Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förstår 1860 fann man för godt, till följd af de påtryckningar, som gjordes från utlandet, att upphäfva flera af de straff, som förekommo i den gamla Förordningen, men i stället stadgades då åtskilliga andra straff för s. k. religiösa förbrytelser. Dessa nya straffbestämmelser, som äro intagna i tvänne den 23 Oktober 1860 utkomna Kongl. Förordningar, dels om främmande religionsbekännare och deras religionsöfning, dels om ansvar för den, som »träder till eller utsprider villfarande lära,» gå ut på att hindra öfvergången till främmande läror och att stäcka verksamheten af här i riket befintliga bekännare af från Svenska statskyrkan afvikande trosläror. Alla i förenämnde tvänne 1860 års Förordningar och i den nya strafflagen om religionen förekommande stadganden, som äro i strid mot grundlagarne, måste anses olagliga och grundlagsvidriga, hvarföre jag ock föreslår upphälvandet vid denna riksdag af alla dessa stadganden. Då Regeringen i sitt förslag till ombildning af representationen ej ansett inskränkningarne i religiöst hänseende för embetsoch riksdagsmännen böra för närvarande upphäfvas, så vill jag icke heller nu tillstyrka några förändringar härutinnan, emedan representationsförslaget måste vid denna riksdag oförändradt antagas eller ock förkastas. Men det är en skyldighet för Rikets Ständer att bortrödja de religiösa skrankor, som nu kunna borttagas. Landets ära fordrar det. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott af denna motion. Stockholm den 15 November 1865. A. F. Ulfsax. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr Ulfsax, Adolf Fredrik, om beviljande af ett årligt anslag å 30,000 R:dr, för vård och underhåll å Stochholms sjukhus af fattiga sjuka från landsorten. Då en mängd personer från rikets alla delar komma till Stockholm, för att söka arbetsförtjenst och måste, då de insjukna, intagas på stadens offentliga lasarett, så är det inte mer än billigt att kommunen här får en ersättning derför.
Allt det goda inflytande, som hemlifvel kan utöfva pä mannen just i de år, dä lian stadgade sin karakter för framtiden, ginge förloradt och i stället verkade endast det kringirrande lifvets frestelser vid sidan af egennyttan. Man borde vid sådant förhållande ej förvånas deröfver, om den kringirrande handelseleven blefve ett oller för laster och osedlighet, om han sjelf blefve en utbredare deraf. Man mäste, tvärtom, förundra sig deröfver, att så många hederliga och aktningsvärda män kunde finnas i en ort, hvars ungdom förnötte sina bästa år på vandringar borta från hemmet. Motionären önskade visserligen all tillbörlig frihet i handel och vandel, men han vdle äfven att möjlighet skulle finnas till offentlig kontroll att allt tillgick rätt och lagligt. Hvilken kontroll kunde väl finnas på handlande, som färdades från gård till gård med sina varor och derigenom alltid kommo i tillfälle att välja tid och ort för lagöfverträdelser. Också kunde man vara öfverlygad att icke hvar tusende lagöfverträdelse. som begicks af gårdfarihandlande, blefve åtalad, än mindre bestraffad. Det kunde derföre anses såsom ett hån, när gårdfarihandel försvarare ville bemöta klagomålen öfver missbruken med uppmaningar att göra åtal. Bland ytterligare olägenheter af de gårdfarihandlandes kringirrande lif vore den sedeslöshet, som derigenom utbreddes, och de bittra följderna häraf drabbade tungt fattigvården och helsovården. På grund af hvad nu blifvit y tirad t och då, till följd af den för allmogen i allmänhet gällande handelsfrihet på städernas torg och allmänna saluplatser, det syntes vara lika obehöfligt för Westgötar som för Östgötar och andre att hafva annan handelsrätt, än den som tillkommer alla enligt 1846 ars Handels-ordning, samt.^enär hvad här ofvan blifvit uttaladt gällde lika för alla andra slags i gårdarne kringvandrande handelsexpeditör, såsom kolportörer och dylika, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t anhålla, att all slags gårdfarihandel måtte förbjudas.
Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att Westerling genom ordningssinne ocfi hushållsaktighet varit i stånd ail ordna de honom anförtrodda tillverkningar för jemförelsevis ganska låga omkostnadsbelopp och derigenom åstadkommit besparingar mer än tillräckliga alt betacka den nu ifrågasatta pensionsförhojningen; äfvensom Genera I-Fält tygmästaren i öfrigt anfört att, dä Majoren Westerling under sådana förhållanden och oaktadt de verkliga förtjenster, han ådagalagt och den lietta han åstadkommit, icke destomindre blifvit till Major på stat förbigången af yngre kamrater, detta icke kunnat härröra från annat än den praktiska Ijenstgörmgens vid regementet oafvisliga fordringar, i anledning hvaraf och enär sökandens pensionsförlust egentligen tillskyndats honom just genom de öfvervägande egenskaper, som föranledt hans användande lill de mänga andra honom gifna vigtiga uppdrag, det syntes innefatta en verklig rättvisa att lemna honom den ersättning för denna förlust, hvarom han nu anhållit och hvartill General-Fältlygmästaren derföre ansåge sig höra tillstyrka nådigt bifall; och har med afseende å hvad sålunda förekommit, E. K, Majit föreslagit, att Majoren Westerling måtte med månaden näst efter den, i hvilken han erhåller nådigt afsked frän sin nu innehafvande kaptensbeställning på stat vid Göta Artilleriregemente, få, utöfver den pensionsförmån han egde att enligt författningarne åtnjuta, årligen uppbära 500 R:dr å allmänna lndragningsstaten ; angående Löjt nanten Thom plander: att denne i underdånighet anhållit, att som han alltsedan år 1849, i anseende till lamhet, varit urståndsatt att sin tjenst vid Svea Artilleriregemente förrätta, samt, enligt hvad ett ansökningen hi fogad t läkarebetyg innehöile, numera ingen anledning syntes vara, alt vänta någon förbättring i hans tillstånd, E. K. Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition, att sökanden finge vid afskedstagande! bibehålla de löneförmåner, hvilka hail nu såsom Löjtnant vid nämnde regemente åtnjöte; och hade såväl General-Fältlygmästaren som
Utaf de öfriga kreditiverna föranleda 2:ne, nemligen de under liera riksdagar bibehållna kreditiverna för ackords-regleringen inom arméen och ullproduktionens befrämjande, ingen egentlig förändring i Riksgälds-kontorets (inanciela ställning, enär hvad å sistnämnde kreditiver under ett år lyftas, till största delen under ett annat år ålerbekommes; hvarföre de förestående utbetalningarne å desamma ej heller torde böra beräknas. Deremot måste de 2:ne nya kreditiver, som vid denna riksdag tillkommit, uti förevarande beräkning upptagas, helst de genom samma kreditivers beviljande anvisade medel, ehuru de föreslagits och anvisats under benämningen kreditiv, dock äro, med hänsigt till Riksgälds-kontorets utbetalnings—skyldighet, att betrakta lika med andra å delta verk anvisade statsanslag. Således synes ofvanuppgifna utgifts-summa R:dr 16,068,542: 2. böra ökas med de beviljade nya kreditiverna till beredande af förböjda pensioner för arméens befäl och tjenstemän samt till bestridande af kostnaderna för den i Paris tillämnade exposition af landtmanna-produkter, af hvilka kreditiver det förra blifvit be stämdt till 150,000 R:dr årligen, eller för 3 år till 450,000 R:dr, och det sednare till 50,000 R:dr, hvadan de tillsammans utgöra R:dr 500,000: — och uppgår alltså sammanräknade beloppet af nu ifrågavarande Riksgälds-kontoret ålagda utgifter, med tillägg af dessa 2:ne kreditiv-summor, till R:dr Runt 16,568,542: 2. Vid uppgifvandet af Riksgälds-kontorets förestående utbetalningar under de år, denna riksdags statsreglering kommer att omfatta, måste jemväl tagas i beräkning alla de utgifter, sorn detta Verk genom Rikets Ständers under föregående riksdagar lättade beslut fått sig ålagda, men ännu icke verkställt, och hvilka, enligt då meddelade och sedermera förnyade samt ännu gällande sladganden, skola i loreskrifven ordning af samma Verks medel bestridas.
I fråga om beskattningen å biänvinsförsäljning, hvarom stadgas i 3:dje Ärt. 35 §. af nu gällande Författning; men hvilken fråga, till följd af derom fattadt beslut, blifvit uti Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens förenämnde Be tänk anden N:is a och 5 förbigången, för att i sammanhang med frågan om försäljningen behandlas, få sammansatte Utskotten, som ansett lämpligast att i hosföljande förslag införa stadgandet härom vid slutet af 5:te Artikeln, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer: all afgifterne för rättigheten till försäljning af bränvin i minut bestämmas till enahanda belopp och efter enahanda grunder, som uti iS35 års Författning finnas stadgade. Vidkommande det af en del motionärer framställde yrkande, att serskild afgift till communerne för rättigheten till försäljning af bränvin i minut borde bestämmas ; så hafva Utskotten ansett sig icke kunna fästa annat afseende å detta yrkande, än alt Utskotten föreslagit: alt den Kongl. Maj:t och kronan, till följd af nu gällande stadgande, tillkommande i/3:del af de böter, som enligt Författningen åläggas, hädanefter må tillfalla socknens Faltig-Cassa. För vinnande af enhet i lagskipningen, i fråga om verkställighet af ådömdt ansvar för öfverlrädelser af hvad i Författningen är vordet stadgadt, hafva Utskotten vidare ansett nödigt föreskrifva; att då , på grund af Allmänna Lagens stadgande i 3 Gap. 6 Missgernings-Balken, böter för sabbatsbrott, jemte böter enligt Författningen, blifvit ådömde, sistnämnde böter först böra uttagas. I öfrigt hafva Utskotten, vid upprättande af hosföljande Förslag, noggrant öfver vägat de i ämnet afgifne motioner; och då förslaget visar, hvad Bevilln.- , Bagsamt Allm.
Rätt så skall eder ock gå i BethEl, för edra stora ondskos skull, att Israels Konung skall om morgonen bittida nederlagd varda. Då Israel ung var, hade jag honom kär, och kallade honom, min son, utur Egypten. Men när man nu kallar honom, så vända de sig bort, och offra Baalim, och röka inför beläte. Jag tog Ephraim i hans arm, och ledde honom; men de hafva nu förgätit, huru jag halp dem. Jag lät dem draga ett lustigt ok, och gå med mjuka tömmar: och jag tog oket utaf dem, och gaf dem foder; På det han ju icke skulle vända sig åt Egypti land igen. Så är nu Assur vorden deras Konung; ty de ville intet omvända sig. Derföre skall svärdet komma öfver deras städer, och skall förtära och uppfräta deras bommar, för deras anslags skull. Mitt folk hafver ingen lust till att vända sig till mig och ehuru man predikar dem, så skickar sig dock ingen till att höra. Hvad skall jag göra af dig, Ephraim? Huru skall jag dock plåga dig, Israel? Skall jag icke med rätto göra såsom Adama, och tillpynta dig lika som Zeboim? Men mitt hjerta hafver ett annat sinne; min barmhertighet är så brinnande; Att jag icke göra vill efter mina grymma vrede, eller vända mig till att jag platt förderfvar Ephraim; ty jag är Gud, och icke menniska, och är den Helige ibland dig dock skall mitt rike icke vara i stadenom. Då skall man efterfölja Herran, och han skall ryta såsom ett lejon; och när han ryter, så skola de förskräcka sig, som vesterut äro. Och de uti Egypten skola ock förskräckas, såsom en fogel; och de i Assurs land, lika som dufvor; och jag vill sätta dem uti sin hus, säger Herren. Uti Ephraim är allstädes afguderi emot mig, och i Israels hus falsk Gudstjenst; men Juda håller sig ännu fast intill Gud, och till den rätta heliga Gudstjensten.
Som, efter hvad Utskottet inbemtat, motion vid innevarande Riksdag blifvit väckt ocb till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, angående indragning af nämnda Hof-Rätt, bar Stats-Utskotiet funnit sig för närvarande och innan Rikets Ständer i detta ärende fattat beslut, icke böra löneförböjnings-frågan till behandling företaga, utan kommer Utskottet att yttrande i denna fråga framdeles afgifva ; hvaremellertid uti den efter Hufvud-liteln följande tabeil nuvarande anslag för Hof-Rätten oförändradt upptages, 8:o. 1 anseende dertill, att utgiflerne för fångvården under åren 1853, 1854 och 1855, enligt ett ungefärligt medeltal, uppgått till 1,350,000 R:dr årligen, och anledning icke vore för banden, alt dessa utgifter skulle åter betydligt förminskas eller nedgå till det belopp af 770.000 R;dr b:ko, eiler 1,155,000 R:dr R:mf, hvartill de blifvit uti nu gällande riks—stat beräknade, är af Kongl. Majit föreslaget, att förslags-anslaget till fångars vård och underhåll måtte till förstnämnda summa ökas med 195,000 R:dr utöfver hvad riks-staten nu upptager.
Hvarför skulle han känna samvetsqval öfver en menskligt taget rent rättvis fördelning af den rikes öfverflöd till den verkligt nödlidande? Men fruktan för att blifva upptäckt vid brottets föröfvande och det följande verldsliga straffet? Ja, detta och endast detta hade återhållit honom och tusen sinom tusen andra från att beträda brottets bana. Men han gjorde skilnad mellan sig och andra, som begå brott. Han skulle begå ett, endast ett brott för att sedan kunna lefva som hederlig karl. Kanske han till och med en gång återstälde hvad han nu måste tillegna sig? I så fall vore det ej stöld, endast lån, ingenting annat. Den abnorma riktning hans resonnemang tagit vreds ytterligare på sned af den vidskepliga ifver, hvarmed han stälde andra omständigheter i samband med sin tankegång. En dylik omständighet, en hans plan gynnande vink af ödet trodde han sig just nu emottaga. Från fönstret hade han öfverblick öfver hela gården. Midt framför honom reste sig en hög brandmur utan fönster; till höger om honom fans endast en uthuslänga. Till venster stod det fem våningar höga boningshuset med facaden åt Regeringsgatan samt en flygelbyggnad åt Lutternsgatan, och i denna flygel befann han sig nu. Denna orienterande öfverblick föranleddes af att Arnold upptäckt ett kassaskåp. Det stod helt nära ett af fönstren i bottenvåningen af hufvudbygnaden och genom den öppna dörren säg han en sedelhög, som troligen ännu ej räknats för att inläggas i någon af lådorna. – Ödet, mumlade Arnold och fullbordade sina iakttagelser. På sidorna om detta rum funnos butiker, ofvanför var en stor sal belägen. Således skulle ingen menniska uppehålla sig i rummen intill eller öfver kassaskåpet nattetid. Å brandmuren och uthuslängan funnos inga fönster att frukta. Flygelbygnaden var af föga farlig beskaffenhet, den inrymde köken, skafferier och pigkamrarne; ty han antog att dess öfra lägenheter inredts som bottenvåningens.
Men deremot anser jag det vara högst principenligt, att Bancofullmägtige berättigas att negociera ett utländskt creditiv i dess sanna betydelse. Då jag betänker vårt aflägsna läge, huru lätt våra communicationer med continenten kunna blifva afbrutna, och möjligheten för den enskilda speculationen att under en sådan ställning uppdrifva coursen till 134- å 136 sk., anser jag det vara nyttigt, att Banken under sådana förhållanden äger ett creditiv för att draga vexlar, helst hvarje sådan enskild speculation, efter det comnmnicationen åter blifvit öppnad, måste återfalla på Banken, hvilket vore sä mycket farligare, om BancofuIImägtiges åtgärder blefve begränsade genom så bestämda föreskrifter, som dem Utsk. föreslagit. Det är deremot en annan punkt af Gr. Frölichs förslag, hvari jag icke kan instämma, nemi. ang:de utsättandet af ett minimum. Jag har förut yttrat orsaken till min motsatta tanka i detta fall, men då Ilr Gr. gjort det tillägg, att R. St., i fall silfverfonden skulle sjunka under det föreslagna minimum, borde sammankallas, kan jag icke underlåta att fästa uppmärksamhet på vådan af en sådan princips antagande. Det förefaller mig möjligt, att cassan kunde nedsjunka under detta minimum, då betydliga silfverlefveranser vore nära att inkomma i Banken. Det skulle då vara illa beräknadt att genom en sådan föreskrifts stränga ordalydelse tvinga Fullmägtige att begära Ständernas sammankallande. Det skulle vidare vara farligt ur den synpunkt, att enskilda interessen af politiska skäl kunde önska en riksdag; och det vore då ganska lätt att göra en påkänning i Banken, som skulle tvinga Fullmägtige att göra anmälan om behofvet af en riksdags sammankallande. K. M. kunde visserligen fatta det beslut att lik - Den jj Juli f. ni. likväl icke som manke Ila Ständerna; men ja» hemställer dock, hvad inflytande en sådan anmälan skulle äga på allmänna opinionen, enär man derigenom hade uttryckt, att realisationens bestånd vore i fara, och dertill kom, att man ej kunde förvänta förlägenhetens afhjelpande genom R. St:s sammankallande. Hr Tham, Wolrath:
Paykull, Carl Samuel, Motion Nio 56, angående uppskof med fulla tillämpningen af Kongl, stadgan om afgångsexamina vid Rikets högre Elementarläroverk. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Nio 118 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. Paykull, 33 Paykull, Lars Gustaf, Motion N:o 190, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om åtgärders vidtagande för beredande af sysselsättning och arbetsförtjenst åt manskapet vid de värfvade trupperna. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. PmsiOH åt kofferdifarande sjömän. Se Sjömän. Petersén, angående pension åt enkan efter vice Konsuln Alexander. Motion N:o 124. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Planche—VCrlt, angående understöd åt Artisten Carl Johan Billmark för fortsatt utgifvande af “Sverige, aquarell-lilhografier och ton-tryck“. Motion N:o 60. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Platen, Friherre Ludvig von, Motion N:o 226, att tillfälle mätte beredas för erhållande inom Rikets allmänna elementarläroverk af undervisning uti stenograf!. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N;o 118 och Mern. Polen, angående underdånig anhållan om påyrkande på diplomatisk väg af återupprättandet af. Motion N:o 268. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Polisväsende, angående Rikets. Motion N:o 168. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Postförvaltare, angående deras arfvode för tidningars afsändning och utdelning. Motion N:o 135. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 8. R. St. underdån. Skrifv.
Jag anhåller om remiss till Lag-Utskottet. Stockholm den 15 November 1862. W. F. Dalman. Af Grefve Mörner, Carl Kollert Stellan, angående beviljande af anslag till pensioner åt ännu gvarlefvande landtvärnsman. Med stigande intresse tyckes i våra dagar den vigtiga frågan om ett ändamålsenligt ordnande af fäderneslandets försvar omlättas. Konung och folk, lifvade af samma varma fosterlandskänsla, samverka härvid, och hvarje ärlig Svensk önskar på u Alutioner hos Ritlderskapel och Allein 1862. N:o 27. det lilligaste framgång åt deras gemensamma bemödanden att befästa en älskad fosterbygds sjelfständighet och oberoende från utländskt våld. Tanken, som så gerna anställer jemförelser, öfvergår nästan ofrivilligt från denna glädjande företeelse till de smärtsamma hågkomster, hvilka äro fästade vid de olycksdigra åren 1808 och 1809, då fäderneslandets, i öfrigt visst icke för försvaret otillräckliga, stridskrafter, till följd af felaktig och oskicklig anordning och ledning, utsattes för sköfling icke blott af fiendens svärd utan lika mycket af hunger, nöd och sjukdom. Fruktansvärdast visade sig följderna deraf med afseende på det genom den grundlagsvidriga Kungörelsen af den 2 April 1808 ulskrifna landtvärnet. »Hvarje ädelt hjerta», säger en författare, »blöder vid minnet af det våld, hvarmed blomman af Svenska allmogens söner 1808 rycktes ur fädernehuset, och de svåra lidanden densamma underkastades.» Dessa oerhörda lidanden, hvilka slutligen, komna till sin höjd, föranledde den hemska sjukdom, sorn blifvit benämnd »landtvärnssjukan», upptaga ett af de dystraste bladen i Sveriges häfder. Icke ens kläder, knappt föda erhöllo landtvärnsmännen af Staten, — en afdelning af dem t. ex., hvilken hösten 1808 var förlagd i Sundsvall, erhöll icke proviant på 17 dygn, stadens innevånare måste anlitas om almosor.
Vid ärendets förnyade föredragning inom Utskottet, har af berörde Handlingar hufvudsakligen inhämtats följande: att, i anledning af väckt fråga huru och af hvem öfverfarten vid Hallsnäs Sund i Ramquilla Socken borde besörjas efter det den så kallade Sundsbron vid Hallsnäs af vattuflöde blifvit förstörd K. M:ts Bef:hde, genom åberopade Utslag, funnit skäligt ålägga vederbörande innehafvare af Hemmanet Hallsnäs, som för skyldigheten att öfver Sundet fortskaffa resande njöt befrielse från rotering, det betydligaste af alla Hemmans onera, att nu och framgent hålla så beskaffad färja vid Sundet, alt resande och ^20 Stats-TJtskottets fotgängarn jemte kreatur oell åkdon ma beqvämligen och utan fara framkomma, men att, om Ramqvilla Socknemän, hvilka yrkat en ny brobyggnad, funne en sådan ovilkorligt nödig, borde bela Socknen jemte Hemmanet Hallsnäs deltaga i slik byggnad, men sistnämnde hemman ansvara för Brons vidmakthållande sedan den blifvit nybygd. I följd af häremot anförde' besvär, bar K. KammarCollegium genom Utslag den 28 juli 181g, som den 2 Augusti 1820 vunnit K. Stadfästelse, med upphäfvande af K. M:ts Befallningshafvandes beslut, befriat ägaren af Hallsnäs Hemman från besväret med resandes fortskaffande, emot det samma hemman, i likhet med andra hemman i orten, inträdde i ordinarie Rotering, samt derjemte till K. Mits Befihde öfverlemnat att, efter vederbörandes börande och föregången laga undersökning vid HäradsRätt, pröfva och sig utlåta hvem som borde åläggas antingen bygga och underhålla Bro öfver sundet eller ock der anskaffa färja och vägfarande dermed betjena.
Likaledes bör det icke kun - Slån-Utskottets Utlåtande, N.-o 206. 3 na synas orätlvist, att det finnes ett större antal Professorer i Upsala, sorn innehafva löneförhöjningar, än i Lund. Dock synes mig obilligt, att denna skillnad, som hittills varit ingen, skulle hädanefter blifva så stor, alt 16 löneförhöjningar tillkomma Upsala, och endast (i Lunds Universitet. På det af Utskottet emot frågans upptagande anförda skälet, att underdånig skrifvelse törande Åttonde hufvud-titeln redan ingått, lägger jag, och möjligen äfven Utskottet, så mycket mindre vigt, som dels Rikets Ständer aldrig förr låtit någon dylik omständighet hindra sig från att utöfva rätt och billighet, dels också Utskottet sjelft för få dagar sedan, utan allt afseende på denna omständighet, föreslagit uppförandet af en annan stats-utgift på samma Titel. Jag vågar alltså vördsamt hemställa, huruvida ej, medelst tilläggande af 1,200 R:dr till de i,6'oo R:dr, hvilka redan blifvit till en Profession i Lund beviljade, någon paritet emellan begge Universiteten skäligen kunde bibehållas och motionen alltså i så måtto bifallas, att 1,200 R:dr lill lönefyllnad åt fyra Professorer af de verldsliga Faculteterna i Lund att utgå med de vilkor, som blifvit i afseende å dylika redan beviljade arfvodcn för begge Universiteten föreskrifne, å Riks-Slatens Åttonde Hufvud-titel uppföras. 1 denna Reservation instämde Doctor Hallbeck och Prosten Berlin. t/\o Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Febr., kl 11. f. m. Utlåtande„ i ättledning af väckt motion om anslag till nykterhetsskrifters utgifvande. (U. A.)