Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förmodligen kommer valet alt bestämmas till följd af den kännedom, man i det allmänna redan äger om personernes duglighet; och hvad som i sådant fall kan vara kändt af Adelns medlemmar, torde också kunna anses vara bekant för de öfriga Stånden. Man bar sagt, alt genom antagande af förslaget skulle det kunna handa, att i fall man ombytte ordf:r, hvilket kunde inträffa ej mindre i Utsk. än bland fullmäktige i Banken och Riksg-.scont., hvar och en möjligen kunde sköta ärendena på sitt sätt, och att de underlydande icke visste till slut huru de skulle procedera. Jag bekänner, att jag icke kunnat i grundlagen finna, alt Utsk:sordf:n eller ordf:r inom våra Bancooch Riksgäldsstyrelser m. fl. äga den vidsträckta makt, att det beror af dem att sköta ärendena på sitt sätt. Jag förmodar, alt de måste skötas enligt gällande föreskrifter, och att hvilken af fullmäktige i Banken eller Riksg.cont., som finner alt ärendena icke skötas pä ett ändamålsenligt sätt, äfven har sin talan öppen och kan yrka ärendenas skötande på det sätt, som med allmän nytta och grundlag är öfverensstämmande. En talare har yttrat, att man dagligen fordrat concessioner; men den värde talaren har sjelf medgifvit, att han varit ibland deras antal, som under en förfluten lid yrkat och bifallit sädane. Delta torde tjena lill bevis derpå, att icke alla yrkade concessioner böra afslås; ty sådana som påyrkas för det allmänna bästa, böra väl icke röna ett sådant öde. Man yttrade för någon tid sedan, efter det att R. o. Ad. hade afslagit Const.Utsk:s förslag ronde titlars afskaffande, att R. o. Ad. dömde i sin egen sak. Denna förebråelse var orättvis; ty aliade som yttrade sig emot förslaget, yrkade att Konungen mätte äga rättigheten qvar att förläna titlar, emedan denna rättighet utgjorde ett kungligt prerogativ, hvarom dock flere yttrade den önskan, alt detsamma måtte med sparsamhet begagnas.
Orsaken härtill syntes till stor del ligga deruti att enahanda aflöningsförmåner blifvit anvisade för befattningar, hvilkas handhafvande vore så väsendtligt olika inom mindre, men rikt befolkade och förmögna distrikter, som inom de Norrländska, vidsträckta, af en gles och ofta mindre bemedlad, om ock bergad, befolkning bebodda distrikt, der läkaren måste underkasta sig högst besvärliga färder till lands och vatten. Inom de förra lemnade en föga besvärlig praktik riklig utkomst; inom de sednare hemtades en knapp bergning under mödor och försakelser af mångfaldig art. Dessa missförhållanden syntes kunna undanrödjas dels genom vissa distrikters inskränkning till mindre omfång, dels ock genom förbättrade löningsvilkor för en del provincialläkare; och har med anledning häraf blifvit yrkadt, att, i stället för det af E. K. Maj:t äskade anslag till tjenstgöringspenningar åt 4 provincialläkare, ett förslagsanslag af 10,000 R:dr måtte ställas till E. K. Maj:ts disposition att användas såsom extra arfvoden eller tjenstgöringspenningar inom sådana provincialläkare-distrikt, till hvilka derförutan kompetente sökande icke sig anmäla. Rikets Ständer hafva tagit i öfvervägande hvad sålunda förekommit och finna jemväl nödigt att ytterligare anslag till s. k. tjenstgöringspenningar för provincialläkare varda beviljade. Både de till stöd för ofvannämnda yrkanden uppgifna förhållanden oell de upplysningar, som i berörda hänseende blifvit under frågans handläggning hos Rikets Ständer meddelade, gifva vid handen att på flera ställen inom landet och förnämligast inom de nordligt belägna provinserna, med vidsträckta, af en gles, ofta mindre bemedlad befolkning bebodda distrikt, icke sällan största svårighet möter att erhålla sökande till der ordnade läkare-beställningar, och detta hufvudsakligen af det skäl, att inkomsterna derstädes icke kunna antagas blifva tillräckliga för läkarens bergning. Af sådan anledning och då äfven Sundhets-kollegium vitsordat behofvet af ytterligare medels anvisande utöfver det belopp, E. K.
19 FZir niirvarande har F. V. 0. af olika orsaker 7 ' 7 barn inackorcleinde ' i hem pb landet. M %nga af dessa barn hafrtz, genom att de u p p ~ n x i t i osunda, ofverbefolkade bostiidei:, blifvit klenn och sjukliga ocb behofva framfor dlt kamlna ut i frisk lmft. Andra hnfva, annu friska, tngits bort tr&amp;n hem, diir lungaot grassernr, for ett skyddas for srnltta, nnclrn 6ter hafva riiddats frBn grym vanv8rd eller annu viirre. Hemmen, ' dar de inackorderats,. 8ro med den storsta ornsorg valda och inspekteras fr8.n Centrrtlbyriin eller af personer, corn bo i trakten och st&amp; i forbindelse med F. V. 0. Sedan 1592 har F. V. 0. 2ifven haft ett s. k. bhrnharberge, diir barn for en kortare tid intagns, antingen for att sjiilfva f&amp; nodig vKsd, t. es. efter eli sjukdom, eller daifor ntt de af en eller nnnnn orsak bora pO nAgon tid afliigsnas ur sitt hem. Detta hiirberge nppriitt ' ades af en enskild person, son1 for Bndarnidet donerade 40,000 lw., hvamf riintan slzall anviindas for hiirbeigets underhql. PB viutern v5.rdas dar 1 0 1 2 hri&amp;ttingar, p&amp; so~nrnaren anda till 1 S ri 20, vanligen med syimerljgeh godt resultat. Dylika harbergen hafva den stora fordelen, att barnen, utan att helt och hOllet tagas frdn foriildrnrna, kunnn vid tillfdlen, dii det siirskildt behofves, erh5lla v5rcl och 13implig foda, och att, under tider af synnerligt Be.
ConstitutionsUtskottet måhända' tröttande yttrande med den vigtiga erinran, att örn ej en Myndighets röst skulle medföra alla slutberedda Grundlags - frågors upptagande, eller ej alla fem Myndigheternas för-' dras till deras uppskjutande, så skulle, efter min upprigtiga öfvertygelse, Konungens, likasom hvarje Riks-Stånds, förmåga att tillvägabringa nyttiga och afslå obetänkta eller öfverflödiga Grundlagsbud, vid hvart enda Riksmöte kunna förlamas: och detta synes mig allramindst den Konungamagt förtjena, sorn utöfvas på det sätt sorn den Sven - ISO Den 3 Juni. Svenska, hvilken, såsom slutmeningen af Kongl, Maj.-ts Nådiga proposition bevittnar, vördar Lagens föreskrifter, äfven utöfver sin egen framställda önskan, och likasom söker i Norden införa det iiittills föga Europeiska efterdöme, att i ett öppet erkännande af Lagens fria utöfning blott derföre att den äp Log, sätta sin sanna kraft och, sin ära. A, G, Silverstolpe, Till Constitutians - Utskottets Protocoll d, 3a Maj 1815, -Alldeles lika med Utskottets värda Ledamot Herr Kammarherren Silverstolpe, anser jag de respecriva Ståndens i fråga varande anmodat] till Constitulions - Utskottet endast åsyfta utredandet af några constitutionelU principer, enligt hvilka Ståndens olika beslut, om de beredda Grundlagsfrågornas hvilanda till nästa Biksdag, eiler upptagande vid detina, kunna samrnanjemkas till ett bestämdt svar pa Kongl. Majas Nådiga proposi, tion i detta ämne. Med samma tillgifvenhet för våra Grundlagar och nit för deras upprätthållande, har äfven jag bemödat mig att för mig sjelf reda frågan, huiu nämnde olika beslut, i enlighet med dessas esprit och öfriga stadgandet), kunna bringas till någor afgjordt belt. Jag har i mina slutföljder slädnät vid ett annat resultat, än den värde Ledamoten, och jag anser det vara min pligt att för detsamma redovisa.
Jag återfann mina djupa, höga, förtroliga utsigter: och stannade vid första rörelsen, lutad mot en gärdsgård. En gammal herde för några kor, stojade nedanför på landsvägen – ”he! he! vill du inte gå vall, din satans mar-olla?” och förifrade sig, och for efter, och vände om, och såg kon göra detsamma, och for återigen efter. Gräset och säden och lugnet och aftonsolen gjorde mig öm och glad. Jag såg denna scenen, utan den minsta fördom; med ro, med klarhet. Jag såg, hvad det var – och kände leende ett nöje, som om en Engel hade stått hos mig och sagt: ”Se!”... Det var förbi: och ett par Minister-drängar kommo spasserandes. Den ene hängde rusdum under armen på den andre, som, mera lång och hurtig, söng: Om äran vor’ der äran blänkte, Om menskor talte hvad de tänkte, Så vore lifvet artigt nog. Jag gick högre upp mot skogshöjderna, för att se guldet på tornspetsarne glimma, glaskronan blixtra i Konungens sal mot den nedgående solen, – för att se staden, Mälarn, vida rymden. O, min vän! jag hann de ställen, der jag så ofta sett vår Guds helgedom brinna i vester, och önskat hans välsignelse öfver dig. Under dessa träden, mellan dessa sälla klippor, der bör din inbildning söka mig. Der är mitt tempel; der söng jag om Passionerna. Der ropade jag ock nu: Nej! min älskling måste bli vän med Verlden och lära att fullt begripa Skönheten! Ifrån inget stoft är den utesluten. Rätt och Skönhet! är, i samtliga de strödda kreaturen, i de små föreningarne, i de större, den lag, genom hvilken allt består. Hvarje varelse har sin lilla krets af lif och väl: förenar sig med några andra; gör sig ett hus, en familj, en liten verld för sig. Men den Vise – hvar bor han? I Naturen; hennes Konung – ty äger man icke allt hvad man njuter? är man icke hemma, der man har sitt egentliga väl? och råder man icke, der detta välet är det man vill?
Denna till ny förtäring allt jemnt manande skärpa, som ofta icke är förenad med verkligen högre sprit-halt, är mera än någonting annat föranledande till drinkares oförbättrelighet; och Utskottet tror, att ett stadgande i den syftning, som 33 § af författnings-förslaget visar, skulle, om det noga handhafves, utgöra ett icke ovigtigt steg till fylleri-lastens minskning. Det är förordadt af flera motionärer. Särskilda Utskottets Betänkande, No 43. 49 Ordnings-stadgandena om förpassning och tull-försegling af bränvin, som forslas från ort till annan, äro nästan de samma, som förut, och förklaras lätt utur den nödvändiga omtankan, alt oloflig införsel må förekommas (§ 34). I fråga om straff-bestämmelser för brott mot denna försäljnings-lag, har Utskottet först och främst trott sig finna, att ansvaren böra ökas, emedan de hitintills stadgade icke visat sig äga kraft att hämma öfverträdelserna och således säkert blifva ännu otillräckligare att hämma dem, sedan frestelsen ökas genom den ökade skatten. Förvandling af böterna till enkelt fängelse torde då böra utbytas mot förvandling till fängelse vid vatten och bröd; som är mera afskräckande äfven för sådana personer, som dem, hvilka ofta låta sig af den verklige ägaren eller förläggaren framskjutas såsom synliga och ansvariga föreståndare för en bränvinsförsäijning. Men på det böterne icke skola allt för ofta vid förvandling medföra högsta kropps-pligt, och således nödiga gradationer i straffet försvinna, har Utskottet i vissa fall trott böra så ställas, alt icke hela ansvaret ådömes i form af böter, utan det mesta, såsom af förslaget synes (§ 39 mom. 2, samt § 40), såsom ersättning för försnillad försäljnings-afgift.
I fredstid skall han vara skyldig att underkasta sig kommendering till sjös på minst 1 helt år, från Midsommar till följande samma årstid, så vidt ske kan; eljest till sjöexerciser emelian början af Juni till slutet af Augusti, för att ej hindras i sitt våroch höst-fiske, hvilka för honom äro de vigtigaste att sköta. 7:o Om han kommenderas på hel årstjenst till sjös, skall honom bestås utom hyran och portion, en parad-mundering samt en kavaj och 2 ylleskjortor. Ar han kommenderad på sommartjenst, får han blott begagna dessa kronopersedlar, men en ylleskjorta skall honom bestås såsom under tiden intjent. Deremot skall han sjelf vara försedd med passande släpkläder och der sådant fattas, kronan, för förråds-persedlars utlemnande, ersättas af hyran. Skulle en Sjöexpedition under fredstid räcka öfver ett år, är blott en paradmundering och kavaj m. m. intjente och bestås af Kronan, men för dylika förrådspersedlar utöfver det redan bestådda, skall i öfrigt ersättning tagas af hyran. 8:o Enrollerad skärkarl och fiskare skall svära krigsmans-ed och vara i allo underkastad disciplinär-lagarne om bord samt deremot kunna befordras i förhållande till nit och skicklighet både till högre hyra och till Underofficer, om han kan undergå behörig examen, och fördenskull beredes honom tillfälle att under tjenstledighet bevista Stationens skolor, med åtnjutande af nödigt underhåll, då han, enl. företedde betyg af SkeppsCbefer, kan anses förtjena en sådan upmuntran. Desse äro de grunddrag för enrolieringen jag vågar framställa till R. Stirs bepröfvande och anhåller i följd deraf, och om de gillas, att ett förslags-anslag af 5000 R:dr b:ko eller 7,500 R:dr r:mt anslås under nästföljande Statsreglerings-period, för att dermed anvärfva 500 man af skärgårdsoch kust-befolkningen uti fiskelägena, samt att en underd. skrifvelse i detta ämne måtte till K.
Jag förstår icke, hvarthän den värde Frih:ns bekanta skönhetssinne nu i en hast tagit vägen, och kan icke undgå alt, lika med Hr Tersmeden, förundra mig öfver det motstånd förslaget rönt ifrån en person, som nyligen på ett för oss alla så tillfredsställande sätt deltagit i handläggningen utaf en med denna beslägtad fråga. Frih. Cederström har anmärkt, att den af Hr Tersmeden upgjorda kalkylen skulle vara oriklig, ithy att dervid icke tagits i beräkning de 700 R:dr, som nu tillskyndas Riddarti.-kassan genom uthyrande af källare-lägenheierna under Riddarhuset. Men jag för min del tror icke, alt Riddarhusets behof af källare är så siort, att man skulle se sig tvungen att sjelf begagna alla de stora källarehvalf, som härunder finnas, ifall källarne i flygelbyggnaderna, till följd af deras nedrifvande, gå förlorade. Man har vidare omnämnt den förhoppning man hyser, att i en 92 Den 22 Augusti. framtid få smakfulla paviljonger å tomten upförda. Olyckligtvis bygger man nu för tiden mycket på papperet, men verkställigheten uteblifver ofta. Derå hafva vi snart sagdt dagligen exempel, och om vi skulle företaga oss att upbygga flyglar, i byggnadsstil och prydlighet harmonierande med vårt vackra Riddarh., så skulle detta företag, såsom jag, ehuru icke arkitekt, tilltror mig kunna förklara, icke aflöpa med en kostnad af endast 70,000 R:dr, hvilken summa i ett kostnadsförslag blifvit beräknad. För öfrigt skulle dessa flyglar, äfven om de blefvo sä små, att de ej bortskymde utsigten från våra fönster hår uppe, likväl, åtminstone efter min öfvertygelse, i betydlig mån förminska intrycket af sjelfva hufvudbyggnaden, sedd från andra sidan af strömmen. Man har sagt, att platsen ej behöfver frigöras, förr än den nu påtänkta bron blifver färdig. I sådant fall torde vi få vänta flera mansåldrar på tomtens befriande från de derå nu befintliga vanprydande byggnader, ty brobyggnaden bar varit så länge i frågasatt, att jag högeligen befarar, alt dess verkställande aldrig kommer i fråga.
Maj:ts förlikningsdom af den 5 Oktober sistnämnde år mellan Serafimer-Ordens-gillet och Konsistorium i Göteborg beträffande räntan af den Severentsonska donationen, bestämdes skolans andel deri till fyra tunnor råg, fyra tunnor korn och fyra. tunnor hafre, som lösas efter länets markegång, och hvaraf delar enligt mångårigt bruk, men utan att något stöd derför står att finna i testamentet, tillfallit Kollega. Nämnde donationsmedel äro med Tjugutvä Riksdaler Åttatioätta öre upptagne bland statens lönetillgängar för Warbergs elementar-läroverk. fnoni Cnlmur stift: 29:o högre elementar-lärorerket i Calmar. Den 19 Mars 1787 öfverlemnade Exsecutorerna af Tullförvaltaren A. Ekmans testamente till Calmar Konsistorium, af bemälde Tullförvaltares qvarlåtenskap, Etthundra Riksdaler Species, för att användas ”såsom början till någon lön för Adanctus Gymnasii” (som på den tiden var lönlös) ”hvilken eger handleda Gymnasii ungdom uti den privata information, som af honom, äskas”. Kapitalet utgör Etthundrafemtio Riksdaler Riksmynt, och årliga räntan, Åtta Riksdaler Femtiofem öre, ingår såsom anvisad stats-tillgäng i en af läroverkets adjunktslöner. inom Carlstnds stift: 30:o högre elementar-läroverket i Carlstad. Sedan Bruksegaren C. F. Geijer genom gåfvobref den 12 Maj 1792 donerat Ett tusen Sexhundra Sextiosex Riksdaler Tretiotvå skillingar Specie, med föreskrift, ^ att räntan deraf skulle tillfalla Gymnasii-adjunkten i Carlstad, mot skyldighet för denne att två till fyra gånger i veckan åt såväl skolungdomen som äfven personer utom skolan meddela undervisning i botanik, mineralogi, dietetik och veterinär-medicin, ökade gifvaren den 29 Januari 1795 sin donation med ytterligare Ett tusen Etthundraelfva Riksdaler fem skillingar fyra runstycken, samt förordnade Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse
Härigenom sammanslogs den förut temligen fristående apologistskolan med lärdomsskolan, och befrielse från läsningen af latin och grekiska medgafs sådana lärjungar, som — med bifall af föräldrar eller målsmän — icke önskade begagna sig af undervisningen i dessa läroämnen. — Härifrån daterar sig uppkomsten af de tvänne bildnings-linierna, den klassiska och den reala, och från denna tid vid\ tager ock det tillbakaskjutande af ' de grekiska och latinska språken äfven på den klassiska linien, hvilket sedermera allt-jemt fortgått. Det är svårt ' att få rätt klart för sig, hvad som egentligen varit bestämmande vid den nya organisationen. Om någon princip kan ej gerna här blifva tal, såvida man ej såsom sådan får anse den i denna skolordning framträdande tanken på- förenligheten af borgerlig och humanistisk bildning. Den s. k. stora uppfostringskomitén af 1825, hvars år 1828 afgifna betänkande ligger till grund för den vidtagna reformen, angifver också sjelf sitt förslag endast såsom ett öfvergångsförslag, innebärande fröet till betydligare förbättringar i framtiden. — På nog lösa grunder hade denna komité kommit till den åsigt, att apologistskolorna ej upp-uppfylde sitt ändamål, och att de vore ett oegentligt mellanting mellan folkskolor och vetenskapliga läroverk. Af denna orsak borde de sammanslås med lärdomsskolan till ett läroverk med två bildningslinier, den ena med, den andra utan klassiska språk; på båda linierna skulle realkunskaper (bland hvilka riktigt nog historia inräknades) drifvas lika. I den nya “ realliniens “ uppkomst torde man sålunda kunna spåra ett behof att med den borgerliga bildningen kunna förena en högre humanistisk bildning än den apologistsko-lan erbjöd, ett behof, som särskildt kändes af dem, hvilka väl hade valt de praktiska yrkena till lefnadsbana, men som ej af omständigheterna tvingades att inskränka tiden för sin uppfostran till det minsta möjliga. Och att de döda språken så småningom blifvit undanträngda, är ej så märkvärdigt, dä man besinnar den allt större betydelse, som naturvetenskaperna genom en mera rationell behandling vunnit äfven för den rent humanistiska bildningen, i följd hvaraf dessa vetenskapers anspråk ej längre kunde tillbakavisas.
IV:o 36, 3 Egendomarne, utfärdade af Uteller Inländske väl accrediterade Assecurance-Compagnier, sådant borde, i saker nes varande ställning, medgifvas; men blot t tills vidare, eller (ill dess att Rikets Ständer deröfver hunnit yttra sig.’’ Sedan Delegarne 1 Allmänna Brandförsäkrings-Verkets Stads-Fond korrt derefter afgjorde, att nämnde Fond icke kunde Upprätthållas, utan komme alt upplösas, affärdades ofördröjligen till samtlige Låntagare af den äldre Fonden Uppsägningsbref, samt till dem, som, i enlighet med 1823 års beslut, erhållit Lån mot återbetalning i Silfver, (hvilkas Skuldsedlar icke äro ställde på viss uppsägning) Anmaningsbref, som, jemte serskilda Kungörelser i Allmänna Tidningarne, tillkännagåfvo, i öfverenssämmelse med förenämnde af Revisorerne gillade grunder, att anstalter komme att vidtagas till Lånens infordrande, så framt icke Pantegaren, inom fyra månader, efter delfå‘ endet af Uppsägningen eller Anmaningett , aflemnade till Banken antingen Borgen efter bifogadt Formulaire, eller ock bevis om skedd försäkring uti då redan inrättade Allmänna Brandstads-Bolaget, eller uti något eljest välkändt och som säkert ansedt Ut• eller Inländskt As secur ance-Gottl* 4 Banco-XJtskottets Betänkande N:n 36. pagnie, under vilkor hvaraf Lånen, mot den förut stadgade årliga betalningsskyldighetens behöriga fullgörande, finge bibehållas, intill dess Rikets Ständer blefve i tillfälle att härom ytterligare afgöra. För det mesta och blott med några fä undantag, hafva Gäldenärerne, inom utsatt tid af 4 månader från Uppsägningarnes eller Anmaningarnes emottagande, insändt till Banken, antingen Borgen, eller Brandförsäkrings-bevis, så att anledning är tili den förmodan, att, såsom följd af berörde Uppsägningar och Anmaningar, någon verklig Indrifningsåtgärd icke skall blifva af nöden.
Jag anser detta vara ännu ett ytterligare skäl, att nu icke tillstyrka någon ändring uti det af StatsUisk. beräknade belopp. Jlr Westerstrand: Jag får äran upplysa, att de öfverskott, som kunna uppkomma på beräkningen af statsverkets inkomster, icke endast äro ämnade att levereras helt och hållet till Riksg.cont., utan äfven äro afsedde att fylla de brister, som uppkomma i förslagsanslagen bland utgifterna. Om vid statsregleringen det vore möjligt att så noga beräkna dessa utgiftsanslag, att de kunna supponeras icke utfalla med några brister, så vore det kanske skäl, att pä det nogaste öka inkomst beräkningen. Man beböfver blott se Slatsötsk;s betänk, om reglering af andra bufvudtiteln. Der är upplyst, att fängvårdskostnadcrne år 1843 hafva uppgått lill 705,442 r:dr. Del oaktadt bar StatsUisk. icke beräknat denna kostnad till högre belopp, än 450,000. Hvar skall man taga skillnaden? Det är icke troligt, att dessa utgifter sä hastigt komma alt betydligt minskas, ehuru det kanske i framliden inträffar. Ilr Gripenstedt: Det skäl, sorn den siste värde talaren åberopat för sin åsigt om nödvändigheten af en låg inkomstberäkning, nemi. all förslagsanslagen skola komma att öfverstiga det belopp, hvartill de blifvit beräknade, och således böja ulgiftsberäkningen, förfaller belt och hållet, om man äfven höjer dessa anslag lill deras verkliga belopp, hvilket jag för min del icke skall underlåta att yrka när dessa förekomma. Då först blir beräkningen riktig, och att jag så må säga, fullt ärlig, så alt både inkomster och utgifter visa sig lill sitt sanna och verkliga belopp. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag hyllar äfven den grundsats, som Hr Gripenstedt uttalat, att man bör beräkna inkomsterna lill det belopp, som de med sannolikhet kunna antagas utgöra; men lika med föreg:de talare, hade jag snarare väntat motsatta anmärkmr, än de som bär blifvit gjorda, nemi., att StatsUtsk. beräknat inkomsterna alltför högt.
Jag tror således att Prest-Ståndet, genom dess eget handlingssätt, gifvit styrka, ehuru, må hända mot sin vilja, åt det resultat, som inom Utskottet uppkommit.” ’’Att för öfrigt af trenne Stånd tvänne utgöra pluralitet e.mot ett, är hvarken någon oformlighet eller mot Riksdags-Ordningen stridande.” ”Då Prostarne Almqvists och Levins yttranden åtfölja Betänkandet till Biks-Stånden, torde ofvannämnde af mig framställda vördsamma anmärkningar äfven få medfölja.” Och skulle Utdrag af Protocollet, innefattande Prest-Ståndets J.edamöters särskilta mev ning, rörande ofvannämnde tvänne omständigheter, Betänkandet till Biks-Stånden åtfölja. Ut supra. Ex Protocollo A. J. Wahlstjerna. Vörd - Den 14 Ju/i. Uppläst hos Samtliga Riks-Ständen d. 14 Juli. Vördsamt Memorial! Inom Constitutions-Utskottet har Motion blifvit gjord, att sedan i Rättegångs-sättet i måL rörande förbrytelser mot Tryckfrihets-Lagen en Jury nu blifvit antagen, ett steg måtte tagas hvarigenom , i den händelse att erfarenheten bevisade denna inrättning icke uppfylla sitt ändamål, eller vara stridande emot Nationens lynne, det blefve möjligt att densamma lagligen afskaffa , och det förut gällande Rättegångssätt åter införa.