Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex. framslälde propos. till afslag å samma tillstyrkande, samt då dervid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg R. o. Ad. hafva afslagit Ulsk:s tillstyrkande. Frih. Palmstjerna begärde votering. Hr von Hartmansdorff: Sora tiden är så långt framskriden får jag till H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställa om icke Ståndet finge åtskiljas efter slutad votering. lien 1 Februari e. m. 313 Sedan härefter R. o. Ad., uppå derom af H. Ex. Hr Frih. och Landtm, framstäld propos., beslutat att vid voteringens slut åtskiljas, uplästes lill justering och godkändes följande förslag till voterings propos.: Den, som bifaller StatsUtsk:s i 40 § af dess utlåt. n:o 30 gjorda tillstyrkande, voterar Ja j den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. Utsk:s förenämnde tillstyrkande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit med Ja — 11. Nej — 23. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 5 Februari 1851. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni prot. för d. 22 sisth Januari. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Manderström, Ludvig, med anledn. af den embetsresa han på K. M:s befallning företagit till Norige, anhållit att med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, blifva endtledigad från sin befattning såsom Bänkman inora 6:le Bänkm:safd:n. R. o. Ad. leranade härtill sill bifall. Hr Tham, Casper Wolrath: Med anledn. af den åler remiss, som R. o. Ad. bifallit å Allm. Besv. o. Ekon.
— Jordbrukare och Jerntillverkare borde betänka detta, och vara nog billiga för alt Den 3o December f. m. 345 unna deras yngre och svagare hroder, näringsidkaren i Städerna, samma skydd, hvarigenom de äldre och starkare redan kommit sig före, och ännu vidmagthulla sig. Öfver Herr Thams uppgifter på zilfran vill jag ej fälla något bestämdt omdöme, förr än jag fått tillfälle, att närmare skärskåda dem; utan blott i allmänhet besvara, hvad jag ögonblickligen kunnat uppfatta. Det väsendteligaste synes vara, att den värde ledamoten velat styrka varuförädlingens tillväxt sedan sista Riksdag, derigenom att Fabrikörernas antal ökats, ej mindre än beloppet af deras erlagda skatter. I förra hänseendet bör likväl utredas, om icke bland Fabrikörernas antal befinnes en mängd Snickare, Urmakare, Sadelmakare m. fl. som förut räknats lill Handtverkare; men som blifvit sina egne såsom Fabrikörer, för att undslippa de uti Handtverkerierna erforderliga prof m. m. När antalet af dessa Handtverkare blifvit afdragit från de egenteliga Fabrikörernas: så är det tid, att säga, huruvida återstoden är talrikare förr än nu. Äfven om så vore, bevisar det icke näringens tillväxt, om ej arbetarnes och tillverkningens belopp tillika vitsorda det; ty då en näring lutar tillförfall, draga sig de stora Fabrikörerna, som sysselsatt många arbetare, undan; och rädda i lid sin Capital-förmögenhet. Deras medhjelpare och arbetare, som icke äga ZSfi Den 3o December f. m, någon sådan, eller hafva någon annan utväg till bergning, än rörelsens fortsättande i smått, nödgas då uppträda såsom Fabrikörer sjelfve, och arbeta för band, eller med tillhjelp af några få personer. Fabrikörernas antal kan således ökas, fastän tillverkningen och arbetskraften förminskas. Likaså förhåller det sig troligen med. skatten.
M:t i underdånighet andragit, att då för 20 år sedan det nuvarande skolhuset, beräknadt för 200 lärjungar, uppfördes, detsamma ansågs ganska rymligt för sitt ändamål, derefter likväl lärjungarnes antal så ökat sig, särdeles sedan skolan år 1849 utvidgades till fullständigt läroverk, att detta antal sistlidet års vårtermin utgjorde 321, hvarigenom en så väl för undervisningens gång som lärjungarnes och lärarnes helsa menlig trängsel uppkommit, jemte det Bibliothek och samlingar saknade nödigt utrymme, men att, för åstadkommande af en sålunda oundgängligen nödvändig utvidgning af läroverks-byggnaden, icke kunde påräknas några medel i Stiftets byggnads-kassa, hvilken redan vore till Staten skuldsatt, med ringa utsigt att kunna denna skuld vid utsatt tid till fullo gälda, hvadan underdånigst hemställdes, del E. K. M:t måtte hos Rikets Ständer i Nåder föreslå beviljande af de medel, som enligt i orten upprättade ritningar jemte kostnadsförslag för tillbyggnad och repa - Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 63. 95 ration å lärobuset i Örebro erfordrades, och uti hvilken anhållan medlemmar af alla stånd inom Örebro län, medelst särskild underdånig ansökning, instämt, äfvensom E. K. M:ts Öfver-lntendents-Embete, efter erhållen Nådig befallning att med underdånigt Utlåtande öfver de insända ritningarne till E. K. M:t inkomma, funnit nödigt låta upprätta och lill E. K. M:t öfverlemnat ny ritning samt kostnadsförslag till ifrågavarande byggnads-företag, enligt hvilka kostnaden för detsamma, inberäknad utgiften för en luftvexlingsoch värme-apparat, skulle komma att uppgå till 21,983 R:dr 29 sk. 4 rst.
Dessutom lärer man väl icke vilja förneka, att Adeln, Presteoch Borgare-St:n utgöra delar af Svenska folkets representanter likaväl som BondeSi:s ledamöter; och då man inom det ena af de 3:ne förstnämnda Stånden beslutat återremiss af betänk., icke allenast utan motstånd, utan med förutsättning af motionernas framgång, och i det andra, ehuru efter votering, äfven samma resultat följt; samt slutligen flera på detta rum yttrat sig till förmån för saken; så vågar jag påstå, att större delen af Svenska folkets målsmän yttrat sig till förmån för motionerne, eller för beviljandet af utvidgade rättigheter åt våra Svenska landsmän af Mosaisk trosbekännelse; och således hvad som skett inom BondeSt. ensamt, icke böra anses vara af så stor betydenhet, som man söker tillägga detsamma. Att åsigterna dessutom äfven inom Hederv. BondeSt. varit, ganska delade, torde bäst bevisas af voteringen, enär betänk, afslogs med 49 röster emot 39, och således endast med en majoritet af 10 röster. Äfvenledes upstodo inom detta Stånd flere talare, hvilka varmt förfäktade den rättvisa saken; och må det härvid tillåtas mig, alt serskildt få anföra förre Riksdagsfullraäktigen Per Hanssons från Wermlands län yttrande, ungefärligen i dessa ordalag: ”Eftersom det tillhör en representant att i hvarje fall ega en tanke, ville äfven han yttra sig; han påminte, att den christna religionen är till sitt ursprung hyggd på den judiska (med handen på hjertat och presterskapets intyg kunde han bevisa sin värma för religionen; men den bibel han läser, innehåller begge religionerne, både gamla och nya testamentet, och de äro ej så goda att skilja). Han trodde att Mose lag bör gälla än i dag, ty den är fotad på sundt förnuft och delta är äfven grunden för vår religion. Således bör Juden ej vara farlig för sin trosskull. Hvarföre skulle man då icke äfven gifva honom medborgerliga rättig - Den 19 Mars f. m. 59 heter? Hans trosbroder få af gunst och nåde vistas bland andra folk oell äro tvungne all nära sig genom företagsamhet och omtanka.
En återgång till fordna förhållanden lärer knappt få hänföras till de fromma önskningarna. Dernäst förekommer den stora och tilltagande mortaliteten hos den arbetande classen af Stockholms innevånare. Brännvinets — och ett dåligt brännvins — omåttliga njutning, hvilket hos en del af denna folkclass nästan ersätter födan, men tillika förstör krafterna och tär på lifstråden, under det att genom dess inverkan tillskapas en svag afföda, sedermera uselt underhållen, kan med säkerhet tillskrifvas den större dödlighet, som herrskar i Stockholm framför utländska större städer. Rikets nu församlade Ständer, så vidt på förhand kan förmodas, synas intagna af öfvertygelsen om brännvinets förderflighet, och, mötande Regeringens framställda önskan, lära de, jag hoppas det, vid denna Riksdag utfinna medel till hämmande af ett ondt, som på längden skulle i roten förstöra Svenska Nationens både physiska och moraliska kraft. Det är sannolikt, att mortalilelen i Stockholm derefter skulle blifva mindre. Osunda boningsplatser för samma arbetande dass oell osnyggheten hos många af dess medlemmar torde ock vara ett dödJighetsfrö. Man kan knappt föreställa sig ©trefligheten af de kylfen, hvari arbetare för nog dryg hyra, med ofta talrika hushåll, framsläpa sina lif, och den qväfvande luft der inandas, eller den kyla vintertid der råder. Om de förslag, som blifvit gjorda i afseende å uppmuddring af vattencommunicationer och grunda gyttjiga stränders fyllning, skulle verkställas; om afloppscanaler gräfdes på trakter, der stillastående vatten eljest icke har affall; örn cloaker och osnygga upplag, som förpesta luften, förlädes utom staden, o. s. v., skulle sundheten i allmänhet befrämjas. Inom hus skulle samma mål vinnas, om vederbörande husägare kunde tillhållas att bättre vårda och förse de rum, som åt arbetande och torftiga upplåtas, och om badstugor i åtskilliga delar af staden skulle anläggas, till begagnande isynnerhet af dem, hvilka under dagens arbete blifvit höljda af damm och orenlighet.
På begäran af Hr Aminoff, Joli. Fredr., upplästes Gr. Cronhjelms vid delta utlåt, fogade reservation, hvaruti Hrr Skogman, Akerman, Grå, Bergman och Lagergren hade instämt, och upplästes sedermera jemväl ett af Hr Aminoff nu inlemnadt, sälydande anförande: Då jag till alla delar instämmer uti hvad reservanterne anförl, kan jag likväl cj tillhakahälla förklarandet af min förundran deröfver, alt Ulsk. afstyrkt min motion, om afskrifning af bankens ägande gamla fordran hos Södertelje kanal och slussverks bolag, synnerligen, som jag trott mig genom uppgift om den ringa utdelning, som erhållits, hafva fullständigt ådagalagt, att kanalbolagets finansiella ställning utgjort en tillfyllest bevisande grund för denna min anhållan. Utsk. har, såsom skäl för sitt afstyrkande, anfört, att outredt vore huruvida någon utsigt för bolaget finnes all framdeles kunna återbetala del lemnade lånebiträdet, hvilket åter skulle bero på kännedom af kanal-verkets ställning m. m. — derom jag icke lemnat upplysning. Jag deremot tror mig hafva gifvit ganska fullständig upplysning, då jag uppgifvit, att från och med är 1832 t. o. m. år 1846, eller det sista, hvarföre räkenskaperne äro afslulade, utdelningen gjort 1 procent för hvarje 100 r:dr, per år räknadt. Sora denna uppgift är bolagets vackraste sida, trodde jag, att den skulle vara fullt tillräcklig, för att öfvertyga om bolagets oförmåga att återgälda sin skuld till banken, samt således att vinna pluralitetens inom Utsk. bevågenhet och välvilja för saken. Men jag har bedragit mig i denna förmodan, och jag tvingas derföre. framlägga ett för bolaget än mindre gynnsamt förhållande. Bolaget bar måhända nog låtlroget insatt sina penningar i ett allmänt nyttigt företag, ej för att derigenom skörda någon enskild vinst, men också ej för att förlora alltför betydligt. Händelsen är nu den, att allt ifrån det K.
Jag tror visserligen att det kunnat vara åtskillige Ledamöters motiv till Utlåtandet, att nemligen 37 §. innehåller, att Konungen äger att upphöja till Adeligt stånd, men. jag tror deremot att vid detta tillfälle motivet verkat oriktigt, och anser derföre nödigt, att genom återremiss fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att det ej hade bordt yttra sig öfver annat än det som blifvit remitteradt. Jag ber att få fästa uppmärksamheten I103 de ledamöter af ConstitutionsUtskottet, hvilka tillika äro ledamöter af Ridderskapet och Adeln, deruppå, att genom tillägget, som af Utskottet anses sorn en fullständighet, har ConstitutionsUtskottet afskurit Bidji derskapet och Adeln möjligheten att kunna förandra dess egen Riddarhusordning, och deruti föreslå den förändring, att introduetioner endast vid Riksdagar få äga rum. Detta är nu afskurit och ConstitutionsUtskottet, som består af alla 4 Stånden, bar satt sig emellan Konungen samt Ridderskap©! och Adeln. Ståndet är således hindradt att göra en ändring, som blott genom en förändrad ordställning i 51 §;n RiddarhusOrdningen hade kunnat verkställas, om roan nemligen sagt Introduktion må ej under Riksdag cf 1 Derigenom hade det varit möjligt, att vinna det ändamål att introduetion endast under Riksdag får äga rum, Nu är detta afklippt, och derför© 406 Den 27 Oetober e. m. yrkar jag återremiss för att fä det anmärkte tillägget uteslutit. Jag kan ej finna, hvar Grundlagen bokstafveligen föreskrifver, att en återre miss ej kan till ConstitutionsUtskottet äga rum, lika väl som till andra Utskott. Det är ej i aaken, sorn ändring sökes, utan blott i ett yttrande sora kommit förskottvis, som hindrar oss, och som hindrar Herr LandtMarskalken att göra proposition, i händelse en sadan ändring i 51 §. RiddarhusOrdningen anses nödig. Detta är högst otillbörligt af ConstitutionsUtskottet dä det ej hörde till saken.
Han lyfte ännu en gång på hatten, tog ned påsen ochgick, bärande den i handen, omkring gafveln och uppfor en mindre trappa. En ung kvinna i tarflig herrskapsdrägt, men med an-sigte som en bondflicka stod inne i köket och bakade hvetebröd. Hon hade en hvit duk omkring hufvudet, och hennes armar voro bara långt öfver armbågen. — Lina! ropade hon, när lanasstrykaren trädde in. Vandraren stannade i förstugan, till hvilken dörren stod öppen. Han bugade sig klumpigt och blef röd, tänkte säga något oro, att han ej ville göra henne något ondt, men kom sig icke för. Han såg, att prestfrun blef rädd, när han kom, och det stack honom. Han blef förlägen och stammade något om, att han var hungrig. — Lina ropade frun åter, denna gång med otålig stämma, och såg sig ängsligt omkring. Dörren öppnades, och en fräknig tjänstflicka kom inrusande. De båda q vinnorna betraktade nyfiket främlingen. — God dag, sade prestfrun, sedan hon hämtat sig. Tag fram litet mat och gif honom, Lina. Det blef en aftonmåltid, ty den unga prestfrun var god-hjertad och vänlig. Hon var endast rädd för att vara ensam med en karl, som hade sitt hemvist på landsvägarna. Lina satte fram fisk, som var öfver sedan middagen, och prestfrun lade till två farska bullar af baket. Vandraren åt och blef mätt. Han glömde bort den känsla, som kommit öfver honom vid inträdet, och frågade, om han icke kunde fa tala vid pastorn. — Kyrkoherden, rättade frun leende. Lina försvann för att hemta besked, och en stund der-efter gick vandraren åter öfver gården, denna gång fram till stora trappan. Gossarna höllo åter upp med sin lek, och när landsstrykaren försvann in i förstugan, tittade två nyfikna ansigten in genom dörrspringan för att se, hvad den trasiga karln ville pappa. Men kyrkoherden tog honom med in i sitt rum och stängde dörren. Han var en bredaxlad, undersätsig karl med små, gråa polissouger; hela ansigtsläggningen och utseendet i öfrigt påminde om en välmående bonde.
– Ja, surr rurr rurr är det enda svar jag får, då jag vill tala förstånd med antiquariusen. Nå, en tallrick kan han väl få låna af mig, men huru skola vi göra med maten? – Vi skola naturligtvis äta upp den: det är gifvet. – Ja, men först ska’ jag väl skaffa den, kan jag tro, och eftersom antiquariusen i afton slår på stort, så nöjer han sig väl icke med den vanliga anrättningen. – Prat! Bulla upp hvad du har, utan krus, gumma Förlåt mig, min unge vän, fortfor Skutenhjelm till Adolf, – ni får bereda er på en aftonmåltid, som endast med tillhjelp af den mest utsväfvande inbillningskraft kan få en aflägsen anstrykning af att vara lukullisk. Ni har framför er en gammal ungkarl med mycket inskränkta anspråk på sig sjelf, men mycket stora på sin gästs öfverseende Kajsa, jag säger dig, bulla upp hvad du har, och om du tycker att, något fattas i ditt förråd, så står penningpungen der borta i fönstret. Penningpungen står der nog, men antiquariusen minns kanske icke, att den är tom. Antiquariusen gaf bort de sista tre dalerna i middags till den gamle soldaten, som kom och tiggde. Det är en skam att vara så slösaktig ... – Surr rurr rurr! Tyst, Kajsa, det angår dig icke. I morgon inkasserar jag mitt, qvartalshonorarium, och då är pungen åter full. Fan till hushållsbekymmer! Hvarför kan icke menniskan lefva såsom liljorna på marken, deder intet spinna ... – Ja, inte spinner antiquariusen heller ... så pass lik är han en lilja ... och icke församlar han något i ladone ... så pass lik är han en liten fågel. Nå, fortfor gumman, – jag skall göra, så godt jag kan, och det är antiquariusens egen skuld, om det icke blir bra. Medan Kajsa höll på att duka bordet, anlände Skutenhjelms andre gäst.
Skrifvelsej N.-o 88. >79 Då, enligt hvad sålunda sig visat, Apothekare-Socieleten icke förmått att till underhållande af den i fråga varande läro-anstalten bidraga med så stort belopp, som för anslagets utgående varit såsom vilkor stadgadt, och ingen anledning är, att högre summa nu kan af nämnde Societet anskaffas, men Rikets Ständer deremot anse den besparing, som uppstått derigenom, att det vid sista Riksdagen beviljade anslag icke utgått, böra komma Statsverket lill godo, hafva Rikets Ständer funnit skäligt på det sätt bifalla den gjorda framställningen, att ett årligt anslag af 1,000 R:dr må intill nästa Riksdag utgå för den i Stockholm stiftade pharmaceutiska läro-anstalt, emot vilkor: att Apothekare-Societeten årligen dertill bidrager med 1,000 R:dr; att läro-anstalten ställes under Sundbets Collegii inseende, samt att, om Societeten icke kan eller vill dessa vilkor uppfylla, anslaget då genast kommer att till Riksgälds-Contoret indragas. c) Med anförande, att, sedan det vid 1828—1830 årens Riksdag för en i hufvudstaden stiftad Inrättning för sjukes behandling med electricitet och galvanism beviljade anslag af 600
Jag anser alitsa nödigt, att fä det rälta bestämt; äfwensom, vin Hufwudmannens ät Fullmägtigen eller Sysslomannen kemnade decharge, Förman eller da han till wittne aberopas, bör kunna föranleda lill något förändrat förhastande i afseende pa denne senarcs skicklighet, som wittne. Jag anhäller att denna Lraga matte til! wederbörligt Utskott förwisas. örebro den 20 Junii 18 l». limotb. LeZeräsbl. De olika benämningar af Fullmägtig, samt Syssloman eller Ombudsman, som Lagen älfwer ak dem, som a andras wägnar något göra och lata, Wämmes ester arken as de kemnade uppdrag. Z Den 6 Julik. ngs I alla Rättegångs - ärcnder kallas det Full, mägtigstap vcy uti andra i allmänna sammanlefna, den förekommande ämnen. Sysslomanskap eller Om, budsmanstap. Begge hafwa det gemensamt, att dermed äe förenadt answars-ffyldighet bos Hufwudmannen, och att hans förtroende förutsattes; Och endast frän denna synpunct kunna de komma att betraktas tvid afgörande af del nu framstäille ämne, som synes endast anga, huruwida en Fullmägtig eller Ombudsman, sedan han denna befattning afträtt, ina kunna wittna om de egne åtgärder han derunder i saken widtagit. Sa widt en sadan staga kan uppkomma, förutsätter den upplysning, antingen om werkligheten af en, utaf Fullmägtigen eller Sysslomannen ingången handling, eller huru den bör förstas. I bcgoe händelserne innefattar det fel a Fullmägtigens eller Ombudsmannens sida, att detta ej annorledes än genom hanö eget »vittnesmål kan utredas. 17 Cap. 7.de §.
3r följaktligen lidit svårare straff än vederbordt; hvarföre och enär, uti häröfver afgifven förklaring, de Ledamöter af KämnersRätten , hvilka deltagit i omförmälda beslut, dels sökt försvara dess lagenlighet medelst en uppenbar misstydning af stadgandet i 5 Kap. 4 §• Straffbalken, dels åberopat en omständighet, som med detta mål icke hade gemenskap, liandlingarne blifvit, jemte min den 11 Januari 1838 aflåtna skrifvelse, öfverlemnade till AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt, för att laga åtal emot vederbörande utföra; Och har Kongl. HofRätten, efter i detta mål föregången skriftvexling emellan AdvokatFiskalen och KämnersRättens bemälde Ledamöter, hvilka slutligen erkänt det felaktiga i förrberörde förvandling, genom Utslag den 11 nästderpåföljde April sig utlåtit, att som KämnersRätten, på sätt ofvan nämndt vore, dömt Catharina Strömberg, såsom förvunnen om första resan stöld lill värde af 26 R:dr 3a sk., att, vid bristande tillgång till de henne ålagda böter, umgälla sin förbrytelse med tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilket straff Strömberg jemväl utstått; men hon, som, i saknad af tillgång till böter, jemlikt 4° Kap. 1 §. Missgerningsbalken, skolat plikta med kroppen efter stöldens berörde värde, svarande emot 80 daler Silfvermynt, likmätigt 5 Kap. 4 §•
Gjutet: Tack och Barlastjern. Smidt: alla slag, undant. Ankare och Ankarflyn, Draggar, Armbultar, Hammare, Roderjern, Skeppskran oeh Smedjestäd, Kettingar samt fartente plåtar och oförtente öfver 6 LU. Jern skrot. Klä - Bil. till Bevillnings-Utskottels Betänkandej IY:0 21. 65 Kläderj nya, utom Fruntimmersaf lullbara tyger. Kort. Krut. Porcellainej oäkta, måiadt eller tryckt. Saltpeter. Segelj nya (förb. upphäfvct d. 9 No v. 1838.) Siropj Socker-. Slöjdevarorj ej specificerade. Socker: Candi-, Confect-, Kokoch Topp-. Stellj oarb., utom Gjutoell Garf-Stål. Tågvirkej nytt (förb. upphäfvet den 9 Nov. 1838.) Väfnader: Helsiden Alngods: Taft, Kypert eller Levantin, Satin eller Sidensarge, enfärgade eller skiftande, rutiga eller randiga genom olika färgadt silke, men ej genom väfnadssättet (utom från Ostindien). Dukar, undant, af gles väfnad och Bourre de Soie, samt genom tryckning eller pressning faconerade, äfvensom Dukar från Ostindien. Halfsiden-, Dukar under 10 R:drs värde. Bomulls Alngods: Hvita, genom väfnadssättet släta, undant. Cambric och andra sådana Tyger öfver 76 trådar på tummen i ränningen och minst 6 qv. breda, Corderoy, Cordet, Dimity, Felb, Gaze, Halflinön, Musslin eller Nettelduk och Moll, Percale, Batist, Sammet, Manchester, Satin, Jean, Sticktyg eller Piqué och Tricot samt Tyger från Ostindien. Färgade:
Samma lag vare ock, om sådant brott begås emot Norsk tjensteman. 6 §. Gör någon, vid offentlig förrättning, våldsamt motstånd, utan att förrättningsman våldföres; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter. 7 §. Nu samlar sig folkmängd tillhopa, och lägger det uppsåt å daga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig Myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att för sådan åtgärd hämnas; skingra sig de upprorsmän, på offentlig Myndighets befallning; då skola anstiftare och anförare dömas till straffarbete från och med sex månader till och med två år; men de öfrige vära från straff frie. 8 §. Skingra sig ej upprorsmän, utan visa trotsighet emot offentliga Myndighetens befallning; varde dömde, anstiftare och anförare till straffarbete från och med två till och med fyra år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete i högst två år, eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till fängelse. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 185. 9 §. Göra upprorsmän våld å person, eller bryta eller förstöra de hus, eller plundra eller förderfva de annan egendom; då skola de dömas, anstiftare och anförare till straffarbete från och med sex till och med 10 år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från och med två till och med sex år; varde ock för våld eller annan brottslig gerning, som vid uppror begås, gerningsmannen straffad efter ty i 4 Kap. 1 § skils. 10 §. Dräper upprorsman den, som uppror stilla vill; miste lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. Varder upprorsman drftpen; liggo ogild. 11 §. Har någon, muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, till uppror uppmanat; straffes, när uppmaningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse i högst sex månader. Samma lag vare om den, som annans skrift utspridt eller utsprida låtit, för att dermed komma uppror åstad. 12 §.