Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lärer ingen kunna förneka majoriteten att till ja-propos. få antagandet af 1845 års taxa i klump, och följaktligen förkastandet i klump af 1848 års förslag; men lika litet som detta kan bestridas majoriteten, lika så litet kan det bestridas någon enskild riksdagsman här att vid hvarje punkt af sistnämda förslag göra sina anmärknrr, och att slutligen, dä man kommer till omröstning om saken, begära att enl. 54 § Riksd.- Ordnm få hvarje artikel till föremål för beslut. Om vi nu begagnade oss af denna rättighet, som vi onekligen äga hvar för oss äfven om Hr von Hartmansdorffs åsigt segrar, så hemställer jag om vi vunnit något med denna vändning af saken, och om det ej varit bättre att genast börja med föredragningen punktvis af det framlagda förslaget från Utsk.? Mendet är just till undvikande af denna vidlyftighet, hvilken jag anser kunna blifva följden likasåväl om Hr von Hartmansdorffs åsigt segrar som om inan gör det, som jag nu vill uppgifva hvad jag förra gången glömde, och hvarom Hr von Hartmansdorff hegart närmare besked, nemi. de artiklar som jag anser vara af den vigtigaste beskaffenhet; så att i fall R. o. Ad. deruti skulle vilja göra några tillägg eller borttaganden, man må komma öfverens om att göra dessa artiklar hvar för sig till föremål för öfverläggning och beslut, men, beträffande de öfriga artiklarne, öfver dem på en gång diskutera Den 31 Maj f. m. 229 och på en gång rör:de dera besluta, om man ('sorn Hr von Hartmansdorff yrkat) vill vidblifva 1845 års taxa eller (som jag föreslagit) antaga Bevilln.Utsk:s förslag. Den fördel, sora derigenom vunnes, är sednast af Hr von Hartmansdorff antydd, nemi. alt man komme all gå mera konseqvent till väga. Jag skall bedja att få läsa upp dessa artiklar i den gamla taxan, hvilka jag anser böra rättas, och jag får bedja Hrr:ne nogsamt observera, huruvida ibland dem är förbigången någon af de väsendtligare artiklarne; dä inga hinder möta att få tillägga dem som saknas.
Motionären har nemi. yrkat: att ingen för brott emot 5 c a p. i § M i s s g. b : n anklagad medborgare må kunna i häkte inmanas, förrän K. M., efter tagen kännedom af första ransakningsprot., enligt K. brefvet af d. 25 Sept. 1777 utlåtit sig, huruvida saken må nedläggas eller om med ransak ningen vidare bör fortfaras, samt domaren derefter pr öf v a t, om häkte bör äga rum eller icke. Då motionären nu icke gått längre, hemställer jag, om icke motionens gräns äfven bör vara gränsen för vår öfverläggning. Motionären har blott begärt ett undantag, intill dess Konungen yttrat sig om åtalets fullföljande, men sedermera låtit bero vid den åt domaren i allmänhet uppdragna pröfning, om häkte bör äga rum eller icke. Jag tillåter mig således icke att gå längre, än motionen åsyftat; roen deremot är jag af den tankan, att sedan ett missförstånd hos underordnade auctoriteter gjort, att arrestering ägt rum, innan Konungen utlåtit sig, hvaraf följden åter alden, att, om Konungen anbefaller sakens nedläggande, den arresterade personen blir utan möjlighet att vinna rcconvention, har motionären icke saknat anledn, för sin motion. Jag upprepar dock å nyo, alt jag för min del ej befarar, att den antagna förändringen i 5 cap, 1 § Missg.bm skall så förtydas, att något annat blir föremål för åtal än lasteligt tal om Konungen och dess gerningar, d. v. s, enskilda gerningar, roen icke en granskning af allm. åtgärder, såvida icke denna granskning tillika innebär ett personligt klander; ty 0111 någon säger, alt en allm. åtgärd har sin grund i Konungens personliga egennytta, eller något dylikt, så är lian väl förtjent af straff. Jag vidhåller i följd häraf min begäran, att Utsk. må fästa afseende på motionen, men afslyrker all åtgärd, som sträcker sig derutöfver. Hr Dalman: Ehuru öfvertygad om Gr.
Jag tackar honom för det han erkände hvad jag yrkat i hufvudsaken, nemi. att icke något ännu svårare, än de nu föreskrifna borgensförbindelserna, måtte blifva stadgadt; men jag ber att få erinra den värde talaren derom att, om äfven med de nuvarrde föreskrifterna i detta fall, en person, sorn har ett obefläckadt rykte, och som från sin ungdom upfört sig moraliskt rätt, redligt och ordentligt, icke har någon svårighet att för tillfället anskaffa den ifrågavarande borgens-förbindelsen, så kan dock inträffa, och har äfven gjort det, att de redliga personer, som ingått borgens-förbindelsen och hvilka måste vara öfvertygade om att vid alla tillfällen kunna upfylla densamma, genom en eller annan orsak blifvit bringade i den ställning, att de för sitt eget eller sin familjs bästa, icke längre se sig i stånd att fullgöra den förbindelse, de åtagit sig. De nödgas derföre återkalla densamma, utan att de derföre hysa något misstroende till den embetsmans redlighet, åt hvilken de lemnat sitt förtroende. Jag hemställer till den värde talaren, om han såsom embetsman skulle finna det behagligt, att, då han redligt förvaltat sin tjenst, finna den borgensförbindelse, som förskaffat honom densamma, återkallad, och om det vore angenämt för honom, att springa än till den ene än till den andre och bedja: »för Guds skull hjelp mig, eljest mister jag min tjenst och mitt bröd.» Jag tror att denna omständighet tål att tänka på. Det finnes äfven personer, och dessa äro måhända de pålitligaste och de som mest göra nytta på den plats, der de äro ställda, hvilka äga den stoltheten, att förr afslå från sin tjenst, än underkasta sig besväret och förödmjukelsen att gå till Pål och Per för att skaffa sig en borgen. Sådane personer är man nu tvungen att gå förbi, och jag tror icke att Staten vinner någonting derpå. — Jag kan således icke frångå den tanken, jag från början yttrat, att Staten är orättvis, då den, för att trygga sig mot möjliga förluster, som för den sjelf ofta är en småsak, fordrar att den enskilde medborgaren skall göra upoffringar. Frih.
Från sistnämde tvenne och några andra socknar i Yester-Dalarne samt ett par socknar i OsterDalarne afsättes mycket timmer både till Falu bergslag för Falu grufvas behof och till Korsnäs bolag, hvilket vid sjön Runns strand vid Korsnäs anlagt ett större ångsågverk. Inom Oster-Dalarne äro skogstillgångar obegagnade, emedan flottningen å Oster-Dalelfven och Siljan är förenad med större kostnad, än priset på varan anses kunna medgifva; men utan tvifvel kommer inom en ej aflägsen framtid liflig trävarurörelse att derstädes utveckla sig, helst vattendrag ej saknas, från hvilka timmer kan flottas till Oster-Dalelfven samt den del af Siljan, som inom orten vanligen kallas Orsasjön. Af malm från Falu grufva tillverkas årligen omkring 4000 skeppund koppar, som förädlas till någon del vid Korsnäs, men för öfrigt vid Avesta, hvarifrån den transporteras till Westerås och vidare till Stockholm, der den försäljes. Koppar tillverkas i öfrigt på åtskilliga andra ställen till ett sammanräknadt belopp af ungefär 650 skeppund årligen och försäljes likaledes i Stockholm. Jernbruk och masugnar finnas i nästan alla socknar inom länet. Tillverkningarne vid de fleste af dessa verk fördes före Gefle-Dala jernvägs fullbordan till Stockholm. Alaina för masugnarne hämtas till största delen från grufvor inom länet och till någon del från Norbergs grufvor i Westmanland. Kol erhålles från närbelägna skogar inom provinsen och till en icke obetydlig del från Gestrikland. Utom silfververket i Falun finnas inom provinsen ett nickelverk, åtskilliga rödfärgsverk samt porfyrverket i Elfdalen och viktriolverket i Falun. Särskildt förtjenar att omnämnas Grycksbo pappersbruk i Kopparbergs socken, hvarest årliga tillverkningen uppskattas till ett värde af 120,000 ä 150,000 R:dr r:mt. Till besvarande af frågan om de anledningar, som förefinnas till någon större utveckling af industrien uti provinsen genom i en eller annan rigtning lättade kommunikationer, anföres, att inom hela den öfre delen af länet finnas stora skogar, som endast till en mindre del blifvit begagnade för export af trävaror.
» Och du skall få höra, hvad skäl han ger för sin mening, » fortfor han och läste högt ur bref vet: » Efter min åsikt torde bland Öds sockens bergsskrefvor föga näring vara att söka för en läkare, och bäst är, att helsan blifver rå- dande, hvarför jag alldeles och fullkomligt afstyrker och protesterar mot hvarje sådant försök. » » Ja, han är då för tokig, » sade frun, och så skratta de båda. I detsamma steg inom dörren en karl med För den första af den ryktbara pianistens konserter härstädes redogör vår musikanmä- lare på a D n a t håll i dagens nummer. För de många af våra läsarinnor, som ej komma i tillfälle att personligen njuta af hennes konst, ha vi dock velat bekantgöra hennes drag; för dem, som haft lyckan höra henne, torde bilden ej bli mindre välkommen till tacksam erinran. Teresa Carrenno är mycket vacker, hon har en ren profil, en fin hufvudform, mörka strålande ögon och en ståtlig figur. Hennes uppträdande är synnerligen intagande. Man känner, att hon vill behaga, och — hon behagar också. Vore hon blott några år yngre, skulle hon vara bedårande. Man är frestad att strax fästa sig vid hennes yttre; det klä- der henne lika mycket att sitta vid pianot och låta händerna glida öfver tangenterna och gripa ackorderna i djärfva språng, som att med ett leende tacka för den hyllning, som egnas henne. När så därtill kommer, att fru Carrenno är en virtuos af allra första rang, ja, att hon i det hänseendet knappast öfverträfias af någon af sina samtida, då kan man förstå det jubel och den hänförelse, hon för-, mår framkalla. Teresa Carrenno är född 1854 i Venezuela och dotter till en finansminister. Bedan vid 8 års ålder uppträdde hon i Nordoch Sydamerikas stora städer och erhöll sedan sin pianistiska utbildning i Newyork hos de berömda lärarne Moritz Gottschalk och Georg Matthias, en elev af Chopin. Efter att ha varit gift med den berömde violisten Emil Sauret, har hon, sedan detta äktenskap blifvit upplöst, för första gången låtit höra sig i Tyskland och nu äfven sträckt sina konstresor till vårt eget land.
Sålunda är äfven talaren eller författaren icke underkastad arrest, förrän det är bevist, att han begått brottet, så att jag i en motsatt tolkning ej kan se annat, än ett förfarande af samma beskaffenhet hos domareraakten, som den Gustaf III sjelf öfverklagade, då han i sitt bref af år 1777 nämnde, ”att domarena af undersåtlig vördnad tro Konungens välbehag och deras pligt bäst uppfyllda genom stränghet i ransakningen och bevakningen.” Jag anser till och med vådligt att förklara denna författning utgöra ett undantag från allmänna lagen; ty det beror af andra statsmakten att ogilla detta lagförslag, och då har Representationen emedlertid förklarat sig anse, qtt 2 §:n i cap. StrafF-b:n är tillämplig äfven emot dem, som i tal, skrift eller tryck yttra sig emot Konungens person eller gernjngar. Det är just detta, som jag vill varna Representationen för att erkänna, emedan jag anser för ett fullkomligt missbruk, att arrestering skett innan det är säkert att brott blifvit begånget. Den andra anroärknm jag vill göra är den, att Utsk. föreslagit, att de ej må i häkte inmanas, förrän efter det K. M. förklarat undersökningen böra fortgå. Detta är mycket för tidigt. De böra ej kunna i häkte inmanas, förrän rättegången kommit så långt, att det är bestämdt uttaladt af vederbör. auetoritet, domstol eller jury, att uttrycket är brottsligt. Jag kan således ej annat än instämma i Hr Cederschjölds reservation emot Utskrs betänk.; men jag fruktar, att han äfven stannat för tidigt, och icke tagit steget fullt ut, då han öfverlemnat åt domarens pröfning att bestämma när arrestering skall äga rum. Jag vill icke åt domaren öfverlemna att pröfva detta, ulan jag vill, att det skall vara bestämdt sagdt, alt förrän handlingen är på vederbörligt sätt förklarad brottslig, får icke arrestering ske. Jag skall nu utbedja mig att få uppläsa mitt skriftliga anförande. Hr Cederschjöld uppläste derefter följande:
Hvad slutligen angick tredje frågan, eller den nya InqyarleringsOrdningens tillämpning äfven på inqvarteriifgen i Slockholm, så enär härom genom senare Författningar blifvit regleradt, med afseende å här förekommande loenia omständigheter och förhållanden,hvaribland i främsta rummet uppstegrade pris å hyror och andra behof, samt sedermera några sådane förändringar härutinnan icke inträffat, sorn nu skäligen kunde föranleda till en annan ordnings införande i denna del, ansågo StatsSecreteraren och Stats-Rådet i underdånighet, att för det närvarande borde vid härom gällande siadgauden förblifva, äfvensom Stats-Secre te raren och Stats-Rådet funno, alt, ehvad reglering i afseende å inqvarteringens utgörande och rättigheten till dess åtnjutande nu i allmänhet kunde träffas, sådant icke borde leda till minskning i nuvarande Inqvarterings-tagares, i följd af förut gifne stadganden, träffade öfverenskommelser eller eontract, inuéhafvande rätt. Kongl, Maj:t behagade till hvad Stats-Se,creterajen och Stats-Rådet i ofvanberörde måtto i underdånighet anfört och hemställt lemna Kådigt bifall; och upplästes härefter af Stats-Secreteraren förslag till Kongl. Maj:ts Kådiga Skrifvelse i detta ärende, hvilken Skrifvelse, på närvarande Ledamöters af Stats-Rådet underdåniga tillstyrkan, i Nåder godkändes, att, sådan den finnes vid delta Prolocoll bilagd, lill Rikets Ständer afgå — TT« ^ O * Ut supra. Ex Protocollo F. V, JVestce. Änk. till Exp. Utsk den 19 Jnlii. KONGLMAJ.-TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående upphörande af de i Rikets Norra Län utgående sd kallade Räfstetings-penningarne; Gifven Stockholms Slott den 5 Julii 1804.
Denna ingalunda öfverdrifna teckning klefve tvifvelsutan ett ämne för sorgliga betraktelser, om ej det drag, som skall fullborda taflan, erbjöde en tröst, hedrande för den nation, till hvilken det, utan sanningens förnärmande, kan lämpas. Så säkert det tyckes vara att det onda är inhemskt, så otvifvelaktigt är äfven att botemedlen både böra och kunna vara inhemska; och Clommittéen är för sin del öfvertygad, att inom oss sjelfva finnas nödiga medel till Irefnadens och välståndets återställande. Det politiska oberoende, som Eiler Kongl. Maj:t sa ärofullt tillkämpat Oss, skall visserligen aldrig återsvigta under rikedomsväldet; vi skole ej blifva utländningen skattskyldige för dess alltid öfvergående, ofta blott skenbara, biträde; och den oligarki uti financen, som nu synes så rnagtegande i vidsträckta länder, skall ej kufva våra näringar, ej dictatoriskt styra våra handelsföretag, än mindre intränga med sitt inflytande i vårt 35* Uttänkande örn Rikets Penningc-Verk: Meni torde man saga, (och de(t3 har afvert ofta blifvit upprepadt) om dessa botemedel fran längre tid ts 11 va r i t, om desse inre tillgångar verkeligen äro användbare, hvarföre då så många år uppoffrade, hvarföre denna långa overksamhet, under hvilken <1 et onda oundvikligen bort förvärras? Skådande det hela ifrån en högré ståndpunkt, har Eder Kongl. Maj:ts vishet i detta hänseende fällt ett annat utslag. Eder Kgl. Majtt, som sjelf alltid värdigats gifva det högsta efterdömet af vördnad för Grundlagarne, och som till följe deraf ansett penninge-väsendets anordnande mera särskildt tillhöra Rikets Ständer, skulle derföre heldre hafva önskat emottaga, än i förväg kräfva yttrandet af Deras tankar i detta ämne.
Med tillämpning af dessa åsigler, har Utskottet alltså uppgjort och får Rikets Ständers pröfning och fastställelse nu underställa följande Förslag till förnyad Instruclion för Rikets Ständers Revisorer, vid granskningen af Riksgälds-Contorets tillstånd och förvaltning» §. r. Sedan de, enligt Riksdags-Ordningens 68 till granskning af Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken utsedde Revisorer sammanlrädf, ega de att för fullgörandet af den, i afseende på Riksgälds-Verket, dem uppdragna befattning, jemte härvid erforderliga Räkenskaper, Prolocoll och öfrige handlingar, emottaga följande berättelser, nemligen: i:o af Fullmägtige i Riksgälds-Conloret, angående dellaj Verks tillstånd och förvaltning under den tid, som Revisorernes granskning bör omfatta, äfvensom angående fortgången af Götha Canaloch Malmö f. d. Discont-Verks utredning under samma tid; 2:0 af Riksgälds-Contorets Commissafiatj angående Contorets inkomster och utgifter, samt skulder och tillgångar under berörde tid, jemte derpå inverkande förhållanden ; 3:o af Riksgälds-Contorets Ombudsman, angående de Contorel rörande rättegångsoch ulsöknings-ärenden; samt 4:0 af Ombudet för Disconl-utredningen, angående de med Götha Stats-Utskottets Memorial, N:o '493.
Hvete och råg gaf fullgod eller mera än medelmåttig afkastning och enahanda förhållande ägde rum med ärtor, bönor och vicker; hafre och synnerligast kornskörden blef väl under medelmåttan, men potäterne lemnade en vida större qvantitet än föregående Aret, ehuru till en del angripen af röta: och foderväxterne så af gräs som halm, med undantag af kornhalmen, lemnade fullgod skörd. Ue lyckliga följderna häraf hafva ock varit, alt den vid innevarande Ars början till betalning förfallna hälft af undsättningslånet utan några rester och ulskylderne i allmänhet på lika sätt som förut kunnat utgå, samt att de skaror af tiggare, som under föregående årets nöd öfversvämmade stad och land, åter försvunnit. Råg, korn och, ehuru i mindre man, hafre äro, jemte potates, länets hufvudsäden. Af hvete utsås blott omkring 1,000 tunnor; vår-råg, äfvensom kålrötter och rofvor, brukas egentligen i skogstrakterne; utsädet af ärter, vicker och blandsäd sker hufvudsakligen för eget behof; och lika förhållande är med lin och hampa. Sädesproduktionen inom länet skulle otvifvelaktigt fullt motsvara dess invånares behof, om icke eu stor del af skörden åtgick för bränvinstillverkning, samt för detta ändamål alltför mycken jord användes till potatesplantering, så att enligt bifogade tabell, då det öfriga utsädet sammanlagdt utgör omkring 32,000 tunnor, uppgår potatesutsädet ensamt till nära 38,000 tunnor, hvilket utsäde fordrar en jordrymd af 7 å 8,000 tunnland och upptager ungefärligen J af hela den åkerjord, som årligen besås. Nu förbrukas här mycket spannmål, som hitföres från andra orter, hufvudsakligast från Skåne och Öland. Huruvida Bränvinstillverkningen inom länet under sednare åren på det hela blifvit ökad eller minskad eller varit lika med hvad den tillförene utgjort, är nästan omöjligt, att med säkerhet bestämma.
Jag bar redan yttrat, att man saknar all inländsk och utländsk ledning för tanken vid bedömandet af huru stor del af Bankens sedlar skola vexlas in mot silfver; men vanligtvis anser man, att större delen af de små valörerna kan ingå: och då jag kastar ögonen på den tableau, söm BancoFulImägtige nu låtit utfärda, finnér jag, att Bankens skillingssedlar gå till circa R:dr 3,236,096. 2 och 3 R:gs till 11,526,337. och om jag approximativt antager att i af Riksgäldssediarna består af sedlar icke öfver 2 R:dr R:gs eller 2,000,000. och vidare att af utgående depositionerna omkring £ eller 247,667. uttagas i små valörer, så finner jag, att landets behof af mindre sedlar, icke öfver 3 R:dr, uppgår till den höga summan af R:dr 17,000,000. Detta styrker den theori, jag nyss framkastat, och gifver en oroande anledning att befara rörelsens natur att absorbera ännu mera silfver, än jag nyss beräknat. Jag antog nemligen, att endast halfva beloppet af små valörerna skulle presenteras till inlösen. Skulle frdelar deraf ingå, så qvarstår silfver 2,318,37g R:dr och sedlar ig,565,4i3 R:dr, och proportionen blifver ungefärligen såsom till 8. Då fruktar jag, att förtroendet till Banken, icke mera skyddadt genom secretessen, börjar svigta; att millioner enskilda fordringar uti landsorterna blifva uppsagda, emedan capitalisterna måste rädda sig undan myntförsämring; att bankrutter komma att höra till ordningen för dagen, och att strypsystemet eller Statslån måste börja. Mitt anförande bar varit för långt, mine Herrar! och af för litet värde, för att kunna påräkna Eder odelade uppmärksamhet; och då det torde vara svårt att af de spridda delarna sammanfatta systemet för min åsigt, vill jag genom en recapitulation förena, livad jag framställt, uti följande punkter: 1:0
Brot. 1850 & 1851. 7 Sami. 2 AJd. 2 Haft. t 2 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N.-o 7. öfver denna framställning, hvilken Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt till pröfning förehaft, gå Utskotten nu att afgifva Utlåtande, dervid, i fråga först om motionärens förslag till ändring af gällande bestämmelser om tillåten tid för jagt af orre, tjäder och rapphöns, Utskotten fö erinra, att, enligt 1 § i 4 artikeln af Kongl. Jagt-sladgan, den tid, då jagt af orre och tjäder är tillåten, räknas från den 1 Augusti lill och med den 15 Mars, samt alt, jemlikt 3 § i nämnde artikel, rapphöns icke fö skjutas längre tid af året från den 1 Augusti till den 1 November.
Alsjlts bsrörcle särsleg i Närler gille; oeb skulle rrlltsu, i osverensstuinmelss lier meri, Närlig 8krisvelss under elenns dag till Ilikets 8trinders 8tsts-1Itskott rrlgä, seden elen linnes detts protoeoll bilspel. lix krotoeollo, 6^. //. lV:o 88. Xntc. till lixp. tlts^. <ler> 2/j Ocrolrer, lil. 10 k. nr. ^o-rA5. /'^o/iosrV/o-r /r^ k/Zs/ro^, c»»» /ö^/rö/zrr/rA r /ö/re-a/rs^Kge» /ö> ^tts^Ar/rxr^/re r ^e?^'6ttt/tt/6?r / 6?//lve-r K^oe^^o/ms Kilo^ c/e/r 5 Ke/r/sMöe/' 1840. 8edsn Herjeädslens ssmtlige gsstgisvsre bos Ilongl. Nsj:ts Lekrdlningsbssvende i lemtlsnds lbrin gjort snsökuwA om sorböpring i de slik Lo/7Z-/. /'/-o/iosr/roK, dV-o 38. 35 ifnän un 176^. Ull ett iin^,i lielopp liestädtle bnono-lönen lön ^ästAifveniliällnin^en, oell veden l-änu ude (lenöiven blifvit bonde, sä väl serskildt, som inlön Dänsds-lläUenne i 8vees veb llede DlnuAs-Iu°;, biel' dettu ärende, hellom Kon>;l.
M:s vigtigaste prserogativ ej af något lagsladgande påbjudes, ej af något föregående exempel sanctioneras; så fordrar visserligen R. St:s värdighet, så kräfver ovillkorligt en ömsesidigt skyldig grannlagenhet vid förhandlingar Statsmakterna emellan, att den und. skrifvelsen är af ovanliga och tvingande omständigheter påkallad, samt att den må kunna anses leda till något fördelaktigt resultat. Det må visserligen af beliofvet anses påkalladt, att Reger:s-personalen städse hålles complett; men oundgängligt är icke och kan ej heller detta behof vara. Grundlagen stadgar uti 8 §:n Reg.F:n, att Statsrådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning. Lagstiftaren har således förutsett möjligheten af att ett Statsråd kan sjukna, kan, för enskildta angelägenheters skötande, äga tjenstledighet, eller att en Statsråds-plats genom dödsfall och genom erhållet afsked kan vara vacant, utan att alla dessa händelser behöfva eller få inverka på äfven de vigtigaste reger:särendenas oafbrutna gång. Något utomordentligt behof af en brådstörtad complettering synes således icke n u mera äu eljest vara förhanden. Deremot är det en känd sak, att svårigheten af ministerers complettering med fullt skickliga individer, är ganska stor, äfven i de folkrikaste och mest civiliserade stater; att sådant hos oss alltid varit fallet är således icke underligt, och genom Ständernes egna åtgärder under innevar. riksmöte har denna svårighet ökats tilt en grad, som närmar sig omöjligheten att öfvervinnas. De förnämsta ehuru visst icke enda åtgärderna af denna art äro de'charge-betänk. och den föreslagna statsreglertn.