Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har här, med mycken värma och mycken patos, uppmanat representationen, att försvara svenska folkets yppersta förmåner — dess frihet och sjelfbeskattningsrätt — hvilka genom traktatens antagande skulle vara hotade. Jag får å min sida förklara, att jag aldrig vill och aldrig skall deltaga i något, det ringaste, anfall emot dessa ovärderliga rättigheter, eller mot Sveriges grundlagar, utan skall jag, efter min yttersta förmåga, söka försvara dem. Men just derföre kan jag ej heller godkänna, ulan bestrider jag på det bestämdaste den tolkning af dessa grundlagar, man här nu söker göra gällande i så fall, att Konungen ej skulle ega rätt att nedsätta tullafgifter. Ty en sådan tolkning af grundlagen innebär ett anfall mot en annan, och lika vigtig, konstitutionel princip, den nemligen, att Konungen skall vara i oförkränkt besittning af den makt grundlagen honom til lerkänner. Såsom det egentliga stödet för sina åsigter har från motsidan åberopats, att svenska folkets rätt att sig sjelf beskatta tillhör R. St:r allena, och derföre påståtts, att de beslut, som R. St:r fattat angående tullbevillningen, alltid böra af regeringen utan några ändringar blott kungöras till efterrättelse. Men man 448 Dea 8 Februari f. m. glömmer härvid, dels att frågan alldeles icke gäller, alt utan representationens bifall pålägga någon beskattning, utan tvärtom att lindra skatter, dels att denna sjelfbeskattningsrätt ej lår sträckas längre än att den står tillsammans med andra af grundlagen äfvenledes betryggade rättigheter. Eller vill man kanske påslå, att jemväl de ordinarie Statsinkomsterna såsom t. ex. grundräntorna, mantalspenningarne, bötesbeloppen, o. s. v. äro endast beroende af R. St:r? Bästa beviset, att icke R. St:r sjelfva någonsin egt en sådan uppfattning af sina beslut rörande tulltaxan, utan ansett dem vara beroende af K. M:ts pröfning och fastställelse, ligger för öfrigt deruti, att 11.
Ifrån år 1825 till 1851 äro 26 är ytterligare förflutna, och ändock hafva Konungens rådgifvare såvidt man vet, icke vidtagit någon åtgärd för att rätta delta missförhållande. Bevisar ett sådant handlingssätt nit och drift, eller motsatsen? Hr Sandströmer har sagt att detta ämne tillhörde Unionskomitéen: jag som har varit ledamot af densamma och Hr Lefre'n likaledes, vi vete nogsamt alt dessa juridiska frågor icke voro föremål för Unions-komiteens förhandlingar. Hade förhållandet varit eller bort vara sådant, sora Hr Sandströmer påslår, så hade Konungen utan tvifvel i komitéen insatt äfven sådana ledamöter, som gjort lagfarenheten lill sitt lefnadsyrke, men några dylika funnos der icke under de flera år jag var komiteens medlem och icke heller förut, såvidt jag vet. På denna komité berodde saken således icke. Då nu emellertid de båda åtgärder, som bär varit föremål för anmärkn. berott på rådgifvare af åren 1846 och 1849, hvilka redan äro enlligade ur Konungens rådkammare, så är följaktligen med stöd af 107 § ingenting att göra. Då jag uppehöll mig vid den förra punkten glömde jag och anhåller att nu få anmärka det Hr Sandströmer omförmälde, huruledes den åtgärd, som vidlogs i afseende på fängelsebyggnaden i Warberg, föreföll under det att Konungen var fränvar. från liufvudstaden, hvarvid talaren tillika nämnde om sådane ärender, dem Konungen icke under resor afgör: Detta låter som skulle den afgångne rådgifvaren tro, att Styrelsens hufvudsäte vore, icke der Konungen befinner Sig, ulan i hufvudstaden, der den I. f. Regeringen siller. •— Men del år icke så. — Der Konungen vistas, der år ock Styrelsens hufvudsäte. Hvad som afgöres i den t. f. Regeringen, är ingenting annat än hvad Konungen finner för godt att från sig afsöndra till dem, som hemma sitta. 43 § R.
Höghet Kronprinsen täckas uti detta Beslut igenkänna Riksens Ständers så väl skyldiga omtanka för Rikets säkerhet och framtida tillgång som underdåniga vördnad och tillgifvenhet för ett älskadt Konungahus, jemte #n rättvis gärd åt den unge Furstens lofvande egenskaper samt redbara manliga väsende; Och de äro i underdånighet öfvertygade, att, med de tankesätt Fder Kongl. Maj:t hyser för Hans Kongl. Höghet ArfPtinsen, E. K. M. skall med glädje förena sig uti samma Beslut och, genom sin Nådiga Stadfästelse, gifva deråt fullkomlig kraft samt såmedelst at Sin Sonson, för Dess stad» Prot. Utdrag d. 15 Jan. 1818. 33 stadgade medborgliga tänkesätt och Dess rena Sonliga kärlek och nit, en ypperlig belöning. Riksens Ständer framhärdar &c. Rättelse: Föreg. sid. 35, rad. 54 Star: tillgång Läs-, välgång. (Hörer till N-.o 10 här ofvanförc), Protokolls-Utdrag d. i5 Jan, 1818. Från Hogo. Preste-Slätidet. S. D. Efter uppläsande af Vallöf]. BorgareStåndets Protokolls-Utdrag af den 1 o:de dennes, innehållande det Beslut, att på det fortgången af Bihangels tryckning icke måtte uppehållas , anmoda Riksens Höglofl. Ständers samtlige Utskott, att af deras afgifvande Betänkandert och. Utlåtanden med all möjlig skyndsamhet till Expeditions-Utskottet afsända det Exemplar , som skall bemalla Utskott meddelas, m. m. fann Prest-Ståndet för godt att uti berörda anmodan till Utskotten, med Vällofl. Borgare-Ståndet instämma. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 13 Febr. 1818. Preste-Ståndet d. 2 Borgare-Ståndet d. 13 Bonde-Ståndet d. 2 Riksens Ständers underd.
Ad. derom, att R. o. Ad. för consequensens skull och för bibehållande af sin egen reputatation, vid denna riksdag måste fatta enahanda beslut med det R. o. Ad. fattade vid den förra, så har Hr von Hartmansdorff vunnit sin afsigt, lemnandes jag derhän, huruvida, par seconde reflexion, Hrrine blifva nöjda med sin consequens. Jag hör nu att den pådrifvande kraften gifver sig tillkänna förmedelst gäsp ningar; jag skall derföre sluta. Hr Lagerhjelm: Jag hade föreställt mig, att della ämne nu skulle i det närmaste vara ulkämpadt, och att lill följd deraf discussionen i dag skulle hafva blifvit kort; men då jag af flere talare blifvit uppfordrad att yttra mig, (inner jag att jag i denna min förmodan begått ett misstag. Den förste bland dessa talare anmärkte, att, i händelse R. o. Ad. stannade i det beslut, som jag föreslagit såsom börande utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanka i denna fråga, så skulle deraf kunna dragas den slutsats, som skulle R. o. Ad. icke önska någon förändring i representationen. Jag ber alt till den värde talaren få framställa den förfrågan, huruvida, då R. o. Ad. redan vid en föreg:de riksdag bestämdt förklarat sig vilja göra en ganska betydlig uppoffring, lill åstadkommande af ett sådant resultat, man då med skäl mot dess ledamöter kan göra den anklagelse, alt de icke skulle vilja någon förändring i detta hänseende? Skall man icke finna, då man läser dessa discussioner, alt, hvad åtminstone de fleste af Husets tala re beträffar, denna beskyllning är orättvis?
Komitérade hafva icke uppgifvit hvilka arrenden, som blifvit anvisade till vissa ändamål och StatsUtsk. har i det afseendet troget följt komiterades exempel. Nu kan det hända att deribland finnas sådane arrenden, som grunda sig på framfarne Konungars donationsbref och som således hvarken kunna af K. M. ensamt eller gemensamt med R. St:r återtagas. Månne man då kan votera deröfver i förstärkt Utsk.? Hr von Hartmansdorff: Den största svårigheten är utan tvifvel den jag förut omnämt, eller alt man här icke vet hvarom voteras skall. Hr Stuart säger visserligen, att det icke är fråga om nu gällande arrenden, utan endast om dem, som för framtiden kunna ingås. Om så är förhållandet, torde del också vara klart att frågan icke rörer den nuvande Statsregleringen och således icke kan komma under votering för förstärkt StalsUtsk. Men här är ännu en annan betraktelse att göra, nemi. den, att om det skulle inträffa att några större arrenden blefve lediga under den Statsreglering som börjar innevar:de år 1848 och som varar intill dess 1850 års Ständer stadga en ny reglering, så medgifver jag att då blifvande R. St:r kunna derom efter behag förfoga. Det är således svårt att säga ja eller nej till denna punkt, ehuru jag likväl är mera böjd för att säga nej, emedan jag icke vet hvarom fråga egentligen är. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. godkände den i fråga om 31 punkten föreslagna voter:s-propos. N:o 18, samt ropades dervid ja och nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. -Hr Printzensköld begärde votering, men innan voter:spropos:n i anledning deraf hann blifva uppsatt, anmälde sig ånyo och yttrade: Hr Printzensköld: Ehuru jag icke lika med Hr Gr. o. Landtm, kunnat uppfatta det svar, som afgifvits å Hr Gr. o.
Nu ska' vi roa oss alla tre, Anna, du och jag, och vill du veta ännu en sak, jo, det var för att få vara här ute med er två, som jag inte var med på kalasen borta i Helsingfors. Jag sa' nej till alltihop och kom hem strax. Nå, är du glad nu?» Om hon var glad? Men hennes känslor voro bundna af det slags uppfostran hon fått. Hon visste redan som litet barn, att en sådan flicka som hon måste lägga band på sig, icke gifva luft åt sina känslor. Återhållsamhet i allt hade man lärt henne stilla gick hon och solade sig i sin lycka, smålog åt allt och fann lifvet oändligt skönt. Det var en sommar! Ute från tidigt på morgon till sent på afton. Fröken och unga herrn ströfvade omkring i skogar och fält och botaniserade, fiskade, fångade kräftor och seglade på sjön och åarne, och Lotta var med. Det var en sommar! Frun hade icke den minsta nytta af henne den tiden. Lotta lefde som i ett rus af stilla sällhet, han var alltid i hennes närhet och hon lyssnade till allt hvad han sade och gömde det i sitt hjärta, som om det varit guldkorn. »Vet du hvad, mamma», sade han en dag till frun, när det blef fråga om inflyttningen till staden, »jag vill stanna här ute. Här är jag lycklig och där vantrifs jag med mina råa kamrater. Jag kan ju läsa här. Och här har jag Lotta», tillade han skrattande. »Det är nog för mig, mamma lilla, alldeles nog.» Då började frun bli uppmärksam. Hon svarade ingenting men gjorde sina kalkyler. Hon började korrespondera med en af vännerna i staden, och om några dagar hade det kommit främmande i huset, tvenne unga studenter, kamrater till hennes son, och en ung flicka, kusin Aurora... När september kom, flyttade de alla in. Det var en lång vinter för Lotta. Men hon arbetade så att dagarne knappt ville räcka till det var otroligt, hvad allt hon hann med! Redan i maj kommo de tillbaka från staden. Nu var studenten förströdd och såg förnäm ut, de första dagarne var det som om han skämts för sin forna vänskap med den lilla tjänstflickan. Hon å sin sida höll sig undan, de vackra blå ögonen sågo sällan upp.
Som likväl egobristen för vissa byar varit mindre, hade den i följd deraf ringa och aflägsne belägna fylfnadsjorden ensam blifvit otillräcklig för fäbodars anläggning, hvadan några hundrade tunnland utaf Kronans mark tillagts, emot serskild smör-ränta, och hvalinge noin egoblandning af skatteoch Kronojord, liggande inom gemensam ••råi inea, uppkommit. Till undvikande af de mångå olägenheter, sorn i framtiden för den enskilde härigenom kunde uppkomma, föreslogo alisa Mutionairerne: stro att sådan med fyllnadsjorden inmängd Kronojord måtte fä till skatte inlösas; '2to afl, hemman mod egobri«t, hvilka ännu icke bekommit fyilnadsjord, mätte, så fVamt deras egare icke hellre önska ersättning i jord, genast blifva förmedlade, så till ränta sorn andre efter skatt utgående onera, utom hvad anginge sommarvägshållningen, hvilket .skulle komma att orsaka rubbning uti förut verkställde vägdelningar; .3:0.att denna förmedling äfven mat e sträcka sig fil! Kronotionde!!; samt 4:o att egäre af sådane hemman, hvilka redan fått sig fyilnadsjord tillerkänd, matte lemnäs öppet att, emot fyllnadsjordens afstående, erhålla förmedling.
I verkligheten hade likväl ett motsatt förfarande egt rum i det att yngre personer ofta tilldelats ett understöd mångdubbelt öfverstigande hvad som beståtts 20 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 153. aldre personer, hvilka i strid för fäderneslandet ofirat helsa och krafter; och då Kongl. Majit uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, sidan 28, gjort framställning derom, alt berörda anslag måtte ökas med 50,000 Ridr årligen att utgå från och med innevarande års början, hade motionären ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer, vid bifall till den nådiga framställningen i ämnet, ville fästa det uttryckliga vilkor, att afskedade äldre militärer, hvilka icke förut äro hugnade med tillräcklig pension och hvilka, vid anmälan 0111 understöd, derjemte genom behöriga bevis styrka, att de deltagit i fälttåg mot fiendtlig magt, samt sakna egna medel för sin tillräckliga utkomst, må i första rummet komma i åtanka vid utdelning af det för ändamålet anslagna beloppet. Berörda anslag har, enligt hvad Rikets Ständer hafva sig bekant och såsom vidare inhemtas af Stats-Utskottels Utlåtande N:o 66 under mom. 56:0, blifvit beviljadt för helt annat ändamål, än motionären förmenat, eller till betäckande af den skilnad, som för Arméens pensionskassa kan uppstå genom tillämpningen af den nya pensioneringen, som för arméen och Gotlands landlbeväring antagits; och enär sålunda framställningen uppenbarligen hvilar på ett misstag af motionären, torde Rikets Ständer finna densamma icke förtjena afseende. 12:o.
Gubben tände sin pipa och vardt språksam, medan tekitteln kokade öfver elden; i det sömndruckna grinande barnets hand stack Hertha ett stycke kakes, något som tvärt gjorde lillan stum af fasa; men grensle på en stol vid spiseln, med armarne på stolkarmen och ryggen vänd mot elden, satt Tobias den andre med orörlig trygghet och iakttog alla våra förehafvanden. Då vi alla druckit te, gick budejan med sin flicka till sängs, gubben lade sig på en fäll på långbänken och vi väntade endast på att gutten skulle skänka oss någon mindre uppmärksamhet, så ville vi tre ställa oss på kant i budejans säng, men först då elden slocknade försvann han för våra blickar. Då vi en stund förestält packad sill, och Hertha höll på att glida in i ljufva drömmar och jag ut öfver den skarpa sängkanten, återfördes vi till den hårda verklighet af kandidaten, som nu låg på knä midt emellan oss, rörande i sin rensel. »Tyst bara!» hviskade hon, som om hon velat varna oss för att väcka sofvande fiender, »insektpulvret behöfs.» Och så pudrade hon in både oss och sängen, som om hon varit i färd att nedlägga kryddsill, innan hon åter stälde sig sjelf på kant emellan oss. Våra nysningar med åtföljande fnissningar väckte den på bänken snarkande gråhårsmannen; han reste sig, skakade på sig, tände sin pipa och lade sig ner igen för att med filosofiskt lugn röka in oss och den gryende dagen. Så snart gubben, budejan och gutten lemnat deras bäddar samt stugan, ansåg jag mig ej längre ha någon moralisk skyldighet att hålla mig fast på sängens träkant, utan förflyttade jag mig ned på golfvet, lyckligtvis med fötterna före, så att sängkamraterna ej gåfvo annat tecken till att de märkte sveket, än en djup suck af lättnad och välbehag, samt trillade så ett halft hvarf omkring på höets »kompakte majoritet» och kastade mig rakt i sömnens armar. Morgonen var våt och grå och liknade vårt skodon, som i nedslagen ställning tiggde värme vid brasan; kandidaten var, liksom jag, försedd med reservskor, men vår tredje sängkamrat hade blott en ask fin skosmörja med sig.
Härifrån gjordes 1838 ett undantag med Skillingssedlarne al gamla sorten, då, på hemställan från Sedelkonloret, anbefalldes att, utom årsbehofvet, tillverka ett reserv-förråd af tillsammans 6500 Ris. Med Herr Prosten Sandbergs erfarenhet i papperstillverkningen, torde det ej vara svårt att finna den stora förmån, bruket skulle tillskyndas af oafbrutet arbete med ett så betydligt parti af en enda sort, äfvensom att detta, riktigt ordnadi, borde vara ganska vinstgifvande, oaktadt priset icke efter godtycke höjdes utöfver det vanliga. Ehuru nu anförde förhållande icke var enda orsaken, hvarföre bruket åren 1838 och 1839 gaf öfverskott, bidrog den dertill väsendtligen. Efter hvad Herr Prosten anmärker, kan visserligen en så forcerad tillverkning af Sedelpapper icke ofta vara att påräkna såsom vinstgifvande sysselsättning, utan tvärtom måste förr eller sednare en stockningderpå följa, hvarföre man också, efter min enfaldiga förmening, icke lår något fullständigt begrepp om huru ett dylikt verk bär sig, genom att betrakta ett eller annat år serskildt för sig, utan för sådant ändamål måste man taga liera tillsammans, då det skull befinnas alt Tumba under de sednare 8 åren 133 tillsammanlagde, gifvit en netto vinst af icke mindre än B:co R:dr 51,808: 28. l, eller, för att uttrycka mig i enlighet med det af Herr Prosten antagne sätt, af nära 78,000 R:dr R:gs, hvilket tyckes vara ganska vackert och står äfven att liisa i hvad Herr Prosten behagar kalla förvaltarens berättelse. Om de vid Tumba tillverkade vanliga papperssorter icke kunna afsältas, torde detta bero derpå, att
8 a a Ibsen är en man, som kämpat sig fram, som har tagit sitt eget ansvar p i sina egna breda axlar och velat hafva sig sjelf att tacka eller klandra för allt. Icke förd fram af reklamer, icke frin bördet jan buren af något parti - andligt taladt en serfrnadc man .är Ibsens storhet. För flere år sedan skref han till mig följande: .Tag icke rad af någon, gör hvad som synes er sjelf bäst. Lit icke inverka p i er af nigon. L i t inga af edra försök blifva liggande i skrifbordslidau. Gif ut dem som bevis pH er egen utveckling. eljest växer ni ifrin er sjelf .. &gt;För att med framging beträda författarebanan fordras nigot mer än den blotta naturhegifningen. Man maste hafva nigot att dikta på: ett lifsinnebåll. Har man icke det, s2 diktar man icke. utan man bara skrifver böcker. Nu vet jag mycket väl, an ett ensamt lif icke nödvändigt är ett inncliillslöst lif. Men menniskan är dock i andlig mening en lingsynt varelse. Vi se klarast p i stort afstånd. Derför: res bort från Norge! Detaljerna förvirra; man mikte g i bort frin det nian vill bedöma. Sommaren skildras bäst om vintern. Hiifviidsaken är att blifva sann och trogen i förhallande till sig sjelf. Det beror icke pH att vilja ditt eller datt, utan p i au vilja blott det, som man absolut mbte, emedan man är sig sjelf och icke kan vara Ni skall icke tro, någon annan. Allt annat förer blott till lögn. att jag är SH ovänligt stämd mot mina landsmän, som minga beskylla mig för. Och i allt fall kan jag försäkra er, att jag icke 51 en smula vänligare mot mig sjelf än mot dem ... * Brand kom p i sin tid till som resultat af något genomlefvadt - icke upplefvadt -; det var mig nödvändigt att i diktens form frigöra mig f&amp; något, hvarmed jag blifvit färdig i mitt inre, och när jag pa det sättet blifvit det qvitt, hade min bok icke vidare något intresse för mig ...
Hon har sprungit ifrån ölfatet... och tagit kran med sig! stig upp, stig upp och låt oss lemna detta ogudaktiga näste! WINDRANK. Käre vän, nu har jag just kommit i mitt element så nu lär jag nog stanna! KYRKVAKTAREN. För all del, klockan slår tolf nu, och spöktimman börjar! WINDRANK (springer upp). Det var en annan sak! KYRKVAKTAREN (leder Windrank.) WINDRANK. Hör nu, kyrkvaktaren! Jag börjar anfäktas af starta tvifvel på treenigheten! KYRKVAKTAREN. Ja, jag säger väl det WINDRANK. Jag menar er treenighet! KYRKVAKTAREN. Hvad kan herr kapten mena WINDRANK. Herrarne ä' allt fyra ändå! KYRKVAKTAREN. Fyra? Hvilka? WINDRANK. Än öltapparen då? Får han inte vara med? MÄSTER OLOF - KYRKVAKTAREN. Tyst! Tyst! Det är bara om nätterna! WINDRANK. (De falla begge omkull på den sönderslagna Nikolaus.) Oj! Oj! spöken! Hjelp, Jungfru Maria! KYRKVAKTAREN (reser sig och lyfter upp bilden). Det är min själ så att håren kunna resa sig på hufvudet. Här ligger sankt Nikolaus sönderslagen, och simmar i ölet. Det går bra långt då det guddomliga så dra's ner i smutsen Verlden lär inte stå länge; när sådant sker på det torra trä't WINDRANK (som repat sig). På det våta menar ni! KYRKVAKTAREN. Tyst, hädare! Sankt Niklas är mitt skyddshelgon. Jag är född på hans dag. WINDRANK. Det är väl derföre som herrarne tycka om öl båda två. KYRKVAKTAREN. Det är på moden nu att vara kättare! WINDRANK. Ja, det måtte ligga i luften, för jag är annars en mycket gudfruktig menniska. Men var inte ledsen nu, så skall jag låta limma ihop sankt Niklas åt er!
Dack bär pcotscolls-Utdraget -ärom, eller om sakens wigt sord'ar en sadan skyndsamhet at det ej medhinnes, en as Stalldets Secreterare behörigen - at cknad afstrift af den proposition söm Beflute. grundat aitid tillika ätfölja ost) as Ordförande för Deputationen r de andre Stånden högt upläsas. Grefwe lle la 6-rräro tilläde mundteligen at han häruti funne en ömsesidig säkerhet, sä wäl för Ständer som för Deputationens Ordförande, hwilket äfwen hade gifwit honom anledning , at redan i början af Riksdagen pä Riddarehufet föreflä, at en Ordförande altid skulle medföra ffrifteligt. 58 Z. Grefwe cle IL 6Lräio. Wid orden utur ett Pro t o coll mä wid Justeringen, tror jag bör tilläggas, utur mundteliga men ej strjfreligen inlämnade Dictamrna med Ständets rc. 59 §. Herr dloi-llonstolpo. Föreslog i stället för alla hos Riks-Gränden hällne protocoll följande redaction, Alla hos samteliga RrksStanden m. m. Wid iZöo Ven 29 Augusti. Wid 60 §. gjordes ejnägen anmärkning. 61 §. Grefwe 6e la Larckis, Om utlottnittg nödwändigt stall wara, spnes mig ätminstone Wi ej böra öka tilfällena öfwer hwad Rege. ringsformen bjuder. Hwadwi ej kunna ändra fä wi wäl lof fördraga, men at för denna i min tanka sä felaktiga inrättning öka fallen, spnes mig aldeles öfwerdrifwit felaktigt. Jag önstgde uprigtigt Utlottnings methoden mätte förswinna, hwem wet om, detta npa mode winner burstap, man ej tror sig siuteli. gen nödsakad (dä i Utffvtten paria Vora up. kommer) strida til den ytterlighet at tro nöd» wändigt til undwikande af lika olägenhet, utvotera i brydsamma fall, än ett än ett annat Ständ.
Arméens personella beväpning, beklädnad, remtyg och utredning. Arméens personella beväpning, beklädnad, remtyg och utredning fördelas för stammen, i anseende till olikhelen af dess bekostande, brukningstid och underhållande, i 2:ne slag, nemi. stora och mindre munderingen; för beväringsmanskapet äger deremot, under fredstid, endast rum ett slags mundering eller beviiringsmunderingen. All mundering anskaffas och bekostas af Kronan, det sednare dock för stammen enligt olika grunder. Stora munderingen utgöres af persedlar, som hafva bestämd brukningstid, efter hvars förlopp de med nya af kronan ersättas. Bristfälligheter, som å stora munderingen uppstå, afhjelpas pä kronans bekostnad, så vidt ske kan, af brigadernes egna handtverkare. De persedlar, hvilka, af soldaten genom dess förvållande förloras eller förstöras, ersättas på dess bekostnad. Mindre munderingen utgöres af persedlar som vid soldatens inträde i krigstjensten lill honom en gång för alla utdelas, men derefter af honom underhållas, ersättas och hållas fulltalige, dels med det penningebelopp, som till detta ändamål för hvarje tjenstgöringsdag soldaten tillgodo beräknas (vid infanteriet, inginiörtrupperne, belägringsoch fästningsartilleriet, arméens samtliga handtverkare, sjukvaktare, fyrverkare och arbets-manskap 2 sk. per dag eller 15 r:dr 10 sk. årligen; vid kavalleriet, ridande och åkande artilleriet samt fot-artilleriets stam 2 sk. 6 rst. per dag eller 19 r:dr 6 rst. årligen), dels på bekostnad af den s. k. munderings-fanden. Munderings-f onden (18 r:dr) tillägges soldaten vid dess inträde i krigstjensten såsom dess tillhörighet, dock utan att han densamma utbekommer, förr än han lemnar tjensten. Den är afsedd, så väl till de ersättningar af stora munderingen som soldaten kan blifva ålaggd, som ock till hjelp vid mindre munderingens underhållande, dä de för detta ändamål soldaten anslagne medel vid något tillfälle äro otillräcklige.