Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan härefter propos. å bifall till Utskits hemställan om det ifrågavide anslagets provisoriska beviljande blifvit framställd och med ja besvarad, gjordes propos. å bifall till hvad Utskit uti punkten för öfrigt föreslagit, dervid svarades många ja jemte några nej; och förklarades ja haft öfvervigten. Utskits hemställanden biföllos. 49:de punkten. Lades till handlingame. Den 26 Maj e. ro. 507 Utsk:ts hemställan bifölls; hvarjemte erinrades om iakttagande af de rättelser i afs:de å anslagsheloppen, hvilka påkallades utaf E. o. A.dms från Utsk:ts förslag afvikande beslut. 5lista punkten. Utskits hemställan bifölls, doek med förbehåll om iakttagande af E. o. Adins vid den 19:de punktens behandling fattade beslut. 52:dra punkten. Ansågs ej föranleda till något annat yttrande, än en erinran om iakttagande af E. o. Ad:ns beslut i alside å 34:de punkten. Utskits hemställanden biföllos. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörade StatsUtskits den 12 och 23 dennes på bordet lagde Utlåt. Nio 94, ang. regleringen af utgifterna under EiksStatens sjunde hufvudtitel. lista punkten. Mom. litt. a. Frih. Akerhjelmi I likhet med hvad E. o. Ad. bestämt för expms-cheferne inom öfrige departement, hemställer jag att lönen för expms-chefen i FinansDepitet måtte bestämmas till 5,500 rdr, på sätt K. Mits Nåd. Propos. innehåller. Hr Gripenstedt, Johan August, förklarade sig häruti instämma. Efter härmed slutad öfverläggning och framställd, men med nej besvarad propos. å bifall till Utskits förevide hemställan, gjordes propos. om afslag derå och att aflöningen för expinschefen i Finans-Depitets expm skulle bestämmas till 5,500 rdr rmt, dervid svarades ja.
Knappt hade han en qvarts timma låtit sin tunga genomlöpa den intressanta bana, der den med så mycken smak brukade kapriolera, än han hastigt afbröt och vände sig, icke till Henriette, som var beredd på och van vid en mera uteslutande uppmärksamhet, utan till Blenda, hvilken han helt okonstladt nalkades med en fråga om det intryck, som Stockholms sköna nejder gjort på henne. ”Jag fruktar att jag ej kan reda det!” svarade hon med sitt intagande leende. ”Men jag har ej ens drömt om något så präktigt.” ”Icke ens drömt – det vill säga att fröken anser det drömmen alltid öfverträffar verkligheten?” ”Jag inbillar mig åtminstone att det ganska ofta är händelsen.” ”Och jag gissar att fröken nog framdeles ändrar tanke Men får jag ej lof att hålla de der grässtråna – vi stockholmare förstå oss också på att binda strå i gröngräset.” Och till Henriettes djupa förtrytelse satte sig kammarjunkaren nu bredvid Blenda, artigt framräckande handen för att sammanhålla de grässtrån, som hon, sig sjelf ovetande, uppryckt, men dem hon nu villigt lemnade, emedan det gaf henne tillfälle att, under det hon knöt, tänka på om hon någonsin mer finge återse ”riddaren af svarta rosen” och se, kammarjunkaren hade tur att hålla: Blendas riddare skulle nog komma åter. ”Hvad tror herrskapet, borde vi ej nu göra allvar af promenaden?” frågade värdinnan. ”Här tar då värman alldeles öfverhand!” Förslaget väckte delade tankar. Öfverstinnan, tant Regine Sofie och ett par andra fruar föredrogo att i ro smutta på limonaden och knapra på de öfriga förfriskningarna, hvaremot den yngre afdelningen gaf sitt fulla bifall. Men hvem var det, o himmel, som icke såg att Henriettes shal, vid hennes försök att kasta den öfver axlarna, ville fladdra ifrån henne, och hvem var det som hjelpte tillrätta Blendas shal – hvilken icke fladdrade någorstädes – om icke kammarjunkaren, och hvem, om ej han, gick sedan troget vid den unga landsortsfrökens sida!
De vexlande omständigheter, som på den förekomna affären kunna utöfva ett mer eller mindre gynnsamt inflytande, äro då ännu obekanta och kunna således ej gifva anledning till afvikelse från sanningen vid den föregående inskrifningen; och möjligheten att efteråt införa en oriktig anteckning eller förändra den sanningsenliga, förekommes genom stadgonderne att hvarje inskrifning bör sko enligt det inskrifnas tidsföljd, ali mellanrum, öfverstrykningar, raderingar eller inskrifningar mellan raderna icke få ske, och att de ändringar eller tillägg, som kunna blifva nödiga, böra såsom fortlöpande text å bladet antecknas. Det ligger vid sådant förhållande i sakens natur, att, om dagboken blir ordentligen förd, alla andra inom affärslifvet brukliga handelsböcker, med undantag af in vent a r iioch brefboken, icke kunna komma att innehålla annat än öfverföringar frän denna bok, och alt fördenskull lagen, på samma gång den, ur nu anförda skäl, tillerkänner dagboken företrädesvis den betydelse, alt densamma må uti affärs-tvister såsom bevismedel ega ett visst vidtsord, så mycket heldre kan öfverlemna åt affärsmannens eget godtlinnaude att bestämma hvilka böcker han dessutom, efter sin rörelses omfång och beskaffenhet, anser nödigt att föra, som genom föreskriften om skyldigheten att föra ordentlig dagbok hufvudändamålet är vunnet, och en klok lagstiftning icke bör föreskrifva mer, än det afsedda ändamålet nödvändigt fordrar. 1 sjelfva verket är dagboken ock den bok, som sakförhållandet likasom tvingar en affärsman alt i första rummet föra; den må för öfrigt kallas prima nota, me morial, journal, eller hvad annat som helst, ju till och med förekomma blott under namn af kladd eller brouil/on; och dä lagen uti kreditens intresse och för dermed förenade rältsändamål närmare bestämmer huruledes denna bok lagligen bör vara beskaffad, påbjuder den i det hela ej något nytt, utan ansluter sig endast ordnande lill ett bruk, som af gammalt egt rum inom affärs-lifvet. Namnet betyder bär mindre; men då en benämning bör finnas, är den af dagbok den med sakförhållandet mest öfverensstämmande.
För att likväl denna rätt ej skall begagnas till de öfrige delegares furfång, har det ansetts rädligast att upptaga tyska lagens föreskrift att detta afträdande bör ske utan lösen. De förbindelser lill tredje man, dem en delegare, hvilken sålunda afstår sin skeppslott, i egenskap af redare iklädt sig, blifva orub bade, såvida de omfatta annan egendom, än den, hvilken öfvergär i hans meddelegares händer (§ 8). Till naturen af ett bolag har vidare ansetts höra att ingen emot öfrige delegares önskan skulle blifva i bolaget deltagare, och derföre har man. i likhet med hvad nu gällande sjölag (Red. B. 5 kap.) och norska lagen (§ 7) stadga, men i motsats till tyska lagen (art. 470), föreskrifvit att om någon delegare vill sälja sin skeppslott, skall hembud deraf ske till öfrige delegare och att desse, om försäljning utan hembud skett, ega rätt till lösen (§§ 9 och 10). Nu gällande sjölag äfvensom de äldre förslagen innehålla ingen bestämd regel angående vidden af de förbindelser ett rederi sjelft ingår med tredje man. Deras föreskrifter angå endast rederiets ansvarighet lör de förbindelser befälhafvare!) å dess vägnar alsluter. Vid utarbetandet af en ny sjölag borde dock en bestämmelse i detta hänseende ej försummas. Härvid kom å ena sidan i fråga den hvarje person, fysisk eller moralisk, åliggande förpligtelse att till fullo gälda de förbindelser han sig åtagit; å den andra rederibolagets förvandtskap med aktiebolagen, ät hvilka, såsom bekant är, ett undantag från ofvannämnda allmänna förpligtelse är medgifvet, hvilken förvandtskap skulle leda derhän att ett rederi, äfven för de förbindelser det sjelft ingått, ej skulle ansvara med meia än fartyg och frakt. De företag, för hvilka aktiebolagen stiftas, erfordra i allmänhet högst betydliga kapitaler, hvilka ej kunna uppbringas annorledes än genom sammanskott af en stor mängd personer.
Nu har uti en inom Vällolliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 271) Herr Lundberg, enär anmälan af missnöje i anledning af ett under rättegången meddeladt beslut, som icke finge öfverklagas annorledes än i 4 Lag-Utskottets Betänkande IS:o Bl. sammanhang med sökande af ändring i hufvudsaken, syntes vara utan egentligt ändamål eller icke böra erfordras såsom vilkor för rättigheten att samma beslut öfverklaga, föreslagit, att Rikets Ständer, för sin del, måtte, under meddelande af dermed Öfverensstämmande förklaring eller ändring af 16 Kap 4 § Rättegångs-Balken, besluta upphäfvande af omförmälda Kongl. Bref den 2 November 1759. Utskottet kan ej annat än dela den af motionären, på sätt nyssberördt är, uttalade åsigt. Det torde också i sjelfva verket vara svårt att inse, det anmälan af missnöje emot ett sådant Rättens beslut, som ej får annorledes än i sammanhang med hufvudsaken fullföljas, kan lända till gagn för någondera parten. Deremot skulle föreskriften derom i 1759 års bref lätteligen kunna leda till synnerlig skada för den part, som beslutet gått emot. Det lärer väl nemligen icke kunna förutsättas, att i allmänhet en part besitter förmåga att i alla händelser genast eller ens före rättegångens slut bedöma det inflytande, ett sådant beslut må ega på hufvudsaken; och parten kunde följaktligen genom underlåten missnöjes-anmälan förlora rättigheten att i sammanhang med hufvudsaken få Ofverrätts pröfning underställa ett i en invändmugsfråga meddeladt beslut, hvaraf sakens utgång helt och hållet eller i väsendtlig mån berodde. Utskottet anser således en dylik anmälan icke böra föreskrifvas såsom vilkor för rättigheten att öfverklaga ett sådant Rättens beslut, som afses i 16 Kap. 4 § Rättegångs-Balken. Beträffande åter sättet för verkställande af en lagförändring i öfverensstämmelse härmed, synes väl vid det förhållande, att nyssnämnda lagrum icke innefattar någon bestämd föreskrift om anmälan af missnöje, förändringen låta sig verkställas endast genom upphäfvande af 1759 års bref.
Det skulle må hända synas öfverflödigt att tillägga något i den fråga, som nu till öfverläggning förekommit, då RiddarhusUtskottet, så fullständigt upptagit de delar deraf som hittills blifvit framställde och då nämde Utskott, med lika så mycken klarhet i fram•tällningen, som styrka i exemplen, besvarat de hufvudsakligaste invändningar, emot denna fråga, hvilka åtföljde densamma till Utskottet; men, då det är jag som upptagit ämnet från dess hvilande rum i Ridderskapet och Adelns, under förflutne Riksdag hällne Protocoll, synes det vara en mig tillkommande särskilt pligt att innan det når sitt slut, gifva detsamma all den utveckling, som mina anspråksfria eftersinnanden kunnat uttänka, Måt - Den 17 Martil, ten J mine Herrar, med benäget öfverseende afhöra mina framställningar, och upptaga dem, som en gärd af aktning, ej allenast för de opinioner hvilka uti denna fråga öfverensstämma med min, utan äfven för dem, som mot densamma äro stridande; och må det tillåtas mig tillägga, att de sednare, derigenom skulle skänka mig en rättvisa, som ett rent och välmenande uppsåt, af opartiske domare plär åtnjuta. Som mig synes, fördelar sig vid afgöran. det, likasom vid utredningen, frågan i tvenne delar; den första, om tillåtelfe för främmande perfoner, att under iakttagande af visfa förefkrifter, få fåfom åhörare hevi fia Ridderfkapet och Adelns plena når de äro offentliga ; och den andra'. -På hvad fått denna tillåtelfe, med bibehållande af ordning inom Ståndets öfver läggningar, och med förekommande eller beträffande af möjliga mifsbmk af denfattima, må kunna lämpliga fl verkflällas. Om, genom detta mitt sätt att betragta ämnet, jag uppställt detsamma i ett riktigt förhållande, så följer deraf, att utvecklingen af frågans sednare del, synes först blifva nödig, om den första vunnit bifall.
— Nto 47. i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition, angående eftergift af kronans rätt lill dana-arf efter enkan B. H. Sandelin. — Nto 48. angående ett föreslaget förklarande i fråga om Nalional-museibyggnaden och det dertill beviljade anslag. IV. B. 30. A. 38. — Nto 49. angående ett för staden Halmstad begärdt amorleringslån af 4,533 Rtdr 16 sk. IV. B. 30. A. 38. — Nto 50. angående tvenne serskilda, för inköp af prestboställe inora Lekvattnets kapellförsamling i Wermland, beviljade anslag. IV. B. 30. A. 38. — Nto 51, angående beräkningen af Statsverkets inkomster. — Nto 51. Litt. A, i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition, angående serskilda lill åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot Statsanslag. IX. E. 186. Se vidare Be vill ni ngs-Ulskoltets Memorial Nto 24. — Nto 52. i anledning af väckt motion om anslag af kronotion - ( 116 ) de (ill Lekvattnets kapellförsamling i Wermland. IV. B. 116, 124. A. 156. E. 291. Stats-Utskotteis Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — N:o 53. i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för befrämjande af en forskningsresa till Island. IV. B. 116, 124. A. 156. — N:o 54. i anledning af väckt motion om ytterligare förräntning eller utbetalning på en gång af det återstående anslaget för Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad. IV. B. 116, 124. A. 156. — N:o 55. angående anstånd med den stadgade årliga ränteoch kapital-inbetalningen å lånet för Skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation.
Således skulle jag tro, att den olägenhet, som Hr Ekströmer ansett kunna härflyta derifrån, förfaller af sig sjelf. Jag vågar för min del tillstyrka, att betänk., sådant det är, må bibehållas, så mycket mer, som Hr Ekströmer icke på något sätt påstått, att de föreslagna åtgärderne äro, i någon måtto overkslällbara, utan tvärt 14* - 212 Den 29 Januari. om har han förklarat dem ganska billiga. Jag ser således icke hvarföre tillfälle skulle förmenas såväl Utsk. som R. St., i fall R. St. godkänna Utsk:s uttryckta åsigter, alt få frambära till K. M. det sätt, hvarpå Utsk. och R. St. hafva tänkt sig att utvägar, att få tjenlig vaccin, kunde vidtagas. Det är gifvet, att denna framställning från R. St. kommer att föranleda Sundhets-colhii hörande, och sannolikt är, att K. M. kommer alt updraga åt colbm att inkomma med ett förslag. Jag kan således icke finna annat, än att det ändamål, som Hr Ekströmer åsyftat, i allmänhet kommer att ernås, och jag kan derföre icke fatta, hvartill en omredaktion eller förändring af betänk, skulle tjena. På sådan grund anhåller jag att betänk, måtte af R. o. Ad. bifallas. Hr von Hartmansdorff, A ug.: Gr. Liljencrantz har yrkat att det förslag, Utsk. afgifvit, mätte af R. o. Ad. bifallas, samt alt det förslag till underd. skrifvelse, hvilket Hr Ekströmer i stället underställt R. o. Ad., icke måtte antagas. Jag kan, deremot, icke annat än vördsamt hemställa, det R. o. Ad. måtte godkänna Hr Ekströmers förslag. Innan han yttrade sig, hade jag, ehuru icke varande läkare, ansett mig böra göra erinringar vid Utsk:s betänk.: emedan det ingått i detaljer, som fordra en läkares kunskaper. Någon sådan mätte likväl icke hafva funnits inom Utsk., efter hvad man kan se af förslagens beskaffenhet. Om R.
Att i afseende pä den stora olikhet som är emellan Hemman eller de sä kallade Mantal, böra sädane af hwad natur och beskaffenhet de wara mä, Krono.hemman ej undantagne, wid första ärets taxering indelas och uppskattas efter ortens gängbara pris, pä det sätt, akt de som äro wärde Twätusende Riksdaler och derunder sätteS i första eller lägsta Classen, de som wärderas deröfwer och till och med Tretusende Riksdaler i den andra, och de som anses högre och til och med Fyra tusende Riksdaler t den tredje Classen, allt räknadt efter helt Mantal; mindre eller klufne Hemmansdelar, fastän hörande till ett och samma Hemman, uppskattas hwar för sig, och hänföres hwarje Den 16 October. 273 hwarje Hemmansdel till den Class hwartill den hörer efter wärdet i förhällandc till helt Hemman. Skyddsafgiften för sä Classificcrade Hemman och Hemmansdelar utgöres alltid <r enlighet med Tariffen. Befinnes ester Taxerings, männens ompröfwande nägot Hemman eller Hemmansdel af högre wärde än Fyra Tusende Riksdaler, ökes afgiften för hwarje öfwerstigande Eitusende Riksdaler i samma progxssiva förhLllande som i Tariffen är följdt för Hemman och Hemmansdelar af tredje Classen, emot de af första och andra Classerne, hwarwid iakttages, att hwad som i wärdet är öfwer jemna Ettusende Riksdaler beräknas för fulla Ettusende Riksdaler, sä att dä till exempel för nrHdels mantal i tredje Classen betalas tre skillingar mer än i andra och sex skillingar mer än i den första, stall för en lika stor Hemmansdel af Hemman i wärde öfwer Fyra Tusende Riks. daler till och med Fem Tusende Riksdaler er. läggas tre skillingar mer än i tredje Classen, eller En Riksdaler och femton skillingar; äfwensom för ett helt Hemman af nämde wärde, efter enahanda grund kommer att betalas
Excellensen B., som redan förut känner herr ryttmästarens redlighet och vackra karakter, har bedt min vän Albert framföra hans excellens’ hälsning, att herr ryttmästaren skulle göra honom högst förbunden, om herr ryttmästaren ville åtaga sig arrendet, och då jag nu i min väns ställe gör detta, tar jag mig friheten att, äfven å hans excellens’ vägnar, härjemte öfversända tvåhundra riksdaler banko, hvilka torde benäget betraktas som ett litet förskott till bestridande af resekostnaderna och andra små utgifter, som torde blifva nödvändiga. I händelse herr ryttmästaren finner sig vid att antaga förslaget, så behagade herr ryttmästaren vidare korrespondera om saken, antingen med hans excellens sjelf, hvilken herr ryttmästaren redan utan tvifvel känner som en älskvärd och ädel man, eller med hans kommissionär, frälsekamreraren Dahlberg. Om vilkoren torde icke vara svårt att träffa överenskommelse, och är det enda vilkor, hans excellens till en början förbehåller sig, att herr ryttmästaren är så god och icke för honom döljer, i händelse det är något, hvaraf herr ryttmästaren eller dess familj kunde vara i behof, utan med fullt förtroende yppar sina angelägenheter i detta afseende. Jag blir ej så lycklig att kunna afvakta svar på detta bref, i anseende till en längre utrikes resa, hvilken jag redan i morgon företager i sällskap med min vän Albert. Inneslutande mig etc. etc. Alexis.» »Gud ske lof!» sade Lydia, i det hon upplyftade sina vackra, ärliga ögon, och detta Gud ske lof var nästan mindre föranledt af den mera egoistiska känslan, att veta sig och de sina räddade från nöd och tryckande lefnadsomständigheter, än den välgörande visshet hon numera trodde sig ega, att Alexis ej var en så dålig menniska, som man velat för henne skildra honom. «Menniskans goda handlingar äro dock till slut hennes bästa försvarare,» sade hon, och lade varsamt igen brefvet. Den talrika barnskaran, som utgjorde den yngre delen af familjen, såg föräldrarnes glädje, och ehuru de ej kunde göra sig reda för anledningen dertill, yttrade de dock instinktmässigt högljudt sin glädje.
Det torde icke behöfvas alt framhålla de allmänt kända olägenheterna af den närvarande vägunderhållningsskyldigheten, då den vägunderhållningsskyldige kan hafva 5 till 4 mil till sitt vägstycke och måhända en half eller lie! mil till grusgrafven, oberäknadt alt somliga vägar brukas dubbelt, och följaktligen fordra dubbelt så mycket underhåll som andra. Dessa olägenheter äro så allmänt kända och erkända alt de icke kunna motsägas af andra än dem, som antingen genom lagstiftningen eller på annat sätt fått fördelen på sin sida. Utom de här ofvan anförde skäl till en rättvis fördelning af berörda onus, må bär tilläggas ett, som i min tanke borde ensamt vara tillräckligt att framkalla en förändring i vägunderhållningsskyldigheten, nemligen att då Staten med så stor uppoffring har å vissa vägsträckor genom jernvägars byggande öfvertagit underhållsskyldigheten och befriat jordegarne derstädes från detta onus, så framträder obilligheten deslomer i ögonen fallande för de orters innevånare, som icke blifvit hugnade med en sådan fördel. Jag ämnar likväl icke föreslå någon genomgripande reform eller belasta statskassan med särdeles stor uppoffring, ty jag vill vara lika sparsam med Statens medel, som någon annan, utan önskar endast, alt någon lindring beredes åt den klass af medborgare, som nu ensamt bär den börda, hvilken ovilkorligen tillkommer hela nationen, ty sjelfva namnet allmänna vägar antyder ju, alt de borde allmänt bekostas. Jag yrkar alltså: l:o att vägunderhållningen, så väl vinter som sommar, af de s. k. stora landsvägarne böra på entreprenad, för vissa år i sender, styckevis till den minstbjudande upplåtas, och att underhållskostnaden godtgöres, ena hälften af allmänna medel och andra hälften af de personer, som er lägga bevillning efter 2:dra artikeln; och 2:o alt vägunderhållningen fördelas länsvis, så att hvarje län utgör ett särskildt distrikt för sig; hvaröfver landstinget torde kunna på bästa sätt förfoga. På delta sätt ordnadt, skall det ligga i länets egel intresse, att ombesörja vägunderhåilningen för så billigt pris som möjligt, och följaktligen den minsta möjliga tunga för så väl Staten som länet uppkomma.
» Skärgårds befästning, se Anslag för en gång, e). » förskott å anslaget dertill , , Svar på återremiss , , , » om det derföre å mindre Creditivet lyftade belopp , , , , , » Slussbyggnad , , , , , 3 Svar på återremiss , , , » Stads Drätsel-Commission , se Cre ditiv. » Stads Styrelse, angående ändring i Kongl. Förordningen derom af den 12 December 1672 ,,, Kongl. JVIapts Nådiga Svar , , Stockstraff\ om upphörande deraf , , , , , Svar på återremiss Kongl Maj:ts Nådiga Bifall , , , , , Stocksund, lägenhet under jUlricsdals Kungsgård, om rättighet för Stadsmäklaren J. Nordblad , att få fösa den till skatte , , , , , Stohållningen, i Skäne, om medel dertill; se Anmälan l40. Stora Barnhuset i Stockholm, se Hufvudtitel Sjette. Stora Lee, Canal derifrån till Wenern; se Anslag för en gång, g). Stora Lunds Boställe, se Afskrifning. Stora Råby> om anslag till den derstädes inrättade xr, 40 b. * 40 å. U 40 b. Strengnäs Gymnasii-Bibliothek, se Huf.vudtitel Tionde. Strömmingsfisket i Bottniska viken, om åtgärders vidtagande för detsamma* upphjelpande Strömrensningar, se Lånerörelse. Strömrensnings-fondsn, angående, Se Anmälan 128 Strömsholms Canal och Slussverk, dess ombyggnad angående ; se Anslag för en gång, g). » och Kungsörs Slott, se Hufvud titel Föräta. » Stuteri, se Hufvudtitel Åttonde. Strömstads Skola, om anslag dertill , A , , Svar på återremiss ,,,, Stuart, Protocolls-Secreterare, om nedsättning i arrendet för hemmanet Neder-rJerfya N:o 2 Sture, N. A.; se Pension.
Den jemna fördelning af jordens beskattning i mån af hennes godhet, hvilken motionären åsyftat, vinnes således icke, utan motverkas snarare genom hans förslag. Längesedan hafva ock verkliga statshushållare öfvergifvit all tanka på likhet i grundskatter. Hon är omöjlig, emedan hemmanens godhet årligen förändras efter jordens tjenlighet till förbättring och odlarens idoghet. Hon är onödig, emedan ingen köper fastighet eller tager henne i arf för mera än behållningen deraf, lika godt om denna är inskränkt af dryga skatter eller af dålig jordmån. Efter värdet, som grundas på behållningen, rättar sig ock vår bevillning. Enskildta missförhållanden hafva ifrån gammal tid blifvit afhulpna, och kunna framgent rättas, genom förmedlingar, hvilka, i hänseende till Kronan, äro detsamma, som de nedsättningar i arrendet, hvilka enskilde jordägare finna skäligt att bevilja deras landtbönder. Öfver beskattningens grunder har således den ene jordägaren icke mera skäl att klaga än den andre. Vill den ene begära skänker af Staten för sin grundskatt, eller rättare sagdt, eftergift af sitt låga skatte-arrende; så bör den andra kunna begära det för sin dåliga jord, och den tredje, för det att han alls ingen har. Det ena är ej mera välgrundadt än det andra eller tredje. Ämnets utveckling leder mig nu att söka ådagalägga, det hemmantals-räntans upphäfvande äfven är orättvist. Efter gällande Bevillnts-förordn. borde jordägaren betala efter fastighetens verkliga värde. I Calmar län torde flera exempel kunna visas, då han betalar bevillning snarare under, än öfver hvad som motsvarar halfva värdet. Samma förhållan - Den 5 Februari. de är det med handlande i städerna och sådana embetsman, hvilkas inkomst ej kan controlleras, t. ex. häradshöfdingar; då deremot borgare, som erlägga minimi-afgifter, och tjenstemän med bestämda löner få betala fullt ut.