Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfvervintringen derstädes, som genom Stellers deltagande i expeditionen blifvit af så stor vigt i naturhistoriskt hänseende, skall jag framdeles redogöra i sammanhang med berättelsen om vårt besök på Beringön. Här vill jag blott erinra derom, att Bering dog i skörbjugg den 19/8 december, och att under resans lopp en stor del af hans manskap föll offer för samma sjukdom. På våren byggde de öfverlefvande ett nytt fartyg af spillrorna från det gamla, och den 27/16 augusti seglade de bort från den ö, der de utstått så många lidanden, samt ankommo elfva dagar derefter till en hamn på Kamtschatka. Efter skilsmessan från Bering fick Tschirikow den 26/15 juli sigte på Amerikas kust vid 56° n. br. Styrmannen Abraham Dementiew sändes då i land med storbåten, som var försedd med en kanon och bemannad med tio väl väpnade män. Då han ej återkom, sändes en annan båt efter honom. Men äfven denna båt kom ej tillbaka. Förmodligen blefvo båtbesättningarna tillfångatagna och dödade af indianerna. Sedan man gjort ännu ett försök att få rätt på det förlorade manskapet, beslöt Tschirikow att återvända till Kamtschatka. Först seglade han likväl ett stycke norr ut längs Amerikas kust utan att kunna landa, enär fartyget förlorat sina båda båtar. Stor brist på dricksvatten uppstod härigenom, hvilket var så mycket svårare, som återseglatsen blef mycket långvarig till följd af motvind och dimma. Under resan omkommo 21 man, bland dem de l’Isle de la Croyère, hvilken, såsom ofta lär hända skörbjuggspatienter på fartyg, dog, då han från sin bädd fördes upp på däck för att ilandsättas71. Berings och Tschirikows med uppoffring af så många menniskolif förenade resor medförde kännedomen om nordvestra Amerikas läge i förhållande till nordöstra Asien samt ledde till upptäckten af den långa vulkaniska ökedjan mellan Alaska-halfön och Kamtschatka. Sjöresor till Japan.
Måhända, äfven med hans ovanligt stora förmögenheter, om ansvaret och mödorna räckt något längre, han funnit det allt för träget. Dertill komma äfven andra skäl. Först och främst de mycket vigtiga och sakrika uppgifter, som Hr von Hohenhausen meddelat, och hvilka jag får åberopa; nemi. att den stora och vigtiga ön Oland har en helt annan kommunikation med Calmar än med den lilla, eländiga köpingen, eller hvad den må hela, Döderhultsvik, med hvilken Öland har ingen rörelse, till hvilken ön icke har någon sjöfart. Dertill komma äfven andra särskilta omständigheter. Jag ogillar visserligen för min del helt och hållet det system, som vill efter qvadrat mil och cirkelmått göra landets fördelning såsom man gjorde i Frankrike efter revolutionen, utan afseende på historiska minnen, lokala förhållanden, mångfaldiga likheter i inrättningar och dylikt. Största delen af Småland har i fråga om historiska och kamerala förhållanden mycken likhet. Dertill kommer att i Östergöthland, som troligtvis blir ett ibland de första länen, der man måste lätta landsfös omätliga göromål och ansvarsfulla pligter genom att skilja något derifrån, sä äro tvä härader småländska med hela deras historiska utbildning småländsk och liggande helt och hållet väl till att blifva småländska och skiljas ifrån Östergöthland. Det är Ydre och Kinds härader. Om man skiljer dem ifrån Östergöthland, Den 6 Juli e. m. 555 så gör man en liten hjelp i den stora olägenhet, jag nyss omnämnde af de allt för stora länen, och dä blifva förenade under det nya Östergöthlands län, endast delar, hvilka samtliga höra under Linköpings stift och som salunda hafva en gemensam kyrka.
Angående utmyntntngen af Bankens silfver och guld. § 30. Denna utmyntning har blifvit besöijd , i öfverensstämmelse med föreskriften i 122 §. af Banko-Reglementet, så att något afbrott i utvexlingen icke inträffat eller hinder mött att med silfvermynt förskottsvis infria Kongl. Mvnt-Verkets attester. J Sedan, i anledning af den under Juni månad 1841 inträffade ovanligt starka utvexling från Banken af hela Silfver Specie R:dr, hos Kongl. Myntet blifvit framställd angelägenheten af en skyndsam utmyntning för Bankens räkning af nämnde myntsort, men vederbörande derstädes förklarat, att för myntningens fortskyndande och beredande af möjligheten att, för sådant ändamål, samtidigt sysselsätta en större personal med olika arbeten i de serskilda verkstäderna, det blefve oundgängligen nödigt, att Kongl. Myntet från Banken erhölle en betydligare qvantitet silfver, eller ända till dubbelt så mycket, som eljest kunde vara tillräckligt för arbetspersonalens sysselsättning, utan onödigt förspilld kostnad eller tidsförlust; så, och med bifall till Under-Styrelsens, på grund af nyssberörde förklarande, gjorda hemställan, hafva Fullmäktige, för undanrödjande af all möjlig anledning till det förebärande, att Banken sjelf vållat uppehåll i myntningens oafbrutna fortgång, under den 5 Augusti 1841, berättigat Under-Styrelsen att kunna, der så skulle påfordras, till Kongl. Myntet, såsom förskott i och för utmyntning, aflemna ett belopp i silfver af Bankens förråd, motsvarande till och med 100,000 R:dr Specie, för att sedermera i vanlig ordning uti nytt mynt till Banken återlemnas. Under den 16 December 1841 anmodades Under-Styrelsen att för Fullmäktige uppgifva, hvilka utaf Bankens då egande uteller inländske äldre silfvermynt-sorter, Under-Styrelsen ansåg tjenligast att ommyntas. 28 Berättelse af Banko-Fullmäktige. Efter det Under-Styrelsen, till följd häraf, upplyst, att Bankens förråd af uteller inländske äldre silfvermynt-sorter uppginge till :
Egande Under-Styrelsen att för extra ordinarie som användes til! ordinarie tjenstgöring, för dea tid lian sådan bestrider, anvisa ett arfvode, motsvarande minsta inkomsten i ordinarie tjenstegrad. Måste vicariat i anseende till sjukdomsförfall af Under-Styrelsen föranstaltas för innehafvare af sådan tjenstebefattning, som tillsätte ulan förslag eller utom tur; ega Fulimägtige, att efter omständigheterne förordna om aflöningen för den, som vicariatet sig åtager. Mom. 2, (oförändradt.) I de fall, då någon tjensteman söker ledighet i och för tjenstgöring hos Rikets Ständer, deras Utskolt eller revisorer, skola tjänsterne förrättas genom tillförordnade vicariater, liksom vid sjukdomsförfall, dock att ersättningen för den extra ordinarie, som till följd häraf, kan komma att bestrida tjenst, i ordinarie grad godtgöres icke af Bauken, utan af den som tjenstledighet erhållit. 12 Banco-UtslioUets Memorial, JV:o 62. Morn. 4, (oförändradt.) Om någon af Bankens vaktbetjening blifver af sjukdom hindrad att sin tjenst bestrida, ege chefen för Bokslutsoch Ekonomi-afdelningen förordna en extra ordinarie vaktbetjent, alt förrätta kammardrängstjenst, emot åtnjutande för den tid, vicariatet fortfar af ett arfvode, motsvarande lägre kammardrängslönen. l6:o. Den, som, efter anstäldt åtal, förklaras skyldig lill försummelse eller fel i tjenslen, eller ock, med ett ovärdigt uppförande i allmänna lefvernet blifver beträdd, erbålle första gången inför protocollet en allvarsam föreställning, jemte åtvarning att för framtiden sitt uppförande rätta. Skulle någon, efter alt sålunda hafva erhållit l:sta varningsgraden, beträdas med den ena eller andra af förenämnde förseelser, suspenderas lian efter omständigheterna på längre eller kortare lid med förlust af större eller mindre del af lönen ifrån sin i Verket innehafvande tjenstebefattning. Varder han sedermera till någon så beskaffad förseelse förvunnen, bafve han gjort sig tjensten förlustig. 17:o.
M:t frambära den underd. önskan, att detsamma varder ställdt under uppseende af någon utaf Styrelseroe, öfver de i Ilufvudstaden varande Allm. Inrättningar, så - Betänkanden, N:o a4g. 183 Som t. ex. Directioncn öfver Stockholms Stads Undervisningsverk, som bör äga, att 0111 fördelningen af de till Inrättningen beviljade Anslag förordna, och på hvars underd. anmälan, att förenämnde Lärobok är aflernnad, K. M:t täcktes låta tillkännagifva Fullmäktige uti R:g:sContoiret att ofvanberörde 2000 Rjdr B:co måga till Professor Ling få utbetalas. Frågan om det Reglemente som för Centralinstitutet eller dess Lärare kan erfordras, synes Utskottet innefatta ett ämne, tillhörande administrationen at Institutet, för hvilka nödige föreskrifter efter sig företeende behof af K. M:t, på vederbörandes underd. anhållan, i Nåder meddelas. — Någon framställning i denna del från R. St:rs sida har Utskottet ansett icke erforderlig. 8:0 I afseende på gide Puncten, upptagande den till utgående under denna IlufvudTitel, af Stats-samt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt, föreslagne summa 60,000 R:dr, till löneförbättringar åt Lärare vid Universiteterne och ElementarLäroverken , har Utskottet funnit något vidare icke vara inom de respective RiksStånden anfördt, än att H. BoncieSlåndet beslutit, att afgörandet af denna punct borde hvila , i afvaktan på ytterligare Utlåtande från begge Utskotten, i anledning af återremissen af desse Utskotts serskildt afgifne Utlåtande i ämnet. Och anser sig Utskottet härvid således endast böra åberopa hvad dess med Allm.
Man har nemi. tillrådt R. o. Ad. att bifalla detta förslag på grund af konseqvensens fordran; men vi känna alla alt, t. ex. i fråga om testamenten, de der sinsemellan olika äro, gäller det sednast afgifna. R. o. Ad. hade vid 1853—1854 års Riksdag på sätt 9:de delen af dess Prot. pag. 253 och 254 för d. 12 Juli sistn:de år, innehåller, att behandla Const.Utsk:s då inkomne hemställan i före - Den 13 December e. m. 665 varde syftning. Efter en ganska kort öfverläggning i frågan, hvarvid just samma grannlagenhetsskäl, som jag i början af denna discussion tagit mig friheten framställa, blefvo anförda till grundläggande af det beslut, att R. o. Ad. ansåge det nämnde förslaget ej vara nödigt, vill jag minnas det skedde votering, hvilken, om jag ej bedrager mig, så utföll, att 29 röster mot 4 förklarade förslaget vara icke nödigt eller nyttigt. Längre kunde R. o. Ad. vid nämnde tillfälle enl. grundlagens bud icke komma i förslagets förkastande; jag tror alltså att om R. o. Ad. nu beslutar icke antaga ifrågav:de förslag, synes R. o. Ad. förfara i fullkomlig konseqvens med sina närmaste föregångares förfaringssätt. Frih. Stjernstedt har redan delgifvit oss ur ett anförande vid en föregrde Riksdag de skäl, hvarpå han grundat det efter min tanke ganska giltiga antagande, att granniagenheten mot ett MedStånd icke borde anses i något hänseende för nära trädt genom ett sådar.t beslut. Han, såväl som jag, hysa visserligen en hjertlig aktning och välvilja för det hedervärda BondeSt., men anse derjemte att, lika väl som besagda
Hvarvid Kraus ”sjelf dirigerade orchestern”. Klassicitet och germanism Jag minns från min barndom en höstafton, då vi sutto samlade kring lampan. Min gamla mormor sysslade med något handarbete och på det långa mahognibordets uppslagna klaff ordnade jag själf som bäst till drabbning två härar af vinkorkar med röda och blå blykapslar som hjälmar. Det var fransmän och tyskar. Utanför fönstren rådde det ogenomträngliga septembermörker, i hvilket man icke kan skilja träden från himmelen, men som fylls af brus och vågslag. En vagn slamrade allt närmare och närmare i aspalléen, och efter en stund inträdde en tjänare med några bref och ett fuktigt exemplar af Nya Dagligt Allehanda, ur hvilket ett hvitt papper, tryckt med spärrade bokstäfver, halkade ned på bordsskifvan. Var kungen död? Redan den föregående vintern brukade han i teaterns sidologe välja sin plats så långt som möjligt innanför gardinerna, så att icke ljuset skulle falla på hans förtärda drag och plötsligt hvitsprängda hår. Eller hvilken annan tilldragelse hade väl timat? Någon böjde sig öfver papperet och vecklade ut det i lampskenet och genom rummet ljöd det enda ordet: »Barbarerna!» Jag minns hur tyst det blef, hur natten brusade och hur hjärtat drogs samman af en kall fasa, som under väntan på klämtslag och brandlukt. Säkert förstod jag icke då det främmande ordets egentliga betydelse och visste icke, att vid samma rop förskrämda kvinnor ryckt sina barn ur vaggan och tänkande män förutsagt tider af vantrefnad och skymning på jorden. Jag förstod endast att en sällsam och oroande händelse hade inträffat, och från papperets korta rader upplästes, att fransmännens kejsare gifvit sig fången vid Sedan. Jag erinrar mig också en annan höstkväll, på dagen tjugufem år senare. Det var högt uppe på Harz och vid skogsstigen under ekarna bar klippan namnen på de söner af bygden, hvilka vid Sedan fallit för fransmännens vapen. Omgifna af fackelbärare och med eklöfskransar på blottade hufvud samlades veteranerna framför votivtaflan till en åminnelsefest, och genom skogen ljöd en dystert sjungen dödspsalm.
Men den välmenande Ormuzd blef själf öfver hela jorden en misskänd person ... Och den stora allmänheten, som lydde Ormuzd, var icke glad. »Människorna skulle varit gladare, om man trott dem om någon smula godt; om man låtit dem själfmant frambära i ljuset några frukter af förstånd, kraft och godhet». Hvad Almqvist här i satirens form uttalar, har han utan omsvep utsagt, när han talar om brottets mysterium (Tre fruar i Småland): — »Det är genom brott mänskligheten gått framåt, och hvarje ny bildningscykel har utgjort den förnämsta dödssynd, som den föregående bildningsformen högst af allt förbjudit och med hela sin makt, sin visdom, sin lagstiftning sökt hindra i allt, af det naturliga skäl, att hvarje kulturslag vill värna sitt eget lif och förebygga sin död. Att lasterna burit eller bära världen eller öfver hufvud gjort, att någonting af vikt blifvit utaf, är den sista sanning, som en människotunga skall uttala; emedan därefter icke mycket är att säga ... Jag menar för ingen del alla laster, eller ens de flesta. Jag menar ock alldeles inga småfel, små laster, små synder; utan det, hvilket i hvarje tid betraktas som den största och fullkomligaste: själfva dödssynden i seklet. Det är vanligen den eller de, för hvilka tidehvarfvets hela bildning ryser och darrar, såsom för sin egen undergång. Det är den eller de, som utvisa porten, hvarigenom den nya cykeln kommer: hvarigenom mänskligheten stiger och vidgar sig ... Därför korsfästes Kristus af judarne, enär det, som han predikade, vidgade judendomens gränser» ... Och han fortsätter, vid invändningen att han bör skilja på brott mot några mänskliga åsikter och på brott mot Gud, att han så gör, men att olyckan är, att »ännu ingen bildningscykel funnits på jorden, som icke ansett brott emot sig vara brott emot Gud. Och sådana synder, sådana laster har alltid hvarje slag af bildning räknat för de största, de förfärligaste, de oförlåtligaste i tidehvarfvet». Almqvist har här angifvit sin säregna kallelse: att som Ariman väcka sakernas verkliga inre, att begå »det stora brottet» i tiden.
Järta böra höras öfver det, såsom hufvudsakligt skäl till den begärda afskrifningen, af K. M:ts Bef:h:de anmäldta förhållande, att, utan afseende på återbetalning, de fattigaste af Länets innevånare blifvit vid dessa tillfällen tillhopa i5,7g5: 2.4. hvaraf ännu till afskrifning balanceras för år 1813 samt för år 1817 6,622: 32. 1 r. 2,443- 36. 7. Summa Rest 9,066: 21. 6. 370 Stats-Utskottets ined spanmålslån understödde, har Hr Landshöfdingen Järta i afgifven förklaring, dels i afseende på den omständigheten, huruvida han vidginge nyssnämnde af K. M:ts Bef:h:de uppgifna förhållande, dels ”på hvad grund lånrättigheten blifvit vidare utsträckt än K. Br. d. 7 Nov. 181 1 medgifver,” — sökt ådagalägga att lånrättigheten åren 1813 och 1817 icke blifvit utsträckt utöfver föreskriften i nämnde K. Bref, att inga andra ma erhålla understöd> an de sorn i egen jord eller besittningsrätt ägde säkerhet för återbetalningen eller ock derför ställde vederhäftig borgen. Enligt inskickade afkortnings-Iängder och utmätnings-bevis har all tillgång saknats till dessa undsättningsmedels liquiderande. RevisionsContoret har väl, i afseende på afskrifningen af ifrågaställde summa, ansett samina fråga förekomma, som för Wermlands Län blifvit väckt, nemligen huruvida K. M:ts Bef:h:de varit berättigad att utsträcka utborgningen äfven till sådane nödlidande af Länets invånare, hvilka icke mägtat ställa säkerhet för återbetalningen; men med godkännande af Hr Landshöfding Järtas förklaring och då vid afkoi tningslängderna ieke varit något att erinra, har äfven RevisionsContoret funnit denna post böra till afskrifning anmälas. Uti detta tillstyrkande instämmer
Prot. 18S0 & 1831. 3 Sami., 1 Afd. 4 Haft. 8 58 Bevillnings-Ulsliotlets Betänkande, M 4. af taxerings-kommitléens afdelningar, och afgifve taxerings-konlmiltéen om detta utnämnande serskilde protokollsutdrag lill hvardera af de väljande ttånden, samt till magistraten för ståndspersonerne, hvarefter med valet af öfrige ledamöter i pröfnings kommittéen förhälles, på sätt om val af ledamöter till taxerings-kommitté i Stockholm redan stadgadt är; dock må till ledamöter i piöfnings-kommittéen icke flere, än här ofvan nämndt ar, inväljas af dem, som i årets taxerings-förrättning deltagit. § 120. Till protokollsförande namne öfverståthållaren den han tjenlig finnér, dock ingen, som i någon annan egenskap skall vid pröfnings-kommittéen vara närvarande Kamereraren vid Öfverståthållare-embetet i kröno-uppbörds-ärenden skall, utan rösträttighet, på sätt och i ändamål 114 § angående Landskamrerare stadgar, vid pröfnings-kommittéen vara tillstädes; äfvensom kronouppbörds-kommissarierne, till nödiga upplysningars meddelande och längdernas förande, böra lillslädeskomma. Öfverståthållaren utsätter tiden till pröfnings-kommiltéens sammanträde, och gäfle allt, som tillämpas kan, hvad om pröfnings-kominitlé i landsorterne blifvit förordnadt. § 121 l:o.
För detta ändamål, hval till under de sistförflutne fern årens i medeltal utgått 8,550 R:dr, hafva Rikets Ständer amsi fil höra å stat uppföras 8,000 ILdr 5:o Under v isnings-anstalter för jordbruket och I and fi urnamua.-n är inga 1 roe. Sedan Rikets Ständer vid sista Riksdag å 9:.ie Hufvud-Titeln anvisat ett Expedilions-Utskoltels Förslag till lind. Skrifvelse, N-C I fi. serskildt anslag af 5,000 R:dr, såsom årligt understöd för Landtbruks-Insliltitet å Degeberg i Westergöthland, dock endast för viss lid, hvilken pu snart tilländalöper, samt nyttan af delta Institut blifvit allmänt erkänd, och framställningar hos E. K. M. gjorda om bidrag till bildande jemväl i andra orter af sådana läro-anstallter, der, i bredd med practisk öfning, vetenskaplig bildning i alla delar af landtbruket kunde vinnas; så har, under förklarande, det E. K. M. äfven för Dess del insett nyttan och behofvet af dylika Inrättningar, enär onekligt vore, att jordbruket inom fäderneslandet ännu icke uppnått den högre ståndpunkt, hvartill det för nationens båtnad bör sträfva, E. K. M. uti Dess Nådiga Proposition föreslagit Rikets Ständer, dels att de 5,000 R:dr, som vid sista Riksdag anslogos för Institutet vid Degeberg, måtte anvisas att fortfarande för samma ändamål utgå, dels att derutöfver 15,000 R:dr årligen måtte å 9:de Ilufvud-Titeln anslås, för att af E. K.
Rörer frågan något Boställe eller Kronan eljest tillhörigt vattenverk, bör Kongl. Majus Befallningshafvande förordna behörigt ombud, att i förening med innehafvare!! af vatten-verket, Kronans rätt utföra och bevaka; och meddele Kongl. Majits Befallningshafvande genast underrättelse derom , såväl till Landtmätaren, som den Embets-myndighet, hvil. ken, näst Konungen, deröfver har inseende, och ege i öfrigt tillse, att intet till iakttagande af Kronans rätt härvid underlåtes. Landtmätaren tillhör det att skyndsammeligen utsätta dag till förrättningens verkställande, lämpande den samma så, att detta endast må ske, då marken är bar och undersökning tillförlitligen later göra sig, samt att derom skriftligen, emot bevis, så väl sökanden, som vatten-verks-egaren, så ock allmänt ombud, då det erfordras, tillkännagifva. Sökanden vare sedermera skyldig, att, efter det han , genom bevis frän Domaren i orten erhållit upplysning om dem, som i vattenverket kunna ega Inteckningar, desarnma om Förrättningen underrätta, antingen genom särskilde kungörelser, så vida deras vistande ar Förslag] kunnigteller genom tillkännagifvande i allmå'nna Tldningarne, sorn tre gånger, och sista gången minst en månad före förrättningen, införes,' på det de, der sådant af dem nödigt anses, må vid förrättningen kunna komma tillstädes och sin rätt bevaka; skolande t berörde ändamål kallelsen till förrättningen Parterne så långt förut meddelas, att, jemte iakttagande af den tid; rom i 11 Cap. Rättegångs-Balken om stämning föreskrifven är, 6ökanden må ega tillräckligt rådrum, att ofvannämnde föreskrift fullgöra och bevis derom, till företeende vid förrättningen, sig förskaffa.
19 va till efterrättelse gällande intill nästa riksdag, samt att först vid sistiidne riksdag den formen vidtogs, att hela förordningen ingick till Kongl. Maj:t och under dess sanktion kungjordes, i stället att fordom sådant godkännande sökts endast å de delar, som angå bötes-bestämmelser och ordningsstadgar, om hvilka delar serskildt kungörelse till efterlefnad utfärdats, hvilket förfaringssätt syntes lämpligare. l)å emedlertid tre stånd godkänt hvad Utskottet i berörde afseende föreslagit, och då ostridigt lärer vara, att å de delar af författningen, som afse bötesbestämmelser och verkslällighets-föreskrifter, Kongl. Maj:ts nådiga godkännande ovilkorligen erfordras, anser Utskottet sig böra i denna fråga, hvilken i öfrigt endast rörer formen för bevillnings-förordningens utfärdande till allmän efterlefnad, böra vidblifva sitt förra beslut. Stockholm den 9 Maj 1848. Reservationer.
1 allt fall torde det vara särdeles nyttigt att de Gotläudningar, som ämna blifva folkskolelärare, sättas i nödvändighet att göra sig förtroliga med en annan språkdialekt, än den, som tillhör dem, äfvensom att i andra hänseenden göra sig bekanta med förhållanden, hvilka möjligen eljest för dem förblifva främmande, men icke böra vara det.“ Vid 73:dje punkten, mom. b. (angående anslag för folkskoleväsendets utveckling och förbättring): af Doktor Arrhenius-. rDå småskolornas antal till den grad tillvexer, att, såsom i Utskottet upplystes, inom ett enda stift under åren 1864 och 1865 icke mindre än 126 nya småskolor blifvit inrättade, är det mer än sannolikt att de föreslagna 130,000 Ridr icke kunna blifva för det så starkt tillvexande behoivets fyllande tillräckliga, hvarföre jag vördsamt föreslår, att till förekommande af det missnöje och den oreda, som skulle uppkomma, om anslaget ånyo befunnes otillräckligt, Rikets Ständer måtte höja det af Kongl. Majit äskade årliga anslaget till folkskoleväsendets befrämjande tili 150,000 Ridr.» Uti denna reservation instämde Riksdagsfullmägtige Erik Ersson från Gefleborgs län, C. J. Svensén från Calmar län och E. Hagermarck från Gefleborgs län. Vid 78:de punkten, morn. a (angående anslag för nya provincialläkare-löner): af Herr Huss, M.: r. Sedan Rikets Ständer vid 1856;—1858 årens riksdag anhållit om nödig ansedd utredning rörande ett fullständigt ordnande af rikets civila sjukvård, afgaf' Kongl. Majit befallning till Sundhets-kollegium ätt i detta hänseende inkomma med underdånigt förslag. Det 1859 afgifna förslaget, hvilket af Kongl. Majit godkändes, innehöll, bland annat, att 48 nya provineialläkare-stationer borde upprättas, så vida den civila sjukvården skulle kunna komma att motsvara landets nödvändigaste behof.