeda, äfven om de bibehålla Hans, och oaktadt man ej kan gifva honom något bestämdt bevis, att detta förtroende varit oförtjent eller missbrukadt? Lika otvifvelaktig är Grundlagens syftning att främja och underhålla den största enighet emellan den Lagstiftande magtens tvänne fördelningar, samt att aflägsna allt som skulle kunna lända till dess störande. Men kan väl detta ändamål vinnas genom en lag, som gifver 32 af Ständernas Ombud rättighet att föreskrifva Konungen att förafskeda en del *54 'Ansuppli. af I03 §. Reg, F. m. m. af Sina? Om man derjemte eftersinnar, att dessa Ständernas 32 Ombud kunna fatta detta beslut, endast i kraft af deras blotta vilja, utan all undersökning, utan all formalitet, som vore en borgen att det ej förestafvades af äre. lystnad, personlig ovilja eller hemlig tillställning, skulle man icke då kunna tro, att en sådan §, vöre inkastad i Grundlagen, snarare som ett tvädrägts-frö , än som ett medel att underhålla sämjan emellan de båda Stats-Magterne? Ty om Konungen upptäcker eller eger anledning till den förmodan, att
Afven om Lagmans Rätten 2me gångor om året sammanträdde, skulle uppehållet vara både för det allmänna och för den enskilta parten ganska skadeligt, åtmindstone i alla tvister, under hvilka besittningen af jord vore osäker, såsom i frågor om börd och annat fastighets klander. För den långväga nämnd, sorn biträda Lagmans-ilätten, skulle tillökningen i sessionernas antal blifva förmycket betungande; och som dessutom alla hrottmål, oansedt de kunna vara af vida större vigt, än tvister, behandlas endast i 3;ne Jnstantier, finner Utskottet icke betankeligt att tillstyrka, det ett lika antal af instantier må bestämmas jemväl för tvistemålen, och att således Lagmans Rätten å Landet helt och hållet må afskalfas, hvaraf det blifver en ostridig följd, att flera än 3 lestander icke eller för Städerna böra finnas, och att derföre den ena af Den 28 Juni. af de i en del större städet varande säre Dom-' stolar mäste indragas, hvilket efter omständighet terna samt Städernas vidd och folkmängd kommer att regleras. Vid indragningen af andrs Domstolen a Xandet och i städerna, uppstår ett rättmätigt anspråk hos åtskilliga orters innnevånare, på en Sättare tillgäng till den då blifvande nästa gransknings D omstol, än de för hela Riket nu varande 2:ne Hof - Rätters aflägsenhet från en del jLandsorter medgifver. Läg-Comitéfen har till den ändan föreslagit, att de särskilta Divisionerna, af hvilka Hof-Rätterna for närvarande bestå> böra ■utflyttas. Häremot hafva Herrar Reenstjerna och Ankarloo andragit, att Hofrätterna heldre borde sam.
I vissa andra länder förhåller sig klingande myntet till pappersmvntet som 2 till 1, d. v. s. att det alltid finnes dubbelt så mycket af deri torra som af den sednare sorten. Här råder det beriröfliga förhållandet, att ingen vågar updraga ens en approximativ beräkning af dessa proportioner. Frågar man hvart allt silfvermynt tagit vägen, som blifvit myntadt i Sverige, kan ingen derpå gifva annat svar, än att kändt är, det en stor del upsmälts för inre förbrukning, och att för öfrigt mycket torde ligga i förvar. Nog af, det finnes ingen, som anser, att det lönar mödan att söka updraga en proportion mellan klingande myntet och sedelstocken, alldenstund hvar och en vet, att det finnes ett så ojemförelsevis lågt belopp af det förra slaget. Jag tror således, att det vore R. St:rs ovilkorliga pligt, att med första möjliga söka afhjelpa detta med mycket skäl så öf verk lagade missförhållande. Ett annat skäl, som tyckes tala för saken, är väl det, att man så småningom borde söka vänja allmänheten vid, att det finnes en skillnad mellan det verkliga myntet och dess representanter, och enda medlet, hvarigenom en sådan upfattning kan vinnas, är att verkligt mynt af både större och mindre valörer utsprides inom landet. Det är också det enda och kraftigaste medlet att uprätthålla realisationen. En annan ganska behjertansvärd omständighet är den, att man ovilkorligen mera, så att säga, »håller på styfvern», när man har den reela valutan i sin hand ; ty hvad är naturligare än att jag med mer upoffring sjer ifrån mig sjelfva egendomen, än blott dess representant. Men det vigtigaste af alla skäl är tvifvelsutan det, att, så länge vi inom landet röra oss hufvudsakligast med sedelmynt, hela nationen sväfvar i ovisshet om landets finansiella ställning, under det att hvar och en individ serskildt omöjligen kan beräkna sina tillgångar och derefter rätta sin hushållning.