Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den förstärkning af Konstitutions-uskottet, sorn till "jemknings förrättande blifvit föreslagen, är således af en helt annan beskaffenhet, än de nämnder, som lör de andra Utskotten i regeringsformen finnas ”föreskrifna. En lika afgörande rätt, som de ega, kunde ej denna tillegnas, ”enär yttersta afgöranderätten i dessa frågor måste tillhöra stånden sjelfva, ”hos hvilka allenast ett stånds veto gör tillfyllest att hindra ett förslags an”tagandp. Deremot, om, efter Ulskottets försök att förena Riks-stånden till ”ett enahanda utlåtande, sådant ej lyckades, borde ett medel finnas att ge*nom omröstning' per capita uppgöra ett sådant bestämdt förslag, som utan ”förändring kunde antagas eller förkastas. På detta sätt har Utskottet trott ”sig bereda alla möjliga tillfällen till frågornas granskning, meningarnes jem”förande, sinnenas förening och liågans slutliga rediga framställning, så att "ett bestämdt beslut måtte kunna fattas.” På dessa grunder föreslog Utskottet, alt innehållet af 56 § regeringsformen, som ursprungligen var affattadt i följande ordalag: ”allmänna frågor, ”sorn uti Riksens Ständers plena väckas, må ej till ett omedelbarligt afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Ulskott, som ege att ”dem utreda och deröfver sig yttra. Utskottens förslag skola först i ståndens ”plena framställas till antagande eller förkastande, utan förändringar eller till”satser. Göras dervid i ståndens plena sådana anmärkningar, som hindra antagandet , erhålle Utskottet del al dessa anmärkningar, för att derefter förtlagen ytterligare granska och jemka.
Bi/i. lill 11. St. J\ :o 63, Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1 863, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående förändring i sättet för kronobrefb&ringens utgörande. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet hafva blifvit öfverlemnade två i detta ämne inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner (N:ris 239 och 327), nemligen: af Nils Petter Bäckström från Calmar län, som föreslagit, att den flir jordbruket särdeles betungande kronobrefbärings-skyldigheten måtte helt och hållet besörjas af Staten; samt af Per Nilsson från Christianstads län, hvilken yrkat, att kronobref må, så vidt möjligt är, med allmänna posterna fortskaffas, eller, der sådant ej kunde ske, säterier, rå- och rörshemman samt allmänt frälse åläggas att, lika med kronooch skattehemman, i kronobrefbärings-skyldigheten deltaga. Beträffande först det af Nils Petter Bäckström väckta förslag, synes Staten ej hafva vidsträcktare förbindelse att besörja kronobrefbäringen än andra kommunen åliggande skyldigheter, vid hvilket förhållande och då genom nyare tiders förbättrade postkommunikationer och det ökade antalet af poststationen på landsbygden denna skyldighet blifvit och kommer att blifva allt mindre betungande, Utskottet hemställer, att detta förslag må lemnäs utan afseende. Hvad derefter ängår Per Nilssons motion och hans yrkande, att kronobref skola med allmänna posterna fortskaffas, så är redan genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849 stadgadt, att ordinarie kronobrefbäringen skall, så vidt utan olägenhet ske kan, inskränkas till hvad som erfordras för brefvens förtskaffande, der posterna icke kunna dertill användas.
Jag kan försäkra, att från den stund jag blef utnämnd till ordin.-professor, i förening med öfverchirurgs-befattningen vid Seraphimer-lazarettet, mina inkomster, just för fyllande af mina skyldigheter på dessa platser, blifvit nedsalta till ^ under hvad de förut voro. Således torde det skalet icke kunna vara gällande. Hvad beträffar anslaget för Anatomise-professoren Retzius, så har jag med den största tillfredsställelse hört, alt den värde talaren deruti instämt, och att han tryggat framgången af anslaget, derigenom att han öfverlagd frågan derom såsom sin motion. Jag tror mig icke behöfva vidare orda om Professor Retzii förtjenster om anatomien i allmänhet och det utmärkta nit, hvarmed han specielt omfattat de till densarn - *64 Den 5 Maj f. ra. tua hörande samlingar. Det torde dock tillåtas mig få tillägga ännu en bevekelsegrund. Utsk. liar uttryckt den, men icke så bestämdt. I betänk, står nemi. äfven: ”för ordnan”det af institutets anatomiska samlingar.” Han bar gjort iner än ordnat dem, lian har sjelf bildat dem. I andra lander utgör detta en betydlig inkomstkälla. Der förslå anatomerne att skaffa sig förmögenhet genom sådana samlingar. I Berlin såldes de Waltherska samlingarne af arfvingarna, om jag rätt minnes, för 80,000 thaler. Sommering i Frankfurth har bildat och sålt sådana mer än en gång; — på samma sätt har Meckel i Halle försålt sin samling, under villkor, att under sin lifstid få uppbära, som jag tror, 2000 tinder om äret och särskild lösen efter hans död. — Retzius behåller intet af hvad han samlar, utan har afstått allt till läroverket; och således är det största rättvisa, att R. St. bevilja detta anslag. Hr Gyllenhaal:
Af Densamme, deruti lian yrkat, att som sjöfarten under de sednare decennierna så framskridit, att de till dess uppmuntran förr medgifne boender numera kunde anses vara öfverflödiga, stadgandet, att med fartyg, directe från Ostindien, finge mot half tull införas bomullsoch sidenvaror, och deribland äfven sådane, som eljest äro till införsel förbudne, måtte, sedan numera det förhållande, som egde rum då tillåtelsen gafs, att nemligen nästan inga eller jemförelsevis obetydliga bomullsoch sidenfabriker funnos, icke vidare kunde åberopas, utan deremot desse fabricationer sedermera inom landet så ansenligt uppblomstrat, att de inhemske fabrikerne i det närmaste kunde förse bela landets behof, upphöra och importen från Ostindien inskränkas till sådane artiklar af sidenhalfsidenoch bomullsväfnader, som äro eller blifva till införsel i allmänhet tillålne, med en tull-lindring af 26 procent, då införseln skedde med Svenska fartyg directe från Ostindien; och bar Herr Werrnj C. F., i anledning häraf afgifvit ett yttrande. Af Juhan Petter Andersson från Elfsborgs Län, som anfört, att det under de sednare åren tilltagande bruket af halfylleväfnader till betydlig del utträngt bruket af bomullsväfnader till fruntimmerskläder, hvilket serdeles menligt inverkat på husväfnads slöjden inom Elfsborgs
Det är angeläget att icke genom misstydning af Författningarne bereda olikhet i skattebidragen; det är angeläget att tillse, det utgifterne isyn 9* - Den 33 Junii e. m. nerhet för ett krig blifva någorlunda jemnt fördelade, på det icke den Rotehållare, hvars karl lefver, må betungas högre, än den, sorn förlorat sin karl. Jag anhåller på dessa skäl om återremiss. Herr Hjerta, Gustaf: Jag kan ej förstå, huru frågan om Beklädnadsskyldigheten kan blifva inblandad i förevarande fråga om vacance-afgift. Jag linner Utskottens behandling af hela frågan ganska besynnerlig och oriktig, ehuru jag på andra motiver kommer till samma resultat med Utskotten, att nemligen ingen vacance-afgift bör äga rum. Den Kongl, propositionen omnämner, att afgiften borde gå till Krigsfonden. Men att tänka på bildandet af en sådan fond under fred, anser jag alldeles oriktigt, enär den icke finnes upptagen på någon af Hufvudtitlarne. Jag vet icke, hvarföre en permanent afgift skulle bestämmas att gå tili Krigsfonden, hvilken rätteligen blott kan bildas af subsidier och för tillfället beviljade skattebidrag, till utförandet af ett redan utbrutet krig. Jag finner dessutom hela den föreslagne vacance-afgiften under krig onaturlig, emedan det måste vara gifvet, att antingen fordrar kriget, att den afgångne karlen verkeligen ersättes, och då kan någon vacanceafgift ej komma i fråga, eller ock behöfves karlen icke, och då finner jag det obilligt, -att af Rotebållaren utkräfva någon afgift. Man skall väl icke handla med menniskor! Den 2a Junit e. tu. i33 Och på sådant sätt göra sig en inkomst på andras bekostnad. Någon vacance-afgift till Krigsfonden tror jag således aldrig bör komma i fråga. Jag anser för öfrigt 1812 års beslut om National-Beväringen ganska tydligt. Då man för försvaret åtog sig denna uppoffring, gjorde man på samma gång det förbehåll, att recrutering under krig ej fick ske på annat sätt, än att Beväringsmanskapet insattes i de afgångna Soldaternas ställe. Om
M. nu föreslagna grundlagsförändringen skulle man således i främsta rummet hafva utsigt till den fördel, hvilken jag anser vara den vigtigaste, att, i st. f. den nuvar. ambulatoriska tjenstgöringen i högsta domstolen, man kunde få arbetet fördeladt på 2 divisioner, af hvilka den ena uteslutande sysselsatte sig med de egentliga justitie-ärendena, och den andra med de s. k. besvärsmålen, d. v. s. icke allenast den mängd af mål ang:de ekonomiska författningars tillämpning, som 1111 i besvärsväg ingå till högsta domstolen och hindra den från att sysselsätta sig med de egentliga justitiemålen, utan äfven en mängd af de besvärsmål, som för närvar, öfver all höfva betunga Statsrådet, och hvilkas afgörande, lill följd af målens beskaffenhet, lämpligast öfverlännäs åt en särskild domstol. Vi skola nemi. icke tro, att meningen kan vara, det alla de besvärsmål, ronde befordringar eller rent administrativa förhållanden, som nu i stats-rådet afgöras, skulle komma att 152 Den 19 Januari f. m. öfvei flyttas på elen särskilda afdin af högsta domstolen. Men det gifves bland dessa mål en mängd andra, som helt enkelt angå tillämpningen af åtskilliga i administrativ väg utfärdade författningar och sålunda röra rättsförhållanden emellan enskilde inbördes eller emellan dessa och vissa korporationer; och det är i så beskaffade besvärsmål öfvertlyttning från Statsrådet till en särskild afd. i högsta domstolen, som jag för min del ser den andra stora fördelen af det nu ifrågavar. förslaget, ehuru denna fördel alldeles icke står i något så oskiljaktigt sammanhang med den förutnämnda, alt ju icke, i händelse meningarne skulle vara delade om nyttan af dessa måls öfverflyttning, förslaget i allt fall både kan och bör antagas för vinnande af det förstnämnda ändamålet. Man har såsom skäl emot den ifrågaställde öfverflyttningen af besvärsmålen yttrat, farhåga för lämpligheten af dessa måls behandling efter rent juridiska former och strängt juridiska grundsatser.
Du förstår, det är allvar! (Stänger dörren.) Ja. Men vänta inte på mig. Jag... det är en ange FRU BRUHN. stilla och lyssnar inåt mannens rum; kämpar med sin rörelse; tar upp sin näsduk och biter i den för att kväfva en gång liksom på försök.) fonddörren.) tårarne. Antager sin muntra och lifliga min, skrattar till Så där ja. En avant... till nöjena! (Går ut genom (Sorlet dör bort. Man hör spring i trapporna och Ja, jag förstår det är allvar. (Står ett ögonblick rullandet af ett par vagnar.) DIREKTÖR BRUHN grosshandlare Hollgren, som klifver ut först). (öppnar dörren för Du förstår... en tillfällig förlägenhet... GROSSHANDLARE HOLLGREN. fogande, ... ett par dar, det är ju ingenting. Fämtusen kronor hva? Kanske det inte räcker hä, hä, hä. DIREKTÖR BRUHN. Ja bevars, ja bevars! Mitt kreditiv står till ditt för Tack? (Efter någon tvekan.) Kan du lämna mer? 103 GROSSHANDLARE HOLLGREN. det riktigt gälde. (Plirar fryntligt med ögonen.) DIREKTÖR BRUHN. Kan? Hä, hä, hä! Man vet inte så noga... om Jag skulle bli dig mycket förbunden. GROSSHANDLARE HOLLGREN. Hur mycket behöfver du? Skulle tro att jag... DIREKTÖR BRUHN. något hastigt uppå. Men så blir som jag sade dig vinsten betydlig. Och så får man ju våga något. Ja du, summan är något stor, och så kom det mig GROSSHANDLARE HOLLGREN (allvarligare). Hm! (Efter en paus.) Naturligtvis. Och hur mycket? DIREKTÖR BRUHN merslöshet). I alt inemot en tretiotusen kronor. (med låtsad bekym GROSSHANDLARE HOLLGREN (studsar). Så mycket! DIREKTÖR BRUHN. jag sade dig ju att... Ja, alt hänger på att det måste vara kontant. Och
M:t funne med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att den sökta förändringen uti salpeter-hjelpens beräkning blefve åt räntegifvarne jemväl inom de tre Småländska länen beviljad och denna ränta således i dessa län, likasom i öfriga delar af riket iakttages, med penningar efter kronovärdi liqviderad, hvadan ock nådigst föreslogs, det Rikets Ständer måtte anvisa erforderligt anslag för att dermed godtgöra den minskning uti indelda löner och anslag till särskilda inrättningar och fonder, som genom en så beskaffad förändring uppkomme; men Rikets Ständer, till underdånigt svar härå, enär af handlingarne icke kunnat hemtas någon säker ledning för utrönande al det belopp, hvartill det sålunda äskade anslaget komme att uppgå, och då, för prölningen, i hvarje särskildt läll, huruvida ersättning borde ifrågakomma, i händelse den sökta nedsältuingen af salpeter-hjelpen skulle beviljas, erfordrades specificerade uppgifter rörande de personer och inrättningar, af hvilka anspråk i dylikt hänseende skulle kunna väckas, underdånigst lörffiält sig, i saknad af en sådan utredning, icke vara i tillfälle att bedöma, till hvilken utsträckning och under hvilka vilkor den ifrågaställa ersättningen borde ega rum, samt om densamma borde tillgodokomma endast nuvarande innehafvare af de indelningar, hvilka genom nedsättningen komme att minskas, eller utgå för all framtid, med afseende å hvilket allt Rikets Ständer funne sig då förhindrade alt det af E. K. M:t lör ändamålet äskade anslag bevilja; så har, efter det, uppå nådig befallning, vederbörande embels-verk låtit författa sådana uppgifter, som Rikets Ständer ansett för frågans pröfning erforderliga, samt detta ärende ånyo och i sammanhang med Bonde-Ståndets vid berörda riksmöte hos E. K. M. gjorda underdåniga framställning i ämnet förevarit till nådigt öfvervägande, E. K. M:t, uti en till Rikets nu församlade Ständer aflåten Nådig Proposition, täckts förklara, det E. K. M:t fortfarande ansåge den för räntegifvarne inom de tre
Regementena antagna grunder icke kunna i allo följas samt, med undanlag för Regements-chefen, Ofversle-löjtnanten och Majoren, hvilka redan förut af omförmälda odisponerade spanmåi uppbära en betydlig tillökning utöfver slaten och å hvilka förenämnde aflönings-grunder ansägos böra tillämpas, föreslagit de öfriga lönerna vid ifrågavarande Regemente lill omkring f af de löne-belopp, som vid de andra Garnisons-regementena ifråga k om mi t. Efter granskning af den utaf Eders Kongl. Maj:t föreslagna Aflönings-staten hafva, enär lefnadskostnaden i Skäne och isynnerhet i Malmö, der största delen af Regementet finnes förlagd, torde vara i det närmaste .jemförlig med den i hufvudsladen, samt officerarnes förflyttning mellan de olika garnisons-orterna otvifvelaktig! mäste ådraga dem ökade utgifter, Rikets Ständer ansett billigheten fordra, alt Subaltern-officerarne och deras vederlikar vid ifrågavarande Regemente få tillgodonjuta enahanda löne-lörmåner, som för motsvarande grader vid öfrige garnisons-regementen blifvit beviljade; hvadan för följande löntagare den nya aflöningen blifvit sålunda fastställd: för Förste Adjutant, 1,200 R:dr, Andre Adjutant, 1,000 R:dr, Regements-stallmäslare, 1,200 R:dr, Regements-audilör, 900 R:dr, Regeinen(s-skrifvare, 1,000 R:dr, Förste Löjtnant, 1,200 R:dr, Andre Löjtnant, 1,000 R:dr och Under-löjtnant 800 R:dr R:mt; äfvensom Rikets Ständer förhöjt Regemenls-läkarens aflöning från 1.200 R:dr till 2,000 R:dr, Förste Bataljons-Iäkarens frän 600 R.dr till 1,200 R:dr och Andre Bataljons-läkarnes frän 390
På grund af detta allt och då de kostnader, som kunna uppkomma för beredandet af vattentillgång för Canalen eller för jordersätfningar, skola, enär Bolaget i sådant afseende icke gjort någon framställning, följaktligen komma att af Bolaget sjelft bestridas, har Utskottet funnit sig böra, med frånträdande af sitt förra yttrande, tillstyrka Rikets Ständer, att, till ombyggnad af Strömsholms Canaloch Slussverk, efter den af Ofverste-Lieutenanten Edström uppgjorde plan, anslå en summa al 5o,ooo R:dr årligen under i5 år, mot nedanstående vilkor, samt att, för beredande af tillgång till denna utgift afsätta en summa af i,25o,ooo R:dr, alt af Riksgälds-Contoret förräntas, enligt de af Utskottet serskildt föieslagne grunder: i:o att Strömsholms Canals och Slussverks Bolag, mot erhållande af ett sådant årligt anslag, tillförbinder sig att, inom i5 år, räknadt från och med det år, då första anslaget af allmänna medel utgår, efter förenämnde byggnadsplan fullborda ombyggnaden af Strömsholms Canaloch Slussverk, samt under tiden så vidmagthålla gamla Canalverket, att farten derå kan verkställas, på det sålt OfversteLieutenanten Edström föreslagit, äfvensom att Bolaget, för befordrande af nämnde ändamål, åtager sig foga sådan anstalt, att antingen genom intagandet af nya delegare i Bolaget eller genom bildandet af ett nytt Bolag sammanskjutes det för detta företag, utöfver Statsanslaget och Canalens afkastning, erforderliga capital af minst 200,000 R:drB:co; 2:0 att Bolaget under byggnadstiden må få beräkna actie-utdelning till högst 5 procent å det sålunda insatte actie-capitalet, så vidt canal-inkomsten för hvarje år dertill 1 emnar tillgång, sedan af densamma först blifvit disponerad! hvad till ombyggnaden tagits i beräkning och som erfordras för upprätthållandet af farten på den gamla canalen; 0:0 att, efter arbetets fullbordan, bör af canal-inkomsterne afsåtlas 5 000 R:dr om året lill samlande af en fond för framtida större reparationer, intill dess denna fond med Dill, lill 11.
Skulle man åter förutsätta, att en Privatbanksbok öfver utoch inkassering af penningar äger lika litet vitsord, som en handlandes eller fabriksidkares bok, i hvad den kan innehålla af sådan beskaffenhet, då tyckes deraf annan följd ej kunna uppstå, än att bevisningsskyldig heten är ömsesidig för Banken och dem, som med densamma hafva affärer, så att Banken å sin sida är skyldig att med den räkningsägandes qvittencer eller andra fullgiltiga bevis styrka allt hvad han uttagit, men också denna senare är skyldig att på lika sätt styrka, hvad han i Banken insatt. Enligt detta begrepp om jemlik skyldighet å ömse sidor hade det således ej kunnat anses tillräckligt, att uti de till Privatbanken utgifna qvittencer på erhållna penningesummor dessa benämndes såsom uttagna af förut insatta medel, när insättaren dermed ville styrka, att sådana medel verkligen blifvit insatte; utan hade då insättaren varit skyldig, att med Bankens qvitto eller annan full bevisning styrka, när och till hvad belopp insättningarne skett; och i brist af sådan bevisning kunde qvitterandet af de uttagna medlen, såsom förut insatte, säkerligen icke betraktas såsom bevis på insättningens verklighet, utan kunde möjligen anses såsom följden af en irring hos qvittencernas utgifvare, om ej tillika hos Bankens bokförare. Men ej ens i detta sistnämnda fall, och än mindre i det förra, hade irringen kunnat betraktas annorlunda än efter den lag, som bjuder, att missräkning ej är betalning, utan bör rättas, ehvar den finnes. Afven med detta föreställningssätt kommer jag således till ingen annan slutföljd än att då krafvet blifvit af Privatbanken styrkt med skäl, hvilka billigtvis bordt gälla såsom half bevisning, Bankens motpart åtminstone icke åstadkommit bättre bevisning för sitt föregifvande om gjorda större insättningar, än dem räkningen innehöll. Vid sådant förhållande torde det väl kunna påstås, att svarandens genfordran icke ägde bättre rätt, än hufvudfordringen, och att efter svensk lag annan utgång af saken ej varit att vänta, än att den skulle slitas genom edgång af endera parten.
Om vid Riksdag, då Grundlags-frågor lagligen kunna afgöras, ytterligare uppskof föreslås, må det ej ega rum, ritan Konungens och båda Kamrarnes sammanstämmande beslut. §. Riksens Ständer ega gemensamt med Konungen magt § att stifta allmän Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lng och 5a Gonstitutions-Utskottets Förslag till nyR iksda gsOrdn in g. att sådan förut stiftad Lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen, utan Riksens Ständers samtycke, och icke Ständerna utan Konungens, någon njr Lag göra eller gammal afskaffa. Frågor härom må i Kamrarnes Plena kunna väckas och skola, sedan Lag-Utskottet deröfver, efter den ordning, 56 §. i allmänhet stadgar, blifvit hördt, af Riksens Ständer afgöras. Öfverenskomma Riksens Ständer om någon ny Lag eller om gammal Lags upphäfvande eller förändring, aflemna de förslag derom genom Talmännen till Konungen, som inhemte Stats-Rådels och Högsta Domstolens tankar deröfver, och, sedan Han Sitt beslut faLtat, kalle Riksens Ständer på Rikssalen att antingen emottaga Dess samtycke till deras åstundan eller afhöra Dess skäl att det vägra. Kan Konungen icke förr, än Riksens Ständer åtskiljas, fatta och meddela Sitt beslut, vare Han oförhindrad att, före nästföljande Riksdags öppnande, förslaget ordagrant bifalla och allmän Kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och Konungen underrätte då Riksens Ständer vid derus nästa sammankomst om de skäl, som hindrat förslagets antagande. Finner Konungen godt någon Lagfråga för Riksens Ständer framställa, aske Han Stats-Rådets och Högsta Domstolens yttranden deröfver, samt meddele Riksens Ständer Sin Proposition, tillika med berörde yttranden. Riksens Ständer infordre Lag-Utskottets utlåtande häröfver, beslute sedan och öfverlemne Konungen deras svar uppå Rikssalen, om de bifallit Konungens Proposition, och skrifteligen genom Talmännen, om de densamma afslagit.
Daler Silf, ”vermynt eller i Speciemynt beräknade Sextio”Tusende Riksdaler Banco; dock att i den händelsen SpelHandoch Klädes-penningarne ä”ro i Summan af SextioTusende Riksdaler Ban”co inbegripne och ej vidare utbetalas. De Hen”nes Kärlighet Prinsessan i ofyannämde måtto ”tillslagne förmåner nyttjar Hennes Kärlighet ”under all den tid Hon sig uti Enkestånd be”finrier, och så länge Hon utom Sveriges Rikes ”Regerande Konungs Ja och Samtycke sig icke ”utom Riket hegifver, eller under hvad förevändning som hälst vara kunde, anställer nå”gon resa till främmande Orter. Skulle annor, ”lunda ske, förhålles sorn i GiftermålsContraöet ”är öfverenskommit, att nemligen Hennes Kär-, ”lighet då mister alt det underhåll och dea StatsUts/iothts Betan/tanden605 ”Hofhållning, som henne anslagne blifvit. Till ”yttermera visso håfve WI detta med Egen ”hand undeiskrifvit och med Wårt Kongl. Sigill ”bekräfta låtit. Stockholms Slott den 5(4 April W»774* GUSTAF. (L. S.) C. A. Roscnadler.” ^Förskrifning på Enkesätet 8Cc. &c. för Hennes ”Kärlighet Prinsessan HEDVIG ELISAABETH CHARLOTTA. ”Med Höga Originalet likalydande, intygar: H. Battram ”Vidimeras ‘ Göran T). Wåhlberg.” ”Prot.
Sverige har uthärdat ett svårt krig, sorn förde det på branten af sitt fall; det har derefter under fredens lugn företagit allmänna arbeten af en vidsträckt och kostsam beskaffenhet: allt detta har icke kunnat aflöpa utan känning för Folket. Kostnaderne hafva måst betalas, och utvägen att utställa mynt-représentativer har kanske ännu mer, än en direct beskattning, ökat lidandet, och 1 allmänhet minskat välmågan hos de enskilde. Den skenbara tillökning i förmögenheten, som genom en ökad Credit rörelse, så väl af Banquen som af andra allmänna Fåne-Inrättningar, visade sig, försvann med desse sednares fall, mch det minskade välståndet framstod i all sin bedröfliga sanning. Under öfvergångeh från en sådan tidpunct kan svårligen någon fullkomlig ordning uti penningeväsendet återvinnas; men man bör hoppas att de lidna förlusterna snart matte kunna glömmas: att en bättre tid inträde r ©#h att BankoUtskottets Betiinkanden. 259 kloka, men icke brådskyndande, anstalter återföra trefnaden och välmågan* Efter framställandet af dessa allmänna åsigter, hafva Utskotten trott sig särskildt böra granska de medel, som kunna komma i fråga, att sätta Rikets Ständers Banque i stånd att åter med mynt inlösa sine Sedlar, Om misstroendet till BanquenS förmåga ätt fullgöra sine förbindelser icke för det närvarande Vöre så allmänt, att man i händelse af BanqUens öppnande till Silfverutvexling hade ätt befara en nog stark påkänning af den reella fonder!, skulle Utskotten sätta i fråga, om det ej Vore möjligt att genast företaga realisationen med Uti befintelige tillgångar; men då en sådan åtgärd, icke förberedd af någre anstalter, som återställt ctediten, skulle kunha medföra de största vådor för Banquens bestånd, hafva Utskotten för fast antagit, att åtminstone någon förstärkning af den reella fonden erfordras, innan en realisation kan företagas.