Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarför t. ex. skall en liten gosse bära en hatt, som är uppvikt rundt omkring och icke erbjuder skydd vare sig mot sol eller köld, medan hans lilla syster deremot bär eu bredskyggig hatt, som bokstafligen omfattar hela hufvudet. Gossens öron äro precis lika konstruerade som flickans och lika ömtåliga och borde derför också vara lika väl skyddade, om de annars skola skyddas, hvarom olika meningar råda. Gossens öfverrock liknar i allmänhet motsvarande plagg hos fullvuxna. Den ligger vanligen dubbel öfver bröstet och ger behöflig värme och skydd åt dervarande ömtåliga delar. Ibland har rocken en eller flere kragar, som äro ytterst lämpliga såsom skydd för lungorna. Om halsen bär gossen vanligen en halsduk. Vida sämre är den lilla flickan utrustad. Hennes ytterplagg är tunnast på det ställe, der gossens är dubbelt. Öfver bröstet är nämligen klädet eller plyschen bortklipt och i stället äro ofta insatta veck af siden eller atlas, fodrade med något tunt tyg. Äfven i afseende på skodon äro de små flickorna vanligen sämre lottade än gossarne, och mången moder undrar, hvarför hennes små döttrar komma hem från sina promenader med iskalla fötter, hvaremot gossarnes fötter äro varma. Detta så väl som stygga kylknölar beror på de eleganta kängor med smala tår hon köpt åt sina små flickor. I dylika skodon kramas tårna i hop och musklerna bli oförmögna att verka. Efter uågra veckor blifva tårna alldeles vanskapliga och barnets lätta fria gång är borta för alltid. Det enda sättet att förekomma detta är att låta rita upp barnets fot på ett papper, hvarpå barnet står med hela sin tyngd, och låta skomakaren förfärdiga skodonen efter denna ritning. Färdiggjorda skodon äro ett förderf. Alla skor och kängor för barn böra göras för hand, icke på maskin. Att kläda små barn i urringade klädningar med korta ärmar kan medföra oberäknelig skada, och många läkare anse, att detta mode varit orsaken till den allmänt rådande klenheten inom den nuvarande generationen i England och i synnerhet till en mängd fall af lungsot. A. B. Förtroligt bref från fröken Maria Rosenknopp till en väninna. Den 1 jan. ' in söta du!
000 R:dr årligen, enrot.vilkor, att Apothekare-Soci<-telen årligen dertill bidrager med ett belopp af minst 2,000 R:dr B:co ; att Laro-anstalten ställes under Kongl. Sundhets-Collegii inseende; samt att, om Apothekare-Soeieleten icke kan, eller vill dessa vilkor uppfylla, Stats-anslaget då genast kommer att tili Riksgälds-Contoiret indragas, voterar Ja; Den, det ej vill, Nej; Bih. till R. St. Vinner nej, beviljas för ifrågavarande Institut ett årligt anslag* intill nästa Riksdag, af i,5oo R:dr, emot vilkor, att Apolhekare-Societeten bekostar hvad, som derutöfver erfordras för Läro-anstaltens ändamålsenliga bedrifvande, samt att Läro-anstalten ställes under Kongl. Sundhets-Coilegii inseende, och att, om Apothekare-Societeten icke kan eller vill dessa vilkor uppfylla, Stats-anslaget då genast kommer att till Riksgälds - Contoiret indragas. Stockholm den io November iS/jo* Nio 362. Ank. till E.vp. Utsk. den n November, kl. a e. m. Memorial, i anledning af erhållen åter remiss å Stats-Utskottets Utlåtande, JS:o 288. CL A.) Från Ridderskapet och Adeln tiar Stats-Utskottets,. under N:o 288 afgiliie, Utlåtande, i anledning af väckte motioner om upphörande af dagsverksskyldigheter till Kungsgårdar och Boställen, blifvit till Utskottet återremitteradt; men då, enligt ankomne Protocolls-utdrag, berörde Utlåtande är vordet bifallet af Presteoch Borgare-Stånden den g , samt af BondeSkåndet den 5 sistlidne September, hvadan, jemlikt §.
Under förutsättning att detta förslag lill sin hufvudgrund antages, har Doktor Rundgren, på det att stadgandet om rösträttigheten måtte bringas i jemförligt förhållande till röstvärdet, föreslagit att bestämmelsen i 9 § om tio fyrkar såsom det minsta antal, som för den i mantal icke satta jorden samt för inkomst af kapital eller arbete berättigar till rösträtt på kommunalstämma, måtte förändras sålunda, att fem fyrkar stadgas såsom minimum i berörda hänseende. 3:o. Doktor Runsten: (motionen JM 62) att all skattlagd jord mätte till enahanda belopp åsättas fyrktal såväl för egendomens grundskatt, som för den å jorden belöpande statsbevillning; samt att för sådant ändamål i 58 § vid mom. A. måtto göras följande eller dermed likartadt tillägg: »Och skall sådant fyrktal hvarje större eller mindre hemmansdel åsättas, jemte det, som till enahanda belopp densamma tillkommer, efter derå sig belöpande statsbevillning.» 4:o. Josef Smedberg från Elfsborgs län (motionen JM 47), att, med ändring af 58 §, kommunal-utskyldernas utgörande måtte bestämmas i förhållande till den 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande J\i 116. bevillning, som enligt Årt. 2 i Bevilinings-stadgan, jemlikt sednast fastställda taxeringslängder, till Staten erlägges, för så väl jordbrukssom annan faslighet, frälseränta, kapital eller arbete och hvarje annat beskattningsföremål; börande deli samma g bestämda fyrk tal reduceras sålunda, att för hvarje öres bevillning påföres en fyrk; dock så att, der bevillning för fast egendom ej utgöres, fyrktalet bestämmeä på grund af egendomens taxeringsvärde.
Maj:ts förslag, beslutade hufvudrigtning från närheten af sjön Salen åt Nässjö och vidare öfver Tenhult till Jönköping; och beträffande först dels Friherre Stael von Holsteins framställning, om samma stambanas dragning från Alfvestad genom Kråkebodalen till Jönköping, dels Riksdagsfullmägtigen Sven Gustaf Johanssons yrkande om inställande af arbetet å Nässjö-linien, intilldess, efter föregångna undersökningar i de af motionären uppgifna rigtningar, blifvit utrönt, hvilken linie, som kunde anläggas för minsta kostnad och som vore mest inkomstgifvande; så och enär häremot förekommer att Rikets Ständer, i enlighet med Kongl. Maj:ts förslag vid sistförflutna riksdag, genom förkastande af den tillförene ifrågasatta sträckningen genom Laga-dalen redan uttalat den åsigt, att södra stambanan borde utläggas i en mera ostlig rigtning, än den af förbemälde motionärer antydda, lära de i ofvanberörda hänseende gjorda framställningar icke förtjena afseende. Hvad derefter angår frågan om södra stambanans utläggning i den af Herr Dahlström och Riksdagsfullmägtigen J. Ericsson antydda sträckning, så, enär genom de här ofvan omförmälda, genom Chefen för statens jernvägsbyggnader under sistlidet år verkställda noggranna undersökningar blifvit utredt, att en mera östlig rigt ning väl blefve något öfver pdels mil kortare, än den förut undersökta linien, men att, i anseende till de å förstnämnda sträckning förekommande betydligt längre lutningar och stora antal krökningar, den tidsförlust, som i följd häraf skulle uppkomma för trafiken, blefve större än den tidsvinst, som bereddes derigenom att väglängden vore kortare, hvarjemte materielen komme att mycket hastigare förslitas; anser Utskottet, på grund häraf och hvad Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i detta ämne i öfrigt innehåller, sig böra hemställa, det Rikets Ständer behagade förklara, att giltigt skäl icke förekommer, att frångå det beslut, som af Kongl. Maj:t och Rikets sednast församlade Ständer i afseende å södra stambanans rigtning blifvit fattadt.
Då Commissariatets Berättelse med dithörande Tabeller fullständigt utreder det förhållande, hvaruti denna Bevillning till Riksgälds-Contoret ingått, äfvensom det sätt, hvarpå den blifvit använd under räkenskaps-åren i833 till och med i838, hafva Fullmägtige, i afseende härå, ansett sig endast böra fästa uppmärksamheten på den förökade inkomst, som under nämnde år tillflutit Riksgälds-Contoret genom Testaments-bevillning, hvilken vid sista Riksdag beräknades till 20,000 R:dr för år, men derefter, och synnerligast under åren i836, 1837 och i838, ingått med vida högre belopp, på sätt, som inhemtas af Tabellen Litt. E. till Commissariatets Berättelse. Äfvensom Fullmägtige skolat anmäla, det, uppå Commissariatets förslag, åtskilliga föreskrifter till befordrande af Testaments-Bevillningens behöriga ingående och controllen deröfver, år blifvit af Fullmägtige meddela de, hvaraf äfven för framtiden torde vara att hoppas lika fördelaktiga resultat, som de nu i förevarande afseende omnämnde. I sammanhang härmed få Fullmägtige äfven anmäla, att sedan, vid anställd inventering hos Landt-Räntmästaren Tollin, balance år i836 yppats uti Östergöthlands Läns Ränteri, och frågan derom blifvit i behörig ordning anhängig gjord och utförd, har balance-målet, efter fullföljd genom underdåniga besvär, blifvit den 24 Januari sistl. år af Kongl Majit i Nåder Ståts-Utskottets Memorial, N:o 38. 23 slutligen afgjordt på det sätt, att Kongl.
Jag skulle hafva varit den förste, som motsatt mig densamma, i fall jag deri funnit en sådan afsigt. Framställningen derom hade, till det ringaste sagdt, varit impertinent. Men här är endast fråga, att Ständerna, i hvad på dem beror, icke skola frånträda sin opinion. Då Utsk. vidare sagt sig vara obehörigt att meddela yttranden, rörtde gränsnrna för Statsmagternas verksamhet, har det deri rätt; men Utsk. bör komma ihåg, att Utsk. redan i ärendet handlat i samma åsigt som R. St. sjelfva, och det hade derföre tillhört Utsk., likasom det tillhör Ständerna, att fortsätta sitt handlingssätt i samma anda. En ledamot har sagt, att vi borde återremittera betänk., för att uttala en gillande opinion om motionen. Jag skiljer mig såvida derifrån, som jag anser den opinionsyttring, motionen åsyftar, icke hafva varit den rätta; ty då deri begärcs, att Konungen må låta utarbeta ett gemensamt lagförslag för utoch inrikes vexlar, så innefattar detta ett slags frånträdande af Ständernas uttryckta åsigt, att det förslag, de redan utarbetat och underställt K. M., må af honom antagas. Jag har deremot gjort en motion, som åsyftar, att Ständerna, så länge de äro tillsammans, böra, genom beslutande ändringar i nödiga ansedda afseenden uti vexelstadga!!, fortsatt ådagalägga, att de anse den vara af civillags beskaffenhet. För min del ville jag altså afslå betänk., såsom foster af det vilseförda begrepp, att Ständerna alltid böra låta en sak bero, så snart Konungen deri yttrat en annan åsigt än de. Jag skall såsom representant åtminstone aldrig låta leda mig af sådana grundsatser. Frih. Boye: Jag finner mig ånyo uppkallad för att bemöta några framställningar, som blifvit gjorda till vederläggning af mitt förra yttrande. Hr Cederschjöld har hemställt, om icke, så vida den utrikes vexelstadgan, i kraft af Sin natur, vore underkastad förändringar, som fordrade dess hänförande till den oeconotniska lagstiftningen, äfven hela Hand.bm borde hållas i samma kategori.
1 enlighet med de utdrag af mönstringsrullorna, som blifvit förda af den närvarande magistratspersonen, skall i stad beväringsdagbok upprättas och sedermera föras på ofvan föreskrifna sätt af den stadens tjensteman, som Magistraten, hvilken är för dagbokens ordentliga förande ansvarig, dertill utser. Till dessa dagböcker begagnas tryckta blanketter, enligt bifogade formulär JW 7, hvilka kostnadsfritt hållas vederbörande tillhanda. p. 50. § 28. l)e jemlikt stadgandet i 19 § till militärbefälet allemnade prestbevis skola, efter slutadt öfningsmöte, försedda med en kort anteckning af befälet: om den beväringsskyldige bevistat mötet eller icke; huru han sig derunder upplört; och om han blifvit till elit antagen, skyndsammeligen återsändas till Magistraten eller Kronofogden, som utan dröjsmål har att meddela deras innehåll till vederbörande tjensteman - p. 50. 73 ags {L & — S' HL & CC o P pS ^ 22. S ~ d sT; b P° Cu cT O ST ^ £"• S^ < p: SJ. a D t Derefter öfverskickas bevisen till vederbörande presterskap, som med ledning deraf skåll i lnisförbörsböckerna anteckna huruvida de vapenöfningsskyldige bevistat öfningsmötena eller icke; till enahanda efterrättelse och iakttagande, som ofvan linnes näinndt angående de från mönstring uteblifne. § 29. Om de påskrifter, som Borgmästare i stad, jemlikt 25 § i lagen » p. 52. om utskrifningen och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet meddelar å beväringsskyldiges pass eller prestbevis, late lian genast underrätta den tjensteman, som förer beväringsdagboken, till anteckning uti densamma. Länsman å landet åligger att, då lian å beväringsskyldiges pass p. 52. eller prestbevis antecknar förändrad bestämmelseort inom samma län, derom skyndsammeligen underrätta den länsman, inom hvars distrikt bestämmelseorten är belägen.
Nådigst anbefallda och i Kungörelserne influtna förbehåll, blifvit såsom jakande till den Kongliga Propositionen b«traktade, måtte förklaras berättigade att till extra Rotering få återgå. De förenade Utskotten, hvilka redan, i deras afgifna Betänkanden, pag. 3 5 och 36, egt tillfälle anföra de flera skäl, hvilka tala emot beviljandet af en sådan, till upplösning af 2:ne reguliera Infanteri-Regementen ledande återgång, hafva härtill ansett sig böra bifoga Herr Friherre Boijes, Ludv., i denna omständighet och på grund af juridisk undersökning lemnade yttrande, att, sedan den frånvarande fastighetsegaren blifvit ålagd en ständig Roteringsskyldighet, det varit hans ovilkorliga pligt att deröfver i laglig ordning anföra besvär, och att, då han det icke gjort, utan låtit beslutet emot sig vinna laga kraft, samt i hela fjorton åren ställt sig detsamma till efterlefnad, han nu så mycket mindre är berättigad att det upprifva, som, efter det de inroterade 2000 man redan längesedan ingått i grunden för Rikets Militairestyrka, någon rubbning deri icke mera begäras kan; hvarföre Utskotten hemställa, att Herr Grefve Gyllenborgs, Hr Friherre Wran. Statssamt Oec.-UtsJr. Uti. N:o 'n8. 7 gell och Herr Rotenqvits yrkanden i denna del icke mätte godkännas.
Ständerna hafva visserligen redan fattat sitt beslut rörrde det begärda anslaget till Kungsholms fästningsbyggnad ; men ett är det, och annat är ett beslut, att medel må anvisas å 8:de hufvudtiteln till fångarnas sysselsättning, under öfverlemnande åt K. M. att sysselsätta dem så, som omständigheterna kunna påkalla. På dessa och öfriga af Frih. Sparre och Hr Peyron anförda skäl förnyar jag min anhållan om återremiss af utlåt. Gr. Posse, Arv.: Äfven jag har begärt ordet, hufvudsakligen för att söka undanrödja den betänkligheten, att ett bifall till Frih. Sparres motion skulle vara stridande emot II. St:s redan fattade beslut i afseende på anslaget tilt Kungsholms fästning. Här är nemi. icke fråga oin något nytt anslag, emedan den summa, som fordras, i alla fall kommer att utgå på 8:de hufvudtiteln, ty de aoo fångarna skola ju födas, klädas och sysselsättas; utan frågan är blott, om den sysselsättning, hvartill, äfven om motionen afslås, medel komma att utgå å 8:de hufvudtiteln, skall få en nyttig och ändamålsenlig riktning, eller om den skall blifva ändamålslös och kostsammare, ty kostsammare blir en ny sysselsättning. Således är detta icke samma fråga, som redan är afgjord, emedan frågan nu endast är den, huruvida det anslag, som till fångarnas sysselsättning, å 8:de hufvudtiteln kommer att utgå, skall användas till deras sysselsättning vid Kungsholms fästning eller vid något annat arbete. Frih von Schulzenheim, Dav.: Till större delen förekommen af Gr. Posse, förenar jag mig med Hr Gr:n och de öfriga talare, som anhållit om återremiss af utlåt.
Hr von Hartmansdorff, August: K. M. har i sin nåd. propos. förklarat henne åsyfta, dels att motverka bränvinets missbruk genom dess fördyrande, dels att åt Staten försäkra erhållandet af den minimi-inkomst, som i Statsregleringen blifvit af bränvinsskatten beräknad, nemi. y5o,ooo r:dr årligen. Den sednare åsyftningen föranleder mig att göra en ny motion. Då brån vinsbränningen är en förderflig näring, som föranleder sjukdom, fattigdom och brott; så bör vid inkomsten deraf icke fästas statsutgifter, sombehöfvas, antingen bränvinsbränning äger rum eller ej, utan tvertom sådana, hvilka med henne ökas eller minskas. Sådana öro statens utgifter för vården om sjuka, fattiga, vansinniga och brottsliga, eller fångar. Skulle, såsom jag förmodar, omständigheterna nödga oss att upplösa de stora correctionsinrättningarna, och åt länen öfverlemna, att hvart för sig sysselsätta sina lösdrifvare och försvarslösa, kanske äfven sina fångar, såsom jag tror att meningarne i Fattigvårds-comite'ens stora betänk, åsyfta; så blefve bräll vinsskattens anslående till förenämnde ändamål så mycket riktigare. I ett län, der mycken bränvinsbränning idkades, der kunde man taga för afgjordt, att värnlösa barn, sjuklingar, 3 II. 4 Den 4 Mars f. m. fattighjon oell brottslingar Liefve talrika, och att den stora bränvinsskatten erfordrades för de stora behofven. Tvertom skulle i ett annat, hvarest föga bränvin tillverkades, den ringare bränvinsskatten förslå till de i alla dessa hänseenden ringare behofven. Af förhållandet mellan dylika inkomster och utgifter öfver Riket i det hela, kan man någorledes bedömma det för länen särskildt. Bränvinsskatten för hela Riket är i Statsregleringspropostn beräknad till 750,000 r:dr om året. De årliga utgifter, som, efter min förmening, borde dermed bestridas, äro följande på stat uppförda: Till Barnhusen i landsorterna 12,990: —•
Det är han, som skall uppehålla intresset, under det att styckets hufvudfråga, giftermålet med den rika arftagerskan, förberedes och ligger till sig: hans hämd eller rättare hans på öret rättmätiga repressalier sköla underhålla eller uppbygga oss, men kunna det svårligen. Det " är mycket möjligt, att Lorin liksom så mången annan hundsvotterad stackare gått och tänkt sig, rufvat på, att han skulle häm-i88 TEATER-REVY. nas just så där på vederbörande, om han en dag komme till makt och inflytande, men kommer den dagen, är det knappt troligt, att han skulle bry sig om dessa ideliga ' småaktigheter med cigarrer o. s. v., och gör han det, så bär han sig ej vidare fint åt, och äfven om formen är småkvick, kan det ej intressera andra att se på. Nu kan man knappt förstå, att Forslunds tålamod ej brister, fastän det gäller några millioner, och det är hardt när obegripligt^ att Lorin ej blir kastad på dörren. Men det är några utsökta bråcktyper herr Staaff gifvit, som lida allt och fördraga allt för pengars skuld, fastän de ju äfven utan det stora arfvet äro ganska förmögna. Så märker man ganska tydligt att familjen någon tid varit i Köpenhamn och umgåtts i etatsrådet Hansens hus; de ha till och med tagit ganska mycket intryck af det umgänget. Konsuln själf har tydligen satt sig etatsrådet och dannebrogsriddaren som förebild, och unge herr Alfred Forslund har helt och hållet lärt sig Arthur Hansens ton mot fadern, som märkes i scenerna dem emellan r början af stycket. Dessa roller gåfvos förträffligt af herr Baeckströmoch herr Hedlund, den senare * talar så naturligt och korrekt som få andre skådespelare vid hans år. Notarien Lorin har tydligen kommit till för herr Fredriksons skuld, men härvidlag har förf. [svårligen gjort skådespelaren en så stor tjänst, som denne gjort förf. genom att med vanlig säkerhet och måtta verkligen spela den motbjudande, ända till leda simpla personnagen.
En föreskrift, som kan leda till en sådan följd, hafva Rikets Ständer ansett icke böra bibehållas; hvaremot Rikets Ständer, icke förbiseende de svårigheter, som, ifall ett stadgande, grundadt på en allmän presumtion, öfvergifves och ett sådant, som medförer bevisningsskyldighet, i stället antages, stundom kunna i bevisningsväg uppstå, funnit ifrågavarande moment höra så förändras, att uti de i stadgandet omförmälda fall, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstillfället befindtliga brännvin, jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna, dock att från beslaget fritages den del af brännvinet, hvilken egaren gitter styrka vara lofligen tillverkad. Med hänseende till ofvan omförmälde föreskrift i 28 §., angående det sätt, hvarpå brännvinsbränning, som idkas i förening med pressjästberedning, skall be - Expeditions-Ut skotte ts Förslag till und. Skrifvelse, N:o 199. 631 skattas för deri tid af äret, dä brännvinsbränning eljest icke är tilläten, hafva Rikets Ständer ansett det nya stadgande böra i 37 §. införas, att, i händelse den, som med serskildt tillstånd idkar brännvinsbränning i förening med pressjästberedning, skulle öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, han skall stralfas såsom för oloflig brännvinsbränning, enligt 34 §. och dessutom böta Femhundra R:dr, samt vara den serskilda rättigheten till begagnande af hrännvinsredskap förlustig. Då i nu gällande författning ingenstädes finnes stadgadt ansvar för den, sorn, då han, på grund af serskildt tillstånd, utöfvar distillering af rått brännvin, på det sätt öfverskrider sin distillcringsrätt, att han nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, har i 37 §:ns 3 moni. ansvarsbestämmelse för sådant fall blifvit införd.
Mi i sta och 2:dra Punkterne fern äll: R'ck. sens Höglcff Ständer att Maaazins I, gens skuld till Averhoffffe Sterbhus: R:dr, 44 .6. 4. rst öfwer fly t tas pä Rll-.ttll Contviret och att Inrättningens bell - ,ll-d, sedan den tued berörde ffuld ej widae graveras, anwändeS till Allmänna Magaziner. Uti -underdånig strifmclse den u September förledit är, rörande MaaazinS^I nattin^g r.s ändamäk, Styrelsegrunder m.m., o-ch tterwiv bi. Ilagt sammandrag, uppgafs Fonden wid Jnnii mänadS flut 1809 trll följande belopp nera!. Eontante medel .96,0.44: 6. 4. Behällning i Spannemäl Pro. viant och Bränwin till ett warde 310,16?: 30- 1- Utestående fordringar i Landet för Spannem. och Contante försträckningar till Lränwins leswerantser samt hoS Redogörare 22>75, ,7: 7. 9. Transport 63^^93: 44- 3- Den iZ September. 447 Transport 634,893: 44- 3- Fordringar af Stats-Werlet för Spannemäl och Proviant till Fllottorne och Garnisons manskap 204,235: 21. 7. Försträckmngar till krigSbe' höliden 1,163,531: 30. Z. Dito ttll Pommerffe Fälttoget 46,776: zv. 2.
Sprengtporten anfört, att det vore skäl att prolongera arrendetiden å kronolägenheter kring hufvudstaden, i anseende till de försköningar och förbättringar, isynnerhet i byggnadsväg, som der vanligen påkostas och hvaruti dessa hemmans egentliga värde består; så vet jag icke, huru det kan förhålla sig med ifrågavar. hemman, och om några särdeles förbättringar derå äro nedlagda; men då arrendatorn ej förbundit sig att afstå de byggnader han derstädes möjligen kan hafva uppfört, utöfver laglig byggnadsskyldighet, är det ock gifvet, att vid afträdessynen synerälten förklarar honom berättigad att behålla hvad han byggt utöfver sin skyldighet, och då får han antingen flytta bort sinn byggnader eller ock öfverenskomma med den blifvande arrendatorn om deras öfvei tagande. I motsats mot hvad föregående talare begärt, anhåller jag, på nu anförda skäl, om propos. till afslag å utlåt., emedan jag icke tror, att någon ytterligare behandling af detta ämne i SlatsUtsk. kan vara af nöden, utan förmodar, att om R. o. Ad. först, och MedStånden derefter, afslå utlåt., R. St. derigenom utan vidare omgång, för sin del, tillräckligt hafva uttryckt den åsigt, att prolongationcr af arrenden å kronolägenheter i allmänhet icke äro med Statens nytta och fördel öfverensstämmande. Frih. Cederström: Det var i anjedn. af Frih. Sprengtporten yttrande, som jag begärde ordet. Det är otvifvelaktigt, att det icke är blott kring hufvudstaden, utan äfven på andra orter af Riket, sorn sådana förhållanden kunna uppkomma, att en arrendator erbjuder sig att göra sådana förbättringar, hvarigenom en sudan egendoms värde kan mångdubblas inom den tid, hvarå prolongation begäres, och att således Statens både rätt och fördel kan vara förenad med denna prolongation beviljande. Men dessförinnan fordras en noggrann undersökning af egendomens beskaffenhet, hvarförutan i contractet, röride prolongation af arrendet, villkoren derföre med tydlighet böra utstakas, så att Kronans rätt och bästa på allt sätt befrämjas.