Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ankom till Exp.-Utsk. d. 7 Julil 182g. Ytterligare Utlåtande, i frågan om inställande af all påbörjad eller verkställd indelning till ordinarie rotering af hittils oroterad jord. Vid föredragning i de respective RiksStånden af Statsoch OeconomieUtskottens utlåtande, Njo 18, i anleuningaf Herr Grefve Frölichs, David, Motion om inställande af all påbörjad eller verkställd indelning till ordinarie rote» ring af hittils oroterad jord, har detsamma blifvit af Högvördige Presteståndet bifallet, hvaremot, med erinran i allmänhet, att Utskottens berörde Betänkande icke innefattade svar å den framställda frågan, då Utskottens yttrande, i stället att vidröra den af Kongl. Majtt efter 1823 års Riksdag anbefallda ordinarie rotering af hittills uppå sådant sätt icke roterad jord, hufvudsakligen fästat sig vid extra roteringsjemkningen, hvars slutliga pröfning 1823 års Ständer åt Kongl. Majtt underdånigst öfverlemna!, blifvit anmärkt och yrkadt: Inom Högloft. Ridderskapet och Adeln'- 1:0 af Herr Friherre af Nordin, Carl Johan, att den ordinarie roteringen bör 14 Stats-samt Allm. Besv,o,Oec..Utsk. Utl.N:o 44. gemensamt beslutas af bada Statsmagterne, och att de åtgärder, som i denna del blifvit vidtagne, blott må kunna såsom förberedande anses, hvaiemot frågan om extra roteringen, deruti Rikets Ständer vid 1823 års
Dervid får jag fästa Uppmärksamheten deruppå, att det ej är egénteligen proportionen emelian silfret i Banken och de utelöpande sedlarne, som bör bestämma utväxlingen, ty Biksens Ständer böra noga betrackta de förhållanden, som handeln och den politiska ställningen framvisa, annars kunde det kända, att silfiet blef uttagit på speculation och utfördt till andra Bänder uti för Nationen främmande ändamål. Således bör ej af Riksens Ständer i förväg bestämmas den proportion, sorn bör äga rum, då en realisation skall företagas, och det är ej öfverensstämmande med klokheten, att göra den, förr än man ser handeln vara sådan, att silfret med visshet qvarstannar i landet. Med anledning af desse anmärkningar anhåller jag om åteiremiss, Friherre Lagerbjelke, Gustaf: Frågan om en viss bestämning af myntbara metallers inväx* lings-värde är ännu oafgjord; den har nyss blifvit återremitterad. Jag har trott, och tror ännu, att delta värde icke bör bestämmas. Men helt annorlunda kunde min tanka i denna, del möjeligtvis blifva, om ett visst förslag ansages värdigt uppmärksamhet, sotm i det nu under öfverläggning varande Utlåtan-. det finnes vidrört och afstyrkt. Det uppgafs innom StätsUtskottet af Herr Friherre af Nordin, som nu äfven uti Ståndet återviickt detsamma; och åsyftade rättighet för hvaf och 8 6o Den i 5 Julli e. m, en, éj blott att tillväxla sig BancoSedlar emot silfver, ulan äfven att återbekomma det silfver han deponerat, emot det åsätta inväxlingsvärtiets erläggande i sedlar , samt dertill en viss penning för depositions - omsorgen och vården. Kunde ett sådant förslag gillas, förfölle naturligtvis all betänklighet emot den eller den bestämningen af silfver-värdet, tyda hvar oell en återfår hvad han gifvit, är ingens hopp svikit, ingens rätt förnärmad.
Län åsatte räntor och kronobonden, funnit Sig ega anledning att till Rikets Ständers pröfning och behjertande hänskjuta denna fråga och i sammanhang härmed tillika pröfvat skäligt tillåta sökanderne att, emot godkänd borgen, lyfta de af dem å vederbörlig ort nedsatte ersättningsbeloppen, har, medelst Nådig remiss af den 2 sisth September, till Stats-Utskottet öfverlemnat förenämnde ansökning, jemte vederbörandes deröfver afgifne utlåtanden och öfriga till målet hörande handlingar, för inhemtande af Rikets Ständers yttrande och beslut, huruvida berörde ersättnings-ansvar må sökanderne eftergi f vas. liili. till R. St. Omförmälde handlingar utvisa att, i anledning af Advocat-Fiscals-Embetets i Kongl. Kammar-Collegium emot ]Vestlinger och Lindfors förde talan, angående deras förpligtande att godtgöra kronan belöpande, men icke debiterade eller uppburne, räntor och kronotionde af åtskilliga å Nås sockens Östra och Westra Krono-allrnänningar samt Floda Krono-allmännig i Floda Socken af Stora Kopparbergs
Akademien har sin egen mantals-och skattskrifning, emedan kommunal-afgifterne äro vida lägre inom den Akademiska jurisdictionen, än inom stadens. Det synes mig deremot icke rätt att personer, som icke tillhöra Akademien, kunna, genom att derstädes blifva mantalsoch skattskrifna, undandraga sig de kommunal-afgifter till staden, som eljest skulle åligga dem. Jag kan icke för mig göra klart huruvida den förändring Utsk. föreslagit, skulle leda till detta ändamål. Jag finner det af Utsk. begagnade uttrycket vara otydligt och oklart, och skulle derföre för min del vilja instämma i önskan om återremiss af denna punkt. Såsom jag förut redan haft äran yttra, tror jag att Akademierna böra få bibehålla sina egna mantalsoch skattskrifningar af det skäl, att Akademiens ledamöter eljest skulle lika med hvarje annan stadens innevånare nödgas deltaga i de kommunala utskylderna; men då jag å ena sidan önskar att denna rättvisa måtte vederfaras dem, som tillhöra Akademien, anser jag deremot å andra sidan, att de som icke egentligen höra till densamma, utan genom missbruk hittills fått såsom bihang åtfölja Akademien, icke mätte framdeles få ega rätt att derstädes mantalsoch skattskrifvas. Jag tror att detta förhållande bör af Bevilln:sUtsk. utredas och förtydligas, hvarföre 23* 356 Den 27 Maj f. m. jag förenar mig lili den af Frih. Cederström framställda anhållan ora återremiss. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Afven jag instämmer i den af Frih. Cederström framställda anhållan om återremiss. Förhållandet lärer nemi. vara sådant, att 44:de §:n, sådan han här lyder, icke kan, hvad Lunds Universitet beträffar, efter bokstafven iakttagas. Det står nemi. här: ”Vid Universiteten förrättas mantalsoch skattskrifningen af Akademie-bokhållaren”. Men vid Lunds Universitet skalldet icke finnas någon Akademie-bokhållare. I Upsala åter lärer man önska att framdeles indraga denna syssla. Följagtligen vill man icke, att hennes tillvaro skall af BevilIn:s-Förordn. förutsättas, eller så att säga stadfästas.
Emedlertid hafwa allenast nagra anmärkningar i anseende till förenämde orsaker af RäkenskaperncS wrdröjde afgifwande och saknadl tillfälle till en form'igare jemförelse i paföljande arens Räkningar änvu kunnat utfärdas, men om ock mer eller mindre sf förenamde betydelige anmärknings, summor skulle Aer inkomne förklaringar och upplysningar förfalla, 'v. synes dock ulan twiswel att Krigs-Revision, som den förelupne korta riden under KonglKammarrättens niftska bearbetande, oaktat desi i öfrigt mek ^ mycket oswerhopande Krigsmal, wisat sig i brunstig matto werksam, skall, enär betjeningen allt mer A) mer winner öfning, med tiden blifwa af synnervs förman för Kongl. Maj:t och Kronan, ej mindre !.'tagan om wederbörande redogörares answarsssvlbWt, an ock i anseende till den häraf wid mest magt Åliggande egenskap warande omständighet, att pa ofwan anfördt är, ester möjeliga oordningarS UPP - i6o Den 25 April. upptäckt, matt och steg maga kunna föreslås till befordrande af mera säkerhet wid Administrationen, mera noggranhct wid Krigsmedels-uppbörderne -samt ett lättare och oswikligare redogörelfesätt Någre sa beskaffade matt och steg äro wäl icke för närwarande att uppgifwa, da Krigs-Revisionen till mindre betydelig del emot det hela ännu medhunnitö. Men om, ester hwad Deputerade hoppas, de härstädes redan widlagne åtgärder ofelbart äro ledande till detta wtgtiga föremål, sa waga Deputerade sa mycket mindre anse Riksens Högloft.
Den 24 Februarii. är en vettenskap af vigt då det ofta händer; att de klokaste landtman ehuru i stånd att bedöma en jords mer eller mindre godhet, kun2 na misstaga sig i öfvergången från en5 bättre till en sämre jordart, eller tvärtom; men denna gräns kan af en skicklig agronome finnas, i synnerhet om det är möjligt, att genom en enkel Chymisk analyse kunna jämka uppkomne stridigheter medelst slamning &c., ty de mera konstige och vidlyftige chemiska proces.; seme kunna ej hit appliceras, utan tillhöra eni dast vettenskapen, hvars mål är, att så långt, som möjligt utforska ännu dolda hemligheter. Comitéen bör sammansättas, ena hälften af socknen sjelf och andra hälften af den, hvars interesse det gäller, som t. ex. vid inteckningar: af långifvaren, vid bidrag till Staten: af provincens högsta authoritet, men den värdering, som för enderas räkning blifvit gjord, gäller för båda och vid alla tillfällen då ingen klagan skedt inom | år. Comitéen bör bestå af 12 ledamöter, af hvilka den ena utlottas till undvikande af paria vota. §• 3°. Recapitulatiou'"å( föregående, för att i sammandrag se proportionen emellan de omväxlande lägenheterne vid en jordegendom då nedanstående förteckning sker efter storleken af graderingen. Ct " 3 S p *- CL 09 030 £ 3 Q« O Of» 3 C/3 CL d* < *-n 03: < « *“ S-I ■a»" Ett Tuni. Ett dito Högskog 2° §. _ i 22 8 200 Ett dito Åker bästa sort enligt 15 §. I 2 8 200 En Sågklinga ?'dritven med vatten, utgör enligt 1 y §. Bute. Äng och BrundierSandtägt, Tängtögt, Lirtägt Den 24 Februarii. Och Barrskog;, Marg elt ägt, Högskog och Åkerjord i Sågqvarn samt Mjölqvarn, * f, f> i> b 4 och 10 tunnland uppskattad åker. Hvarigenom en enhet i jemlörelsen vinnes.
De sågo ej mycket bättre ut än ett skojarfölje allesamman, slöa och med uppsvällda ansikten. De kommo fram emellertid, lämnade hästarna på bakgården och tågade med en viss högtidlighet upp till trappan. Beerencreutz och Julius ledde kapten Lennart emellan sig. »Ruska upp dig, Lennart,» sade de till honom, »du är ju hemma. Ser du inte, att du är hemma? Han fick upp ögonen och blef nästan nykter. Han blef rörd öfver, att de följde honom hem. »Vänner,» sade han och stannade för att tala till dem allihop. »Har frågat Gud, vänner, hvarför så mycket ondt fått gå ut öfver mig.» »Åh tyst, Lennart, predika inte!» ryter Beerencreutz. »Låt honom hålla på,» säger Sintram. »Han talar väl.» »Har frågat honom och ej förstått, förstår nu. Han ville visa mig, hvilka vänner jag hade. Vänner, som följa mig hem för att se min och min hustrus glädje. Ty hustru min väntar mig. Hvad äro fem år af elände mot detta!» Nu trummade hårda näfvar mot dörren. Kavaljererna hade ej tid att höra mer. Därinne blef rörelse. Pigorna vaknade och sågo ut. De kastade kläderna på sig, men vågade ej öppna för denna skara män. Ändtligen drogs regeln från. Kaptenskan själf trädde ut. »Hvad vill ni?» frågade hon. Det var Beerencreutz, som svarade: »Vi äro här med din man.» De skuffade fram kapten Lennart, och hon såg honom ragla mot sig, drucken, med ett förbrytaransikte. Och bakom honom såg hon hela denna skara af rusiga, raglande män. Hon tog ett steg tillbaka, han gick efter med utbredd famn. »Du gick som en tjuf,» utbrast hon, »och kommer hem som en skojare.» Därmed ämnade hon gå in. Han förstod ej. Han ville följa henne, då gaf hon honom en stöt för bröstet. »Tror du, att jag tänker ta emot en sådan som dig till herre öfver mitt hus och mina barn? Dörren flög igen och regeln sjönk i låset. Kapten Lennart störtade mot dörren och började skaka den. Då kunde kavaljererna ej hjälpa, att de började skratta.
Ty Eva må sin allra angenämste sida, — men jag har säga hvad hon vill, men det är alldeles sä- haft den oturen att icke upptäcka en enda, kert, att lika väl som somliga af dem äro som jag tänkt mig kunna lefva och göra skrifna på narri, så äro andra det på verkligt hemmet trefligt för en man, som ej har råd allvar. att bestå en skilling öfver 4,200 kronor om Nu vill jag bara i all ödmjukhet fråga: året till det hela, utan att skuldsätta sig, hvilhvarför skulle icke den första inledningen till ket han icke gör. Det måtte väl ändock en ömsesidig bekantskap kunna få ske på denna finnas husliga flickor nu lika väl som förr, väg lika väl som på någon annan, — ty på och det är bara min otur, att jag inte känner något sätt måste två människor, som ej känna eller träffat på någon! hvarandra från barndomen, ju nödvändigt förUnder sådana förhållanden är giftermålssta gången sammanträffa 1 Tror man vanligen, annonsen dock en resurs, fastän mitt eget föratt om en herre blir presenterad för oss på en sök slog illa ut. Det skulle dock ha slagit bal, dansar en vals, en fransäs och om det så ännu värre ut, ifall jag hade nappat på den vore själfva kottiljongen, att han blir på det fina krok, som utlades från ett håll. Hurusättet känd af oss tillräckligt för att bedöma dan den var och hvem som höll i metspöet, om det där » ömsesidiga tycket » bör få vill jag ej berätta, men en kvinnohand var uppstå, när han sedan kommer och gör sin det, hvilket jag anför gent emot insinuationen, visit i det ändamål, som vi nog förstå? Blir att det bara skulle vara vi, otäcka karlar, det sedan riktigt fråga om allvar, så måste som röjde försåtlighet. Nu är hugget, som man ju, om man har en gnista förstånd, sö- jag då fick, tämligen läkt igen, och det kan ka skaffa sig närmare upplysningar i det ena nog bända, att jag försöker min lycka på nytt.
– Det är sant, jag vet ackurat hur det har tillgått. John Hall rusade upp. Han var dödsblek och skälfde i hela kroppen. – Gif mig ett glas vatten! Jag tror jag dör! Pehr Backman räckte John Hall ett fylldt vattenglas, men afvaktade ej, att denne hunnit hämta sig, innan han fortsatte: – Det är lika sant som att herrar kuratorer ämna utbjuda herr Halls samtliga egendomar och bruk på offentlig auktion. Se på det här papperet! Jag var inne på tryckeriet för en stund sedan och fick se denna intimation, som af Björnberg blifvit inlämnad. Den är undertecknad Björnberg, Carnegie, Law och Åkerman. Var god och läs den! – Alla, alla, alla egendomarne och bruken och sågarna! Det får inte ske! Jag vill det inte! Det är orätt. Försäljas egendomarna nu och under närvarande konjunkturer, kan jag aldrig göra rätt för mig, och min familj bringas till tiggarestafven. Hvarför, hvarför brådstörta de onödigtvis på detta sätt? Allt kunde räddas, om de blott gåfve mig tid. – Hvarför? Därför att de inte vilja rädda herr Hall. Därför att Björnberg vill tillhandla sig bruken, egendomarne och sågarna för vrakpriser, och därför att herrar kuratorer ej ämna låta något bli öfrigt hvarken åt borgenärerna eller herr Hall själf. Om ej herr Hall söker förhindra egendomarnes försäljning, är herr Hall en förlorad man. – Jag vill förhindra den, jag vill protestera, jag vill processa, jag vill återfå allt, som är mitt. Hjälp mig, Pehr Backman! Hjälp mig! Min sak är rättvis, och en rättvis sak måste afgå med seger. Om min älskade fader blott lärde mig hvad rättskaffenheten fordrade, men ej den försiktighet, som är på vakt mot bedrägeriet, så borde dock detta fel, i stället för att rättfärdiga herrar kuratorers förhållande, ännu mera uppmuntra dem att skonsamt behandla den, som utan all misstanke öfverlämnade sig åt deras ledning och råd. Hjälp mig, Backman, hjälp mig! John Hall hade sprungit upp och fattat Pehr Backmans hand. – Gör mig till sin kompanjon, svarade denne. – Ja, ja. Det vill jag göra, det skall jag göra.
Vasateatern har nu, i stället för » Ugglan » af Finne, som förpjäs till den fortfarande lifskraftiga komedien » Maskeraden » upptagit den lilla franska interiören » En omvändelse » af Charles de Courcy. Den täcka lilla pjäsen utmärker sig genom elegans i tekniken och ' rö; sig om den skäligen enkla psykologiska utvecklingeu hos en ung huDe båda författarinnorna, fru Sofie Elkan stru från frestelsen för små snedsprång till plikt(känd under pseudonymen Rust Roest) och frö- känslans af en varm kärlek underlättade seger. ken Selma Lagerlöf begifva sig i början af nästa Den har förut gifvits pA Dramatiska teatern med månad till Italien för att stanna där öfver vintern. hr FVedrikson och fru Fahlman i Raoul de Briches och Regine de Champolines roller. Dessa innehas på Vasateatern af hr Svennberg och fru 1895 Håkansson, som gjorde detta stycke själshistoria synnerligen njutbart. Stycket i sin helhet och i s3 nnerhet finalen med hr Svennbergs ypperliga stumma spel, väckte på premieren den talrika publikens lifligaste erkännande. T Filharmoniska sällskapet höll i lördags en talrikt besökt ordinarie valsammankomst. Då sällskapets nitiske och skicklige dirigent, kapellmästaren A. Hallen, af sin verksamhet vid k. operan var förhindrad att vidare kvarstå i denna egenskap, valde sällskapet till sin dirigent enhälligt director musices vid Upsala universitet hr I. E. Hedenblad. Till ledamöter i sällskapets styrelse omvaldes kammarherren A. Burén (ordförande), assessorn friherre E. von Otter (v. ordförande), ingeniören Erik N. Jonsson (kassaförvaltare) och notarien E. Fahlstedt (sekreterare) samt nyvaldes fru Iris Lundquisi, född Hoflund, och fru Emilie d ' Ailly, född Uggla. Till suppleanter i styrelsen omvaldes fru Amelie Carlström, född Amilon, och e. o. biblioteksamanuensen filos, doktor M. Boheman. Såsom ordinarie repetitionsdag bestämdes måndagen. Första repetitionen under nya arbetsåret hålles måndagen d.
Då detta lagrum alltså har sin rationella grund, anser jag det icke tillkomma lagstiftningen att från detsamma göra ett undantag till sin fördel; utan borde, enligt min tanka, Utskottet hafva tillstyrkt Rikets Ständer att bifalla motionen och att få för så kallade Banco-låns liqviderande antaga samma grunder, som uti allmänna Brandförsäkringsverket, enligt nu gällande reglemente, tillämpas.’’ Af Herr Stuart: anledning af den nu ånyo väckta frågan örn af skafFandet af det, allt sedan i68o:talet för lån från Rikets Ständers Bank iagttagna serskilda ränteberäkningssätt, i allmänhet kalladt Banco-melhod , har Banco-Utskottet visserligen tillstyrkt, att det ännu gällande stadgandet härom måtte förändras; men då Utskottet icke ansett sig böra föreslå, att detta inom andra lånegifvande allmänna Werk numera okända sätt att beräkna ränta, måtte för framtiden helt och hållet upphöra; så får jag i reservationsväg anmäla min i sådant afseende sk i 1 jag tiga åsigt. Den ökade vinst, omförmälde beräkningssätt för Banken medför, är, såsom af Utskottets Betänkande inhemtas, af alltför ringa vigt, i jemnförelse med den häraf förorsakade tillökning i tjenstemännens besvär och göromål vid räntebeloppens och de i sammanhang dermed skeende capital-afbetalningarnes uträknande. Erfarenheten har dessutom ådagalagt, att denna ränleberäkningsmethod val sätter lån-innehafvarne ur stånd att sjelfve beräkna och controllera beloppet af deras återstående capitalskulder, men deremot ingalunda, enligt det härmed afsedda ändamål, förmår dem till en önskvärd noggranhet vid inbetalningarnes verkställande. För delta ändamål erfordras dock äfven hädanefter - Banco-Utslottets Memorial, JV:o 70. 9 efter alt stadga något serskildt äfventyr, utom den, efter viss längre tids förlopp, föreslående indrifningen af hela länet.
Bonde-St. har också nära nog enhälligt biträdt tJtsk:ts förslag, och då jag anser detta vara både rättvist och Den 13 Juni. 649 nyttigt, anhåller jag att R. o. Ad. måtte fatta enahanda beslut. Gr. Mörner: I den recit, Utsk:t gör af K. Skrifvelse i anledning af det beslut R. St:r för sin del vid föreg:de riksdag i ämnet fattat, förekommer, att K. M:t förklarat den »grundsats, att ogift qvinna, som fyllt 25 år, ej vidare skulle stå under giftoman, så vida hennes föräldrar voro döda, men deremot, om någondera af dem lefde, fortfarande vara underkastad målsmansskap i berörda hänseende, kunna, med afseende å grunderna för giftomannarätten, anses i och för sig följdriktig.» Att K. M:t, sedan Högsta Domstolen afgifvit utlåtande och Statsrådet blifvit hördt, uttalat denna åsigt, må för oss, som förfäkta nämnda grundsats, vara hugneligt, enär deraf torde befinnas, att vi icke så alldeles, som man här emot oss framkastat, talat emot rättvisa, billighet, m. m. För öfrigt vill jag anmärka, att det sällan torde inträffa att en mö, hvars föräldrar lefva, erhåller något arf. Hon har således i vanliga fall icke någon förmögenhet att råda öfver, och då hon derföre i allmänhet måste vistas hos föräldrame och af dem åtnjuta underhåll, torde hon äfven böra fortfarande till dem stå i det förhållande, som egnar en dotter. En föreg:de värd talare har omnämnt förhållandet med s. k. »ogifta makar.» Jag tror, att, om man närmare söker upplysning om anledningen till föreningen emellan sådana personer, skall man finna, att dylika föreningar icke i allmänset varit föranledda at giftomans vägran af samtycke till mös giftermål. Orsaken torde snarare ligga å motsatta sidan eller uti mannens obenägenhet att låta föreningen iklädas behörig form, och i allt fall lärer nämnda missförhållanden icke kunna afhjelpas genom ett stadgande i det föreslagna syftet.
Ständer äfven vidrört andra delar af gällande grunder för kronogodsens förvaltning, hade Kollegium ansett sig böra Stats-Utskottets Utlåtande N:o 105. 5 gifva sitt yttrande en större omfattning; och hade, — efter att hafva visat grundlösheten af den åsigt att Kronans arrenden helios till alltför låga belopp till följd af Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847 om bestämdt maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej borde gå och rätt för arrendatorn att emot erläggande deraf bibehålla arrenderätten om han väl brukat egendomen, samt, i anledning af Rikets Ständers anmärkning att enskilde personer droge större arrendeinkomster af sina egendomar än Kronan, ådagalagt, att i detta hänseende ett bättre förhållande än fordom inträda ehuru sådant för den större mängden af Kronans egendomar måste tillskrifvas goda konjunkturer för jordbruket och endast i afseende på ett jemförelsevis mindre antal vöre att hänföra till verkningarne af 1847 års författning, hvilken dock, såvidt sådant ännu kunde bedömas, torde böra anses lända till Statens sanna fördel — Kollegium derefter uti de särskilda delar af ämnet, hvarom dess yttrande genom Rikets Ständers underdåniga framställning blifvit påkalladt, sig utlåtit, att hvad först anginge den Kronans arrendatorer beviljade optionsrätt, hvilken Rikets Ständer väl förklarat betänkligt att rubba, men några Kongl. Majrts Befallningshafvande velat dels förkasta, dels i viss mån ändra; så ansåge Kollegium den böra bibehållas i närvarande skick. I fråga om sättet för arrendets bestämmande, hvilket ämne utgjorde egentliga föremålet för Rikets Ständers underdåniga framställning, hade Kollegium deremot ansett sig böra biträda den af både Rikets Ständer och samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uttryckta mening, att personer med verklig sakkännedom borde få tillfälle att yttra sig innan minimioch maxirai-beloppen fastställas.
Innevånarne fingo derigenom tillfälle, att på flere terminer afbörda sig skatten, som då må hända skulle blifva mindre känbar och således lättare utgå. Till äfventyrs skulle Socknarne sins emellan täfla, hvilken som först kunde erlägga sina Utskylder. Tusendtals dagsverken, sorn på resor till uppbördsmoten förspillas, blefvo derigenom besparde, Kronans säkerhet, i alseende på Uppbörden, förökad och möjligheten af Uppbördsmäns balancer och underslef alldeles förekomne, emedan Restlängderne af Nämnden, icke af Uppbördsmannen, skulle upprättas, och emedan Landshöfdingen, genom Rapporter från Nämnden, hade säker underrättelse om beloppet af de influtne medlen, hvilka han, i fall af un. derlåten leverering från Fogden , skyndsammeligen kunde infordra. För Uppbörden hade Kronan större säkerhet hos Socknens bofaste Män, än förut hos Fogden , och de förres gemensamma interesse fordrade noga uppsigt deröfver, att inga missbruk, eller något origtigt förfarande dervid finge ega rum. Den speciella Debiteringen , som sker i Uppbördsboken , och hvars öfverensstämmelse med debelsedlarne icke kan controlleras annorlunda, än genom de sednares uppvisande vid Restransakningar, hvilka sällan eller aldrig hallas, skulle jemväl genom de Uppbörds-Längder, Betänkands om Rikets Siyrelse-Vtrk. 643 som till Nämnden aflemnades, erhålla all möjlig säkerhet. Fördelarne af den nu föreslagne förändring i afseende på sättet till Uppbördens mottagande af de skattskyldige, äro således, efter Gom m-i 11 erades tanka, stora och synbara.