Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På detta sätt förbehåller man åt Fullmäktige alt handla efter omständigheterna, och om de förbehållit sig dispositionsrätten öfver en del af den utländska uplåningen, kunna de då antingen, om behofvet påkallar, i utlandet försälja de reserverade obligationerna, eller, om ställningen inom landet är sådan att der finnes god tillgång på lediga kapitaler, i stället utgifva och försälja för den inhemska marknaden inrättade och afsedda obligationer. Detta sätt att sköta Statens uplåningsaffärer anser jag vara det rätta. Ty om man nu skulle, såsom skedde efter sista Riksdagen med det lån, som då beslöts skola uptagas, införa i landet på en gång samt från Riksg.Kont:t åter utlåna hela lånesumman, skulle möjligen under det första året komma att finnas ett alltför stort öfverflöd på kapitaler, och sedan, när, efter ett eller två års förlopp, de utlånta medlen åter skulle dragas tillbaka ur landets rörelse, kunde genom den deraf framkallade tryckningen ett stillestånd i penningeoch affärsrörelsen åstadkommas. Alla sådana starka tilloch alflöden af penningar å kapitalt: arknaden utöfvar en skadlig inverkan A landets rörelse och alla afiiirsförhållanden, och statsmakterna sjelfve böra derföre vara angelägna att åtminstone icke genom sina egna beslut och åtgärder framkalla desamma. Af alla dessa skäl tror jag det vara med en klok statskonst öfverensstämmande, att ej nu bestämma sig för att ovilkorligen inom landet uplåna 5 millioner, om ock man bör förbehålla Riksg.- Kont:ts Fullmäktige rättigheten och möjligheten dertill, och att man derföre, då man vill bygga jernvägar för 25 millioner, måste bestämma det utländska länet, R. St:rs Banks blifvande andel deri inberäknad, till 25 millioner, hvilken af flere talare föreslagna siffra för detta lån jag för min del således också bifaller. Hr Gripenstedt, Joh. Atig.: Då jag vid den gemensam ma öfverläggningen i denna fråga hade den äran att temmeligen utförligt yttra mig, anser jag det som en skyldighet, att nu söka vara så kort som möjligt, och jag vill derföre också förbigå åtskilligt af hvad som här blifvit anförd t, hvilket eljest väl kunde förtjena att uptagas till närmare skärskådande.
Jemte det jag förenar mig med den siste talaren, får jag fästa uppmärksamheten å ett förhållande, som finnes af Utsk. uppgifvet, det nemi., att för Carlsborgs fästning än ytterligare erfordras 2,470,000 r:dr, hvilket, efter 60,000 r:dr för året, utvisar en tid af några och 4° år, hvarförinnan arbetet icke blir färdigt. Jag hemställer, om man till sådana ändamål bör bevilja anslag, eller om det förråder någon ändamålsenlig disposition af medel, att använda dem för ett arbete, beräknadt på en arbetstid af 60 år, då man har så många andra nödvändiga arbeten, hvilka bort och kunnat företrädesvis verkställas. Det är visserligen förgäfves att här bestrida några anslag; och det förundrar mig, att de, som drifva igenom dem hos R. o. Ad., i trotts af allm. opinionen, icke föreslå ännu mer än K. M. begärt, ty jag är öfvertygad, att de här skulle vinna bifall. Men dådet är fråga om anslag, hvilka redan äro af3:ne Stånd afslagna, 62 Den 6 November f. m. är det mer än förundransvärd!, att It. o. Ad. i alla fall leie hejdar sig. För mindel, och då Carlsborgs fästningsarbete numera skridit så långt, saYnt enär den vid fästningen förlagde Pionniercorps måste sysselsättas, tillstyrker jag, i likhet med hvad StatsUtsk. föreslagit, 5o,ooo r:dr årligen för Carlsborgs fästningsbyggnad och tror, att man mera bör förlita sig till StalsUtskrs upplysningar, än dera Frih. Franc Sparre enskildt meddelat. Frih. Franc Sparre: I anledn. af Hr Hjertås förfrågan, huruvida Utsk. ägt upplysning om Pionniercorpsens nuvar. antal, får jag förklara, att jag icke känner sådant; men det vet jag, att om upplysningarna blifvit sökta, hade de ock erhållits.
Tre-procents afgift af köpeskillingen såsom recognition, hvilken således utgör 63o R:dr B:co; ty och enär sistnämnde recognitions summa Sex Hundrade Trettio Riksdaler Banco i Rikets Ständers Bank för Danviks Hospitals Räkning under den 3o:de sistlidne September insatt blifvit, och Attesten deröfver aflemnad, varder ofvannämnde emellan Herr Grefven och StatsRådet Löwenhjelm och Herr Grosshandlanden Hedberg ingångne handel härmedelst gillad och stadfästad, så att Herr Grosshandlanden E. G. Hedberg, dess Fru, Barn och Arfvingar, så födde som ofödde, måge man efter man hemmanet Järla och dertill lydande jord i åker och äng skog och mark, fiske och fiskvatten, ström, qvarn och qvarnställe, torp och torpställe, med hvad derunder i alla tider lagligen lydt och legat häfver, samt framdeles tillvinnas kan, 320 Den i5 December e. m. under Stadgeoch Besittningsrätt oklandradt nyttja, bruka och besitta med följande vilkor: 1:0 Skall Herr Grosshandlanden Hedberg, så länge han sjelf eller någon af hans arfvingar besitter Stadge-rättigheten till Järla hemman, för det samma till Danviks Hospital årligen, inom den i/\ Mars för det nästföregående året, erlägga och betala Femtio Riksdaler Banco. 2:0 Skall Herr Grosshandlanden Hedberg, utan ringaste afkortning på denna summa, årligen sjelf svara för alla Järla hemman åtföljande så Ordinarie som Extra Ordinarie Utskylder, af hvad namn och beskaffenhet de vara eller blifva må. 3:o Icke någre Manufacturer eller andra Verk få på Järla ägor och vatten anläggas, innan sådant Directionen vid handen gifves och vederbörligt tillstånd dertill erhålles. 4:o Intill dess Sickla Öns allmänna skog och mark, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ls Nådiga
A den andra sidan innefattar, enligt mitt förmenande, den föreslagna tvångslagen ett alltför närgånget ingripande i den hittills obestridda och häfdvunna rättigheten såväl för enskilde som bolag, att fritt förordna om sin egendom på hvarje lofligt sätt, hvaribland äfven rättigheten till låns upptagande mot egendoms förpantande genom inteckning varit af alla tiders lagstiftare erkändt. Det, i min lanke, alltför långt drifna och till sin grundsats samt till sina slutföljder rent af vådliga i den välmening, som ledt Utskotten att nu föreslå Rikets Sammans. Statsoch lianko■ Utskottets Utlåtande M 24■ 48 Ständer en inskränkning i denna frihet, framstår ännu bjertare genom den i sammanhang dermed, i § 5 föreslagna föreskriften, att »ifrån den dag den nu ifrågavarande »förordningen blifvit kungjord, ingen, vare sig nu befintlig eller framdeles lillkom»mande Hypotheks-förening eller hvilken annan kredit-inrättning som helst, än allena »den allmänna Ilypotheks-banken må utgifva tryckta eller graverade, till innehafvaren »ställda, på viss årlig afbetalning eller pä uppsägning lydande räntebärande obliga»tioner, i hvilka för upplåningen säkerhet i jordegendom på landet utlofvas» — Det peremtoriska i denna befallning framkallar nästan föreställningen att man hade en Rysk Ukas framför sig, och detta intryck förminskas icke mycket vid en närmare granskning. Det har hittills icke ansetts ligga inom Statsraagternas befogenhet alt hindra någon, vare sig en eller flere, att i förskrifningar, som intecknas i egendom, förbinda sig till betalande af större eller mindre belopp på längre eller kortare tid, med eller ulan uppsägning, så vida förbindelserna äro skrifna. Ett ingripande uti helgden af sådana enskilda aftal skulle säkert betraktas såsom en kränkning af eganderätten, eller, med andra ord, såsom ett våld.
Om mer än hälften af de vid första valet afgifna rösterna tillfaller en person, synes en så enhällig kallelse höra vara giltig, utan afseende på den valdes boningsort. Har ingen erhållit så många röster vid första valet, då anser Utskottet sådant kunna antagas såsom bevis, att ingen af dem, hvilka röster erhållit, är så noga känd eller omfattad med så allmänt förtroende, som man i thy fall bar goda skäl att önska. Utskottet har för denna händelse föreslagit nytt val, och vid detta gjort bofasthet inom Länet till vilkor för valbarhet. Sistnämnda local-bestämning skiljer sig mindre i sjelfva saken, än till namnet, från Ridderskapets och Adelns förslag. Ridderskapet och Adeln åsyftar nemligen valkretsar för de serskilda Stånden, och hvarje sådan valkrets mäste i allmänhet blifva fem gångor så stor, som en enligt Utskottets nu afgifvande förslag bildad; således ymsom större, ymsom mindre, än Län. Utskottet, som i nedanstående Val-lags-förslag, 16 och 28 §§., infört de stadganden, hvilka i detta afseende äro nödiga, hemställer, på nu anförda grunder, att Ridderskapet och Adeln ville, med godkännande af Utskottets nu framstälda förslag, låta sin anmärkning, för så vidt den icke kunnat af Utskottet biträdas, förfalla. Hvad sjelfva sättet för valens förrättande angår, har Bonde-Ståndet yrkat, att Riksdagsmanna-vai bör ske öppet, och ej med slutna sedlar. Den fråga, Bonde-Ståndet vidrört, är alltför vigtig att hafva kunnat, vare sig vid uppgörandet af det i Memorialet, N:o 38, meddelade förslaget eller sedermera, undfalla Utskottets uppmärksamhet. Utskottet, som i Memorialet, N:o 68, föreslagit, att alla omröstningar i Riks-församlingen, utom val, skola ske öppet, bör icke misstänkas att vara obenäget för öppenhet i handling. Men Utskottet får icke, vid utöfningen af sitt ansvarsfulla kall, utgå från förutsättningar, hemlade utur inbildningens verld.
Bankens credit orh uppkomst berott, efter någre års förlopp kunde hafva lemnat Bolaget och blifvit efterträdde af personer, sorn af nämnde egenskaper ingalunda \oro i besittning, utan att en sådan förändring blefve allmänt kunnig. Föreskriften om nämnde uppgifts införande uti Intecknings-Protocollet öfverensslämrner åter med de i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, om Bolag, och Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824, angående enskilde Banker, i nämnde hänseende nu gällande stadganden. I fråga om credit-sedlarnes minsta valör, hafva Utskotten ansett sig höra vidblifva sitt förra beslut, desto heldre, som detsamma blifvit af Borgare-Ståndet godkändt och af Bonde-Ståndet lemnadt utan anmärkning. Emot 8 § är, på sätt ofvan är nämndt, i öfrigt anmärkt, dels att enskilde Banker icke borde förmenas rättighet att drifva vexelrörelse och utfärda löpande räntebärande assignationer, och dels att Bank-Afdelningsinvisningar icke borde få utfärdas å mindre belopp, än 200 R:dr B:co, och ej få vara tryckta eller graverade; men om Utskotten, å ena sidan ^ då 2 mom. af denna § innehåller att Bankafdelning ej får utgifva reverser eller andre förbindelser, än å hufvudcontoret ställde invisningar, hvilka, för att ej kunna göras löpande, måste vara ställde på viss person, icke kunna inse det någre missbruk med sådane invisningar kunna ske och följaktligen ej finna de i berörde hänseende föreslagna bestämmelser af nöden; så mäste dock Utskotten deremot, å andra sidan, skäligen befara, att åt enskilde Banker lemnad rättighet att, jemte sin sedelrörelse, utfärda vexlar och löpande assignationer, skulle kunna underlätta vingleri och blifva ett medel för Bank-Bolagen att dölja sin rätta ställning. Utskotten tro följaktligen, att en dylik rättighet icke bör i Lagen beviljas samt att enskilde Bankers upplåningar icke må ega mm i annan ordning, eller under andre vilkor, än 10 § medgifver.
Den andra grace Constitutions-UtskotteÉ kan visa, är att låtsa det icke funnit något anmärknings-värdt; men denna benägenhet försvinner enär antingen ett annat Utskott, eller enskilt Representant, gör anmärkning; då Constitutions Utskottet icke har mera än tvänne svar att lemna, nemligen att antingen anmärkningen voie ogrundad och falsk eller ock en berättelse, hvarföre Utskottet icke anser saken kunna efter 106 § behandlas, dä den deremot möjeligen kam anses efter den 107. Denna sista § meddehr ConstitutionsUtskottet icke större magt än hvart och ett annat Utskott eller enskilt Representant, nemi. den att göra anmärkning. Den som gör en an* märkning, ka» omöjligen sjelf besluta deröfver, utan det måste vara någon annan, som skall besluta, nemi. Riksens Ständer , hvilket synes deraf att det heter.- Om dessa finna att Rikets sannskyldiga väl fordrar, att hos Konungen anmälan skall göras om entledigande ur Tjensten af den Ulagtige. Sker anmärkning af annat Utskott eller enskilt Representant, såskall väl Constitutions Utskottet först höras, och gifva upplysningar innan Ständerne kunna af* göra} men genom detta hörande är beslutande rätten ej förlorad} det är en nödvändighet att Utskottet skall höras, emedan anmärkni-gen ingifves tiljl Stånden förseglad. Utskottet mast* 388 Den stp' April. derföre upplysa hvaruti anmärkningen består, och hvad som i Stats Rådets Protocoller derom innehållesj derefter äga först Ständerna att yttra deras Opinion och besluta. ConstitutionsUtskottet äger aldeles intet ait handla efter Opinion utan endast efter Lag, då uppenbart Lagbrott är begånget. En större rättighet för Constitutions-Utskottet vore att sätta Riksens Ständer aldeles under Förmynderskap af Constitutions Utskottet, hvarigenom skulle hända att Ständerne finge hafva deras egen Opinion, utan skulle vara underkastade Constitutions* Utskottets godtycke. Friherre Adlerbeth, Gudmund, uppläste följande:
Nidderffapsts och Adelns pröfning i ödmjukhet hemställa, om icke Ridderssaper och Adeln skulle finna billigt och sig wärdigr, at til hwad redan är gjordt lagga en särskild belöning för en bland desse förtsente Hsrrar, Herr Hof-Jägmästaren och Riddaren 6i-ejch. Dä juft hans rådighet, skyndsamhet och köld förekom blodiga nytråden med deras oberäkneliga följder , synes särlkild upmärksamher böra honom lemnäs. Jag förestår denöre, at Ridderffapet och Adeln wille af Riddarhus-Lässän ansta er ärligt .-aipenclium, som ti! beloppet af Riddarhus-vireUionen hwarje gäng bestämmes, tilrackeligc at underhälla en af Herr Hof-Jägmästaren Or-eiffs Söner wid Krigselier wid Upsala 4c3clsmiL, sä läng tid som för hans upfostran derstädes kan fordras, och at et sädant 8rchenclium i saluma afsigt matte för framtiden af Riddarhus-c^ssim lenmas til en af bemälte Herres manliga Bröstarfwingar L rätt nedstigande led, sa länge och sä ofta någon ibland Vem finnes sorn en sadan förmän will och kan begagna. Detta wore i min kanka et wärdiat minne af Ridderssapets och Adelns agming och wälwilja. Herr keutorbjelm, Öar! b raär-c, Ups' läste et Itlemon»! sä lydande: At lika patrioriste sorn behjerrade Män warit behjelp - Den iz Mars. 54Z behjelplige wid det första och äfwentyrligaste steget, pä hwilkets urgäng hela Nationens wal eller vundwikeliga snara undergång berodde, har man wal werar, men hwilka de warit och mer eller mindre hufwudfakeligen bidragit, derom har Allmänheten saknat ockici^l kännedom. Jag för min del har wantar och önffat, ar Herr Generalen m. m.
»Jo, naturligtvis!» sa jag. »Allt är ju så förtjusande. Den där skomakarpojken, som häller vatten ur sin stöffel, är ju för söt, och allt annat med. Men tycker du inte att allting är bra in på näsan?» »Hå hå! Tant Lova vill ha vyer!» »Just det ja! Här finns ju ingen utsikt och –» »Den bästa på jorden», sa Villy bestämdt. »Utsikten till en god middag, om det vill sig väl.» »Ja, det förstås, men ser du den där höstacken, jag menar paviljongen –» »Hysch!» sa Villy hemlighetsfullt. »Hvad är det?» hviskade jag lika sakta, ty jag trodde, att det allra minst var fråga om en sammansvärjning. »Man talar inte illa om Hasselbacken.» »Och hvarför det då?» »Det vete fan! Det strider mot folkmedvetandet. Ser tant Lova, våra reståranger är vår stolthet och våra källarmästare våra största män – våra allra största män! Om en sådan målar om sina förstugor, ger han »lyftning åt konsten», bygger han ett snyggt hus, för hvilket han tar styfva hyror, så är han »stadens välgörare», och dör han, så följs han till grafven af spaltlånga artiklar i tidningarna och af hela Stockholm i tårar.» »Men hvarför i all världen? Villy hvisslade, »Ja, se det vet ingen. Kommer kanske att lösas i en annan värld. Skål emellertid, hederliga, präktiga tant Lova!» Därmed klappade han mig i ryggen, så jag höll på att slå näsan bland glasen. Men hvem bryr sig om sådant, när afsikten är god. I detsamma brusade musiken öfver våra hufvuden – Det kändes som om Lovisa Petterkvist hvilat på ett rosenrödt moln och blåsts mot skyn af trumpetare och andra osynliga blåsinstrumenter. Jag slöt ögonen När jag vaknade upp ur min musikaliska berusning, hvilket allt dröjde en stund, ty jag fruktar, att jag tog mig en liten lur med detsamma, hade den snälla Gustaf spännt upp parasollen, »för att inte solen skulle pina mig», och Villy var försvunnen.
Deremot, och med fästadt afseende å Herr Friherre af Nordins erinran om angelägenheten att närmare bestämma , på hvad sätt och genom hvem de arbetare skola betalas, som med berg - Statssamt Allm. Desv.- o. Oec.-Utsk. Uti. St ning Skeppare hiträdt, innan Dykeriets hjelp begärd blifvit, hafva Utskotten vördsamt skolat fö reslå följande förändrade yedaction af 10 $: "Dagtractamentet för Dykeri-Commissa”rien, under påstående förrättning, bestämmes till trettiosex skiilingar Svenskt "Silfver, antingen i klingande mynt ef ’’ter 1664 års myntfot, eller ock med ”Banco-Sedlar efter det förhållande emelian dessa Sedlar och Silfver-Piiksdalern, Som är eller varder bestämdt, samt arbetslönen för det vid bergningen begag"nade manskap , efter arbetets iner eller ''mindre besvärlighet och dermed förenad "våda, icke under sexton och icke öfver ”tjugufyra skiilingar Silfver för hvarje "dag; efter hvilken beräkningsgrund Dy”kerUBolaget jemväl skall åligga att liqvidera det främmande manskap, som, ”innan Dykeriet om biträde anlitades , "tilläfventyrs varit af Skepparen begag"nadt; kommandes den arbetslön, som "derutöfver möjligen kan vara af Skepparen "utlofvad, alt af honom till manskapet •'serskildt utbetalas.” 32 Statssamt Allm. Besvo. Oec.-Utsk. Uti. N. o g3. ii. §• Utskotten, hvilka, vid Öfvervägande af Herr Presidenten Pöppii anmärkning, ”att den till åtta ”dagar utsatta längsta lid för räknings meddelande ”åt Skepparen kan, i vissa uppgifna fall, utgöra ”anledning för en icke välviljande
St. vid andra tillfallen iakttagit, då TJtsk. nemi. alllid tillstyrkt R. St. oell dessa hos K. M. i följd deraf alltid framställt sin underd. önskan om undvikande af sådana statsmedels dispositioner inom titlarna, hvarvid R. St. trott sig böra anmärka. Ändamålet vinnes lika väl, om R. St. ställa sig inom den demarcationslinea, de sjelfva uppdragit. Uti 62 §. Reg.F. stadgas, att särskilda summor af bevillningen skola till särskilda ändamål användas och dessa summor under bestämda hufvudti t lar uti Riksstaten anslås; och uti 64 §• af samma grundlag heter det: ”Såväl Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extraordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af R St. anslås, vare under Konungens disposition, att till de af R. St. pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas. ” R. St. kunna ej pröfva andra behof än dem, sorn vid statsregleringen äro kända. De tillgångar, som inom titlarna uppkomma emellan riksdagarna genom vacancer eller lägre utgiftspriser, än beräknadt var, äro eventuella inkomster, och då dessa disponeras inom titelns gräns, och endast för föremål, som till densamma höra, synes detta vara en, i Ri St:s frånvaro, den andra Statsmagtens i sjelfva grundlagen afsedda rättighet. R. St. äga ju dervid sin granskningsratt öfver användandet oinskränkt. Att detta också alltid varit R. St:s åsigt, vittnar deras första beslut i afseende på hufvudtitlarnas reglering, ett beslut, från hvilket R. St. aldrig sedan vackt fråga att sig skilja.
Eftersom staden har mindre folknummer och nu drifver mindre rörelse än Halmstad, är den nedflyttad i samma klass. Öfver sjöfartens, handelns och handtverkeriernes aftagande de sednare åren klagas. Staden har 2 galeaser, 4 slupar och 4 båtar om tillsammans 174 lästers drägtighet 11 Exporten utgöres hufvudsakligen af bokestafver till Norrige, i utbyte hvaremot tagas sill och torra fiskvaror, samt någon gång trädvirke till Seeland och Skåne, der spannmål återhemtas. Linfrö och ej obetydligt kreatursben skeppades några år på Götheborg i byte emot jern och kram varor, men äfven denna byteshandel är i aftagande och kreatursbenen sakna afsättning, sedan de i England mindre eller alldeles icke efterfrågas. De Handlandes antal uppgår till 29, hvilket antal med hänsigt på stadens rörelse synes vara val sLort, och förljenslen kan ej blifva betydlig, då den på så många händer skall delas. — Genom landthandtverkarnes ökade antal, mera frihet och bemödande att i arbetets snygghet och varaktighet tälla med handtverkarne i staden, måste de sednares rörelse vara mindre lönande nu mot förr, och bland stadens 49 handtverkare finnas blott få, som af handtverket ensamt hafva sin bergning, hvarföre ock många tillika idka mindre jordbruk. Uti stadens lägre Lärdomsskola bestrides undervisningen för det närvarande af en Rektor och en Kollega. För sjukvården aflönar staden på Invånarnes egen bekostnad enskild Läkare, hvarförutan Läkare är att tillgå vid det i Warberg inräLtade Lazarett och Kurhus. Fattigvården bestrides af räntorne å donerade fonder och bristen fylles genom taxering å stadens invånare. Uti stadens fattighus äro 10 personer inrymde och för många äro husrum hyrda. Hvarje vecka utdelas penningar till"30 äldre fatiighjon och för 13 fattige harn, som bespisas 2:ne gånger om dagen på ett ställe, erlägges betalning efter beting. — För 13 barn betalas Skolundervisning och flere fattige förses årligen med beklädnad. Stadens inkomster utgjorde år 1841 omkring 2,000 R:dr Banko.
N:o 365, angående ersättningen af koslnaderne för Riks-Ståndens klubbar under innevarande Riksdag. Bifölls. N:o 366, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 197. Ståndet, som afslog UtlåtandeN:o 197 och det under N:o 366, beviljade Herr Hof-Marskalken Leyonmark, i betraktande af hans nedlagda möda och vunna utmärkta förtjenster af Svenska Tabell-verket, såsom Secreterare hos Kongl. Tabell-Commissionen, en gratification af Tvåtusende Riksdaler Banco. Och skulle Respective Med-Stånden vänligen inbjudas att i samma beslut med Preste-Ståndet instämma. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets följande Belänkanden och Memorial: N:o 32, angående stämpling af spelkort samt afgiften derför. Bifölls. N:o 33, med ytterligare hemställan, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om Beredningsoch Taxerings-Comiteerna på landet. Lades till handlingarne. Prot. TJldr. d. // Dec. 184°• 847 S. D. Ånyo föredrogs en af Hederv. Bonde-Ståndet, genom Protocollsuldrag af den 7 November sistl., meddelad inbjudning till Med-Slånden att sig förena i Bonde-Ståndets beslut, det alla inom Riks-Stånden bafda förhandlingar i representations-frågan, tillika med Conslitutions-Utskottets deröfver redan afgifna och framdeles afgifvande memorial, skulle i ett sammanhang tryckas, och kostnaden dertill af Riksdags-medlen utgå; hvarvid Ståndet ansett nödigt att för dess räkning upplades 3,000 exemplar, för att Ståndets Corn mitten ter tillhandahållas.