Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 19 December 1827, angående hemmansklyfning, icke kunde ega rum uti 'de ifrågavarande länen, så vore orsaken härtill ensamt att söka i den låga taxering å ett hemmans egoförmåner, som skattläggningsmethoden stadgar med hufvudsakligt Stats-UIskottets Utlåtande N:o 87, 3 syfte att hemmansåbo ej måtte beskattas för hvad han derutöfver uppodlade; ty då, enligt den åberopade 12:te § i nämnde skattläggningsmethod, till ett helt hemman beräknades 8 tunnland åker i årligt säde och 50 å 60 parmar höafkaslning, men Afvittringssladgan den 10 Februari 1824 för Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län tillika medgåfve att till ett sådant hemman finge anslås ända till 2 500 tunnland duglig jord, impedimenter oberäknade, följde häraf att, utom den till skatt beräknade åker och ängsmark, återstoden af nämnda betydliga egovidd, hvilken blott såsom skog och betesmark lågt beskattades, äfven innefattade ej ringa odlingslägenheter, som en åbo kunde och borde till hemmanets vidare förkofran upparbeta, men hvilka förbättringar, likmätigt gällande författningar, endast borde komma innehafvaren, utan någon skatteberäkning, till godo. Härigenom förklarades, huru redan befintliga äldre hemman, hvilkas mantal och räntor vid den tid, dä dessa hemman blifvit skattlagda, kunnat vara mot egorna svarande, numera genom verkställda odlingar kommit i ett bättre skick och hadeinegor, som, uppskattade efter skattiäggningsmethoden, kunde anses böra draga ett vida högre skattetal.
Majits ifrågavarande nådiga framställning för berörda ändamål, anvisat 10,504 Ridr 50 öre, att tilläggas anslaget för försvarsverket till lands i allmänhet eller Arméförvaltningens departementer. d) På sätt här ofvan under 17;de punkten finnes omförmäldt, skulle, i händelse af bifall till E. K. Majits förslag om tillökning af den emellan exercistiderna tjenstgörande styrkan af ar tiller istamtrupp en vid Gotlands nationalbeväring, erfordras, till betäckande af de särskilda kostnader för truppens beklädnad, som af densammas tillökning blefve en följd, ett af E. K. Majit äskadt anslag af 1,497 Ridr årligen till beklädnads-slitningsersättning; men Rikets Ständer, som ansett sig ej kunna bifalla förstberörda förslag, hafva ej heller funnit skäligt bevilja ifrågavarande belopp Genom hvad här ofvan blifvit för försvarsverket till lands i allmänhet, eller Arméförvaltningens departementer beviljadt, kommer dess anslag, som för när varande utgör 1,169,454 Ridr 15 öre, att förhöjas med 22,044 R:dr 50 öre eller till 1,191,498 Ridr 65 öre. 20:o. Lifoch Släpmunderingar vid rotehälls-regementena. Med hänvisning till hvad här ofvan under punkt 19 mom. b) blifvit anfördt, hafva Rikets Ständer, i enlighet med E. K. Majits derom gjorda framställning, bifallit, att för underhåll al lifoch släpmunderingspersedlar för nyuppsatta 385 nummer vid Skånska infanteriregementena detta anslag må ökas med 5,320 Ridr, eller från nuvarande beloppet, 257,200 Ridr, till 262,520 R:dr. 2 Lo. Salpeter-upplcöp.
Deremot kan jag icke anse rätt att skjuts-legan för entreprenad likaledes skall bestämmas till ett lika belopp vid alla skjuts-stationer på landet, och' ej heller att den föreslås att blifva lika stor i alla städerna, ty legan bör, såsom jag redan antydt, lämpas efter den skjutsandes uppoffring, och så, att han blir skadeslös, och detta ändamål skulle, efter mitt förmenande, vinnas, om Utskottet velat öfverlemna åt lokal-myndigheterne att bestämma legans belopp, likasom de nu ega att bestämma det antal hästar, som bör hållas tillhanda på resandes anfordran, eller efter viss Allm. Best - och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89 33 viss tid, mot rättighet till entreprenad-lega. Derigenom kunde visserligen hända, att legan blefve högre på en del skjuts-stationer, än hvad Utskottet tillstyrkt, men skulle ganska säkert blifva lägre på långt flera ställen och på några sannolikt understiga 24 sk, utan att förnärma de skjutsandes billiga anspråk, hvarjemte undanröjdes möjligheten att, såsom det nu sker, tillskapa entreprenader endast för att åtkomma den högre skjuts-legan, men utan att derigenom bereda en motsvarande förmån för den resande — nemligen en skyndsammare fortkomst. Mot legans bestämmande af lokal-myndigheterna har hufvudsakligast blifvit anmärkt, att afgiften blefve olika på olika stationer, hvarigenom den resande betoges möjligheten att på förhand beräkna kostnaden för en förestående resa och att i mån deraf förstärka sin kassa. Detta skäl torde dock vara mera skenbart, än verkligt, emedan skjuts-legan, efter entreprenadens införande, redan nu är olika på särskilda stationer, hvarförutan det icke bör antagas, att någon af dem, som hafva rättighet att fordra gästgifvare-skjuts, skulle vara nog obetänksam att företaga en längre eller kortare resa, utan att medföra ett penningcbelopp, som blefve tillräckligt, äfven för den händelsen att legan skulle vara några skillingar högre på en eller annan skjuts-station, än som på förhand vore kändt.
Majit, i anseende till förekomna bevekande omständigheter, ville af gunst och nåd tillåta, ali landskamererare», med förskoning från den honom ådörnda bestraffning, må umgälla, hvad honom i detta Ii. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 11 mål lill last läge, med penningeböter, motsvarande tre månaders landskamererarelön. Jemte det att i förra Berättelsen, png. 7, slutligen redovises för ett af Kongl. Svea Hofrätt afgjordt, men lill Kongl. Majit, genom underdåniga besvär å svarande sidan, hemstäldt mål, angående Konungens befallningshafvandes i Westerbottens län åtalade förfarande, i följd hvaraf, med oriktig tillämpning af Kongl. Förordningen den 10 April 1810 om mildring i straffet för lägrad qvinna och uppskof med hennes bestraffning för lägersmål, verkställighet af kroppsplikt för annat brott, ådömdt en qvinna, sorn var häktad och hade födt barn, blifvit uppskjuten till dess ett år derefter förflutit, ehuru i sådana fall 3 kap. 6 § Straffbalken tillåter uppskof med kroppsplikten endast sex veckor efter barnsbörden; ett olaga förfarande, som äfven tillförne vid tvänne tillfallen blifvit emot vederbörande anmärkt och beifradt *); är dersammastädes vidare, pag. 8 och följande, omfönnäldt ett annat mål af enahanda beskaffenhet, deruti Kongl.
Ifrån É. K. Majit hafva under den 4 sist-»" Jidrie Mars blifvit till Riksens Ständers StatsiJtskott remitterade åtskilliga handlingar angående be hofvet af ökade tillgångar för den här i Staden varande Spinnhusoch Kotrektions-Inrättning, med Kådigt förklarande, att E. K. Majit, Underdåniga Skrifveiser. *4 5 *nm insett densammas nytta och nödvändighet, gamt utaf Direktionens underdåniga Berättelse jnhemtat Inrättningens förlägenhet, velat i afseende på d® för dess upprätthållande erforderliga understöd öfverlemna ärendet till Stats-Utslfottets åtgärd. Handllngame upplyäa, att ifrågavarande Inrättning, som förenar det dubbla ändamål af Spinnhus och Korrektionshus f mäst sedan |r 1813, i synnerhet för det sednare behofvet, betydligt utvidgas, så att, i stället för 134 fångar*, sorn der funnos berörda ar, antalet nu bestiger sig lill-ornkring 500 personer af begge konen och olika åldrar, hvarigenom nybyggnader och reparationer, inredning af verkstäder för fångarries sysselsättning, samt anskaffande af råämnen och Verktyg, inventariepersedlar, kläder och mat-varu-förlag medtagit en sammanräknad kostnadssumma af 51,814 R;dr 31 sk. 3 r. Banko, och Inrättningen, efter användande af sina tillgångar, kommit i 24,39a R:drs 31 sk:rs Banko skuld, eller, med afdrag af ii,oi4 R:dr 19 sk. y r. såsom yärdet af förfärdigade varor och i behåll varande rå-ämnen, en egentlig brist af 13,378 R:dr'ii sk. 5 r„ till hvars betalande Direktionen, saknande annan utväg, anhåijit om anslag å allmänna medel.
De fastställde grunder för allmänna bevillningens utgörande efler inkomst, de visade, att man bör komma dit i afseende på alla statsbehofvens utgörande , men att sådant icke kan ske på en gång, alt sådant fordrar tid, att sådant Den 24 October f, in. fordrar en speciel pröfning för hvarje särskildt fall, alt det först måste uträknas hvad den ena bör betala, den andra erhålla, för att icke röfva någon vid öfvergången till ett gemensamt för alla lika beskattningssätt; allt detta var ådagalagdt af 1809 års Ständer, men allt detta har nu blifvit förbisedt af Utsk. Dåvar. Const.Utsk. fann icke några svårigheter att bilda en representation, sedan de olika intressena inom nationen blifvit sammanjeinkade, men att först då frågan blefve med visshet utförbar. Då följer nf sig sjelft, alt, när raan bestämt den ordinarie bevillning, som till Staten borde utgöras, så att icke endast hvad dertill fordras anvisas, utan derutöfver till näringarnas upphjelpande och extra behof såsom ständig bevillning skulle af R. St. vid riksdagarna anvisas hvad derutöfver kunde erfordras, likväl alltid att utgå efter inkomst, ingen annan grundsats för utgörande af statsbidrag kommer i fråga att tillämpas. Då blefve det omöjligt att hvälfva ifrån den ena medborgareclassen på den andra bördor, sorn derigenom skulle komma att trycka den ena lill vinning för den andra. Då blefve det allas intresse att uti representationen icke komme att deltaga andra än de, som vore kände för att vara de mest rättskaffens och kunnigaste medborgare. Då blefve ej fråga om allmän valrätt, emedan ingen vore intresserad uti att blifva representant. Det blefve då ett onus för de mest utmärkta medborgare att åtaga sig detta bestyr, för att besörja nationens deltagande uti lagstiftningen, hvilket bestyr är det vigtigaste inom ett fritt samhälle. Dåvar. Const.Utsk. och Ständer hade jemväl funnit, att bestämmelserna under sådana förhållanden kunde blifva lätta nog att uppgöra genom öfverlåtelse åt de upplystare classerna i samhället att sig emellan utse de mest förtjente.
då han säger a t t ett dylikt: &gt;människors utrotningskrig mot rnänniskor - De tappra ynglingarna undkomma emellertid .lyckligt alla faror samt återviinda till hemlandet och fädernestaden Hamburg, hvarest allt går dem väl i händern a. Bokeii har på originalspriiket utgifvits i tre iipplagor och dess iiiiiehåll är också spiinnande som en roman af Stevenson eller en resebeiaiittelse af Jules Verne. Äfveii hos oss bör den kunna pilrakna en talrik 0611 intresserad läsekrets, är det fasansfullaste af alla fasor på denna jord,. - l a n c y Bells skeppsbrott eller afventyr pb hafvet och i Kergiielens land. Berättelse af, Johqz C. Hi~tcTzeson. Q ' jfversattning från engelska originalets andra upplaga. Pris l,; S. Under det a t t den ena generationen af ungdornliga Iiisase afiiiser deii andra, så förblir dock de iingas uppfattning och omdömeii oiii det lasta ngstan alltid densamma, och de böcker, som bjudas de u u ~ a iiro, ock hufviidsakligen under olika tider af samma iniiehiill. Ar efter ur bjuder bokmarknadeii på nya arbeten, af hvilka de f k s t a skildra äfreiityr, faror och underbara räddningar. Detta gäller ispuerhet om de skildringar, soni hemtat sina ämnen f r i n sjömanslifvet. Darför ligger ocks % här så niyckeri vikt på berättarens konst, och den anda, som genomgår det hela,. Ar denna god, och koinmer s5 därtill, a t t boken ä r underhållande, så liar inan fullt skäl a t t gillande uttala si. : oin densamnia. Och en s i beskaffad bok ar Sancy Bell; berättelsen om en resa f r l n England med destination till S g a Zeeland, vidare berät.telsen oni ett skeppsbrott och en öfvervintring på en af deu södra oceirriens iiiest ensligt belägna och ogiistvanliga öar.
Engeström, att Gustaf III haft tanken att göra honom till ärkebiskop och »elevera det ämbetet grufveligen». Hvilken sorglustig fars hade det ej blifvit, att se som kyrkans primas den muntre bibelparodisten, som gärna begynner sina bref med orden »älskelige, frid vare med Er, Trean, Tvåan och Esset!» – Förgäfves sökte Schröderheim sedermera återvinna sin förlorade ynnest – det lyckades honom ej. Hur mycket konungen än anlitade honom, t. ex. under Gefle riksdag, kunde den forne gunstlingen ej ens för sig själf dölja, att han dock alltid stod utom själfva det innersta och afgörande maskineriet. Husliga och ekonomiska bekymmer bidrogo att förmörka dessa år, och när Gustaf III så plötsligt rycktes bort, var hans roll för alltid utspelad. Som inbiten hofman vände han väl nu halft instinktmässigt kappan efter vinden och sökte till och med inbilla sig själf och andra, att hertigen – »Salomos visaste», som han så våldsamt gycklat med i sina bref till Gustaf III, – till och med kunde jämföras med den döde brodern, men snart var han själf lika långt aflägsnad från styrelsen som alla de andra gustavianerna, och i armod och fattigdom måste han draga sig tillbaka till det lilla landställe vid Järfva, som Gustaf III skänkt honom. Det finns en anekdot, som mer brännande än något annat vittnesbörd visar eländet af hans och alla de mäns öden, hvilkas lif blott haft furstegunst till hörnsten. För att ådraga sig hertigens uppmärksamhet säges Schröderheim en dag med sin vedyxa i hand stält sig vid Ulriksdalsvägen och, sysselsatt med att hugga, afvaktat det furstliga ekipaget som förde hertigen och hans känslofulle storvizir Reuterholm på en utfärd från Ulriksdals slott. Men Reuterholm lyckades draga hertig Karls uppmärksamhet åt ett annat håll – och Schröderheims hopp att vinna furstens medlidande blef utan uppfyllelse. En snar död besparade honom förödmjukelsen af en pension af den Reuterholmska nåden, och han afled i augusti 1795, sedan han ett par månader förut beställt sin likkista.
Af sådan orsak anhölle jag, att Öfverståthållare-embetet måtte meddela mig underrättelse, så väl om de dagar, då remisshandlingarne i de sist omförmälda sju målen till domstolen öfverlemnades, som ock om anledningarne till det dröjsmål, hvilket med öfversändandet af de öfriga till vederbörande domstolar förelupit. Då på denna skrifvelse, hvilken från Justitie-Ombudsmans-expeditionen afgick följande dag eller den 23 Augusti 1862, något svar ej följde,- hade jag den 6 Februari 1863 aflåtit ny skrifvelse till Öfverståthållareembetet, med påminnelse om besvarande af den förra; men först i skrifvelse af den 6 påföljande Juni, hvilken den 8 i samma månad ankommit, hade från Öfverståthållare-embetet blifvit insända de af förrbemälde Herr Polismästare samt af då biträdande, nu mera ordinarie Polismästaren, i ämnet afgifna förklaringar. Efter tagen kännedom af dessa förklaringars innehåll hade jag den 27 Juni 1863 uti ytterligare skrifvelse till Öfverståthållare-embetet, såsom anmärkningsvärd! betecknat, att bägge ofvanbemälde ordförande i Poliskammaren påpekat försumlighet hos expeditionshafvandena såsom orsak till större delen af de anmärkta dröjsmålen, men det oaktadt icke uppgifvit, hvilka åtgärder blifvit vidtagna till beifrande af dylik försumlighet eller till förekommande af densammas framtida förnyelse. Då jag emellertid förutsatte, att Öfverståtbållare-embetets afsigt ej kunde vara att söka undandraga sig utöfvandet af förmanskapet och kontrollen å de vid Poliskammaren tjenstgörande protokollsförande och expeditionshafvande, anhölle jag, att Öfverståthållare-embetet måtte, angående de i omförmälda afseende redan vidtagna eller ock tillämnade åtgärder meddela mig underrättelse.
Till det senare har han inom riksdagen haft goda tillfällen, i det han såsom sjelfskrifven å Riddarhuset bevistade 1844, 47, 56 och 65 års möten, och såsom vald 1859 deltog i borgarståndets öfverläggningar. Tidigt uttalade han sig för representationsförändringen, och har för öfrigt, enligt protokollens vittnesbörd, haft ordet i många vigtiga angelägenheter samt väckt ett stort antal motioner». Vi skola nu anföra ett par utdrag af hvad herr Axel Krook uttalade öfver Ridderstad i Förr och Nu 1874. Det är en lefnadsteckning i tre artiklar med en frisk beskrifning öfver Sturzen-Beckers och Ridderstads uppsättning af deras gemensamma tidning, deras program m. m. Men vi måste åtnöja oss med hvad som blott rör den enskilde författaren, och lemna publicisten. Första artikeln börjar så: »En lefnad af arbete och snillelek – politiska sträfvanden, i hvilka hvarje tumsbredd nyvunnen mark från fördomarnes rike gifver anledning till jubel; – en fast tro på det godas slutliga seger och en orädd förbittring mot det låga; – höga, genom sitt majestät gripande tankar och mer än naiva, till och med små infall, diamanter och glasskärfvor; – en liflighet, som stundom rycker viljan och omdömet för långt, och en ärlighet, som straxt är färdig att erkänna den gjorda irringen och varmhjertadt räcka handen till försoning; – en rastlös ande, som älskar att i sig upptaga de stora bilderna från verldens skådeplats; – ett barnsligt sinne, som i samma ögonblick kan finna en verld i hemmets trånga, men dock så vida kretsar ... detta är, i korthet sagdt, sammanfattningen af den personlighet, af den karakter – ty en karakter är den, som aldrig svikit den fana som han i sin ungdom höjt – vi här skola teckna.» Efter den omnämnda teckningen, berörande de biografiska förhållandena angående Ridderstad öfvergår författaren till Ridderstads dramatiska verksamhet.
på införsels-tullen å Socker: Topp-, Kandioch Kak-, samt godkände Voterings-propositionerna, Ntris 74 och 75, dock så. att Borgareståndets beslut icke åberopas. Sirup. Voterings-propositionen, Nto 76, godkändes. Spanmål, Såpa, Tegel, Tjära, samt Tråd: Jernoch Stål-. Tråd-, Linne-, samt Träd-varor tv Ved. Voterings-propositionerna, Ntris 82 och 83, godkändes. Väfnader. Bandt Siden-. Inbjudningen afslogs, och Voterings-propositionen, Nto 93, gillades. Ångmachiner. Ångpannor. Voterings-propositionen, Nto 94, godkändes. Fartyg. Inbjudningen afslogs, och Voterings-propositionerna, Ntris 95, 96, 97 och 98, godkändes. 4to Nedannämnde rubriker uti Utförsels-tulltarifen t Bark och Ben. Voterings-propositionerna, Ntris 99 och 100, godkändes. Jern. Kol och Lumpor. Voterings-propositionerna, Ntris 109 och 110, godkändes. Malm. Yttrandet, pag. 45, angående utförsels-förbudet, godkändes; inbjudningen, i samma sida, afslogs, och Voterings-propositionen, Nto lil, gillades. Spillning och Trädvaror. Första yttrandet, pag. 48. Ståndet lät dervid bero. Och det sednare yttrandet å samma sida, eller det, som afser 42 § uti Tulltaxeunderrättelserna. Lade» till handlinyarne Prot.-Utdrag den 13 Juli 1854. 301 S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet en, med anledning af 56 § Riksdags-ordningen, af Herr Carl G.
– Jag vet, jag vet, men du vet icke att jag hade ett särskilt, fullkomligt giltigt motiv för min indragning, och när du får veta detta motiv, som jag redan i går bort ha nämt för dig, är jag viss att du umbär den der kammaren utan missnöje, helst du icke får så få rum ändå? – Så-så, att vi ännu en gång skola återkomma till ämnet! Joachima höjde sin stolta nacke, den hon kunde fullkomligt uppbära, och såg ingenting mindre än uppmuntrande ut. Carls läppar darrade. – Anar du min önskan? frågade han. – Nej, svarade hon tvärt, men den karmosinröda kulör, som kinderna erhöllo, sqvallrade om att Joachima icke alltid så strängt höll sig vid sanningen. – Nå, lika mycket ... min mor skall ha det rummet. – Din mor? – Ja, det passar henne så bra. Det är solklart och varmt och ligger något afsides, så att hon får tyst ... trefligt skola vi båda göra det. – Men hvarifrån får du den idéen att jag skulle känna mig böjd att ha min svärmor i huset? – Och hvarifrån får du den idéen att jag, som, alltsedan jag blef bergad karl, egt den glädjen att ha min mor hos mig, skulle lemna henne på bar backe, då jag inflyttar i det nya hemmet? – Carl! – Joachima! – Du tänker då att jag böjer mig efter din vilja ... huru löjligt! – Jag tänker att du låter ditt hjerta böja dig, så att jag må med glädje och lugn gå den nya lefnadsförändringen till möte. – Men om jag nu icke bifaller? – Hvilket? – Kors, att du tar din mor med. – Jag förstår dig ej. Min mor är den sjelfskrifna personen. Det var ju blott fråga om hvilket rum bäst skulle anstå henne. – Det vill säga ... Joachimas röst började blifva osäker: den kastade sig in i en mängd små underliga rullader, än djupa, än klingande klara ... det vill säga att jag ... jag är ingenting ... att du kan företaga hvad helst du behagar?
Om vi deremot bemöda oss att till lands värna vår sjelfständighet, om vi sätta hela vår stridbara befolkning-i stånd att möta don fiende, som vågar sig inom våra egna gränsor, så är jag fullt och fast öfvertygad, att vårt försvar skall krönas med framgång. Skandinaviska halfön eger, lofvad vare försynen, ett för dess försvar särdeles gynnsamt läge, ty Nordsjön och Östersjön äro de djupa grafvar, öfver hvilka ingen fiende torde strafflöst våga sig. Men för att göra oss förvissade om försvarets framgång, fordras stora ansträngningar. Vi måste göra all vår manliga befolkning stridbar vi måste föröka och förbättra våra materiella försvarsmedel, vi måste skaffa oss lätta kommunikations - Den 1 December. 37 anstalter, så att vi kunna hastigt förflytta våra trupper och dess förråder till den punkt af landet, som hotas af anfall. Göra vi detta, och icke splittra våra krafter genom att använda dem på annat sätt, kunna vi försvara vårt land, det är min fasta öfvertygelse. Och ett sådant försvar medtager icke alla våra tillgångar utan vi kunna egna dem till utvecklandet af våra materiella krafter, och i samma mån dessa tillväxa, ökas äfven vår förmåga att försvara oss. Och om jag än skulle antaga ett framtida förverkligande af Hr Brakels vackra dröm om ett stort Skandinaviskt förbund, som skulle beherrska de Nordiska farvattnen, skulle jag ändock icke gå till väga på samma sätt som han, då han fordrar, att Sverige genast skall anstränga sig för att anskaffa en stor örlogsflotta. Jag skulle, så att säga, gå inifrån och utåt, i st. f. att, såsom han, göra tvärtom. Jag skulle bemöda mig att få vårt sjöförsvar koncentreradt, d. v. s. försätta den mindre flotta, vi redan ega, i det möjligen bästa skick, i stället för att äflas med tillskapande af en stor flotta, till hvars fullständiga utrustning och underhåll vi ej ega tillgångar. På grund häraf anser jag, R. Spricka böra å sjöförsvaret använda större summor, än de, som K. M:t redan äskat, nemi. omkring en mill.
I det Ögonblick, då jag, till utseendet osäker om jag liört rätt, (Tastän en Ledamot instämt med mig i samma uppfattning af LandtMarskalliens yttrande) förklarade mig icke längre kunna deltaga i discussionerne, sedan jag, vid yrkad återuppläsning af omförmälte ■yttrande, till min förundran saknade de prnemisser till beslutet att lägga ExpeditionsUtskotlets Memorial till handlingarne, Den ii Februari i e. m. 24? hvilka jag egentligen önskat få å njo höra, efter sorn jag och flere Ledamöter dem åberopat; i detta ögonblick, säger jag, var det icke osäkerhet om jag hört rätt, det var knappast förvåning öfver det besynnerliga i sakens upplösning; nej —• jag nödgas vidgå det — det var för ett ögonblick idel menniskofruktan, som till bak ahöll mig att yttra, hvad jag nu efteråt destomera lifligt finnér hafva varit min pligt, som den ringa pluraliteten visat rimligheten af den förmodan att jag kunnat möjligtvis öfverföra till min mening två eller tre af dem, som nu voterat emot densamma, om jag icke, af consideration för en personlighet, som är vida upphöjd öfver mina anmärkningar i sak, och som icke deraf kan finna sig sårad, ti 11 ba ka hållit mitt omdöme om Grefve af Wetlerstedts segrande förslag till contra-proposition, då det vigliga ögonblicket var inne att utveckla dess natur. Jag lemnar denna offentliga bekännelse, hvars orsak kommer att länge hvila tungt på mitt samvete, och hvars uttalande måhända i mångas ögon ökar min förödmjukelse; jag lemnar den, såsom ett offer, åt allmänheten och åt deras opinion jag svikit; såsom en varning för Representanter i framtiden, alt någonsin af consideralioner vika från sin pligt att yttra hvad de anse vara rätt.