Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var kallt, och hon huttrade o c h frös, där hon satt uppkrupen i sitt hörn på den hårda, gulmålade träbänken. Hon kände sig sönderbråkad i kroppen. Slutligen tog hon af sig resväskan, begagnade den som hufvudkudde, lade sig ned och svepte filten väl omkring sig. Där låg hon i timmar o c h stirrade i taket. Ty sömnen ville inte komma. Andtligen slumrade hon till för att kort därpå väckas af konduktören, som kom för att underrätta om, att nu var hon framme. Ett fint, genomträngande regn föll, då hon steg ut på platformen till stationshuset, där det lyste på nedre bottnen ur fönstren till expeditionsrum Logogryf. skatter nog inom mig gömmer men stundom äfven det som dåligt är, den som mig eger icke bort mig glömmer, för honom är jag ofta mycket kär. Jag mången stund af njutning honom skänker och är hans sällskap om han ensam är. Jag icke talar och ej heller tänker, men mångas tankar jag inom mig bär. Inbunden är jag ofta, må så vara! Det dock som fel hos mig ej räknas kan. På artighet jag äfven brukar spara och vänder ryggen åt en hvar, minsann. Af många delar små består mitt hela, vidt skilda stundom, det ej nekas kan, men om mitt hela du vill sönderdela, af hvarje del ändå ett helt du fann. rika W. S C KONEJ. H DE GEER, FÖDD HOFLEVEMNTÖR. När Och Din Och solen sig bak mörka skyar gömde Herrens rådslag svårt att tyda blej, egen sorg för makens sorg du glömde, ödmjuk tro till korsets jot dig dref. Men Det Det Att sommartiden hastigt flyr — gyllne axet ses i solen glöda, vittne bär, alt skördeanden gryr, odlarn väntar lönen för sin möda. Och hösten fäller rosenbladen alla, Och vintern skrider sakta i hans spår. ERAN dunkla skyn ses snön i flockar falla — Dock mänskan hoppas på en evig vår. MARIA. Innehållsförteckning. En stad i Danmark. 6) En stad i Spanien. 7) En stad i Irland. 8) Ett land i Europa. 9) och 10) Järnvägsstationer i Sverige. 11) En bekant socken. 12) Ett järnverk i mellersta Sverige.
Med tafatta och rörande ord beskrifver han sitt ynglingalifs strider, hur han kämpade för att komma till den inre omvändelse, som enligt pietismen var den religiösa lyckans begynnelse. »När julhelgen var förbi,» heter det, »satte jag mig före att mellan terminerna omvända mig.» Detta själftvång lyckades begripligen icke. »Jag resolverade därför till slut, att låta Gud gjöra, som han behagade, ty jag trodde honom så till vida om godt, att han ville min salighet och att han såg det jag ej längre kunde låta saken trainera ut på terminen». Efter en nattvardsgång 1749 hände det honom också – just på Lilla torget i Lund – att den uppenbarelse, efter hvilken han så törstat, fyllde hans själ, och »den himmelska frid, som då alldeles intog och förändrade mitt hjärta, kan ej med penna och bläck beskrifvas». En utländsk resa (1750–51) till Holland och Frankrike skulle afsluta hans studier, och härunder fick han en känning af tidens tvifvel, så stark, att han »knappt ville tro att en Gud var till». Dock blef efter en kort tid »Guds sanning och nåd mästare öfver både mitt förstånd och hjärta». Nu öfvergaf han tanken på att blifva präst, och hemkommen ingick han i brödraförsamlingen, som samlade alla de veka och svärmiska, som erforo den religiösa känslans horror vacui inför tidens alltjämt växande skepticism, och när han kom in på Stockholms redd, var den första af hufvudstadens märkvärdigheter, han frågade efter, Skeppsholmskyrkan, Tollstadii kyrka, i hvilken hela den svenska sekterismen haft sitt stamhåll, och förvånad fann han detta tempel, som varit »en beständigt brinnande ljusastake», stå som ett ödmjukt trähus bland de ortodoxa stenkyrkorna.
Jemte åtskilliga enskilda uppfostringsanstalter, der flickor af de bildade klasserna undervisas i christendom, historia, geografi, svenska och åtskilliga andra lefvande språk, ritning och handarbeten, finnas följande, till folkskolornas klass ej hörande uppfostringsanstalter nemligen: i Carlskrona en Småbarnsskola, der barn, som ej uppnått den för inträde i folkskolan bestämda ålder, erhålla efter deras ålder lämpad undervisning i rättstafning och renläsning, räkning och skrifning samt christendom, geografi och svensk historia. Undervisningen och tillsynen besörjes af en lärarinnna och ett dennas biträde. Medellösa barn erhålla undervisning, någon beklädnad och middagsmåltid utan afgift. Betalande erlägga 1 R:dr å 50 öre i månaden. Inrättningen har en grundfond af 14,000 R:dr, tillkommen genom enskild välgörenhet. Med räntan deraf och frivilliga årsbidrag af åtskilliga stadens innevånare bestridas utgifterna. Skolbarnens antal har årligen utgjort från 54 till 76; i Carlshamn en Flickskola, som är bekostad och under tillsyn af några stadens husmödrar och i hvilken omkring 40 fattiga flickor årligen erhålla behöflig undervisning, jemväl i husslöjd, samt beklädnad. Dessutom har under perioden i staden funnits sju enskilda skolor för smärre barn, der mer än hundra årligen blifvit undervisade; Tab. Litt. K. Antal inskrifne och utexaminerade elever vid Navigationsskolan i Carlshamn. Utexaminerade. Inskrifne. Styrmän af 2:a klassen. Styrmän af l:a klassen. Sjökaptener af l:a klassen. För ångbåtsbefäl. Uppfostringsanstalter. Rättsväsende. i Sölvesborg, två af enskilda inrättade skolor för smärre barn; i Ronneby köping en af köpingen bekostad Flickskola med en lärarinna. Fattiga flickor åtnjuta der den i dylika anstalter vanliga undervisningen, äfven i husslöjder; i Jemshögs socken två Småbarnsskolor och en Fattigskola, den senare inrättad af enskild person, som dertill skänkt 5000 R:dr, samt ämnad till en undervisnings-, uppfostringsoch underhållsanstalt för fattiga barn.
Johansson från samma län instämt), att, med borttagande af terminsberäkningen, bränvinstillverkning måtte vara tillåten från den 15 Januari till den 15 April samt från den 15 Oktober till den 15 December och dervid huru lång tid som helst, dock ej mindre än en månad; af Fredrik Augnst Forssbeck från Östergötlands län (motionen N:o 206, uti hvilken Åke Andersson från Malmöhus och Johan Fredrik Johansson från Upsala län instämt), att bränvinstillverkningstiden måtte utsträckas från den 15 Oktober till den 15 December och från den 15 Januari till den 15 April, med rätt för tillverkaren att välja en, Hera, eller alla dessa månader. Sammans. Bertlin.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-ZJtsk. Betänkande N:o l. 3 I afseende å den sålunda föreslagna utsträckningen af tiden för bränvinstillverkningen är i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition anfördt, att Kongl. Maj:t ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten att lossa på en del af de band, hvilka ännu fjettra bränvinstiljverkningen, betraktad såsom fabriksnäring. Om än dessa band vid öfvergången till den nya lagstiftningen, som så väsendtligen skiljde sig från den gamla, varit nödiga såsom en eftergift åt den allmänna meningen, vore de det ingalunda numera. Tvärtom verkade de å näringen särdeles förlamande och framkallade årliga lörluster ej mindre för den enskilde, än i statsekonomiskt hänseende. Af dessa band vore bränningstidens inskränkning till vissa månader af året ett af de mest betungande.
Om man tviflar på deras säkerhet, bör man likväl belåna dem, och taga borgens förbindelse, hvarigenom all farhåga för förlust är undanröjd, så vida man ej föresatt sig att behandla de med-, borgare, som uppoffrat stora summor för Fäderneslandet, sämre än alla andra medborgare. Alt föreslå utlåningen på varor ensamt i Stockholm, deremot protesterar jag äfven, ty då Banken har LåneContor på tvenne ställen i Riket, hemställer jag, om ej dessa LåneContor skulle tillåtas ut-? lemna vissa summor för varor i de Pro^ vincer, som ligga inom deras Districter. Denna belåning skulle blifva nyttig för Handeln, om lånen ställdes på 3 å 4 månader mot J-:del af varans värde. Om egaren af desse varor brandförsäkrade sjelfva varorna, och förvarade dem i Brandförsäkrade bus, vore detta rätta sättet att lemna lån i de Provincer, der de kunde behöfvas; skall deremot låningen ske istockholm, tages mycken tid bort dermed, och ändamålet. förfelas till en del. Om 3 Millioner upplånas, samt hälften deraf anvisas för Stockholm, och den andra hälften fördelas på de andra båda DiscontContoren att Den 37 J u I i i e. m. 135 användas till varulån, och Bankens säkerhet bevarades, då bjelptes äfven de andra lånebehöfvande i provincerne, ty i samma mohn blefvo Disconteriie mindre anlitade. Jag anhåller, att desse anmärkningar måtte få åtfölja återremissen af Betänkandet, och må de äfven anses såsom ett svar på Prosten Pettersons långa anförande om lån på ritorr spanmål. Pertill behöfdes någon serskild, låneinrättning, ty då Skånska bandlanderne fingo belåna alla varor, fingo de äfven belåna spanmål, och behöfde ej ligga i händerne på Danska handlande. Herr von Qvanten, Carl: Vid första påseende skulle delta Betänkande synas välgörande för handeln, men jag måste likväl i hufvuufrågan anse det, sorn slolt i luften.
Då svarade honom Juda, och sade: Den mannen vederlade oss det högeliga, och sade: I skolen icke komma för min ögon, med mindre edar broder är med eder. Är det nu så, att du sänder vår broder med oss, så vilje vi fara ned, och köpa dig spisning. Men är det så, att du icke sänder honom, så fare vi icke neder; ty mannen hafver sagt oss: I skolen icke komma för min ögon, utan edar broder är med eder. Israel sade: Hvi hafven I så illa gjort emot mig, att I hafven det sagt mannenom, att I haden än en broder? De svarade: Den mannen frågade så grant om oss och våra slägt, och sade: Lefver edar fader än? Hafven I ännu en broder? Då sade vi honom, som han frågade: Huru kunde vi veta, att han skulle säga: Hafver edar broder hit ned med eder? Då sade Juda till Israel sin fader: Låt pilten fara med mig, att vi må göra oss redo och färdas, och mågom lefva, och icke dö, både vi och du, och vår barn. Jag vill vara god för honom; utaf mina händer skall du äska honom: Förer jag dig icke honom igen, och sätter honom fram för din ögon, så vill jag hafva skuld så länge jag lefver. Ty hvar vi icke hade fördröjt, hade vi väl allaredo två resor varit igenkomne. Då sade Israel deras fader till dem: Måste det ju så vara, så görer det, och tager af landsens bästa frukt i edra säckar, och förer mannenom skänker dit neder, något balsam och hannog, och örter, och myrrham, och dadel och mandel. Tager ock andra penningar med eder, och de penningar, som I hafven fått igen ofvan i edra säckar, förer också med eder; tilläfventyrs der är någon villa ibland kommen. Dertill tager edar broder; görer eder redo, och farer till mannen. Men allsmägtig Gud gifve eder barmhertighet för den mannenom, att han måtte eder fri låta den andra broderen och BenJamin. Men jag måste vara, som den der sin barn slätt mist hafver.
Vid sisla Riksdag indrogos tili Statsverket HofRätlsledamöternes sportler, revisisions-skillingarne. Hvarför skulle R. St. nu icke förfara likaledes med de underordnade tjenslemännens sportler? Så länge deras närvande belopp år okändt så vet man icke 78 Den 11 April e. m. hvad någon innehar, och saknar följakleligen skäligt grund alt be vilja någon af de lönesummor Ulsk. föreslagit. Afven om man visste huru mycket sporllerua i det hela utgöra, men idke kände huru Konungen ville fördela dem, så förblefve man i fortfarande okunnighet om den nya löneregleringens tillkommande beskaffenhet i förhållande till den nu befintliga. Jemför man de lägre tjenstemännens nu varande inkomster med dera som de, enl. Konungens Propos. skulle erhålla; sä få de förminskning i stället för tillökning, på sätt följande af trovärdig person mig meddelade uplysningar innehålla.*) Det är då icke rätt, alt låta dem ingå i en lönereglering, om hvilken man följakteligen icke vet hurudan hon blifver. Man har föreslagit, att den yngste Notarien af de .5, som ansetts nödige på hvarje division, skulle erhålla endast 200 R:dr med lika tjenstgöringsskyldighet sorn de äldre, hvilka hvardera åtnjuta i lön 6, 7 och 800 R:dr. Ar sådant billigt? är det rätt alt aflöna ordinarie tjenstemän med arfvoden hvilka understiga den inkomst man anslagit åt ringare Waktmästare, hvilkas lön skulle utgöra 250 R:dr? Nu har emedlertid StatsUtsk. föreslagit i Mom. b: ”att tjensteman äfvensom vaktbetjent skall underkasta sig den reglering af af honom tillagda sportler, som K. M. framdeles kan finna för godt fastställa.” Med all förtröstan till K. M:s rättvisa frågar jag likväl, huru man kan begära, det någon skall vilja på delta sätt äfventyra sin ställning, att först åtnöja sig med den lön R. St. kunna bestämma och sedan till godtfinnande öfverlemna sina sportlers belopp.
Å r 1811 hade det s. k. bondeupproret i Skåne utbrutit, o c h man vet, att det var chefen för Mörnerska husarerna, som fick den sorgliga plikten att vid Klågerup låta hugga in bland den förvillade, förgäfves till skingring befallda bondhopen — det bittraste ögonblicket i den redlige Hampus husars lefnad. V i d regementet red då som kornett en hans unge systerson, T h. Gyllenkrook, o c h till honom skref nu modern ett litet poem, som i all sin korthet, all sin enkelhet, så rörande tolkar den sorg, som vid denna tid gripit ett svenslit kvinnohjärta: Det var ej tungt, det hvässta, skarpa stålet, som blixtrade uti din unga hand, då du fick skynda till det stora målet att strida för ett älskadt fosterland. Men, ve! den stund, då nu trumpeten skallat! — Medborgare! hvi blef det emot er? — Nödvändigheten våra vapen kallat; må tårar droppa på din sabel ner. * D e t är väl icke många af dem, som behaga dröja vid dessa rader, hvilka ej någon gång i sitt lif hört sjungas, — til! en af dessa tongångar, som af den » musikaliska » fåkunnigheten kallas: » slagdängor », men af den verkligt musikaliskt bildade igenkännas som genljud ur folkhjärtat — själf gnolat eller åtminstone läst: När månen vandrar pä himlen blå och tittar in genom rutan, då tänker jag understundom så och knäpper sakta på lutan: hvad dn är lycklig, du måne klara, som får så högt öfver jorden fara och blott se på! Väl ser du dårskaper utan tal, det vill jag nog hålla troligt: bäd ' älskande, som förgås af kval, och älskande, som ha roligt; väl ser du tåren, från ögat rinner, men sorgen aldrig upp till dig hinner — det är för högt. O, kära måne, tag mig till dig från denna världen så trånga! Här skulle visst ingen s a k D a mig, ty så ' na ha de så många. Jag längtar till dig upp i det höga: där skall väl en gång mitt trötta öga ej gråta mer.
N:o 70. för annan mans gäld, att alla stadganden, angående sådan, måtte efter viss tid upphöra att vara gällande, m. m. Motion N:o 325. LagUtsk. Betänk. Borgholm, om anslag till aflöning åt ytterligare en lärare vid dervarande pedagogi. Motion N:o 103. Stats-Utsk. Utlåt. Borås —Herrljunga Jernväg, om befrielse från erläggande af ränta å det för anläggning af denna beviljade lån. Motion N.o 319. Stats-Utsk. Utlåt. Boskapspest, om anslag till ersättning åt kreatursägare för anbefald nedslagtning af kreatur till förekommande af dess spridning. Motion N:o 134. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 57. R. St. underdån. Skrifv. Boskapsraee, om anslag till förädling af den i Norrland inhemska. Motion N:o 287. Stats Utsk. Utlåt. Boskapsskötsel, om anslag för att sätta af hushållningssällskapen utsedda manspersoner i tillfälle att genomgå fullständig lärokurs deri. Motion N:o 293. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. 12 Bosson, Olsson, Ola, från Christianstads län. Motion N:o 105, om ändring af nu gällande stadga för rikets allmänna elementarläroverk. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 56. R. St. underdån Skrifv. N:o 47. Motion N:o 106, om vissa ändringar i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för bränvinstillverkning. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 9 och Utlåt. N:o 12. R. St. underdån. Skrifv. Sammans. Bevilln. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 1 och 3, Utlåt. N:o 7 och Mera. N:o 10. Bevilln.-Utsk. Meni. N:o 16 och 22. R.
Ty visserligen blef, i anledning af denna, indelta arméens befäl något ökadt, men icke i förhållande till behofvet, så framt ändamålet skulle vara att erhålla ett organiseradt försvar i stället för blott och bart en Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv,- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 7. 23 tillgång på manskap, hvartill en utväg redan förut fanns uti utskrifningssystemet. Insigten af den stående arméens otillräcklighet och af det utskrifna oöfvade manskapets oandvändbarhet var, jemte föredömet af andra europeiska stater, hvilka antagit konskriptionssystemet, det som framkallade vår beväringsinrättning. Men att, om denna betraktas endast såsom ett bihang till försvarssystemet och ej ingår såsom hufvudelement i arméens organisation, densamma icke kan uppfylla sin bestämmelse, bar Utskottet redan förut sökt visa; likasom att, sedan krigsväsendet blifvit en konst för sig, som fordrar ett särskildt studium och långvarig öfning, krigets utgång icke hufvudsakligen beror af mängden utaf manskap, utan af dess taktiska sammansättning och användande. I den mån denna konst ytterligare utvecklas, dels i anseende till en materiel af alltmera invecklad beskaffenhet, dels till skicklighet i densammas användande; i samma mån ökas för arméerna behofvet af befäl. På den duglighet, som finnes hos detta, hvilar till stor del arméens brukbarhet. Att det befäl och underbefäl, Sverige för närvarande eger vid den indelta och värfvade arméen, är otillräckligt, om detsamma skall fördelas på både den gamla stammen och beväringen, lärer vara påtagligt. Att åter organisera befälet under fred efter numerären af indelta arméen och beväringen tillsammanlagde, skulle vara omöjligt, i anseende till den dermed förenade kostnad. Det erbjuder sig derföre ingen annan utväg, än att inom sjelfva beväringen söka erhålla ett tillräckligt antal reservbefäl.
e j det ar sannerligcn icke längre tillräckligt att vara sin det skall icke dröja allt för faders son och hvad mer är Iangc, tills det icke heller är nog att vara sin faders dotter. Förr i tiden var det bara sfattiga flickors, hvilka jagades ut i vcrldeii som skrämda sm3 dufvor att: fora en förbisedd, ofta blott Iialfbildad guvernants eller en trälande ocli missnöjd IiusIiållsmamsells sorgliga tillvaro. Ja, afven i familjer med små tillghgar och m51iga döttrar svalt man hellre hemma för koiiveiiansens skull. än nian genom ärligt arbete sökte Iijelpa sig sjelf till oberociide, allt under det den äkta nianncn iii spc likt cn räddandc eiigcl hägrade i förgrunden. Nu dcremot börja afven rika och ansedda familjcrs döttr,m morna till sig friii d3dlöshEten ocli yrka p i att f i göra siii; i kunskaper fruktb5randc. Tidsmedvetandet fordrar qviiinornas frigörelse främst frin dcras egna fördomar ocli sjelfilagda bojor. Teorctiskt mcdger man ocksa numera, att afvcn de lin ritt till sjclfförsörjning, mcn i tillämpningen ser det ut, som vore dcnna räti tcmligen tvifvelaktig. Visserligen har qvinnan fatt inträde till cn del omriden for det praktiska arbetet, der mannen forr varit ensam henkande, men hon är likväl der ännu cj p5 l h g t när likstald med mannen. Eller bevisar ej endast den omstandiglietcn, att nian gifvcr henne tredje-, fjerde-, ja, ända till fcmtedelen af de Iöiieförm.iner, man tillmäter mannen för samma slags arbetc och lika ling arbetstid, att man anser henne ha trängt sig in p3 en plats, som rätteligen ickc tillhör hcnne ocli der hon siledcs med tacksamhet får mottaga hvad som godhetsfullt bjudes?
Lag-Utskottet: l:o Daniel Danielssons, från Orebro län, om ändring i nu gällande stängsel-för ordning; med anmärkningar; 2:o Olaus Börjessons, från Götheborgsoch Bohus län, om skärpta straffbestäm melser för skogsåverkan; 3:,o Nils Nilssons, från Orebro län, med förslag till ändringar i skiftesstadgan. 4:o Olof Lagergrens, från Gottlands län, om skärpta straffbestämmelser för skogsåverkan; 5:o Olof Perssons, från Westerbottens län, i samma ämne; 6:o Johannes Nilssons, från Malmöhus län, angående ändring i nu gällande stad ga nden rörande lagfart; 7:o Nits Anderssons, från Christianstads län, om förändrad tid för kungörande af åverkans-förbud; 8:o Per Bengtssons, från Kalmar län, om uppförandet af ransakningshäkten i landsorterne i stället för cellfängelser i residensstäderna; 9:o Samme mans, angående Nämndemäns-befattningarnas tillsättande; 10:o Gustaf Bjerkanders, från Skaraborgs län, om utstakande af vintervägar under den strängare årstiden; 11 :o Per Mattssons, från Westernorrlands län, angående ändring i 8 kap. 1 § Skiftesstadgan; 12:o Anders Anderssons, från Wermlands län, om förändring uti 3 § af sam ma stadga; 13:o Gustaf Bjerkanders, från Skaraborgs län, om ett allmänt vitesförbud mot åverkan; och 14:o Johannes Nilssons, från Götheborgs och Bohus län, om förändring af 43 kap. 1 och 3 § Missgerningsbalken.
S. D. Vid förnyad föredragning al Vällofliga Borgare-Ståndets, genom Protokolls-utdrag N:o 460 meddelade, ilen 12 och 16 dennes på bordet lagda inbjudning till de öfriga Riks-Stånden, att förena sig i det af Borgare-Ståndet i afseende på 65 punkten af Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 167, fattade beslut, att, med ogillande af Utskottets afstyrkande i denna punkt, bevilja ät förre Garnisons - 754 Prot.-Utdrag den 18 December 1851. läkaren å Dalarö skans, Doklor Broman, en årlig pension ai 150 R:dr Banko eller 225 R:dr Riksmynt, att å Allmänna Indragnings-staten uppföras; inhemtades att i fråga om nämnde punkt 3:ne Riks-Stånd fattat sammanstämmande beslut, i följd hvaraf Ridderskapet oell Adeta fann förevarande inbjudning ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Konslitutions-Ulskottets nedannämnde den 12 och 16 dennes på bordet lagde Memorial: N:o 57, med förslag lill tillägg i 41 § Riksdags-ordningen, angående rätt för Stats-rådets ledamöter att deltaga i Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar; och N:o 58, med förslag till ändring uti 29 § Regerings-formen, angående erkebiskopsoch biskops-val. De af Utskottet i dessa Memorial framställde förslag blefvo af Ridderskapet och Adeta antagne att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Fullkomligen instämmande med Friherre Boije uti myciet af det han i dag rörande detta ämne yttrat, kan jag likväl icke dela den öfvertygelse han synes hysa, rörande vådan af den vidsträckta verkningskrets vår Grundlag tillägger Justitiae StatsMinisters-Embetet, äfven i annans hand, än den vördnadsvärde mans, sorn detsamma nu innehar. Jag kan icke finna hvarken någon fara för Constitutionen, eller någon motsägelse deri, att Justitiae SlatsMinistern är Ledamot så väl af Högsta Domstolen, 348 Den 27 Maji. som uti StatsRådet. Efter min tanka följer deraf ej, att han på tvenne ställen afgör samma sak, och deltar i controllen af sina egna åtgärder. Egentliga Justitiae-ärerider förekomma blott i tvenne fall i StatsRådet. Det ena är, när frågan är om stiftande af ny Lag, upphäfvande eller förändring af gammal, i hvilket fall så väl Högsta Domstolen, som StatsRådets Ledamöter blott afgifva en consultativ röst, och då utom JustitiseMinistern äfven två JustitiaeRåder skola vara i StatsRådet närvarande, hvilka med JustitiaeMinistern, derest de öfvervarit målet i Högsta Domstolen, få blott åberopa sitt der afgifna yttrande. Det andra är då ansökningar föredragas om benådning för ådömdt straff, och om än domen derom är af Högsta Domstolen stadfästad, om JustitiseMinistern deltagit härvid, såsom Domare, och förklarat den ifrågavarande personen enligt Lag, skyldig till straffet är väl likafullt för honom intet hinder, att, i egenskap af Konungens rådgifvare, tillstyrka Kongl. Maj:t, som ensam kan göra i;åd, att, i anseende till särskilta omständigheter, förskona samma person från Lagens kraf och det välförtjenta straffet.