Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Kurt bara inte varit så envis med salongen och så alldeles bestämd i att inte använda någon enfärgad damast till öfverklädsel. Fru Säfve hade röstat på ljusblått, men det visste han särskildt var en färg, som Wanda inte kunde med. Han hade i stället förskrifvit ett mycket präktigt gobelintyg från Paris, som ingen människa kunde tro var dubbelt så dyrt som det dyraste siden. De matta färgerna på det stiliserade mönstret, ett fruktoch blomstermönster, gjorde sig inte alls, tyckte fru Eleonore, dessutom blef rummet mörkt däraf. Det hade Kurt velat, att tapetseraren skulle afhjälpa genom att arrangera de mörka plyschgardinerna litet mer isärdragna, men det var ju omöjligt, i år brukades nästan alldeles fördragna gardiner. Som emellertid den sista soffan och de sista stolarne kommit först för en half timme sedan, hade fru Säfve fått ordna det därinne så symetriskt som möjligt — som hennes egen salong kunde det naturligtvis inte bli, men det var heller inte meningen. Husjungfrun dukade i salen. Det formligen sved i Eleonores hjärta att rubba duktyget i linneskåpet, och hon gick genast tillbaka ditin för att ytterligare räta på servietthögen. Måtte bara fru Kurt vara ordentlig! Hon var så ung! Nåja, inte yngre än Eleonore varit, när hon gifte sig, och inte heller nu var hon gammal, nyss fyllda trettitre år, så det berodde alls inte på åldern. Hon lät tända alla ljusen i kronorna och taklampan i sängkammaren. Så! Nu kunde de komma när som helst. Fru Säfve väntade de nygiftas visit. Iklädd en bordeauxfärgad, broderad ylleklädning, som tog sig förträffligt ut mot det blonda håret och den vackra hyn, satt hon med arbetskorgen framför sig och broderiet i knäet. Hon hade tänkt sig mottagandet som så: Betjänten skulle naturligtvis anmäla de nygifta, hon skulle resa sig upp och taga emot dem i dörröppningen med de ljusblå sidendraperierna som fond — det fanns ingenting, som klädde henne som ljusblått, det gick så syperbt både mot håret och den röda klädningen. Och så skulle hon vara charmant beskyddande. Hon hade öfvervägt hvarje ord. Men betjänten kom icke in och anmälde. I stället hörde hon en klingande flickröst säga tämligen högt:
R:dr, enligt ofvanberörda förslag, alt å ordinarie stat under 4:de Hufvudtiteln uppföras, än ock ett extra anslag för en gång af 18,000 Ridr till stallbyggnad på stället, dels äfven medgifva, att, intilldess ridskolan kunde komma i fidi verksamhet, af årsanslagen finge användas det belopp, som erfordras till anskaffande af sadlar och 32 Expeditions-UtskoHets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 133. betseltyg, till bostads anordnande ål stallmästaren, samt till nödiga möbler åt eleverna m. m. lör skolans komplettering. Rikets Ständer hafva tagit denna E. K. Maj:ls förnyade nådiga framställning i öfvervägande; Och, ehuru det förr eller sednare torde blifva nödigt att tillvägabringa en lämplig anstalt, der kavalleriets befäl kan erhålla undervisning i ridkonsten samt tillfälle till nödig utbildning i hästdressyr beredas dem, som egna sig åt Stallmästarebefattningar vid kavalleri-regementena, har det dock visat sig, all meningarna om det lämpligaste sättet alt åstadkomma en dylik anstalt äro särdeles skiljaktiga; och då uppenbart är, att endast vid Strömsholm en ridskola kan inrättas och underhållas för det af E. K. Majit äskade anslagsbelopp, hvilket med skolans ordnande på annat ställe, utan tvifvel skulle blifva otillräckligt, hafva Rikets Ständer ansett, att med ridskolans inrättande bör anstå, intilldess åsigterna om lämpligaste stället för densamma blifvit sammanjemkade och en tillförlitlig beräkning af de framtida underhållskostnaderna kunnat ega rum, helst ytterligare anledning för uppskof med denna fråga äfven nu förefinnes i de ökade anspråk på Statsverket, som under riksdagen framkommit; Och hafva Rikets Ständer alltså funnit sig förhindrade att till E. K. Majits omförmälda nådiga Proposition lemna bifall. 24:o. Öfriga till Fjerde Hufvudtiteln hörande ordinarie anslag, än de, uti hvilka, på sätt det föregående innehåller, någon förändring nu blifvit af Rikets Ständer beslutad, hafva, enligt hvad hosfogade tabell Litt.
Jag finner alltförväl, att, vid granskning af anslaget till Silfveruppköp, tillfälle torde beredas till den af mig å - Den 8 Juni i f, ml 371 syftade minskning i Bevillningen, men da fråga redan uppstått om nedsättning i de af Ut-2 skotten tillstyrkte nya anslag, hvilket jemväl torde kunna med minsta olägenhet verkställas, så hemställer jag, om det ej vöre lämpligast, att aldraförst afgöra, huruvida Bankens inkomster böra till det af mig föreslagne belopp nedsättas, eller icke. Hvad som ej kan till Silfveruppköp användas, torde, enligt hvad flere ledamöter synas önska, böra till OdliogsLånefondens förstärkning användas. För öfrigt, om Ridderskapet och Adeln ej vill minska på någon annan titel, än den om SilfyerJ uppköp, bar jag ej emot, att den afmigväckd te fråga må, intill dess nämnde titel förekommer, uppskjutas. Men om Ridderskapet och Adeln skulle finna tillfälle, att vid någon annan titel bifalla den af mig begärde minskning, förbehåller jag mig endast, att vid hvarje titel få förnya min derom gjord» anhållan. Grefve von Lantingshausen, Albrect: Om Herr Cederschjöld icke utan allt förbehåll afstår från sin motion, så utber jsg mig att få framställa en annan, den nemligen: att det af Utskotten till OdlingsLånefonden tillstyrkte anslag, mitte, såsom alltför högt tilltagit, nedsättas; derå jag torde få anhålla om Eders Excellences proposition.' Skulle åter Herr Cederschjöld fullkomligt afstå, afstår äfven jag från min berörde motion. Hans Excellence Herr Grefven och Landi) Marjkalken förnyade sin förut gjorde hemstäl - 372 Den S Junii /, m. Ian, om icke Herr Cederschjöld ville medgifva,' att med pröfningen af dess motion finge tills vidare anstå. Herr Påhlman:
Denna mångslöjd är ganska menlig för fabriksidkaren; tillsyn och den practiska färdigheten kunna icke räcka till dessa olika grenar, hvilka dessutom alla i proportion draga en mängd faux frais, som blifva så mycket större, ju mindre det tillverkningsquantum är, på hvilket de fördelas. Vid én större anläggning kan fabriksidkaren nöja sig med en mindre behållning, och ändock i det hela hafva Den i5 December f. ra. större vinst genom den större tillverkningen. I ett capitalfattigt land mäste fabriksanläggningarna drifvas genom bolag. Bomullsspinnerierna äro icke skyddade genom något förbud; de bära sig dock derföre, att de äro inrättade i en större scala. I Sverige har man en passion att blifva hvad man kallar sin egen herre, och detta föranleder uppkom sten af en mängd små fabriksanläggningar, hvilka gifvet skulle gå under utomlands. Att fabriker i en så liten scala kunna bära sig bevisar, att conjuncturerna för näringsidkaren icke äro så ofördelaktiga, som man ofta velat förespegla, så mycket mera sorn 4 å 5 stolar i Sverige ofta torde få bära en lefnadskostnad, som i andra länder knappt bäres af 5oä6o; ty t. o. m. den störste fabrikanten utomlands måste lefva med den noggrannaste hushållning och beräkning, om han skall slå sig ut, och ofta sker det ändock endast på de stackars fabriksarbetarnes bekostnad. I Sverige fattas äfven tålamod; man vill göra en för hastig vinst, och detta karakterslyte förslappar den ihärdighet, som fordras, så vida man i industriel väg vili förkofra sig. Man anför slutligen, att vårt land genom ett skyddstullssystems antagande skall blifva öfversvämmadt med utländska varor. Englands concurrens befaras isynnerhet derföre, att Engelsmännen icke mera behöfva skydd för sin egen industri; de skulle således endast arbeta på att neddrifva skyddsvärnen för andra länders näringsflit, för att derigenom öppna sig nya marknadsoch afsättningsorter för en Ständigt stigande productionsmassa. Jag deremot kan icke rätt fatta någon beräkning i att ruinera sig sjelf för att ruinera andra. Äfven den rikaste nation går snart under på en sådan speculation.
Gudstjenst med deri såsom minst beräknade personal af garnisonsförsamlingarne, hade Komitén icke inom Kronans härvarande byggnader kunnat finna någon annan loka! med denna rymlighet, än Carl Johans kyrka å Skeppsholmen. För att vinna upplysning, huruvida denna kyrka lemnade plats för garnisonen att deltaga i församlingens Gudstjenst, hade hos Stationsbefälhafvaren begärts uppgift pä antalet derstädes befintliga bänkrum; i anledning hvaraf Komitén fått sig meddeladt, att församlingen under hela året utgjorde omkring 1,000 personer; att hvarje Gudstjenst bivistas af i medeltal 318 personer och ä större högtidsdagar af vid pass 638 personer; att der funnes, på fasta och lösa bänkar, plats för 694 personer; samt att, genom flerdubbla bankraders uppställande utefter kyrkans cirkelgång, möjligtvis ytterligare kunde beredas 300 platser. — Det visade sig således, att Carl Johans kyrka skulle kunna lemna utrymme för omkring 330 personer af garnisonen att bivista Gudstjensten, men att i sådant fall den nu fria 134 Bil. N:o 3 a. till Kongl, Maj:ts Nåd. Prop. Nio 1, om Statsverket 1865. cirkelgången måste upptagas af bänkar i flera rader, hvilket otvifvelaktigt skulle föranleda ett för församlingen särdeles besvärande intrång, utan att ändå garnisonens behof blefve tilifredsställdt. Att åter begagna denna kyrka till särskild Gudstjenst pä helgedagseftermiddagar, uteslutande för garnisonen, syntes Komitén mindre lämpligt; ty om än intet afseende göres å tjenstgöringsreglementets föreskrift, att »Gudstjenst skall, då trupp är samlad, förrättas hvarje helgedagsförmiddag, dervid alla böra vara närvarande», så mötte under vintermånaderna den stora olägenhet, att ljus eller lampor behöfde tändas, i synnerhet då nattvardsgång egde rum; hvartill komme att förenämnda cirkelgång, äfven i detta fall, blefve med bänkar upptagen. Olämpligt syntes ock att å helgedagar lemna manskapet ledighet på förmiddagen under tiden för den allmänna Gudstjensten, men på eftermiddagen åter samla det till kyrkoparad.
Skulle således både herremän och bönder finna sig illa belåtna och PresteSt. deraf förfäras, så npkommer ett allmänt missnöje i landet. Hvad blir följden vid en kommande Riksdag? Troligen att 3 Stånd slå sig tillsammans för att ändra hvad vid denna Riksdag blifvit gjordt. Sådant vill jag, såvidt på mig beror, förekomma, och derföre underställa Ståndet de rättelser i författningen, hvilka jag anser nödige för alt undvika en återgång. Det kan icke ske, om man antager Hr Hjärnes förslag att i klump godkänna Betänk. Hvad som på Börs-sammanträdet eller i serskilda samqväm yttrats, anser jag oss icke kunna eller böra taga till efterrättelse. Enl. hvad mig är sagdt, fanns på Börsen ingen medlem af BondeSt. Talarne der lära förnämligast utgjorts af Serskildta Utsk:s ledamöter. Att de skulle förorda sitt eget förslag, var naturligt. Hvad der yttrats kan följaktligen icke blifva någon regel för oss. Då Frih. Åkerhjelm emedlertid här, med åberopande af 54 -§ Riksd.Ordn. yrkat Betänka föredragning punktvis, kan sådant icke vägras. Jag anser således öfverflödigt och endast ledande till tidsförlust alt fortsätta tvisten om föredragningssätlet, utan önskar att de ledamöter, som redan anmält sig; mätte afstå derifrån, så alt vi måtte få komma till det egentliga föremålet. Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.: Jag skall följa den siste talarens upmaning alt afstå från ordet i fråga om föredragningssältet, men då Hr Hjärne åberopat mig såsom närvande vid en sammankomst i går, anser jag mig skyldig att yttra några ord. Det förhåller sig verkligen så, som Hr Hjärne yttrat, att mot slutet af sammankomsten, ehuru den då var temligen glest besökt fattades det beslut, att man skulle försöka alt få Betänk, antaget i klump, utan att det sönderplockades genom discussioner öfver de serskildta punkterna; men det tillhör icke en ledamot af Serskildta Ulsk. att påyrka eli sådant behandlingssätt och aldraminst nu, sedan åtskil ige talare bestridt en sådan frågans behandling.
R:dr riksmynt för undervisning i ritning och gymnastik lemnäs, och att, sedan skolmateriel och vedbrand blifvit anskaffad, det som återstår af den inflytande skolafgiften användes till premier och föremål liggande inom den allmänna flickskolans område. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 1 November 1862. P. Fi. Thyselius. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor P. E. Thyselius: Om utarbetande af en Ecklesiastik Bost uUs-or dräng. Uti våra dagar, då lefnadskostnaden är uti ett jemnt stigande, synes prestgården på landet ofta vara ett väsendtligt vilkor för innekafvarens ekonomiska oberoende, enär utan särdeles kostnad lian derigenom^ kommer i åtnjutande af flera förmåner, hvilka han eljest skulle nödgas undvara. Åt boställsjordens förbättringegnas ock en större omsorg; hågen för odlingar är mera väckt och genom biträde af Statens Agronomer — och sällan har väl något statsanslag burit rikare afkastning än detta — hafva äfven de ecklesiastika boställen, likasom landet för öfrigt, stigit i ökadt värde och afkastning, om än mycket dervid ännu återstår att önska, Ser man åter på den lagstiftning, som gäller för de särskilda boställen, så innehåller Militie-Boställs-ordningen af den 23 Januari 1836, hvilken man nu redan funnit böra omarbetas, flera utförliga och tidsenliga bestämmelser, under det att ett utarbetad t förslag till Civil Bostätts-ordning och till Skog s-ordning beror på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning; men för de ecklesiastika boställens bebyggande och häfd har ingen särskild Ordning varit föreslagen eller påtänkt, ehuru den allmänna lagens stadganden äro föråldrade, ej fullt tillämpliga och understundom just framkalla det man ville förekomma.
Sedan Riksens Ständer, i afseende på grunderne för Stora Sjötullens erläggande och uppbörden deraf, förordnat att all Tull af inkommande varor skall erläggas med vissa procent af det värde, samma varor ega om bord i Svensk hamn, och utgående varor deremot förtullas, efter deras i Svensk Stapelstad egande försäljningspris; i följd hvaraf den hittills gällande föreskrift, om en del Tullurngälders liqviderande uti Hamburger Banco, kommer att upphöra; så har , i anledning af väckte frågor, hos Riksens Ständer Underdåniga Skrifvelserl y lörekomrnit, dels att alla Bevillningsmedel, hvaribland afven Tull-uppbörden inbegråpes , böra ingå till ett och samma förvaltande Verk , dels ock att befattningen med inköp af vexlar för Statens räkning varit åt Riksens Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret uppdragen och af dem kunnat utan svårighet fullgöras, på en tid, då Riket fanns behäftadt med en betydlig utländsk skuld och vexelbehofven följaktligen voro vida större, än nu. Riksens Ständer hafva alltså funnit för godt besluta, det alla inflytande Tullmedel hädanefter böra aflemnas till Riksgälds-Contoiret, som eger att hålla Statsverket tillhanda den under sådan Titel i Riks-Staten upptagne summa; hvarjemte Riksens Ständer ansett lämpligt, att uppdraga åt deras Fullrnägtige uti Riksgälds-Contoiret, att upphandla och uppå skeende behörig requisition för Stats-Verkets räkning utbetala det bland Sjö-Tullsmedlen beräknade belopp x utländska myntsorter, hvilket för påkommande behof varder anvisadt. Hos E. K. M. få Riksens Ständer härigenom i underdånighet anmäla detta beslutJ och Riksens Ständer framhärda etc. § Underdåniga Skrifvelser» N:o 303. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 17 Nov. l &Z J*.
Hvad beträffar den af Hedrar Revisorer yrkade förändring med anslagen till Flottans nybyggnad och underhåll, så att dessa, i stället för det sedan 1850 års riksdag skiljda anslaget till "nybyggnad och underhåll", hädanefter åter måtte sammanslås, tyckes detta hafva skäl för sig, emedan Eders Kongl. Majit derigenom bättre blifver i tillfälle att fördela medlen till de arbeten, hvartill de lämpligast och i främsta rummet böra användas. Carlskrona, Befälhafvande Amiralens Kansli, den 6 December 1860. S. 31. v. KRUSENSTIERNA. G. Trägårdh. Vidimeras ex officio: G. Trägårdh. Befålliafvarens för Kongl. Flottans station i Stockholm underdåniga utlåtande i anledning af en utaf Rikets Ständers Revisorer år 1862 gjord framställning. Underdånigt Utlåtande.
Icke mindre märkligt vore det, om en majoritet för denna nya uppfattning kunde bildas hos R. o. Ad:n, der, under behandlingen af representationsfrågan, så många talare yttrade farhåga för det demokratiska elementets starkare framträdande, på grund af den nya riksdagsordningen, och detta elements böjelse att kringskära konungamakten. Slutligen måste jag äfven såsom märkligt beteckna, om inom detta hus förefinnes en majoritet, som vid föredragningen af ett Betänk, från Bevilln.-Utsk:t gör ett försök till annan tolkning af grundlagen än den Konst.-Utsk:t — den högsta myndighet hos K. St:r i fråga om grundlagens tolkning — vid samma riksdag biträdt. Jag tror icke att detta kan inträffa och förenar mig med deni, som yrka afslag å förevarande punkt. Ropen på propos. förnyades. Frih. Hermelin, Carl: Mot den tillvitelse, som blifvit gjord emot anhängarne af skyddspartiet, att de skulle åsyfta ett angrepp på Konungens rättigheter, ber jag att få nedlägga en liflig protest. Jag är en varm anhängare af nämnde parti, men jag är fullkomligt nöjd med de råmärken 1809 års män uppställt mellan Konung och R. St:r. Men, — för att fullfölja bilden, — stängslet fordrar någon reparation, det lutar på ett ställe, ett stöd behöfves, och detta finnes i Bev.-Utsk:ts slutmening. Låt oss icke tveka alt bifalla densamma. Två Stånd äro redan derom ense; R. o. Ad:n skall icke i sista ögonblicket af sin till varo förneka sig sjelf. Konungen kan icke med missnöje anse en sådan åtgärd, derom hafva vi en borgen i det sköna val språk han åt sig utkorat den dag, då han satte Sveriges krona på sitt hulvud: »Land skall med lag byggas». Man har enskildt förebrått mig, att hatets gift skulle drypa från mina läppar. Jag hatar ingen; men om jag i mitt sinne bär sorg och smärta, så är det en yttring af kärleken till den »jord, som mig fostrat har oell lädrens aska gömmer.» Frih. Liljencrantz, Johan:
D e t är gemensamt för de flesta unga, kanske mest för den som ärligast och ifvigast söker. Kärleken till konsten hade J u l i a Beck haft ända sedan barndomen, och den hade ytterligare styrkts i de första ungdomsåren, men hon hade kanske icke full tillförsikt till sig själf. Hennes kritiska förmåga gjorde henne otillfredsställd med allt hvad hon målade, och likväl ryggade hon aldrig tillbaka för nya försök. Man såg detta afspegla sig i hennes arbeten från den tiden, och den som följt hennes sträfvande med någon u p p m ä r k s a m h e t glömmer det icke. Men så hade hon de akademiska studierna bakom sig, och hon for till P a r i s. D ä r kastade hon sig med brinnande ifver in på ar1 tet och målade i två år under sådana lärare s j m B o n n a t och G e r ö m e. A r 1880 visade hon första gången något arbete på utställningen, det årets » salong », och u p p m ä r k s a m m a d e s för sitt själf porträtt, som af franska konstbedömare förklarades vara en » god d e b u t ». Utställningen 1880 var synnerligen rik på äfven kvinnliga deltagare. E j mindre än 1,081 fruntimmer funnos redan då representerade där, och att göra sig b e m ä r k t bland en sädan mängd är mycket svårt för en ung konstidkarc utan kändt n a m n och utan beskyddare. Efter a t t någon tid ha uppehållit sig i hemmet, återvände hon till P a r i s och deltog med två p o r t r ä t t i 1883 års » salong ». Samma år erhöll hon belöning i Versailles för en där utställd tafla. Hon tycktes emellertid ha, gripen af den nyare konstriktningen, börjat finna B o n n a t och Geröme, som fortfarande voro hennes lärare, alltför mörka och tunga i färgen och hon såg sig om efter annan undervisning, genom hvilken hon kunde finna handledning i en ljusare och gladare framställning. Denna fann hon också hos Alfred Stevens, som då ansågs för en af de finaste kolorister.
Utan att vidlyftigare ingå i ämnet, torde man således kunna antaga, att de uppgifna olägenheterna af förelaget åro öfverdrif11a, men att de fördelar sorn deraf skulle följa, i åtskilliga afseeuden vore högst väsendtliga. Helt annat blir emellertid förhållandet om man utgår från den grundsats som en af reservanterna gjort, och uppställer sin åsigt om Statens lycka och ändamål såsom han. Om man nemi. anser som regel, att all materiell förkofran, all industriell utveckling, bör motverkas såsom skadlig; om man har till syfte att söka återföra den raenskliga odlingen, såsom missriktad, lill sin utgångspunkt — naturtillståndet; med ett ord, om man hyllar tillbakaskridandel såsom princip, då bör man visserligen också afslå delta förslag så väl som hvarje annat som innefattar ett framsteg. Men, mine Hrr! behöfver jag upptaga detta system till någon vederläggning? Behöfver jag upptaga tiden för att visa huru detsamma är lika falskt lill sin grund, sora bedröfligt till sitt väsende, och omöjligt i sin tillämpning? Nej! säkerligen icke! ty jag är öfvertygad att B. o. Ad. temmeligen enhälligt med mig delar den öfvertygelsen, att hvad som med skäl kan förebrås vår tid med hänseende till dess rådande materialism och egoism, har sin rätta grund i en förslappad religiositet, en förslöad känsla för pligter och rättvisa, samt i brist på en sann upplysning; och att den närvar, statskonstens problem således består uti att söka förstärka dessa moraliska krafter, (de enda som kunna reglera menniskans lif), men icke uti en barbarisk och fruktlös kamp mot det menskliga snillets och verksamhetsbegärets inre drift till utveckling. Hvad jag nu haft den äran att anföra har åtminstone för mig varit tillräckligt att grundlägga öfvertygelsen ora det ifrågavar:de företagets nytta, och om riktigheten deraf, att detsamma i någon mån af Staten understödjes. Men om det nu vore i fråga, att den föreslagna garantien skulle taga sin början i detta ögonblick, och att i och med detsamma större eller mindre uppoffringar nu genast skulle behöf7 H. “ 20 300 Den 2!)
Om Ridderskapet och Adeln beslutar, såsom Herr Hjerta och Grefve Brahe yrkat, återstod endast att pröfva de frågor, i hvilka intet beslut blifvit fattadt, hvilket snart kunde vara gjordt. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att innan framställning gjordes, huruvida Ridderskapet och Adeln ville förblifva vid dess angående Andra HufvudTiteln red an fattade beslut, syntes ordningen fordra, att särskildte propositioner framställdes på Utskottets gjorda hemställanden, dels om fördelningen af de till begge StatsMinistrarne beviljade Löneanslag, och dels i afseende å Ridderskapels och Adelns beslut om inköp och underhåll af ett Galvaniskt Apparat i förening med det till underhållandet af en Electricitetsmachin beviljade anslag; och hemställde Hans Excellence alltså, om Ridderskapet och Adeln biföll, att Lönerne för JustitiseStatsMinistern och StatsMinistern för Utrikes Ärenderne bestämdes till 5ooo R:dr B:co för hvardera, samt Taffelpenningarne, för den förre till 3ooo, och för den senare lill 4ooo R:dr B:co. Ropades Ja. Hans Excellence hemställde vidare, om Ridderskapet och Adeln, under förblifvande vid dess, i afseende å iarte Punkten, 3:dje Momentet af Andra IIufvudTiteln, angående Den 16 O c t o b c r f. m. 35g en Electricitetsmachin, ilen 3o sistl. September f. m. fattade beslut, att af den lill delta ändamål anslagne Summa 6oo R:dr B:co tillgång äfven skulle beredas till inköp, användande och underhåll af ett Galvaniskt Apparat, fann för godt inbjuda de öfrige RiksStånden, att uti berörde beslutinstämma. Friherre Anckar swärd t Carl Henrik: Jag tillstyrker, att vi måtte frångå vårt tillägg, så att vi kunde undgå dermed besvära de öfrige Stånden. Jag linner ej något särdeles vigtigt i detta tillägg, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition å uteslutandet deraf. Friherre Cederström: