Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast detta är nog för att göra skogens välde evigt, oföränderligt. Utmed floden stodo träden så tätt, och deras grenverk var så sammangyttradt, att det bildade fasta, ogenomträngliga murar. Dessa murar af stickande barr voro så starka och höga, att ingen befästad stad kunde hafva önskat sig ett väldigare försvar. Men här och där fanns dock en öppning i barrmuren. Det var mynningarna till de stigar, på hvilka djuren brukade komma ned till älfven för att dricka. Genom dessa öppningar kunde främlingarna smyga en blick in i skogen. Aldrig hade de sett något liknande. I sollös skymning växte träd, hvilkas stammar voro gröfre än tornen vid Roms portar. Där var ett vimmel af träd, som stredo med hvarandra om ljus och luft. Träd trängdes och kämpade, träd förkrymptes och tyngdes ned af andra träd. Träd rotade sig på hvarandras grenar. Träd stredo och täflade, som hade de varit människor. Men skeppsfolket tänkte att om djur eller människor färdades inne i denna trädvärld, måtte de äga andra sätt att tränga sig fram än romarna kände till, ty från marken och ända upp till toppen var hela skogen ett nätverk af styfva, barrlösa grenar. Från dessa grenar fladdrade ned alnslånga flikar af grå skägglaf, som förvandlade träden till trolska varelser med hår och skägg. Men under dem var skogsbottnen täckt med multnande stammar, och foten skulle hafva sjunkit ner i den murkna veden såsom i smältande snö. Ut ur skogen trängde en doft, som alla på skeppet kände såsom något ljuft bedöfvande. Det var den starka doften från kåda och vildhonung, som blandades med den unkna lukten från ruttnande stammar och från röda och gula jättesvampar. Utan tvifvel låg i allt detta något förfärande, men det var också upplyftande att möta naturen i all dess makt, innan människor hade ingripit i dess välde. Det dröjde ej länge, innan en af sjömännen började gnola en hymn till skogsguden, och ovillkorligen föll allt manskapet in med samma sång. Det var ej mera så, att de väntade att finna människor i denna skogsvärld. Deras hjärtan upplöstes af fromma tankar, de tänkte på skogsguden och hans nymfer.
Da^^^ 31 insila l266l68irl8tiIl-^Vellr, men irör nn ökverll^tt!l8 tili Elnira Ilukvull-liteln mecl k:3r 100: skven 8oin lönen för en I.i>p^-I.än8ingn i l?ölinA6 lärer irörs ökverkl^ttrl8 krän Ligren kör I.i>jljlMilr!i8 13eeIe8ii>8ti!l-^V6rll till r^nclrs Ilukvucl-liteln med 100: Me.8^6/öo^e/r« //ä-r.' Lrek sk clen ? 8e^tenll>er 1836, löner uj>jlkori>8 kör 3:ne I.än8mäll, en i ^8ele, en i8or8ele neli en i I^el^ele I.:ip^inr>rlier mell till8gmmr>n8 „ 300: oell ^lN8ls»et kör I.gjljlmin^8 l3cel68ig8till-^VeiII krän äennrl utsikt lrekris8.
— Då, i ytterligare afräkning å de vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade tillfälliga stats-utgifter, från den 15 September 1853 till den 15 i samma månad innevarande år utbetalts: utaf anslaget för sjön Toftans sänkning och Gårdsstjernsmyrens utdikning, 5,090 R:dr, återstoden » lånet för Götheborgs hamnbyggnad, 140,000 R-.dr, hvaraf tillsammans 84,000 R:dr förut utbetalts, 1853 och 1854 års anslag för inköp af 300 exemplar utaf Svenska Fornskrift-sällskapets samlingar Återstoden af det för kyrkobyggnaden i Christinehamn beviljade lån å 25,000 R:dr , :dr 1,000: » 28,000: » 1,400: » 10,000: eller tillsammans R:dr 40,400: så uppgår sammanräknade beloppet af de vid sistnämnde riksdag beviljade och sedermera från Riksgälds-kontoret utbetalda tillfälliga stats-utgifter till Utaf de till ständiga statsbehofven icke hänförliga utgifter, som å Itiksgälds-kontoret vid 1847 och 1848 ars riksdag anvisades, hafva, efter medlet af September 1853 och intill nuvarande revisions början, utbekommits följande summor, nemligen: utaf anslaget för chaussé-anläggning och dermed sammanhang ägande byggnad af en bro öfver Rönneå vid Tranarp inom Qvidinge socken af Södra Asbo härad och Christianstads län, 14,820 K:dr, återstoden R:dr 940: » anslaget för vägomläggning mellan staden Grenna och gästgifvaregården Ödeshög, 23,333 R:dr 16 sk., dito » 7,744: 21. 4. » anslaget för Riks-arkivets komplettering med registratur från de särskilda afdelningarne af Kongl.
Att afbida Ryssarnes anfall, på ett ställe der högra flygeln, i och för de många derstädes befintliga vadställen öfver ån, var illa försvarad, den venstra utan minsta svårighet kunde kringgås, och hela ställningen för öfrigt tagas i ryggen vid Ångersjö, hade aldrig kunnat vara general Sandels afsigt, utan att åtminstone hafva besatt vägen till sistnämnde by, och utan att på venstra flygeln låta göra nödiga förhuggningar. General Sandels skulle icke heller då hafva tillåtit hela Savolaks jägare officers-korps att bo uti ett torp, 1/8 mil bakom truppen. Ryssarnes anfall var alldeles oväntadt. Men äfven Ryssarne förhöllo sig här ganska oklokt. De anföllo oss om aftonen, straxt efter kl. 9, då våra trupper ännu hastigt och lätt kunde uppställas. Hade de angripit oss två eller tre timmar sednare, då vi hunnit insomna, och genast låtit en större styrka rycka fram från Sörmjöle till Ångersjö, så hade de tagit oss i ryggen och för oss afskurit återtåget. Ryssarnes stridskrafter vid Hörnefors utgjordes af Alexeieffs hela fördelning 4,000 man, och, enligt sedermera inlupne underrättelser, hade äfven generalerne Kosatschkoffski och Gadaskoj den 5 Juli förenat med honom en förstärkning af 1,500 man; således tillsammans 5,500 man. Svenska styrkan var sammansatt af 1:o Finska Brigaden, bestående af Savolaks första fält-bataljon, eller det fordna Savolaks infanteri, under major G. Ehrenroth; Savolaks andra fältbataljon, eller de fordna Savolaks och Karelska jägare regementerna; under öfverste-löjtnant Dunker; samt Österbottens fält-bataljon, hvartill hörde, utom Österbottningar, de från Umeå sjukhus till brigaden ankomne tillfrisknade soldater af de fleste fordna Finska regementer. Brigad-Chef var öfverste Edelstam. 2:o Svenska brigaden, under öfversten, grefve Gyldenstolpe.
Om en krigsgärd behöfves, är väl icke sannolikt att annan grund kommer att dertill tagas 'i första rummet än den allmänna bevillningen. Så var åtminstone förhållandet år 1848. Då ökades bevillningen efter l:sta och 2:dra Art. med judel. Denna tillökning kan tålas och lidas under fredstid och jemväl då tillökningen icke blir större än J:del eller , 164:dels proc. Det är likväl icke obekant, att ett icke så ringa missnöje förmärktes år 1848 öfver den då beslutade förhöjningen, men få vi ett krig eller annan olycka inom landet, som påkallar en skatteförhöjning, stannar det icke vid J:del. Harman då en sådan grund som den nuvar:de, så får den rike Skåningen betala endast J:del, men den fattige Uplänningen deremot efter hela egendomsvärdet. Detta är en orättvisa, den jag velat Den 21 Maj f. m. 265 med mitt förslag undanrödja. På grund af alla dessa skäl yrkar jag ålerremiss af Utsk:s förslag. Hr Flach, Joh. Fredr. Philip: Man synes allmänt vara ense derom, att 5 proc:s bevilln. af handel och rörelse är för hög och sådant lärer väl icke kunna bestridas, men man här icke velat medgifva någon nedsättning, emedan man kommit under fund med de många underslef, som i fråga om upgifterne lill Taxerings-komiléerne eger rum. Ingen lärer finna sitt samvete belungadt, om, då proc:n såsom nu är så hög, dessa upgifter icke blifva sanningsenliga. Man har, enl. min åsigt, just genom denna höga bevilln:s-proc. legaliserat, så till sågandes, olagligheter. Jag tror likväl, alt man icke skulle vara så obenägen, att nedsätta bevilln:s-proc:n, derest man hade så säkra och ändamålsenliga kontroller, att underslef icke utan äfventyr kunde göras. Vid denna Riksdag har man väckt motion lill åstadkommande af dessa kontroller, och vi komma snart till den punkt i Betänk., der dessa afhandlas.
I annat fall måste naturligtvis pdlingep styckevis eller!’ långsammare utföras. 9:0 Påföljande årets Fåne-biträde utbetalas icke torr än Fånsokanden i Förvaltnings-Utskottet visat sig hafva fpllgjort föregående årets åtägande. jo:^ Deli 2 /higus$ §3 ' f lolo tinder Odlirtgsåren erlägges icke nåä “gon renta eller afbetalning I Capitalet; meri året efter det, då första gröda är skördad, be-' talas 3:ne procents intresse och 5 procent » Capitalet. tindét Odlingen 'iro Ödlaréns tillgångar snarare mindskade än okade. Efter Odlingens fullbordan har han Vunhit en alldeles ny inkomst, och kan <*å deraf erlägga till och nied hela Beloppet, för att efter skuldehs afbördaride uti ert förvärfvad possession njuta ersättning för sin omtanka, 11:0 Vid utsökning för ohetaldta Odlingslån hör Banken hos Låntagare och Cautionister njuta samma feima handräckning, spin Disconterne få bégagna emot sina gäldenär^*» iztQ Såsom föremål för Odlingslin må ini ägalunda beräknas: å) Skadeliga sjöars aftappning,1 Ödalåkédsi bättre dikande och häfdande, ängars plöjande eller röjning å ängsoch hagmark, utan endast b) Mö Ex Erotocollo G. Helsingius. tJppläst hos samtliga tliks-Stånden d. 2 Augusti. Riksens Högloft. Ständers Stats - Vtskotts Betänkande, angående Herr Grefve Gyllenborgs väckta motion om uppgift på öfverskotter och besparingar , samt om redovisning för Subsidieoch Saltpeter-medlen. H Öglofl. Ridderskapet och Adeln har till Stats-’ Utskottet behagat remittera ett, af Herr Lagmannen Grefve Johan Henning Gyllenborg, ingifvet skrifteligt yttrande, så lydande: Då inom F.å dagar Riksdagen slutas, men flera vigtigä upplysningar från Höglofl.
För Nlddarbus-OirrÄionen, Lecrekvrsrev och piscot-n. Fris herre 8Hk^rströlär OiÄsmen. '80. Grefwe kumkr O-Ä-men. 218- Venriisrion. rso. Riddarhus«Ulstottets prnjoK. 974. sölj. r;86. Af Friherre Lric ^'isndsoo Lo/e» pttrandc i pntilicitct sragan, anglde. 120. Af Riddcrstapets och Adclirs Liotacollor-. M ji 714. sölj. dm 28 och zr Maji 1297. den z Zunii 1295. följ. den 4 Zunii >104. den ; Iimii rz6>. izLs. den 7 Innii 1Z85. dcn 9 Zunii iz87- Llf Nidderflnpcts och Adelns Lxtrosto prorocnlli: Lim Tacksägelsr-^^Ni-l.5tcri. oz. Om Utstoito-Ledaniötcrnas antal. ZI. Lim ldrmiks lil stsnooUtffottet af frägan örn pu!>i>,iir-.l af stsnclur-n. yz. Lm Krönings-lAcä-rilt-m !24 Lim InlUucUon för Bcivilts nings.-Utstottet. c80. Lm Bondc-ständets åstundan at deltaga i stongne»? sö> wallning. 217. Lin Lagfarten, och om Borgmästarens ttomttmi, m. fl. ansökning. Z4Z. Lim stsmco-Utskottets Betankaiide Uti kunIici-ers-Fräs gan Z57. sölj. Om kiElcriprion tide. i stuldfordringss mäl, .Lim Legostämma och om Fangsöriagen. 524.
Af en faddergåfva till f. d. Kron-Prinsen, af alldeles lika förhållande med den nästföregående af . 88,888: 42, 8« och af derå upplupne Interressen m. m 31,997: 35, 10. hvilka sedermera blifvit uti Riksgälds - Contoiret insatte och räntan derå bland Stats-Verkets inkomster observerad. Betänkanden. hvarutaf alltså vårdet för 131,000. finnes qvar uti fast egendom. Vårdet af 372,641: 24, *J. uti Riksgälds - Contoiret verkeligen influtit. Och en Summa af i77,777: ^7* 4. 681,419: i3, 11. aldrig blifvit af Svenska Staten i Capital utbetald, utan blott såsom räntebärande skuld fonderad. Huru desse poster, ifrån år 1809 och till dess afleverering skedde, undergått förändringar; dels genom tillkomne räntor, dels i följd af gjorde utbetalningar, inhemtas af bilagorne härvid. Om det vid förenämnde beräkning af f. d. Kongl.
Då drog han dit, och fann hans kropp kastad på vägen, och åsnan och lejonet ståndande der jemte kroppen; lejonet hade intet ätit af kroppen, och ej heller rifvit åsnan. Då tog Propheten den Guds mansens kropp upp, och lade honom på åsnan, och förde honom tillbaka igen; och kom uti den gamla Prophetens stad, att de måtte begråta honom, och begrafvan. Och han lade kroppen uti sina graf, och de begreto honom: Ack! min broder. Och då de hade begrafvit honom, sade han till sina söner: När jag dör, så begrafver mig i de grafvene, som den Guds mannen uti begrafven är, och lägger min ben jemte vid hans ben; Förty det varder skeendes, som han emot altaret i BethEl genom Herrans ord ropat hafver, och emot alla höjders hus, som i Samarie städer äro. Men sedan detta skedt var, vände Jerobeam sig intet ifrå sin onda väg; utan förvände sig, och gjorde Prester till höjderna, utaf de ringesta i folket; hvilken honom täcktes, honom fyllde han handena, och han vardt Prest till höjderna. Och detta vardt Jerobeams huse till synd, att han skulle förderfvas, och förgöras af jordene. På den tiden var Abia, Jerobeams son, krank. Och Jerobeam sade till sina hustru: Statt upp, och förkläd dig, så att ingen kan märka, att du äst Jerobeams hustru, och gack bort till Silo; si, der är den Propheten Ahia, den mig sade, att jag skulle varda Konung öfver detta folk. Och tag med dig tio bröd, och kakor, och ett käril med hannog, och gack till honom, att han må säga dig, huru med piltenom gå skall. Och Jerobeams hustru gjorde så, och stod upp, och gick bort till Silo, och kom i Ahia hus; men Ahia kunde intet se; ty hans ögon voro mörk vorden för ålders skull. Men Herren sade till Ahia: Si, Jerobeams hustru kommer, att hon skall fråga ett ärende af dig om sin son, ty han är krank: så tala nu du med henne så och så.
Nen om borvid i betrab tande taAes: ätt det Alltid beror ät LonAl. Napt ätt fastställa de ärliga arbetsplaneina vid stationen, oeb ätt bestämma de eAentliAen för blottans n^byAAnad oell underbäll nödvändiAa arbetens foitzänA, i bredd med vattenledninAs-arbetena oeb snsbaKandet äf instrumentaliei; ätt följabtliAen de förstnämnde äf de85ä arbeten bunna verbställas utan annät albrott, an 80m redan blifvit förutsedt, innan Kon^I. lVIuj:t, i öfverensstämmelse med de toreAäende klibsdaAsbesIuten, torordngde om vattenledninAsai betets utförande pä ^:de blufvud-1 itelns bebostnad, bvilbet, i mon af tillAäNFarne, Imn verb8tällg8 pä tle, g eller färre är; ätt flottan för de 8ummor, den bäii^enom bommer att för8lrjuta till utförandet ak vättenledninAggrbetenä, med tiden erbäller er8ättnin^, medel8t bes^arinzen af den utgift, bvilken för närvarande erfordra8 för vattenbemtnin^en, en utvist, 80m ban antäA38 nSZon Zän^ ups,^ä till bö§8t bet^dli»t belopp vid ru8tnin!
Att icke ett enda skriftligt köpeanbud å förenämnde bus blef ingifvet, synes Utskottet också i främsta rummet böra tillskrifvas det fattade beslutet angående offentliggörandet af dylika anbuds innehåll före den egentliga auktionens början, helst spekulanterne, vid sådant förevetande, enligt Utskottets åsigt, saknat all anledning att dessa anbud, på sätt föreskrifvet var, till Riksgäldskontoret före auktionsdagen inlemna. Lika med revisorerne, anser Utskottet äfvenledes de fastställda betalningsvilko ren hafva varit alltför stränga och mindre lämpade efter det syftemål, som härvid bordt afses eller beredandet af en i möjligaste måtto för Riksgäldskontoret förmånlig försäljning af ofvanberörde hus. Ehuru, i betraktande af nu anförde omständigheter, fullmägtiges pluralité icke synes vid verkställigheten af ifrågavarande försäljning hafva med all nödig omtanka iakttagit statens bästa, dock som den erhållna köpesumman, i allt fall, betydligt öfversteg det försålda husets värde, enligt den genom Kongl. Öfverintendentsernbetet derå anställda värdering, och då det af Rikets sednaste församlade Ständer åt fullmägtige meddelade uppdrag innehöll, att »detta hus må försäljas på det sätt fullmäktige pröfvade för det allmänna mest fördelaktigt och ändamålsenligt», så anser sig Utskottet icke kunna annat, än hemställa, att de i afseende å detta uppdrags fullgörande framställda anmärkningar icke må till någon påföljd föranleda. 23:o. Angående några i f. d. Ridder stolpeska huset uppsatta, men före husets försäljning till Riksgäldskontoret borttagna, trymåer.
Denna Tjenstemanna-personal blir lika vid bägge Contoiren; och skulle, på Directionens derom gjorde framställning, BancoFullmägtige finna detta antal för alla göromåls behöriga gång Bancö-Utskottets Betänk anden. 723 otillräckligt, må BancoFullmägtige då ega att öka Contoirens Betjening med en person. På samma sätt, som vid Banco Discont - Verket i Stockholm tillgår, tillsätta BancoFullmägtige, sedan Directionen uppgjort förslag, Contoirens Tjenstemän och Betjening, och varder dertill någon af Banquens Tjensteman förordnad, bibehålle han den tour i Banquen, som tillkommer hans derstädes innehafvande lönegrad, så vida icke han beträdes med sådane fel, för hvilka han, enligt Författningarne, kan ifrån BancoVerket skiljas. För Contoirens Tjenstemän bestämma BancoF^ullmägtige, sedan Directionens förslag blifvit infordradt, göromålens fördelning. Till hvar och en af de utaf Rikets StänJ ider förordnade 4 Directeurer: 333 R:dr 16 sk. Äflönings-Staten föreslås för Cöntöiret i Götheborg. B:co för hvardera Banco-Ombudet i,333: l6- — *,333: i6- — Kamereraren Ombudsman . Contoiret i Malmö. Vaktmästaren 100: _ —. B:dr 4,766: 3 a. — Erhåller någon af Banquens Ordinarie Tjensremän befattning vid Pro vinceContairen „ ega BancoFuUmägtige, att låta en sadan person bibehålla hvad af dess vid BancoVerket innehafvande lön kan öfverblifva, sedan skä* lig tillökning blifvit lemnad de personer, som derigenom komma att bestrida en annan tjenst, än de på Banquens Stat innehafva ; och gäller samma stadgande i afseende på den person, som till Banco-Ombud utses; egande BancoFullmägtige, att hvarje år härmed företaga ny reglering.
Hvad åter angår Herr Bråkenhjelms redactions-förslag, tror jag det icke vara af beskaffenhet att höra antagas; utan Utlåtandet, med uteslutande af de deruti förekommande orden efter jordeboksvärde_, böra antagas; då med saken kommer att förfaras efter i allmänhet stadgade grunder, och samma ändamål vinnes. Det är icke blott frälsejorden, som skall undergå undersökning, huruvida den kan hära högre ränta, utan äfven Kronojorden. Jag kan ej tillstyrka, att man vid detta tillfälle frångår den vanliga ordningen, och kan icke dela några farhågor om långsamhet i målets utförande. Just denna sak bevisar, att det är bättre att gå långsamt och säkert, än gifva anledningar till långväga efterräkningar och förfrågningar. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Vid Utskottets Utlåtande har blifvit gjord den anmärkning, att det deruti föreslagne beslutet icke skulle vara verkställbart. En värd Ledamot, som uppgifvit förslag till Den 7 Januari! e. m. en annan redaction för beslutet, har sjelf erkänt sig vara okunnig i så väl delta, sora andra Kameralmål. Yi befinna oss troligen äfven i samma belägenhet, som han. Jag skulle derföre tillstyrka bifall till Herr Danckwardts förslag, att saken blir behandlad efter Lag och Författningar. Herr Tham: Möjligheten deraf, att de högst uppsatte Embetsman ibland alldeles olika förstå Lag och Författningar, synes bäst deraf, att den för sina kunskaper och sin redlighet så allmänt vördade framlidne JustitiasMinistern H. E. Grefve Gyllenborg var i denna sak af alldeles motsatt tanka med Herr Danckwardt. Jag anhåller, att Grefve Gyllenborgs yttrande måtte blifva uppläst, hvarefter jag begär att åter få ordet. Sedan den begärde uppläsningen blifvit verkställd, fortfor Herr Tham: Jag skulle visst icke hafva upptagit Ridderskapets och Adelns tid med uppläsandet af Hans Excellence Herr Grefve Gyllenborgs yttrande, om icke en Ledamot mot mig åberopat en Embetsmans omdöme. Nuvarande JustitiffiMinistern Hans Excellence Herr Grefve Rosenblad var äfvenledes af samma tanka som Grefve Gyllenborg.
Följden deraf måste vara, att behofvet af quaier är större än i de flesta andra städer. Till detta stora behof måste naturligtvis äfven betydliga medel anskaffas; men hvar skola de tagas? Jag vill till bevis för detta behof ännu lägga ett skäl; man vet nemi. att genom de förändringar, som för åtskilliga år sedan gjordes med det s. k. magistratens fiske under Norrbro, så kom Mälarens yta, vid borttagandet af det till nämnde fiske hörande pålverk, att något sänkas. Följderna deraf hafva varit, på sätt detta Riddarhus och andra stora vid stränderna på pålverk uppförda byggnader bevittna, att pålverket skadats och husen tagit skada. På samma sätt har det äfven gått med quaierna, så att de behöft ombyggas. Dessa omständigheter hafva således bidragit att öka kostnaderne utöfver det belopp, hvartill stadens läge i allmänhet föranleder. Kunna medel till quaibyggnader tagas af staden allena? Detta är visadt vara omöjligt, emedan staden redan blifvit för dylika utgifter ganska betydligt skuldsatt. Kunna då medlen med något hopp om framgång begäras af Staten? Jag anser detta nästan lika ogörligt. Hvar och en känner den missundsamhet, som i landsorterne äger rum emot hufvudstaden, hvilken man der i allmänhet anser vara gynnad på det öfriga landels bekostnad. Då fråga är om några fördelar för Slockholm, så plägar följaktligen större svårigheter möta, än om frågan rörde andra orter. Någon annan utväg synes mig således icke återstå än den, att lägga afgiften på de trafikerande och på sådane varor, som de nu ifrågaställde. Man säger, att denna afgift är för stor, jemförelsevis med hvad som af staden påkostas för de quaier, hvarest målbara, våta varor uppläggas. Jag frågar huru det skulle tillgå, att minutera ut denna afgift så, att man skulle förklara, det vissa platser endast finge begagnas för målbara, våta varor och vissa åter för andra? Detta är ju alldeles omöjligt. Vid stora skeppsbron, der de flesta fartygen lägga till, måste uppläggas, icke blott dessa målbara, våta varor eller egentl. bränvin, utan äfven åtskilliga andra.
Och så kände jag inför denna konventionalism hur förfärande denna stackars menniska skulle finna mitt besök hos E.B. Som höjden af allt hvad som är opassande. Jag röck fram med det. Hin håle for i mig. Karlen förvandlades i hela ansigtet. Jag måste säga det två gånger. Han trodde icke att han hört rätt. Åh, hans indignation, hans vrede, hans dygdiga harm. Han stred för att beherska sitt ansigtsuttryck, men det lyckades inte. Och så uttalade han i försigtiga ordalag sitt ogillande. Och så tillade han hånande att de andra svenska författarne och författarinnorna icke fått någon belöning för sina uppvaktningar hos Edv.B., och det trodde han icke heller att jag skulle få. Han var så arg att han skälfde i hela kroppen och de små bruna ögonen blefvo som synålar. Det var en förödmjukelse för mig, menade han, att jag gjort detta besök, och det skulle icke gagna mig till någonting. ”Låt kritikern gå till diktaren, icke tvärtom. Tro mig, dem Brandes’serna vilja träffa, dem söka de nog upp sjelfva. – Men han visste att fru Edgren gjort liksom jag. En ironisk anmälan af Sommarsagans första del samt en förnäm tystnad angående den andra var allt hvad hon hade vunnit. Mig skulle det gå på samma sätt. Jag sade honom att jag i det fallet icke gjorde mig några illusioner; det hade likväl roat mig att en gång se Edvard Brandes. Det kunde han fortfarande inte förstå. Han satt hela tiden och var indignerad öfver att i mig ha funnit en otacksam gök, och jag våndades under det. – Hela mitt författarskap räcker handen åt Morgenbladet och alla mina personliga sympatier sträcka sig efter G.B. Que faire! – Jag sade honom att jag skulle vilja höra till ett parti, men att jag icke kan. Min frihetskänsla reser sig upp emot hvarje fastslaget program. Ja. Det är för detta jag älskar Rosmersholm. Att på alla punkter besvära ett utom en uppstäldt program är att gå ed på att hyckla och ljuga. Att stå utanför alla partier är att bli söndersliten af blodhundar och byrackor. För en sådan natur som Rosmer fins det icke mer än två vägar: döden eller en fullständig tillbakadragenhet.