Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet täckes gilla och stadfästa Banco-Fullmägtiges Beslut: 1:0 af den i5 December i836, hvarigenom afl. Contorsskrifvaren i Banken, Protocolls-Secreteraren A. Printzenskölds minderårige son,' Ascel 3 på anförde bevekande skäl, fortfarande tillåtits uppbära det för honom jemte brödren, Pehr Edvard som den 4 i samma månad och år aflidit, anslagne belopp af 5o Rrdr årligen; 2:0 af den 26 October 1837, hvarigenom afvikne Bokhållaren vid Låne-Contoret i Götheborg, C. G. Treff enbergs 3:ne minderårige medellöse barn fått uppbära det åt deras aflidna moder jemte dem beviljade understöd af 5o Rrdr; samt 3:o af den 2 Mars nyssnämnde år, att afl. Bokhållaren vid Låne-Contoret i Götheborg, J. P. Anderssons Enka, Charlotta T ronellj så länge hon är ogift och har 4 minderårige barn, må, i anseende till hennes torftiga belägenhet, åtnjuta årligen 200 R:dr; skulle Berättelse af Banco-Fullmägtige. de belopp, som af Banco-Fullmägtiges Dispositions-räkning N:o 2 att årligen utgå, blifva följande: a) Afl. Bokhållaren vid Banco-Discontverket Aug. Montelii Enka lVernander ______ ]3:co R:dr 200: b) Afl. f. d. Bokhållaren vid Banco-Discontverket G. A. Oudars Enka, Annette Rundqvist - 200: c) Afl. Vaktmästaren vid Banco-Discontverket Forssboms Enka, Sara Gust. Hagberg 75: d) Afl.
Af detta skäl hafva Utskotten trott sig böra föreslå, att, utom tryckta eller graverade invisningar på Rikets Ständers Bank, hvilka, efter redan gällande Författningav, äro i allmänhet tillåtna, likväl med det vilkor, som äfven skulle komma att gälla i afseende på Privatbank, alt de ej understiga 20 Rldr Banco, utgifvandet af andra tryckta eller graverade förbindelser, än creditsedlar, af den beskaffenhet, sorn 5 §. utvisar, ej mätte genom förevarande Lag medgifvas. Hvad angår formen och beskaffenheten af handskrifna förbindelser, så synes man icke hafva orsak att här meddela några serskilda föreskrifter derom, utöfver hvad allmän Lag redan innefattar* och om den - Bancooch Lag-Ut sköttens Utlåtande IV.o 4- na åsigt är rigtig, kommer behofvet af iJe stadganden, 7 §. i förra förslaget innehåller, att förfalla. 6 §. Stadgandet i i mom. skiljer sig från 6 §. i förra Förslaget hufvudsakligen genom nu lemnad tillåtelse för Banken, att till 5o procent öfverstiga det först fastställda maximum för creditsedlar och in visningar. Man hade i förra Betänkandet icke lemnat nog uppmärksamhet deråt, alt Bankers fordringar för meddelade lån ofelbart måga antagas innefatta rulgon valuta, om än ej till deras nominalvärde, och man hade derföre kommit alt gå längre uti inskränkning, än behofvet verkligen klafver. Banken innehar t. ex.: 1:0 af delegare lemnade säkcrhetshandlingar till belopp af • 5oo,ooo R:dr 2:0 af delegare tillskjutne penningar 5oo,ooo — 3:o depositioner . 25o,ooo — och 4:0 uppiånla medel . 25o,ooo — Summa i,5oo,ooo R:dr Då har Bolaget, för depositionerne och upplåningarne, utgifvit förbirdelser å lika summor, och denna del af fonden, eller 5oo,ooo R:dr, utgör således icke någon behållen tillgång för Banken, hvadan ej heller någon utlåning bör derå grundas.
Alt för öfrigt stadgandet i afseende på räntan icke varit utan sin nylla, derpå känner jag ett specielt exempel. Jag har nemi. hört en pålitlig person berätta, huruledes en af hans bekanta, som lant penningar åt en annan för 12 proc., ämnade, då låntagaren sedermera råkade på obestånd, i hans konkurs bevaka denna sin fordran. Hans samvete var tillslutet för den goda rösten ända till dess lian kom till det ställe i edsformulär» der man försäkrar att man icke tagit mer än laglig ränta. Då tillkännagaf han öppet att lian tagit 12 proc. Följden blef att han icke besvor sin fordran, hvilken derföre förföll. När man har sådana exempel för ögonen, hvarföre skall man då vara så angelägen om att förändra edsformulär»? Jag finnér icke något skäl tala för en sådan åtgärd och tillstyrker derföre att hela delta förslag, såsom varande både onödigt och onyttigt, mätte varda af R. o. Ad. ogilladt. Gr. Sparre: Då jag sednast hade ordet, tog jag mig friheten alt emot den talare, som då haft ordet, anföra, att flere jurister ansett det föreslagna edsformulär» vara för kort. Delta milt yttrande har numera vunnit understöd af hvad den siste värde talaren anfört. Med honom kan jag likväl icke instämma deruti, att det nu brukliga edsformuläret oförändradt borde bibehållas och att det förtjenar företräde framför det af Ulsk. nu föreslagna. Den värde talaren har yttrat, att han sjelf många gånger besvurit kronofordringar i konkurser, dervid lian naturligtvis följt det gällande edsformuläret. Men han måste väl då otvifvelaktig! hafva funnit, att den ed han sålunda aflagt icke varit fullkomligt enlig med sanna förhållandet, och att det just för honom torde hafva varit svårt att aflägga en dylik ed. Han svär nemligen pä att valuta i penningar eller dess fulla värde är för fordringen erlagd. Huru kan han väl aflägga en sådan ed på Kronans vägnar, som bevakar skatter och statsutgifter? Flere dylika satser förekomma uti det nu brukliga edsformuläret, hvadan detsamma måste förändras.
Nå, hvad det beträffar, så är det då en gammal historia att qvinnan spelar hufvudrolen vid månget manligt skeppsbrott. Lannerstjerna hade fattats, icke af en sådan kärlek som låter tala vid sig gent emot en synbar omöjlighet, utan af en öfverväldigande, sanslös passion, som nedref sjelfva omöjlighetens mur. Denna farliga skönhet, som Lannerstjerna beslöt göra till sin hustru, var redan en annans, och han erhöll henne blott på ett vilkor, så nesligt och komprometterande som möjligt. Han fick henne genom köpkontrakt, uppgjordt med hennes man, öfverlåten som en handelsvara. Då konungen fick del af resultatet af denna transaktion, sade han till Lannerstjerna, som han ännu önskade rädda, att han gerna önskade betala herr Saar (den äkta mannen) dubbla summan, om han ville behålla hustrun. I alla händelser önskade H. M:t skänka henne tillbaka som en oförytterlig present. Allt förgäfves! I trots af dessa fabelaktiga uppoffringar fick hans »hulda stjerna» aldrig uppbära följderna af någon ånger från hans sida. Intill sin död, 1797, vid 38 års ålder, dyrkade han denna hustru. Och båda hade af hela staden, för deras arbetsamma och aktningsvärda lif, förvärfvat både aktning och kärlek. Denna roman har jag i mina Skuggspel utförligt skildrat. Men alldeles fåfängt har jag sökt att skaffa mig något exemplar af det qvicka satiriska veckobladet. Måhända träffas det en gång bland makulaturen på någon gammal vind i Strömstad. Lannerstjernas äldsta dotter blef min gudmor och hade till medfadder en resande herre, som bodde i mina föräldrars hus, en originel ryttmästare, hvilken en dag råkade bli hennes äkta man. Bland deras afkomlingar inträdde sorgliga skiften. Men det är säkert tid nu att återvända till biskopen och hufvudämnet för utflygten. Det här extra föll sig dock så naturligt, när jag talade om Dahlgrens verksamhet vid vår tidning. Dessutom tror jag att den olycklige, afglömde författaren icke var ett alldeles olämpligt minne att råka in bland minnena af hans yngre fränder på det vidsträckta arbetsfält der vi alla få rum att inberga våra skördar, hurudana de då utfalla!
Af den 2 Februarii, af innehåll att Ståndet, vid föredragning af Constitutions-Utskottets Utlåtande, i anledning af erhållne Rémisser af Riksens Ständers Revisorsrs Berättelse Öfver granskningen af Allmänna Magazins-In-5 Ridd, och Ad, Fröt. ni 57j 58- 45° Den IJ Februarii. rättningens Styrelse och Förvaltning från och med år 1813, till och med 1816, vid samma Utlåtande lät bero. Af den 2 Februarii, innehållande att Ståndet ej funnit skäl att instämma uti Bonde-Ståndets inbjudande, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om utfärdande af ett förbud för Kongl. Majrts Befallningshafvande, att stadga Vitén uti Oeconomi*- och Bolitie-Mål. Af den 7 Februarii, om Remiss till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomia-Utskotten af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer 5 angående Salpetter - Näringens tillstånd. Af den 9 Februarii, om bifall till följande Betänkanden, nemligen: Ifrån StatsUtskottet: 1:0' Angående frågan om Lån af Allmänna Medel i och för Landskrona Stads KyrkoByggnad. 2:0 Angående äskad ändring i nu gällande Föreskrifter, om Magistrats-Personers skyldig, het att förvara en Nyckel till Landt-Ränteriernes Cassa-Kistor. 3:0 Om utbetalning af Häradsskrifvare!! Rydströms innestäende Pension, Den ij Februarii Frän Allmänna Besvärsoch Oeconomieg-Utskottet ■ l:o Angående ändring i i Art. 3 §. al Kongl. Förordningen den ao December 13 om hvad iagttagas bör till verkställighet af Kongl. Kungörelsen den 6 September samma år, rörande Uppmätning och Stämpling af ny eller förändrad Brännvins-redskap. 2:0 Angående frågan om Förbud för Tjeflste-drängar i Halland och andra Orter, att utvandra trän Länen i ändamål att söka arbete. 3:0 Angående upphäfvandet af Kongl.
Dellen samt mellan Söderhamn och sjön Bergviken m. m., innehåller de, enligt nu gällande reglementes 128:de, 129:de och 130:de §§ meddelade stadganden rörande dessa låns återbetalning. § 70, angående lånet för en jernbro öfver Svartån, är lika lydande med nuvarande reglementes 65 §. § 71, angående de beviljade 2:ne lånen för brobyggnader öfver Dalelfven, har, hvad det först beviljade lånet beträffar, samma lydelse, som hittills gällande reglementes 66 §, och innefattar i afseende på det sednare lånet de af Rikets Ständer, enligt oftanämnde reglementes 134 §, derför stadgade enahanda betalningsvilkor. § 72, angående länet för brobyggnaden öfver llelgeå vid Christianstad, är hufvudsakligen lika lydande med nuvarande reglementes 67 §. § 73 kommer att innefatta bctalningsvilkoren för det under 1840 och 1841 års riksdag beviljade lån till inlösen af de med åtskilliga Landsliöfdinge-beställningaiförenade ackord; men som den, genom Kongl. Maj:ts derom aflåtna Proposition, väckta fråga angående ändring i de för detta lån, hittills stadgade vilkor ännu icke är af Rikets Ständer slutligen afgjord, så måste Utskottet nu förbigå denna §, hvars lydelse Utskottet skall föreslå sedan Rikets Ständers beslut i anledning af högstberörda Proposition blifvit fattadt, §74, angående betalnings-vilkoren och betalnings-sättet för utbekomna lån till vatten-aftappningsarbeten, innehåller samma föreskrifter som nuvarande reglementes 69 § samt 140 §:ns 14:de mom. § 75, angående lånet för sjön Okvattnets sänkning, är lika lydande med 70 § af 1858 års reglemente. § 76, angående de vid sednast förflutne och nästföregångna riksdag beviljade lån för sänkningen af sjöarne Stora och Lilla Rengen samt Jernlunden och Åsunden i Östergötland äfvensom för anläggningen af en båtled mellan dessa sjöar, innefattar de i 137 och 140 §§ af nu gällande reglemente meddelade föreskrifter i afseende på do för detta företag anvisade lånens återbetalande.
Skrifmaterialier och postporto m. m. Yed och belysning inom stationerna 4,452: Maskin-afdelning en : Maskiners och verktygs underhåll 3,957: 63. Lokomotivers och tendrars dito 47,454: 4. Godsvagnars . dito 8,597: 31. Transportkostnad för lmterialier 235: 96. Dito » inventarier 100: 37. Förvandling (jerneifekters slopning till skrotjern) : 44: 20. Afskrifning (kassation■ och nedslopning 63:16. 10,177:60. Inventariers värde .. 1,151,174: 94. Summa 2,920,168: lT e) Sammaubiiidningsbaiiau ©rebro—Halsberg. Debet. Leverering: Balans till år 1861: Skulder .' Credit. Utgifter: Telegrafer och signaler 10: 68. Stängsel, grindar och bommar 616: 74. Afskrifning (slitning å förrådet) 1,997: 94. Balans till är 1861: Materialier och inventarier 56,191: 25. Summa 167,900: 81. f) Södra stambanan från Malmö; byggnads-afdelningen. Debet. Balans från år 1859: Tillgångar i 2,598,262:.82. Levereringar: Balans till elr 1861: Cr edit: Utgifter: Tjenstemän.? aflöning .. Transport och nedläggning af sliper och räler samt inköp af sliper 45,265: 60. Stängsel, grindar och bommar 25,065: 6. Rörliga materielens uppsättning 7,521: 69. Förvandling (effekters slopning) 1,136: 34. Balans till år 1861: Kontant behållning jemte förskotter 41,013: 71. Fasta, från banan oskiljaktiga, inventarier 1,730,678: 41.
Men som härigenom en dilFerence skulle uppkomma, beroende på mer eller mindre från Tullen inflytande Vexlar och StatsContoirets större eller mindre behof af Utländskt mynt; så anser StatsUtskottet, till vinnande äf redighet i Räkénskaperne, att Cours-differencen bor, sedan Stats-Contoirets behållning i främmande mynt-sorter blifvit efter Cours balancerad, komma att antingen öka eller minska Öfverskotten för året: Hvilket allt dock vördsammeligen underställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 10 Junii i8i8" Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande öfver Riksdagsmannen från Oland flon flöranssons hos Hedervärda Ronde - Ståndet väckta motion, angående utväxling i Landsorterne af Stats-Utsinttcs Betiinkaiiden. i8o§ nya Smärre Banco - och RiksgäldsSedlar. TT. ti ett af Riksdagsmannen fran Oland Jon Jöransson hos Hedervärda Bonde-Siandet ingifvit Memorial, sorn till Stats och Banco-Utskotten blifvit remitteradt, anföres, att, då Rikets Högloft.
St. Hjule punkten , om fortfarande af anslaget för durchmarche-kostnader; samt 2J'.te punkten, om uppförande å Stat af någta förut å öfverskotlen anvista, årligen förekommande utgifter. Vid Betänkandena N:s82 och 216, att gående regleringen af utgifterne under Riks-Statens 4‘de Hujvud-TiteL 19:0 I afseende på anslaget till öfningar för Flottans bemanning hade Utskottet, uti 4:de punkten af Betänkandet N:o 82, tillstyrkt beviljandet af tillökning deri med 20,000 R:dr, hvilken summa jemväl afsågs lemna tillgång för öfvandet af det Beväringsmanskap, som tjenstgör till sjös; och hade Utskottet, till följd af de härvid gjorda anmärkningarne, uti Betänkandet N:o 216 tillstyrkt beviljandet af hela den summa, 35,oooR:dr, som Kongl. Majrt äskat såsom tillökning i det förut varande anslaget lill öfningar för Flottans bemanning, men med enahanda tillägg om Sjö-Beväringsmanskapets öfvande. Ridd. och Adeln samt Preste-Ståndet, som bifallit Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om tillökning med 3o,ooo R:dr i det å 3:dje HufvudTiteln uppförda anslag för Bevärings-manskapets exerciee för Landtoch Sjö-Beväringen gemensamt, hafva till följd häraf ansett, alt berörde tillägg vid anslaget för öfning af Flottans bemanning bör utgå, hvarjemte nämnde bägge Riks-Stånd beviljat den i sistberörde anslag äskade och af Utskottet senast tillstyrkte tillökning med 35,000 R:dr; deremot hafva Borgareoch Bonde-Stånden, som redan bifallit Utskottets första förslag, afslagit tillstyrkandet i Betänkandet N:o 216. Då frågan om det af 2:ne Stånd godkända, men af 2:ne
S. D. Sedan Borgare-Ståndet, enligt Protocolls-utdrag, N:o 019, vid beviljadt anslag för erforderliga förbättringar uti Båkoch Fyrings-väsendet medelst nybyggnader och förändringar, till båtnad för sjöfaiten i allmänhet, den 15 sistlidne Mars antagit ett så lydande tillägg: ”Härförutan anhålla Rikets Ständer i underdånighet, alt, hvad utöfver den bestämda summan kunde erfordras till fyrars, båkars och sjömärkens inrättande och förbättring, måtte, framföre alla andra ifrån Handelsoch Sjöfaits-fonden utgående kostnader, bestridas af denna fonds tillgångar”, beslöt Borgare-Ståndet nu att inbjuda de öfriga Riks-Ståndcn alt i beslutet 0111 nämnde tillägg med Borgare-Ståndet sig förena. S. D. Sedan Ståndet, enligt Protocolls-utdrag, N:o 629, beviljat ett anslag 10,000 R:dr tili nödiga byggnaders och verkstäders uppförande för en Arbets-inrättning i Eskilstuna fristad, med vilkor, alt det anslagna beloppet skall i Riksgälds-Conloiret innestå, intill dess en fullständig plan för ifrågavarande Arbets-Inrättnings anläggande och vidraagthållande blifvit upprättad och af Kongl. Maj:t i Nåder fastställd, samt att derefter, och sedan Eskilstuna fristad iklädt sig förbindelsen att tillskjuta, hvad som utöfver anslaget erfordras, och att Inrättningen, på Stadens bekostnad, framgent underhålla vid äfventyr af återbetalningsskyldighet, medlen skola, i mon af behof, till staden utbetalas, beslöt Slåndet nu att vänligen inbjuda llöglofl. Ridderskapet och Adeln att i detta beslut med Borgare-Ståndet sig förena. S. D. Föredrogos ånyo och återremitterades följande Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi'Utskottens Utlåtanden: N:o Prot.
Midt bland alla dessa tankar smög sig dock en nästan berusande känsla af sympati för Österlandet öfver henne på nytt. Det var tystnaden, den blå luften deruppe och springbrunnarnes plask som inverkade på hennes sinnen. Om hon noga kunnat granska sin stämning, skulle hon upptäckt, att det som i längden gör Österlandet så fängslande är icke de egenskaper, som sagan och fantasien i första rummet bruka betona i detta lands karakteristik. Det är icke de brokiga drägterna och granlåten. En vesterländsk variététeaters sal i t. ex. morisk stil är vanligen vida mer lysande än dess förfallna original. Österlandets lif är ej så trollskt glimrande, som man gerna vill tro, och icke en krokknif af tio tusen är besatt med ädelstenar på skaftet. Det är ej så mycket prakten som tjusar, utan tvärtom det naturliga primitiva friluftslifvet – enkelheten. Det är icke så mycket det pittoreska som det plastiska, icke så mycket den muslimanska kulturen som återskenet af forntiden. Bredvid nutidens ståtliga vesterländska städer kan ingen med fog kalla en sådan trång, låg och förfallen stad som Damaskus praktfull. Den präktigaste bazaren i Stambul blir mörk och ruskig bredvid Viktor-Emanuels-galleriet i Milano. Lustgårdarne i Stambuls gamla Seralj äro icke sådana parker, som vi skulle kunnat åstadkomma om vi i ett par hundra år haft turkiska rikets skattkammare till vårt förfogande. Praktfullt, öfver all förväntan praktfullt är Österlandet lika fullt, men det är först och sist genom den hänsynslösa plastiska nakenheten och det färgrika glödande landskapet. Det praktfullaste i våra dagars Orient är samma solsken som evigt ungt skiner ur Homeros’ sånger. Det är samma af ametister gnistrande synrand, som i en violett ring omgaf det djupblå haf, till hvilket herdarne bekymmerslöst blickade ned från berget Ida. Det är samma rosiga om en oskyldig ung flickas kind erinrande dagningar, som stego upp öfver Judeens kala berg och inspirerade diktaren i Jerusalem till den väldiga dityramben »Hade jag morgonrodnadens vingar». Det är samma tigande, majestätiska, gula ökenaftnar, som
Bruk, som om tillåtelsen att öka antalet af stångjerns-hamrar och eldstäder efter sig företeende behof, samt att begagna den smides-method, som hvarje idkare för sig linner tjenligast; men kol-åtgången är fastställd alt beräknas endast till i!i tunnor för hvarje Skepp, stångeller ämnes-jern, och om beskattningen är tills vidare förordnad! att, för de nya jernverk, som hädanefter till anläggning beviljas, den skall utgöras med i| Skepp, för 100 af privilegierade smides-beloppet; att, för tillökning uti privilegierade smidet vid redan inrättade härdar, skall, utan förändring af^den detsamma förut åliggande enkla eller dubbla hammarskatten, likaledes 1 \ Skepp, för hundrade, erlägges, samt att den, för en del af smidet vid vissa verk bestämde, sedan den i5 Juni i8o3, tillkomne recognitions-afgift, kommer hädanefter alt upphöra, och för samma smide dubbel hammarskatt, eller två Skeppund för hundrade, att i stället till Kongl. Majit och Kronanerläggas. Enligt livad, på sätt äfven är anfördt, Kongl. Maj:t täcktes meddela, genom Dess till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, har, efter utfärdande af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 26 October i838, det privilegierade smidet till nästa års slut blifvit ökadt med omkring 85,000* Skeppund, och hela beloppet af delta ågiide utgör för närvarande 596,2791 *4 Allni. Best».- och Ekon.-Utslottets Betänkande, JVVo sug. Skepp., då det år 1833 utgjorde endast 4^5,roa Skepp., äfvensom exporten i samma förhållande stigit från 442>34$ Skepp., som dm var år 1833, till 5o2,oo0 Skepp., som den sisllidne år utgjorde.
Blott såsom en liten efterskrift — ett post scriptum — till förestående artikel må h ä r erinras om några ur historiska, särskildt nyare historiska synpunkter märkliga » armes parlantes ». Visserligen förstås i regeln med denna benämning sådana vapen, » hvilkas bilder, liksom ett slags rebus, angifva ägarnes namn », t. ex. en stjärna öfver en grip Ännu i dag maler emellertid den krönte hästen i öfre fältet till höger uti friherrliga Wredeska vapnet om den tappre Henrik Wredes uppoffring för Carl IX i slaget vid Kirkholm för nu snart 300 å r sedan. — Den romerska siffran XIX, som den förste grefve Bonde af Björnö satte i sitt grefliga vapen, minner oss åtminstone om den i fråga om historisk forskning mindre kritiska » Rudbeckianska » tiden, som tillät den ädle grefven att anse sig såsom det 19:de riksrådet af sin ätt, son efter far. Rätt pikanta historiska pendanler bilda adliga Schedvinska och adliga Gustafschöldska vapnen, det ena förvärfvadt som belöning för 30 IDUNS JULNUMMER Stockholm är framför allt vår svenska idrotts hemvist. Därifrån utgår impuls till mången ny idrott. Där pröfvas utlandets idrottsformer, om de passa för våra svenska förhållanden, innan de spridas inom landet vida kring. En stadsbo är också vida mer i behof af idrott än den på landet boende. Idrolten är nämligen ett surrogat för den stärkande motion och det friluftslif, som landtbon till följd af sin verksamhet oftast erhåller till skänks. Och detta surrogat, i brist på något bättre, är i vår tid dess mer af behof, som nutidsmänniskan lefver ett lif, som ställer stora anspråk på styrka både i fysiskt och intellektuellt afseende. Idrotten, rätt uppfattad och rätt använd, blir således både ett läkemedel och ett tidsfördrif, som förskaffar dess utöfvare en frisk kropp och ett gladt sinne, och som drifver på flykten den medfödda benägenhet till flegma, som kommer så mycket ondt åstad.
— Ytterligare har det blifvit yttradt af en annan värd talare, att det icke skulle tillhöra deli enskilde representanten att på något sätt gifva skydd åt Konungens sanctionsrält i frågor, som förekomma hos R. St., synnerligen sedan Konungens rådgifvare yttrat sig. Jag deremot anser, lika med hvad Frih. Raab yttrat, att det är hvarje riksdagsmans rätt att i sådana frågor yttra sin mening. Det är angelägetT mine herrar! att tillse det framställningar från den ena Statsmakten till den andra ske uti behöriga ordalag, och att den ena ej må söka öfverträda den andras gränser. Yi måste således på allt sätt söka förekomma, alt icke den ena Statsmakten må inträda på den andras gebit, och då tror jag det vara hvarje riksdagsmans ej allenast rättutan ock skyldighet att skydda Konungens prerogativ emot den andra Statsmaktens försök att förringa detsamma. — Hvad åter beträffar den värde talarens yttrande, att det skulle vara nog då Statsrainistrarne eller *44 Den 8 April f. m. Konungens rådgifvare yttra sig i frågan; så hemställer jag, huru förhållandet skulle lilifva i de andra Stånden, der inga Statsministrar hafva säte, om icke de enskilde representanterne skulle få yttra sig i sådana amilen. Gr. Frölich har vidare sagt, att hvad som i detta ämne yttrades, endast vore för att förlänga discussionen. Jag hemställer till honom, om han icke redan motsagt sig sjelf genom den långa föreläsning han i dag hållit inför R. o. Ad.—En annan värd talare har yttrat, att det borde vara för R. St. angeläget att bortnöta de s. k. grundskatterna. Jag finner icke huru denna bortnötning skall kunna ske, annorlunda än i grundlagsenlig väg, och hemställer till samma talare, om det är en bortnötning af grundskatterna, att vilja afskaffa den ordin, inkomst, som Nummer-lotteriet lemnat. Här har allmänt blifvit yttradt, att detta ärende borde återremitteras. Jag delar samma tanke och har derom hos R. o. Ad. gjort begäran, då jag förra gången hade äran uppträda.