Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gulddragareoch Snörmakarearbeten. Granatäpplen; se Frugter och Bär, ej specificerade. Gryn af Spanmål; se Spanmål. Guitarrer; se Instrumenter, Musikaliska. Guld, Spinn-, se Tråd. Guldtyg; hänföras under Väfnader, Siden-. äkta Forsing lill Tull-taxa. 497 Qvantitet för T u libe räkInförsels-tull. ningen. H i k sm; nt. Gulddragare-ar beten af Guld eller Silfver: Hulr öre. äkta eller lialfäkta 1 ort — 16 oäkta 1 ort — 8 Gummi, alla slag, ej specificeradt 1 skalp. — 1 Gutta ■percha, oarbetad eller i skifvor utvalsad Fri. arbeten deraf, ej specificerade, och sorn ej äro hänförliga lill Redskap och Machinerier eller delar deraf 1 skölp. — 50 Hagel* 1 skölp. — 3 Hahn Fri. Halsduksvalkar 1 skölp. 11 — Hampa, ohäcklad och häcklad Fri. Handskur, alla slag I skölp. 3 — Handskskinn, tillskurna till handskar 1 skölp. 1 50 Harts 1 skölp. — 1 Hattar: af strä 1 slvcke 1 50 af siden eller annan väfnad samt i allmänhet monterade fruntimmershattar l slvcke 4 — af ull, här eller silke l slvcke 2 — af läder, fiskben, papper, spän eller rötter m. m 1 stycke — 40 Hattflätor, af halm eller strå, samt öfriga halmarbelen, ej spe1 skölp. 1 50 cificerade Hatt/oder och Kullar af siden eller annan väfnad, i förening 1 skölp. 50 med annat, material 1 Hatt/armar och Haltslommar, med eller ulan styfning, lullbehandlas lika med del ämne, arbetad!, hvartill de närmast kunna hänföras Hot/ung 1 skölp. — 4 Horn: oarbeladl eller raspadt Fritt. arbetad!:
Till anläggande af dag-orter eller s. k. stollar för malmfältens undersökande och nya fyndigheters upptäckande eller för ernående af en lättare bergoch vattenutfordring, vare alltid gruf-egare eller grufve-bolag, som hos Bergmästaren sig dertill anmäla, närmast berättigade, då de äro delegare i grufvor inom det malmfält, hvarigenom dag-orten skall framdrifvas; och rnå jordegare eller annan enskild gruf-egare i samma fält icke kunna hindra verkställigheten af stollarbete, som med vederbörligt tillstånd är påbörjadt. §. 53. Den, som inom eller utom grufvefält antingen nytt stoll-arbete företager, efter att dertill, på gjord anmälan, hafva erhållit Bergmästare-embetets tillåtelse, eller ock sådant förut påbegynt arbete fullföljer, skall dervid åtnjuta följande förmåner, nemligen: Expedilivns-Utskottets Förslag till underd. Hela uppfinnareoch halfva jordegare-rätten till de förut icke under arbete varande malmer och mineralier, som han med dag-orten yppar, jemte rätt till utmål derför inom omutadt fält; hvaremot återstående halfva jordegare-andelen tillkommer grundegaren. 2:o. Lika rätt tillgodonjute ock den, som stoll-arbetet drifver inom annans utmål, då förut obekant eller obegagnad fyndighet anträffas, dock endast så länge och intilldess att utmåls-egaren med ort-arbete möter. 3:o. Påträffar den, som stollen drifver, sådan malmeller mineral-fyndighet, hvarå förut gruf-arbete är anlagdt, ege då rätt att erhålla £:del af det, som derstädes vinnes, dock endast intilldess alt gruf-egaren med sitt arbete honom till mötes kommer.
Den spirituelle grefven, som till mor haft en af » Kellgrens tre gracer » (Augusta von Fersen), gjorde som sin ofvannämnde bror, » den siste gustavianen », och äktade en utländsk dam; grefvinnan Gustaf Löwenhielm var född de Baguet, dotter af en fältmarskalk i Louis XVIILs armé. Hans dotter, hertiginnan Fitz-James, som nu ingått i sitt 70:de år, är född i Paris, men h a r i faderns sällskap besökt släktens hemland. Hon h a r ärft sin fars spirituella kynne och litterära intressen samt publicerar ofta uppsatser äf olika innehåll i franska revyer, senast en charmant skrifven skildring af lifvet och förhållandena i Paris strax före, under och efter februarirevolutionen. Genom de äktenskap, som hennes och hertigens barn ingått inom Frankrikes högsta familjer, ha de band ytterligare stärkts, som sedan tvänne sekel knyter den ursprungligen engelska familjen vid den franska aristokratin. Som bekant torde vara och namnet Fitz-James anger, nedstammar familjen från den siste stuartske konungen James II genom dennes son med den ryktbare Marlboroughs syster James FitzJames, längre fram en af Louis XIV:s berömdaste marskalkar, » marskalken af Berwick ». Titeln hertig af Berwick (B. är namnet på en plats i Skotland) hade den kunglige fadern året före sitt förjagande förlänat åt sin då 17-årige son, som dessutom under landsflykten i Frankrike blef » hertig de Fitz-James ». Från dennes äldre son nedstämma hertigarne af Berwick, 28 IDUNS JULNUMMER och Adel ». Den på sin tid h ä r hemma i Stockholm allbekante grefve Krister Horn, som nyligen slutade sin skiftande bana, äktade 1869 i Paris en dotter af en nyadlad bankir, baron de Haber. Såsom man kanske torde erinra sig, omkom grefvinnan Horn vid den hemska basarbranden våren 1897. Hennes och grefvens enda dotter, grefvinnan Ebba Horn, är gift med en fransk baron de Linsingen.
Kunna och böra de undanrödjas? Om allt detta sväfvar man i nästan fullkomlig okunnighet. Men klar insigt deruti finner jag ganska nödig, om den lag, man för dessa förhållanden är i begrepp att stifta, skall upfylla sitt ändamål. Vill' man än, utan annan påföljd än den, af bekännelsen härflytande, som redan är i grundlagarne stadgad, tillåta affall från vårt till hvarje annat i Riket befintligt, erkändt och ordnadt kyrko-samfund; så synes mig dock ej riktigt, att göra samma medgifvande åt dem, hvilka öfvergå från vår Evangeliska lära, till sekter eller måhända fullkomligt oordnade religiösa partier; utan att en pröfning af deras läror och religionsskick bör föregå deras erkännande. En sådan pröfning anbelalles de Kristna uti Guds Ord, då der varnas för »falske lärare, som skola införa förderfliga partier», »bedragare, som sig med inmänga» o. s. v. Dertill manar ock försigtigheten, helst vi ej i vårt land sakna erfarenhet af sådana bedragare, hvilka kring sig samlat stora hopar af anhängare, hvilkas lära varit mot samhällsordningen stridande. —. LagUtsk. har för hvarje affall från vår statsreligion föreslagit landsförvisningens bibehållande. Ehuru i allmänhet medgifvande dess rättmätighet, anser jag dess tillämpning uti ifrågav:de fall endast undantagsvis böra äga rum; äfvensom att nugot egentligt straff ej bör för sådant affall åläggas, utan blott olikhet i rättigheter och 331 Den 1 November f. m. förmåner, allt efter de dissentierandes till samhällsin rättningen i det liela olika förhållande, stadgas. Endast på detta sätt kan, hvad jag' anser såsom det andra oeftergifliga vilkoret vid den lagstiftning, som nu är i fråga, full rättvisa göras både mot vår egen Kyrkas och mot andra kyrkosamfunds medlemmar.
Ständer öfverlemnas, med tillkännagifvande uti nådig skrifvelse, det Kongl. Majit vill i nåder bifalla Rikets Ständers underdåniga förslag om båtsmansbeklädnadens öfvertagande al kronan, i fall rustoch rotehållare framgent erlägga fyra femtedelar af kostnaden för de af nuvarande persedlar, från hvilkas utgifvande in natura rotarne frikallas, samt Rikets Ständer å 5:te hufvudtiteln anvisa för ändamålet ett årligt förslagsanslag af 28,000 r:dr b:ko. 5:0 l anledning af Rikets Ständers, uti underdånig skrifvelse den 11 Januari 1845, gjorda underdåniga anhållan om undersökning, i hvad nion lotsarnes vilkor, der så behöfdes, må kunna förbättras, samt att resultatet af detta vigtiga utredande malte inför rikets nästsammanlrädande Ständer framläggas, hade Kongl. Maj:l, efter föregången så beskaffad pröfning, under den 3 Februari innevarande år, i nåder förklarat, det Kongl., Majit fann någon förhöjning för närvarande icke böra bestämmas uti gällande lols-taxor, men alt Kongl. Majit, vid pröfning af 5:te hufvudtitelns statsbehof, ville taga i öfvervägande, om och till hvad belopp serskildt anslag må hos Rikets Ständer begäras för åstadkommande af ifrågavarande, af så väl Konung sorn Rikets Ständer, nödiga ansedda lönförbättring. Departementschefen anmälde nu, det, till följd af detta Kongl. Majlts nådiga beslut, en utredning blifvit upprättad öfver det belopp, som erfordras för att kunna tillförsäkra förrbemälda personal en årlig inkomst af minst 200 ridr för hvarje lots-ålderman, 150 ridr för hvarje mäster-lols och 100 ridr för hvarje sekund-lots, utöfver hvad de genom fiske kunna bereda sig till bidrag för eget och de sinas underhåll.
Betiiiékanden, N:o 196 Antom den jg Oct. i823> Utlåtande, i anledning af gjorde aninärk• ningar vid Utskottets Betänkande N:o 154, i frågan 0111 yrkad rättighet till utvidgande af stångjernsoch ämnessmidet i Riket. anleaning af Herr Lagmannen Noraei gjorda Motion har Utskottet aflåtit dess ofvannämnde Betänkande, och på anförde skäl afstyrkt bifall till Motionen, hvarefter och sedan detta Betänkande blifvit af Välloil. Borgareoch Hederv. BondeStåndet återremitteradt, Utskottet nu af de gjorda anmärkningarna funnit anledning, att under åberopande af det förut anförde ytterligare tillägga: Jernhandteringens tvänne delar, tackjernsblåsningen och stångjernssmidet hafva olika grunder för deras idkares tillverkningsrättighet, oaktadt all den likhet, som Motionairen derutinnan vill finna. Uti bergslagerne, belägna midt uti Riket, och merendels concentrerade inom visse icke vidlyftiga district, måste tackjernet tillverkas, för att, såsom rudiiuateria för stångjerns - Eesv. och Ekon. IJtsk. Betänkande». 1589 smidet, sedermera spridas till landets alla öfriga orter. Det angelägna bergsbruket har alltid ansetts förtjent af al! möjlig uppmuntran och utom den vinst, som luinda vara förenad dermed, hugnades äfven bergsmännen likasom deras jord rned särskildta privilegier, emot skyldighet att flitigt idka blåsning, hvaröfver vederbörande bergs-ämbetsmän skulle hafva tillsyn. Denne handtering, i stället för att lida något tvång af en inskränkt tiliverkningsrättighet, har således tvärt om blifvit såsom ett åliggande fästad vid bergsmanshemrnanens besittning.
I följd deraf försämrades kronpinsen betydligt, och prof. Bergmann uppskrämde honom ytterligare genom sitt antagandeatt patienten fått kräfta i längorna. Oron för sonen inverkade förstörande på den ålderdomsbräcklige, genom följderna af en .förkylning lidande kejsaren, hvilken med knapp nöd kunde afhål-las från att sjelf resa öfver till San Remo. Bådas lif hängde på skör tråd, ooh mau afvaktade med spänd väntan, hvilkendera först skulle gå hädan. Politiken hvilade under tiden, medan man bidade nya uppslag. Kronprinsen Fredrik Wilhelms eventuela tronbestigning hade länge i Tyskland motsetts af det ena partiet med bitter oro, af det andra med högtspända förhoppningar, ty man väntade å bida sidor, att den skulle medföra en omhvälfning i hela regeringssystemet. Det var icgen hemlighet, att kronprinsen var de liberala idéerna tillgifven, att han satte civilisationen öfver utilitarismen ooh mer sympatiserade med det parlamentariska England än med det absolutistiska Ryssland. Med dessa grundsatser kunde kejsar Wilhelms och furst Bismarcks regeringssystem svårligen förlika sig. Då det stora » tyskfrisinnade » partiet kommit till stånd genom det gamla framstegspartiets förening med närsltfgtade meningsgrupper, hade kronprinsen i skrifvelse till ledarne uttalat sin varma lyckönskan. Man väntade, att han skulle omgifva sig med liberala rådgifvare, bland hvilka särskildt framhölls hans mångårige vän, den forne badensiske ministern v. Roggenbach; Bismarck skulle inskränkas till utrikespolitiken, men ej längre nom en allsmäktig major domus (» Hausmeier ») leda äfven den inre styrelsen. Lika högt som det liberala partiet jublade på förhand, lika starkt ängslades man i militarismens ooh byråkratiens regeringskretsar. Nu verkade dock den betänkliga vändningen af kronprinsens halssjukdom nedstämmande på de liberale, men var naturligtvis snarare egnad att minska än att öka oron på motsatta sidan. Ja, man sökte på denna sida göra sig förvissad derom, att kronprinsen under inga förhållanden skulle komma att tillträda regeringen.
Ett trefvande i niorkret duger ej, om man skall .kunna verkligen uppn8, det som i hvarje fall bor vara milet, dit inan slml.1 str&amp;fva, ett m a, .till hvilket rna.11 blott genonl ihardigt, tdlmodigt arbete kan hinna: att gora sig sjalf sonb 7~jalpar-e ofverJlodig. G&amp;or skola vara som kryclzor, hvjlka man s&amp;tter under dens armw som brutit ett ben, ej for att han sedan alltjiimt skall gB ined kryckor, ntan blott for att hAlla honom txppe tills skadan iir helad. Det Br svBrt for .patienten att lagga bort dem, men lakaren inlste forst&amp;, nar sddant kan die, och dB obevelrligen tillse att det sker. Ett sAdant den sanna bamhai: tighetens verk kan hvarlmn af den legala fattigvh-den eller nAgon forelling som siidan utforss, dartill erfordras det per-sodiga k~irlel ' saF6etet. Men den enskilde Iycktis dock i allnx %nhet ej heller, shvida han star isolerad. XRnga krafter m4ste samverka, framfornllt fii de gtminstone ej motverka hvera~dre. Darfor iir ett rfidgorande med andra, som kiinna till den nodst~llde och mBhiinda fornt sokt hjiilpa, oundg&amp;ngligen nodviindigt. BIan &amp;]: ofta nlycliet benagen att tro, att ingen kHnner den, hvilkens bekyrnlner man gjort till sina, men on narmare granskning sknl! sii godt son1 alltid visa, att sB ej iir forhillandet. Inom den behbfvandes egen lrrets f i b e s nog alltid niigon, som sdkt hjiilpa, och hvilkens rfid och npplysniiigsr man .i friiinsta rummet biir iuhemta.
Bancostyrelsen bör sättas i tillfälle att företaga stora och kraftfulla operationer; och långt ifrån, att jag uti det af Hr Lefren framställda förslag kan finna någon våda, anser jag det för Banken medföra stora fördelar, och hembär de välda reservanterna min aktning för dessa deras åsigter. För mig visar det sig nemi. klart, att då man kan vinna ändamålet af Bankens förstärkning, utan att behöfva i dess hvalf innesluta stora räntelösa capitaler, bör man icke underlåta att rikta Bankens operationer åt ett sådant, båll. Om äfven någon fluctuation i värdet å de uppköpta fondpapperen skulle äga rum, kunde denna säkerligen aldrig blifva så stor, att den icke kunde beläckas af räntevinsten. Jag skulle således icke ett ögonblick tveka att lemna min röst åt de framställda förslagen och till vida mera utsträckning deraf, än Hrr Lefre'n och Helsingius tillstyrkt. Hvad nu beträffar 28 punkten, att de 240,000 r:dr, som skulle efterhand årligen ingå af Bancodiscontens förlagsfond, ej böra vara på ett uteslutande sätt reserverade för silfverupphandling, utan att det må vara alldeles öfverlemnadt åt Bancostyrelsens klokhet och omtanka att begagna dem, vare sig såsom fond för creditiv eller annars, i mån af sig erbjudande tillfällen, till förstärkande af silfverfond och rörelsecapital, så tager jag mig friheten vördsamt fästa Ulskrs uppmärksamhet å de förhållanden, jag anser vara med creditiven förenade.
Stat till uppmuntran åt e. o. tjenstemän i ByggnadsKontoret upptagna anslag från '150 Ridr till 600 Rdr. Till uppmuntran åt e. o. tjenstemän i Styrelsens Kansli är i nu gällande Stat uppfördt ett belopp af 900 Ridr, men som 600 Ridr deraf utgå för bestridande af göromål, hvartill eljest en tredje kanslist hos Styrelsen erfordrades, är återstående beloppet för det med anslaget afsedda ändamål väl lågt och helt och hållet otillräckligt, för det fall att en eller annan af kansliets tjenstemän utan uppoffring af någon del af löneinkomst skulle kunna komma i åtnjutande af den, i Instruktionen för Styrelsen, tjenstemännen medgifna semester; i anledning hvaraf Styrelsen ansett sig böra underdånigst föreslå att detta anslag förhöjes till 1,200 Ridr. Som icke flere än 2:ne ordinarie vaktmästare, hvilka båda sakna boställsrum, äro hos Styrelsen anställde, måste biträde af extra vaktbetjening mera än vanligt anlitas. I sådant afseende är i nu gällande Stat ett anslag af 300 Ridr till uppmuntran åt dylik betjening uppfördt, men, då Styrelsen funnit detta belopp icke vara för ända - Bil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. '19 målet tillräckligt, utan derföre måst af expensmedlen serskildt lemna godtgörelse för eldning och städning af Styrelsens embetslokal, som utgöres af 13 rom, har Styrelsen, till undvikande af expensmedlens användande i detta hänseende, underdånigst föreslagit förhöjning i anslaget till uppmuntran åt extra vaktbetjeningen från 300 R:dr till 600 R:dr, hvarigenom i allt fall kostnaden för Styrelsens vaktbetjening icke uppgår till högre belopp, än som motsvarar 3 vaktmästarelöner.» b) Straffoch Arbetsfängelserna.
Den nytta i oeconomiskt afsEende, som möj-. ligen genom sådane lagar kunde åstadkommas,- öfverväges således af det skadliga inflytande , som. misstroende till lagarnes rättvisa, ökade öfverträdelser deraf, samt förvillade begrepp om förbrytelser och straff måste otvifvelaktigt medföra på nationens sedlighet och laglydnad. Om derföre lagbud, mer eller mindre oförenliga med de grunder den allmänna rättskänslan godkänner, icke kunna eller böra undvikas, hvarom det icke egentligen tillhörer Högste Domstolen att ingå i närmare undersökning, så måste åtminstone yttersta uppmärksamhet vid straffens bestämmande användas, så att deras stränghet ej må öka anledningar till ovilja emot sjelfva lagen. Då endast en oeconomisk förlust anses blifva Staten tillskyndad, bör straffet medföra en lika beskaffad olägenhet för lagbrytaren, och sa val urbota straff, sorn förlust af medborgerliga rättigheter, afskaffas, samt kroppsstraff följakteligen endast ega rum, då tillgång till böter saknas, och dessa efter allmän lag förvandlas. Försnillning af Tull lärer åter kunna anses såsom en förbrytelse emot Statens medlemmars allmänna skyldighet, att till upprätthållande deraf bidraga , för hvilken förbrytelse grund Proposition om Lurendrl o. Tullförsnillning. 773 till bestraffning närmare kan från rättsbegrepp ledas. Då nemligen tull-inkomsterne utgöra en betydlig tillgång för allmänna Statsbidragen, ifrån hvilka icke någon är berättigad att sig undanhålla, är en försnillning deraf likasom af all annan Stats-inkomst otvifvelaktigt brottslig; men äfven i detta fall kan den nu gällande lagstiftningen anses hafva öfverskrida gränsen af det förhållande, som emellan hrott och straff samt emellan straffbestämmelser för lika beskaffade brott bör ega rum. Följden häraf har varit och skall alltid blifva, i detta fall likasom i fråga om Ltirendrejerier, att då genom en hög Tullafgift, vinningslystnaden eger samma retelse, som af verkliga förbud, deni begge fallen utfinner medel att göra Lagen overksam. Högste
Många läsarinnor af » Idare ». 4 ^ spricka sönder, hvilket vanligen inträffar efter två till tre timmars förlopp. Derefter afdelas degen i stycken om ett å två skålpund, hvilka formas i 1 till tum tjocka, runda eller aflånga bullar, hvilka nagass med en brödpigg på öfre sidan tillräckligt för att hindra skorpan att springa af vid gräddningen, och derefter gräddas under l / till 2 timmar i het, mycket het bakugnsvärme. Sedan brödet stått inne i ugnen ungefär en timme, bestrykes det med en våt borste, på det att ytan skall få ett mindre sprucket utseende. A f största vigt är, att bakugnen är väl uppeldad, och att jäsningen försiggår i tillräcklig värme. 1 2 Ett riktigt beredt grahamsbröd måste vara fint, poröst, tätt, men ej degigt och af en aromatisk, söt lukt och smak. Då brödets godhet i hög grad beror på det använda hvetets beskaffenhet, bör man alltid bruka prima vara, och om hvetet tvättas före målningen, blir brödet hvitare och sötare. Skorpan blir alltid mycket hård, men den, som har klena tänder, kan lägga kakan i en ren, fuktig linneduk under några timmar före måltiden. Vidare är grahamsbrödet mera hårdtuggadt än annat bröd, men denna olägenhet är på det hela taget en fördel, ty ju långsammare man äter och ju bättre man tuggar maten, dess bättre smältes den. Brödet smakar äfven sötare och mera aromatiskt samt mättar och närer mera, ju bättre det tuggas. Det påstås, att grahamsbrödet om det är riktigt beredt, skall vara icke blott sundare och mera, närande än något annat bröd, utan derjemte äfven billigare och mera välsmakande. Men dess förmåga att i de flesta fall på ganska kort tid bringa en försvagad matsmältning i ordning är dock beroende af, att brödet omsorgsfullt beredes på ofvan angifna sätt. Det mjuka grahamsbrödet — det fins äfven grahamsknäckebröd och grahamsskorpor — håller sig sommartiden blott 4 till 5 dygn, men vintertiden deremot i flera veckor.
7 Mom. reserverade sig Stallmästaren Törne i fråga om den i Momen O , tet lemnade Förklaring, hvarmed Inspector, Fogde och Rättare vid Randt-egendorrtär förstås, och yttrade i anledning häraf, att han trodde då Egendom , den må till Hemmanet vara större eller mindre, kan ombestyras af en dräng, det då bör vara ägarens rättighet , att honom i dylik'egenskap uppgifva och afgift derföre erlägga, utah afseende på fegendomens storlek; äfvensom. Riksdagsmannen Rongberg begärde att få till Protocollet antecknadt, det hans öfvertygelse vore att Torpare, som innehafva sådana lägenhe ter j. Den 2 Juli. 337 ter, dem de sjelfve uppodlat och derföre under vissa frihets-är utan något arbete eller penninge-arrrende till ägaren bruka, böra från all Bevillning efter 2 Art. vara befriade. Ut supra Ex Protocollo Matths Weibull. Utdrag af Vrotocollethållet i Riksens’ Höglofliga Ständers BevillningsUtskott , vid Urtima Riksdagen i Stockhohn den ai Juni 1315. S. D. Vid s Art. 4 §. 1 Mom. trodde Herr Öfverste Drufva, att de underrättelser Herr Kammereraren Bäck förliden gårdag meddeladt, lillräckeligt upplyst Utskottet om de förmoner Krut-Bruksägarne af sitt tillverkning kunna draga, och då Herr Öfversten däraf inhämtat, att inkomsten för dem icke är af den betydenhet, att de framför andre Bruksägare böra beskattas, så ock med afseende på deras ingångne Contract med. Kongl. Maj:t och Kronan, kunde Herr Öfversten icke finna, att de till högre Bevillning för hvarje Centner Krut kunna taxeras än sex skilling. Herr Justitia-Cancelleren Klinteberg yttrade:
Efter en korrt ytterligare öfwerläggning,och sedan Friherre klannerbeim yrkat, at om detta tillägg skulle antagas, ätminstone order Urtima Riksdag skulle nyttjas, samt Friherre beckerström, jacob, at samma verka torinalig pä alla ställen i Förordningen Der detta ämne förekommer, skulle anwändas, Gjorde Herr Grefwen och Landtmarskalken proposition, at wid alla tilfällen lFörordningen, der Bewillningens waragtighet omtalas, mätte införas: hwilken Bewillning warar til och med 1815, sa framt ej Riksens Ständer til Urtima Riksdag dessförinnan sammankomma. Bifölls. Wid frägan om Bewillning för Rustljenstmarker, anförde Grefwe L^IIenborZ, joban l-len NINA, til ?rotocoIIer följande: Dä Wid 2.dra /^rr 6. pnncten Utffotcet afflär Ridderssapets och Adelns anmärkning/rörande Rnfttjenstmarkers benämning af 156o Den zi Mars. af grundstatt, nemligen, för ar ej underkasta dem anledning ar ytterligare til högre beskattning kunna hänföras, får jag derwid anföra, ar om, i förening med min öfwertygelfe, derföre borde särffildt Bewillning utgå, ffulle jag äfwen sa litet genom en sadan mk» igue wilja undanhålla min förbindelse och andre ffattstyldiges morfwarande ratt, som i annat fall jag ffulle rrv mig genom en sadan benämning blifwa tryggad i rilgodonjurande af min rätt, emot dem för hwilka rättwijan i fåken allena icke fick blifwa gällande. Det är nu icke fräga at undankomma ifrån Bewillningen för Rustljenstmarkcn. Ridderffapet och Adeln har sig den ätagir.