Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skillnaden emellan ofvanstående 2:ne belopp R:dr 15,1 lv: 32. 805,985: 99. utvisar huru mycket mindre belopp i Svenskt Riksmynt, som, vid för handen varande kursförhållanden, erhållits genom denna silfverinförsel, än om den härtill använda tillgång realiserats genom vexelförsäljning, och kan således sägas utgöra förlust på det erhållna silfret, hvilken förlust uppgår till 1,911 procent eller icke långt ifrån 2 procent. När man åter, för att finna skillnaden emellan hela kostnaden för det fran Hamburg indragna silfret. R:dr 805,985: 99., och det belopp i R:mt, 784,804: 78., som detta silfver, utmyntadt, lemnar Banken, jemför nämnde båda summor, så befinnes denna skilnad utgöra R:dr 21,181: 21., utvisande en förlust af 2,70 procent, eller på hvarje utmyntad Riksdaler Riksmynt 0,02,70 öre; hvaraf faller: på skillnaden emellan Banko och det erhållna silfret 0,01,30. » myntskatten 0,00,75. » omkostnaderna 0,00,65. 0,02,70. Då förlusten på det från Hamburg införskrifna silfret utgör i procent 2,70. men på det från London indragna 2,28. visar det sig, att silfverindragningen från Hamburg varit 0,42. pro cent dyrare än den från London, och detta oaktadt omkostnaderna, betraktade ensamma för sig, varit ända till 0,40 procent drygare vid den sednare, än vid den förra. Då dessutom, enligt hvad Revisorerne af Banko-Fullmäktiges protokoll inhemtat, omkostnaderna vid införskrifning af silfver från London antagligen kunna ej obetydligt minskas dels derigenom att silfret föres direkte från London till Göteborg med befintliga ångbåtslägenheter, i stället för öfver Hull, dels genom den nedsättning i kostnaden för försändning ge - nom Kongl. Post-kontoret i Göteborg derifrån till Stockholm, hvilken Kongl.
Då jag här upträdt i strid med män af facket för hvars insigter och omdöme jag bär den största aktning, så må det tillåtas mig att till stöd för mina åsigter åberopa andra länders vittnesbörd och i detta afside vill jag först framdraga ett land, som med en märkvärdig konseqvens och ihärdighet fullföljt penitentiär-systemet, nemi. Belgien. Ducpetiaux, en af de i frigaste anhängarne af detta system, framlade för 1853—1854 års Kammare i Belgien ett lagförslag angide verkställandet af fängelse-straff, hvaraf jag ber att få anföra några utdrag, som utvisa, huru man der vill medgifva större for - Den 25 Novemb r /. m. 767 kortning i tiden för de lindrigare straffen, under det raan här åter ieke vill medgifva någon afkortning i strafftiden för de lindrigare, men för de gröfre, eller straffarbets-fångarna, nedsätter -J:del. Ducpetiaux framhåller viii ensamhets-fängelsets förtjenst er, men säger tillika, att det är ett svårt straff, och det måste hvar och en erkänna, som besökt ett sådant fängelse; man behöfver blott tänka på denna dörr, som tillslutes för att icke öppnas förr än efter åratal. Han säger vidare, att det är verksamt till att förbättra fången, emedan det väcker honom till besinning af sitt eget bästa; men, tillägger han, hvarföre skall man förlänga straffet utöfver den yttersta nödvändighet; då straffet upnått sitt ändamål, blir det utan ändamål; det blir då endast en onödig tortyr, hvarigenom man på förbrytaren öfverflyttar det intresse man förut hyste för den förfördelade. Vidare säger lian: om man genom ensamhets-fängelset kan på kortare tid upnå det mål, som afses med straffet, så är det klart, att Staten hvarje år onyttigt bekostar betydliga summor genom att hålla förbrytarne en längre tid i fängelse, och om man införer ensamhetsfängelset utan att förkorta strafftiden, så komma utgifterna att öfverstiga Statens resurser, och man kommer att behöfva flere fängelser än man kan upbygga.
Lantingshausen. På Vällofl. RorgareStåndets Ledamöters * vägnar And. Fredin, På Högvördiga PrestsStåndets Ledamöters Bryn. vägnar Hesselgren, På Hedervärda Bönder' Ståndets Ledamöters vägnar Nils Mänsson. M. M, Rosbeck. Uppläst hos samtliga Riks - Stånden den 22 Juni. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs och OeconomieUtskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga, om inrättande af en Practisk Bergs-Skola. u, i ett till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingiftet och till Ulskoltet remitteradt Memorial, liar H err Kammar-Junkaren Axel Lindersköld anfort, att ehuru Riksens Ständer redan vid 18 t x ars Riksdag förenat sig derom, att en då vackt fråga, om nyttan och nödvändigheten af en Practisk BergsSko]as inrättande, skulle till Kongl. Maj:ts nådiga profning öfverlernnas, med underdånig anhållan, det Kongl. Majtt i nåder täcktes förordna undersökning till närmare utredande af detta för Bergsvetenskapen så vigtiga ämne, hade likväl, genom ett särdeles missöde för samma vetenskap, denna Riksens Ständers enhalliga önskan hvarken Blifvit till Throtaen framburen, ej eller i Riksdags Beslutet intagen; hvarföre ock, då Herr Kammar-Junkaren ansett inrättandet af en Practisk Bergs-Skola i vårt Fädernesland vara så mycket mera nödvändigt, som näst Åkerbruket, Bergshandt, eringen vore Rikets vigtigaste näringsgren, Herr Kammar-Junkaren yrkai, att ifrågavarande tim* Den 2 2 Juni'. ngi ämne matte vid denna Riksdag blifva å nyo upptaget. Af hvad i denna fråga vid 1812 års
Jag vill icke underskrifva den satsen, emedan jag anser det vara orätt att sätta gränsen allt för mycket både upför och nerför, och jag har alltid hyst den öfvertygelsen, alt det är ett stort misstag att inskränka möjligheten att förvärfva jord. Den största trefnad i samhället är förenad med den största möjliga frihet i detta afseende. Jag beklagar att Gr. Liljencrants icke har velat unna mig tillräcklig tid för att fullständigt genomgå författningen, samt föreslå partiella föreskrifter uti ifrågavaride hänseende, men då jag finner, att det af Utskin framställda förslag går derpå ut, att i någon mån modifiera den stränga föreskrift, som finnes uttryckt i 1853 års författning, kan jag icke annat än rösta för bifall till Utskins förslag, med de äf Hr von Koch framställda förändringar. Gr. Sparre, Erik: Då en talare klagat deröfver, att detta Betänk., likasom andra från Lag-Utsk., så sent inkommit, ber jag att få inför R. o. Ad. rättfärdiga Utsk. för en sådan beskyllning. LagUtsk. har vid denna Riksdag behandlat den del af Kriminallagen, som angår stöld, utgörande en icke oväsendtlig del af 186 Den 24 November. det arbete, hvarmed en särskild komité under 40 års tid varit sysselsatt, oell af hvilken komité talaren under flere år varit ledamot. Dessutom har Utsk. behandlat åtskilliga delar af civillagen, en K. M:s propos. rörande kredit-lagstiftningen, decimalsystemet, .föreslagit ändringar i skogs-iagstiftningen, skiftesstadgan, samt nu sednast i hemmansklyfnings-förordningen. Om vid sådana förhållanden Utsk. icke förr än vid slutet af Riksdagen medhunnit denna fråga, torde det tillräknas Utsk:s mindre förmåga, att med nog skyndsamhet dylika ärenden behandla, och jag kan icke annat än beklaga, att Utsk. icke erhållit sådana ledamöter, som bättre än de närvar:de kunnat upfylla R. o. Adis eller åtminstone vissa ledamöters anspråk. Hvad jag kan försäkra är, att Utsk. icke felat i arbetssamhet och bemödanden att fullgöra sina åligganden.
Härvid föredrog först Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, följande lid efter annan lill Kongl. Maj:t inkomna skrifvelser och ansökningar i ämnet, nemligen: Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, anförde derefter i underdånighet: . Hvad Departements-chefen sålunda yttrat och föreslagit i afseende på södra stambanans fullbordande samt anslog till östra stambanans påbörjande, och hvaruti Stats-Rådets öfrige ledamöter instämde, blef af Kongl. Maj:t lill alla delar gilladt. Vidare anförde Statsrådet Lagerstråle beträffande Norra Stambanan: »För alt på ett fullt tillfredsställande sätt kunna tillgodose de norr om Stockholm och Mälaren liggande delar af landet skulle, enligt min åsigt, erfordras två stambanor, den ena ledande öfver Upsala norrut tili Gefle-Dala-banan vid dess östra slutpunkt, eller åtminstone i närheten dertill, och den andra öfver Sala i nordvestlig rigtning mot Siljan, eller någon närmare punkt vid Däl-elfven, under förutsättning, i sistnämnda fall, af elfvens upprensande till farbar segelled. De dryga kostnader, hvartill dessa jernvägsbyggnader skulle uppgå, kunna emellertid svårligen ifrågasättas med mindre än att orättvisa skulle föröfvas mot den södra delen af landet, der nedanom Jönköping endast en enda stambana finnes, enligt uppgjord och hittills följd plan, vara för Statens jernvägsbyggnader afsedd.» »Då jag således anser mig böra tillstyrka, att endast en stambana ifrån Stockholm norrut må af Kongl. Maj:t föreslås, återstår frågan om bestämmandet af dess rigtning, först öster eller vester om Sigtuna-fjärden och vidare till lämplig anslutningspunkt å redan befintlig kommunikationsled i den nordligare delen af landet. I det förra hänseendet får jag för min del, efter noggrann pröfning af förhållandena, förorda den östra sträckningen från hufvudstaden till Upsala.
Tonen, hvari dessa ord yttrades, tydde på att Björnberg på detta sätt ämnade locka sina fiender i fällan för att sedermera låta dem dyrt umgälla denna dags besvär. Men de styfva Wermlandspatronerna läto hvarken befalla eller skrämma sig. Den ene efter den andre trädde fram och lät anteckna sig såsom mot auktionen protesterande. Först brukspatron Myhrman, så brukspatronerna Strokirch, Hagberg, Camitz, Berger, Holmstedt, Wahlund, Troili samt enkefruarna Widmark och Camitz och Uddeholmska bolaget, företrädt af B. C. Geijer. Det ville sannerligen ganska mycket kurage till för att defilera förbi basilisken, ty Björnberg stod framme vid auktionsbordet och blängde argt på sina motståndare. När anteckningen var fullbordad, påstod emellertid Björnberg, att då de protesterandes antal icke uppgick till den pluralitet, som erfordrades för att hindra auktionens fortgång, borde auktionen icke för thy äga rum. Stämningen i salen blef allt mer och mer upprörd. Det sorlades till den grad, att auktionsförrättarens stämma knappast kunde göra sig hörd. Björnberg ryckte då klubban från honom och slog med den upprepade gånger i bordet, så att det ekade i salen. Nu hördes auktionsförrättarens utrop: – Löfstaholms järnbruk 993 skeppund, 16 lispund, 5 marker årligt Stångjärnssmide. En dödstystnad hade inträdt. Nu utbjöds Ransäters öfra härd om 440 skeppund, 18 lispund. Samma dödsstillhet. Nu kom turen till Gårdsjö om 826 skeppund och Ohlsby om 877 skeppund. Intet ljud hördes. – Är det herrarnes mening att ingalunda bjuda på dessa egendomar? röt Björnberg. Ett allmänt och dundrande ja blef svaret. Björnberg skälfde af ilska och slog upprepade gånger i bordet med klubban. Han knöt handen åt auktionsförrättaren, som nekade att fortsätta utbjudandet af egendomarne. Men denne lät sig heller icke skrämma, utan ropade med hög röst: – Då det under dessa omständigheter är utan ändamål, att något utrop af förberörda, Hallska konkursmassan tillhöriga fastigheter vidare nu sker, följer att auktionen af sig själf förfaller.
I anledning af detta till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade förslag får Utskottet vördsamt tillkännagifva 5 1:0 att Utskottet anser den pröfnings-' pcb beslutanderätt, sorn Motionairen , enligt förslagets »ista pch 2:dra punkter vill hafva åt Under-^executorer uppdragen, hvarken öfverensstämma med gpd ordning samt gälilenärers och fordringsegares ömsesidiga säkerhet , eller vara förenlig med dessa Tjenstetnäns bestämmelse samt de egenskaper , sorn j allmänhet hos dem fordras pch förutsättasj 2:0 att Utskottet redan j sitt af samtliga Riks-Stånden bifallna Betänkande N:o 4 , i anledning af Riksdagsfulltnägtigen Nils Insulins motion om en Lag, hvarigenom mi förekomma* , att gäidenärer , genom digtad® j3 JjBgUtikoltets Bttänkande N:o l i8- afhandiingar, vid utmätningar undanhålla borgenärer sina tillgångar, afgifvit förslag till stadgandet i det ämne, hvarom 5;dje punkten handlar ; samt 3:o att Utslcotfet likaledes, dels i 5:te punkten af sitt Betänkande N:o 89 , angående upphäfvande af Lagmansoch Kämnersrätter m. rn. dels ock i sitt denna dag meddelade Betänkande N:o 147, i anledning af Riksdagsfullmäktige Herr M. E. Richerts samt jEric Svenssons från Bohus Län motioner om verkställighet af Underrätts beslut i skuldfordringsmål , när gäldenär skulden erkänt, yttrat sitt omdöme öfver den fråga, som i 4;de punkten af förevarande förslag är framställd , hvilka Utlåtanden Utskottet alltså häst åberopar. I följd häraf tillstyrker Utskottet, att de af Johannes Andersson yrkade förändringarne, i nu gällande sladganden otn rättegångssättet i skuldfordringsmål samt om utmätning , ej må af Rikets Ständer bi'» fallas. Stockholm den 28 November 1829. haeUmkoittts Betänkande Nio lig» 1$ N:o 14,9. Ankom lill Exped. Utskötle» den 4 Dec. iSSs*.
Departements-chefen, alt med nybyggnad af de felande tvänne seglande fregatterne kunde tills vidare anstå, emedan, då flottan redan äger sex sådana, det vore af mera vigt, att flottan i första rummet försågs med de afbehofvet så högt påkallade ång-korvelterne och ångbogserings-fartygen och borde således dessa sistnämnda slags fartyg först anskaffas, i den mån tillgångar kunde dertill beredas genom serskilda anslag utöfver hvad för flottans årliga underhåll anvisas, då deremot nybyggnaderna af de trenne korvetterne eller briggarne och de fem chefs-fartygen, hvilka brista i det föreslagna antalet, efter liand kunde verkställas utan serskildt anslag. Uppå Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, täcktes Kongl. Maj:t, med godkännande af såvälförrberörde förslag till fullkomligare ordnande af försvarsverket till sjös, som hvad i afseende å sältet för verkställighet deraf blifvit af Departements-chefen underdånigst föreslaget, i nåder förklara, att sjöförsvarets ordnande borde i öfverensstämmelse dermed fortgå; Och skulle Kongl. Maj:ts nådiga beslut, lill underdånig efterrättelse, meddelas Förvaltningen af Sjö-ärendena, jemte afskrift af Departements-chefens har ofvan omförmäldte underdånigst afgifna förslag. Ex protocollo C. O. Fougt. Underdånigste Anförande. Eders Kongl. Maj:t har, under den 29 December nästlidel år, i nåder åt mig uppdragit att uppgöra och till Eders Kongl. Majrts nådiga pröfning framlägga förslag till fullkomligare ordnande af försvarsverket till 3 sjös; i sammanhang hvarmed jag skulle äga att uppgifva, hvad i anledning deraf kunde blifva föremål för nådig Proposition till Rikets nästsammantfädande Ständer.
De ämnen, hvilka uti ofranberörde motioner och förslag förekomma, hafva vid flere föregående Riksmöten utgjort föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet och jemväl föranledt det af n84o—41 årens Stats-Utskott under N:o 170 algifna utlåtande, deruti tillstyrktes, bland annat, att alla indelta räntor och krono-tionde, som till corpsers m. fl. aflöning äro anordnade, skulle lill Stats-Verket indragas och ersättas af contanta löner och anslag; att, för delta ändamål, borde uträknas hvarje indelt lön eller anslags-belopp, eller medium af markegången under de 10 åren 1831—1840, med tillägg af den forsel-lön å spanmål, hvartill indelnings-hafvaren varit berättigad, hvarefter beloppet, bestämdt i jemna riksdaler-tal, utgjorde löneeller anslags-ersätlningen; att de tjenstemän, som innehafva indelta löner, egde alt, efter eget val, vid dem bibehållas eller derför åtnjuta contant godlgörelse, quartaliler från Landt-ränteriet, men att de personer, hvilka 'ill tjensterne utnämndes tills vidare skulle åtnjuta contant aflöning; att de lill fromma stiftelser m. m. anordnade indelta räntor och krono-tionde borde indragas med 1840 års slut, hvarefter inrättningarne från och med år 1841 erhöllo contant ersättning medelst i jemna riksdaler-tal bestämda anslag, motsvarande räntornas och krono-liondens medel-belopp under då sistförflutna 10 år, hvilka anslag oförändrad utginge under 5 år och sedermera bestämdes för 5 år i sender, efter medium af då sednast tilländalupne 10 årens markegång; och borde dessa anslag inom slutet af hvarje år utbetalas; hvarjemte Utskottet hemställde, att Riksgälds-Contoret mätte intill påföljande Riksdag, få quartaliler förskjuta beloppet af de löner, hvilka, i följd af indelta räntors och anslags indragning, borde, efter de vid årsstaternes uppgörande kända förhållanden, för året i contant utbetalas, under villkor, att, så snart årets skaller tdl Stats-Verket inflyta, föregående årets föiskolt blefve till fullo ålerbetaldt. Stats-Ltskollets Utlåtande, N'-o 287.
St.:r förklarat, att ej andra skolor, än de, med minst 2:ne lärare, hädanefter få existera. Man har som skäl för obehöfligheten af skolans utvidgande anfört, att staden Wadstena ligger så nära och att der redan finnes ett ordnadt läroverk. Jag vill doek fästa Utskd.s upmärksamhet derpå, att omkostnaderna för barnens underhållande på en ort utom hemmet blifva föga mindre betungande derföre att afståndet är ringa; hvarföre jag ingalunda anser att man bör betrakta inrättandet af en skola i staden Skenninge obehöfligt, derföre att det redan finnes en sådan i den närbelägna staden Wadstena. Då dessutom hvarje annan stad af någon betydenhet inom riket eger sin egen skola, kan jag aldrig förmoda, att R. o. Ad. vill i detta hänseende upträda på ett stjufmoderligt sätt mot. staden Skenninge. På grund af dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, ville bifalla K. M:s i ämnet gjorda framställning. Hr Bildt: Jag medger, att det är ganska svårt att finna den egentliga ledtråden för Utsk:ts behandlingssätt af för handen varande fråga. Utsk:t förnekar visst icke nödvändigheten af skolans i Skenninge utvidgande, men TJtsk:t anser, att man ej helt och hållet bör förbise de, relativt till andra provinser, ganska betydliga upoffringar, som, i afside på skolundervisningens ordnande, redan blifvit gjorda för den provins, hvari staden Skenninge befinnes. Så finnes f. n. t. ex. i stader. Norrköping ett fullständigt ordnadt elementarläroverk, likaså i staden Linköping; man har redan beslutat läroverkets i Söderköping omorganiserande frän 2- till 3-klassigt; man har i Wadstena, 3 mil från Skenninge, ett fullständigt läroverk. Då man betraktar alla dessa förhållanden, så upstår ovilkorligen den frågan, om staden Skenninge verkligen befinner sig i den kategorien, att ett läroverk derstädes är mer af behofvet påkalladt, än på flera andra ställen, der äfven fråga upstått att inrätta skolor. Jag vill som exempel framdraga köpingen Örnsköldsvik.
Dessa ord lära komma på eli ut, men jag hade dock helst velat använda det sednare. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, i anledn. af den begäran, som blifvit gjord derom, att förevar, punkt må momentvis blifva föremål för beslut, nu först finge hemställa, om R. o. Ad. hi föl le den del deraf, hvaruti Ulsk. afstyrkt allt afseende å Gr. von Schwerins motion, om erläggande afen skilling b:co lodet, såsom portoafgift för tidningar och periodiska skrifter, hvilka genom Postverkets försorg afgå. Ropades ja och nej. Frih. Palmstjerna: Ofver de motiver, på hvilka Utsk. förklarat, alt intefafseende borde fästas vid Gr. Schwerins motion, kunde vara mycket att säga. Men —”kan ock en Elhioper förvandla sina hud, eller en Pardor sina fläckar?” Hjelper det, att slå vatten på en gås? Jag underlåter att i auiedn. af dessa motiver vidare yttra mig. Hr Printzenskjöld: Jag ber att, för egen tillfredsstäl lelse, få gifva tillkänna, att jag icke haft del i uppställande af de motiver, som Utsk. framställt; tvertom hade jag önskat, alt N motiveringen varit annorlunda än denna, som af mig visst icke godkännes. Uppå härefter framställd förnyad propos., biföll R. o. Ad. Utsk:s yttrande, i afseende på Gr. von Schwerins berörde motion. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla den del af ifrågavar. puukt, hvari Utsk., med yttrande att den af Hr Roos föreslagna stämpelafgift vore alltför hög, hemställt, att hvad Hr Roos i fråga om stämpelafgiftens belopp föreslagit, må förfalla. Ropades ja och nej. 92 Den 8 Januari f. m. Hr Printzenskjöld: Jag anhåller, alt något utlåt, öf ver Hr lloos’ molion icke malle meddelas, annorlunda än i sammanhang med den punkt, som rörer beloppet af stämpelafgiftcn för hvarje halft ark.
1 V 6 3 2 00 18 isfta 1 10 2 5 21 n m ä r f e é : 255ib upprattanbct af SJtantalS. od> <Sfaft;Trifnin.qg-gangb för ©tab iafttagc#, att, i (tället för öar ofroanftäenbe coliimner: ”hemmantal m. m.,” införas SomterneS hummer od) jtorlef, famt ©tabSjorbenS rpntb till Sunne: cd) Äapplanb. (♦) gormulaite. 0ammanbrag o five c VI. VI. 5 ogt>crics ITT an c« Is» od? ©CattfFnfningssilangöcr för ar 18 femman. 5J> c r fotte tv Slutat SBrännnnSpannor 3tffortning för ©fattflritiu • ©fattfrie. ©timma 15 år. 23ctalanbe SSemiUuing efter i:fla Strt. Srie från 3xiu lin ira efter i 2trt. gör fev ftilba orfaker. Unter: åriaei ©amma. Eo © § ©limma. © ■s s§ *3 p £>o 55 »-n> a r: 0 o*3r P O: nxs. ' * Vl:o Uppgift till tTIantals?-' od? 9£actfPcifningen uti Staben VI. H. f6i* ar 18 £« Sooelfes Snnebafroanbe ©mbete, Xienjt eller ©a* racter, i ©tabén eller pa bef; grttnb eganbe eller arrenberanbe iorbegetibomar oc& l'a
Krögare oell Krögerskor m. fl. Inom Borgare-Ståndet liar blifvit anmärkt, dels att den föreslagna förhöjningen i afgiften syntes nog hög, och dels att behofvet påkallade en förändrad föreskrift i afseende på säkerheten för algi flens behöriga utgörande, synnerligen af de redan antagne näringsidkarne, och inom Bonde-Ståndet är yrkadt, att då, för ändamålet af en jemn och rättvis beskattning, icke vore nog att i detta afseende hafva skiljt emellan Stockholm och Götheborg samt Rikets öfrige släder, hvilka lill storlek och rörelse äro så betydligt olika, vore en tredje dass, för bevillniugens bestämmande närmare efter rörelsens beskaffenhet, af nöden. Under öfverläggning härom har Utskottet icke funnit någon annan föränd ling vili dess redan afgifne förslag böra ega ram, än att Utskottet härmed föreslår, att, i stället för aldra momentet vid ofvannämnde rubrik, uiå i blifvande Bevillnings-Förordningen införas en så lydande föreskrift: Som delta är en afgift', hvilken icke får afkortas, så åligger det den, som meddelar tillståndsbref, ali genom antagande borgen försäkra Kronan om afgiftens utgörande. En sådan säkerhet bör årligen förnyas, vid påföljd af tillståndels förlust. De redan antagne näringsidkare af denna class, vare sig Borgare eller andre, åligger enahanda skyldighet i afseende på borgens ställande och dess årliga förnyande, så vida rättigheten vill bibehållas.
Intresset för jordbrukets förkofran och önskan hos hvar och en att, oberoende af med-delägare, kunna på bästa sätt sköta sin jord, hafva ock beredt fortgång åt de derför vigtiga laga skiftesförräitningarne. Resultatet af afslutade dylika förrättningar, hemmansklyfningar deruti inbegripne, har varit följande: år 1851 1852 1853 1834 1853 1 medeltal Summa Antal. Förmedlade manta). Delägare. Ägolotter. Jordrymd i Tunnlandtal. Qvarboende. Utflyttade. Mätte. I fråga om skiftenas fortgång förtjenar särskildt att anmärkas, att inom Norra Wadsbo fögderi finnes numera endast en oskiftad by. Både antalet och omfånget af skiftena under ofvannämnde tid hafva öfverstigit medeltalet af dem, som förekommit under den period, som sednast afgifne berättelsen omfattar. Enahanda förhållande, som då anmärktes, eller att dylika förrättningar varit i tilltagande, har således fortfarit. I afseende å beräkningen af utflyttnings-understöden har Eders Kongl. Maj:t, i anledning af min derom gjorda underdåniga hemställan, genom nådigt Bref af den 15 Mars 1853, behagat att, med upphäfvande af det för Skaraborgs Län samt Skåne och Öland gällande stadgandet uti Kongl. Brefvet den 4 Maj 1827, om dessa understöds beräknande efter tunnlandtalet af den odlade eller odlingsbara jorden, nådigst bifalla, att dylika understöd jemväl uti nämnde delar af riket må utgå i öfverensstämmelse med föreskrifterne uti Kongl. Kungörelserna den 25 Juni 1830 och 25 Januari 1853, samt således inom vissa minimioch maximi-belopp bestämmas i förhållande till hemmantalet. Berörde understöd kunna, i följd deraf, mera lämpas efter de uppkommande utHyttningskostnaderna och bättre motsvara deras bestämmelse. Att, i fråga om jordbruket, uppgöra någon tillförlitlig beräkning öfver utsäde och afkastning, möter de största svårigheter och är knappt möjligt.