Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då således nämnde förbehåll, i afseende på kostnaden för de under innevarande riksdag ifrågaställde inrikes upplåningar, är af Riks-Stånden i allmänhet godkändt i fråga om medel, som på detta sätt anskaffas för understödjande af allmänna arbetsföretag, och Utskottet för sin del icke kan annat än fortfarande finna lämpligt, att hela den beslutade upplåningen, icke blott i detta hänseende, utan, än mera, i hvad densamma afser inlösen af obligationer, som utgifvits för de båda utländska jernvägsbyggnadslånen, göres beroende af och begränsas utaf samma förbehåll, eller att kostnaden derför icke får öfverstiga priset å det sednast upptagna jernvägsbyggnadslånet, har, på grund häraf och såsom följd af hvad ofvan anfördt blifvit, Utskottet funnit sig böra hemställa, att den nu förevarande 2:dra punkten i Utlåtandet N:o 165 måtte blifva utan förändring godkänd. I afseende å tredje punkten, som blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen, men af Borgare-Ståndet antagits med den lydelse, att ”obligationerna ställas på innehafvaren och äro ouppsägbara såväl å långifvarens, som låntagarens sida,” har inom Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, att den officicla tidningen, uti hvilken kungörelser om uppsägning å Riksgälds-kontorets sida af obligationer skulle införas, vore i landet så föga spridd, att mången obligationsinnchafvare i följd deraf icke blefve i tillfälle att erhålla kännedom af sålunda skedda uppsägningar; hvadan, till beredande af större säkerhet och beqvämlighet för vederbörande obligations-innebafvare föreslagits den ändring i sättet för uppsägningens verkställande, att kungörelse derom borde utfärdas af Konungens Befallningshafvande inom hvarje län.
Det fägnar mig synnerligen, att Frih. Boye, som klagat öfver prejudice deruti, att talare, som anmält sig efter honom, före honom blifvit uppropade, nu fått tala före mig, ehuru jag före honom begärde ordet. Jag klagar icke deröfver, utan anser det för en billig satis - ia6 Den 11 September f. m. faction. För öfrigt får jag förklara, att min anmärkning, som 11. o. Ad. antagit för dess gemensamma tanka, verkligen var den, som Frih. v. Schulzenheim uppgifvit, endast med det tillägg af mig, att med det sednare förslaget skul le Constit.Utsk:s efterföljande mentor, sammanknippas till ett enda sammanhängande förslag. Frih. Ehrenborgh: Jag kan verkligen icke fullt redogöra för anledningen, hvarför den omflyttning ägt rum, sorn Frih. v. Schulzenheim ganska riktigt anmärkt, om icke derföre, att ordställningen derigenom ansågs blifva något bättre; men skulle R. o. Ad. förklara för sin gemensamma tanka, att en omflyttning i detta fall bör äga rum, gardet ganska val an. Första perioden komme då att lyda salunda: ”11. St. skola, i kraft af denna grundlag, hvart 3:dje år till lagtima riksdag sammankomma;” och sednare förslaget blefve detta: ” år till lagtima riksdag sammankomma på den första helgfria dagen afOctober månad. Uti hvarje riksdagsbeslut etc.” H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillknnnagaf, alt prot.- utdr., rör:de Constit.TJtsk:s memor. N:o 3 r, skulle för R. o. Ad. blifva justeradt i dag på eftermiddagen. Upplästes och lades på bordet nedannämnda inkomna utlåtm från: BancoUts kottet: N:o 36. i anledn. af förrättad revision af ej mindre Bancodiscontverkets räkenskaper och förvaltning, än äfven förra Riksdiscontverkets fortsatta utredning för år i833; Allm.
Beväringsmanskapet skall, sedan det till tjenst blifvit uppbådadt, vara underkastadt samma lydnad och skyldigheter, som åligga öfriga krigsmakten enligt författningar och krigsartiklar, efter hvilka förbrytelser deremot äfven korn ma att bestraffas; skolande beväringsmanskapet vara till iakttagande af dessa skyldigheter förbundet, intilldess detsamma, från mötestill samlingsplatserna återfördt, varder derifrån af vederbörande befäl hemförlofvodt. Morn. 2. Enahanda skyldigheter åligga under all tjenstgöring jemväl bevärings-eliterne, hvilka derjemte utom tjensten äro förbundne att visa förmän heder och aktningf brister bevärings-elit deruti eller uteblifver han utan anmäldt eller giltigt hinder längre eller kortare tid från öfningsmöte, ansvare han jemväl derför enligt krigslagarne. I § 33. Om någon bevärings-skyldig eller legokarl, i afsigt att undandraga sig beväringspligten rymmer eller afstvmpar sig någon lem, skall han straffas enligt krigslagarne; och bör uti krigstid tillika, i fall lian eger förmögenhet, så stor del deraf, som nödig blifver, användas till legande af duglig ersättningskarl i hans ställe. Eli fredstid erlägges af sådan bevärings-skyldig uti böter ett belopp, sva rande emot årets vapenöfningsfrihets-afgift. Om beväringsmanskapets underhåll, utredning och öfriga förmåner. § 34. Då beväringsmanskapet till vapenöfning eller till rikets försvar uppbådas, skall dess underhåll af Kongl. Majrt och Kronan bcsörjas, äfvensom ock 58 Kongl. MnjUs Nåd. Proposition M 67. manskapet på Kronans bekostnad förses med erforderlig beklädnad, beväring och annan utrustning; allt pä sätt i gällande författningar är derom bestämdt. Morn. 2.
Han är författare, och det där arbetet intresserar honom. Men mannen, men kvinnan af folket! När hon i tolf timmar låtit ett enformigt oeh mödosamt arbete böja sin rygg och slöa sinnet, vill hon också ha litet af andlig vederkvickelse. Å h! det är ej mycket hon begär! På en oljefärgstafla älskar hon inte en grå stubbåker — hon vill ha litet skog och vatten och en blå himmel däröfver, i en bok föredrar hon ett enfaldigt kärlekskväde framför Zolas bästa romaner, och går hon till teatern, är det ej för att bry hjärnan med sociala problem, utan för att få gråta eller skratta, helst båda delarne. Ni delar kanske ej den uppfattningen — och hvad mig själf beträffar, vill jag lemna det osagdt, — men låtom oss komma öfverens om att söka förstå dem, de andra. Tag bort romantiken från dessa människor, och hvad blir kvar? D e ropa till konsten och till literaturen: Gif oss bröd! De ha rätt därtill, de behöfva det. Synd, att det så ofta skall skänkas dem — stenar! Men om ock, som sagdt, i denna krets räknades ett stort mångtal af Iduns läsarinnor, kunde vi ej värja oss för den tanken, att ännu flere borde ha varit där. Det finns utan tvifvel häruppe i hufvudstaden ännu vida kvinliga kretsar, som skulle hafva den angenämaste personliga behållning af att ansluta sig till och stödja denna förenings sak, på samma gång som den goda idéen förtjä- nade detta. Till dessa och till alla våra väninnor i landsorten, som visserligen endast på större eller mindre afstånd kunna följa företeelserna af sitt köns vakna arbete i Stockholm, men som därför helt visst ej göra det med mindre intresse, vilja vi i dag med några korta ord tala om, hvad Kvinnoklubben egentligen är, hvad den vill göra, och hvad den gjort. * * * Det var år 1887, som ett antal damer i Stockholm förenade sig om den vackra tanken att genom bildandet af en kvinlig klubb verka för en sammanslutning mellan kvinnor från olika arbetsfält för idkandet af ett godt och angenämt kamratlif och för utbyte af tankar. Antalet utom hemmet arbetande kvinnor är i Stockholm mycket stort och ökas oupphörligt.
Enskilda borgenärers fördragsamhet, hvarmed de, af godhet eller af klok beräkning för sitt eget sanna intresse, genom samtycke till långsammare, men mera ändamålsenlig utredning och realisation af boet bereda utväg för skuldernas successiva betalning och för Enka att, till sin och barnens försörjning, fortsätta den aflidne mannens yrke,— denna fördragsamhet kan kronans uppbördsman icke iakttaga. Han blir hinderlig för allt ackord. Afven om han uppfattar lagbudet så, att kronans rätt här skall stå efter de enskilde borgenärernes och att kronan här, i likhet med hvad för bötesliqvid af den lefvande förbrytaren skolat gälla, icke får taga någon betalning, derest icke hela bötesskulden kan gäldas, har Uppbördsmannen icke att låta sig afvisas med blott det resultat värderingen i bouppteckningen företer i fråga om egendomens tillräcklighet; icke eller får han utan visshet örn de uppgifna, ej domfästade enskilda fordringarnes verklighet låta kronans rätt af dem undanträngas. Han behöfver säkra verifikationer för sin redogörelse och måste helst önska, att boet försättes i konkurs. Uraktlåta sterbhusdelägarne att afträda boet, så kan Uppbördsmannen icke undgå att emot dem föra en talan, som afser deras skyldighet att med egna tillgångar, utöfver de af den bötfällde efterlemnade, betala hans böter och sålunda vidkännas straffet i hans ställe. Har straffdomens tillvaro icke varit för sterbhusdelägarne genast bekant, utan uppenbarar sig först, sedan de användt boets tillgångar för de egentliga skuldernas betalning, uppstår villervalla; hvilken händelse torde lätt kunna inträffa, då det lärer vara mindre vanligt, att ännu icke verkställda straff upptagas i den dömdes enskilda räkenskaper såsom skulder. Vilja sterbhusdelägarne söka att af Kongl. Maj:ts
En i allmänhet rigtigare uppfattning af folkskolans vigt och betydelse synes nu mera, genom de många motioner i ämnet, som vid innevarande riksdag blifvit väckta, vara ådagalagd, och att Stats-Utskottet i de flesta delar behandlat denna vigtiga fråga med tillbörlig uppmärksamhet kan icke heller nekas. Men, såvida det med folkskoleinstitutionen åsyftade stora ändamålet i önskvärd mån skall kunna vinnas, måste, efter mitt förmenande, hvarje sig erbjudande förmåga, som, vare sig direkt eller indirekt, med intresse vill medverka till folkbildningens sanna utveckling, tillbörligt uppmärksammas och uppmuntras. Till en sådan uppmuntran från det allmännas sida tror jag att lörfattaren till »Berättelser ur Svenska historien» har gjort sig väl förtjent. Ma gisler Starbäcks nitiska och skickliga verksamhet på folkupplysningens område är, så vidt jag vet, allmänt erkändt och hans redan ådagalagda förtjenster, ej blott såsom skollärare, utan äfven såsom författare, torde dessutom få anses såsom ojäfaktigt vittnesbörd om mannens sagda egenskaper. Hvad nu särskildt angår värdet af ifrågavarande historiska arbete, så har jag visserligen inom Utskottet hört olika bedömande derom uttalas, men att detta arbete blifvit af mångå aktade skolmän bedöradt såsom en för folkskolan både lämplig och ytterst behöflig läseoch lärobok på det historiska området, samt att de redan utkomna delarna deraf förekommer, åtminstone för mig, såsom ett i sitt slag på samma gång populärt och omfattande — samt, jemförelsevis, det billigaste arbete i den vägen jag haft tillfälle lära känna, är hvad jag med viss het kan säga.
Domsaga på lön anslaget qvarnställe; dels ock af blifvande Riksdagsbeslut: N:o 1, Inledningen till Riksdagsbeslutet; N:o 2, angående underdånig adress i anledning af H. K. H. Hertigens af Södermanland dödliga frånfälle; N:o 3, angående underdånig adress, i anledning af neutralitets-förklaringen; N:o 4, angående omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter; N:o 5, angående val af Justitie-Ombudsman och dess Suppleant, samt Kommit terade till tryckfrihetens vård; och N:o 6, angående dag för nästkommande Lagtima Riksdags början. S. D. Föredrogos och bifötlos följande Stats-Utskottets bordlagda Utlåtanden: N:o 71, angående regleringen af Riks-statens Sjette Hufvudtitel, Nionde punkten: om Lands-staten; N:o 87, i anledning af väckt motion om löneförhöjning för Presidenterne i vissa Rikets kollegier; N:o 88, i anledning af väckta motioner om understödjande af Fabriks-inrättningar för Hvitbets-sockers beredande; och 196 Prot.-Utdrag den 24 April 1854. N:o 89, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter aflidna enkan B. U. Sandelin. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoitets Betänkande N:o 75, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för utarrendering af de s. k. Akademioch Hospitals-hemmanen i Skåne, blef berörde ärende till Utskottet återremitteradt, dervid Ståndet godkände de åsigter, som innefattades i förre Talmannen Nils Pehrssons mot Betänkandet afgifna reservation, och skulle hvad under öfverläggningen i Ståndet härom förekommit remissen åtfölja.
Juli e, 655 men, anmäler följande Förslag till förändring i första momentet af samma §*: ”Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena väckas, må ej till omedelbart afgörande upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Utskott, som ovilkorligen bör samma frågor utreda och deröfver sig yttra.” 10:0 Från ConstitutionsUtskottet af den 1® Juli, hvaruti Utskottet föreslår ats utur 58 §• RegeringsFormen skulle utgå följande ord: ''Hvilken han icke må återtaga förr än Riksens Ständer hans fullgörande pröfvat och gillat. Imellertid vara han vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen;” och att i stället för de uteslutna orden i §. skulle tilläggas: ”Imellertid vare han, intill dess Riksens Ständer sig utlåtit: om och till hvad del han må sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster åtnjuta, vid dem bibehållen.'’ Och anmäler Utskottet detta förslag till den behandling 56 §, RegeringsFormen bestämmer. 11:0 Från ConstitutionsUtskottet, af den 10 Juli, hvaruti Utskottet, till behandling enligt 56 §. Re geringsFormen , anmäler följande förslag till ny redaction af sista meningen i 4 §■ RegeringsFormen. ’’Konungen utväije dertill kunniga, erfarna, €55 Deu it Juli. e. m. redliga och allmänt aktade Svenska frälse och ofrälse män af den rena Evangeliska Loran.” 12:o Från ConstilutionsUtskottet af den 10 Juli, angående ett si lydande tillägg i 29 §. Riksdagsordningen, 1 mo mentet efter ordet besluta: ''Frågor som sednare än tre veckor före den tili Riksdags fulländande bestämda tid, antingen den blifver 3 eller 4 månader, af Riksdagsmän i ConstitmionsUtskottet väckas, vare Utskottet ej pligtigt att under samma Riksdag Upptaga och bereda.” Hvilket förslag af Utskottet anmältes till behandling enligt 56 §.
Herr von Hartmansdorff har yrkat afslag till det begärda understödet, förnämligast på den grund, att penningar skola tryta; men jag underställer, om det är ett behörigt sätt att gå till väga, att först tala oinskränkt för alla anslag, och sedermera skylla på brist i tillgångarne, då det är fråga om en fördel för näringarne. Det är i sanning bättre att följa de länders a8o Den rg Februari! f. ra. exempel, sorn mindre tänka på personal», än på näringarnes förkofran, och deraf jemväl dragit sådan vinst, att näringsfliten i dessa länder blifvit mångdubbelt förökad, under det vi qvarstå långt bakefter. Jag måsto derföre använda, mitt högsta bemödande, för att göra gällande, hvad Södertelge Canal beträffar, att det i detta ögonblick är af största vigt, såväl för Ganalea, som för det allmänna, att icke den brytning åstadkommes, som blir en nödvändig följd, om icke Rikets Ständer ännu under 5 år lemna CanalBolaget något understöds; ty en på en gång förhöjd taxa, hvilken i sådant fall blifver den enda återstående utvägen, skall ovilkorligen verka likasom en ökad beskattning. Herr Rosenblad: Jag vill icke med Herr von Hartmansdorff fortsätta striden om Hrstoriquen af Utskottens senare Utlåtande; voteringsprotocollen inom Utskotten utvisa nogsamt skillnaden emellan de majoriteter som förra och senare gången utgjorde saken. Meri i afseende på sjelfva frågan och den omtaldte penningebristen, får jag erinra, att Utskottens så kallade Tabellbetänkande visar, att, äfven med tillägg af de nu ifrågavarande 30.000 R:dr, en behållning då fanns af 154.000
Emellertid kan ur det samma härledas den praktiska objektiva realiteten af idéen om den intelligibla verlden. Detta förhållande bevisar giltigheten af sedelagen i afseende å det teoretiska förnuftet, i det att detta fordrar den objektiva realiteten af den sist nämda idéen, men icke kan uppvisa den samma (Kritik d. p. V. sid. 51 ff.). — Nu är det med afseende å »Grundlegung» tydligt 1:o), att äfven här uteslutes möjligheten af en deduktion i den vanliga bemärkelsen i afseende å det kategoriska imperativet, 2:o) att det samma antages i sig själf äga praktisk objektiv realitet i det sedliga medvetandet, 3:o) att den s. k. deduktionen icke består i någonting annat än i ådagaläggandet af, att endast under förutsättning af sedelagens objektiva realitet såsom det rena praktiska förnuftets kausalitet i afseende på den bestämbara viljan den af det teoretiska förnuftet fordrade objektiva realiteten af idéen om den intelligibla verlden i och för det ändliga medvetandet såsom dess kausalitet i förhållande till fenomenverlden kan ådagaläggas. Därför äro båda framställningarna i sak identiska. Jmfr särskildt Kritik der reinen Vernunft, Ed. Kehrbach, sid. 657 ff. Jämför Kant, Prolegomena, sid. 81 f., 83, not; Kritik d. r. V., sid. 112, not. P. a. st. sid. 153. Kritik d. r. V., sid. 175. Ofvanstående afser icke att vara kritik af Kants deduktion af de syntetiska omdömena apriori, endast att bestämdt fixera, hvad som genom denna deduktion är vunnet eller icke vunnet. Grundlegung sid. Såsom han också själf uttryckligen framhåller, Kritik d. p. V. sid. Das System der Sittenlehre nach den Principien der Wissenschaftslehre, Jena 1798, sid. 8—24. P. a. st. sid. 24—52. P. a. st. sid. 52—70.
Ofverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarpå, ef - 620 Den 19 April f. m. ter först till återremiss och sedermera till afslag å Utskms betänk, framställde propos-.r, hvilka med blandade ja och nej besvarades, R. o. Ad. med starka ja, blandade med nej, besvarade af H. Ex. förnyad propos. å återremiss, samt H. Ex. sedermera förklarade, det han trott sig finna, alt sistnämnde förnyade propos. blifvit af R. o. Ad. bifallen. Frih. Gederström begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voler.propos.: Den som bifaller, alt Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms betänk. N:o 30, i anledn. af väckte frågor om förändringar i stängselförfattningarne, på grund af deremot gjorde anmärkmr, återremitteras, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågavar. betänk. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 7. Nej — 10. Vid förnyad föredragning lades, på begäran af Gr. Mörner, Carl Göran Detloff, och Frih. Hermelin, Au g. Söderling, ånyo på bordet Bancooch LagUtskms utlät. N:o 2, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utskms betänk. N:o 1, med förslag till lag för enskilde banker samt villkoren för dessas rörelse.
Utlåtande, i anledning af erhällne återremisser ä Utlåtandet N:o 4oo. (U. A.) Sl.al.s-Utskot.lets Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Ledamölernes i Rikets Allmänna Ärenders f. d. Beredning underdåniga ansökning alt få såsom pension bibehålla de af dem i sådan egenskap innehafde arfvoden, bar af BondeStåndet blifvit bifallet, men af de öfi iga Riks-Stånden återremitteradt; och får Utskottet således till besvarande upptaga de under discussionerne förekomne yttranden. Inom Ridderskapet och Adeln bafva alla Ledamöter, som sig yttrat, under instämmande i de vid Utlåtandet fogade reservationer, yrkat, att de sökte pensionerne mätte af Rikets Ständer bifallas. Inom Preste-Ständet liar äfven den åsigt allmänt blifvit uttryckt, att det icke vore Slaten värdigt att beröfva desse embetsman den vid deras befattningar förenade inkomst, för det att samma befattningar upphört genom en af Konungen och Rikets Ständer beslutad förändring uti Samhällets Institutioner, och att den benämning af arfvoden, hvarunder berörde inkomst dem tillfallit, icke utgjorde något giltigt skäl för indragningen, enär desamma varit uppförde på Rikets Ordinarie Stat, hvarjemte serskilde Ledamöter åberopat dels de vid Utlåtandet fogade reservationer, dels de af f. d. Beredningens Ledamöter till stöd för deras ansökning anförde omständigheter. Inom Borgare-Ståndet hafva serskilde Ledamöter dels yrkat bifall till ansökningen, dels begärt, alt Utskottet måtte meddela Rikets Ständer upplysning, huruvida och till hvad belopp Ledamöterne aff. d. Beredningen innehafva andra löner på stat, hvilken upplysning ansetts vara af vigt, för alt rätt kunna afgöra förevarande ärende, helst möjligen en del af desse Ledamöter, ehuru icke alla, kunde pröfvas böra vid innehafvande arfvoden bibehållas.
Passevolancens tillvaro räknas, sorn. bekant är, från år 1812; de principer som då uppställdes, de åtgärder, som deraf blefvo en följd, och de resultatcr, som derifrån, häi flutit, hafva alla föregått 1828, med hvilket år jag först erhöll det nu innehaf - 9° Den 26 October f. m. vande uppdrag alt vaka öfver Armeens angelägenheter. Det skulle således måhända synas öfverflödigt att jag, som hvarken kan tillegna mig förtjenst af det goda Passevolancen ti 11 väga bringat, eller ansvara för de fel, hvarmed densamma påstås vara behäftad, inträder i den discussion, som nu öppnats; men då, vid den Kongl. Propositionens remitterande till vederbörligt Utskott, jag ägde tillfälle yttra mig, och frågan, jemte svaret derpå, står i närmaste samband med hvad som rörer Armeen, samt jag slutligen af anföranden inom representationen funnit, att man orätt bedömt och för den opartiska Medborgarens opinion missledande framställt många af de med ärendet gemenskap ägande omständigheter, så anser jag med min pligt enligt, att söka ådagalägga, det Styrelsens beslut i den vägen ej saknat, såsom det påståtts, oegennytta och plan, utan tvärtom vittna om omtanka och rättvisa. Mig synes af de yttrade åsigterne, som ville man föra saken derhän, att Styrelsen misshushållat med Cassan, samt att Rustoch Rotehållarnes bidrag varit för höga, och blifvit använda till ändamål, som ej ägt gemenskap med Armeens vapenöfningar.
Directionen icke genom någon positiv allmän åtgärd förändra den sakernes ordning, som förut var iagttagen, utan att rubba sin Credit och allmänna Penninge-ställningen, Directionen kunde endast gå småningom tillväga och genom indragning af sin Läne-rörelse och fordringarnes indrifvande söka att afbetala sina skulder. Hvad åter det påståendet angår, att Discont - Directionen, när den säg att Crediten började vackla, hade bordt genast inställa sina utbetalningar , för att såmedelst för alla fordrings-ägare bevara en större tillgång, kan jag sä mycket mindre i denna anmärkning instämma, som det flera gån - Ben 25 April. I fall man vill;}, att Discont - Directionen, när blott en 10 ä 12,000 R:dr voro qvar i Cassan, skulle upphört att betala, kunde man med lika skäl hafva förebrått den, att ej hafva gjordt detsamma förr. Det gifves då ingen gräns och det hade alltid bordt anses såsom magtspråk af Directionen om den inställt sina betalningar, förrän bevislig oförmögenhet att betala satte den ur stånd att uppfylla sina förbindelser. \ Jag bar äfven hört sägas, att Götha Canal-Direction i stället att anlita Discont-Cassans tillgångar hade tvänne andra utvägar. Den ena att sammankalla Bolaget och begära större inbetalningar af Actie-Ägare den andra att hos Kongl. Majit göra en underdånig framställning om sin förlägenhet. Hvad den första ut' vägen angår, får jag endast erinra, 3tr i Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl, Majit af den 8 Augusti iglf» förekommer följande uttryckeliga stadgande omedelbart efter beslutet om de 300,000 R.-dr, sorn till Canalbyggnaden skulle beviljas. 5’Detta bidrag erhålles likväl ej för nästa år eller för något af de påföljande åren, innan Revisorerne för det nästföregående året intygat