Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gud i himmelen, gossen. Hon såg sig omkring, och ett ögonblick visste hon inte, hvarför hon hade kommit dit, eller hur hon hade kommit dit. Men med ens slog den tanken henne, att om ej tanken på barnet kommit, hade hon kanske nu legat död i sjön. Hon gick hastigt in igen och lade sig. Hon frös och hela hennes kropp darrade. Hon kunde icke tänka häller. I ett oredigt virrvarr korsade hennes tankar hvarandra, och i det tillstånd af utmattning, hvari hon befann sig, började hon gråta häftigt utan att själf veta af det. Hon grät länge, och när tårarna afstannat, visste hon bara en sak – att hon måste lefva och härda ut för sin lilla gosses skull, det fick blifva med henne själf hur det ville. Men hon måste lefva. Och medan hon låg och med öppna ögon stirrade ut i mörkret, kom aningen om hennes framtida lifs tyngd öfver henne, ej som något hon fruktade eller tänkte strida emot, utan som något hon modlöst och undergifvet och nödtvunget måste och skulle foga sig i. – För hans skull, som sofver i andra hörnet af rummet. Och med tanken på barnet kommo tårarna tillbaka igen, och hon grät, till dess det blef svart för hennes ögon, och hon insomnade. Hon vaknade med en förnimmelse af, att något förfärligt väntade henne, och hon låg en lång stund och tänkte efter, hvad det var. Med ens kom hon ihåg det igen, och med skärande tydlighet mindes hon pigans ord: Tänk, om jag är med barn, – och så hela den kvalfylda, ängsliga natten. Hon steg upp och började mekaniskt sina sysslor. Solen sken klart och lätta morgondimmor hoppade bort mellan träden, när hon trädde ut på gården för att hemta vatten ur källan. Och hastigt kände hon ett slags gryende förhoppning i den tanken, att detta kunde ej fortfara. Alla dessa fem årens arbete kunde ej vara förgäfves. Karlson skulle bli till sig igen; bara han hade fått tid på sig, skulle han vakna upp, och han skulle blifva sig lik igen, som han varit förut under hela deras äktenskap. Hon skulle vänta, till dess att alt blef godt igen, vänta och hålla ut. Det kunde inte vara så förfärligt, som hon först hade tänkt det. Det skulle blifva någon ändring.
Loke (fn. Loki) bildar en motsats till alla de andra gudarne och är det onda i alla riktningar. Han är listens, falskhetens, det ondas gud. Likasom Odin genomtränger skapelsen för att öfverallt väcka ett högre andligt lif, likaså blir Loke källan till det onda. I människans ådror rinner han som sinlighet, källan till alla onda lustar; i naturen framträder han som det förderfliga i luft, eld och vatten; i jordens sköt som den vulkaniska elden, i hafvet såsom en glupande orm, i underjorden som den bleka döden. I begynnelsen var Loke icke sådan, utan på det innerligaste förbunden med Odin genom fostbrödraskapets heliga band. Under namn af Lodur eller Lopt (§ 7) deltager han i människans skapelse och gifver henne blodet, lifsvärmen, den sinliga naturen; men han skilde sig från Odin och blef ond samt beständigt allt värre och värre. Loke är som elden, hvilken, när han verkar i det godas tjenst, är välgörande och nödvändig för all utveckling, men kan blifva farlig och förderflig. Till utseendet är Loke fager och har vackra drag, är smidig och hurtig, men har en skygg, ondskefull blick. Han bragte åsarne ofta i stor förlägenhet och olycka, men var äfven som oftast tvungen att hjelpa dem derur. Hans fader var jätten Farböte (fn. Farbauti) och hans moder Löfö (fn. Laufey) eller Nål (fn. Nál). Hans bröder äro Byleist (fn. Býleistr) och Hälblinde (fn. Helblindi). Loki är enligt någras uppfattning Farbauti, den som drifver skeppet, vind, af far, skepp, och bauta, slå, stöta. Laufey, Löf-ö, af lauf, löf, och ey, ö. Nál, nål. Byleistr af býr, bebodd ort, stad, och leysa, upplösa. Helblindi, den dödligt bländande, af hel, död, och blinda, blända. Att de gamle vid Loke närmast och ofta tänkt på elden är uppenbart.
Enligt de Tabeller, som för Bevillnings-Utskoltet varit att tillgå, utgjorde antalet af taxerade bränvinspannor för år i83o 170,532. Detta utvisar en gifven lendence till minskning, fastän skatten å bränvinspannorna vid sistlidne Riksdag icke blef ökad. — Besinnar man nu den betydliga förhöjning i Bevillningen å bran vins-bränningen, som vid denna Riksdag blifvit beslutad, så torde man med all sannolikhet kunna antaga, att minst en fjerdedel af de år iS32 taxerade pannor hädanefter komma att nedläggas; 2:0 Utskottets beräkning öfver den af konst-apparalerne hädanefter utgående Bevillning är alldeles för hög. I det irsta alternativet supponeras, att Bevillningen å pannor ifrån 20 till och med 5o kannors rymd kommer, me lelst de till dessa pannor begagnade konst-apparater, att ökas med 5o procent. Den enda konst-apparat, som nyttjas till pannor af denna rymd, är troligen mäskvärinare. Genom mäskvärmares begagnande ökes skatten å den enkla pannan endast med 5o procent. Utskottets beräkning förutsätter således, alt mäskvärmare skulle begagnas till hvar enda bränvinspanna ifrån 20 till 5o kannors rymd. Jag hemställer, om delta är sannolikt? — I det 2.'dra alternativet åtnöjer sig Utskottet ej med alt öka den af enkla pannor, ifrån 3o till 5o kannors rymd, utgående Bevillning med 5o procent för de konst-apparater, som Utskottet förmodar blifva till dessa pannor begagnade, utan procenten ökes lill 66f, hvilket förutsätter ej blott, alt mäskvärmare till hvarenda af dessa pannor skall begagnas, utan att äfven recdficalorer och pistoriska apparater till flere ibland dem skola appliceras.
En sådan fördel hade varit hvarken billig eller rättvis; och deri finnér man således den verkliga grunden för den bördsrätt, som lagstiftaren infört inom städerne, att nu borttaga den, under det att lösningsrätten för naboer och viderboende qvarstår, skulle vara, att gifva den oskylda en fördel framför säljarens egna slägtingar, hvilket äter för sig icke har en skymt af rättsgrund. Det förhåller sig med bördsrälten i städer ungefär som med optionsrätten till arrenden å landet. Man har i det ena fallet lika väl som i det andra velat gifva slägtingarne företräde framför oskylda, och man har dervid följt en känsla, som är både ädel och riktig. LagUtsk. har likväl ensamt tänkt på jemförelscn emellan bördsrätten på landet och i staden ehuru dessa bördsrätter hemta sin grund från alldeles olika förhållanden. Om Gr. Sparre i sammanhang med sitt förord för bifall till Uisk:s förslag, tillstyrkt borttagande af den lösningsrätt, som nabo och viderboende äro tillagde, så hade ändå någon konseqvens funnits i hans yttrande, men alt vilja beröfva säljares anhöriga deras bördsrätt, under det man låter lösningsrätten för oskylda qvarstå, det kan ej annat än förundra mig, då sådant strider emot både rättvisans och rättskänslans fordringar. Jag vidblifver mitt påstående, att LagUtsk:s betänk., icke blott är grundadt på ensidighet utan äfven felaktigt deruti, att det innefattar en jemförelse emellan tvenne bördsrätter, som icke hafva den minsta likhet roed hvarandra. Gr. Sparre: Man påbördar mig, att åberopa Slatsvälfningar. Jag har icke nämnt ett enda ord om Slatsvälfningar icke ens syftat derhän; men jag vill erinra den siste värde talaren, att vi midt under det djupaste lugnet hafva vidtagit ganska väsendtliga ändringar i lagstiftningen såsom t. ex. all införa den lika arfsrätten, hvilket gick för sig utan någon revolution. Månne man icke likaväl kan förändra bördsrälten till jord på landet, som denna förändring af arfsrätten skedde, så framt man icke nu vill ifrån denna bördsrätt afskära sådana vattenskott, som göra hela institutionen förhatlig.
R;dr; och alt, på grund häraf, följande voterings-proposition blifvit föreslagen och godkänd: ”Afslår Ståndet de i 18:de punkten föreslagne 70,000 R:dr för Armeens Materiel och beviljar ett årligt anslag till nästa Riksdag af 54,000 ”Rldr, hvilket endast och allenast får användas lill Bevärings-manskapets ''beklädnad; i följd hvaraf frågan om de af Kongl. Majit äskade 90,000 "Rldr till förstärkning af Arméens Materiel förfaller.’'' ”Den det vill, lagger Ja, ”Den, som det icke vill, voterar Nej; "Vinner Nej, så är det årliga anslaget från 54,000 R:dr nedsatt till ”45,000 R:dr och Ja-Propositionen i öfrigt bifallen.” Af hvad sålunda blifvit anfördt, drager Utskottet den slutsats, att Bonde-Ståndet, i frågan om anslag för Arméens Materiel, af den derför äskade tillökningen icke beviljat mera än 45,000 Rldr och med serskildt förklarande, äfven hvad denna summa angick, att densamma borde uteslutande användas till Beväringens beklädnad. Stånds beslut är väl anslaget å Stat för Arméens Materiel ökadt med de vid sista Riksdag å öfverskotten anvisade 70,000 R;dr, men den ytterligare tillökning i berörde anslag, som Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, med 54,000 R:dr, kan, fastän gifne med samma föreskrift i afseende på användandet som de af Bonde-Ståndet be - Stats-Utskoltels Utlåtande N.o aSj. 3 »iljade 45,ooo R;dr, i Utskottets tanka, icke för detta senare Stånd medföra någon Lindande kraft, helst anslaget för Arméens Materiel omfattar flerfaldig» andra behof, utom det här uppgifna, eller för Beväringens beklädnad.
En hvar som inkommit med något nytt förslag, vare sig i stora eller små brochure!', har alltid haft till inledning att öfverklaga det nuvarande förhållandet och framdraga alla dess brister så under en närvarande som förfluten tid. 8 H. 33 258 Den 13 Mars f. m. Det är först nu vid denna riksdag, sorn ifrån Const.Utsk. inkommer ett förslag till en betydlig förändring i representationens sammansättning, genom upptagande af ett 5:te Stånd, och representationens fördelning på 2:ne kamrar m. m. Alt fästa sig absolut vid den ena formens oöfver.tråfflighet framför den andra, är naturligtvis en villomening, när icke något system har kunnat upptänkas, som för alla folkslag, i alla tider, i olika localer kan vara det enda och rätta. Här i Sverige hafva vi länge haft ståndsfördelning; man har upptagit alla dess brister oell påbördat den ännu flere, än som i den egentligen har sin rot. Jag ber Herrarne erinra sig en sak, allom väl bekant, ett yttrande af den store Fredrik, att ingen Stat är mäktigare och starkare än Sverige, som visas deraf, att det i 50 år arbetat på sin undergång, utan att deruti lyckas. Hvaruti denna styrka egentligen bestod, så att landet icke förstördes, torde icke böra förbises hafva varit just ståndsfördelningen, som hindrade från fullkomlig upplösning, den deruti inneboende segheten i dess sammanhållning, som under partitiderna förhindrade partimännen att decimera hvarandra, såsom man sett i representationer lösligt sammansatte till följd af samfällda val, der ingenting annat bundit delarne tillsammans än den allmänna opinion, sorn för dagen blåst, och der den svagare fått underlägga den starkare. Hvad hos oss egentligen fattats, har varit, att
“Apropos dricka“, sade han, i det han stälde glaset tomt ifrån sig, “har du läst Drachmanns ’Skyggebilleder’?“ “Fy tusan, Prisse, nu börjar du bli för svår! Ska’ det vara kvickt? — Henning vände sig vädjande till Sven, som också hade mycket brådt med sin hummer. “Kvickt? Nej, kära bror, det var inte meningen. Jag frågade helt oskyldigt därför, att jag hört sägas, att han begått ett affall.“ “Ett? Jag tycker, att det är affall hela boken“, sade Henning torrt. Det blef allmänt skratt. Till och med Sven rycktes ett ögonblick ifrån hummern. “Hör du — du — börjar du gå mig i handtverket?“ skrattade Prisse. “Men efter som vi äro inne på kapitlet om kvickheter“, fortsatte han, i det han noggrant undersökte hummerskalet, “kan ni svara på den frågan: Va’ Drachmann på studentmötet i Lund år ja, det gör det samma.“ “Asch, det där är gammalt, vet jag.“ Henning gjorde en föraktfull åtbörd. Men Prisse lät sig ej bekomma: “Nå du, Sven, har väl inte hört det? Kan du säga det?“ “Hvad man drack? — Punsch förmodar jag, och konjak. De där skåningarne ä’ så vilda att supa.“ “Bravo!“ jublade Henning. Prisse var just känd för att icke spotta i glaset. “Har man hört på den!“ skrek Prisse förtjust. “Han gaskar opp sig mot aftonen! Skål du, ostvirtuos! Jag förlåter dig din dåliga tanke om oss skåningar.“ “Hva’ ska’ vi nu hitta på?“ frågade Prisse, då de en half timme senare stodo rådville på gatan utanför; och Sven såg nyfiket på Henning. Nu vaknade denne till besinning: “Kors för fan — klockan! Den glömde jag totalt!“ Man satte sig i rörelse utför gatan. Henning var ond och höll ett förskräckligt väsen. Han kom underfund med, hur dum han varit, och grälade på de andra därför, att de icke påmint honom. Det, mente han, var förbaskadt ruskigt gjordt. Åtminstone var det allt annat än vackert.
Denna frugtan kan naturligtvis ej häfvas genom Magtspråk: Ty om än Riksens Ständer ville stadga och försäkra , att Sedelstocken aldrig skall ökas; skulle allmänna Opinionen likväl ej våga dertill sätra någon tro, förr än den såge åtgärder vidtagas, hvarigenom en möjlighet bereddes, att i nödens stund kunna på annat sätt ethalia erforderliga penningar till Fäderneslandets räddning. Visserligen skulls dessa penningar kunna erhällas genom ett successivt upptagande af inhemska Lån; så vida blott någon ville med Län bistå Staten. Men jag befarar högeligen att tillräckliga Summor ej på sådant sätt kunde erhållas; helst man alltid skulle befara, att Statens Obligationer torde med tiden falla i värde, och Långifvaren således af Staten återfå vida mindre an han verkligen förskjutit. Det enklaste, naturligaste och säkraste vore kan hända derföre, att under Fredens lugn efter hand hopsamla en skatt, medelst hvilken man kunde för nöd och behof skydda dem , som stridde för vår Frihet och Sjelfständighet, utan att likväl behöfva, genom Mynt-representativernas förökande, liksom förgifta Stats kroppen, under det den skyddas mot yttre våld. Hvilken lättnad derjemte för Folket, Den 18 December. 385 ket, att under Krigets oskiljaktiga olyckor, slippa tillika vidkännas olyckorna af ett förstördt Penninge-Verk, och ej mera nödgas att liksom med sargade lemmar hopsamla medel till Krigets utförande. Dessutom skulle vi för våra fiender troligen vara dubbelt fruktansvärda, om de kände, att vära Försvars - krafter, vid Krigets utbrott, ej förlamades af tryckande penninge-bekymmer. Men min meni-g är ingalunda, att denna Skatt eller Krigs • Cassa skulle dragas ur Rörelsen och kisiläggas. Neji den borde genom Banquen utlånas 1 Djscontväg , då den älven under Freden kunde gagna genom Lån-tillgångarnes ökande. Om derföre några hundratusen Riksdaler årligen afsattes till en dylik Krigs-fond; så skulle, efter toars förlopp, denna Fond utgöra en och en half million för hvart hundra tusend årligt bidrag.
Föredrogo-s å nyo och biföllos Statssamt Banco-Utskottens, på bordet liv ilande, följande Betänkande!!_N;o 5o, i anledning af väckt fråga, om rättighet för Slyrelserne öfver nya Passevolanceoch Armeéns Tross-Passévolance-Cassa, att insätta sina obehöflige fonder på Låne-Bankens uppsägnings-räkning för Handels-Disconterne; R;o 5r, i anledning af väckt fråga, örn förändring i vissa delar af Bankens Grundfonds obligationer rn. m.; och N:o 5a, i anledning af väckta motioner, dels att Kongl. Mynt-Verket ofördröjligen måtte ställas under Kongl. Bergs-Collegii Öfver-Styrelse, dels ock att Kongl. Mynt-Verkets ställning i alla dess delar må genom trycket offentliggöras. S. D. Uppå derom vackt motion af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, och sedan Bonde-Ståndet deröfver höft dess enskilda BesvärsUtskott, beslöt nu Bonde-Ståndet, med anledning af 4 morn. i 2 §. af Tryckfrihets-Förordningen, alt .vända sig till Constitution - Utskottet, med begäran, det Constitutions-Utskottet behagade att lemna BondeStåndet del af det hos Constitntions-Utskottet förda Protocoll vid denna Puksdag öfver granskningen af Stats-Rådels och Föredragandens för Ecclesiastique-Ärendena behandling af frågan rörande Halländska kyrkohemmanen, på det att Bonde-Ståndet må komma i tillfälle att befordra, samma Protocoll till trycket. STOCKHOLM, nos Ludv. Westerberg, »835: Prot. Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adkln.' S. D. Föredrogs å nyo och afslogs Banco-Vtskottets den i g sistlidne Januarii e. m. på bordet lagde Betänkande, N:o yg, i anledning af Herr Rosenbladt} Bernhard} motion, om rättighet för Ranken alt upptaga lån, till förstärkande af fonden för Handels-Disconten och belåningen af publika papper.
befatta sig med an - 200 Den 9 Mars e. m. dra åtgärder, än JustiticeOmbudsmansEmbetets, Bankens och RiksgäldsContoretsförvaltning, samt med de i 63, 66, 6y och 68 Riksdagsordningen föreskrifna valen, och Riks Ståndens enskildta angelägenheter. Grefve Gyldenstolpe, vinton Gabriel: Herr von Hartmansdorff har viii sagt sig instämma i mine anmärkningar mot ifrågavarande del af ConstitulionsUtskottets memorial, men derjemte framställt ett förslag, som är i verklig strid mot mitt. Då Herr von Hartmansdorff på förmiddagen åstadkommit en votering genom det han satt sig emot mig, och följden deraf varit, att Ridderskapet och Adeln förklarat anroärkningarne böra förfalla, så vet jag ej huru det nya förslaget i samma syftning kan få något annat resultat. Jag kan ej förena mig i Herr von Hartmansdorffs project, ty det afviker från den princip, Utskottet antagit och Ridderskapet och Adeln kan anses redan hafva gillat. Granskningen af Bankens och RiksgäldsContorets förvaltning skulle föranleda många framställningar och så förlänga Urtima Riksdagarne, att de föga skulle skilja sig från de Lagtima. Möjligen kunde jag gå in på att de omförmälde valen skulle äga rum vid Urtima Riksdag, men aldrig kan jag gilla, alt Bankens och RiksgäldsContorets förvaltning dervid skulle granskas. Den 9 Mars e. ni. aot Grefve Frölich} David: Det är aldeles rigligt, livad Grefve Gyldenstolpe anmärkt, att Herr von Hartmansdorff nu vill genomdrifva samma saker, som Ridderskapet och Adeln genom voteringen på förmiddagen ogillat. Då var frågan, att Ståndet ej skulle göra några anmärkningar mot Utskottets förslag; och detta blef afslaget. Nu återkommer Herr von Hartmansdorff med enahanda sak, men i annan form och med andra ordalag.
— Ridderskapets och Adelns, vid denna Riksdag, om sättet för tryckningen af. I, B. 652. II. A. 25. P. U. 4. X. B. 260. XI. Å. 126. LVIII. U. 53. — RiksStåndens, om tryckningen af. Sc Tryckning. — RiksStåndens, vid 1817 och 1818 samt i823 års Riksdagar, om utdelning af, till alla Landshöfdinge-Embeten. I. 425. R. 665. P. U. 4. X. B. 260. XI. Å. 126. LVIII. U. 53. LX. A. 227. Protocolls-TJtdrag, Ridderskapets och Adelns, om remiss af Herr Ribens motion, att Generalintendenten dorchimont icke måtte anses behörig, att för Adeliga Ätten d’Orchimont N:o 2227 intaga Säte och Stämma å Riddarhuset. I. 2o5. *— om remisser af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående utnämnandet af BondeStåndets 2:ne Notarier och af Herr von Qvantens motion om en gemensam Klubb för alla 4 RiksStånden. I. 206. — om remisser af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående StatsVerkets tillstånd och behof; af Herr Thams motion att Konungens Befallningsbafvandes så kallade Fem-Års-Berättelser, måtte skyndsamligen ” c" bekostnad varda till trycket stitise-Ombudsmans Riksdags-Berättelse. I. 289. —- om läggande till handlingarne af Kongl. Mapts Nådiga Berättelse till Rikets och af Rikets Ständers Ju 4o3 Ständer om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag. I.
Se vidare: Motioner. » Rese-, se Rese-Reglemente. Religions-friheten, i anledning af motion angående — 7 1 33 — 16 Juni 1). 21 Juni 16 Juni b. 16 Juni Svar på återremiss — 7 1 46 — a. a. 9 Sept. a. a. 13 Sept. a. a. 9 Sept. a. a. 9 Sept. 233 55 Remonterings-skyldigheten, se Kavalleri-Regementen. Rengen, Stora och Lilla, om sänkning af dessa m. 11. sjöar, se Jernlunden. Repperda Drakegården, utbyte af, se Hvetlanda. Reseoch Under sökning s-kostnader, m. m. för Allmänna Arbeten, se Stats-Reglering 6:te Hufvud-Titeln. Rese-Reglementet af 31 Okt. 1851, om ändring i — 8 71 — b. 1 Åpr. b. 1 Apr. b. 1 Apr. 29 Mars Svar på återremiss — 8 — 82 — a. a. 17 Maj a. a. 26 Apr. a. a. 27 Apr. a. a. 28 Apr. Se vidare: Motioner. Rese - Stipendier, anslag till, se Stats-Reglering, 6:te HufvudTiteln. Restantier, se Stats-Verkets Inkomster pag. 14. Restitution till J. F.
Kronofogdar, lön 1,000: resepenningar, skrifvarehjelp och expenser 300: j gg0. eller för alla, 112 till antalet 168,000: hvilket förhöjda allöningsbelopp, efter kommitterades tanka, vore påkalladt deraf att desse tjenstemän, som hafva en betydlig uppbörd, hvilken skulle komma att mycket ökas, derest indelta räntorna komme att indragas, och som måste vidkännas dryga kostnader till resor och skrifvarebiträde, borde så aflönas, att de ej af behofvet tvingas att för sin bergning anlita obehöriga inkomstkällor. Länsmän, 496 till antalet å lön 200: Resepenningar och expenser 100: 300: tillsammans för alla 148,800: i hvilket antal äro inbegripne 3 redan utan lön antagne och 3 ytterligare länsmän i Westerbottens och 1 ny länsman i Oppunda härad af Södermanlands län, enligt Kongl. Maj:ts befallningshafvandes af Kammar-kollegium och Statskontoret understödde underdåniga hemställanden. Och hafva kommitterade, enligt afgifne specifika förteckningar, sålunda beräknat nuvarande aflöningskostnader för landtstatstjenstemännen. Indelta räntor och kronotionde, efter förvandling för åren 1856— 1845 205,681: häri inbegripne de indelte boställsräntorna, men icke forsellön för den under dessa löner indelte spanmål, hvarför i händelse af indragning staten jemväl komme att meddela ersättning. Boställsafkastning, enligt hvad i förut uppgjorde lönereglerings förslag upptagits 60,000: men kommitterade föreställde sig att, vid skeende uppskattning, boställenas afkastning skulle visa sig betydligt högre. Kontanta löningar och spanmål in natura 118,015:14.11.
Lika så val, som det kan hända, att stattorparen, statdrängen kan komma att falla fattigvården till last, lika så väl kan detjhända, att så inträffar med jordtorparen, anenda - 558 Den aG Mars. torn, sockensmeden, sockenskräddaren, ja, sjelfva skattebonden. Statdrängen oell stattorparen ser man med sin hustru, som biträder med sin förtjenst till föda och kläder för deras hushåll, hafva, om än aldrig något öfverflöd, likväl nödtorftig utkomst. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 22 A ugusti c. m. 3oi afgifter, som genom aldre eller nyare privilegier voro Stockholms stad tillagda att efter sitt skön använda, ej blott till handelns befordrande, hvartill de från böljan voro afsedda, utan äfven till magistratens aflöning och andra behof; men Utsk. trodde likväl, att, då det var fråga om att bestämma, huruvida det fanns tillgångar lill det behof, hvartill dessa afgifter från början voro afsedda, och man sade, alt man ej arivändt afgifterna till nämnda behof, utan till andra ändamål, det ej vore rätt att här vilja beskydda de åberopade privilegierna. Om nu Utsk. ej velat neka Stockholms stads behof af högre afgifter, så är det min enskilda tanke, att det vore rättvisare att lägga dem på alla de trafikerande, på alla de landets innevånare, som föra varor till Stockholm. Vid detta tillfälle påminner jag mig likväl, att det finnes en om icke direct, åtminstone indirect skatt, som i andra släder utgår under namn af fönsterskatt; och skall någon skatta till hufvudstadens underhåll och förskönande, så äro väl hyresgästerne, de i Stockholm boende personerne, mycket närmare dertill än landlmannen. För öfrigt är den princip, som af Utsk. blifvit uttalad, af en annan värd talare, Hr Nordensköld, understödd på skäl, hvaruti jag fullkomligt instämmer och förenar mig. Jag anhåller alltså om bifall till Utsk:s betänkande. Frih. Cederström, Anders: En värd talare har lill försvar för grundlagsenligheten af 1838 års författning åberopat ansvarighets-lagen.