Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, i afseende på classen af olycklige Gäldenärer, den i Motiverne till Lagförslaget yttrade tanke vöre tillämplig, att ången menskliglietens känslor mera sårande syn funnes, än ert banquerouteurs välstånd och yppiga lefnad, ställde i bredd med borgenärers fattigdom och nöd, så borde man ej draga i betänkande, att i stället för den nu valda mindre ändamålsenliga utväg, fastställa att alldrig något afseende hnge göras på olyckor , utan att hvars och ens förbindelse att betala sin skuld i all sin fullhet måtte äga rum, Lag-Vt skottets Betänkanden. 55 9 ehvad orsak till obeståndet blefve uppgifven och bestyrkt; Men, då hvarje mensklighetens vän , Skulle, äfven utan harm ofver eget lidande, med glädje erfara synen af en Gäldenär, som, sedan han genom missöden, hvilkas förekommande ej Stått i hans magt , förlorat ända till yttersta skarfven af hvad han ägt, medelst oafbrutna omsorger och gagnande verksamhet lyckats alt åter Sätta sig i välstånd, och då en frän långliga tider antagen och gällande Lagstiftning, hvarigenom möjligheten att åstadkomma en sådan följd kunde beredas, icke borde bortvexlas emot en ny, som under syftning till ett lika mål syntes innehål la derifrån aflägsnande eller dermed oförenliga föreskrifter; så är, utur alla dessa grunder hemsfäldt, om ej Lagförslaget i denna del borde rättas till likhet med förra författningarne, endast med den åtskilnad, att, då Gäldenär genom verkliga olycksfall kommit på obestånd, han må vara skyldig att genast eller inom föreskrifven kort tid afträda sin egendom, så vida han vill tillgodoräkna sig den lidna olyckan, äfvensom att afträdesförmån för honom icke må äga rum, derest han beträddes med vårdslöst eller bedrägligt förhållande.
Sedan R. o. Ad. redan i i8:de och 2i:sta punkterna i afseende på fastighetsbelåningen fattat beslut, som afvika från Utsk:s förslag och närma sig till antagande af det förslag om fastighetslånens öfvertagande af hypotheksföreningar, som Hr Lefren inom Ut-sk, väckt och hvilket förslag finnes upptaget i BancoUlsk:s betänk, N:o 6 pag. 27, torde det vara angeläget, att, innan man nu går vidare, de föreskrifter blifva observerade, som motionären framställt såsom hufvudgrunder af förslaget, Jag hemställer således, om icke här i 22:dra punkten bör såsom särskildt mom. intagas det stadgande, sorn innefattas i 2:dra punkten af Hr Lefrdns nyssnämnde förslag, nemi. att den andel i fastighetslånefonden, som hvarje hypoteksförening skall erhålla, icke må blifva större, än som svarar mot den folkmängd, i förhållande till hela landets folkmängd, de län äga, hvilka utgöra hypotheksföreningens område: hvarjemte jag äfven tager mig friheten hemställa, 0111 det icke tillika bör bestämmas, huru förhållas bör, i händelse hypotheksföreningar uppstå endast för vissa provinser. Jag förmodar meningen vara, att i sådan händelse de öfriga provinserna skola få bibehålla sin rätt till fastighetslån i Banken; men detta finnes icke uttryckt i R. o. Ad:s om fastighetslånen fattade beslut, och ett tillägg derom synes derföre här vara på sitt ställe. Jag har likväl icke ämnat att i detta afseende uppgifva något redactionsförslag, enär jag förmodat, att någon af de flera värda ledamöter, som förut lillhandagått med redactionen af besluten, äfven här skulle benäget åtaga sig detta åliggande; jag har endast velat fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på nödvändigheten af ett stadgande i del hänseende, jag nu haft aran antyda. 4(2 Pen 3j Juli f. m. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius:
Brefvet var riktigt bro skrifvet med stor redig stil, och gubben bar det alltid p&amp; sig, det var hans stolthet. P&amp; hans önskan afskref jag det. I all sin originella naivitet bar det prageln af Knut Lavesons bAde styrka och svaghet: trofast tacksamhet och da och d&amp; en flaska " birn nere i " mor Gillas " krogstuge, jamte stoltheten öfver att v ara en " observeradR person: Min goda herr Redatör! Min blygsel &amp; r ganska stor, om jag vigade eller ej, att skrifva nigra rader till Herr Redatbren; ena dagen bom efter den saiidra alts8 n&amp;r jag gick för mig själf tyktes det liksom ropa i örat skrif till den Goda Herrn, och tacka Honom s&amp; godt du kan far den gladjefulla annonsen i tidningen n: o 80; jag trodde ej att jag p % gamla dagar sidan heder skulle f&amp; erfara, ty sar tidningen kom till mor Sella blef intet litet uppst&amp;ndelse bland Berrskaperna, alla ville lasa den bide Herrar och fruar ifrln en till en annan, SA att jag sjtllf knappast fick tid att lasa den. till slut fick var klockare veta om tidningen och (med önskan) f&amp; lasa den ho h e t, om intet Prestem med fick I ' dsa den och s&amp; ar jag genom detsame Mde kand och halsad -. af alla, m&amp;ngon sager till mor Sella gif den gamle en half bir och alt. a r val.
1077 »verkställighet; samt af Aederrvärda Bonde-Ståndet, att ven del af förslaget, som angär Stuterierna pä Kungsör och Strömsholm, borde, skiljd ifrän ören, det i det hela, med de hos Ständet gjorde anmärkningar, till Stats-Utskottet äterförwisas. Af sädane anledningar, och dä, enligt 69 H Rcgctings-Formen, i frägawarande ämne synes fordra nägon ytterligare ätgärd förrän beslut warder uthärdad?, fär hos Riksens Höglofl. Ständer Erpeditions-Urskotlet wördsamt anhälla vm föreskrift, huru härmed förfaras mä, i afseende pä upsättandet af Expeditionen, hwilkcn torde sä skyndesamt som möjligt böra afgä, hälst tiden snart är inne, frän hwilken den faststälde Summan är M upbärande föreslagen. Stockholm den 29 September 1809. Pä Expeditions» Utskottets wägnar: Liustsk V^Ibscl^lill. Olok furbäck. Lam. kr. 2iervo§e!. backers Olofsson. s. v. Wallerius. Herr Grefwen och Landt-Marskalken hemstälde, om icke enligt 69 Z i Regerings-Formen, hwaraf Herr Grefwen och Landt-Marskalken upläste början, Stats - Utskottet i anledning af detta Cxpeditions-UtskottetS Memorial, borde anmodaatt uptaga och bcswara Ständens serskildta meningar i deras, rörande Konungens Stat, fattade beslut. Bonde-Ständct hade bifallit Stats - Utikottets förslag med nägra undantag, rörande Stuterierne pä Kungsör och Ströms - 1073 Pen M September. Strömsholm. Prästc-Ständet hade äfwcn bifallit förflaget, men i afseende pä tiden hwarifrän det skulla perkställas, önskat att den upflökcs till den i Januari, .
I anseende till de mångfaldiga, efter olika utmyntnings-grunder, i senare tider präglade och i allmänna penninge-rörelsen utspridda kopparskiljemynt samt lättheten alt, vid sådant förhållande, sammanblanda mynt af sinsemellan helt olika värden, har Utskottet ansett sig böra hemställa, huruvida icke Rikets Ständer skulle finna lämpligt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, alt, vid det nu föreslagna nya kopparmyntets präglande, skillnaden emellan de olika myntsorterne, i afseende på både form och prägel, göres så märkbar som möjligt; äfvensom Utskottet, enär erfarenheten visat, att, i anseende lill det nu gångbara kopparmyntets likhet i prägeln med silfvermyntet, förfalskning egt rum, velat föreslå Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det måtte de nya kopparmynts-sorterne blifva å framsidan försedde allenast med Konungens höga namnchiffer. Utskottet får, i sammanhang härmed, tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af Nådig Kungörelse, att Kronans och öfrige Publika Verks räkenskaper komma att, så fort sig göra låter, föras efter den mynt-enhet och benämning, som nu af Kongl. Majit och Rikets Ständer antages, äfvensom alt Rikets Ständer besluta, alt Bankens och Riksgälds-Contorets räkenskaper skola, från och med den tid, som för Kronans och öfriga Publike Verks räkenskaper, varder af Kongl. Majit i Nåder bestämd, föras efter enahanda räknesätt. Slutligen har Utskottet velat hemställa, att, i händelse Utskottets nu afgifna förslag till ett förändradt Myntsystem godkännes, Rikets Ständer ville anmoda deras Lagutskott att till Rikets Ständer inkomma med förslag till de lagförändringar, hvilka, till följd häraf, kunna anses behöflige. Stockholm den 23 April 1840. 12 Banco-Utskoltets Bilänkande, N.o ao. Reservationer.
Så flaxade kärleksguden helt grasjöst med vingarna och hoppade direkt ned på den döda Kung Karl, som reste sig upp och gapade med Petters röda öron. Soldaterna vände sig om och visade sina Jägerframstvcken och basunänglarna frustade i skratt. Publiken stormtjöt! Segerns krans ryckt af mitt hufvud och af hvem? Jo, af mitt eget kött och blod i andra led! »Ta hem mig, Gustaf», sa jag doft åt Ruffen, som kommit igen, »och gräf ned mig med detsamma, det här öfverlefver jag ändå aldrig.» Men man bör aldrig förtvifla — aldrig! Herr landshöfdingen, som om någon var född att rädda situasjoner, reste sig upp och ropade: »Den lilla Kunga-uppväckaren! Den lilla förtjusande Kungauppväckaren!» Hela salongen instämde. Alf, som fått sin karamell, hade just slagit armarna kring halsen på mig och frågat, »om Af vari mycke mycke söt nu?» Kan sådant hända riktiga direktörer, att deras värsta olycksbarn i truppen slår armarna kring halsen på dem och frågar, om de varit riktigt söta nu? I så fall beklagar jag dem, ty hvad kan man väl då annat göra än svara ja? »Alf», sa jag ifrigt, »om du springer in och kastar slängkyssar åt pappa, som sitter därute i mörkret, så ska du få en gunghäst med man och sadel på af mormor?» Alf flaxade genast in på scenen, viftade med sina små vingar och kastade hela skurar af slängkyssar, hållande den skära karamellen, stor som ett koger, i hand, så lik en liten kärleksgud, att det blef fullkomlig vårstämning i salongen, med solsken och daggiga ögon. Ja, så slutade vi ändå med en syksé — en syksé vunnen af oskulden, och det händer inte ofta, det — allra minst på teatern!! Nu tog vi en champagnebål, som vi fört med oss, och alla bekanta, som tittade in, behöll vi kvar. Alla var så glada — och nöjda — och så tacksamma!
Merton sade detta med en ton af så allvarlig och klok beslutsamhet i detsamma han upplyfte mig i vagnen, att jag teg och lät honom utan vidare motstånd nedsätta mig på dynorna deri. Hvad skulle jag göra? Hvad Merton sagt var fullkomligt sannt; jag var uppskrämd och förvirrad och egde i detta ögonblick intet annat val. Ödet kastade mig i hans armar, jag kände mig behöfva hans skydd, ensam och värnlös som jag var. Glömd och förskjuten af den enda jag älskat, med själen betungad af hat, brott och fruktan, var denne man den enda menniska i verlden, som hade något interesse, någon skymt af medlidande och ömhet för mig. Huru kunde jag afsäga mig detta? Kanhända skulle jag vänja mig vid honom och af tacksamhet för det hem han gaf mig slutligen lära mig att älska honom och kunna börja ett nytt och bättre lif. Allt detta framstälde sig helt naturligt för mig. Och sedan jag väl blifvit öfvertygad, att jag endast som Mertons hustru kunde finna en lugn och tryggad ställning i verlden, berättade jag honom min motvilja att längre vistas i Percys hem, min vantrefnad i det gamla huset, min obetänksamma flykt derifrån, min förhoppning att finna ett annat hem, der jag kunde på något sätt förtjena mitt bröd, och slutligen det äfventyr, som gjorde ett hastigt slut på min vandring och hvarur hans ankomst räddat mig. — Kära min lilla Agnes, ni är alldeles för mycket oerfaren och romanesk, — sade Merton skrattande, då jag slutat, i det han förde min hand till sina läppar. — Huru kan ni väl tänka er, att en ung flicka utan faror och äfventyr af alla slag kan vandra ensam till fots på landsvägarne. Det är just ett sätt att rekommendera sin person. Imellertid är jag glad öfver hvad som skett, ty ni skulle annars icke så snart hafva beslutit er att blifva min hustru. Vi låta nu vagnen hålla vid prestgården, innan vi fara upp till Merton Hall. Den hederlige, gamle presten vet af mitt frieri till er, han skall sammanviga oss i en handvändning, och så är ni mrs Merton, när vi komma till vårt hem.
kom en sotarmurre m e d stegen öfver axeln, pandes röst i öknen, men dock vill jag ropa! viskan under armen o c h i de svarta näfJag ville säga, främst till de unga: glädjen eder af lifvet, af all den skönhet, som är varne en klunga körsbär, dem han experen, af edert ungdomsmod; glömmen e j, att dierade under gåendet, medan han siktade glädjens pärlor äro lika äkta, fast de äro med kärnorna efter borgmästarns katt, som små, och att o m också molnen gå mellan satt och reflekterade i källargluggen. Hvad allt detta såg trefligt och märkhimmel och jord, är dock himlen alltid blå där uppe, ofvan dem. O c h det är dit upp värdigt stämningsfullt ut: en riktig små- vi skola se, icke ned, och det är himlens stadsidyll. blå, o m o c k blott en skymt däraf, som skall Hur glada tycktes henne glädja oss, icke ett lysande fyrverkeri af ej alla dessa välbekanta figusolar, som — slockna lika hastigt, som de rer (utom, förstås, katten), tändas. men allra gladast var hon O m det bara ville Men j a g vill också säga ett ord till de själf. gamla, och j a g vill bedja dem att så mycket bli kväll en gång, men hur som möjligt lära de unga att se, » när himdet skulle gå till, begrep melen är blå ». Äfven barndomen och unghon inte. domen ha sina " sorger, m e n det är en g o d Den gamla pendylens vilärdom, när de äldre visa på en skymt af sare rörde sig j u icke ur klarblått ljus bakom mörka moln. Den mulna fläcken; de voro just två dagen kommer tillräckligt snart och säkert otäcka sniglar. H o n knöt — hvarför skulle vi ej då alltid passa på sin lilla hand m o t dem och log, i det hon halfhögt hviatt glädja oss, när himmelen är blå? Det är de stora anspråken, som göra, att skade: » O m ni visste hvad glädjen blir liten. Det jordiska har små- jag vet, så skenade ni i stälningom blifvit det högsta.
Jag anser mig derföre böra hemställa , om icke de förenade Utskotten bort i fammanhang med detta ämne upplysa Riksens Ständer om bästa sättet , att vinna den i förberörde hänseende nödiga förändring af Söder - nen 18 August! f\ m, 547 sluss, hvarigenom Bolaget ensamt skall försättas i tillfälle , att kunna umbära det äskade Statsbidraget. Då jag hyser der» öfvertygelse , att ett sådant bidrag icke bör kunna lemnäs , under annan förutsättning än att det i framtiden må kunna umbära9, så tror jag mig icke böra för min del bevilja den nu föreslagna summan på annat vilkor, än att sädane anstallter med canalen förenas, genom hvilka dess ändamål må i allo vinnas. Det vöre di otvifvelagtigt båttre att den kostade annu mer ra , allenast fullt gagn deraf erhölles. I anledning häraf får jag vördsamt anhålla om återremiss af Betänkandet. Herr von Hartmansdorff, August, förenade eig med Grefve Spens, Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade , om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats och BancoUtskottens förevarande Utlåtande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja. Upplåstes Hedervärda BondeStåndets och Högvördigs PrästeStåndets den 6 och ii dennes aflåtne ProtocollsUtdrag , innefattande, det förra, inbjudning till MedStånden , att förena sig uti anmodan lill Stats-Utskottet, att, i fölr t>fti 18 Augusti j, nt. je af 49 §. Riksdagsordningen, oagtadt 3:ne Stånds bifall å ett afgifvit Betänkande, inkomma med motiveradt U'låtande till det Stånd, hvarifrån Betänkandet blifvit återremitteradt; samt det sednare , att PrästeStåndet icke funnit skäl antaga berörde inbjudning. Begärdes på bordet.
2:o) denna förklaring: »dels att Giftermåls-Balkens 1 kap. 3 och 4 §§ samt 6 kap. 3 § komma att upphäfvas och ur lagen utgå; och dels att igenom ofvanberörda förslag till ändring och upphäfvande af nämnda §§ i Giftermåls-Balken ej sker någon ändring i hvad lagen uti samma Balks 2 kap. 10 §, 3 kap. 10 § samt 6 kap. 1 och 2 §§ stadgar». Men om än den i Rikets Ständers förslag antagna grundsats, att ogift qvinna, som fyllt 25 år, ej vidare skulle stå under giftoman, så vida hennes föräldrar voro döda, men deremot, om någondera af dem lefde, fortfarande vara underkastad målsmanskap i berörda hänseende, kunde, med afseende å grunderna för giftomannarätten, anses i och för sig följdriktig, och tillämpning deraf i lagstiftningen finge anses egnad att afhjelpa det behof af lagförändring i ifrågavarande hänseende, som må vara för handen, så har likväl emot antagligheten af Rikets Ständers förslag förekommit: att upphäfvandet af 3 § i 1 kap. Giftermåls-Balken samt införandet i 2 § af det stadgande att för ogift faderoch moderlös qvinna ifrån 15 till och med 25 år giftoman skulle förordnas af Rätten, hvarigenom således icke någon af de i 3 § nu omförmälde skyldeman vidare skulle vara till giftoman sjelfskrifven, syntes, utan att i allmänhet bereda qvinnan någon fördel, ofta komma att medföra olägenheter genom omgång och kostnader för giftomans förordnande, hvarförutan genom berörda stadgande det sammahang skulle brytas, som för närvarande egde rum emellan lagstiftningen om giftomannarätten och de i 20 kap. Ärfda Balken uppställda reglor för öfver tagande af förmyndare vård; att förslaget, enligt hvilket 4 § i 1 kap. Giftermåls-Balken jerrfväl skulle upphäfvas, lemnade olöst den fråga huru förfaras borde, då föräldrarne eller någon af dem väl lefde, men icke vore i tillstånd att giftomannarätten utöfva, i hvilket hänseende Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 23.
Just af slikt bemödande, att sambilda de bägge motsatta öfverdrifterna till en enda, blef hans ”Kunga-Skald” den vidunderliga, men storartade frukten. Läser man hans ”Göta Kämpe-Visa om Konungen och Herr Peder”, – ett folksångs-qväde i anledning af segren vid Narva, – så skulle väl, utan särskild underrättelse, ingen förmoda att den härrör från en författare, som satt förtjust vid Marinos och Lohensteins fötter; likaså, när man läser hans försvenskning af Guarinis Pastor Fido, att han stått i ringaste frändskap med någonting sådant, som den gamla skandinaviska folksången. De likna hvarann blott deri, att kämpa-tonen i den ena och herda-tonen i den andra drifvas bägge till carricatur. Båda dessa benägenheter till o-mått igenkänner man i ”Kunga-Skalden”; men tillika en oafbruten sträfvan, att upphäfva eller utplåna motsatsen dem emellan. Hans fosterlandskärlek är äfven synbar i gången af hans enskilda lefnadslopp. Son af en hederlig Prost i Öhr på Dalsland, med frejd för grundlighet promoverad till Magister i Upsala, der han studerade företrädesvis Poesi och Mathematik, väckte han vid åtskilliga tyska universiteter uppseende såsom Physicus och Mathematicus, och presiderade i Leipzig för en dissertation de Electro med den framgång, att man der tillbjöd honom en Professors-plats. Men han återvände hellre till Sverige, för att fortsätta en redan börjad Landtmätare-tjenst, som han hade lemnat för att genom några resor på Östersjön lära sig Styrmans-konsten. Man gjorde honom till Landtmäteri-Inspector, till Directör, till Adelsman, och slutligen Öfver-Directör. Men under allt detta fick han tillbringa sitt mesta lif i ett mellantillstånd af inomlands och utomlands; nämligen med det värf, att uppmäta Sveriges landskaper på hinsidan Östersjön, – Lifland, Pommern, Rügen, och så vidare. Af dessa länder återstå oss nu blott hans deröfver förfärdigade chartor, som finnas i Kongl. Landtmäteri-Contoiret förvarade.
ÖSTERMAN (skrattande). Ja-ha! LÄNSMAN (muntert). Brukar Soa hetter 'oa, jag svälta mitt folk, jag? Nej, det är derför att du nyttjar för mycket supanmat, din tratt! Men apropå det, ja hur är det, kära Österman, har du en sup och en smörgås, så börjar vi auktion med att ropa in den. jag det! När hen får tocke främmat, så! 'Anna har fäll duka' hopp derinne, hom kronolänsman vill göra sig så gemen hå klifva på. något sen sist! BERG. LÄNSMAN. Tack BERG. ÖSTERMAN. Tror Det är jag med om. för det! Jag har inte förtärt hvarför ska' vi mura in oss? Det hade väl varit bra mycket trefligare att sitta här ute och äta. kors, kronolänsman ska' fäll ha' tak höfver 'ufvut på sej! Det hä' fäll det minsta hen kan bju' på. tycker ni, bönder, ja! Ni ä' lika rädda för frisk luft som för rent vatten. Jag ger mig fan på att du inte varit i sjön än i år! nog få frossen händå! morgon, jag! LÄNSMAN. Jag ÖSTERMAN. Löga? LÄNSMAN. Det ÖSTERMAN. Hå LÄNSMAN. Men Detsamma jag säger. Nä-ej, tack för mej! Hen kan tar mig ett bad klockan sex hvar heller! jo men, derför duger jag till något också, fast jag går på mina sjutti! Vått utvärtes och vått invärtes, det är knuten, det! det hä' fäll som hen får van' te'... Men, hom kronolänsman vill, så kan vi fäll lyfta hut bolet. hur du, Berg? LÄNSMAN. ÖSTERMAN. Jo-jo ÖSTERMAN. Åhå, LÄNSMAN. Jo Ja, det vore patent, det Eller i mig. Det är mig egalt, ... bara jag får nånting Snålvarg. LÄNSMAN. pet det, Hösterman. VICTOR (kommer fram). Det ska vara gjort i rap HULTING (som under tiden stigit upp, kommer fram och gör honnör).
M. täckes, så fort sig göra låter, utfärda den förklaring af Kongl, kungörelsen d. 13 Juli 1853, ang:de bränvinsbränningens inställande, alt, utöfver de vid mantalsskrifningarna i sisth Nov. gjorda anmälningar, till utöfvande af bränvinsbränning under April månad, några nya sådane anmälningar 398 Den 31 D ecernber e. m. icke må för giltiga anses eller några tillståndsresolutioner i anledn. deraf utaf K. M. resp. Beflnde meddelas, samt att den anbefallda förseglingen å den bränvinsbränningsredskap, som under den förflutna hösten varit i två månader begagnad, icke må brytas eller redskapen till annan plats Hyttas före den 1 nästkommande Maj, vid ansvar, som för brytande af försegling bestämmes i Kongl. Förordn. d. 10 Okt. 1851, ang:de vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Jag anhåller att denna motion måtte hänvisas till särskilda Utsk:s behandling. 2:o. Ehuru K. M. redan uti skrifvelse till R. St:r vid sednaste • Riksdag d. 21 Nov. 1850, gifvit R. St:r tillkänna det vara Hans Maj:ts åsigt ”att de af stånd och hemvist beroende olikheter i testa mentsrätten utgöra, särdeles efter giftorättsoch arfslagarnes förändring, hufvdsakliga brister i lagsystemet”, afhördes likväl icke vid samma Riksdag någon propos. från Regeringen till afhjelpande af dessa ”hufvudsakliga brister”, hvilket dock synes hafva varit förenadt med desto mindre svårighet, som lagberedningens fullständiga förslag till alla för ändamålet erforderliga stadganden, redan för 6 år sedan blifvit till Konungen afgifvet.
Hauffman medgifven befrielse från dem ålagd ersättningsskyldighet, såsom Controllanter å förre Krigs-Casseuren S. H. Brattströms uppbörd. (Stats-Utsk:s Utlåtande, N:o 48). S. A. K. Sedan ej mindre Kamereraren å E. K. M:s och Rikets Krigs-Collegii Artillerie-afdelning Erland Magnus Dahlerus, genom E» K. M:s Högste Domstols den 22 Maj 1833 meddelda Utslag, förklarats skyldig att, i egen skap af förste controllant, ansvara K. M:t och Kronan för aflidne Krigs-Casseuren S. H. Brattströms uppbördsbrist å Artilleri - Departementets medel, så vidt denna brist icke kunde af Brattströms tillgångar godtgöras, dock icke utöfver de 18,002 R:dr 25 sk. 6 r:st banco, som Brattström år 1830 i cassan innehaft, än äfven extra civil-ledamoten i samma afdelning, KrigsRådet Adolf Ludvig Hauffman, genom E. K. M:s och Rikets KammarRätts den 12 April 1832 gifna, laga kraftvunna Utslag, blifvit ålagd att ian Bih, till R. St. Skrifvelse^ N.-o 34- dra rummet, eller i händelse brist hos Dahlerus uppstode, ansvara för gäldande af berörde balans, till ett belopp af 13,115 R:dr 17 sk. 10 r:st banco; så, och efter det, i anledning af Krigs-Rådet Hauffmans och Kamereraren Dahleri serskilda underdåniga ansökningar att af Gunst och Nåd varda från den ådömda ansvarsoch ersättnings-skyldisheten befriade, K. M:t, dels under den 8 April 1836 i Nåder beviljat Dahlerus fyra års anstånd, räknadt från 1836 års böljan, med fullgörande af den honom åliggande ersättnings-skyldighet, men deremot förordnat, att den till K.