Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid det år 1852 upkornna behofvet af en InterimsRegering, då hvarken R. St.-r eller Norrska Storlhinget voro samlade, sammankallades InlerimsRegeringen enl. 7 §:n i RiksAkten. Den styrelse, InterimsRegeringen då förde, den förvaltning af landets angelägenheter, som den ombesörjde, var förtjenstfull, det erkänna vi älla, men det var under lugna tider som den styrde; under det lugn nemi., som föregick stormens utbrott. Europa är äfven nu lugnt; men hvilken dödlig förmår genombryta den politiska horizontens moln och lyfta framtidens täckelse? Hvem vågar förutsäga huru länge den nu rådande stillheten kommer att räcka? Dessutom föreskrifver vår Grundlag, ej mindre än folkets lynne och vilja, monarkisk styrelse, ej mångregering. Sverige och den Skandinaviska Norden vill, under alla förhållanden, styras af en, icke af 20. Våra Grundlagar, såsom jag nyss anfört förutsätta denna monarkiska styrelse, utöfvad af en lagbunden Furste, omgifven af sina inför folkombuden ansvarige Rådgifvare. Så häri vårt Svenska konstitutionella samhällsskick, i vår offentliga statsrätt sedan länge funnits den grundsatsen: »att Rådet äger att råda, ej att regera.» Det var misskännandet af sanningen i denna grundsats, som vållade frihetstidens sjelfsvåld och olyckor, i det deraf härflöto de vådliga kastningar, för hvilka statsskicket var blottstäldt under nämnde period af det sist förflutna århundradet. Lofordas böra derföre, enl. min tanke, Konungens Rådgifvare, som, med upoffrande af maktens möjliga retelser, från hvars direkta utöfning de förklarat sig villige afstå, instämt i K. M:s förslag om Styrelsens updragande åt Kronprinsen, och tillstyrkt detsammas aflåtande till R. St:r.
– För att ändock beveka Schahen, förtäljde jag min lilla kärlekshandel och uppehöll mig framför allt vid Jussufs trolöshet, hvilken så oerhördt missbrukat mitt förtroende. – Och om nu denne Sapetman vore din Jussuf, frågade Schahen, smickrar du dig verkligen med hoppet att han skulle bekänna sitt brott, blottställa sig för din hämd, och äfven i mina ögon nedsjunka från en prophet till en nedrig bedragare? – Jag kunde icke neka rigtigheten af denna anmärkning, men mitt lugn fordrade af mig att göra allt, för att återvinna den förlorade. – Sapetman har förtrott mig, att han äger en son, hvilken han ej sett på tjuge år och hvars närvarande vistande han ej känner. Han förmodade att likheten mellan denne och honom sjelf kunnat förleda dig, att i din blinda häftighet taga en nittioårig gubbe för en man i sin raskaste ålder. Likväl försäkrade han, att om du förevitade den obekante ett brott, så ansåg han omöjligt, att den du sökte kunde vara hans son. Och så tyckes det också förhålla sig; ty du sade ju sjelf att Jussuf var Musselman, och huru kan du inbilla dig, att en sonson eller sonsonsson af Zerdusht skulle förneka sin tro eller hyckla en främmande? Och vore Sapetman sjelf denne Jussuf eller någon annan vinningslysten äfventyrare, då skulle han ju ej uppträda som en Gueber 15, såsom anhängare af en sekt, hvilken är bland dem vi mest hata och afsky; utan tvertom under larfven af Islam söka förvärfva sig nya anspråk på min gunst. På allt detta har han sjelf gjort mig uppmärksam. Förgäfves bemödade jag mig att upplösa dessa motsägelser; hvad det sista inkastet beträffade, påstod jag att om Jussuf varit en vanlig lycksökare, skulle han framträdt som ett musselmaniskt undergörande helgon, såsom en Muschtehed, den der med en helig vandel förenar insigt i alla de sjuttiotvå vettenskaperna.
Behållning på räkning i Depositions-Afdelningen 70,384: 15. 10. Vid Liiiic-kontoret i Götheborg. Inkomster: Utgifter: — Afdrag för inom linien fördt lån 1,048: 40. 5. Skuld vid årets slut: Till Låne-afdelningen för begagnadt kreditiv Osäkra låne-fordringar . Vid Låste-kontoret i Malmö. Inkomster: Förskotts-räntor, utgörande behållen vinst B:ko B:dr 125 Skuld vid årets slut: Till Låne-afdelningen för begagnadt kreditiv . 23,800 Tillgång vid årets slut: Kassa-bekållning Utlåning med, omsättnings-rält. Iso. ^ iil Baisko-Diskont-verket. Inkomster: Eörskotts-räntor Ofverräntor . Summa B:ko R:dr Utgifter: Ordinarie aflöning Diverse arfvoden och tillfälliga aflöningar . Lagsökningsoch bevaknings-ulgifter . Ersättning till Ombudsmännen för fortsatta bevakningen och indrifningen af Verkets till och med 1848 års slut inom linien förda län Omkostnader för skrifmaterialier, böcker och konsumlions-arliklar Porto, bref-lösen och annons-kostnad . Diverse St. Tillgång vid årets slut: Osäkra lane-fordringar B:ko R:dr Pä lagsökning beroende, men bland säkra lån upptagna fordringar R:dr 2sö. Vid Låiic-kontorct i Götheborg. Inkomster: Förskotts-räntor Öfver-räntor Influtne osäkra kapital-fordringar • ■ • Summa Utgifter : Ordinarie aflöning Diverse arfvoden och tillfälliga allöningar Ljuspenningar Omkostnader för skrifmaterialier, böcker konsumtions-artiklar, m. m Postporto Lagsöknings-koslnad Revisions-kostnad Reseoch traktaments-kostnad . Diverse Omkostnader och reparationer af kontoret hus utöfver influten inkomst . Ökade inventarier Till Depositions-afdeiningen för begag nadt kreditiv Utelöpande assignationer på Banken Inneslående vinstmedel — Tillgäng vid årets slut: — Balans inom kolumn: Osäkra låne-fordringar
St:rs underd. Skrifvelse d. 21 December 1823, en dylik ersättning af Svenska StatsVerket i Nåder medgifva; men Betänkande n. 31 r då, utom andra bevekande omständigheter, härvid förekommit, att Handlanden Egge icke fått sin förlust af Kaparen godtgjord samt något serskildt stadgande icke blifvit af R. St:r meddeladt för en sådan händelse, hvarigenom en förlust för Reclamenten, utom dess eget förvållande, uppkommit, så mycket hårdare, som handelsföretaget varit af så loflig beskaffenhet, att uppbringningen blifvit ogillad af Domstolarne i sjelfva den uppbringandes Fädernesland, vill K. M:t, som, efter ytterligare utredning af målet, inhemtat, att reclamenten icke försummat någon åtgärd till ersättningens utbekommande af Kaparen, och att förlusten i öfrigt är ersättningsgild till ett belopp af 6800 R:dr, i Nåder hafva öfverlemnat detta mål till Rikets nu församlade St:rs pröfning. i5:o Galeasen Delphin} i November månad i8n anhållen af Svenska Douanierer utan för Liebau, men beslaget ogilladt af PrisConseillen i Paris. — Ersättning för Fartyg och Last reclamerad af Handelshuset i Wisby G. M. & J. N. Donner. Den Kgl. Remissen, i afseende på detta reclamationsmål, lyder sålunda: ”K. M:t, som bland andra frågor ora godtgörande af Svenska Medborgares förluster genom uppbringningar, till pröfning förehaft ett af Handelshuset i Wisby G. M. & J. N. Donner gjordt anspråk på ersättning, i och för Galeasen Delphins i October månad år 1811 timade uppbringning, har då ersättningsskyldigheten blifvit Kaparen i behörig ordning ålagd, 3i2 S t a t s - U t s k o 11 e t s ansett sig ej kunna, emot innehållet af i5 punkten i R. St:rs underd.
Stals-Utskottet remitterade handlingar inhemtats, att i de fleste Län Ki ono-Fogdr.rne samt i åtskilliga andra jemväl Härads-Skrilvärne, Magistrater och Kyrkor deltogo i kostnaden för omförmälde tryckning, ansågo Rikets Ständer den sålunda beviljade tryckningskostnads-ersättningen i främsta rummet böra komma sistbemälde Tjenstemän och Autorilt-.er till godo, samt den, ofvan stadgade trycknings-ersättning öfverskjutande kostnad af Läns-Styrelsernes egne Tjenstemän ensamt bestridas. Då således hvarken Kronofogdar eller Magistrater numera äro pligtige att uti ifrågavarande kostnad i någon mon deltaga; samt, örn ett deremot stridande bruk eger rum i Bohus Län, eller annorstädes, nämnde Tjenstemän och Autoriteter ega att deruti söka rättelse genom anförande af klagomål å vederbörlig ort, ulan att Rikets Ständer lärer tillkomma att dermed taga befattning; hemställa Utskotten vördsamt, att ifrågavarande motion, såsom till någon åtgärd icke föranledande, må förfalla. Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning öfverlemnas. Stockholm den 12 Julii 1834- STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktrtckeriet, i834- Staltsamt /liim. Besa.- och Oeconomie-Utskoltens Utlåtande IV:o to. t N:o 10. Ankom till Exp.-Utsk. den i3 Julii, Utlåtande, i anledning af vackt fråga, om Kronoskjuts ens afshaffande. Uti serskilde i detta ämne väckte motioner hafva följande yrkanden blifvit framställda: a) Inom Vällojl. Borgare-Ståndet: 1:0 Af Herr Petre'T., att Kronoskjutsen, hvilken vore ett ondt, som i olika nion drabbade jordbruket, enär det i vissa trakter medförde ringa olägenhet, men i andra åter vore öfver all beskrifning tryckande, matte, åtminstone i fredstid, bestridas genom frivilliga, af Kongl.
S de bSgSPsistför(lUtne iren, att rålia frän ,83o ärs felslagne och till .83»'ärs ymniga skörd, - då det var sällsynt ali se någon person öfveriastad af starka drycker, åtminstone vid allmänna tillfällen, — synes eljest antyda, ali äfven eli yttre verlksamt inedet finnes emot dryckenskapslasten, nemligen: knapp ting ng nij pris på bränvin; och detta så mycket hällre, sorn ofverfodig dU gång och lågt pris på varan redan nu visar ett förderfligt inflytande till undantager Dahls-Land, der allmogen ännu saknar händighet i slöjder, framvisa Öfrige delar af Länet atslulhge^ag ■ . 9 slöjdfärdighet och stundom af verkelig konstfärdighet, så att slöjdvarors förfärdigande till afsalu på många ställen af landsbygden utgör en för orten vigtig binäring, oumbärlig såsom beståndsdel till folkstockens underhållande, jemte dét svagare jordbruket; och inträffar delta förhållande synnerligast uti Häraderne omkring Borås och UlTicaehamn, derifrån varornes afsättning befordras genom Gårdfarihandel: Inom dessa trakter, hvarest mycken flit och idoghet råder, är ock välmågan mest allmän, och träffas ej sällan verkelig förmögenhet hos allmogen, fastän det ena och andra icke eller saknas uti Länets Öfrige delar. Den intill Norrige närmast gränsande delen af Dahls-Land, som på svaga och ofruktbara hemman hyser talrik befolkning, utgör måhända skarpaste undantaget från regeln, i synnerhet sedan rörelsen med Skogseffecter nu mera, efter skoganäs antagande, icke så jemnt och tillräckeligt som förr, fyller bristen i jordens afkastning; och folket kan här således endast bestå vid det mest tarfliga och sparsamma lefnadssätt.
Mars 1831 , angående åtgärders vidtagande till Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande, samt om anläggning af Schäferier och inrättande af en Fårherdeskola, hafva följande Nådiga Förordnanden blifvit meddelade, nemi.: af den 1 October i83i, enligt hvilket följande aflöning från i832 års början fastställes, nemligen: för L. Centner, såsom Föreståndare för Norrköpings UllGontoir, i arfvode 1,200 R:dr; för 2:ne hans med - ( '5 ) hjelpare, den ene 4oo R:dr och den andre 3oo R:dr, samt för en Bokhållare vid samma Contoir ett arfvode af 5oo R:dr; och af den 17 December i83x, som bifaller, att ett hus i Norrköping må till UllContoir och UllMagazin inköpas och inredas, hvartill gamla UllDiscontFonden bidrager med halfva kostnaden, och den andra hälften kommer att bestridas af FabriksSocieteten i Norrköping. Det af Rikets Ständer lill UllDiscontFondens förstärkande anvisade låneunderstöd har intill slutet af år 1831 icke behöft anlitas; men Kongl. CommerceCollegium bar emedlertid derå till RiksgäldsContoret afgifvit sin förbindelse, hvilken under den 29 Augusti sistlidet år blifvit af Fullmägtige godkänd. Sedan de af Majoren Bergi och Fabriksidkaren Andre' på UllDiscontFonden uppburne lånen numera äro på ManufaclurDiscontens förJagsfond öfverflyttade, finnes å förstnämnde fond icke något stående lån annorlunda, än att det lån af 5ooo R:dr, som genom Kongl.
Ad:s närmare pröfning vördsaroligen understäldt.” 2:o ”Ridderskåpets och Adelns heslut d. 23 Jan. 1779 i anledn, af Ridd.Utsk:s betänk. rör:de pensioner för Riddarhusbeljeningen vid afskedstagande.” ”5:0 Föredrogs och uplästes Ridd.Utsk:s ingifna betänk, af d. Jan. 1779, hvarutinnan Disk. (i stöd af H. R. o. Ad:s remiss med befallning, alt föreslå medel och utvägar, hvarigenom en Riddarhusbetjent, som länge och väl tjent, måtte vid afskedstagande kunna erhålla något underhåll ulan minskning i lönen för den efterträdande) nu hemställer, om icke de af Riddarhus-betjeningen, som tjent vid verket till Sextiofem års ålder, eller genom sjuklighet blifvit dessförinnan urståndsalte, att tjensten förrätta, numera sedan lönerne blifvit fördubblade, skulle kunna erhålla afsked med åtnjutande af half lön, helst både den afskedstagande, och den som honom mot half lön i sysslan efterträder, genom en sådan lönens delning sins emellan ändock hvar för sig erhålla hvad förelrädarne tills dato upburit i full lön, då de tjensten förrättat.” ”Uppå gifven propos. af Ilr Gr:n o. Landtm., blef delta betänk bifallet.” Frih. Palmstjerna: Enl. del nu uplästa beslutet afår 1779 se vi att tjenstemännen skulle erhålla halfva lönen i pension. Nu föreslår Utsk. för alla tjenstemännen utom Kamereraren f af lönen då de efter 30 års tjenstetid upnålt 60 års ålder. Det var förut stadgadt 65 år men är nu reduceradt till 60. Jag har intet emot att lefnadsåldern nedsättes, och att pensionen ökas för denna del af kansliet.
Det torde sluteligen ej vara i dessa tider öfverflödigt för mig att nämna, det jag sjelf bor på Slättbygden i Malmöhus Län, och har min Lön i Spannmål, att således min enskildta interét skulle vinna dervid, att Slättbygden producerade mindre Spannmål och mera Skog. 100 Den 2 Martil, Friherre Wrangel} Henning: Jag kan för min del aldrig förmoda det vara en öfverflödig åtgärd, att söka befordra Trädplantering i en Province, hvarest är den största brist på Skog och Bränsle. Det är väl sant, att man egenteligen bör till en sådan Trädplantering använda så kallad Flygsand och icke den bästa Jorden, men på de Trakter, der Flygsand icke finnes, bör man på den minst goda Jorden verkställa Planteringen; och den Författning, som stadgar, att hvart 5o:de Tunneland af ett Hemman bör med Träd planteras, synes mig alldeles icke obillig. I Skåne är derjemte äfven nödvändigt, att vid allmänna Vägarne plantera Träd, emedan Yägarne Vintertiden på Slättbygden annars ofta icke äro synliga, helst man i annat fall, i synnerhet vid Yrväder, lätteligen löper fara att äfventyra till och med lifvet. Man torde invända, att StenkolsGrufvan kan lemna tillräckligt förråd till Bränsle, men jag anser för min del Skogsplantering i längden bereda mycket säkrare tillgång dertill, än nämnde Grufva, hvars bestånd i framtiden torde blifva ganska osäker; om man föröfrigt här och der anlägger Trädskolor, bör någon brist på Trädplantor eller Telningar ej eller kunna befaras. Herr Strussenfelt, Michael: Om jag rigtigt fattat Hr Munck af Rosenschölds mening, har hans tanka ingalunda varit, att Trädplantering i Skåne borde upphora, utan endast att Författningen, angående hvart 5o:de Tunnelands Plantering med Träd, borde upphäfvas, Den 2 Martii. 101 helst det, utan all fråga, är ett högst betydligt Onus, att utan undantag ovilkorligen plantera Träd på hvart 5o:de Tunneland.
Banko alnen, men finare lärft till högre pris får aldrig köpas. Orsaken hvarför linberedning och väfnadskonst stå här på lägre ståndpunkt, än i norra orlerne torde böra sökas, dels i vanliga fördomar mot nya eller förbättrade uppfinningar, dels ock i den omständighet, att man här behöfver egna sä mycken tid åt jordbruket, hvilket, i anseende Lill sin stenbundna beskaf fenhet, sysselsätter nästan uteslutande alla armar inom hushållet. Den tidpunkt torde dock, som jag hoppas, icke vara aflägse, dä man äfven här vill söka uppdrifva linhandteringen till möjligaste fullkomlighet. 12 Ylleväfnader tillverkas i allmänhet blott till husbehof. Väfskedav förfärdigas endast i Markaryd socken af Sunnerbo härad och deraf föryttras fortfarande i myckenhet så väl inom Riket, som med slov fördel till Finland, Ryssland och Tyskland, Liars försäljning inbringar äfven penningar inom de tvänne härader, Allbo och Sunnerbo, der de tillverkas. Biskötsel och humleplantering räknas ock till ortens binäringar, äfvensom försäljning af alla slags trädkärl lill och med trädskor, af hvilken sistnämnde fabrikation mången drager sin utkomst. Handeln inom landet idkas med spannemål, kreatur och här förut uppgifne produkter. Viktualievaror, särdeles smör, afyttras med fördel till Carlskrona, Carlshamn och Christianstad. Derjemte är forsling af köpmansgods till och från förstnämnde sjöstäder en vigtig näringsgren. Rörelsen och omsättning åf varor å landlmarknaderne beror af penningetillgången. Gårdfarihandel har till stor lycka för Länet betydligt aftagit. Det välgörande inflytandet deraf har uppenbarat sig i den tjenande klassens bland allmogen öfvergång till mera enkelhet i klädedrägt, än för några år tillbaka. §• Politisk Författning. Kammarverk. Några betydliga jordeboksförändringar under de sednast förflutna fem åren äro icke att anmäla. Ödesjorden inom Länet har antingen, efter hällne undersökningar, kommit i bruk eller med Kammar-Kollegii tillstånd blifvit ur jordeboken alford.
Första punkten i denna motion berör visserligen ett ämne, som icke egentligen står i sammanhang med Banko-reglementets föreskrifter; men då motionärens förslag i nämnda punkt om förbud för enskilda banker att utgifva egna banksedlar tydligen förutsätter antagandet af hans i de följande punkterna framställda förslag, hvilka direkt afse en fullkomlig förändring af grunden för och föreskrifterna om Riksbankens sedelutgifning, har Utskottet ansett sig kunna vid detta tillfälle yttra sig öfver Herr Cederschiölds motion i dess helhet. Utskottet torde härvid ej behöfva hvarken till vidlyftigare vederläggning upptaga de skäl och grunder, motionären i sin genom trycket för Rikets Ständer tillgängliga motion anfört, eller annat äri i största korthet påpeka, att då motionären förmenat att ett ordnadt, fast och bestående myntväsende kunde tillåta utgifva ndet af myntrepresentativer på en sådan grund, som motionären kallar „fast gods., och att detta verkligen skulle utgöra grunden för den sedelutgifning, som nu sker genom enskilda banker, han förbisett innehållet af nu gällande lag för dessa banker. Denna lag angifver nemligen tydligt att de hypothek, vare sig uti fastighetsinteckningar eller obligationer, som det åligger de enskilda bankerna att innehafva, väl innefatta en garanti i första rummet för de förbindelser, sorn bestå i utgrina banksedlar, men ingalunda utgöra grunden för sedlarnes vare sig utgifvande eller användning i den allmänna rörelsen, hvaremot denna grund helt och hållet är att söka uti det förtroende, som skänkas bankerna; och föröfrigt förkastas den utgifning af så kallade statsfaslighetssedlar, som motionären föreslagit att genom Rikets Ständers Bank anordnas, så väl af theorien, som af ali hittills vunnen erfarenhet, hvilken mer än tillräckligt ådagalagt de olyckor, hvilka så beskaffade financiela åtgärder medföra. Utskottet torde härmed halva tillräckligt angifvit skälen för sin hemställan 14:o. att Herr Cederschiölds ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; och som föröfrigt icke någon förändring af nuvarande stadgande i 27 § ansetts böra göras, föreslår Utskottet, 15:o. att denna § må bibehållas, så lydande:
Det är upplyst, att redan nu emellan 20 och 30,000 skeppund jern, utom ganska betydliga qvantiteter af trädvaror samt tjära och beck årligen utföras med våra egna fartyg till de transatlantiska länderne, och att denna export hufvudsakligen är en verkan utaf den tull-lindring, som åtnjutes vid hemförandet derifrån af dessa länders produkter. Lika klart som det är, att denna exportrörelse skulle lida, och kanske helt och hållet undergräfvas genom lull—lindringarnes afskaffande, lika gifvet är det ock, att den Ivertom måste årligen tillväxa, i fall de bibehållas; ty nied en tilltagande odling, handel och folkmängd i Brasilien, på Amerikas hela vestra kust, samt i Australien och på Stilla Oceanens Öländer måste naturligtvis äfven bebofvet af jern och trädvaror derstädes öka sig i samma proportion, och det är således mycken sannolikhet att vår export dit, inom få år, skulle kunna uppgå till dubbelt, om ej mer, än hvad den nu utgör, på samma gång den ökade rörelsen på dessa aflägsna ha f skulle bereda våra fartyg mångdubblade lägenheter lill frakt förtjenst, i fall vi ej nu obetänksamt bortkasta medlet dertill, som just är de merberörde tulllindringarne. Jag har väl hört anföras, att dessa tull-lindringar skola utgöra »undantagslagar», och att de derföre böra utan undersökning afskaflfas. Men, utom det alt man väl icke utaf blindt nit bör låta bestämma sig blott af ett ord och alldeles åsidosätta pröfningen af nyttan eller skadan utaf en lag, innan den ändras eller upphäfves, så har jag ock svårt att inse på hvad grund de ifrågavarande tull—lindringarne kunna stämplas med den förhatliga benämningen undantagslagar. Sådana lagar äro de privilegier, som tillskynda vissa personer eller medborgareklasser orältmätiga förmåner med andras eller det helas skada; men ett slikt förhållande eger ej rum på ringaste vis med den författning, hvarom det nu är fråga.
SÖtofrt ytterligare befTutit, aft, uti ©ortcutSkagen af Den 13 Sulii 1818, ånDraS ocf> införeö neDanuprafnaDe §. §. till fölfanDe Ipbelfe, nemligen: 2:öra Capitlet i:(Ta §. SSorgenåter, forn tillfTåbeS fommit efter De Fallelfer af Slåtten eller ©ouibafmanben, forn i t. ©ap. 1., 2. och 3- §• §• fågeS, fPola genaff in* för Slåtten utfe, eller ocf fig emellan målfa och för Slätten namna 2:ne eller flere ©obe Sttån, Qelfl bofaffe och Dem forn fielfme fafegare åro, att Den aftråDDa egenbomen till förmaltning emottaga. 2lr boet af ringa bejPaffenbet, och milfa 35orgenårer förmaltningen Deraf åt en ©oD Stton anförtro, mare Det tillåtet, Der Slåtten pröfmar att Det fPe ma. SBoraendrer ege ocf att meDDela ©oDc SRån förejPrift om förmaltningen ber fåDant nöDigt anfe^. §örorbnanDe för ©oDe tÖPån fPall af Slätten ut farbar. 84 altora (Eap. a^te §. Stffa <55obe S)?ån cOcc ©pfjlomån belöning, bå fFola SSorgeitårerne or mobe åt bent utfåtta, antingen tia wigt af fjunbrabe eller efter annan grunb; bocf må ei ©pfflomånö arfmobe efter tib råfnaö.
StatsOeconomiens theorier åro inom oss för väl kände, för att påkalla någon utveckling, särdeles innan något afgörande år för handen. Den l Martil. 139 Jag anser mig derföre icke behöfva ingå uti någon särdeles vederläggning af de idéer, en vård talare Herr Grefve Cederström framställt, såsom en i dess tanke tjenlig ledning för våra åsigter, och sorn i sådant afseende visserligen böra åga ett stort värde, vid betraktande af den höga punkt inom samhället, hvarifrån de utgått. Jag hyser det fulla förtroende till våra deputerade i Utskotten, att de af den värde talarens framställningar veta draga all den nytta, hvartill erfarenheten om de sanna verkningarne af talarens meningar kunna gifva anledning: och då det icke år att föreställa sig, att ett yttrande i dessa delar ifrån en hög medlem af Ministéren, kan vara uttrycket af en enskild tanke; så synes mig Nationen uti detta, den värde talarens yttrande åga en fullkomlig vägledning för sitt omdöme öfver de grundsatser, hvarefter Ministéren synes värka på den allmänna välmågans befrämjande: och Svenska Folket lärer utom tvifvel komma att vitsorda, hvad trefnad och välmåga, som för Sverige hårflutit af den värde talarens utgiftsystem. Jag anser mig böra frångå detta ämne, då så många talare yttrat sig deröfver, och då det genom sina allt för vål kända vårkningar talar för sig sjelf: deremot har jag trott mig böra fästa min uppmärksamhet vid några andra af den ädle Grefvens yttranden, hvaribland det ställer sig främst, att man synes vilja sd inskränka Konungamakten i financietla och administrativa drender, att den ej skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga. Något sådant förslag har jag sannfår. deligen icke alhört; ly jag kan ej föreställa mig, Den i Martti* att det är något intrång uti den constitutionella Konungens makt, om Folkets Representanter ådagalägga Folkets oförmåga att längfe utgöra de Statsbidrag, som affordra®.