Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Där är Carl Lindelöf, som stack ihjäl Hans Jönsson i Borgå Där är Gustaf Stensson Tavast, som lät piska ihjäl sin landbonde på Kurjala Där är gubernatorn i Viborg Carl Mörner, som lät fastläsa sin länsman vid väggen så högt, att tårna med nöd nådde till golfvet ... Nu komma studenterne! Där är en, som bär på brickan en röd kjortel ...» Petrus! Petrus! ropade Hagar. Han hörde henne icke. Petrus Luth var fullt upptagen af det ärofulla förtroendet att bära i processionen magnifici rektors röda sammetskåpa, som betecknade rangen af en romersk kardinal. Efter kåpan gingo en adjunkt med akademins sigill, en notarie med dess matrikel och räntmästaren med två silfverspiror. Åskådarne fortforo att än beundra, än kritisera. Grefve Brahe, som ensam i sitt led följde efter silfverspirorna med en lifvakt af tolf bardisanbärare, sex på hvardera sidan, var populär bland folket. Skapar han sig inte så milder som kung David i psalmboken! utropade en bondhustru från Masku. Si, när fogden i våras tog vår andra ko, sedan han tagit den första för samma gäld, gick farsgubben till hans nåde, och, Gud signe honom, kon kom tillbaka, hon, men fogden fick sitta i Åbo torn. Nå, så taga vi honom till kung. Hvad göra vi med kvinnfolk? föreslog en munter sjöman, som redan hunnit tömma ett krus för mycket till dagens ära. Tycken I, att den här skulle duga att styra riket? Och för att illustrera sitt rebelliska tal, fattade han den bredvidstående Hagar om lifvet, ställande henne under åhörarnes skratt på brons ledstänger. Icke förr blef detta bemärkt, innan en invalid på träben neddrog med vänstra armen den förskräckta flickan från hennes upphöjda plats, medan han med högra handen och kryckan gaf talaren ett kraftigt rapp öfver skuldran. Hvem dristar att bruka lasteligt tal om kung Gustafs dotter? röt den uppbragte gamle krigaren. Det artade sig, midt under festens ståt, till tumult på bron.
Liden ännu icke vore inne att i allmänna lagen så benämna förseelsen; kunde, i likhet med hvad för stöld eger rum, straffet bestämmas tilt ett visst bötesbelopp efter det åverkades "Värde, såsom böter lill ti eller 2 gånger värdet för första resan åverkan, samt dubbelt för andra resan, utan att urbota bestraffning dermed förenades; af Riksdagsfullmägtrgen Lars Larsson från Elfsborgs Län, som ansett Betänkandet förtjena bifall, så framt deruti vore nog tydligt uttryckt, att Kongl. Förordningen den 18 December 1828, som stadgar, att de uti SkogsOrdningens 63 § omförmälda serskilda slag af åverkan på allmänning eller annans enskildt» egor, skola beläggas med lika böter, som 62 § utsätter för dylik åverkan på Kronans parker, gehäg och djurgårdar, bör fortfara att tillämpas, äfven sedan 62 § i SkogsOrdningen erhållit den förändrade lydelse, som Utskottet föreslagit; men då olika meningar härom kunde uppstå, borde fullkomlig tydlighet härutinnan beredas, desto heldre, som molionerne i ämnet förnämligast afselt åverkan på enskildes skogar; och hafva åtskillige andre ledamöter af Bonde-Ståndet instämt uti denna anmärkning; äfvensom Ola Jeppsson från Blekinge yttrat, att Utskottet boldt fästa mera uppmärksamhet vid den motion, sora åsyftat att förekomma olämpliga vitesförbud emot åverkan.
Deremot är mig icke obekant, att en sådan form för dochargebetänkandet, som den nu begagnade, eller af "anmälan”, har en viss häfd att åberopa, men den behöfver icke anlitas, der lag förefinnes, och för öfrigt, då Utskottet upptagit ett äldre bruk, måste det väcka förundran, att Utskottet likväl underlåtit att från samma källa hämta och tillegna sig hvad som varit mera värdt att efterfölja, och som derjemte öfverensstämmer med hvad som iakttages och blir en följd af all granskning, vid hvilken icke något förekommit att anmärka, och med tillämpning på förevarande ärende således, att hos Rikets Ständer anmäla Stats-rådets ledamöter för vinnandet af decharge. För öfrigt och hvad formen angår, åberopar jag den af Herr Tersmeden afgifna reservation, i hvilken jag instämmer. Beträffande sjelfva saken bekänner jag öppet, att jag icke kunnat finna de mål, som anmälas, från hvilken synpunkt de ock betraktas, innehållets eller behandlingens, vara i och för sig af den vigt och det intresse, eller hafva på ett sådant sätt blifvit afgjorda, att de, af någondera af nu uppgifna anledningar, förskyllt den tvetydiga uppmärksamhet, sorn blifvit dem egnad; fastmer synes det mig af en opartisk'granskare kunna både fordras och förväntas, att smärre möjliga misstag, eller förbiseenden, hvilka måste vara oundvikliga och än mer ursäktliga vid den mängd af ärenden och af den mångfald, som måste af Stats-rådets ledamöter handläggas, beredas och följas, icke särskildt framdragas och vigt på dem läggas, så att de bortskymma eller icke i den rätta dager framställa — troligen mot de granskandes egen afsigt och önskan — hvad som måste blifva total-intrycket. och omdömet, efter verkställd granskning, öfver sättet hvarpå Konungens Rådgifvare motsvarat och uppfyllt sitt ansvarsfulla och vigtiga kall.
Oaktadt denna fråga blifvit fullständigt utredd af Frih. De Geer och R. o. Ad. förmodligen efter en sådan utredning icke hyser tvekan att bifalla hvad K. M:t föreslagit och följaktligen afslå StatsUtsk:ts Betänk, i denna del, har jag dock begärt ordet, emedan det ligger vigt uppå att en gång för alla uttala sin åsigt, rörande den ifrågasatta löneförhöjningen. Den siste talaren har ånyo framkommit med ett skäl, som efter mitt omdöme icke håller streck. Han har nemi. sagt att löneförhöjningen vid sista Riksdag egentligen afsåg den dyra tiden. Vi böra dock komma ihåg att om den dyra tiden framkallade dessa lönetillökningar, så sattes de dock icke uteslutande hufvudsakligen med afs. på denna dyr-tid, utan derföre att penningen förlorat en del af sitt värde; d. v. s. att varor i allmänhet stigit i pris, hvilket må - Den 11 Februari e. m. ste medföra en förändring, såsom alltid blir förh:det då lönerna bestå i kontanta penningar. En sådan åsigt har också i dag på f. m. blifvit godkänd af R. o. Ad., då Ståndet bifallit första punkten af Stats-Utsk:ts Betänk. N:o 48, deri föreslaget blifvit att nedsättning efter någon viss procentberäkning, utan afs. å att lönerna vid sistförflutne Riksdag sattes med hänsigt till den dyra tiden, icke skulle vinna afseende. Denna fråga har sål. blifvit afgjord på ett, som mig synes, ganska riktigt och rättvist sätt. Den jemförelse, som Hr Stjernsvärd här gjort emellan Exped.. och Regeinents-Che fer, eger till viss grad sin riktighet, emedan personer, som hafva ungefär samma embetsställning, böra hafva lika lön. Exped.Chefen befinner sig dock i något högre ställning i afs. på rang, emedan han har general-adjutants, då deremot Regtts-Chefen endast har Ofverstes rang.
Efter döden lef-ver ban i förhärligadt minne som den frisinnade riktningens krönte heros. Som en röst ur grafven förnams det genom prof. Geffcken offentliggjorda utdraget ur den aflidnes dagbok. Att maktens innehafvare så häftigt spratt till vid ljudet af den rösten, kunde man hafva skäl att undra öfver, ty det utgifna dagboks-utdraget innehöll ingenting farligt eller uppviglande; det konstaterade endast, att under de händelsedigra åren 1870 — 71 dåvarande kronprinsen i sin föga inflytelserika ställning sökt efter bästa förmåga bidraga till fullbordandet af det verk, hvilket skall uteslutaode gälla som kejsar Wilhelms I: s och furst Bismarcks. Måhända tog man det som en slående protest mot de beskyll-niogar för » riksfiendtlighet », hvilka reptilpressen riktat mot » Friedrich der Britte ». Den juridiska förföljelsen mot Geffcken och husvisitationen hos baron v. Roggenbach tjente endast till att visa mothuggets träffsäkerhet och snarare stärkte än försvagade uttrycket deraf. Så kom Mackenzies försvarsskrift med sitt ur Shakespeare hemtade motto: » Märk nu, hur simpla sanningen skall slå er till marken ». Att denna bok först förbjöds i Tysklaud och kort derefter återigen frigafs, förefaller niistan som en ryckning af det slags nervositet, som plägar vara en följd af ondt samvete. Den engelska verldspolitiken har emellertid öfver hela jordklotet bevakat sina intressen och utfört sina planer, till utseendet utan någon synnerlig beröring med de militära fastlandsmakternas bismarckska system. Det är endast med det ryska verldsväldet som det engelska flerstädes har förvecklingar ocli det sådana, att en våldsam sammanstötning i en närmare eller aflägsnare framtid nog är att befara. På Balkanhalfön är det England, som outtröttligt sträfvar att hålla status quo upprätt; det gifver sultanen goda » råd » och motarbetar det ryska inflytandet i Bulgarien. Som Mindre Asiens beskyddare får det hålla vakt mot de ryska anläggningar, som äfven på detta håll ibland antydas.
Deremot följer det af sig sjellt, att fattigvårdsstyrelsen alltid bör riktigt iakttaga författningens föreskrifter och ej lemna större understöd, än nödvändigheten fordrar, och då bör icke heller hjonets anställande till arbete äga runi, utan styrelsen bör endast bereda hjonet tillfälle till arbete, om lägenhet dertill finnes. Har deremot hjonet tillfälle att sjelf skaffa sig arbete genom fritt användande af sin arbetskraft, bör aldrig något besvär i den vägen tillkomma fattigvårdsstyrelsen, utan fattighjonet bör sjelft söka att använda den grad af arbetsförmåga, som det äger, då fattigvårdsstyrelsen äger att lemna så mycket understöd som behöfves, för alt fylla den lucka i förmågan, som genom styrelsens förut bestämda mätning, — om jag så får kalla det — blifvit tillvägabragt. Det är en gifven sak, och erfarenheten i alla länder har visat, att det fria arbetet alltid är tjenligare än tvångsarbete. Det finnes ej något exempel att arbetsinrättningar kunnat bära sig utan tillskott, vida utöfver hvad man kunnat ana, och det har alltid slutat dermed, att de förfallit ifrån arbetshus till correct.inrättningar på .Statens bekostnad. Jag anser detta vara ganska vigtigt, och jag frågar — hvad blir väl meningen med det sista tillägget, då man sammanför del med de föregide orden? Här står dä: ”eller åt hjonet öfverlemna att fritt använda sin arbetsförmåga, då understödet i förhållande dertill minskas;” således i förhållande till friheten att använda arbetsförmågan. Hvad vill det säga? Har icke styrelsen skyldighet att vid bestämmandet af det understöd, som kan honom lemnäs, taga i beräkning hela hans arbetskraft, sådan den är, större eller mindre. Hr Gripenstedt: Den siste värde talarens deduction har på intet vis öfvertygat mig om någon oriktighet uti det förevar, momentet.
Börjes gjorda hemställan lär ej kunna anses annorlunda, än såsom ett försök att upprifva Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut; hälst Ståndet genom sitt enhälliga bifall till den framställda propositionen att den väckta frågan tillika med de dervid gjorda anmärkningar, skulle till Riddarhus-Utskottet förvisas, i och med detsamma nogsamt uttryckt sin öfvertygelse, att målet borde på sådant sätt behandlas. Friherre Boije'. Jag känner för väl de tvenne Ledamöter, hvilka sist talat, för att tilRidd. o. dd. Prat. I. 13. j3. 194 Den 27 Januarii. låta mig den tanta, som skulle de vilja, hvar-* ken öfverraska eller förtrycka någon annan Ledamots mening. Ofverraskad vöre jag likväl, om den erinran skulle gälla sorn Friherre Åkerhjelm nu gjort emot min invändning, nemligen att den vore för sent gjord. Jag var ännu icke Ledamot, när motionen först upplästes. Lika med alla de, som vid andra anteckningen erhöllo deras polletter, har jag i dag lör första gången hört motionen, och har talat så snart jag uppropades. Men förtryckt vöre min rätt att få proposition, om jag förlorat den derföre, att en oriktig proposition mellankommit. Jag kunde ej förr bevara min rätt, än jag gjorde, då jag, så snart jag lörmärkte propositionens origtighet, genast uppstod på min Bänk, och anmälte min protest. Friherre Åkerhjelm: Det är endast i af. seende på den af Friherre Boije föreslagna proposition, som jag nu ytterligare får den äran upplysa, att vid nästlidne Riksdag enahanda fråga här blef väckt och utan svårighet remitterad till Riddar husUtskottet. Friherre Sparre: Jag förenar mig med Friherre Boije deruti, att förevarande ämne delar sig uti tvenne frågor, den första, huruvida motionen är af natur, att här kunna upptagas och handläggas, den andra, huruledes motionen, i fall den kan upptagas, bör af oss behandlas. Lika med Friherre Boije anser jag den förra frågan böra först afgöras, innan den sednare kan till pröfning förekomma.
Nådig pröfning upptagas-; så har Ryding numera, uti ingifven skrift, i underdånighet anhållit, att den, från och med åc 1810 till och med 1817, innestående Manlalsskrifnings-provision, med ert summa af 70 R:dr a5 sk. 6 r:st. måtte varda till honom utbetald; hvilken underd. ansökning, jemte dervid fogade handlingar E. K. M., genom Remiss af den 16 sisth April till Riksens St. Stats-Utskotts åtgärd i Nåder öfverlemnat. Under öfverläggningar i detta ämne, hafva Riksens Ständer inhemtat, att, vid anordnandet af den provision, som för Mantals-skrifningen, till viss procent af den inflytande uppbörden bestås, 10 procent innehållas för möjligen skeende afkortningar å denna uppbörd: att, sedan afkortningarne blifvit till beloppet utredde, den innehållne provisionen godtgöres Mantals-skrifvaren, i den mån han dertill kan vara berättigad, 556 Underdåniga Skrifvelser. efter behörig uträkning och requisition,' som bör afgifvas, inora den i Kongl, Kungörelsen den 9 December 1812 stadgade prtescriptions-tid för anmälandet af fordringar hos Stats-Werket, nemi. den 1 Julii året efter det, då fordringen blifvit bestämd: att uppbörden för ett Skatte-år skall vara verkställd och resterne redovisade det påföljande året i Augusti månad, samt räkenskapen afslutad och till E. K.
Ständer, vid 1809 1810 årens Biksdag, uppå tillstyrkan afOecooorrtie Utskottet, hos Kongl. Maja i underdånighet hemställt, att Kongl. Majit, i anseende till de särskildta omständigheter, som i afseende på Pikets Provinsers olika Unea! och derifrån härflytande skiljaktighet i skogshushållningen kunde vara att iakttaga, i Nåder tacktes anbefalla samteliga dess Befallningshafvande, att genom Deputerade häröfver infordra Innevånames i Dänen yttrande; hvarefter en Comité borde förordnas, hvilken det skulle åligga at/ alla dessa Utlåtanden granska, samt föreslå de ändringar och förbättringar, som vid nuvarande Författningar, rörande Allmänna Skogshushållningen, kunde vara att iakttaga; till hvilken underdåniga hemställan Kongl. Majit i Nåder täckts lemna bifall, och derefter, genom Nådigt Bref af den 14 Maj 1810, ålaggt Dess och Rikets Kammaroch Bergsg Coll eg i er samt Förvaltningen af Sjöärende! tia; att ofvanberörde upplysningar och utlåtanden infordra; men hvaröfver hvarken nämnde Kongl. Collegier elier Kongl. Förvaltningen ännu med svar inkommit; så har Utskottet nu ansett sig i detta afseende - Den 3 Juni. 57 ende, ej kunna Vidtaga någon annan åtgärd, än att vördsamt tillstyrka, det Riksens Högloft. Staneler hos Kongl. Maja framställde den underdåniga önskan, att KonglMaja på det ofvannämnda tillärnade Comité kunde komma i verksamhet, i Nåder täcktes vidtaga de påskyndande anstalter, som enligt Kongl.
– Jag kan inte förmå mig att tro, att det skulle vara några blotta “fantasier“, som tusentals de noblaste och mest begåfvade kvinnor rundt om i Europa nu göra till hela sitt lifs sträfvande och mål. Förresten – hon sänkte rösten och såg ned – du har aldrig känt den tunga och orena atmosfär en utsväfvande man alltid har omkring sig. Alice hade ofta hört, att farbror v. Saxe skulle ha varit en stor Don Juan, och misstänkte starkt att detta mer än allt annat hade haft inflytande på Annas utveckling. Men hon låtsade naturligtvis, som hon inte förstod antydningen. – Du har också adopterat Emilies språk, tror jag, sade hon lätt. Du uttrycker dig så högtidligt och öfverdrifvet! Der var i tonen något ofrivilligt högdraget, som påminde om den förnämt konventionela Alice från konfirmationstiden. När de – som det brukades på Vårnäs – alla tillsamman gingo ut en tur efter kvällsvarden, befans det ständigt, hur sällskapet än var grupperadt från början, att Alice och Georg voro ett stycke bakefter de öfriga. På Evas retsamma frågor, hvad nu detta var för en besynnerlig tillfällighet, förklarade Alice öfverlägset, att hon icke orkade gå så fort som de andra, och dessutom tyckte både hon och herr Lexow det vara mera “stämning“ i att gå sakta om aftonen. Eva svarade naturligtvis, att det voro de allesammans med om; och ett par kvällar gjorde hon dem troget sällskap, i det hon hela tiden höll systern under armen. “Det var så festligt att se, anförtrodde hon sedan Anna, hur innerligt retad herr Lexow var. Han molteg nästan hela vägen och gick bara och slog blommor af med käppen. Men jag var ju förfärligt oskyldig och låtsade om ingenting, förstås“. Anna afbröt henne kallt med att detta var något, som icke intresserade henne. Det gjorde hon alltid, då det blef fråga om Alice och Georg. Men en eftermiddag, då Alice, fastän hon lofvat att komma ned i trädgården till flickorna, helt enkelt försvann, utan att någon visste hvar hon hade gått, då kände Anna, att hon måste tala med Eva. De hade båda två länge suttit och väntat med sitt arbete i syrenlusthuset.
Jemte det jag för min del instämmer i det slut, hvartill Stats-Utsk:t kommit, och anhåller, att R. o. Ad. äfven ville gilla detsamma, kan jag icke annat än Dea 14 April f. m. 205 med några ord bemöta de anmärkningar, Frih. Bildt framställt mot Utskrts hemställan. Det måste på det högsta förundra mig, att Hr Frilun kunnat jemföra kronofogdarne i länen med den föreslagna exsekutionskommissarien, ty, om jag icke alltför mycket misstager mig, har Hr Frihm varit Landshöfding, innan han blef Ofver-Ståthållare och borde således mycket bättre än jag veta, att kronofogdarnes skyldigheter är långt vigtigare än de, som skulle åligga exsekutionskommissarien; dessutom hafva kronofogdarne mycket mindre löner än den, som är föreslagen för en exsekutionskommissarie i Stockholm, och hafva icke något tjenstebiträde. Såväl i sitt sednaste anförande som äfven vid föregående tillfällen, då frågor, som rört Stockholms kommun, förevarit, har Frih. Bildt velat antyda, att Stals-Utsk:t ansett Stockholms stad såsom för sig främmande. Jag behöfver icke mera än fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de stora anslag, som såväl vid denna som vid föregående riksdagar tillllutit Stockholms kommun, för att R. o. Ad. skall finna, att en sådan beskyllning är fullkomligt obefogad. Deremot tyckes Hr Frihm anse Statsverket såsom Stockholms kommuns kassa. Jag skulle tro, att Ofverslåthållare-Embetet har fullt skäl att vara belåtet med de slut, hvartill Stats-Utsk:t i allmänhet kommit, ty alla de anslag, som af K. M. äskats för dess behof och af R. St:r ansetts billiga, hafva blifvit beviljade. Utsk:t har alldeles icke betviflat nyttan och behofret af en exsekutionskommissarie i Stockholm, utan frågan gällde endast, huruvida hans aflöning borde bestridas af Staten eller kommunen.
Stats - Beredningen, som i underdånighet anser sin åtgärd härvid inskränkt till pröfning af de föreslagne Löne-beloppens lämplighet och till granskningen af de gjorde beräkningarne öfver tillgångar och behof, jemte de uppgifne erforderligheternes företräde i vigt sins emellan, derest de icke alla, för närvarande, skulle kunna uppfyllas, har således icke vidare än till denna del af Commitéens underdåniga | förslag, som med Stats-Verket står i sammanhang, uti underdånigt Utlåtande ingått. Ofver de 2 Enligt Tableaun öfver Planen N:o s bäfver deremot berörde brist, i likhet med hvad Corn* mitén utfört, 5190 T;r 4 k;pr Spannemål; Dock, sorn Commitén ibland förut existerande tillgångar för denna Plan låtit ingå 225 Tunnor 16 k:pr Spannemål samt 52 R:dr 40 sk. Contant, som Eunds Trivial-Schola af Allmänna Medel bör, lika med hvad Commitén om öfrige Städers till indragning föreslagne Scholors nu ägande anslag af Allmänna Medel, i underdånighet framstält, ankomma på Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, innan den tillgång, sorn genom én sådan indragning, skulle Uppkomma, får, såsom säker påräknas; så lärer bristen i förslaget Bi han? till Riks-St, Prat, 94^ StatsUtskottets betänk andert. Nio 2 böla tills vidare anses sl mycket större och ef.er förvandling af Lunds 8 'nolås Lenninge-anslag til 7 * T:r Spannemki okas med 231 T:r Spannernål, samt således uppgå till 5431 T r 4 k:pr Spannemal. Dessa Tablcauer upp ysa för öfrigt, att skiljaktigheten emellan Planerna N:o 1 och 2 i afseende på det ringare behofvet till fyll nde af bristen i den sednare, an i den förra, uppkommer .genom följande omständigheter. Planen N:o 2 skulle för Gymnasium erfordra 1882 T:r 31 K:pr Spännemål, mindre ari Planen N:o 1, i anseende dertill: Att Inrättningen af det föreslagne
I 3to Att Auctionerne höra genom Allmänna Kungörelser öfver hela Riket lillkännagifvas, och Auctionsställena blifva KammarCollegium, LandsContoret och den närmast Skogen belägna Gästgifvaregård eller annat lika tjenligt ställe. /po Att Bruksägare höra pu de närmast intill Bruken belägne Skogar äga Optionsrätt till högsta anbudet på så manga Tunnland Skog, som till Brukens drift blifvit profvade nödvändiga. 5:0 Att för Bruksägare, som nödgas tillhandla sig större partier af Skogarne, betalningen af SkattelöseSkillingen, får på en tid af flera år utsättas, hvilken af Konungen, efter förutgången pröfning för hvarje särskildt fall bestämmes, dock icke utöfver i5 år. 6:0 Att andra enskilte inom en kortare tid, af högst 10 år, böra erlägga SkattelöseSkillingen för hvad de inropa. Alla böra för Köpeskillingarna med den derå löpande räntan ställa fullgod och laglig säkerhet, samt vid inropet betala minst yg, 7:0 Att Kronans Öfrige Allmänningar och Parker helt och hållet fridlysas. 8:0 Att anstalt malte fogas alt de ännu oafrnätte och ej på Charta lagde KronoSkogar, må så fort som möjligt är, blifva det. Äfvensom att de, hvilka ej blifvit afvittrade, enligt r8o5 års Skogs - / 468 Den 15 Jpril. min öfvertygelse, denna åtgärd, säkrare än alla Finauce-operationer, att lifva industrien, öka productionen och just derigenom förhättra Myntvärdet. Detta vore väl ännu blott en början, men den är ljus, kraftfull, lofvande den säkraste framgång. Alla tiders erfarenhet ger den gla - Ordning, ofördröjligen frånskiljas enskiltas ägor, och förses med lagliga Rör och Rågångar. 9:0
Jag kan icke biträda den åsigt atl presterskapet skulle åläggas en sådan polisupsigt som förslaget bjuder; och jag befarar af ett sådant updrag osämja och missföihållanden vida öfvervägande de olägenheter, som det nuvar:de Convenlikel-plakatet må hafva medfört. Då jag således ogillar sjelfva grundtanken för förslaget, anser jag ej mödan värdi att fästa mig vid detaljerne, ehuru bristfälliga äfven dessa synas mig.” Gr. Sparre, som i dag nödgas vara frånvarande, saknar således och efier denna upläsning icke åhörare, af sitt omdöme i frågan; men fastän han ansett detaljerne kunna förbigås, så hindrar det icke att ju R. o. Ad. litel närmare torde behaga fästa sig vid eli par af de serskilda bestämmelserna i Utsk:s förslag. Religionens väsende, dess heliga sanningar, det lif som af dess rätta ande näres, böra vara oss alltför dyrbara, för alt ju den samvetsgrannaste, den varsammaste omsorg bör råda vid pröfning af ett förslag, som kan bereda vådor för en sanni religiös själadaning hns folkel; en rigtning, hvarvid presten ej blott bör utöfva upsigt, men äfven gifva en god ledning. Huruvida förslaget ger garanti för detta slags samband, torde vi böra tillse. Här säges t. ex. i 2:dra §: ”Komma med husvärdens tillstånd till sudan andaktsöfning flere än det egentliga husfolket, och är prest ej närvarande, vare andaktsledare och husvärd framför andra ansvarige, att en kristlig ordning dervid iakttuges, alt sammankomsten ej sker under offentlig gudstjenst, ej heller förlänges utöfver kl. iO på aftonen, att predikan ej hålles samt att villfarande lära ej sprides. Öfver tillvaron af så utvidgade andaktsöfningar håfve Pastor och Kyrkorådet upsigtP Då predikan ej får hållas vid dessa sammankomster, tyckes man ej haft skäl atl kalla berörde andaktsöfningar utvidgade. Hurudana de för öfrigt tänkas vara eller blifva, torde väl icke heller vara så lätt att inse.