Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättelse: Uti Särskilda Utskottets Utlåtande N:o 20, sid. 2. Motiverne för g 4 böra lyda: ?> 4 är försvinna. Bonde-ståndet bar, genom vidhållande af nu gällande förordning, der ordet ‘’varm” icke förekommer, uttryckt samma mening, som den Borgare-ståndet antagit; och två stånd hafva sålunda slädnät mot två i fråga om tilläggets lämplighet. Vid närmare öfvervägande af skälen för och emot ifrågavarande tillägg, får Utskottet, med frångående af sitt förra förslag, tillstyrka, att ordet ”varm” utgår. Bih. till B. St. Sär sisilia Lflskotlets Memorial, Jt? 21. Arik. till Exp.-Utsk. d. 3 Oct. 1854, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss å Utskottets Memorial JM 19, med förslag till votering s-propositioner i Förstärkt Stats utskott om beskattning ä bränvins tillverkning och destillering. Utskottets ifrågavarande Memorial JV2 19 har den 30 i sistförlidne September månad blifvit behandladt af Hedervärda Bonde-Ståndet, som vidblifvit sitt redan fattade beslut och återremitterat memorialet, i hvad det angick voteringspropositionerna, samt ålagt Utskottet att, åtta dagar efter delfående af handlingarne, med yttrande öfver återremissen till Stånden inkomma. Men då förslagen till voterings-propositionerna blifvit d. 27 Sept. af Höglofliga Ridderskapet och Adlen samt Högvördiga Preste-Ståndet och d. 29 i samma månad af Vällofliga Borgare-Ståndet godkända och således innefatta Rikets Ständers beslut, får Utskottet, som, i anledning af i Bonde-Ståndet gjord anmärkning, anser sig böra tillkännagifva, att, i Memorialet JVI 19, § 73 Riksdags-Ordningen af misstag blifvit åberopad, i stället för § 71 Regerings-Formen, vördsamt anmäla, att återremissen icke kan till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Oktober 18S4. Reservationer:
Då detta deltagande sker på sådant sätt att det icke medför någon rubbning i sjelfva vägdelningen ulan blott ett åläggande af afgift i det förhållande som kan linnas skäligt lill broar eller anstalter som på gemensam bekostnad skola göras; så kan jag icke finna att några olägenheter eller någon orättvisa derigenom kan uppslå. Det är af den siste värde talaren yttradt att Den 2 September. 301 man fordomdags icke var så noga om skillingen sora nu. Del är fullkomligt sannt oell jusi derföre alt nu mera väghållningsskyldighelen är af den beskaffenhet att den kostar jordägaren många mänga sk i 11 inga r, är det icke underligt, om man yrkar, om man högt påkallar någon lindring i delta allt mer och mer tryckande onus. Hr Printzensköld: Af de tvänne anföranden sorn Gr. Sparre har afgifvil lill försvar för hetänk. har jag icke kunnat inhemta något skäl, som i ringaste målto vederlägger dem, hvilka af reservanterna blifvit anförda. Gr:n synes hufvudsakligen hafva stödt sitt förord för betänk, på billighetsgruud. Gr:n synes likväl dervid hafva helt och hållet förbisett att dessa grunder icke blifva verkliga billighets utan godlycklighetsgrunder. Jag hemställer tilt Grin huruvida det blir möjligt bestämma det afverkningsbelopp som en qvarn eller såg skall göra för alt derpå grunda bestämmandet af dess bidrag lill vägarnes underhåll. Enahanda är förhållandet med bruken oell bergverken. Dessutom inträffar det förhållande alt en mängd bruk och bergverk äro så belägne alt de snart sagt ingen del af året begagna de allmänna vägarne för sina körslor. De begagna endast sina egna, af dem sjelfva underhållna, ulfarlsvägar till lastageplatsen, ulan att någon enda jernstång eller andra produkter någonsin synes på landsvägarna. Huru skulle det då blifva möjligt, alt med någon slags rättvis grund bestämma till hvad grad de borde i väghä11 ningsskyIdigheten deltaga. Man skulle famla helt och hållet i mörker vid bestämmandet deraf och man skulle slutligen slå ned på ett godtyckligt belopp sorn icke på något sätt kunde försvaras.
Ett dylikt förfarande å den med endast 3:ne röster öfverlägsna Utsk:s majoritetens sida kan icke tydas annorlunda, än såsom en allt annat beherskande önkan, att kunna undertrycka alla verkningar af mina förslag i förening med fruktan att häruti icke lyckas, så framt förslagens granskning blefve hänskjuten åt sakkunnige män, hvilka inför såväl Konung som Ständer stodo i helt annat än riksdagsmans - 438 De.n 16 Juli. ansvar för det utlåt, som de fullständigt och genomgripande komme att afgifva. Något annat motiv än det här anförda kan jag nemi. icke antaga för det maktbegagnande, som egt rum. Ty hade Utsk:ns majoritet haft full tillförsigt till sin egen sakkunskap i ämnet och till sitt oväldiga begagnande deraf, då hade det icke varit något tvifvel nnderkastadt att den äskade granskningen utfallit i enahanda syftning som Utskms beslut och derigenom hade på allt updykande vid kommande riksdagar af de ifrågavar. förslagen varit förebygdt. Icke må väl R. o. Ad. samt de Högvördige föregifva såsom skäl, hvarföre de motsatt sig den yrkade granskningen, den kostnad densamma skulle ådraga Statsverket? Förenämnde Riksstånd hafva nemi. vid så otaliga tillfällen utan ringaste skrupler påyrkat och beviljat anslag i strid med de 2:ne öfrige Riksståndens åsigter, att blotta tanken på ett dylikt motiv för vägran till hvad sistnämnde Riksstånd påyrkat innebär någonting så otroligt, att det icke kan eller bär tagas i beräkning. Efter denna inledning öfvergår jag till de svaromål, som Utskms utlåt, å min sida framkallar, och som jag är öfvertygad skola framställa frågan i en annan skepnad än den Utskm iklädt densamma samt gifva mina förslag de dagrar, som Utskm, genom sitt uteslutande och högst opolitiska bemödande att endast skugga, betagit dem.
Hr Dalman har vidare sagt, att vi ej här utgöra någon domstol och således ej ega rätt att döma öfver deras åtgärder. Men jag frågar eder, M. Hrr, om icke just R. St:r utgöra den auktoritet, som skall bedöma huruvida deras i reglementet meddelade föreskrifter blifvit helighållna eller ej, och om Fullmäktige begått öfverträdelser deremot af den beskaffenheten, att de böra öfverlemnas till domstols behandlande. Man har sagt att Fullmäktiges förvaltning ländt allmänheten till mycken båtnad, derföre att krisen under några månaders tid blifvit hejdad i sin framfart. Om detta kati anses hafva varit en sådan serdeles stor lycka, eller huruvida man icke kan anse att det varit likgiltigt om den inträffat några månader förr eller sednare, det lemnar jag derhän. Min mening har visst icke varit att på minsta sätt lägga Fullmäktige till last, att de begått ett eller annat misstag, enär jag aldrig kan föreställa mig att vi någonsin kunna få Fullm., som äro alldeles fullkomliga. Hvad således beträffar de mot Hrr Fullm. gjorda anmärkningar i afs:de på papperstillverkningen eller andra förhållanden, så tror jag att dessa misstag, eller om jag så får säga småfel, som Fullm. möjligtvis gjort sig skyldige till, äro af den beskaffenheten, att de ingalunda kunnat gifva anledning till orden »i allmänhet» i slutmeningen. Men då det tydligen ådagalagts, att Fullm. handlat i uppenbar strid emot Reglementets föreskrifter uti det antydda afseendet, så inser jag icke huru det ens Den 11 Januafl é. (n, US tai' ifrågasätta?, att, utan någon slags inskränkning, gifva dem det vitsord, att deras förvaltning vittnat om nit och omtanke, Jag kail nemi. ej fatta hvartill det skulle tjena att stadga ett reglemente, om det ej behof de efterlefva?. Jag för min del faster inig blott vid den 109 §. den enda, sorn ger dem rättighet att ingå i vexelköp. (Jag vill blott i af seende härpå nämna, att Hr Dalman sammanblandat förhållanderna före och efter krisen). Fullmäktiges tolkning af tlenna g lagger fett bestämdt hinder i vägen för att gifva -dem fullständig ddchargé. Enligt
DBifölls Stats-Utstottets i denna dag upläst Memorial gjorde tilsiy kande, att ät Riksgäl d5-Contoirels Fullmägtige mätte updragas, att i likhet med hivad förut blifwit be iljadr Tjenstemäns wid Riksgälds-Contoiret och GencrKl-Asiistanc-'-Eonkoircr i fattigdom eftcrlemnade Enkor, tickdel-i afledne 9'smrien wid Fullmagti-jcs Erpedition foksn lkrediic Ue-AM-!N8 ompirdige Barn n got understöd lill deras nödige uppehälle sch uppfostranvr-upis. Upplästes till justering följande Riddcrstapcts och Adelns underdäniga strifnuife till Kongl. Majit: StormägLigste AllerNädigste Konung! Hos Eders Kongl Majit bär Ridderstapet och Adeln i underdänighet anmäla ett äliggan e, hwars wigt för den allmänna hushällningcn länge warit erkänd, och som desiutom särskildt nära rörer Ridderstapet och Adeln, sä länge ännu en stor del af desi medlemmar aga den lyckan att inom riket innchafwa betydlig jordagendom. Allt sedan Friheten att obehindradt idka Spannemäls-handel upläts, har jordbruket i Swerige genom en bestä ndig tillwäpt bcchittnat klokheten af denna, pä allmän rättwila grundade författning.
Behållning sedan utgifterna för arbetet blifvit bestridda Behållning, föråt overkåt fångar, sonr utgjort dagsverken. af samtliga dagsaf ett af samtliga dagsaf ett delad på samtliga utspisade portioner. samma fångar. för fängelsets eget behof. med på- räknad arbetsförtjenst. Rdr 27 sk. 8 rst., eller tillhopa 15,473 Rdr 2 sk. 10 rst., och hänvisas, för verificerande af denna utgift, till nyssnämnde fängelses hufvudbok, men denna, liksom deröfver upprättade omslut, upptager ifrågavarande kostnad till blott förstberörde belopp. Uti omslutet öfver 1850 ars hufvudbok för nämnde fängelse saknas helt och hållet hänvisningar till de ställen i räkenskapen, hvarifrån summorna äro hemtade. — Omslutet öfver 1851 års hufvudbok för samma fängelse upptager i debet 60,576 Rdr 29 sk. 7 rst., såsom af Fångvårdsstyrelsen anordnade, men å konto med bemälte styrelse (pag. 47) återfinnes icke, enligt hänvisningen, detta belopp utan efter verkstäldt afdrag af de fyra sista i kredit upptagna summorna från slutsumman af samma konto. — Vidare debiteras i samma omslut 1,770 Rdr 35 sk. för bröd från straffoch arbetsfängelset ä Norrmalm a hvars konto (pag. 245) utgiften likväl krediteras med 1,790 Rdr 30 sk.; och är skillnaden, 19 Rdr 43 sk., utgörande rabatt å 2,865 lisp. bröd i sistnämnde konto debiterad; men omslutet innehåller härom icke någon upplysning. — Såsom uppbörd förekommer i omslutet öfver 1851 års hufvudbok för straffoch arbetsfängelset å Norrmalm ett belopp af 947 Rdr 2 sk. 9 rst. för persedlar lemnade till straffoch arbetsfängelset å Långholmen; men sistnämnde fängelses konto (pag.157), hvaruti, enligt hänvisning, summan skulle återfinnas, upptager icke detta belopp.
Det fins intet skäl, hvarför friherre De Geer skulle hafva gjort denna antydning, om han ej haft uppriktig mening dermed, och denna uppriktighet vinner bekräftelse, då man erinrar sig, att han sjelf knapt två är förut, februari 1862, framlade planen till ett svenskt-norskt uniönsparlament, hvars grundidéer återträffas i det nu uppgjorda danska unionsförslaget. Det senare var en utvidgning, en förstoring af ett mål, som hans statsmannaverk-samhet redan förut omfattat. Men samma svenska konselj, som 1862 föreslog, ehuru tyvärr förgäfves, den enda definitiva lösningen på den » norska fråganf, satt 1864 vid styret,och De Geer, dess främste man, handlade, som bekant är, vanligen i nära öfverensstämmelse med sina kolleger. Det fins ej heller något skäl antaga, att han just nu, då han skref konceptet till konung Karls bref, gjorde ett undantag från denna allmänna regel, isynnerhet då det gälde en så ytterst vigtig fråga. I främsta rummet måste han ha rådgjort med grefve Manderström. Kung Karls bref d. 7 maj uttrycker alltså i viss mån den svenska mini-stérens uppfattning. Det fans dock antagligen i ministéren anti-skandinaviska element, och som ett sådant ansågs friherre Gripenstedt. Det gälde derför att genom rask handling betaga honom och hans meningsfränder rådrum. Men denna gynsamma ställning ändrades helt hastigt Efter att kungen redan begynt blifva orolig (se bil. 18), kommer ändtligen svar från Monrad, hvari han på nytt öfverlemnar initiativet till unionsfÖrhandlingarna åt svenska regeringen. I ett bref, som han på samma gång skref till mig (bil. säger han sig emotse ett bref från friherre De Geer, hvaroro jag gifvit honom förhoppning, ehuru jag i mitt bref till honom (bil. 16) tvärtom tillkännagaf, att man här ansåg för saken fördelaktigast, att initiativet toges af Danmark. Denna formella tvistefråga skulle väl dock ha varit af ringa betydelse, hade blott Monrad i sak stått qvar på samma ståndpunkt, som i sitt första bref till kung Karl, enligt hvad då tycktes. Men detta var icke fallet.
Fastighetsegaren eller yrkesidkaren är väl berättigad att afdraga skatten å innehafvande främmande kapitaler; men erfarenheten har, åtminstone i andra länder, visat, att en dylik rättighet ofta eluderas, när tillgången på kapitaler är ringa eller låntagaren i större behof deraf. Bev.-Kom. Bet. 27 240 Fastighetsegaren och yrkesidkaren synas äfven i vissa fall vara ganska strängt behandlade. Så får, t. ex. då det rätta arrendebeloppet utgör beskattningsgrunden för jordegendom, någon afkortning icke ega rum, om arrendatorn skulle blifva insolvent; ej heller åtnjutes afdrag för de med byggnadernas brandförsäkring och underhåll förenade kostnader etc. Endast för skada genom storm eller vattenflöde medgifver lagen lindring i skatten. Likaledes synes den stipulerade beskattningsgrunden för arrendatorn, i England hälften och i Skottland tredjedelen af arrendebeloppet, i sig sjelf orättvis. Väl blef det, som ofvan är nämndt, år 4 852 medgifvet, att nedsättning fick ega rum, om visas kunde, att inkomsten vöre ringare än beräknadt varit. Men denna förmån var i sjelfva verket ringa. Här föreskrifver lagen således en detaljerad bevisning såsom vilkor för befrielse från en godtyckligt ålagd beskattning. Huru högt denna rättighet värderas, visar sig deraf, att den år 1853 icke begagnades af flere än 1,200 arrendatorer (1856 utgjorde de beskattade arrendatorernes antal 623,949), bland hvilka endast 756 vunno nedsättning till belopp af 3,419 pund sterl. Vid beskattning af yrkesidkare få endast sådana utgifter afdragas, hvilka erfordras för sjelfva yrkets drifvande, men icke, såsom vid vanlig beräkning, vissa procent för nötning eller slitning. Sålunda få till maskiners, fartygs etc. ålder, slitning o. s. v. icke tagas någon hänsyn vid beräkningen af vinsten för delegare eller bolagsman.
M. ej finner lämpligt att hemmanen fortfarande utbjudas på arrende, utan att kyrkorna i ersättning för den städja, hvilken de förut upburit, i stället måtte komma att åtnjuta en förhöjd ränta under namn af städjeersättning. Då denna medelväg till förmedling af så väl kyrkornas som åboernas rättigheter ännu återstår, kan jag icke inse någon ani. vara förhanden att tvinga K. M. att väcka en rättegång mot kyrkan, då dessutom, som jag nyss visat, denna åtgärd vore i högsta grad rättsvidrig. Eopen på propos. förnyades. Hr Printzensköld: Gr. Sparre har förklarat, att K. M., såsom ekonomiska lagstiftningens högste innehafvare, skulle ega rättighet att förordna huru dessa hemman skola administreras, äfven om de tillhörde kyrkorna. Ja! K. M. eger väl makt att, efter vederb:des hörande, förordna huru hemmanen skola för kyrkoruas räkning förvaltas; men att, såsom den värde Gr:n tyckes vilja påstå, K. M. skulle kunna utöfva sin lagstiftningsrätt så, att kyrkorna skola, såsom Gr:n åsyftar, blifva utaf med sina hemman, Den 15 0 k t o b® r. 2-1? oell eganderätten till dessa öfvergå först till Kronan, och sedan, genom skatteköp, till den enskilde; det är något, sorn lyckligtvis, tack vare våra grundlagar, ligger utom gränsen för Konungens befogenhet. Att, på sätt Hr Cederschiöld föreslagit, kronan skulle anställa rättegång om dessa hemman med kyrkan, synes mig i högsta måtto olämpligt, då det står hvarje åbo fritt att inför K. M:s Befh:de bevisa, att det hemman, han innehar, ej är kyrkans utan kronans tillhörighet, då deraf blir en följd, att åboen vinner just det syftemål, man afsett genom frågans väckande vid riksdagarne, den ena efter den andra, nemi. att genom skatteköp blifva egare till hemmanet, hvilket nu åter, emot kyrkans bestridande, icke låter sig göra. Hr Dalman: Om frågan här vore om eganderätt, så skulle Hr Cederschiöld otvifvelaktigt hafva rätt, att densamma borde behandlas af allmän domstol.
När sedan den unga damen räckte fram sina smala, hvita, aristokratiska fingrar till en duktig » handshake », upplystes hans drag af det älskvärdaste småleende, som någonsin förklarat anletet på den oblidkeliga fru Justitias slätkammade herr son. Ty han tyckte sig i delta ögonblick gripa om alla åtkomsthandlingarna till Reutersholm. Ebba von Reuter såg äfven å sin sida mycket vänlig och tillgänglig ut. Och hvarföre skulle hon ej göra det? Arftagerskan till Reutersholm var 26 år, d. v. s. hon närmade sig med stora steg den fatala tidpunkt, då man nolens volens måste » vika om hörnet » — oförstådd. När därtill kommer, att Reutersholm af hennes hänsofne herr fader intecknats till skorstenen och att hon förgäfves tillbragt fyra andra terminer i Marstrand, ja, då kan då åtminstone ej jag inse, hvarför ej stolts Ebba skulle se ung Alfred gunstigt an. En stund därefter uppenbarade sig äfven Ebbas mamma i lilas och volanger. Hennes nåd Jacqueline von Reuter, född Ridder bjelm, som var ett mycket förståndigt fruntimmer, hade efter majorens död retirerat till Reutersholm, ett litet bländhvitt eden bland Sörmlands dalar. Där lefde hon » ett stilla landtlif » elfva månader af året för att den tolfte i Marstrand kunna uppträda med all den maguificence, som ju rätteligen tillkom den, som förenat de von Reuterska och Ridderhjelmska vapensköldarna. » Västkustluften är så nyttig för min lilla E b b a », försäkrade hennes nåd med en blick af modersstolthet på sin blomstrande dotter. Inom kort blef Alfred Carlgren mycket intim med de båda damerna. Var det fråga om att leta efter majorskans glasögon eller läsa högt för unga fröken ur » Mm onde, ei mon cure », vips var Garlgren där med sina vida byxor, sin höga krage och det älskvärda småleende, som aldrig lämnat honom ett ögonblick alltsedan den minnesvärda stund, då han först träffade henne. V i d alla tillfällen: på kafferep, segelturer, konserter eller välgörenhetsbasarer visade sig vår. hjälte ständigt såsom en fulländad kavaljer, d. v. s. han bjöd jämt.
Herr Cederskjöld förklarade , att som förevarande fråga, angående Riddarhus-Salens uppvärmande, varit tillförene väckt, men då blifvit, förmodeligen på goda grunder, afslagen, ansåg Herr Cederskjöld en noggrann undersökning icke allenast, angående förslagets verkställbarhet utan ock rörande den våda, som för Riddarhuset i allmänhet eller någon del deraf möjeligen derigenom kunde uppkomma, böra föregå, innan förslaget af Ridderskapet och Adeln antogs. Grefve v. Schwerin, Fredric Bogislaus, hemställde , att då det vore af vigt att RiddarhusSalen med första försattes i det skick, att någon Ledamots hälsa, på sätt nu ofta händer, icke derstädes äfventyrades, samt den till detta ändamåls vinnande uppgifne kostnad vore ganska ringa , Riddarhus-Utskottet måtte erhålla tillåtelse, att, på sätt Grefve Posse föreslagit, genast låta i stora Förstugan vid dörren till Riddarhusalen inrätta en Tambour , samt till en början uppsätta 2:ne Kakelugnar i sjelfva Salen. Grefve Posse, Clas Fredric, anhöll, att få upplysa, det Ridderskapet och Adeln redan vid 1-809 års Riksdag beslutat Kakelugnarnes uppsättande i Ridöarhus-Salen, men att vid I8i2 års Riksdag Riddarhus-Directionen hemställt, att Ridderskapet och Adeln ville derifrån afstå, tfels i anseende till svårigheten att leda Kakelögnarnes Rör upp tili tftket, och dels i anseen» Den q 3 December. de till takets otäthet för den der anbragta stds ra Tafla. Då deremot, enligt ifrågavarande förslag * de nu tillämnade Kakelugnarne, hvilkas Rör bors de utgå genom fenstren, vore af den egenskap * att de kunde flyttas och borttagas, samt Consulat-Secreteraren af Wetterstedt ämnade att uns der nu tillstundande Helgedagar låta dem förs färdiga; anhöll Grefven, på sådan grund, att Ridderskapet och Adeln utan uppskof behaga de till ifrågavarande Förshg lemna bifall.
Enligt denna plan, hvars noggrnnhet och fullständighet bemäld» styrelse i sitt under December månad 1853 afgifna underdåniga utlåtande vitsordat, skulle kostnaderna för sjösäkningsarbetets utförande uppgå till 19,050 R:dr B:ko, hvartill borde läggas den beräknade inlösningssumman, 35,956 R.dr 2-4 sk., för en mjöloch en sågqvarn samt ett ålfiske, så all liela kostnaden skulle komma alt utgöra 55,006 R:dr 24 sk. B:ko. Uti det före denna Riksdags början till Kongl. Majit inlemnade och Stats-Utskoltet tillställda general-för slag har samma styrelse, med åberopande af berörde arbetsplan och under erinran, att det föeslagna sjösänkningsarbelet vore kostsamt i förhållande till den jordvidd, som genom delsammas utförande komme att vinnas, yttrat att styrelsen ansåge sig dertill, vid jemförelse mellan della och andra likartade arbeten, icke böra uppföra högre statsbidrag än 27,500 R.dr B:ko, hvilket belopp blifvit upplaget i 2:dra klassen. 76 Slats-Utskottets Utlåtande N-.o 158. Då frågan om statens medverkan för utförandet af det väckta och numera till verkställighet vederbörligen förberedda förslaget att sänka Ifö-sjön ännu beror på Kongl. Majits nådiga afgörande, och då, i händelse Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet i sådant afseende tillstyrkt, Kongl.
Ridr 77 öre till förberedande arbeten vid Dejefors, hvadan blott en behållning af något öfver 27,000 Ridr förefunnes, vore det icke möjligt att de återstående arbetena vid sistnämnde station, efter Majoren Lilliehööks sednaste beräkning uppgående till en kostnad af 309,378 Ridr, skulle af bolaget kunna utan ytterligare understöd utföras så, som den i nåder gillade planen föreskrefve; att bolags-intressenterne derföre samt för att vid Dejefors bereda åtminstone någon lättnad i trafiken och på samma gång tillgodogöra så väl den exproprierade marken, som det derpå redan nedlagda arbetet, varit betänkte att vid nämnde station, i stället för kanal, anlägga en jernväg förbi vattenfallet derstädes, ehuruväl en sådan jernväg icke syntes komma att motsvara den nytta, sorn med visshet vore att påräkna af en kanal, hvarigenom ali omlastning undvekes på mer än 6 mils oafbruten båtled å den lifligt trafikerade Klarelfven; samt att bolagsmännen befarade att deras ansträngningar varit fruktlösa och att de använda kostnaderna ej skulle fullt motsvara hvad som afsetts och påräknats, derest icke de svårigheter, bolaget genom förändrade förhållanden iråkat, blcfve behjertade; anhållande, på grund häraf, Direktionen, enligt bolagsmännens uppdrag, att Kongl. Majit måtte antingen i nåder föreslå Rikets Ständer att, såsom ytterligare understöd till fullbordandet af merberörde kanaloch sluss-byggnader, bevilja en summa af 200,000 Ridr Runt utan återbetalnings-skyldighet, eller ock, utan rubbning i vilkoren för återbetalning af det lån bolaget undfått, i nåder medgifva, att bolaget finge vid Dejefors, i stället för kanal, bygga och framgent underhålla jernväg till trafikens betjenande, mot den taxa å utgifter derför, som kunde varda i nåder bestämd.