Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s egen ompröfning vördsamt öfvevlemnas. Stockholm d. 15 Febr. 1845. På Riddarhus-Ulskoltets vägnar. S. A. Sandels. W. F. Dalman. Den 19 Februari. Hörsamt Memorial. Uti en till Ridd.Direct. ingifven skrift bar f. d. Ridd.fiscalen Kammarherren Melcher Gottfried Falkenberg, som, efter 31 års tjenstetid vid Riddarhuset, vid afskedstagande! d. 21 Dec. 1818 fått sig tillagd en allt sedermera från Ridd.cassan uppburen årlig pension af 150 r:dr bxo, motsvarande hälften af den åt Ridd.fiscalen på Riddarhusets stat anslagne lön, hos Ridd.Direct. framburit sin vördsamma anhållan, att, i anseende till den under de sednast förflutna 25 aren tilltagande dyrheten å lefnadsmedel, varda hugnad med en skälig förhöjning i nämnde pension, i hvilket afseende sökanden anhållit om Ridd.Direct:s förord hos H. R. o. Ad., med tillägg af den önskan, att den förhöjning, som kunde varda bifallen, måtte beräknas frän 1844 års början; och har sökanden tillika bifogat sin ansökning ett af Protocolls-secreteraren och Ridd. Gr. Fr. von Schwerin, samt Majoren, C. af W. O. m. m.
Jag tror för girigt, at wi kunne hysa et fullt förtroende til Ledamöterna i Utskottet, och i alla fall kommer deras arbete at underkastas granskning af Riksens Ständers klens. Herr von Lobulkrienbsim begarke tillägga, «t en InstruQion wäl kunde sägas komma för sent, sedan Bewillningö - Utskottet redan flera weckor arbetat; men detta more Ingalunda Friherre Olss (leäersträms fel, som ingifwit sit Memorial om Instru5Unner>8 nödivändighet, innan Bewillnings - Utskottets sammanträde. Friherre (legerström, (liss. Efter jag warit uphofwet til denna flaga, utber jag mig äfwen fa erindra Högloflige Ridderskapct oeb Adeln, ak Utskottet ej hade begynt sit arbete, da jag föreslog en InKruLUon, och vch at sedan den tiden har Ridderskapet och Adeln ej fatt något klenum til äelibersrion. Hwad angar sta» gan om misstroende til Utskottets Ledamöter, fär jag den äran förklara, at en sadan tanka af mig hwarken hyses elter ar yttrad. Friherre gjerts, klans. Twänns skäl hofwa blifwit anförda kil bestridande af förewarande staga om InliruQion: der ena at något misstroende förmeneS wara kastadt pä BewillningS-Utskottets Ledamöter; det andra, at-berörde staga skulle hofwa blifwit wäckt för sent. Jag förklarar för min del, at jag hyser intet misstroende til Utskottets Ledamöter, utan jag har twärtvm trott, at efter de förtjena wart förtroende, skulle de utan owillja upkaga förslaget om en InffruKian. Be. träffande tiden da denna staga wäckteS, känner Höglofl» Ridderskapet vch Adeln nar det skedde, och at något öfwerlaggningS kisnum sedan icke warit.
» Hustru äge ock rätt att boskillnad söka i de fall, att makars gemensamma bo är belastad t med så stor gäld, att den ej kan betalas med den egendom, som i boet samfäld är, och den enskilda, som för samma gäld bör svara, eller mannen genom försummelse eller vanvård af boets angelägenheter, eller boets belastande med gäld utan motsvarig nytta, kan anses sitt målsmanskap missbruka, eller han af ondska eller motvilja hustrun öfvergifvit eller förlupit och ej kommit åter inom sex månader, eller han blifvit under förmyndare ställd. » Rätten skall dock alltid döma till b o - skillnad, och ofta är det ytterst svårt för hustrun att erhålla den, utom i händelse mannen gjort konkurs, då hon nästan alltid kan få boskillnad, om hon begär det. Men får hon boskillnad först i samband med mannens konkurs, så finnes vanligen ingenting för henne att rädda, ty alla gemensamma, d. v. s. alla skulder skola först vara betalda, innan hon får » undanskifta » någon egendom, som det heter. Men har hon en gång väl lyckats få boskillnad, så är hon enligt nu gällande lag någorlunda tryggad, åtminstone bättre än genom äktenskapsförord. Allt hvad hustrun efter boskillnaden erhåller genom » arf, gåfva eller annorledes » är hennes, hvarken mannen eller hans kreditorer hafva det ringaste med denna egendom att skaffa, och hustrun behöfver ej svara för mannens skulder, dessa må nu vara gamla eller nya. Hon måste dock noga akta sig för att utfärda några skuldförbindelser, däri hon lofvar att betala mannens skulder, ty hennes namn äger nu samma värde som mannens. Efter boskillnaden kan hon köpa fast egendom och äfven själf förvalta den. Äfven möbler och andra lösören, som hon själf köpt eller erhållit i gåfva, äro hennes egna. Men hela den nuvarande boskillnadslagen är så oklar, att stridigheter om mitt och ditt alltid uppstå i händelse af mannens på nytt iråkade obestånd. Mannens kreditorer vilja då taga allt, under förklaring att det är gemensam egendom. Det finnes nämligen en liten paragraf i b o - skillnadslagen, som säger » att hvad makarne efter boskillnaden gemensamt förvärfva blir
270 Den 23 October e. m. 6:te punkten: ang:de äteruppförande pä stat af genom irring indragen indelt ränta ä Albrunna lagmansboställe; 7:de punkten: ang:de indragning af den ännu pä stat qvarstående hälft af lagmanslönenpä Gottland; 8:de punkten: ang:de Advocat.fi uppförande pä allmänna indragningsstaten; 9:de punkten: an g: de vackt motion om löneanslag för Häradshöfdingen uti Sundah/s, IS or dahls och IHahlbo häraders domsaga; 10:de punkten: ang:de vackt motion om skjuts och tructamente af allmänna medel för nämndemän, som anlitas vid åtskilliga förrättningar, för hvilka ersättning hittills icke utgått; ll:le punkten: ang:de bestämmande af ersättningsanslagen till hofrätterne för förlorade tingsgästningspenningar; 12:te punkten: ang:de bestämmande af ersättningsanslaget för nämndemäns i Stora Kopparbergs län förlorade inkomster genom extra grufvehjelpcns upphörande; 13:de punkten: parationer ä länsfångelserne anvisade anslags öfverfyttande till 2:dra hufvudtitelns anslag för fångars värd och underhåll; samt Hule punkten: ang:de öfverflytt ning från 5:te till Q.-dra hufvudtiteln af löneanslaget för en fångpredikant och arfvodet för en fångvaktmästare i Carlskrona. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. I5:de punkten: ang:de förslagsanslaget till fångars värdi och underhall. Den emot Utsk:s beslut i denna punkt afgifna, vid förevar, utlåt, fogade reservation af Frill. Palmstjerna upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: Lika med Frih. Palmstjerna anser jag den af Statslltsk. föreslagna summan af 450,000 r:dr vara alltför ringa.
Han färdas förbi Lagöns laguner, där granarna stå rätt upp ur vattnet, växande på låga, cirkelformiga sandref, och där spillrorna efter den störtade sjöröfvarborgen ännu ligga kvar på öns branta topp; han färdas fram under granparken på Borgs udde, där den gamla tallen ännu på tjocka rötter hänger ut öfver klyftan, där en väldig björn blifvit fångad, och där gamla kummel och grafhögar vittna om ställets ålder. Han ror rundt om udden, stiger ur nedanför kyrkogården och går sedan öfver mejade fält, som tillhöra grefven på Borg, fram till Acquilons graf. Kommen dit, lutar han sig ned och klappar torfvan, såsom man lätt smeker täcket, hvarunder en sjuk vän hvilar. Sedan tar han fram en killelek och sätter sig bredvid grafven. »Han har det så ensamt härute, Johan Fredrik. Tör nog längta efter ett parti.» »Synd och skam är det, att en sådan karl skall ligga här utanför,» säger den store björnjägaren Anders Fuchs och sätter sig vid hans sida. Men den lille Ruster, flöjtspelaren, talar med rörd stämma, medan tårar flitigt droppa ned ur hans små röda ögon. »Näst er, öfverste, näst er var han den ypperste man jag känt.» Det var den lille Ruster, gatpojken från Karlstad, som varit en stor odåga och slagskämpe, men som kärleken till musiken underbart hade civiliserat, så att han höjt sig till sin herres jämlike. Han hade två stora bragder att förtälja från sin ungdom. Den ena var den, att han och Acquilon rest ned till Göteborg och lefvat som stora herrar, ätit på de finaste värdshusen, umgåtts i de rikaste husen, dansat med de skönaste damerna och spelat kille hvar natt om tusentals kronor, och allt detta utan att äga ett öre. Och den andra, att han som trumslagare vid sin käre öfverstes regemente stått emot ett fiendtligt öfverfall därute i Tyskland. Halfva regementet var redan nedskjutet, men han och öfversten veko ej från sina platser. Då kom en adjutant från kronprinsen. »Retirera!» skrek han åt öfversten.
I ett sådant påstående kan jag ingalunda instämma, ty då skulle de små staterne endast blifva nådehjon hos de större. Men jag nekar i alla fall icke till att det vore bättre om hela, än endast en del af beväringen öfvades, om så läte sig göra; dock synes det mig ännu nödvändigare att så hushålla med folkets medel att något finnes qvar då stridens timma slår. Jag anhåller att dessa mina ord mätte få åtfölja den Kongl. Propos:n. Den 25 November. 153 Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag hade ej ämnat och har derföre ej beredt mig på att deltaga i öfverläggningen ang:de nu föredragna Kongl. Propos. Efter de olika meningar jag här har hört uttalas, känner jag mig dock med afseende å ämnets stora vigt uppmanad att ånyo upprepa den sats, som jag ofta tillförne på detta rum har framställt, nemi. att vårt lilla och fattiga land icke, på mer än ett fullt tillförlitligt sätt, kan försvara sig emot dess, i materiel kraft vida öfverlägsna, säkraste och svåraste fiende. Detta sätt är, att hela den manliga befolkningen ifrån ungdomen så flitigt inöfvas i vapnens bruk, att den förvärfvar förmågan att i farans stund mangrannt kunna uppträda till fosterlandets försvar. För min del är jag också fortfarande öfvertygad, att det icke är någon tom förhoppning att kunna åstadkomma denna allmänna vapenskicklighet ibland landets samtlige stridbare män; och det lif och den goda ande för skarpskytte-föreningars bildande, som under de sednaste åren har visat sig, anser jag utgöra ett det mest kraftiga bevis derpå, att nationen ej blott klart har upplättat hvari försvarets egentliga styrka bör sökas, utan ock är villig att underkasta sig de uppoffringar, som för det stora ändamålets vinnande på denna väg kunna anses erforderlige. Till befordrande af denna stridsfärdighet inom den manliga befolkningen synes mig dock vara af den aldrastörsta vigt, att icke blott gossen inom skolan, utan också ynglingen, som utträdt derutur, må omsorgsfullt och träget inöfvas i vapnens bruk, på det han sedan såsom man, med full duglighet, när helst det gäller, må kunna ställa sig i försvarets leder.
Dessa anslagssummor utbetalas, enligt Kongl. Maj;ls Nådiga föreskrift, under loppet af åren 1841—1844; lärande, till ledning vid medlens tillhandahållande, Kongl. Majst, på sätt Rikets Ständer i underdånighet anhållit, efter fastställandet af byggnads-planen för de serskilda fängelsernes uppförande, i Nåder meddela Fullmägtige underrättelse om beloppet af de anslags-summor, som, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, anses för hvarje år efter byggnads-planen erforderligt. §. 3. Såsom extra Slats-anslag för Försvars - verket till lands hafva Rikets Ständer beviljat nedannämnde summor, hvilka, i den nion de behöfva för de afsedda föremålen användas, skola af Riksgälds Contoiret tillhandahållas och, efter Kongl. Slats-Conloirets reqvisilioner, utbetalas, nemligen: l:o till complettering af redskaps-, rid-, anspannsoch stall-persedlar för 5 Batterier af Fält-Artilleriet, i rund summa, för en gång, Tjugufyratusen R:dr; 2:o till complettering af reserv-förrådet för Bevärings - manskapets beklädnad, i stället för derifrån uttagna persedlar, Tio Tusen R:dr årligen under åren 1841—4843, eller tillsammans Trelio Tusen R:dr; 3:o till samma förråds förseende med materiel för ytterligare 500 man. Tretio Tusen Åttahundrade Fjoi ton R;dr 22 sk. 4 rst. 4:o till utgifter för gevurs-fabricationen, utom den för samma föremål, 6 Stats-TJtskottets Memorialj N.o 58o. under Sr 1840, utaf Rikets Ständer serskildt anslagna summa af 36,000 R:d, Sextiotvå Tusen Femhundra R:dr årligen, under åren 1841—1844, eller tillsammans för 4 år, Tvåhundra Femtiotusen R:dr; 5:o till befästnings - arbeten å Waxholm och i Stockholms skärgård, Femtio Tusen
Jag tillstyrker således bifall å Betänkandet. llerr Grefven och LandtMarJkalken gjorde proposition till bifall af Statsoell Oeconomie-Utskottens förevarande Utlåtande $ hvilkeii proposition med ja besvarades. Föredrogs å nyo och gillades Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 9 dennes under N:o ibi afgifne, samt den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde} Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om upphörande af de Sjö- och Stapelstäderne beviljade afgifter för fartyg, som besöka Köpingar och Landthamnarj samt der intaga laster. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs - Dm 30 Augusti f. m'. svärsoch OeconomieUtskottets den g dennes under N:o i63 afgifne, samt den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i frågan om niodification af författningarne, angående meddelandet af pass åt utländske män, som i Riket söka inträde; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStånden bifallet, för dess del dervid låta bero. Företogs till profning Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 18 sistl. Julii under N;o ia5 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, jemte åtskilige enskilte motioner i frågan om näringsfriheten, samt om förslag till nya Handelsoch Handt verkeriReglementen. Hett' Grefven och Landt Marjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg nödigt, att ifrågavarande särdeles vidlyftiga Utlåtande, som blifvit tryckt utdeladt bland Ståndets Ledamöter, nu behöfde uppläsas. Ropades Nej. Herr von Hartmansdorff, Augujh] Jag in - Ridd. o. Ad.
Månne icke en del af de många berätäro snart uttömda, och hon tvingas då antaga tigade klagomålen öfver våra tjänsteflickor åtplats som tjänsteflicka, hvilket lyckligtvis nästan minstone skulle upphöra, om man äfven här alltid står till buds. D e t blir många bittra började anse dem litet mera som människor stunder för henne, innan hon lär sig arbeta och litet mindre som maskiner? Är det icke och lär sig — glömma. Som jag nyss sade, obilligt att fordra, att en medmänniskas hela är det ej, såsom mången inbillar sig, latmansarbetskraft, tid och tankar, skola tillhöra en, göra att vara amerikansk house-maid. Här därför att man städt henne som piga? Vore som på andra områden kräfves i det nya landet icke mera öfverens ?tämmande med nutidens det ett ihärdigt och raskt arbete. P å hotellen idéer, särskildt kvinnoemancipationens (märkoch boardinghusen t. ex. får en jungfru passa värdigt nog äro många kvinnor, som säga sig upp väl tre gånger så många vid borden som ifrigt arbeta för kvinnans frigörelse, minst bei Sverige (vanligtvis brukas dock i Amerika nägna att medgifva sina tjänsteflickor mänskmanliga uppassare, ty den oerhörda massan af liga rättigheter), om. efter en 14 timmars ganporslin som användes kräfver kraftiga armar). ska ihärdig arbetsdag den tjänande jungfrun Städning, diskning och skurning gå med en finge fritt disponera öfver sig själf. Säkerligen här okänd fart Det blir kanske ej så bra skulle då också hennes ambition Mifva större. gjordt, men undan går det, och det är hufNu hör jag någon anmärka: men stå vi vudsaken. J a g blef en gång vittne till, bur Frän husmödrar icke i ansvar för våra tjänarinnors man på ett hotell anrättade kyckling. sedliga lif? J o, men man fär icke använda det kycklingarna togos lefvande ur buren, tills d e n n a vackra tanke som en täckmantel för de voro svedda och i allo färdiga att läggas egna egoistiska syften. D e t låter sig göra i grytan, åtgingo i medeltal för hvarje djur 4 för en verkligt god husmoder att vinna sin minuter. Gör om det, den som kan!
Spanien och Portugal hafva, med de från Amerika erhållne skatter, mera förlorat än vunnit i invertes styrka. Det öfverflödiga Guldet har icke beredt åt 454 Den i5 April. dessa Länder de lyckligaste gyllene tider. Deremot har det penningfattiga, men Jorden cultiverande, samt Handelsoch Näringsfria Norra Amerika, genom ökad Varu-production, och således emot nnlnga Statistikers uträkning, upparbetat sig till en mäglig, sjelfständig Stat, under det att Landels redbara Mynt länge utträngdes och landsföi vistes af öfverflödiga ideala Pappers-pen 11 ingar.” Om således icke kan bestridas, att tillökad Varu-production är det mäst verkande medlet att förbättra ett Lands Financer, att helgden af ingångna förbindelser är enda medlet att bibehålla förtroendet bland enskilta, att våldsam rubbning af financiela förhållanden alltid har skadligt inflytande på Samhället, så svnes den hästa Finance-Operation i närvarande lidpunct för oss bestå deri, alt hvarken öka eller minska Rörelse-Capitalet, men underhålla Låne-Systemet, hvilket, lämpad l efter Produeenlernes verkliga behof, lemvar dem medel till jarkof ring och förtroende åt representativa Myntet, som således genom en klok riglning snait kan blifva lagom till mätande af förökade varor; ty det är just derigenom alt \i få mera att exportera, som Rörelse-Capitalet säkrast bl i Iver förbälträdt. Om Banqueu inom viss kort tid infriade 3-proCents-Sedlai ne med deras ålöpande Ränta, så hlefve sannolikt jin varande Penninge-brist afhulpen. Nämnde Sedlar hafva till det mästa förut circulcrat såsom Mynt. Örn Banquen Den i5 April. 455 derjemte öfvertoge Province-Disconternes tillgångar, och fortsatte en lika Discont-Rörelse pi samma ställen till nästa Riksdag, så ersattes föilusten som nu omtalas, genom Räntan, och ingen blefve lidande. Att ingå uti en fullkomlig undersökning af alla detalj-frågor, bör icke blifva min afsigt.
Fru Waldenborg hade rest ut till skärgårdsstugan, och vid stranden hade en irng herre uppenbarat sig med en jättebukett. Hon hade betraktat honom med sina utsökta ögon och hviskat: » Söta du, k o m igen på återvägen, » det hade en särdeles nyfiken själ tydligt hört med sina egna personliga öron. Den dagen korsades stadens gator af visiterande fruntimmer, ja, till och med af herrar. » Det kunde man väl tänka sig, så ung, så skön, så ensam. Mannen, stackare, ute på oceanen! » Alla människor lade sig den kvällen ytterst tillfredsställda och dygdiga. Först följande morgon fick man veta, att det var fru Waldenborgs bror, som varit på genomresa. Man kände sig genast min dre tillfredsställd och mindre dygdig. Det var en supé samma dag, en sådan där vårtillställning, där själfva naturens fagra inflytande verkar förbrödrande. Man talade naturligtvis o m den unga skönheten, som lefde så ensam. » Hvad är orsaken? Intet sällskap, totalt ingenting. På lånbiblioteket har hon aldrig tagit ett enda band, i boklådan har hon aldrig satt sin fot. Musik afskyr hon. Inte intresserar hon sig för sitt lilla barn, inte för basaren, inte för fattiga och knappt nog för sin man. Huset sköter en gammal jungfru helt och hållet, och ingen älskare heller. Hvad är orsaken? » » Men kunde man inte tänka, » sade skrattande en ung realist, som kommit från Stockholm samma dag, » kunde man inte lösa gåtan på det sättet, att hon, liksom mången skönhet före henne, totalt saknar alla intressen, att hon är utan organet för intressen? » Man såg häpna på hvarandra. Hon var abnorm!! Kunde det vara orsaken? » Men hvarför undrade alla människor så mycket på henne? » sade helt blygt en ung nygift fru. » Hon gör j u rakt ingenting annat än håller sig hemma. H v a d vet man om henne? Ingenting. Kunde hon då inte få vara i fred? Jag tycker inte det finns så mycket intressant här på orten för resten, och det kanske hon tycker också. » Kunde det vara orsaken? Hon föraktade samhället. Från den dagen häcklade man henne värre än förut. Så farligt är det att vara vacker. (Illustratör: Jenny Nystrum).
Ansvarighets-Lag, om upprättande af en, för de blifvande Pirectionerna vid Vestra och Södra Låne-Contoiren. BancoUtskottets Betänkande, VI 1 s. 718—721, återrem. af BorgareStåndet, IX s 972, remit. till Lag-Utskottet af PresteStåndet, IX 3 s 64. Ytterligare Utlåtande med Förslag till Lag, VI 2 s 173, 174* BondeStåndets Beslut deröfver, IX 3 s 29, Adelns, IX 12 3 s 34. Banco-och LagUtskottens förenade Betänkande, VI 2 s 480 — 485 , bif. af Adeln, IX 3 s 3()3, af PresteStåndet, IX 3 s 4o3, af BorgareStåndét, IX 3 s 4°7* Underd. Skrifvelse, X 3 s 142 — 145. Riksdags-Beslutet, §. q, Mom. 17. Arbetscommenderingar, af indelade Arméen. Motion remit. till Econ. Utskottet, II s 1212. Utskottets Utlåtande, VIII s. 435—443> bif. af Adeln, IX s 253. — husfonden, allmänna; anmärkning i afseende på dess Förvaltning, II s i5j — i5q. Särskild Mening, s 176 —178. StatsContoirets Utlåtande, II s 192 201 Utdrag af Räkenskaperne för åren 1817 — 1819, II s 176. års Revisorer, II s 555 — 558. Utdrag ur Räkenskaperna för åren 1820, 1821 , II s 571. Inrättningar, om befordrande af, genom lån af allmänna medel. Motion remit. till Stats-, Bancooch Ekon. Utskotten, II S. 1225.
Man säger också, att. en jernväg skulle tillintetgöra eller skada Götha kanal, och man tager sig anledn. af denna ringa fart, som nu existerar på denna kanal, att förutsäga och påstå alt farten skall blifva lika ringa på en jernväg. Jag tror tverlom, att den ifrågavar:de jernvägen långt ifrån att skada kanalen, skall blifva 310 Den V!) Juli f. ni. dess bästa bundsförvandt. flen skall sätta lif i den industriella rörelsen och visa att, tverleinot Gr. Anckarsvärds åsigter, det är högst vigtigt att varan färdas fort igenom landet; och jag är öfvertygad om att Götha kanals aktier skola till följd af jernvägars anläggning, snarare stiga än falla. Hvad äter beträffar frågan ona den ringa rörelsen och farten, sä ber jag alt fä erinra derom, att den med afseende å Götha kanal härleder sig förnämligast från den orsaken, att det ej varit egentligen commerciella personer som haft styrelsen af förelaget. Jag vill ej kasta skugga på deras nit och drift för den goda saken, och ej heller pä deras talenter i öfrigt, men det är gifvit, att det kommerciella intresset kommer först i andra rummet hos personer, som ej gjort handel och industri till sin hufvudsak. Deraf har följden blifvit, alt taxan för kanal-umgälderne blifvit salt sä hög, att den utestängde en ganska betydlig del af trafiken. Sä t. ex. är det nästan omöjligt att med fördel fräu Omberg föra kalk till Stockholm; emedan tunnan kalk, som pä det förra stället är ganska lågt i pris kommer alt stå alldeles för dyrt i Slockholm, för de dryga umgäldernas skuld, hvilka sålunda utesluta denna varas användande helt och hållet',' eller åtminstone lill en stor del. Äfvenledes liar man sagdt, alt Götha kanal ej egentligen fick någon annau fördel, än alt man tillät bolaget att drifva diskontrörelse. Jag ber alt i anledn. deraf fä nämna, att då jag reste ifrån England hit lill Stockholm, ansågs del, att jag ej hehöfde skaffa någon annan fördel ät bolaget än tillåtelsen att drifva en sådan diskoulrörelse.
Missbrukas till oloflig bränvinstillverkning sådan distilleringsrättighet, som enligt § 44 utöfvas får, ansvare såsom för lönbränning, och vare rättigheten förlustig. Har lönbränning skett med enkel, omedelbarligen med eld drifven redskap, varde afgiften beräknad efter redskapens afverkningsförmåga, som skall antagas un - Bil. till Bevillningsrn. /I. Utskotts Betänkande N:o 4. 11 der dygn uppgå till 4 gånger pannans rymd. Kan redskapens storlek icke utrönas, bestämmes a/giften efter 400 kannors tillverkning under dygn. Är tillverkningen utöfvad med mera sammansatt eller medelst ånga drifven redskap, beräknas afgilten för det belopp, som, efter hvad utredas kan, tillverkadt blifvit, dock för minst 3005kan nor på dygnet. I begge dessa fall skall afgiften utgå för minst en månad; men har tillverkningen blifvit utöfvad in på andra månaden, utgöres afgift för två månader; in på tredje månaden, för tre månader; o. s. v. § 41. Tillverkar någon samtidigt bränvin å samma egendom uti flera brännerier, eller i samma bränneri med flera särskilda redskap, eller å annat ställe, än han upp gifvit; bote från och med 75 till och med 1,500 R:dr. § 42. Uti de i §§ 40 och 41 omförmälda fall af oloflig bränvinstillverkning vare de vid förbrytelsen nyttjade redskap, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstilllallet befintliga bränvin och de kärl, hvari det förvaras, förbrutna. Kan det styrkas, att någon del af bränvinet är lofligen tillverkadt; vare dock sådan del icke förbruten. § 43.