Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera hafva förslag upstått, att norra delen af länet skulle frånskiljas den södra, och utgöra ett län för sig; äfvensom att förena den norra delen med Östergöthlands län. Denna sednare delning skulle dock endast medföra fördelar för Calmar län, men deremot öka gnromålen för Landsh.-embetet i Linköping till den grad, att det nära nog blefve omöjligt, att behörigen förvalta ett så stort län, ty folkmängden i de norra delarne af Calmar län är i så starkt tilltagande, att den uti ett på detta sått bildadt län, snart nog skulle bestiga sig till 300,000 menniskor, hvilken om - Den 22 Juni. 437 ständighet i förening med alla de invecklade förhållanden som näringarne medföra, skulle på ganska betänkligt sätt försvåra länets omsorgsfulla förvaltning. Den enda utväg, som skulle kunna förefinnas, vore att frånskilja norra delen och deraf bilda ett eget län, hvilket blefve temligen litet till vidden. För alt bringa delta förslag i verkställighet hafva 12,000 Ridr b:ko blifvit begärda, och om R. St. finua sig föranlåtne att bevilja detta anslag, torde det snart och lätt kunna afgöras, hvilka härader som skola lyda under det ena eller andra länet; och om Aspelands härad dervid funne för sig fördelaktigast, att qvarstanna inom Calmar län, vore derigenom ingen skada skedd. Det ena länet blefve väl mindre till omfånget än det andra, men de aflägsnare delarne finge likväl sina nuvande, häraf beroende olägenheter afhjelpta. Att K. M. icke afgifvit något bestämdt förslag i frågan, härleder sig af tvenne orsaker; nemi. för det första, att K. M. redan en gång framställt ett dylikt förslag, hvilket icke vunnit Ständernas bifall; och för det andra, att K. M. vid början af denna Riksdag fann så många vigtiga och angelägna utgifter förestå, och nödvändiga att af R. St. begära, alt de anslag, som i andra hänseenden kunde vara nyttiga och gagneliga måste åsidosättas för att vinna bifall till de öfriga.
Det lyser purpurfärgat, och guldkantade skyar spegla sig däri. Längtar du icke att sväva över dess yta, buren av ett skepp, tusenfaldigt vackrare än något av din faders? Jag skall föra dig till en ö, som jag upptäckt där borta i väster, långt, långt bakom synranden. De kalla henne Lycksalighetens. Hon är en lämning av det i havet sjunkna Paradiset. Där skola vi bo, jag och du. - O, vad säger du? utbrast Rakel, vars barnsliga obekantskap med världen gav Karmides tillfälle att obesvärat giva luft åt sina hugskott. Men, tillade Rakel betänksamt, icke kan jag lämna fader och moder kvar här i Aten. - De skola följa oss, Rakel. På Lycksalighetens ö finnas omätliga förråd av den gula metall, som är din faders lust. Han följer oss dit, samlar en skeppslast guld och återvänder som den rikaste människa på jorden för att återuppbygga ert tempel. Vad säger du härom? - Ack, det är ju härligt! Jag måste underrätta min fader ... jag måste säga honom vad du ämnar göra. - Nej, nej, icke nu. Min plan måste hemlighållas, liksom våra möten. Hör du det! - Nå, som du vill. Rakel hade i sin älsklings närvaro alldeles förgätit den fruktan, som bemäktigat sig henne. Först nu, då talet föll på att lämna Aten, påminde hon sig, att staden i närvarande stund hade något oroväckande, och hon anförtrodde Karmides sina obestämda farhågor. I själva verket var denna afton besynnerlig även i det avseende, att det väldiga sorl, som annars uppsteg nedifrån staden mot Skambonides topp, var så gott som förstummat. Det rådde en ovanlig tystnad, endast avbruten genom bullret av någon genom gatorna rullande ensam vagn eller ett och annat hammarslag från verkstäderna i grannhället. Ett skarpt öra skulle likväl just i detta ögonblick kunnat uppfånga ett genom avståndet nästan förtonat sorl av röster, som kom från norr och nalkades mer och mer. - Bah, sade Karmides till svar på Rakels frågor, vad har du att frukta? I hebréer kunnen, liksom de olympiska gudarne från sina moln, i god ro förlusta er åt de andres strider.
Men dä häremot likväl förekommer, ali kouirollkostnoden egentli gast synes böra fördelas å det bränvin, som åtgår inom riket och för hvilket lill — verkningsafgiften kommer statskassan tillgodo; samt det för landel skulle vara särdeles gagneligt, om denna vara kunde blifva föremål för betydlig export, hvilket naturligen underlättas om hela lilIverkningsafgiften reslitucras, anser Kongl. Majit sig böra förelä: Att afgifts-restilulionen måtte, under förutnämnda vilkor, lä utgå med lika belopp som tillverknings—afgiften, eller 75 öre / Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 02. 9 öre kannan, bränvinet dervid beriiknadt till 50 procent styrka vid 15 graders värme efter Celsii thermometer. I nära samband härmed står frågan om utvidgad frihet att bedrifva distil leringsrörelse. Skall export af bränvin blifva verkställbar, måste spritvaran i de liesta fall utskeppas i iörädladt skick. Utvägar till en sådan förädling böra derföre, så vidt möjligt är, beredas. Hittills har bränvinsdistillering såsom särskild näring varit inskränkt till städerna, hufvudsakligen af fruktan för distilleringspannornas användning till oloflig bränvinstillverkning. Då likväl de så kallade mindre brännerierna numera upphört och med dem äfven den förnämsta anledningen till berörda inskränkning, torde distillering utan våda kunna, under vederbörlig kontroll, medgilvas älven å landet. Visserligen kati det icke nekas, att distilleringsrörelse af naturliga orsaker fördelaktigast bedrifves i städerna samt att, om afgiftsrestitution vid bränvinsutförsel medgifves, den för export afsedda varans förädling torde komma att försiggå hufvudsakligen i exportstäderna. Men delta utgör icke något skäl att betaga bränvinsförädlaren en frihet, som i andra näringar är med gifven, nemligen den, att utöfva sin näring, der han för godt finner.
De åter, som icke ville föra sina enskilda räkenskaper rätt minutiösa, kunde, såsom i Frankrike sker, med francs och sous, sätta fem-styfverstycken i tredje columnen, om de bibehölle den för Riksdaler, annars i andra. 20 sådana fem-styfverstycken gå på Riksmarken, och alltså 40 på Riksdalern. Troligen skulle det ock falla sig beqvämare vid cours-noteringar om främmande mynt, att begagna dessa 5 styfverstycken, eller räkningen af 40 delar på Riksdalern , vid de skeende jemförelserna. Att härtill begagna de föreslagna 100 Cents, eller två styfrar, vore för talets storlek obeqvämt, och att i stället taga 10 styfver-stycken med 20 på Riksdalern, eller Utskottets föreslagna 5-Centstycken, för stort att icke ständigt blifva nödsakad införa bråk. Att alldeles borttaga Riksdalern, hvarigenom man i ali räkenskap om penningar endast fick 2:ne columner för zilfiorne, nemligen såsom Friherre Wrede vid sistlidne Riksdag hade föreslagit, vore visserligen det mest rationella på papperet, men ett sådant tvärt afbrott uti allmänhetens föreställningssätt, våra. vanor och llerlälldiga andra förhållanden, gör det mindre rationelt i verkligheten; jag menar vid dess införande. Då emedlertid i sak, samma Banco-Utskottets Betänkande, N:o 15. 13 fördel kan vinnas genom det ofvan anförda sätt, sorn jag inom Utskottet hade föreslagit, tror jag mig böra anmäla det för Rikets Ständer, oansedt det icke af Utskottet blifvit gifhult.” Af Herr Gripenstedt, J. J., ”Det förslag till reglering af vårt närvarande mynt-system, som Baneo-Utskottet nu framställer, är, efter min förmening, ganska godt och vore säkerligen ett stort steg framåt till utveckling och - reda, klarhet och ordning så väl inom peuningeväsendet, söm äfven småningom inom andra, till det dagliga lifvet hörande, förhållanden.
När allthinget hölls helt nära Kölnäset och ett thing icke kunde finnas utan en gode, blef det Kölnäsgoden, som fick öfvertaga det nya thinget såsom allshärjard. ä. hela folkets gode. Snart visade sig, att allthinget, sådant det från början var inrättadt, var otillräckligt. Under det stodo endast godarnas thing, hvilket kunde föranleda rätt allvarsamma svårigheter, emedan hvart godord var ett isoleradt helt, som icke ville erkänna något sammanhang med eller förbindelse till de utanför stående. Det hände en gång, att en Thord Gelle ville föra talan efter en innebränd, enligt lagens föreskrift, vid närmaste godething, men då han begaf sig dit, stod goden med väpnad styrka emot honom, så att han aldrig kom fram. Samme Thord Gelle genomdref år 965 en förbättring i rättsväsendet, som skulle afhjelpa denna olägenhet. Island är medelst ganska tydliga naturgränser fördeladt i fyra områden, som benämndes efter väderstrecken eller efter områdets förnämsta bygd.13 I hvar fjerdedel skulle finnas trenne afdelningar, thingsocknar, med hvar sitt thing och i hvart dylikt område trenne godord. I Nordlandet kunde man icke förlika sig med denna anordning, utan der inrättades en fjerde thingssocken och der hade man således tolf godord. De i denna fördelning upptagna godorden hade således fullständig administrativ betydelse. Hvem som helst kunde visserligen bygga sig äfven efter detta ett hof och blifva dess gode, men denna hans värdighet var af alldeles enskild natur och stod utan allt inflytande på förvaltningen. Under det godarnas makt lätt urartade och då visade sig som den enskilde mannens öfvermod och vinningslystnad, förökad genom den offentliga värdighetens glans, och man icke hade för att värja sig mot ett dylikt öfvervåld annan utväg än att sluta sig till denna förolämpande stormannen eller ock att söka skydd hos någon hans gelike, under det här det personliga elementet gör sig gällande på bekostnad af allmän säkerhet, måste man på annat håll se sig om efter skydd. Det var detta man sökte af thingen. Enligt lagen skulle hvart år i Maj månad hållas i hvar thingsocken det s. k. vårthinget, under de tre distriktgodarnas inseende.
När han sade detta, flög igenom mig minnet af det samtal vi en gång haft, och jag förstod, hur djupt han måste känna desillusionen, när den kunde taga sig ett så stillsamt, liksom inbitet uttryck. Men denna desillusion berodde, syntes det mig, icke på annat än på en gränslös öfverskattning af förhållandenas proportioner och den blindhet för sin egen persons kraf, som alltid varit utmärkande för honom. Denna desillusion hade han icke behöft att genomgå. Det hade endast kräfts ett grand af den själfbevarelseinstinkt, som han alldeles syntes sakna, för att han icke skulle hafva slösat med några förhoppningar på ett företag, hvars krassa natur borde hafva legat i öppen dag för hvarje nykter betraktare. Jag kände allt detta så lifligt, att det för ett ögonblick bragte mig i harnesk mot hans lidelsefulla begär efter att liksom vilja pressa sin idealitet in i hela lifvet omkring sig, och när jag tänkte på, hur trankilt de flesta gå igenom en sådan skola, därför att den icke ger dem andra lärdomar än de väntat, kunde jag ej hjälpa, att ett satiriskt leende kom på mina läppar. Möjligen låg däri någon grad af ringaktning, som jag icke kunde behärska. Ty jag märkte plötsligt, att den unga flickans ögon betraktade mig med ett egendomligt forskande uttryck, och som om hon velat gifva honom all den skadeersättning för lifvets orättvisor, som en människa kan få, böjde hon sig ned och kysste hans hand, utan att synas medveten om alla de ögon, hvilka omkring oss iakttogo den oväntade handlingen. Hon visste blott, att hon ville gifva sin hyllning åt hans person, och hon gjorde det kanske också för att straffa mig. Tore ryckte till, som om han blifvit bränd, och det kom ett drag af vemodig ömhet i hans ansikte, något af tacksamhet som för en upprättelse, och det var tydligt, att han utan ord förstod innebörden af hennes handling, meningen därmed, hela den fullständiga harmoni, som syntes komma och gå mellan dem båda. Han fick i sin blick ett uttryck, som erinrade om hans gamla sorglösa trots, och den stämning, hvilken hotat att bemäktiga sig oss alla, var som bortblåst.
Då, efter min åsigt dea hufvudsakligaste orsaken, att yrka Bankens publicitet, är behofvet för Sveriges Representanter, att äga statitiska ock historiska kunskaper, om de rätt skola bedomina de allmänna afFsirerna, samt behofvet för Sveriges allmänhet, att äga samma kunskaper ibland sig utspridda, om de någonsin skola rätt bedomina sina representanters åtgärder, utber jag mig, att, ehvad slut deri nuvarande debatten om BancoUtskottets Betänkande må taga, få, i stöd af RegeringsFormen, i anledning af dagens debatte, väcka en ny motion om tryckning på Bankens bekostnad af BancoCommissarien Silfverstolpe» Hisioria om Bankens öden Om ock ett ringa antal exemplar skulle bli försålda, skall utspridandet af statistiska uppgifter om landet betala denna kostnad mer än tillräckligt. Då för öfrigt denna Den 2 9 Maji. 617 Historia förmodligen stannar flere år före närvarande tid, kan någon fara för Bankens credit icke derutaf befarasj för Öfrigt kan man, om det gå befinnes nödigt, utesluta allt hvad som kan röja den närvarande Silfverfondens belopp. Jag anhåller ödmjukast, att denna min motion må med de öfrige Stånden communiceras, och till Banco-Utskottet remitteras. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det någon underrättelse ännu icke ankommit om BorgareStåndete beslut, i afseende å detta mål, men då de tvenne öfrige RiksStånden redan bifallit BancoUtskottets Betänkande, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln äfven behagade samma Betänkande gilla, med anmodan till BancoUtskottet, att, i afseende på den för handen varande Finance-regleringen, skyndsammeligsn till RiksStånden uppgifva Bancosedelstoekens närvarande belopp, samt med förbehåll, att vid Allmänna Finance*regleringens afgörande äga öppet, att, der så nödigt skulle synas, å nyo företaga frågan om Bankens årliga publicitet till pröfning. Bifölls.
Uppbrötos Herrar Elcctorers Listor till va| af Ledamöter uti följande Utskott och befunno§ dertill vara utsedde: I Riddarhus-Utskottet. Grefve Posse, Claés Fredric, HofMar? skalk. Den 2 December.- N.-O 83 Grefve Cronst dt, Johan Adam, Ge* neral-Licii amant. N:0 228 Friherre Ridderstolpe, Gustaf, Kammarherre. N:o 334 Friherre af K'er eker, Carl Ulric , Major. N:o 745 Herr Bruce, Adam, Kammarherre. N:o 1347 Herr Stjernstolpe, Johan Magnus, Exped. Secret. N:0 1786 Herr Blomstedt, Johan Christian , Ca* pitaine. Nio 1922 Herr von Platen, Angust Carl, Öfv. Lieutenant. N:o 2120 Herr Nauckhoff, Carl Ulric, AdvocatFiscal. N:0 2132 Herr af Klercker , Fullm. Herr Bergenstråle, Clas Gabriel, Major. N:0 2172 Herr Lorichs, Nils, Landshöfdinge. Jvko 2189 Herr af Melin, Henric Geörg, Öfverste. Herr Bergenstråle, Clas Gabriel, förklarade, att ehuru smickrande den honom uppdragne befattning, såsom Ledamot i Riddarhus-Utskottet yore, nödgades han likväl, i anseende till träg» na Embetes,-göromål, samma befattning sig afsäga. Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Riddarhus - Utskottets öfrige Herrar Ledamöter, att i morgon den 3 dennes sammanträda, tjll Anteckning, af de Eidderskapets och Adelns Ledamöter, hvilka sedan andra Anteckningen till Riksdagen anländt. Den 3 December, I Expedit iöns-Utskottet. No 329 Friherre Adlerbeth, Gudmund Jofan, f. d. Stats-Råd N.O 2ji8 A-. Herr Lagerheim, Eric Julius, Ka nain grherre.
Kapten likväl af ömmande omständigheter befordras lill Major i akt och mening att han skall taga afsked efter de 2:ne år, som göra honom berättigad till Majorspension, — något som dock vanligen icke inträffar, utan i stället föranleder individen, i följd af de erhållne högre inkomsterne, att hvad man kallar ”hanka med” ännu längre, än om han redan såsom Kapten med en skälig pension kunnat taga afsked. Att Statens tjenst genom detta förhållande i mångfaldigt hänseende blir lidande, inser hvar och en tillräckligt. Blefve deremot de ifrågavar. ä indragningsstaten upförde 10,000 r:dr uteslutande anvisade till förhöjning af Knptens-pensioner, t. ex. med 100 r:dr för hvar och en, så blefve härigenom enl. mitt förmenande icke allenast pn af rättvisa och billighet föreskrifven handling upfylld, utan äfven alla anledmr till befordran af miséricorde undanröjda. Sedan jag nu yttrat mig öfver de för Landtförsvaret begärda ständiga anslag, öfvergår jag lill de tillfälliga, denna innovation från 1823 års riksdag, och får med anledn. deraf yrka att följande begärda anslag, nemi.: till nya gevär 200,000 r:dr; till anskaffning af fänghåls-tappar samt rengöringsoch söndertagningsverktyg 12,000 r:dr, och till nya pistoler 12,000 r:dr, eller tillsammanlagdt 248,000 r:dr, måtte nedsättas till 60,000 r:dr på 3:ne är, eller 20,000 r:dr om året, samt användas till anskaffning af nya gevär, pistoler och sablar med hvad dertill hörer, för den stående hären (stammen), och derjemte öfverflyttas från tillfälligt till ständigt anslag.
För åstadkommande deraf, hafva Utskotten ansett en på ofvannämde grunder stödd reglering af krono-brefbäringen böra fögderieller häradsvis verkställas; och Utskotten tillstyrka för sådant ändamål, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, i öfverensstämmelse med följande grunder. a) Kronofogde uppgöre inom fögderiet en ordinarie brefgång emellan alla de ställen, hvarifrån och till hvilka bref måste fortskaffas. Instrumentet deröfver delgifves vid nästderefter inträffande lagtima ting i hvarje inom fögderiet varande härad inför häradsrätten de brefbäringsskyldige, som då böra ega att granska den upprättade brefgången och emot den göra de anmärkningar, dertill de kunna ega fog; b) Dc brefbäringsskyldige inom hvarje härad må sedermera inför häradsräten antingen öfverenskomma att bestrida brefbäringen, på det sätt, att dess fullgörande upplåtes åt personer, som, emot ersättning, vilja besväret sig åtaga, å de brefstationer, som kunna utsättas, eller ock bestämma en viss ersättning till de hemman, som, i anseende till sitt läge, varda ålagde att brefbäringen ombesörja; c) De medel, som för bestridande af förenämnde ersättning, i ena eller andra fallet, blifva nödvändiga, böra utgå af alla de hemman, som kunna kronobrefbäring åläggas, i förhållande till deras skyldighet att denna tunga utgöra; och bör uppbörden af dessa medel verkställas på samma sätt, som den af andra communala afgifter; d) Med pröfningen af de anmärkningar, som emot den upprättade brefgången kunna framställas, eller af de öfrige frågor, som angående kronobrefbäringen och dess utgörande kunna väckas, förhålles på sätt redan i gällande författningar stadgadt är. Stals-och Ekoiiotni-Utshotlens Utlåtande, IV.o 11.
Redan för detta har utsigten af Verkets financiella ställning för Dixeöion varit brydsam. En hastig öfversigt af hvad som blifvit utförd!, och hvad det kostat, jemfördt med det återstående, sä af fonder som arbeten, har öfvertygat om vigten af denna undersökning, hvilken alltid varit osäker, så länge eli omständligt förslag öfver återstående kostnader ej varit uppgjordt. Detta har nu af Verkets Mechanici blifvit upprättadt, med ali den noggranhet och sakkännedom, hvilka, genom det framfarna arbetet, blifvit förvärfvade. Den bekymrande ovissheten har deraf öfvergått till en fullkomlig visshet, och det är nu mera att utan tvifvel, att Verket med sina närvarande tillgångar ej kan bringas lill fullbordan. Ur denna anledning skyndade Direclion, att, d. 15 i denna månad, lemna Aötie-ägarne del af Verkets .tillstånd; och det är af dem autoyiserad, som Direktion nu i djupaste underdånighet för Eders Majit får nedlägga en tafla af Verkets begagnade och återstående tillgångar; af dess hitintills lidne förluster; af utsigterne för dess framgång; och ändteligen: ett utförligt kostpads«förslag öfver det återstående arbetet. Di rectio - Den 13 April. 89 rectionen uppfyller i underdånighet denna pligt, med den förtröstan till Eders Majus välvilja och. nåd mot Verket, hvaraf Direktion aldrig saknat vedermälen, och med den frimodighet, ofvertygelsen om rena afsigter medtörer. Detta stora, i århundraden önskade företag skall helt visst, sedan det genom Eders Maj:ts visa omtanka, i de brydsammaste tider, blifvit grundlagdt, ej i de ljusare, hvaraf vi nu så lyckligt orogifvns, öfverlemnas till slumpen af en längre tids utdrägt, eller dömas att afstadna halffärdigt.
OLOF KLAESSON. Tyst! Låt mig träffa min bror. FÅNGVAKTAREN. Men' OLOF KLAESSON Var lugn för din tjänst. Jag ämnar icke befria honom. Så väl har han utfört sin sak, att han icke har något att frukta af segraren. FÅNGVAKTAREN. Ja, ser ni, det är så, att fängelset och jag är ett, liksom ni och ert svärd. Jag är en hård järndörr, bara en hård järndörr och sätter ingen in, ej häller släpper någon ut. Det är min sak det, ser ni. Dött skulle jag med fängelset i går, gjort ett hopp ända in i andra världen, men hjälpa ut någon därifrån i dag eller i morgon, nej, går icke genom samvetet, har aldrig gjort det förr. OLOF KLAESSON. En gammal rostig väderhane är du. Vill du låta mig träffa Johan eller ej? Jag har intet guld att ge dig; men om du vill, har du mig själf i stället. FÅNGVAKTAREN. Gud bevare mig för det. Ni dömer mig orätt. Ni skall få träffa honom, men gör det kort, ty hertigen är här i rappet! Kom ut, herr Johan, här är en, som vill råka er. (Öppnar dörren till höger i fonden). Tredje scenen. De förre. Johan Fleming. JOHAN FLEMING (vill omfamna Olof Klaesson). Min bror, du lefver, du är fri! OLOF KLAESSON (stöter Johan tillbaka). Håll Johan! Vår ära vi förtrodde i din hand. Hur har du fylt ditt värf? JOHAN FLEMING. Anklaga mig! Mitt svar... OLOF KLAESSON. Fort! För det svaret trotsar här jag döden nu. För den skull lös jag slet mig i går ännu en gång ur oväns hand med harmens, skymfens kraft, då vi förgäfves fullbordandet utaf ditt värf förbidde. Nåväl JOHAN FLEMING. Begär få tala med en annan; min sorg mitt ord förkväfver. OLOF KLAESSON. Usla feghet! Och denne är min bror! JOHAN FLEMING. Du miste tar. Vid Gud! Jag var ej feg! OLOF KLAESSON. Så svara mig.
49-52, $891, n-r i - Nem ~ - Brthnen, 1890, nar - 24, 18,91, n r 1 - Franenberttf, 1890, r t Il Die Lehreriu, 1890, ' n r ii - 7 - 1) as Xaganii ful Litterat&amp;, W O, ii r 49-52, 1891,n: r i, 2 - I - -, Till Fredrika-Bremer-flirbundet insinda bIIek~ l l W. Bille: - 3rd Bark, Odemarkernas barn - R &amp; ag laad, l Tv8 krmnor eller en % d&amp; Bonnier: L. Toldoy, Fam~ljelycka t d. V. Carlson: N. R Ostgaard, Eii Fjnllbjgd. X Adolm, l B r h Medelhafvets skonaste n Z * Hregg: ström: A. Ch. LeBZer, Ifr T~ifvet Femte S a 4 Xfteraknft tt11 - K ?lighet och Erotik - Tr Olof Stigs rfterlamnadopapper jamte TrSgoL Ad. Johnson: E. W S Tzersch, Den kristliga famrijea I Of vers. af E Evem - Looström &amp; Komp. : ZT P BZat.ntsLy, Krckel tul t d f i - n P. d. Norstedt &amp; Siner: H xybZonz, Dik * och VCrfrIighet Sam1 I, I,. T Eyestofsh, Noveiler E ' rdn Byskm, o f r e i ~ af K - .R Tornebkrdh, Handledning for deitagale i rUdplagsniia oeh bediitniide forsamlingar - Srensk kalender 3 Z te hg 1891 P. Omtveaf: Altalde Prgdz, Lykke I
. täggning remitterade ämne beträffande förda, Könlrngar FamillMs framtida underhäll, hvaraf följer, att utnämnde Utskott mäste göra sig nnderrättadt dli» alfa de tillgängar, som i berörde afseende möjligen kunna eller böra päräknas; Altsä skulle ifrägawarande uptäckt Stats - Utskottet meddelas, pä det samma Utskott mä wara i tillfälle, att förhällandct dernsed närmare utreda , och Riksens Ständer efter härom inhämtad uplysning kunna i anseende till mcranämnde depositum foga den widare anstalt som weberkör. Genom Prvtocolls - Utdrag skulle sä wäl Stats - Utskottet som de öfrige respective Ständen om detta Bonde« Ständers beflut underrättas, lsic supra. lax krotocolio §. L. IrÄZZräk. t ' Utdrag af Prokoöoltck, hältet hös Bondes Ständer dm 24 Augusti I8O9. S. D. Bonde - Ständer, tom kätit sig föredragas Stats - Utffottets dcN iHlde 1 denna mänad afgifne Project, om sättet, akt förnöja deni, som» linder nu warande krig. med Lcwcratitser gött Kronan till handa samt anskaffa nödige medel till bestridande af tnncwarande ärs ännu äterstäende hrtpdlige utgifter och tagit samma Project i noga bfwerwägan, de, har funnit sig icke kunna detsamma 1 nägon dest del ofbrändradt antaga. Dä wilkoret för alla de Conkracter örn lcfrverantser, som med Kronan blifwit ingängnc, warit betalnings erhällande pä wista bestämda tider och fullTredje Band. N:o y, 10. sd - 66