Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ska' inte du gå dit och sköta honom? Banker ä' ju sådana der skötningssystem. OSCAR (stött). MILDE Vi sköta pengar och inte folk. ger om ursägt. Nej, ni sköta verkligen inte folk. Mycket rigtigt, mycket rigtigt. Ber tusen gån fäktar farbror med skarpa vapen. Men det var sant, vill farbror komma hit och äta middag i vanliga kotteriet för öfrigt. öfvermorgon? Det är en liten vadmiddag. Det MILDE. Nej, nu är det bäst att aflägsna sig; i dag OSCAR (skrattande). haga. Ni bör kunna fira »fest»-jubileum när ni beOSCAR. en den allra som anspråkslösaste lilla... (knackar sakta i bordet). Hvad säger farbror? MILDE. OSCAR. MILDE. Och så afsluta vi aftonen med en vira eller Tack du, inte för mig. Jag afskyr lönnmord. Lönnmord? Ja, att bli vackrare namn. Kom! ihjälknackad» kan inte få något VIOLA (lågt). MILDE. en gång. Nå, så ska' jag väl tjuta med vargarne ännu har ett par bref att skrifva! Jag måste skynda mig. (Går titt venster 1.) MILDE. Ta mig tusan är hon inte tolf! Och jag som OSCAR (ser på klockan). Din gamle vän har utvecklat lika stor strategisk förmåga som sjelfva Arabi pascha, för att obemärkt få prata en stund med dig. Det är litet svårt det nu för tiden. Se på mig, liten! Tårar Så ä' vi då ändtligen för oss sjelfva, barn. i ögonen och samma smärtsamma drag kring munnen, som jag anmärkt alltsedan din hitkomst. VIOLA. bäste vän reser bort! Skulle jag inte gråta nu, när min äldste, min MILDE. fjol emottog underrättelsen, att din man från Göteborg fått förflyttning hit, behöfver jag inte säga dig; men den glädjen har blifvit betydligt uppblandad. VIOLA. MILDE. Det är inte det. Med hvilken glädje jag i Hur så? natur, barn. Det har kommit ett främmande element i din Jag förstår dig inte längre. VIOLA. Förstår farbror alltid sig sjelf?
Jäf emot den, som till Ledamot i serskilda Nämnden utses, aro: om ivan ej fyllt tjugufem år: om han slår under annans målsmansskap eller under någondera partens husbondevälde: om han såsom allmän enabetseller tjensteman under någondera partens förmansskap lyder: om han är med någondera parten i den skyldskap eller svågerlag, som, enligt 13 Cap. Rältegångs-Balken, ulgör jäf emot Domare: om han sjelf, eller någon, som med honom i sådant skyldskapseller svågerlagsförhållande är, eger i saken del, eller kan någon synnerlig nytta eller skada deraf vänta: om lian med nådera parten uppenbar ovän är eller i oafgjord delo ligger: om han begått liroLt, som vanfrejd medförer. Domaren i den rätt, der Nämnden sättes, må ej till Ledamot i samma Nämnd inväljas. § 7. Komma parterne å ömse sidor öfverens om val af serskild Nämnd; då skall den utgöras af de män, som valde blifvit, utan att så förfares, som i § 3 stadgadt är. Paterne egen, i thy fall, äfven att större eller mindre, dock alltid ojemnt, antal till Nämnd välja. § 8. De män, som till Nämnd valde blifvit, skola af Rätten kallas att å viss dag sig infinna, der de ej genast tillstädes äro; och vardén vid kallelsen erinrade om den påföljd för förfallolöst uteblifvande, hvarom i § 9 stadgas. § 9. Den, som bor längre bort, än fyra mil från det ställe, der Rätten sitter, eller är öfver sextio år gammal, vare ej skyldig att i serskild Nämnd deltaga. Ej må eljest någon, som till serskild Nämnd kallad varder, draga sig utan laga förfall det förtroende undan.
De sedlar, förstnämnde Bank utgåfvo, skulle, såsom grundade på motsvarande metallisk valuta, erkännas såsom mynt eller lagligt betalningsmedel inom riket; de sedlar åter, som efter vissa grunder komme att utgifvas af den andra bankanstalten, skulle endast ega s. k. frivillig kurs, utom i Kronans uppbörd, hvarjemte denna bank skulle hafva sig ålagdt att tillse och vidtaga erforderliga åtgärder för metalliska vnlutans vederbörliga upprätthållande i vexelbanken, och omvändt sistnämnda bank att handhafva kontrollen öfver allmänna Svenska Bankens sedelutgifning. Gemensamhet eller vexelverkan emellan dessa två bank afdelningar skulle för öfrigt äfven sålunda ega rum, att de Full mägtige, som hade sig uppdraget att förvalta vexelbanken eller Rikets Ständers Bank, tillika skulle inträda såsom ledamöter i Öfver-styrelsen för allmänna Svenska Banken. Vid öfvervägande af dessa grunddrag af Finans-komitéens förslag till omorganisation af Riksbanken torde det ej kunna undgå uppmärksamheten, att de innebära ej blott en ganska fast och lätt kontrollbar säkerhet för myntvärdet, eller så väl de såsom laggildt betalningsmedel erkända sedlarnes, som de öfrigas realisation, utan ock nödig garanti mot täta omkastningar i reglementeringen för den egentliga bankeller cirkulationsrörelsen. Denna garanti ligger i följderna af förslaget om rum för enskilde delegare i den allmänna Svenska Banken. Denna afdelning af Riksbanken skulle nemligen derigenom blifva en bolagsbank emellan på ena sidan Rikets Ständer och på den andra dessa enskilde delegare, och rättsförhållandet emellan de förra och de sednare i detta hänseende således till sin princip ett bolagsförhållande, som, stående under civillagens skydd1 icke skulle kunna af Rikets Ständer ensidigt, eller i annan ordning än lag och aftal erkänna, ändras. Till detta bolagsförhållande, jemte de vilkor och förbehåll, det för öfrigt ansetts påkalla, förekomma äfven hufvudgrunderna, utvecklade i Finans-komitéens betänkande, på samma gång sjelfva bankrörelsen der ordnas på ett sätt, som i afseende å ledningen af Bankens verksamhet medgifver dess styrelse erforderlig frihet och rätt till sjelfbestämning.
Under åberopande af hvad StatsContoret i underdånighet anfört, rörande de af Rikets Ständers Revisorer gjorde framställanden i afseende på åtskillige under granskningen af StatsVerkels Räkenskaper förekomne frågor, deruti Eders Kongl. Majit fattat Nådigt beslut, och med hvilka frågor de här i underdånighet omnämnda äro af enahanda beskaffenhet, hvad anmärkningsrättigheten i grundlagsenlig ordning, emot Eders Kongl. Maj:ts Rådgifvare och föredragande vidkommer, får StatsContoret underdånigst tillägga, hvad första puncten beträffar, eller angående den Magazinsförvaltarne Eklund och Holmström i Nåder medgifne befrielse och eftergift: att då den författning eller 1812 års af - ( I7I ) skrifningsreglemente, som bestämmer så kallad ordinarie afgångsprocent å Spanmål och andre» effecter., hvilka magäzineras för Kronans räkning, tillika innehåller stadgande för sådane fall, då extra ordinarie afskrifning derutöfver genom oförutsedda händelser inträffa, synes Extraordinarie afskrifnings beviljande, då skäl dertill förekommer, icke för uppbördsman vara ett ämne af så främmande och ovanlig beskaffenhet, att, då dylik afskrifning medgifves, de deraf kunna hämta anledning till mindre uppmärksam vård om Kronans Förråder, hälst för slikt förfarande ansvar i Lag och allmänna Författningar är stadgadt. För öfrigt äro de skäl och omständigheter, som Eders Kongl. Majit, i anledning af vederbörande EmbetsVerks och Auctoriteters yttranden, funnit efter rätts och billiglietsgrunder böra komma till Nådigt skärskådande, i afseende på ifrågavarande afskrifningar i handlingarne ådagalagde.
Och då för bestyrkande af min uppgift om en del af Domkyrkans inkomsters förslösande på ej blott onödiga, utan äfven vanställande, ja ridicula reparationer och utsiringar, jag helt enkelt begagnat, och här uppläst, men af skonsamhet blott en del af Organistens tryckta Memorial till Landshöfdingeoch Biskops-Embetena, är det märkvärdigt, att jag, som framträdt i egenskap af Riksdagsman , derföre skall blifva så illa behandlad, då Organisten, denne underordnade Tjensteman, icke en gång blef ålagd bevisa sina, under form af beskyllningar, rakt framställda uppgifter, (^förmodligen emedan förhållandet der på stället var allmänt kändt, hvilket det icke här kan vara), och han erhöll af sine förmän icke en gång någon näpst, hedrades icke heller, såsom jag, med något försök lill vederläggning, utan i stället fick han, hvad han i början fordrat, men honom blifvit vägradt, nemligen den nödiga summan anslagen till en ny Orgel, och ett förklarande af Domkyrkolnspectoren, att penningarne dertill voro alt tillgå, sedan han nyss förut förklarat, att inga funnos. Det hörer äfven till de många motsägelser eller conlraster i vårt land, \ Deri 28 Ociober f. m. att då man i fullt mått och utan fara begagnar sin rätt, att klandra Regeringens åtgärder, är man utsatt för personliga förolämpningar och tillmålen, om man vågar göra framställningar, (sorn, då de angå rättelser, måste i någon morr innefatta ett indirect klander) mot högre Embetsinäns i en landsort eller deras slägtingars åt Mera ömtålig om Statens sanna väl, än om Domkyr kans öfverflöd på inkomster, vai’ en Representant för LundsStift vid 1765 ars Riksdag, som föreslog, att Domkyrkans Hemman skulle fä köpås till Skatte, hvaraf inom praescriplionsliden blott de 85 Hemmanens åboar för stod o alt begagna sig. Hvad
Deremot liar Utskottet tillagt §:n en sålunda förändrad lydelse: ”Klagan ”öfver valet anlöres hos Konungens Befallningshafvande sist före klockan Tolf å ”fjortonde dagen efter valförrättningen, den dagen likväl oräknad, och må öfver ”Konungens Befallningshafvandes Utslag i thy mål klagan ej föras.” Denna förändring har blifvit förkastad af Presteoch Borgare-Stånden, hvilka för sin del godkänt §:n med den lydelse, densamma af de Kommitterade erhållit; Men som Utskottets förslag blifvit autaget af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet får Utskottet, med vidblifvande af sin förra, således af Två Riksstånd gillade, mening, vördsamt inbjuda Presteoch Borgare-Stånden: att i afseende på lydelsen af ifrågavarande 13:de § med de öfriga tvänne Stånden sig förena. Af 19:de §:n, hvars 2:dra och ‘helje momenter blifvit af samtliga Stånden godkända utan förändring, har l:a mom. genom Tre stånds sammanstämmande beslut erhållit följande, från Utskottets förslag i viss mån afvikande lydelse: ”Till Urtima möte kan Landstinget sammanträda endast i ”de fall, att antingen tro fjerdedelar af tingets på lagtima ”möte såsom närvarande antecknade medlemmar derom för ”handläggning af vissa bestämda ärenden öfverenskomma eller ”ock Kongl. Maj:t omedelbart eller på framställning af Dess ”Befallningshafvande urtima möte påbjuder. 35 § har enligt Kommitterades och Utskottets förslag följande lydelse ”Ordföranden vakar öfver ordningen vid Landstingets förhandlingar, lemnar or’ det åt tingets ledamöter i den ordning de sig dertill anmält, återkallar till ”ämnet och ordningen den talare, som sig derifrån aflägsnar, och kan efter varning ”låta utvisa den åhörare, som sig oskickligt förhåller.”
Hvilket allt Riksens Höglofh Ständers Eget ompröfvande vördsamligen underställe*. Riksens Högloft. Ständers Stats Utskotts Utlåtande angående Herr Capi* taine, Friherre Stael von Hollsteins Motion om or d-r ans åkning ars verkställande m. m. Hos Högloil. Ridderskapet och Adeln har af Herr Capitaine Corfitz Ludvig Staél von Hollstein den framställning blifvit gjord, att som Jorde. Böckerne i åtskillige Län skola vara ofullständige af orsak, att de i 1734 ars Landshöfdingen Instruktion föreskrifne Jord-Ransakningar, hvilka böra hållas året förr än JordeBoken uprättas, som skall ske hvart femte år, icke blifvit vs - StatsUtsh. Betäntanden. 117 derbörligen iakttagne, det matte, i anseende till angelägenheten deraf, att JordBöckerne altid innefatta alla hemmantal och Lägenheter, Utgjordar och Urfjällar m. m., Landshöfdingelnstructionens stadgande om Jord-ransakningarne varda iakttaget, så att en nogare kännedom om Rikets Jord må erhållas; hvarförutan Herr Friherren anmält, att vid LandsContoirets i Christianstad UänArchiv, skall saknas ett högst angeläget Document, nemligen: Jordrefnings Protocollet 1671 för Westra Göinge Härad i berörde Län; och då, enligt Kongl. Författning,uti alla ägotvister, där fråga om äldre eller nyare hemmantal upstår, detta Protocoll skall följas; men saknaden deraf vid LandsContoiret medförde den olägenheten att Afskrifter deraf från Kongl. KammarCollegium måste anskaffas vid förekommande behof, hemställer Herr Friherren, om icke, till förekommande af berörde omgång samt den skada som för orten inträffade i den olyckshändelse, att det nuvarande enda exemplaret skulle gå förloradt, en afskrift af nämnde Protocoll 5D 7 borde anskaffas, hvartill kostnaden skulle kunna tagas af Häradets sakören, om Kronan ej ville den bestå; varande detta ämne af Höglofl.
Han hade nemligen framför sig på ett bräde små degklumpar i form af klot, doppade först fingrarne i en skål med olja och smorde den på en blank fläck af brädet, hvilken jemförelsevis var den renaste, tog tvenne degbollar och rullade dem flata med ett rundt träd, slog sönder ett ägg och gjöt alltsammans, såväl hvitan som gulan, på den utplattade degen, vek den sedan tillsammans i form af våra stora plättar i trekant eller en fjerndels sector af en cirkel, och satte den i en kokande vattenpanna, derifrån han efter en liten stunds kokning tog upp den färdig. Det hela var ej aptitligt. Leksaker buros äfven omkring till stor mängd, på samma sätt som i Ryssland, men de voro högst klumpiga och illa gjorda. Till min stora förundran var jag nästan den enda Frank, som gick här omkring och gapade. Dock bemötte man mig ganska artigt och hvart jag trängde mig gaf man mig plats och ville ha mig fram att se. Blott en man utanför Polichinelli-ståndet yttrade på dålig Italienska åt mig någon dum "witz" och kallade den upphängda dockan en kristen. I allmänhet herrskade öfverallt stor glädje och folket skrattade, Gud vet åt hvad, troligen blott för att det var helg, ty de förlustelser här vankades kunde jag åtminstone ej finna något nöje uti. Qvinnorna hade alla färskt kuchl på sina ögonlock och frisk chenna på sina fingrar och alla visade sig i sina bästa kläder, som i allmänhet voro snygga och rena, och militären i sin helgdagsuniform med röda, rikt broderade tröjor, sådana jag förr ej sett, och som voro ganska vackra; barnen skreko 'id'id'idina (fest, fest, vår fest!) öfverallt hela dagen och de fattigare gingo omkring med köttstycken, som de fått af de offer de rikare gjort, och allt tycktes fröjda sig öfver festen. Af förnämare och bättre syntes dock få här på platsen, utan personer af folket och isynnerhet soldater utgjorde största antalet. De förra syntes dels i sina eller sina vänners bodar, dels på de bättre kaffehusen och i rörelse på gatorna i Frankernas qvarter.
Ni kallar in De Besche. God natt! (Hamilton går och straxt derefter inträder De Besche.) Tre buteljer oeil de perdrix! (De Besche går). Du undrar hvad detta skall betyda? Ett litet utkast till omvexling. Jag är trött vid den hvita champagnefradgan; vi vilja försöka, om den röda nu är mera kittlande.« – «Ers Maj:t vill sätta mitt omdöme på prof; och ehuru det är mig omöjligt att gissa gåtan af den omvexling i tidsfördrif, Ers Maj:t åsyftar, kan jag likväl icke ett enda ögonblick förledas att tro alltsammans upplösa sig i utbytet af ett slags drufva, mot ett annat.« – «Du känner mig, Gösta! Hvad det gläder mig, att vara så känd af mitt hjertas utkorade vän! Vi, åtminstone, förstå hvarandra. (Lifpagen De Besche kommer tillbaka, bärande tre buteljer). Ställ de två på lilla bordet vid divanen och sätt fram tvänne glas. Behåll den tredje för din räkning, Göran, tag den med dig i yttre rummet, håll dig vaken och drick min skål. (Lifpagen fullgör befallningen och går). Se så, Gösta, lossa korkarna och häll uti.« – (De dricka) «Du anar således ingenting?« – «Icke det ringaste.« – «Vi resa.« – «Aha« – «Hvarthän gissar du det bär utaf?« – (Funderar. – Uppehåll.) «Kanske Ers Maj:t vill se midnattssolen vid Torneå?« – «Ännu ett glas, så ser du törhända klarare.« De dricka. – «Eller låta anställa en fackeldans på djupet i Fahlu grufva?« – «Du famlar i samma mörker, som der råder.« – «Eller bese Birger Jarls graf i Warnhems kloster och Westergöthlands vackra Walle härad, med sina hundra sjöar.« – «Åh, nej.« – «I sanning, Ers Maj:t, jag skulle gissa tills jag tömt all den saft, som prässas ur Champagnes drufvor, och ändå ej komma Ers Maj:ts afsigt ett tuppfjät närmare.« – «Stackars Gösta!
Ständers vid nästlidne Riksdag afgifna underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t i detta ämne, nu tillstyrka en förnyad underdånig hemställan: att 1, 5 och 6 momenten i Kongl. Commerce-Collegii utfärdade Kungörelse af den g Febr. 1824 mätte i Nåder sålunda förklaras: att inga andra personer må till lumpsamling användas, än sådane, hvilka äro hos pappersbruks-egaren mantalsoch skattskrifne, samt derstädes ega sin bostad; att dertill företrädesvis böra användas personer, hvilka till annat arbete äro mindre tjenlige, såsom afskedade krigsmän m. fl.; att desse icke, under hvilken förevändning som helst, få medhafva hustru och barn; samt att passet dels icke må för hvarje gång utfärdas för längre tid än tre månader, dels icke gälla för flere än en enda person, och dels innehålla bestämd uppgift, huruvida passhafvaren eger att medföra något eller några slag af bytesvaror, och i sådant fall äfven bestämdt utsatt, hvilka slag; äfvensom att 7 mom. måtte erhålla den förändrade lydelse, att ”om lumpsamlare, som med pass är försedd, besvärar allmänheten med tiggande, eller idkar annan handel eller rörelse än den, hvarå passet lyder, eller eljest öfverträder ordning och sedlighet, han skall anses hafva förverkat rättigheten att vidare begagna sig af passet, och då böra, genom Kongl. Maj:ts Belällningshafvandes försorg, för - 4 Allm. Besv. och Ekon-Utsk. Betänkande, IV.-o 2g. sändas till sin hemort, på husbondens bekostnad, så vida han icke sjelf eger tillgångar att ersätta kostnaden för sitt hemförskaffande. ” Ulskottet har i öfrigt ansett gällande allmänna Författningars stadganden i närvarande ämne vara fullt ändamålsenliga, äfvensom tillIyllestgörande att hindra missbruk, orri de noggrant eflerlefvas, och får i sådant afseende ytterligare vördsamt tillstyrka, det Rikets Högloft.
12 upplyses om anledn. hvarföre Riksg.cont. eller statsverket blifvit ägare till ett hus i Wenersborg, brandförsäkradt till 4,550 r:dr, emedan det lån, stort 2,S00 r:dr, som mot inteckning deruti lemnats, icke, vid anställd auction å nämnde hus, kunnat älerbekommas, af orsak, att huset vid berörde tillfälle icke uppgått lill nämnde belopp. Detta är ett evident bevis derpå, all halfva brandförsäkringssumman är ett för högt tilltaget belopp för läns beviljande i dessa fall, och jag skulle derföre tillstyrka, såvida icke andra controllör kunde åstadkommas, efter hvilka man kunde vara säker pä att brandförsäkringsbeloppet icke blcf för högt tilltaget, alt B. o. Ad. ville fastställa § af brandförsäkringsvärdet, såsom högsta lånebeloppet. Frih. Baab, Adam Christian: Det är endast tvenne särskilda fall, sorn blifvit åberopade, vid hvilka det kunde komma i fråga, att Biksg.cont. kunde något förlora, och detta vill väl ej säga mycket; och att hafva belånat 2,800 r:dr på ett hus, som blifvit brandförsäkradt till 4,550 r:dr, kan väl ej eller sägas vara ali hafva öfverskrida all försigtighet. Månne det vore rätt att af 2:ne sådane enstaka exempel taga sig anledn. 6 Den 4 Januari f. m. alt icke helana en egendom till dess halfva brandförsäkringsvärdc? Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Jag förenar mig med den siste talaren i begäran om bifall till StatsUtsk:s förslag, emedan jag har mig bekant, alt Brandförsäkringsverket för Släderue är ytterst noggrant vid beviljande af lån, alt det gör sig noga underrälladt om värdet af den egendom, hvarå lån hega res, innan del beviljas, och att om värdet är för högt tilltaget, remitteras lånebandlingarne tillbaka. Ulsk:s förslag blef af H. o. Ad. bifallet.
Såsom skäl för återremissen har hufvudsakligen blifvit anfördt det ofullständiga skick, hvari Riddarhusets genealogier sig befinna och den deraf följande angelägenheten att ordna dessa, både i historiskt hänseende och äfven i förekommande tvister om arf, representationsrätt m. m., vigtiga handlingar på ett sätt, som åt desamma kunde lemna tillförlitligt vitsord, hvilket isynnerhet vore af vigt, såvida samma handlingar skulle, på sätt af en annan motionär blifvit föreslaget, på Riddarhus-kassaus förlag och så till sågandes under Riddarhus-Direktionens ansvarighet, från trycket utgifvas. Utskottet, som hemtat stöd från sitt afstyrkande hufvudsakligen från den förutsättningen, att motionen åsyftade en mera vidsträckt historisk granskning af Adelns Attartaflor, omfattande tiden både före och efter konung Gustaf 1, och ur denna synpunkt ansett den af motionären föreslagna utgiftssumman, af 400 R:dr B:ko årligen för ett sådant arbete, alltför otillräcklig, har visserligen funnit de mot Utskottets Utlåtande gjorda anmärkningar, med den inskränkning motionären gifvit åt sitt förslag, förtjena afseende; men då motionären sjelf, uti sin första framställning tillkännagifvit, att den egentligen varit föranledd af förut väckt fråga om tryckning på Riddarhus-kassans förlag af de ifrågavarande genealogiska tabellerna, och att en sådan granskning borde föregå tryckningen, har Utskottet, som afstyrkt motionen om tryckning af nämnde handlingar på Ridd. och Adelns förlag eller under dess Direktions inseende, funnit sig desto mindre nu böra tillstyrka någon utgift från Riddarhus-kassan för det af Friherre Stjernstedt föreslagna gransknings - 6 Riddar lius-Utskottets Utlåtande N:o 2»- arbete, som tryckning på enskild förläggares bekostnad af Riddarhusets genealogier, i deras nu befintliga skick, redan blifvit börjad och alltjemt fortgår samt följaktligen icke torde afbrytas eller inställas i afbidan på någon af Högloft. Ridd. och Adeln beslutad både långvarig och besvärlig granskning oell komplettering af samma genealogier.
I sammanhang härmed och på det att ett beslut i förenämnda syftning icke må under den tid, som förflyter emellan beslutets fattande och dess verkställande, föranleda åtgärder i motsatt rigtning, dymedelst att för Kronan lämpligt belägna marker åt enskilda sökande upplåtas till nybyggen, hvarigenom den afsedda regleringen blefve i väsendtlig grad försvårad och stamhåll för oloflig afverkning bereddes, anser Utskottet jemväl nödigt, att det förbud mot nybyggens anläggande ä öfverloppsmarkema i de Norrländska länen, intilldess undersökning och reglering af desamma försiggått, som genom Kongl. Maj.is nådiga Skrifvelse till Kammar-kollegium den .25 November 1860 meddelats, måtte utsträckas jemväl till Kronans blifvande öfverloppsmarker Santmans. Stats-, Lag• samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. 19 i Stora Kopparbergs län samt oafvittraäe skogar i Stora Kopparbergs, Westerbottens och Norrbottens län, att gälla intill dess undersökning försiggått, huruvida desamma i sin helhet eller till någon del må för honoparker förklaras. Hvad härefter angår frågan om förökandet af Kronans skogar i öfriga delar af riket, hvilket icke lärer kunna ske annorlunda än genom inköp, så torde väl Statens medel icke i någon större skala eller utan trängande nödvändighet kunna under närvarande förhållanden för sådant ändamål användas, men erfarenheten har ådagalagt, att omständigheter kunna förekomma, då det är med Statens fördel förenligt att äfven med uppoffringar förvärfva skogar eller till skogsodling tjenliga men sköflade marker i trakter, der skogsbrist redan inträffat eller varit att befara. Utskottet behöfver i sådan tafseende allenast erinra om kända åtgärder, såväl i äldre som sednare tider för skogs uppdragande å flygsandsfälten i riket samt om de mått och steg, som nyligen blifvit af Kongl. Maj:t vidtagna för att förvärfva större trakter till skogsodling på de s. k. SYältorna i Elfsborgs län.