Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fråga uppstod derom, att ett nytt slags ljus, kallade alliance-ljus, äfven här borde upptagas till tullbehandling, och föreslogs dels att rubriken skulle blifva alla andra slag och tullen bestämmas antingen i likhet med tullen för gula eller med hvita vaxljus. » Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att en ny underafdelning af rubriken ljus borde tilläggas under benämning: alla andra slag, för hvilken tullvärdet skulle blifva i r:dr 12 sk. per skålpund, och införselstullen 20 sk.; utförseln fri från tull. I öfrigt bifölls Utskts förslag. Ljuskronor. Pröfningen af denna artikel ansågs böra uppskjutas, för att företagas i sammanhang med artikeln slöjdevaror. Luktvatten; och Lumpor. Utskottets förslag biföllos. Lunta. Fråga uppstod om uppskof med denna artikels pröfning tills slöjdevaror förekomine, men R. o. Ad. ansåg den nu böra företagas; hvarefter, uppå skedd föredragning, Utsk:s förslag bifölls med den förändring, att utförselstullen, uppå en ledamots begäran, af Ståndet ansågs böra borttagas. Läder. Emot Ulskts förslag anmärktes, dels att samma rubriker bort begagnas, som uti 1835 års taxa, dels att rubrikerna: Hvila samt sam skade skinn och hudar samt andra slag, ej specificerade, hudar och skinn, bort, såsom bärande alldeles samma tullbestämmelser, under en rubrik sammanföras; dels att för båda dessa rubriker lull-* värdet och införselstullen borde nedsättas, den förra lill 4° sk. och den sednare till 8 sk. Hr Den i5 December e. m. Hr Fril), o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s förslag i denna del. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att rubrikerna boi de upptagas på samma sätt, som uti 1835 års taxa. Ropades nej.
De äro donerade till Hospitalet under full ägande rätt, men sedermera af Hospitalet afhände till nu varande innehafvarne under vilkorlig besittningsrätt; de kunna således icke intecknas. Herr von Schinkel har nu väckt fråga om, att denne besittningsrätt borde öfvergå till sådan äganderätt, att inteckning kunde beviljas. LagUtskottet har ansett denna fråga så ingripande i de till Danviks Hospital bestämde Anslag, att Utskottet communicerat motionen med StatsUtskottet, och det är på de förenade Utskottens behandling, som frågan för närvarande beror. Detta torde tillräckligt antyda, att dessa Hemman ej inneliafvas under ägande rätt, och att Danviks HospitalsDirection ej kan förhindras, att vid försäljning af Hemmanen göra hvad >4 Den 21 April f. m. förbehåll den behagar. Annorlunda kan visserligen förhållandet blifva, om Lagoch StatsUtskotten, hvad jag nu icke på förhand kan känna, tillstyrka någon förändring uti den besittningsrätt Hemmansinnehafvarne nu hafva, men detta tror jag icke kan lägga hinder i vägen för bifall till det nu ifrågavarande Utlåtandet; lielst ett blifvande Beslut om en möjligen förändrad besittningsrätt icke lagligen kan återverka på en förfluten tid af Directionens derunder vidtagne åtgärder. Jag tillstyrker sålunda bifall å Utlåtandet. Friherre Anckar swärd: Jag tager mig friheten, att till Grefve Posse endast framställa den fråga, om icke någon skilnad i förhållandet äger rum emellan Danviks Hospitals Frälse-och Skattehemman, och om icke här endast varit fråga om Frälsehemmanen. I fall någon sådan skilnad icke äger rum, vill jag gerna frångå mitt påstående; men annars tror jag, till vinnande af full säkerhet, det åtminstone vara oskadligt, att en återremiss äger rum. Grefve Posse: Icke ens af Motionären har någon skilnad emellan Danviks Hospitals Frälseoch Skattehemman blifvit ifrågasatt, och någon upplysning derom har icke eller vid målets behandling i Utskottet kunnat vinnas.
Denna § är troligen den, som vid tillämp ningen af den för enskildte eljest välgörande skiftesstadgan förorsakat de flesta olägenheter, och stora svårigheter måste npstå vid lösningen af det problem, som Ulskm föresatt sig alt lösa. Ehuru Utskm, enl. min tanka, härntinnan lyckats ganska väl, skulle jag dock vilja föreslå en obetydlig förändring, hvilken, enl. mitt förmenande, skulle föra saken närmare till målet. Meningen med deU föreslagna stadgandet är att förekomma den uthuggning af skogarne, som nu förorsakas derigenom, alt en person, hvilken vid ett skifte förlorar skog, eger, såsom ersättning derför, att under 10 års tid afverka slåndskog. Till förhindrande af en dylik skogarnes förstöring, hafva Ulskm föreslagit den förändring, hvilken jag icke kan annat än på det högsta förorda, att en penninge-lösen måtte, till ersättning för den mistade skogen, lemnäs, men Ulskm hafva äfven bibehållit det gamla sättet, att ersättningen skulle utgå genom skogs afbrukning, dock inskränkt från 10 till 5 år. Detta afbrukningssystem har, såsom Frih. Palmstjerna ganska riktigt anmärkt, många olägenheter, hvilka blifvit ännu mera förökade, sedan en så kort tid som 5 år blifvit bestämd. Den som erhåller ersättning, kan icke gerna blifva belåten med en så kort afbrukningslid sorn den nyssnämnde, då det kanske fordras 50 år för att han skalf erhålla skog till husbehof. Jag skulle derföre tro att det vore bättre, om man på det sättet gåfve ersättning, att af dem, som fått en bättre ståndskog, öfverlemnades ett visst belopp af skogsprodukter lill den, som mistat sin. Derigenom skulle man kunna öfverlemna tidsbestämmelserna åt govde männen samt skiftesmannen. Jag vet icke om jag lyckats göra mig förstådd i afseende på den väsendtliga skillnad^ som ligger deri, att det är nödvändigt att tidsbestämmelsen är kort, när jag skall låta någon annan hugga utaf min skog, men att det deremot, om jag sjelf skall hugga, samt behöfver mycket skogsprodukter, det är förmånligt att tiden blir längre utsträckt.
Vi ha i dag den tjugoandra juni, och den första juli är atelieren ledig. Det är hög tid, att jag får den uthyrd. LOUISE. Jag hyr den på en månad två månader ett kvartal, om så nödvändigt skall vara VÄRDINNAN. Nej, inte mindre än ett år, det sade jag er häromdagen, mademoiselle. LOUISE ser sig omkring; för sig sjelf. Lemna detta och flytta in i ett vanligt litet rum? Till värdinnan. Ett halft år – jag hyr den på ett halft år. VÄRDINNAN. Ett helt eller inte alls. Den nya hyresgästen väntar på svar, och han räknar mig pengarne på bordet, mademoiselle pengarne på bordet. LOUISE. Det gör också jag. VÄRDINNAN. Då har ni företrädet, mademoiselle. LOUISE. Jag kan betala hälften nu och andra hälften första September. Jag har inte så mycket pengar att undvara strax. VÄRDINNAN. Till den första September kan jag vänta. Men ni betalar mig väl litet för allt extra, mademoiselle? LOUISE. Om ni låter mig få allt som jag vill, och VÄRDINNAN med en blinkning. Man är diskret. Man har sett verlden. Nickar. Ni sätter nog värde på, att inte ha med något vanligt dumhufvud att göra, mademoiselle? LOUISE otåligt. Ja – ja VÄRDINNAN. Godt! Jag har varit mycket belåten med mademoiselle, derför skall ni också ha er atelier. Och monsieur är också en utmärkt herre, en riktigt nobel herre. LOUISE går hän till skåpet, tar fram en bundt sedlar och räknar upp summan. VÄRDINNAN. Och om det skulle vara någonting extra med uppköp eller uppassning eller dylikt, så står jag alltid till tjenst. LOUISE lemnar pengarne. Se der! Det är ju riktigt. VÄRDINNAN. Alldeles rätt. Jag skall skrifva kvittensen och så gå efter ett timbre. — Ja, så är det möblerna, de möblerna som mademoiselles bror hyrt. De äro också lediga den 1:ste Juli. LOUISE. Vi kunna ju tala om det sedan. VÄRDINNAN. Godt. Ni kan få allt efter er egen smak, mademoiselle.
Ut» skottet har i sitt Betänkande N:o 89, om indragning af Lagmansoch Kämnersrättes jn. m., föreslagit det, efter Utskottets omdoms t enda tjenlig» medlet till ernående af £,agUtskotteti Betänkande N:o 147. 7 fjef ändamål motionairerne åsyftat; och skulle (letia medel: nämnde Domstolars af»kaffött de, jemte föreskrift om fullgörande af Jar sta Domstolens beslut, ej af Rikets Ständer gillas; gä får Utskottet, sorn, för detta lall, j 5;te punkten af beröide Betänkande, nå skäl, hvilka äfven i denna fraes aro t i 11 a m p Jige, afstyrkt bifall till deri ornförmnlde motioner otti förändring af rättegångsordningen i skuld ford ringsmSl Och jordatvister , desto hellre nu afstyrka JVJntipnairernes förslag, som det beror af borgenären sjelf att , till gin fordrans utbekommande,' söka Konungens Befallningshafvande, för att erhålla den skyndsammare handräckning , som i executiv väg kan vinnas, eller göra sitt anspråk anhängig!: hos Domaren samt underkasta sig dtn rätte* gangsordning, sorn vid Domstolar ar gillande^ Utskottet hemställer derföre, om icke ifrågavarande motioner må utan ali seende lemnäs. Stockholm den 98 Nov, 18a9» $ ZigUtskottets Betänkande N:o 148* N.o 14g, ijjiko-m till ExpecHtions-Uukottat den jo Novemb, 1815, Betänkande öfver Riksdagsfulk. mägtigen johannes Anderssons från Calmare Län motion om åtskilliga förändringar i uu gällande stadganden om rattegängssättet i skuld for», dringsmål samt om utmätning och hvad dermed eger gemen■* skap.
Det är för ingen obekant huru felaktige grunderne till markegångssättningarne äro, att Lånegränsen föranleder till för 7 H. 4 5o Den 22 December f. m. vånande olikheter uti skattebidragen. Föremålet med ett annat ordnande i dénna del af beskattningen, är folkets förmon, icke Statens Embetsmäns. HadcMarkegångspriset vid sista Riksdag blifvit faststäldt för 5 år, så hade de skattskyldige under ett år icke varit tryckte af högt uppdrifne skatter. Så länge skatternes belopp skall bero af en frostnatt, af ojemn omvexling af torka och väta, och hvaraf den alldeles onaturliga beskattningsgrund uppkommer att ju hårdare missväxten är, ju mindre tillgångar den skattskyldige har, ju större skattebidrag skall han utgöra, så länge ett sådant förhållande varar, säger jag, så beskattar Svenska Folket sig icke sjelf. Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må åtfölja Herr Thams till behörigt Utskott. Herr Hederstjernaj Erland'j uppläste följande: I afseende på Herr Thams yttrande uti dess Anmärknings-Memorial: ”Att mig ”är berältadt att vid uppskattningen af Krigs”Befälets Boställen, man följt den grund ”att taxera dem efter det tillstånd, hvaruti ”de vid undersökningen befunnos,” finnér jag mig föranlåten tillkännagifva min förundran deröfver, att ett emot verkligheten så stridigt förhållande vunnit trovärdighet. Då jag haft uppdrag’ att förrätta uppskatt - Den 11 December f. m. ning med alla Boställen vid Skånska Cavallerierne, anser jag mig pligtig upplysa luiru vid dessa förrättningar tillgick. Kongl.
Alla rörande dessa §. hvilande förslag till ändring afslogos. lil §. Sedan härom blifvit i Riksdagsordningen stadgadt, ansågs det vid denna $. föreslagna tillägg icke behöfvas och derföre böra förfalla. 114 $. Hedervärda Bonde-Ståndet, som ansåg frågan om denna §. ej vara tillräckligen beredd, beslöt att öfverlemna densamma till ConStitutions - Utskottet, med vänlig anmodan att derom afgifva sitt betänkande och förslag, för att sedermera komma under pröfning; åberopande Bonde - Ståndet härvid sitt förra yrkande, att hela denna $ bör utur Regeringsformen uteslutas. Be - ^Jen 12 Juni. Beträffande frågan om Representations förän;' di ing, så fann Ståndet, att enar intet förslag finnes så utarbetadt och slutberedt, att det till afgörande af Riksens Ständer kan upptagas, skulle detta ämne ytterligare till Constitutions - Utskottet öfverlemnas, att utarbeta ett fullständigt förslag, som kunde komma under pröfning. R brande Riksdags - Ordningen. ^ 14 § Vällofl. Borgare - Ståndets Beslut skulle afbidas. 17 §. Förslaget afslogs. 19 §. Tillägget bifölls. 21 §• Vällofl. Borgare - Ståndets Beslut skul* le afbidas. 23 §. Den projecterade ändringen afslogs i hvad den rörde Bonde - Ståndet. I öfrigt skall Borgare - Ståndets Beslut afbidas. 34 jjj. Förslaget antog?» 36. §. Tillägget afslogs. 38 J. Redactionen' från år 1810 bifölls, och ansågs det vid 1812 års Riksdag projecterade tih lägg dermed förfalla. 4 6 J. Tillägget afslogs. 56 §. Det sedan 1812 års Riksdag hvilande fthslag bifölls. Den 12 Juni. 57, 63 och 75 §. §- De föreslagna tilläggen och ändringarne vid dessa §. §. b i foll os. 78 och 81 §§.
Farväl all den salighet som ungdom anar, och – som grafven först gifver. Farväl nu är det förbi! – Dödens lia har gått öfver eder. Förgängelsen har sopat bort eder, för att j aldrig mera skolen återkomma dit, der j voren! – Melida fördränkte sig i egna tårar. Melida kastade sig ned på svarta jorden och bet i den, för att förmå den att öppna sig, ty ofvan den fanns ingenting mera för henne. Melida förtviflade, och glömde att det fanns en Gud och en himmel, och att lifvet blott är en pröfvo-stund. Melida kände is och eld ömsom förtära sitt hjerta. Öfver Melidas förstånd sänkte sig en nattlig dimma, och lyste det något derigenom, så var det vanvettets gnistor som sprakade och fräste. Med Melida var det förbi, men hon lefde dock, hon var ännu en »tafla ur lifvet», ty hon var icke maskarnes spis ännu. Det var bara förtviflans små ormar som gnagde litet på hvarje nerf i hennes yttre och inre varelse. Men den gamla fadern! Han deremot var icke en »tafla ur lifvet», utan en verklig sannfärdig bild af döden, ty han låg der – utmärglad af sorg och felslagna lefnadslånga flerfaldiga förhoppningar; han låg der kall och andlös, invecklad i den sista hvita skruden, nedbäddad i den sista svarta sängen, och när den förgråtna modern – för hvilken den arma Melida, till råga på sitt elände, fått en oöfvervinnelig afsky – när hon kom till dottern för att göra denna begripligt, att om hon ville se sin fader än en gång, så skulle hon skynda, innan det obarmhertiga locket fastnaglades, – då svarade Melida med bortvändt anlete: »Nej mamma! det går icke an! Väck upp honom, tag honom ur kistan, kläd på honom, ställ upp honom – han är icke död! man kan icke dö, när jag icke dör! Du begrafver honom lefvande! Dock likväl!
Ett stadgande i ofvananmärkte hänseende vore, efter motionärens förmenande, behöfligt, hvadan lian homställt, att detsamma måtte meddelas och på lämpligt ställe i skiftes-stadgan införas. Då, såsom ett nödvändigt vilkor för ali delning, lärer få antagas, att det, som skall skiftas, är till omfånget och beskaffenheten fullt bestämdt, samt, ifråga om laga skifte, detta vilkor icke kan anses uppfylldt, med mindre skifteslagets egor ordentligen uppmätas, å karta läggas och till deras beskaffenhet beskrifvas, torde anledningen till den ordning, hvaruti frågan om delningsgrundens bestäm mande vid laga skifte förekommer, lätteligen kunna inses. Att härutinnan stadga en annan ordning, vore mindre välbetänkt och skulle dessutom föranleda en rubbning af hela den gång, som för skiftesförrättningen och de derunder förekommande frågors behandling är utstakad. — Hvad af motionären i öfrigt blifvit yttradt om obehöfligheten af ego-beskrifning vid laga skifte för andra fall, än der häfden såsom delningsgrund antages, kunna Utskotten för deras del icke heller biträda. Utskotten anse fast heldre, att, vid hvarje skiftes-förrättning, en dylik beskrifning icke utan olägenhet kan undvaras. Denna beskrifning, hvaruti de tegar och egostycken, hvarje delegare förut innehaft, både till vidd och efter uppskattning upptagas, är nemligen af högsta vigt vid den blifvande delningen, äfvensom vid de liqvider angående odlingskostnad och ersättning för sämre häfdad jord, som derigenom kan uppkomma. Utskotten, som således hvarken i ena eller andra hänseendet kunna biträda motionärens åsigter, hemställa fördenskull, att de ifrågavarande förslagen icke må vinna bifall. Bih litt It. St.
Länder, hvarest den utgör ert jemförelsevis vida betydligare Stats-inkomst än hos oss; samt att, hvad serskildt angår Porto-afgiften, lill och från Wisby, Utskottet får åberopa hvad Betänkandet N:c> derom innehåller, med tillägg: att ett sådant förhållande äfven till fölene i Taxan varit på enahanda sätt iakttaget, så att någon serskild förhöjning i delta afseende nrt icke är i fråga, Med stöd af dessa grunder, och då, jemlikt ankomne ProtoColls-Utdrag, de 3:nö öfrige Respective Riks-Stånden bifallit hvad Utskottet uti förevarande, endast från Borgare-Ståndet återremitterade Betänkande föreslagit, får alltså Utskottet vördsamt hemställa , att Vällofl. BorgareStåndet behagade biträda ett sådant de Respective Med-Ståndens Beslut. Stockolm dea 14 November 18:2g, STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinsk» Tryckeriet, i§äg. Bevillnings-Utskotlets Memorial N.o 54• i N:o 54. Ankom till Exp.-Utsk. d. 5 Dec. 1829’ Memorial, vied förslag till sammanjemkning af Riks-St ändens beslut angående Stora Sjötulls - Bevillningen, samt till Votcrings-Propositioner derom» Sedan Bevillnings-Utskottet, under ]\T:o 44. afgifvit Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets forsta Betan» kande, N:o 27, orri Stora S j ö tu 11 s-be vi 1111 i ngen , så hafva Respective Riks-Stånden till pröfning förehaft denna fråga i hela sin vidd, samt deröfver fattat beslut, af hvilka Utskottet genom Protocolls-Utdrag er» hållit del. Då UtskoLtet anmäler de skiljaktigheter , som i dessa beslut förekomma, samt föreslår dels jemkning och dels propositioner till Votering inom Högl. Bih. till R. St.
Maj:t å nyo inlemnas,’ men att Utskottet, på skäl, sorn, i anledning af enahanda förhållande , i Utskottets Betän-s leanden, Ntris 19 och ao, aro anförda, anser berörde Skrifvelse ej kunna annorledes blifva föremål för Rikets Ständers granskning, än som vore de deruti framställde frågor vid in-i Bevarande Riksdag af Herr Cederschjöld väckte; går Utskottet nu att redogöra för så väl denna Skrifvelses, som för de öfrige Motionernes innehåll, och sitt Utlåtande deröfver afgifva ; hvarvid Utskottet finner lämpligast, att serskildt för hvarje §. hvars förändring blifvit yrkad, upptaga de i sådant ändamål gjorda anmärkningar och förslag, omedelbart åtföljde af Utskottets mening i ämnet. ConcursLagen: 1 Cap. 9 §. I denna som stadgar, att, sedan concurs börjad är, utsökningsmål emot gäldenär ej md upptagas, samt att, om sådant 3 4 LagUtskottets Betänkande N:o 6j, mål vid concursens 'berjan är hos Konungens Befallningshafvande anhängigt, dess befattning dermed skall upphöra, har Hr Winbladh yrkat sådan ändring, att derigenom må varda förklaradt, det de utsökningsmål , hvilka, i följd af ågången concursdom, göras anhängiga emot gäldenär, hvars afträdda tillgångar ej förslå till gäldande af de fordringar, som i concursen bevakade och fastställde blifvit, ej må i sin fortgång uppehållas derigenom, att gäldenären å nyo försätter sig i concurstillstånd, utan laga verkställighet, det oaktadt, meddelas ä de Utslag , som i dylika mål fällas.
Kviiinor f r h Japan, Korea, Kina, ja, alla inöjliga ' lihll Iiafva redan förvarfvat sig plats i kvinnornas ' iitst~lliii~igslokal, i-neii den sveiiska k.viniiaii synes ej aii. Hssr äro ' Handarbetets Viinner '? Den svenska ' I~andaslöjdeii sthr s&amp; ofantligt öfoer deii anieriknnsku, a t t det a r oförlhtligt a t t den ej far ' visa Iivartill den di1ger.w Ännu ett beuktaiisrardt skal a r saiiiioliklieteii, a t t åtskilliga alster af var kviiiiioiiidustri skulle finna fördelaktig afslttning i Förenta Staterna, livarigeiio !~i afven för framtiden e11 god marknad bereddes At dem. Detta .isjiiiierliet blniid. deii svensk-merikaiiska Befolkiiiiigeii, llvamf en del ju befiiiiiey sig i goda föriiiögeiilietsrillltor. Under sidaim förliallandeii skiille det se ut soin ett fattigdoiiisbevis för vart land, oiii den svenska kvinnan vid deii stora v~rldsiitställiiinge~i. endast lyste med - siii fi.ånvaro. Men jag Br öfvertygad 0111, a t t hvarje fosterlandsvän blott Beliöfveï göras uppiiiarksani harp&amp; för a t t villigt inedverka till, a t t deii sveiiska k ~ j n n a n Blir representerad vid Chicagoutstiillniiigeii pk ett henne och vkrt land riirdigt satt., I: e Härpå redogjorde fröken W m i i för de förarbeten, son1 af den alnerikanska kvinliga iitstUliiingskomitB1i blifvit vidtagna,. G
Har målet varit Hofeller OfverR:ns pröf»ning understäldt, vare lika tid till de underd. besvärens inlemnande, »från den dag parten af utslaget bevisligen undfått del. »Böter, ersättning för rättegångskostnaden och hvad Hof»eller OfverR:n derjemte ålagt den missnöjde parten att gälda, »skola, så vidt sådant ej förut vid besvärs anförande derstädes »emot UnderRätts utslag skett, nedsättas hos Wår Befdnde, Ma»gistraten eller Kronofogden i orten, samt bevis derom bifogas »de underd, besvären. Ar den sakfällde så fattig, att han ej kan »utgifva de medel, Hofeller OfverRätt honom ådömt, bör, jemte »besvären, företes intygande derom, af domstolen eller domaren eller, »om det ej kan ske, af vederbörande Kronobetjent eller Kyrkoher»den i den församling, der den sakfällde bor och har sitt hemvist. »Jemväl åligger det klaganden att ställa sig till efterrättelse Wår »Nåd. Kungörelse d. 1 Okt. 1812, om hvad som bör iakttagas »vid besvärsskrifters författande och inlemnande. Försummas något »af hvad sålunda är föreskrifvet, skall den klagande anses hafva »förlorat sin talan och hans besvär ej komma under pröfning. »I afseende på brottmål, der den tilltalade är häktad, förhålles »enl. 29 och 39 punkterna af Förklaringen d. 23 Mars 1807. »Ehvad missnöje mot Hofeller OfverRätts utslag i brottmål 106 Den 8 November. »anmäles eller icke, bör utslaget alltid innehålla tydlig, noggrann »och fullständig underrättelse om allt hvad parten vid ändrings»sökandet hos Oss har att iakttaga.» Uti denna Förord n. finnes icke något, som är oförenligt med stadgandet i 30 kap. 19 § R:sB:n, icke eller antydes med ett enda ord, att derigenom skett någon ändring i lagens berörde föreskrift. Lagen borde således i nämnde afseende ega full gäl lande kraft. Sådant oaktadt har den under en lång följd af år icke vunnit tillämpning.
De två särskilda förslag, hvilka skulle blifvit produkten af ett sådant förfarande, hade jag ansett böra för Kongl. Maj:t framläggas såsom allernatifver, med underdånig tillstyrkan alt dem såsom sådana till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna, då förhoppning kunnat vara att, genom antagande af ettdera, bade blifvit afhulpet åtminstone det behof, som var mest trängande, det af ett förbättrad t straffsystem. Svårigheterne för detta straffsystems realiserande hade föga ännu kommit i beräkning. Men ehuru stora dessa svårigheter sedermera visat sig, bar jag dock vågat tro, att ett beslut om samma systems införande, sådant som af Rikets Sländer vid 1844 års riksdag fattades, icke skulle blifvit så utan praktisk påföljd, som det blef, om systemets tillämpning varit gjord på en redan gällande lag, hvarigenom samma besluts verkställighet ej kunnat på lika sätt förfalla, som nu inträffat, då hela den lagtext, på hvilken straffsystemet var tilläinpadt, bestod i ett förslag, som blef lemnadt utan pröfning. För bristande tid vid 1844 års riksdag blef nemligen Lagutskottets bearbetning af det då första gången i Nåder proponerade lagförslaget icke i detalj fulländad, och förslaget således ej heller af Ständerna pröfvadt. Redan då visade sig imedlertid, att förtroendet till förslaget aftog i samma mån, som kännedomen deraf utbreddes. Äfven de ditintills för Nationalrepresentationen, så val som för allmänheten, så föga bekanta omdömen, hvilka vid den officiella granskningen blifvit fällda, kommo nu först under Lagutskottets ögon; och de öfverhand lagande betänkligheterne gjorde tiden för granskningens afslulande otillräcklig. För att finna den häri röjda varsamhet välbetänkt, behöfver man säkerligen icke nedsätta lagförslaget. Hvarje sådant, äfven det förträffligaste, måste med fl. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1848. 65 med misstänksam försigtighet emottagas af en klok lagstiftning. Men ju mera omfattande det är, och ju mera nytt det innehåller, desto mindre får det på god tro antagas.