Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti den af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer afgifua Berättelse om verkställd granskning af i84o och 184* årens räkenskaper för Ötver-Inlendents-Embetet förekomma följande erinringar: 1:0 i afseende pä de uti Öfver-Intendents-Embetets ruin, natten till den 28 April 1840, genom inbrott bortstulna och, i afbidan på möjliga upplysningar, fortfarande balanserade 4>o85 R:dr 4i sk4 r:st-> att de publika Verk, hvilka äga rättighet att assignera på Banken, enligt Revisorernes tanka, ej höra innehafva större kassa, än behofvet oundgängligen fordrar; och 2:0 att, för bedommande af priserna å verkställda arbeten, behöriga Entreprenad-auktions-prolokoller bordt vara räkenskaperna följaktiga. Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Majrts, den 18 nästlidne December, härå meddelade nådiga Remiss, får Öfver-Intendents-Embetet underdånigst anföra, att mot de af Revisorerne yttrade åsigter visserligen icke kan i allmänhet vara något att invända. Upplysningsvis får Öfver-Intendents-Embetet likväl underdånigst anmäla, det Embetet städse iakttagit, att icke hafva i kassan större kontant behållning, än som motsvarat beloppet af förestående kända och beviljade utbetalningar, hvilka ock vid den tid, då stölden föröfvades, uppgingo ungefärligen till hvad i kassakistan fanns inneliggande. Vidkommande Revisionens anmärkning i afseende på Enlreprenndauktions-protokoller, får Öfver-Intendents-Embetet underdånigst anföra: att sådana Protokoller icke blifvit räkenskaperna bilagda, af den orsak att dessa Protokoller, i afseende på föremålet för desamma, icke innehålla någon upplysning utöfver hvad som varit att inhemta af de, räkenskaperna alltid åtföljande, enlreprenadkontraklerna. Den nådiga Remissen återställes härmed i underdånighet. Stockholm af Öfver-Inlendents-Kontoret den 8 Mars 1844- Efter nådigste förordnande, F. BLOM. Gustaf Fredr.
Stånden, som, då de uppstodo, representerade alla de större samhällsklasserna och gåfvo åt hvardera ett kraftigt skydd 8 Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. mot ingrepp af någon eller några bland de öfriga, hafva förlorat denna allmänlighet, sedan nya talrika samhällsklasser uppkommit, med samma befogenhet, utan att likväl hafva kommit i åtnjutande af samma rättigheter. Likaså har behofvet af skydd åt särskilda samhällsklasser försvunnit i samma mån som en mera allmänt spridd bildning, i förening med en mångfaldigare utveckling af samhällsorganismens särskilda delar, utjemnat klasskilnaderna, spridt ett klarare ljus öfver allas rättigheter och tydligare visat, att särskilda delars förkofran på andra delars bekostnad är oförenlig med det helas väl, samt att följaktligen detta ej kan varaktigt beredas annorlunda än genom alla delarnes samverkan för ett gemensamt mål. För att vara tidsenligt, måste således hvarje försök att konstruera en folkrepresentation gå ut på att befordra en sådan samverkan och icke längre hufvudsakligen afse att genom noga afvägda motvigter hålla det hela upprätt. Denna grundsats har i sednare tider blifvit mer och mer allmänt erkänd, ehuru man alltför ofta misstagit sig om sättet och problemet svårligen kan anses hittills hafva någorstädes blifvit på ett fullt tillfredsställande sätt löst. Omisskännligen måste dock bibehållandet eller tillskapandet af särskilda stånd eller klasser för utöfvandet af vården om samhällets allmänna angelägenheter stå i strid mot denna af tidsandan fordrade rigtning, då klassväsendet i sig sjelft innebär en syftning att företrädesvis se klassens särskilda intressen till godo, och således de målsmän, klassen väljer, kunna, i följd af detta val, finna sig pligtige att i första rummet söka befordra klassens fördelar och först i det andra det allmännas. En sådan åsigt at ståndsoch klassväsendet, eller i allmänhet ett ogillande deraf, har äfven hos oss blifvit, så inom som utom representationen, allt oftare uttalad.
Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat, har Herr Gustaf Adolf Bruncrona fästat uppmärksamheten på den erfarenhet, man egde om uppkomna förluster för fordringsegare genom under-executorers förskingring af utmätta medel. Enligt Kongl. Förordningen den n December 1766, finge väl Kronofogde ej innehålla med utmätning å laga kraftvunne domar och utslag längre tid, än trenne månader från den dag, han emottagit dessa handlingar, men ingenting hindrade honom att, i fall utmätningen blifvit verkställd inom första månaden, behålla medlen hos sig under de återstående tvänne månaderne; och emedlertid berodde således fordringsegarens säkerhet endast Lag Utskottets Betänkande, N.o 48. 13 på Kronofogdens moralitet samt ofta obetydliga enskilda förmögenhet. Väl hade ock Lagstiftaren, till förekommande af förluster för borgenär, stadgat åtskilligé försigtighetsmått och straffbestämmelser, såsom, genom Kongl. Förordningarne den 28 Junii 1798 samt den 29 November och den 12 Dec. 1823, ibland annat: att Kronofogde borde till Konungens Befallningshafvande inkomma med diarier öfver åtgärder i utsökningsmål hvar tredje månad, samt alltid genast aflemna bevis öfver hvarje utslag, han, till verkställighet emottagit, och i Landt-Ränteriet nedsätta de medel, han till följd af Konungens Befallningsha'fvandes remiss, utmätt; att, till ersättning för enskilde personers af uppbördsman enligt tjenstepligt emottagne, men derefter förskingrade medel, vederbörande komma att, närmast efter staten, i fall af allmänna medels förskingring, och framför andra fordringsegare ega förmonsrätt till uppbördsmans tillgångar; och att straffet för ifrågavarande tillgrepp af enskildas tillhörighet skall vara lika med straffet för uppbördsmans tillgrepp af Statens medel; men det hade visat sig, att dessa stadganden icke alltid uppfyllde ändamålet. Konungens Btfallningshafvandes tid vore alltför mycket upptagen att medgifva den noggranna control och bevakning af den enskildes rätt, som Författningarne åsyftade.
Med undantag af Gästgifwerier och Skattlagde Krogar, hwarmed förstas sädane som hafrva serskild Jordeboks-Nänla sig äsatt och lika med Gästgifwerierne icke kunna betagas, att sälja Bränwin, döra alla Krogar pa Landet, pä del strängaste wara förbudne; Alen enär pä nägot stalie i asseen» de pa Rörelse eller andre behof, det skulle anses vundwikligt eller nödigt, att en Krog eller ett Näringsställe skulle tillätas, bör en sädan icke fä wara närmare belägen Kyrka, Stad, Gästgifwcrie eller Skattlagd Krog än en half mil. Efter föregänoen undersökning wid Tings-Rätten äga Konungens-Be fall - Den 9 Julik 1527 fallningshafwandc, att om nödwändigheten af en sädan Krogeller Näringsställe sig utlära, men bör underställa sitt Utslag Kammar - Collega bepröfwandc, förr än rättigheten sär gagnas, dä ten af Ksnungens Befallningshafwande bliswit tillstyrkt. ane Wid större Landt, Egendomar och Bruk, mä för Ägarens egen Betjening, egne Handlweckare och Tjenstefolk, som ä Egendomen gagnas, samt ankommande främmande Betjening, kunna inrättas Wärdshus, hwarest Bränwin wid^ spisning sär till dem försäljas; men allt BränwinS-salu till andra ware pa det strängaste förbudit. 22:0 Wid Ting, UppbördS-Stämmor, Auctioncr, Möten och andra Folksamlingar pä Landet, som hällas pä andra ställen, än Gästgifwaregärdar, mä icke Bränwin af eho den wara^mä i större eller mindre partier till salu hällas; Alwen sorn de pa witza ställen wid Auctioner brukeliga sä kallade Slagsupar, äro strängeligen förbudne. 2z:o Wid Marknader pa Landet bör icke Bränwin fä förfallas af andre, än Gästgifware eller sädane Närings-Jdkare som pä sätt ofwannämndt är, erhållit BranwinsMinuterings, rättighet. 24:0
Detta är den vigtiga delen af saken, ty populationens starkare tillvext inom de fattiga folkclasserna är det vanliga förhållandet i alla länder; men det kan dock gifvas särskildta förhållanden, som göra, att denna tillvext blir skadligare i ett land, än i ett annat. Ar 1822 existerade här en s. k. värfningsstadga ; den upphörde till mycken fromma för armeen, der visserligen ingen mindre välfrejdad bör användas, men följden deraf blef ovillkorligt, att hela den numerär, som enligt denna författning hade sin utgångspunkt till krigstjenst, blef efter författningens upphörande ett öfverskott, som skulle någonstädes laga vägen, och denna blef först lösdrifveriets eller brottets, och sedan till correctionshusen. Det andra fallet, som visat sig mycket ingripande i förökningen af fångnumerären, har varit inträffande missvexler. För hvarje missvextår har ett större antal tjenstfolk blifvit tjenstlöst och obegagnadt, och betydligen har detta förr eller sednare ökat fångars och correctionisters antal. Det gifves äfven i de ekonomiska författningarnas inre väsende och verkan orsaker till obestånd. De kunna föranleda, ^tt mången derigenom, i stället för utkomst, kommer i saknad deraf. Vi äga t. ex. en författning om hemmansklyfning, som till sin grund innebär en väl tänkt afsigt, men som dock haft ett menligt inflytande. It. o. Ad. har nyligen till Lagoch Ekon.Utsk. remitterat en K. M:s skrifvelse, rör:de denna författnings verkställighet, Dföljd af dess missbrukande; ty författningens egentliga brister ligga deruti, att den icke innebar controller mot missbruken, Deraf har följt, hvad man kan erfara, då man med uppmärksamhet reser genom landet och isynnerhet vissa provinser deraf, att fördelningen af jorden sträckt sig så långt, att flerestädes icke en skymt finnes af den besutenhet, författningen afsett. Då redan mindre förmögne dela en inskränkt jordvidd till flera familjer, blir följden deraf fattiga föräldrar och fattiga barn.
Ståndet lät vid detta Utlåande bero; N:o 44 1 > i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, med uppgifter å Clerecieoch Skolestalernas anslag och löneinkomster: lades till handlingarne; L\:o 443» i anledning af värkställd omröstning, i frågan om reglementariska föreskrifter för bränvinsbrännings-redskapens försegling: lades till handlingarne; och N'-o l\\5, med förslag till förändrad redaclion af io3 §. uti i j3o års Reglemente för Riksgälds-Contoret: bifölls. S. D. Föredrogos å nyo BancoUtskottets, på borde! h vilande, följande Betänkanden: N:o 120, i anledning af Herr Nordenankars motion, angående de, till Bankens disposition, reserverande vinst-medels användande till uppköp af Riksgälds-Contorets obligationer: återremitterades; N:o Fröt. Vt Jr. J. 23 April i835. 39 121, med öfverlemnande af förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Memorialen N:ris 84 och 88: voterings-proposilio rieme gillades; N:o 122, lill svar å de från Borgare-Ståndet ankomne återremisser å Betänkandet N:o 98, samt Memorialen N:ris 10o, tit oeb ji6:
Herr Pahlman y Otta Fredrik, hemställde, huruvida, då det genom RiddarhusOrdningen vöre tillåtet att på en gång vara Bänkman och UtskottsLedamot, det blefve nödigt att utse nya Bänkman efter dem af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, hvilka väl från Bänkmän blifvit Electorer, men ifrån Electorer sedermera genast blifvit till UtskottsLedamöter Utsedde, Den 13 Mars. 87 Herr Landt Marskalken ansåg med ordningen öfverensstämmande, att nytt val efter de till UtskottsLedamöter utsedde Electorer, hvilka förut varit Bänkman, borde förrättas, af den grund, att de upphört vara Bänkman i samma stund de blifvit Electorer. Ridderskapet och Adeln hördes häruti instämma. Upplästes ett ProtocollsUtdrag från Högvördiga PrestStåndet af den 11 Mars, innehållande Ståndets inbjudande till sina MedStänder att genom Herrar Taleman i underdånighet anhålla hos Kongl. Majit, det Han täcktes till största möjliga publicitet, så inom som utom Riket, befordra den af Riksens Ständer beslutne TacksägelseAdress till Hans Majit Konungen och Hans Kongl. H. KronPrinsen. Uti detta beslut instämde äfven Ridderskapet och Adeln. Sedan härefter de öfriga respective Stånden till Riddarhuset ankommit, afgick klockan half till 1 Ridderskapet och Adeln samt de öfriga Stånden, under anförande af Herr LandtMarskalken och Herrar Talemännen, till det Kongl. Slottet Sedan Ridderskapet och Adeln klockan i till 3 från Slottet återkommit, tillkännagaf Herr LandtMarskalken , det han erhållit underrättelse, att de öfriga Stånden gillat Instruetionen samt EdsFormulairet för Banco-: 88 Den 13 Mars.
S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet.' Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda; gifven den 8 October 1834* S, D. Föredrogs å nyo och återremitterades; Bevillnings-Vtskottéts Betänkande, N:o 29, angående Stora Sjötulls-Beyillningen, S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-Vtskottets Utlåtanden och Memorial: N:o 3o, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 2r, angående förehafd granskning af Post-Taxorna för inrikes Jjrefvexlingen; Ståndet lät dervid hero; N:o 32, ofn serskild aflöning för den person, som under en Cancellists sjukdomsförfall kommer att förrätta hans tjenst; Afslogs; N:o 33, till Högloflige Ridderskapet, och Adelig i anledning af dess återremiss af Memorialet N:o 24; Lades till handlingame. S. D, Föredrogs å nyo och bifölls: Bilu till R. S, trot. 1S34 9 Sami. '■$. 6:te Häftet. Prot. Vlär. d. 13 Oi t. itfy. Lag-Utskottets Betänkande N:o 120, öfver väcktamotioner, om utsträckande af Testaments-friheten och af rättigheten alt genom gåfva upplåta fast egendom, samt om ändring i hvad nu stadgadt är, dels rörande grunden för bestämmande af vederlag för afhänd. arfvejord, dels ock angående bördsrätt och lösningsrätt i stad in* m. Frän VallofligeBonGARE-STÅNBETd S. D. Föredrogs och blef till Stats+TJtskottet remitterad Kongl.. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 8 dennes lill Rikets Ständer, i anledning: af en uli staden Wenersborg inträffad eldsvåda.
En sådan arbetsinrättning anser jag böra bildas för hvarje län och kunna till vägabringas såsom ett annat bolag, sålunda, alt en viss afgift bestämdes för hvarje fattig, som der skulle få intagas. Alla enskilda fattigvårdssamhällen inom länet kunna icke antagas hafva lika många fattige, derför skulle afgiften erläggas för personen. Och derigenom, att större tillgång på binäringar finnas i cn ort än i en annan, skulle i vanliga år hvarje kommun kunna sjelf sysselsätta sina fattige, åtminstone en del af året, och således icke behöfva anlita den gemensamma inrättningen; derföre skulle afgiften bestämmas till det minsta för månad. Dessutom skulle, till inrättningens vidmakthållande, bildas en fond genom årliga bidrag af hvarje enskildt fattigvårdssamhälle, som anmält sig vilja begagna inrättningen, och hvilket bidrag borde utgå efter grunder, som innefattas i ofvannämnda K. förordning ang. fattigvården i riket. 1 H. 8 114 Den 2 December. I arbetsinrättningens ofvan antydda egentliga syftemål bör ingå såsom utveckling och befrämjande deraf, att alla inrättningens åtgärder afse arbetarnes både ekonomiska oell moraliska väl, hvadan den bör omfatta särskilda afdelningar, en för hvarje olikartadt arbete, såsom timring, vägbyggnad, slenbrytning och sprängning, o. s. v. Tvenne eller flera klasser böra finnas med afseende på de arbetssökandes antecedentia, såsom författaren af en nyligen utkommen skrift : ”några reflektioner om fattigvårdens tillämpning”, antyder. Alla bemödanden måste utgå derpå, att förskaffa den i inrättningen inskrifne, i en framtid, en stadigare bostad, vare sig som tjenare, mindre jordbrukare eller handtverkare. Inrättningens bestånd och ändamålsenliga utveckling beror dock i högsta måtto derpå, att lill uppsyningsman antagas endast skicklige och för saken sjelfva nitälskande personer. Då II.
3:dje klassens stationer vid Sigtuna och och Ericssund, å 15,000 R:dr . Vakthus på 2,35 mil, å 7,500 R:dr . Transport, materiel, maskiner, redskap, telegraf, å 67,500 R:dr per mil B dr per mil. Stockholm den 28 Februari 1862. Bilaga till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87, Litt. Bi, Kostnadsförslag för anläggning af en sammanbindning sbana genom■ Stockholm från närheten af T ant ögat an på Södermalm till Gamla Kungsholmsbrogatan på Korr, med dubbelt spår. R:diör< R:dr öre Hanans öppnande från dess södra ändpunkt till Timmermansgatdn, 1,200 fot i längd: Jordgräfning, med jordens transport till Liljeholmen, kub.-f:r 1,506, å 9 R:dr Bergssprängning: stenen upplägges på sidan af schakterna, för att begagnas till sidomurar, kub.-f:r 1,711, å30R:dr Uppläggning af dessa sidomurar, kub.-f:r 135, å 10 R:dr Landfästen för vägbro vid Timraermansgatan, kallmurning med stenanskoffning, kub.-f:r 71, å 50 R:dr . Vägbron vid Timmermansgatan af jernplåt, 38 löts spann * 13,554 51,330 1,350 3,550 5.000 4,998 2.000 Omläggning af Tantogatan på en längd af 1,000 fot med 30 fots bredd, qv.-f:r 833, å 6 R:dr Stängsel utmed båda sidorna, löp. fot 2,000, å 1 R:di —• 79,782 Från Timmermansgatan till början af tunneln vid Högbergsgatan:
Och David blef i hedene; men Jonathan drog hem igen. Men de Siphiter foro upp till Saul i Gibea, och sade: Är icke David gömder när oss på borgene i hedene, på den högen Hachila, som ligger på högra handene vid öknen? Så kom nu neder, Konung, efter allt dins hjertans begär, så vilje vi öfverantvarda honom i Konungens händer. Då sade Saul: Välsignade varen I Herranom, att I hafven förbarmat eder öfver mig. Så går nu bort, och varder dess ännu vissare, att I mågen få veta och se, på hvad rum hans fötter varit hafva, och tio honom der sett hafver; ty mig är sagdt, att han är listig. Beser och bespejer all rum der han gömmer sig; och kommer igen till mig, när ären visse vordne, så vill jag fara med eder. Är han i landena, så skall jag söka upp honom i all tusend i Juda. Då stodo de upp, och gingo till Siph fram för Saul; men David och hans män voro i den öknene Maon, på den slättmarkene, på högra sidone vid öknena. Då nu Saul drog dit med sina män till att söka, vardt David förvarad, och drog ned uti en bergklippo i öknene Maon. Då Saul det hörde, jagade han efter David i den öknene Maon; Och Saul med sina män gick på ena sidon om berget, och David med sina män på den andra sidon om berget. Då nu David skyndade sig att undkomma för Saul, då kringhvärfde Saul med sina män David och hans män, att de måtte få dem fatt. Men ett bådskap kom till Saul, och sade: Skynda dig, och kom; förty de Philisteer äro infallne i landet. Då vände Saul om af det sökandet efter David, och drog bort emot de Philisteer. Deraf kallar man det rummet SelaMahelkoth. Och David drog med dädan, och blef på borgene i EnGedi. Då nu Saul igenkom ifrå de Philisteer, vardt honom sagdt: Si, David är i den öknene EnGedi.
Ack, ja! det är en bra söt karl! (tager upp sin näsduk och torkar sig i ögonen) Alma måtte väl få ett stort premium! ERIKA (sakta till Elise). Ack, du, hvad vi ska' äta! DOGMÉR. I ett ögonblick sådant som detta, då man kastar blickarna tillbaka på det välsignelserika arbetsår som i denna åt gudsfruktan och qvinliga dygder egnade läroanstalt, i dag går till ända, säger man ovilkorligen med hopp och kristelig glädje till sig sjelf, att... CHRISTINE (häftigt från fonden). Nu ä' vagnarne här M:LLE PALMÉN. Schy! tyst då... (sakta) Gå! gå! Skall man komma på det sättet? CHRISTINE (förvirrad). Ja ... ja ... nej ... jag ... (skyndar ut). M:LLE PALMÉN. Ursäkta den dumma pigan, herr magister ... och var god och fortsätt ... (till Erika som sprungit upp) Erika! sitt stilla! DOGMÉR (fortsätter). Då säger man med hopp och kristelig glädje till sig sjelf, att här är lagd den grund, på hvilken framtidens byggnad skall uppföras! (Medan han hostar, för att fortsätta, och alla, hvar och en på sitt vis, stå uppmärksamma, samt Erika och flera af de små flickorna prata sinsemellan, faller ridån hastigt). ________ FJERDE AKTEN. En del af parken vid en badinrättning på vestkusten. Till höger emellan 2:dra och 4:de kulisserna, façaden af brunnspaviljongen med 3:ne höga glasdörrar, och derutanför en veranda med väftak, samt 3:ne trappsteg ledande ner till scenen. Midt för verandan till venster, en berså med bord och stolar. Stolar eller bänkar äro placerade till venster framför verandan, och fullsatta med åskådare tillhörande brunns-societeten. I fonden synes hafvet, från hvilket en vik skär inåt scenen till höger, der en båt ligger förtöjd vid en mindre landningsbrygga. Midt på scenen står ett stort träd med bänk omkring.
Detta sker bäst genom att fullfölja den princip man i allmänhet vis-å-vis arfslagarna antagit, att nemi. lagstiftaren söker sätta sig in i den persons känslor och tänkesätt, som skall ärfvas. Testamente är nemi. en sak, som kan vara bra med afs:de på stats-inkomsten för samhället; men det är ett ondt för den enskilde, och man bör söka 454 Den 11 November, förekomma detsamma, emedan det medför kostnader, tidsutdrägt och chikaner, ty man måste alltid omgärda testaments-handlingar med åtskilliga ceremonier och högtidligheter, för att undvika bedrägeri. Om man nu försöker att tänka sig in i den qvinnas känslor, som har oäkta barn men inga bröstarfvingar, hvad är väl naturligare, än att hon vill öfverlemna sin förmögenhet till sina barn? Jag tror icke att hon, utan att sjelf vara onaturlig, kan önska att öfverlåta sin qvarlåtenskap åt någon annan, än den eller dem hon burit under sitt bröst. Följden af en utvidgad testaments-frihet blir också, att så kommer att ske. Månne då icke lagstiftaren bör i afs:de å arfs-lagen gå den bana, som man förutsätter annars komma att följas genom testaments-lagen, och fastställa såsom lag hvad man i alla fall förusätter blifva faktum på en omväg. Men, säger man, LagUtsk:s UetäDk. är icke konseqvent, ty i så fall borde man tillägga oäkta barn arfsrätt efter fader, hvarjemte ej heller de undantag från arfsrätt efter moder, som Utsk. upställt, borde ega rum. Det må anses tillräckligt att besvara båda dessa anmärkmr på sätt Lag Utsk. gjort, dermed nemi., att motionerna icke sträckt sig längre; att man derföre vi.d denna Riksdag icke kunde komma längre; att de, som önskade gifva frågan större omfattning, icke kunnat vinna detta mål, emedan de varit bundna af formen. Detta är alldeles tillräckliga skäl för Utsk.; men så är kanske icke förhållandet med mig, emedan jag, såsom ledamot af Lagberedningen, tillstyrkt ett förslag alldeles analogt med detta, då jag var oförhindrad att säga hvad jag i ämnet ansåg rätt och nyttigt.
Då, vid anställd jemförelse mellan dessa begge anbud, det visade sig att alternativet litt. b) i så måtto vore billigare som samma alternativ motsvarade ett rabattlån till 91,618 procent, under det att alternativet litt. a) innefattade erbjudande af endast 90 procent, förklarade Fullmägtige att, om den i sistnämnda anbud föreslagna tid af 55 år för annuitetens utgående förkortades med ett år och alltså blefve fastställd till 54 år, Fullmägtige, som under de hittills förda långvariga underhandlingarne nogsamt fått erfara att under dåvarande, för all upplåning högst ogynnsamma förhållanden så förmånliga lånevilkor, som eljest bort kunna påräknas, icke stodo att erhålla, ville i öfrigt antaga det låneanbud, som sistnämnda alternativ innefattäde, och lingö i öfverensstämmelse härmed of - 12 Stats-Utskottets Utlåtande Jis 29. vanbemälde deputerade sig uppdraget att, med förbehåll af en sådan amorteringstidens förkortning, som nu nämnts, med Heinemann “såsom låneöfvertagarnes ombud0 öfverenskomma om lånets afslutande på de vilkor anbudet litt. b) innehöll; varande för öfrigt motiverna för detta Fullmägtiges beslut fullständigt angifna i protokollet för den 25 Februari. Angående de på grund häraf med Heinemann fortsatta underhandlingarne tillkännagåfvo, vid sammankomsten den 3 Mars, deputerade, att Heinemann, som genom telegram underrättat “Baron Erlanger“ om den af Fullmägtige från 55 till 54 år ifrågasatta förkortning af amorteringstiden, förbundit sig att för låneöfvertagarne lemna definitivt svar sednast den 9 i nämnda månad. Emellertid hade till Fullmägtige inkommit och blef vid berörda sammankomst den 3 Mars anmäldt ett af Konsul J. W. Smitt skriftligen gjordt anbud att öfvertaga det nya svenska statslånet å 35,000,000 R:dr. Detta anbuds hufvudbestämmelser voro, att l/3;del af lånesumman, eller omkring 12 millioner Riksdaler skulle öfvertagas fixt och inbetalas med l/io;del under hvarje månad från och med nastderpåföljande