Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad vore det då för skada att HofCancelleren ägde rät» tighet att först indraga Skriften och sedan åtala densamma ? Herr Munck af Rosenschöld: Jag har icke yttrat att Fhilosophiska Systemer varit anstötlige, utan endast, att, enligt LitteraturHistorien, hvart och ett af dem vid sin första uppkomst blifvit ansedd såsom anstötligt mot Religion, jag har sjelf öfverlefvat flera exempel härpå. Bonnets Systeme beskylldes i början för Materialisme, Kants sedan vid sin första upprinnelse för Idealisme , Schellings derpå likaledes ' för det samma: Sjelfva Cartesii , Leibnitz’s och Wollfs Systemer förföljdes i deras början såsom Rätterska och anstötliga mot Religionen. 470 Den 14 Mariit. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham: jag tror att på redan anförda grunder den föreslagna nya Redactionen bör afslås. Men då det blifvit nämndt att opinonen om Ridderskapets och Adelns beslut skulle kunna blifva mindre fördelaktig, tror jag mig böra förklara, att jag derföre ej har någon farhåga. Den Evangeliska Läran och all sann Lära vinner på en rätt to* lerance. Den är då först i våda när man blottställer dess bekännare att efter magtens pröfning, af hvad som kan vara anstötligt blifva behandlade. Ett afslag synes mig således här vara en följd af ett sannt nit och en innerlig öfvertygelse om Lärans egen kraft, och ett rent begrepp om sättet huru den i sin renhet bör bibehållas. Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde å nyo, att den föreslagna nya Redactionen måtte af Ridderskapet och Adeln afslås. Bifölls. Grefve von Lantingshausen, Friherrarne Drufva och Lagerbjelke, Johan , samt Herr Lagerheims, Lars Magnus, reserverade sig mot Ridderskapets och Adelns beslut. §. 5. Mom. 1. Deraf hade blifvit föreslagit en så lydande Redaction: ”Lagligheten af åtalade tryckta Skrifters innehåll skall hädanefter alltid prof vas af en Den 14 Martil.
Trädvarurörelsen har derigenom, samt till följd af de under sednaste åren stegrade prisen å trädvaror, blifvit mera eller mindre spridd till alla socknar i Helsingland, der skogstillgängen det medgifvit, och lemnat alla klasser af befolkningen derstädes tillfälle till en lönande förtjenst. Skogarne blifva visserligen derigenom mycket anlitade för trädvaru-export; men deraf befaras mindre vådliga följder än af den förstörelse1, som de genom svedjande och skogsBerällelse öfver Gefleborgs Län för åren 1851—1855. 2 10 eldar vöro underkastade den tid, då de för ägaren icke linde något värde; och i samma man, som skogarnes värde stiger, bör man kunna hoppas att å dem införes en efter nyare methoder ordnad skogshushållning, hvarmed ock början blifvit gjord af Bruksägare inom provinsen. Bergsbruket. Under loppet af de fem sistförflutne åren hafva mutsedlar blifvit utfärdade å dels nya, dels förut bearbetade, men åter öfvergifne, elfva silfveroch sjutton kopparmalmsanledningar inom Länet, af hvilka likväl icke någon befunnits lönande. Uti Fjellbergs blyglansskärpning inom Thorsåkers socken har också allt arbete numera blifvit instäldt. Bergsvigt, som i medeltal för året utgör 37,729 SkM, och öfverstiger med 1,563 SkM medelbeloppet af malmuppfordringen under den tid sist afgifne berättelse omfattade. A tjugusex nya jernmalmsanledningar hafva mutsedlar blifvit begärde. Den malm, som utöfver det, som erhålles från grufvorne inom Länet, erfordras för tackjernstillverkningen, hemtas till större delen från St. Kopparbergs Län, men för öfrigt från Stockholms och Westmanlands Län.
Om man beslutar den förändringen, att skyddsafgiften skall utgå från i8:de året, lärer det göra en minskning uti inkomsterna af omkring 20,000 r:dr, så mycket svårare att ersätta, om StatsUtsk:s förslag bifalles, enligt hvilket mantalspenningarna, som förut beräknats från i5:de året, skola utgå från fyllda 17 år, i hvilken händelse det äfven vöre lämpligt, att skyddsafgiften beräknas från samma ålder, och hvadan jag således anhål( , ler om den förändring i denna punkt af Utsk:s utlåt., att 1 • skyddsafgiften må beräknas från fyllda 17 år. R. o. Ad. beslöt den förändring uti Utsk:s förslag i denna punkt, att skyddsafgiften borde utgöras från fyllda 17 år. 4:de punkten, ang:de Erik Nilssons från Nor - 3oij Den ii Juli e. m. ra Jemtland motion om förändring i bestämmelsen om bevilln:safdrag å ränta för skuld. Bifölls. lraor 5:te punkten, ang:de väckta frågor om bevillning å öfve r fl ödsar tikla r. Hr von Holl enil a usen, Mich. Silvius: Det är icke i afsigt att återupplifva en fordom varande beskattning, med afseende å de stora bidrag, som vår Regering behöfver, utan det är af orubblig öfvertygelse om nödvändigheten att motarbeta sådana missbruk, som leda til! sedeförderf och veklighet, som jag föreslagit en personel consumtionsafgift för att åstadkomma någon bejd deruti. Jag har föreslagit denna afgift att utgå för bruk af brännvin och inhemska spirituosa, utoch inländska spirituosa samt viner, för spel om penningar, samt för caffe', the' och chocolad. Jag har förslagsvis uppsatt afgiften härför och efter hvilken beräkning en sådan afgift kunde uppgå till omkring 3oo,ooo r:dr; men det är ej siffran jag fästat mig vid.
Nästan allmänt uti de Respective Riks-Standen har den önskan blifwit yttrad, att Faltmätnings-Corpsen, säsom en gansta nyttig inrättning, och bestående af Utmärkt skicklige och kunnige Officerare , mätte mareda bibehällen; deremot den tankan af flere blifwit framstäld, att i anseende till Rikets närwarande ställ, ning någon indragning uti Forttficakions-Staten skulle lunna äga rum och äfwen möjeligen funna'förenäs med de förändrade anstalter, som för Rikets framtida säkerhet och försvar kunna finnas nödige att »vidtaga. Stats-Utskottet grundade sin förra hemställan om Fältmärnings-Corpsens indragning pä de uplysningar Utskottet dä agde att tillgä; och som de syntes Utskottet kunna medgifwa ett förflag lill denne Corps indragning: Och Utskotter uti hela Stats-regleringen troget följt denna grundfakts, att der indragning till Statens besparing kunde äga rum, utan att de allmänna ärenderne derigenom pä nägot fäkt skadades, sädant owillkvrligen borde iagttagas, sä trodde Utskottet sig wid detta tillfälle icke böra wika derifrän. s.te Band. Lidra Aid. 56. Den 19 Zebruarii Men sedan Utskottet af de nu gjorda anmärkningar fält tillfälle inhämta en närmare och tillförlikelig kännedom om de göromål och ämnen, som kill, höra Fältmätnings.Corpsens befattning, samt den werkeliga nyna och fördel Riket af en sadan Corps, dä den består af kunnige och skicklige personer, kan hämta, sä wäl wid planers upgörande till nödige för swarsanstalters widkagande, som ock i Oeconomistt afseende, i hwad som rörer en närmare kunskap om sselfma Landel och dest orters olika lägen och beskaffenhet samt den anwändbarhet deraf kan göras, wid sädane Författningars widkagande som hafwa den -allmänna hushällningens förbättring till föremål; altsä ock dä Topografisk Corpfer i andra
Bref förmedelst hemmanets skatteköpande, hvilket numera, efter utfärdandet af Kongl. Kungörelsen den 15 December 1848, är förenadt med så ringa kostnad och omgång, att denna utväg kan anses tillgänglig för hvar och en, som deraf vill sig begagna; och hafva Rikets Ständer, med afseende härå, funnit något lagstadgande i den föreslagna syftningen för kronohemman i allmänhet ej vara af behofvet påkalladt. Hvad deremot särskildt angår nybyggen, hafva Rikets Ständer ansett förhållandet med dem vara af så egendomlig beskaffenhet och till en del så olika det, som vid gamla kronohemman eger rum, att det torde förtjena en särskild uppmärksamhet. Det värde, som för närvarande tillkommer de gamla kronohemmanen, är nemligen, utom i de undantagsfall, då på sednare tider några betydligare nyodlingar derå blifvit verkställda, en frukt, icke af den nuvarande åboens, utan af hans förfäders arbete och uppoffringar. Den nuvarande åboen har i allmänhet ur sin företrädares hand bekommit hemmanet ungefär sådant, som det nu befinner sig, och då han sjelf dervid icke behöft erlägga någon lösen, vare sig till sina syskon eller till någon, på hvilken hans företrädare möjligen transporterat hemmanet, synes han icke billiglvis kunna göra anspråk på att mot sina barn hafva en bättre rätt, än hans företrädare haft mot honom sjelf. Nybyggen åter äro från värdelösa skogseller ödemarker bragta till sitt nuvarande skick och värde i allmänhet genom den nuvarande åboens egna mödor och ansträngningar. Emot honom kunna hans barn icke åberopa någon på föregående generationers arbete grundad slägtens rätt och det synes således redan ur denna syn punkt billigt, att en nybyggare i förhållande till sina barn har en större disposilionsfribet öfver sitt hemman, än som tillkommer en åbo å ett gammalt kronohemman. Men härtill kommer ännu den omständigheten, att ofvan antydda svårighet alt erhålla behöfliga penningeförsträckningar måste för en nybyggare, i följd af hans särskilda ställning, vara i vida högre grad känbar, än för andra kronoåboer. Om nemligen en 254 Expeditions-Utskotlels Förslag till underd.
V i d hennes regeringsjubileum sistlidet år har så mycket blifvit taladt o c h skrifvet till hennes ära, att man nästan glömt den tid, då förtalet o c h hånet nådde äfven henne. O m vi nu här återkalla denna tid, är det blott för att visa grundlösheten a f det förra o c h orättvisan a f det senare. att hon icke ens fick tid att kläda sig ordentligt, utan måste mottaga dem insvept i en hvit peignc ir o c h de bara fötterna instuckna i små tofflor. L o r d Conyngham helsade henne genast som drottning, o c h hon räckte såväl honom som erkebiskopen sin hand att kyssa med en värdighet o c h en själsnärvaro, som mycket öfverraskade dessa båda. Denna säkerhet o c h majestätiska värdighet förnekade sig aldrig. A l l a förundrade sig öfver, huru väl denna adertonåriga regentinua förstod att uppbära sin kunglighet. Kabinettssekreteraren Charles Greville, som vid samma tid ofta var gäst vid hofvet, skrifver d e r o m: zHoflifvet är icke egentligen gladt; en ganska sträng etikett, hvilken drottningen sjelf är den första att underkasta sig, herskar der. J a g har spisat middag vid hofvet i stort sällskap o c h der gick så till: vi samlades alla i stora, runda salen, intill galleriet, o c h då det var tid att sätta sig till bords, inträdde drottningen, stödjande sig vid hertiginnan af K e n t s arm o c h åtföljd a f sex hofdamer. H o n räckte handen åt alla närvarande damer, men på herrarne helsade hon blott m e d en lätt böjning på hufvudet. Sedan tog hon hannoveranska ministerns arm o c h gick ut i matsalen. Drottningen var glad o c h pratsam. Sedan hon o c h hennes damer stigit från bordet, sutto herrarne qvar ännu en qvarts timme, hvarefter vi gingo in i salongen, der drottningen mottog oss en i sender o c h talade ett ögonblick m e d hvar o c h en.
Sjelfva summans obetydlighet visar, att något sådant icke varit afsedt, och ej heller kan afses. Men jag vädjar till en hvar, som har yngre söner, om han med glädje skulle se, att de sattes i absolut beroende af den äldre, och när sådant en gång hade skett, skulle det äfven för framtiden inträffa, och dessa yngre söner aldrig vinna någon sjelfständighet, sådan, som hvar och en önskar att, om möjligt, bereda åt sig sjelf och sina efterkommande. Jag skulle derföre tro, att det vore obilligt att yrka något sådant i förevarande fall. En dylik princip för utgående af anslag för Prinsar af Kongl, eller Eurstl. hus är mig veterligen icke antagen i någon annan Stat i Europa, än de despotiska samhällena Ryssland och Preussen m. fl. Regenten ‘ får der så stort apanage, som han anser behöfligt, och deraf delar han med sig åt de andra Eurstarne, som derigenom äro helt och hållet i hans beroende. I konstitutionella länder deremot, såsom England, Holland, Danmark o. a. hafva de yngre Prinsarne särskilda anslag, och i England vet jag åtminstone bestämdt, att Parlamentet icke ens ansett möjligt, att i detta fall göra en Prins af Konungahuset mera än någon annan till en beroende man. Hvarje Engelsman sträfvar att vinna oberoende för sig sjelf och sitt hus, och detta oberoende hafva de äfven velat försäkra åt de Kongl. Prinsarne. Man har såsom ett bevis häremot anfört, att i Frankrike innan 1848 års revolution, afslog Deputerade kammaren det äskade anslaget för Hertigen af Nemours; detta är ganska sannt. Men hvarföre skedde det? Den då regerande Konungen i Frankrike hade först och främst en civil-lista af 18 inilhr fr. och sedermera blef det uplyst, att han af gods och Statsdomäner, anslagna åt det Orléanska huset, egde en årlig inkomst af omkring 40 milhr fr. Dessa gods vore ganska talrika och det kunde med skäl väntas, att han skulle fördela dem på sina söner, som derigenom skulle erhålla en fullt tillräcklig bergning och oberoende ställning, utan att ytterligare belasta staten i direkt skatteväg.
Jufler; se Hudar och Skinn. Kalkoner; se Foglar. Kammarduk; se Väfnader. Kanoner; se Jern. Karduan; se Hudar och Skinn. Kedjor till innanverk i fickur; se Ur-delar, ej specificerade. Kirsbär; se Frukter och Bär. Kli af Spanmål; se Spanmål, malen, mjöl. Klinker; se Tegel. Klippfisk; se Fisk, torr. Kläden; se Väfnader, ylle-. Klöfvar, hänföras under Horn, oarbetadt. 16 Förslag till Tull-Taxa. TullvUrde. Qvantitet för Tullberäkn. Inf. Tu Ba n ko li. K: dr 1 sk. 32 r. * sakligen består, samt med 100 procents förhöjning i samma tull, om persedeln är försedd med Spetsar, Blonder, Galoner eller Broderier. Anm. Uppstår svårighet alt bestämma hufvudbeståndsdelen, tages till beräkningsgrund det material, som drager högsta lullafgiften. (Se vidare förteckningen å vid införsel tullfria varor.) Knallhattar 1 skalp. It:dr sk. 20 r. 1 24 * Knapergall och Ekollon, malen eller omalen 1 lisp. — 3 — 2 6 * * Knappar at sammansatta eller såsom arbetade ej specificerade ämnen Knif var: Bakoch Penn-, med eller utan fodral 1 skålp. 1 skålp. 1 16 — 1 — * Tälj-, Sjömanseller gröfre arbets. 1 skålp. — 12 _ 1 16 Bordsoch andra slag, ej specificerade, samt Gafflar: med trä- eller hornskaft 1 skålp. 16 0 32 * med skaft af annat-ämne 1 skålp. — 32 75 , Koppar: rå 1 skepp. stäp. v. 1 125 166 166 32 32 — gårad smidd, valsad eller gjuten:
St:rs bifall lill Köping-Hults-banaus anläggning å en tid, då opinionen för dessa kommunikationsmedel ej var så starkt rotfästad som nu, bör sökas deruti, all banan i och för sig blefve af stor vigt för landet, äfven om den icke vidare förlängdes. Jag ber vidare alt få erinra derom, att förbindelsen emellan vår östra och vestra kust redan finnes, ehuru den icke är så fullständig som önskligt vore. Man torde icke heller kunna med fog bestrida, att då ett lands jernvägslinier skola bestämmas, det ligger mycken vigt derpå att tillse, hvilka delar af landet alldeles sakna kommunikationsmedel och hvilka äro försedda med sådana. I detta afseende finna vi, att Götha kanal utgör en lätt vattenkommunikation emellan provinserna öster och vester om Wettern. Skulle nu derjemte Köping-Hult-banan blifva utförd, så finge äfven Mälareprovinserna en direkt förbindelse med Götheborg. Man anmärker vanligtvis härvid, alt 2:ne omlastningar, nemi. vid Mälareharanen och hamnen vid Wenern, blefve nödvändiga. Jag medgifver viglen af denna anmärkn., men om äfven den sålunda åstadkomna kommunikationen emellan Stockholm och Götheborg är förenad med olä - Den 23 September f. m, 225 olägenheten af 2:ne omlastniDgar, sa måste likväl erkännas, att denna linie i allt fall medför stor fördel så väl för landet i sin helhet, som äfven för Mälare-dalen. De, sorn förorda en jernbana, sträckt åt Götheborg, åberopa egentligen, att Götheborg är rikets andra stad och kanhända största handelsstad, alt den står i förbindelse med de vestliga länder, som tillhandla sig största delen af våra produkter, och att man således ur denna synpunkt bör sälta det inre af landet medelst jernväg i hastig förening med denna stad, innan vi tänka på någon annan jernvägsanläggning. Jag skulle helt och hållet förena mig med de Hrr och män, som hysa denna åsigt, såvida vi icke redan hade 2:ue kommunikationslinjer från det inre af landet till Götheborg, nemi.
Jag förenar mig så mycket hel dre med de Hrr, hvilka begärt återremiss, som jag, utom de ganska vigtiga skäl, som derför blifvit anförda, anser att, PresteSt:s beslut uti denna fråga bör på dess slutliga pröfning utöfva ett, om icke afgörande, dock stort inflytande. Då nu emedlertid detta PresteSbs beslut ännu icke är R. o. Ad. bekant eller genom prot;- uldr. formligen meddeladt, tror jag icke all Adeln bör genom ett a priori fattadt beslut i delta ämne lägga ett hinder för frågans möjliga och bästa lösning. Hr Bråkenhjelm: Såsom svar på hvad, som nyligen yt trades, får jag nämna, att redakun af Utsk:s förslag är upgjord af PresteSt:s ledamöter inom Utsk. i samråd med deras öfrige medbroder. Desse hafva önskat framgång åt den åsigt, som blifvit uttalad af dem, hvilka icke önskat återremiss af betänk., och 3 H. 15 2 26 Den 2 9 Januari. det är just desse gande och erfarne män, hvilka känna atlmogens tänkesätlet och sältet att leda dem, och, såsom jag nämnt, desse mäns förslag har blifvit R. o. Ad. förelagd!-. FIr von Hartmansdorff, Äng.: De ledamöter af Ekon.- Utsk., hvilka här yrkat bifall till ifrägavar. betänk., och öfrige medlemmar af Ståndet, hvilka önska ålerremiss deraf, instämma med hvarandra derutinnan, att man bör förekomma förargelse af de skiljaktigheter mellan bibel-språken i vår kaleches, hvilka härröra från olika bibelöfversältningar. Då nu förhållandet, såsom vi hafva oss bekant, lärer vara, att inom PresteSl. en motion blifvit väckt om utarbetandet af en ny kaleches: så synes mig skäl vara, att, på sätt Gr. af Ugglas nyss yttrade, R. o. Ad. återremitterar betänk, lill Utsk, på det att Ståndet icke måtte på förhand falla eli beslut, som möjligen kan komma i strid med den mening 1’resleSt. kan i frågan möjligen uttrycka.
BondeSlåndets beslut, å ena sidan, samt den mening, å andra sidan, som vid berörde föregående votering erhåller flesta rösterne. Sedan ej mindre Högloft. Ridderskapet och Adeln än Högv. PresleStåndet alldeles afslagit i2:te punkten, finner Utskottet sig föranlåtet först inbjuda öfrige 2:ne Riks-Stånd, de der fattat sinsemellan skiljaktige beslut, att med förstnämnde aine Riks-Stånd sig förena derom, att I2tte punkten må utgå. Afslås denna inbjudning af bägge de Riks-Stånd, till hvilka densamma skett, så i betraktande deraf, att Hederv. Bonde-SLåndets mening, enligt hvilken småsedlar af nu bruklige valeurer väl icke skulle tillverkas längre än till 1836 års slut, men deremot den småsedels-valeur, Banco-Styrelsen funne lämpligast, borde intill nästa Riksdag tillverkas och utgifvas, närmast öfvereusstämmer med Högloft, Ridderskapets och Adelns samt Högv. Preste-Ståndets beslut, utan att dock stå i någon eoentlig strid emot Utskottets af Vällofl. Borgare-Ståndet bifallna redaelion till i2;te punkten, inbjudes Vällofl. Borgare-Ståndet att med Hederv. Bonde-Ståndet sig förena om den redacrion: att småsedlar, af alla nu brukliga valeurer, icke må tillverkas längre än till och med i836, men att den småsedelsvaleur, som, sedan det nya myntet utkommit i rörelsen, Bilt. till RSi. Banco-Styrelsen till en början finnér mest lämplig att underlätta vexling och poslremisser m. m., må intill nästa 4 Riksdag fortsatt tillverkas och ulgifvas. Men antages ej heller denna inbjudning, lärer omröstning i förstärkt Utskott först böra företagas emellan Hedervärda Bonde-Ståndets och Yällofl.
Men långsamheten och vidlyftigheten komme dock att i än betänkligare grad ökas, om man, på sätt motionären föreslagit, lemnade den, som är missnöjd med Nämndens eller gode männens beslut i säkert, rätt att deröfver klaga vid domstol; och derigenom vore ock ändamålet med lagstiftningen helt och hållet förfeladt. Gode männens beslut finge ej vidare betydelse, än det för närvarande eger; enär domaren, såsom hittills, städse måste gifva det slutliga utslaget. Men då fordras ej något lagstiftande flir gode män. Endast i den händelse, att man lika med Lagberedningen vill gifva, hvad gode män besluta, gällande kraft, såsom vore det uttalndt af en jury, kan sådant vara nödigt. Men om än detta i vissa fall vore lämpligt, så torde dock kunna betviflas, huruvida en dylik lagstiftning kunde låta sig förena med vår rättegångsordning i öfrigt eller ens i allmänhet medföra hågra välgörande verkningar i lagskipningen. Att alltid, och således då obetydligare skadeståndsfrågor, hvilka höra lill de vanligaste, mäste pröfvas, behöfva anlita de vidlyftiga och noggranna formerna flir bildande af en jury, skulle nemligen, efter utskottets omdöme, leda till olägenheter, vida större än de, sorn nu öfverklagas och motionären haft för 4 Lag-Utskottets Betänkande, A'o 81. afsigt att afhjelpa; och då det af honom anvisade sätt i allt fall. enligt hvad ofvan är yttradt, ingalunda synes ändamålsenligt, får Utskottet vördsamt afstyrka bifall till Gustaf Nilssons ifrågastiillda förslag. Stockholm den 13 Maj 1854. Reservation: af Herr Wetterberg, som vidhållit det af Lag-Utskottet vid sista Riksdag i Betänkandet N:o 21 i detta ämne framlagda förslag. Ank. till Exp. Utsk. d. 15 Maj, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om. bildandet af en Ilof Rätt i Norrland. Riksdagsfullmäktig en M■ Sahlén från Wester-Norrlands
:o 21 ben ^3 2fprii 1829; ro:o. roib 17. §. b), rebaction#förånbring, i affeenbe på Ingffa anta* let af ^araber/ forn må förena ftg cm ^ullmågtig; fJtteinoriai 3?:o 22, ben 27 2lprii 1829 ed) 9fao 33 b,en t Snnti famina år; rito. roib i;> §. c), tillägg, angåenbe för rå t tan bet af Sfuf&bagbmanrtQ* malen för Q3onbe* ©tånbet; Memorial $1:0 3W ben 10 3'unii 1829; 1210. ro i b 27. §. i. morn., till utefutanbe af fifta piro Et en; Sttemorial fffce tty Ben 26 9?oroember 1829; 13:0. roib <58. enbring, åfpftanbe forlångb rePifion#tib; Memorial 0?:e 6), Den 28 Sanuarii 1830 od) 9?:o 72 ben 27 §rbruarii famina år; 14:0. roib 73- §•, tillagg, anroifanbe 0r.unblag#frågor# befjanbling; Memorial 9v:o 63 ben 16 fDereraber 1829. Enligt 6g. § ?Kif#bag#*Dtbaingen, angåenbe tiben# befrånrtiianbe för ben repifien af ©tat#*, Q3anco* od) 9viÉ#gålb#roerEen# råEenfPaper ocf) förroalt* ning, broilfen f nåft efter benna 9iif#bag, fPnll ega rum, od) till l)ioilfen får? rättning be ■Dvbpiforer 2Bi bertill utsälja/ bora af ivongl.
Härtill fann jag mig föranledd af en hos mig stadgad och ännu oförändrad öfvertygelse, att förenämuda, efter mogen öfverläggning, långvarigt begrundande och icke ringa möda, af brinnande kärlek till ett älskadt fosterland och det yrke hvaråt jag från min första ungdom egnade mig, af mig utarbetade «förslag» för sig skulle hafva en framtid, äfven om det, i följd af stundens tycken och åsigter. i förening med bristande vilja, möjligen äfven förmåga att detsamma uppfatta, skulle, hvilket äfven skedde, vid dessa första framläggande falla och förkastas. Ehuru blott 14 år förflutet efter ofvan antydda tilldragelse, har jag haft huguaden erfara genom flerfaldiga inträffade förhållanden att hvad jag år 1848 tänkte, icke var foster af någon optimism, utan af ett sansadt, skäl för sig egande förutseende af hvad komma skulle. Att «rätt och sanning» kan förtryckas har jag under min lefnad vid flerfaldiga tillfällen erfarit, men att de en gång skola segrande utgå ur striden och göra sig gällande, derom har jag aldrig hyst några tvifvel hvarken i ifrågavarande eller andra afseenden. Sålunda har jag till bestyrkande häraf haft hugnaden erfara: att under den tidpunkt, då skicklighet, tjenstenit, arbetsförmåga, ospard möda och faktiskt bemödande att verka i öfverensstämmelse med rikets sannskyldiga nytta, gaf rigtning och impuls åt krigsstyrelsens åtgöranden, så blefvo flerfaldiga förändringar i öfverensstämmelse med mitt förslag anbefallde, oaktadt svårigheten att inflicka verkliga och systematiska förbättringar i sammanhang med vår osystematiska och lappade försvarsorganisation; att vid 1850 års riksdag, eller riksdagen efter mitt förslags ingifvande och förkastande, sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskotten slutade med att i aflemnadt betänkande tillstyrka den åtgärd, hvartill jag, såväl med hänseende till förberörda, år Motioner hos Rid der skåpet och Adein 1862.