Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt och då General-post-styrelsJen, enligt hvad dess ofvan anförda yttrande utvisar, i afseende å det allmänt insedda beliofvet af post-anstalternas ändamålsenligare ordnande, fortfarande hyser betänkligheter, hvilka icke torde kunna häfvas genom hvad Revisorerne nu framställt, hafva Revisorerne ansett sig böra hemställa, huruvida icke Rikets Ständer skulle anse lämpligt, att i underdånighet fästa Kongl. Maj:ts nådiga upp 6 - — 42 — märksamliet på angelägenheten deraf, att åtgärder varda vidtagna, hvarigenom postväsendet må komma att motsvara nutidens ökade anspråk på snabbare kommunikation i förening med större säkerhet för post-befordringen. § 9- Med anledning af det allmänt kända förhållande, att utländska tidningar och periodiska skrifter, som genom Post-verkets försorg tillhandahållas allmänheten, uppgå till ett särdeles högt pris, har det synts Revisorerne önskvärdt, att denna olägenhet måtte för framtiden kunna i någon mån afhjelpas; — och hafva Revisorerne, för sådant ändamål, ansett sig böra meddela följande upplysningar angående de bestämmelser, som i detta hänseende äro meddelade. Genom Kongl, brefvet den 29 Juni 1831 förordnades, att de personer, som icke ville begagna enskildt ombud till utländska tidningars och skrifters inlemnande å Svenska Post-kontoren i Hamburg eller Greifswald, eller å vederbörande utländska Postkontor, utan reqvirerade desamma genom Post-verket i Stockholm, skulle erlägga betalning för sådana tidningar och skrifter efter en särskild taxa, som Ofver-post-direktören egde att, efter sig företeende omständigheter, för hvarje år fastställa, och hvilken taxa, med undantag af en efter prenumerations-summans storlek lämpad procent för risk och remiss-kostnader, icke i något fall finge öfverstiga hvad hvarje tidning eller periodisk skrift, genom enskildt ombud anskaffad, skulle kosta med beräkning af priset å afsändnings-orten och transito-afgiften.
Byggnader skola förändra deras natur och dertill hörande skyldigheter upphöra, derföre, att de ifrån enskild nians ägo komma att öfvergå till Kronans, samt förre ägaren deraf, som sådane utskylder utgjort, ej till Kronan kunde öfverlåta bättre rätt än han sjelf innehade, och Kronans befrielse från dylike afgifters erläggande för hus i Städerne, som hvarken äro byggde af Kronan eller på hennes jord uppförde, så mycket mera saknade rättsgrund, som Boställen å Landet deltaga i kyrkobyggnad, vägoch brohållning, rotering m. fl. communal-utskylder, äfven om de af ålder varit Kronohemman; dels, å den andra sidan, att Städernes rätt i allmänhet, att erhålla lika utskylder af Kronans, som af enskiltes hus, syntes obillig, enär Städerne af de institutioner, för hvilka Staten bekostade hus i Städerne, ägde vida större fördelar, än som motsvarades af någre mindre Stadsinkomster, hvilka kunde förloras genom borttagande af Stads onera för Statens hus; att Landshöfdingar och Boställs Innehafvare borde dylika afgifter bekosta; — hvaremot åter blifvit erinradt, att om än Landshöfding skulle betala utskylder för de rum han bebor; han likväl ej kunde åläggas betala för Embetsrum Känteriet o. s. v.; — samt af andra åter yrkadt, att utredas borde för huru lång tid Nyköpings Stad varit i saknad af den påräknade inkomsten; att med iagttagande af principen att samfälde fördelar höra samfäldt bekostas, åtminstone en del af dessa afgifter voro af sådan beskaffenhet, att Kronans hus ovedersägeligen i dem borde deltaga, såsom alla dem hvilka åsyftade Betänlt and en, N:o a 13. 397 säkerhet, ordning och polis t. ex. Eldsläcknings anstalter, Sprutors underhåll, Brandvakts aflöning m. m., samt sluteligen', att hos K. M:t i underd. borde begäras anställande af undersökning intill nästa Riksdag om alla de förhållanden som borde vara kände för sluteliga bedömandet af frågan om rättighet för Städerne i allmänhet, att af StatsVerket erhålla bidrag till de af fastigheter utgående afgifler till Stad för Kronans deri ägande hus och lägenheter; hvarjemte åtskillige Ledamöter inom RiksStånden till mer eller mindre del instämt i de hos Utskottet gjorde och dess afgifne Utlåtande i ämnet bifogade reservationer.
Jag har egentligen hållit mig såsom exempel vid chartassigillatae-afgiften. En person, som närmare än jag kunnat behandla denna fråga, har gifvit vitsord åt mina uppgifter; men lian har befarat, att, om principen genomdrifves i sin conseqyens, skatten skulle blifva tryckande för allmänheten. Jag medgifver det, om meningen vore att ålägga en hög stämpel; men jag tror, att, i samma mån man tager den Dea ia Maj f. m, 47 lågt, tion kommer att ringa kännas af allmänheten, som ej har stora transactioner, och jag tror, att man genom afskaffande af de stora chartaevalörerna skulle lyckas att förekomma de underslef, som nu äga rum och ej kunna undvikas. Detta har varit skälet, hvarföre jag varit af den öfvertygelse, att man, med åläggande af lägre afgifter, kunde komma till samma mål. Jag tror, att örn betänk, iakttaga, hvad grundlagen säger uti 70 §. Reg.F., och inkomma med eli motiveradt betänk, icke allenast öfver den allmänna bevillningen, utan öfver alla de i 60 §. Reg.F. uppräknade bevillning»!', blefve det för R. St. möjligt att uppgöra ett system, sorn kunde, om än det ej ginge igenom vid denna riksdag, innebära frö till något godt, hvilket vid en kommande kunde utvecklas. Hr von Qvanten, Carl: Här har blifvit sagdt, att de mindre chartse-valörerna inbringat den största summan. Jag vill fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, att örn så skett, har det tillkommit genom en orättvisa, hvarom jag vill upplysa. Nu är stadgadt, att hvar och en, som till underrätt skall inlemna något skriftligen, skall dervid bifoga charta. Deremot, 0111 jag muntligen vill anföra något, behöfver jag ej chartera det. Sedermera, antingen anförandet varit muntligt eller skriftligt, får jag andra gången läsa det uti det från domstolen utgående protocoll.
Remiss i frågan om sökt eftergift af Ölverinspectoren Box;ghs sterbhusdelägare ådömda anmärkningsmedel; N:o 16. i anledn. af erhållen återremiss å betänkandet N:o 2, röride Talmännens ersättning för egna riksdagskostnader, klubbkostnaderna samt aflöningen till Ståndens och Utsk:ns Cancellier, m. m.; N:o 17. om ytterligare tillökning i Utsk:s Betjening; 198 Deri ij Mars f. ra. BcvillningsUtskottet: N:o i. om antagande af 3:ne cancellister utöfver den i Riksd.Ordn:s 24 §• bestämda personal; BancoUtskottet: N:o 4- i anledn. af B., o. Ad:s Utsk. gifna anmodan alt ofördröjligen inkomma med kathegoriskt svar i fråga om silf ven! tvexlingen; Lagutskottet: N:o 1. i anledn. af Hr Rosenqvists motion om ett tillägg till 1 Gap. 2 (j. StralFbalken; ExpeditionsUtskottet: N:o 4- i anledn. af återremiss från H. R. o. Ad. af Exped. Utsk:s memorial N:o 3, rör:de dels verkställigheten af den Utsk. åliggande försorg om tryckning af bihanget till RiksSt:s protocoll, dels ett å samma tryckning inkommet entreprenad-anbud. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 11 på aftonen. In fidem protocolli , F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den i3 Mars 1834- Plenum kl. to f. m. Justerades 3.‘ne prot.utdrag för d. 11 dennes f. och e. m. Hr Dal raan, Wilh. Fredr.: Då jag i sisla plenum ansett mig föranlåten till en reservation, dels emot Hr Gr. o. Landtm:s vägran att meddela proposition om remiss till Constit. Utsk. utaf K. M:s Nåd. förslag till lag för Banken, dels emot H. R. o.
Men om man antager att Riket hämtat nytta genom Tullmedel af sådane fabrikaters införsel, så måste det tänkas att alla Rikets Städer af Utländskt gods kunnat införa större qvantitet, än en enda Stad eller Corporation och att af denna större qvantitet en större Tullinkomst Staten tillflutit, hvadan ock alla Städer uti förtjensten af import och Tull afgifter bordt få deltaga. Antages åter den satts, att dylik import varit för Riket skadlig och att tull inkomsten derföre varit en negatif vinst för Riket, som derigenom väl fått större penningtillgång, men deremot sett sin egen näringsflit qväfvas och sitt egit myntvärde försämras, så synes det vara påtagligt, att en eller tvänne individuer ägt mindre förmåga att genom sådan af Politiska förhållanden till äfventyrs föranledd import skada landet än en hel Stad med den utsträckta Credit och solidité, som Götheborgs Stads Handels Corps, och att Rikets förlust på utländska af vanan eller modet till äfventyrs oumbärliga Manufacturers införsel af ett mindre antal importörer varit ringare, än af ett större antal. Hvilket dera fallet nu må antagas tyckes det mig ej vara princips-enligt, att hafva tillåtit Götheborgs Stad en förmån i ofvannämnde afseenden, som en Privat man i Stockholm blifvit förnekad. Hvad likväl efter min tanka synnerligast förtjenar anmärkas är den olika form som blifvit iagttagen vid behandlings sättet af dessa frågor i afseende på det lemnade tillståndet åt Götheborg och utfärdade afslaget på Juden Nathanssons ansökning i samma ämne. Wederböraude Embets Werk äro i det ena fallet hörde, i det andra ej; och då den meddeldta tillåtelsen för Götheborgs Stad att införa och förtulla Utländska Manufacturer ej heller blifvit genom offentelig Författning kungjord, så att anledning deraf kunnat hämtas för Rikets öfriga Handels Corps att om lika förmon göra underdånig ansökning, lärer detta förfarande böra anses såsom en uragtlåtenhet af den uti 10. §.
För fullföljandet af rättegången angående Baumannska arfvingarnes kronofordran, utaf Riksgälds-kontoret hos Ofverståthållare-embetet deponerade medel, som derefter återbekommits emot Riksgälds-kontorets förbindelse af den 25 Maj 1847, att, i händelse de uppgifna arfvingarne skulle förklaras berättigade till lyftning af större eller mindre belopp, detsamma, uppå anfordran, återbetala 296,050: — 296,050: — De af Riksgälds-kontoret, å stats-verkets vägnar, utfärdade och till allmänna Hypotheks-banlcen, såsom grundfond för densamma, ofverlemnade 4^ procents obligat zoner — 8,000,000: 3 Riksgälds kontorets tillgångar. Utom dessförinnan för afsedt ändamål icke använda medel utaf 1858 och 1860 års jernvägslån, och utan beräkning af de för dessa låns liqviderande bildade särskilda fonders behållningar eller de fordringar och andra tillgångar, som äro mom linien i räkenskaperna upptagna, utgjorde, såsom sednast församlade Revisorer i sin berättelse, sid. 14, uppgifvit, Riksqälds-kontorets tillgångar vid 1860 års slut ett sammanräknadt belopp af ... Som de under sistlidet år från Riksgälds-kontoret utgifna lån öfverstigit de under samma år verkställda afbetalningar å detta verks vid årets början egande lånefordringar, jemte den genom skillnaden mellan inkomsterna och utgifterna förorsakade minskning i den dåvarande kontanta behållningen, hafva jemväl Riksgälds-kontorets tillgångar, enligt räkenskaperna, under ifrågavarande år ökats; dock utgjorde denna tillökning endast • » 65,085: 8. hvadan således Riksgälds-kontorets fordringar och öfriga tillgångar, med ofvannämnde undantag, vid 1861 års slut uppgingo till R:dr 15,240,186: 66.
Det är hemskt att tänka sig en stor del af landets befolkning blottställd för vanfräjd och med detsamma för den i afseende på rättstillståndets vidmakthållande menliga påföljd, att icke vara vittnesbär. Och månne verkligen fällandet af ett eller annat föga värderikt träd, till uppvärmning af den fattiges stuga, med liera dylika behof, särdeles uti de orter inom vårt vidsträckta land, der skog föga aktas och får stå alt förruttna på fältet, är ett så groft brott, att rättskänsla och billighet fordra det gerningsmannen skall dömas såsom tjuf? Kommittéen har sökt mildra förslagets stränghet och vådor genom alt ensamt, i hänseende lill den, som tager vexande träd, stadga tjufnads-ansvar, och deremot bibehålla åveikans-bot för den, som tager torf, näfver, löf, bast, vindfällen, ris, gren eller annat sådant. Men härigenom har den åberopade vetenskapliga synpunkten blifvit öfvergifven; ty man synes ingalunda med fog kunna påstå, att den sorn täger vexande träd af relativt ringa värde, är mera förderfvad och straffbar, 94 Kongl. Uaj:tt Nåd. Skrifvelse JU 107. än den, som tager torf, näfver, och så vidare, kanske till mångdubbelt större belopp. Tvärtom skulle, efter min tanke, rättskänslan kunna såras af att se den förre förbrytaren dömas såsom tjuf i samma mål, der den andra endast fälldes för åverkan.
Bref fastställda inqvarterings-ersättning fortfarande beräknas i afseende å Regementsläkaren efter den värdighet, han vid nämnde tid innehade, utan afseende derå, att han genom en sednare författning erhållit högre rang, hvilket eljest måhända icke efter vanliga tillämpningsreglor skulle alldeles öfverensstämma med den i samma Kongl. Bref gifna föreskrift om lika ersättning åt vederlikar; så utvisar det anförda likväl onekligen en brist på öfverensstämmelse mellan gällande föreskrifter i likartade ämnen, hvilken det måste vara angeläget att undanrödja; i anledning hvaraf och på här ofvan i fråga om motionens förra del angifna skäl, Utskottet hemställer, att motionen jemväl beträffande förevarande fråga, måtte på det sätt bifallas, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes meddela sådan rättelse i de, rörande inqvartering och kontant ersättning derför, gällande bestämmelser, att fältläkare-korpsens medlemmar komma i det ena så väl som det andra hänseendet i åtnjutande af samma rätt, sorn deras vederlikar i motsvarande tjenstegrader. Stockholm den 15 Januari 1863. 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V(skottets Betänkande M 41. Ank. till Eip.-Utsk. den 16 Jan. 1863, kl. 1 e. tn, Betänkande, i anledning af väckt motion (JM 106) om upprättande af normalritningar, alt tjena till ledning och efterrättelse vid folk skolors uppbyggande. Domprosten Björling har i berörda inom Högvördiga Preste-ståndet väckta motion föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t begära, det Kongl. Majit ville dels genom sitt
S. D. Föredrogs å nyo och lades till Handlingarne Lag-Utskottets nedannämde Utlåtande: N:o 207, angående Borgenärers skyldighet, att jemte Gäidenären jemväl uppsäga Löftesman, och huruvida försummelse, att bevaka fordran i Gäldenärs Concours må medföra befrielse för Löftesmän för betalnings ansvar. S. D. Vid föredragning af Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 2o3, angående RiksStåndens särskilda Beslut i frågan om jemkning af Extra Roteringen, pröfvade PresteStåndet skäligt förblifva vid sitt i ämnet fattade Beslut, och godkände i sådant afseende de af Utskottet föreslagna VoteringsP propositioner. P>ot. Ut dr, [ d. ? S. D. Upplästes Hederv. Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af denna dag, rörande Ekonomi-Utskottets, under N:o aoö, gjorda hemställan om jemkning af Riks-Ståndens olika 13eslut i. frågan om Extra Roleringen i Riket, jemte inbjudning till instämmande i Vällofl. Borgare och Hederv. BondeStåndets i hufvudsaken fattade Beslut; men som PresteStåndet ej fann skäligt ändra hvad i ämnet redan blifvit afgjordt, kunde Ståndet denna inbjudning icke antaga. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltens Utlåtande N:o 211, i anledning af väckt Motion om ändring i gällande föreskrifter, angående vården och förvaltningen af Kyrkornas fastigheter och medel, samt granskningen af Redogörelserna derföre, blef samma Utlåtande af PresleStåndet afslaget.
Vidare har Utskottet genom sammanförandet af den ärfda jorden och den förvärfvade egendomen och tillintetgörandet af all skillnad dem emellan i afseende på bröstarfvingarnas rätt, sett sig nödsakadt att inskränka den gamla och hos Svenska folket högt värderade rättigheten att fritt få disponera öfver all den egendom, som egaren genom sina krafters fria bruk sig förvärfvat; och derigenom har Utskottet rubbat eller förstört ännu en grundsats, som, om jag ej miss - 16 Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. tager mig, icke är mindre införlifvad med Svenska folkets tänkesätt än den först omnämnda. Tvenne i Svensk lagstiftning urgamla principer, nemligen arfvejordsprincipen och den fria dispositionsrätten af förvärfvad egendom hafva af Utskottet således blifvit till sitt väsende förstörda, och på deras ruiner har man uppfört en ny lagstiftning, som innebär ett försök att låta de nyssnämnda principerna återuppstå till halft lif uti en onaturlig förening. Från den förstnämnda principen har man upptagit bros tarf vingar nas ovilkorliga rätt och från den sistnämnda den fria dispositionsrätten, och för att kunna förena dessa stridiga grunder har man till hälften inskränkt dem båda. Resultatet häraf har ej kunnat blifva något annat än ett principlöst förslag, som saknar all grund så väl i Svenska folkets häfder, sorn i sig sjelft, och som endast har godtycket att tacka för sin uppkomst. Man må till stöd folden af mig tadlade lagstiftningen ej beropa sig på bruket hos fremmande nationer, så vida man ej tillika kan hos oss införa alla de förhållanden, som hos dessa nationer utgöra ett vilkor för denna lagstiftning; och om man äfven utan större olägenheter i andra hänseenden skulle kunna åstadkomma ett sådant införande, så måste man dock finna ett mäktigt hinder deruti att man då nödgas förstöra tvenne urgamla uti Svenska folkets lif ingångna principer.
Utskott ej ansett sig för närvarande kunna något Utlåtande meddela, enär dess verkningskrets vore inskränkt, enligt Riksdagsordningens 44 §., inom uppgö rande af grunderne för Bevillningens utgörande och densammas fördelning, hvadan någon åtgärd, i anseende till detta ärende och innan StatsRegTeringens förberedande handläggning föregått, Uc-1 sktotet icke ansett sig tillhöra Remitterades till StatsUtskottet, jemte de B105 Prot, Utdrag d. 27 Dec. 1817. 21 motioner, som uti Vällofl. BorgareStåndet blifvit väckte och hvilka till förbemälte Bevillnings utskottets Memorial gifvit anledning. S. D. Föredrogs och bifölls UagUtskottets d. 19 Dec. aflåtne Memorial, angående antagandet af en Cantzlist utöfver det antal , som Riksdagsordningen bestämmer, dock med förbehåll , att, i enlighet med hvad UagUtskottet jemväl föreslag git, arfvode! för honom ej må beräknas förrän ifrån och med den dag, då hans tjenstgöring börjas. S. D Föredrogs och bifölls StatsUtskottets d. 19 Dec aflåtne Utlåtande, angående kostnaden för tryckningen af RiksStåndens Protocoller med dertill hörande Bihang, ■. S. D. Föredrogs och bifölld StatsUtskottets under d. 24 December aflåtne Memorial, med hemställan, att dä Utskottet icke ansett sig kunna föreslå någon så beskaffad tillgång af StatsVerkets medel, sorn medförde en ständig försäkran för blifvande Aktieägare uti Hjelmare Slussverk om sex procents ränta å det Capital af omkring 340 000 R:dr , hvilket skulle erfordras till Slussverkets ombyggnad, Kongl. Majtts angående det samma aflemnade Nådiga Proposition kunde till BancoUtskottet remitteras då bemälte Utskott antingen särskildt, eller genom sammanträde med StatsUtskottet, torde uppfinna tillgång lill den begärde summans erhållande. S. D.
De i allmänhet förnämligaste af engla-kretsarne äro de, som betecknas med namnen Cherubini och Seraphim. Den samfäldta karakteren af alla dessa samhällen är, att enhvar medlem älskar de andra mer än sig sjelf, och önskar ingenting högre, än deras upphöjelse och sällhet; hvarvid han skattar sitt lif endast så till vida dyrbart, som det är ett medel, att, i syskonlig samverkan med de öfriga, befrämja hela samhällets bästa. Härigenom äro de himmelska samhällena idel theokratier: de styras nämligen – hurudant än föröfrigt styrelse-sättet må vara – egentligen blott af den inbördes kärlekens regering, hvars själ är Guds egen Kärlek och Vishet; derföre äro här alla de, som varmast älska och klarast förstå hvad Godt är, sjelfskrifne till Styresmän. Här tänkes, från den högsta ledamoten till den lägsta, endast på skyldigheter och tjenst; men alla dessa skyldigheter äro frivilligheter, och det ömsesidiga tjenarskapet är en ömsesidig brödratrefnad. Det motsatta af allt detta gäller om Helvetets samhällen. Der tänker fördenskull enhvar på ingenting så mycket, som på rättigheter och herravälde; och syftar desto afgjordare åt väldet, ju ifrigare han bär rättigheterna på tungan; hvarvid en vanlig (men aldrig felslående) fint till värfvande af anhang är, att föregifva sig strida för arma och förtryckta med-djeflars rättigheter, icke för sina. Det gifves ej i Helvetet, liksom i Himmelen, någon för alltid fortfarande Herrskare: der är ingen Satan såsom permanent; utan de ypperste af djeflarne, de, som öfverträffa de andra i Ondskans energi, snillegåfvor och ränker, tillrycka sig vexelvis högsta makten, och lefva i en ständig täfling om rangen af Öfver-Djefvul eller Satan; hvilken de öfriga, gemensamt, högligen afundas.
Län må tillåtas att af Kronans andel i sakören tilldela Kronobetjenter för deras nit belöningar, afpassade efter förtjensten; uti hvilken motion Olaus Ericsson från samma Län sig förenat. Denna motion, sora Stats-Utskottet funnit jemväl tillhöra Lag-Utskottets behandling, hafva Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit; och som, i fall densamma bifölles, det missförhållande säkerligen skulle inträffa, att de föreslagne belöningarne komma att i serskilda Län utgå efter olika grunder, samt Stats-Utskottet redan i sitt Betänkande N:o 42 tillstyrkt en skälig ansedd lönetillökning för Länsmän i allmänhet, hvilka det,”såsom tjenstepligt, åligger att söka upptäcka och att beifra brott mot så väl person som egendom; fördenskull anse Utskotten motionen icke böra till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 21 December 1840. Ank. till Exp.-Usk. den a3 December, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillökning i aflöningen för värfvad Soldat, som utöfver en viss tid varit i tjenslen anställd. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har i motion, som till Statsoch Lag-Utskotten blifvit öfverlemnad, Johannes Andersson från Götheborgs och Statsoch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 118.
Ett pastorat mäste båta all brist, betala skulden, hålla sönerna vid gymnasium och döttrarne updragne lill de blifvande adjunkterna o. s. v. — och nu först, aldra vanligast, blir presten rätt innerligen invigd i behofvets skolor, ej nog med den egna, fordna, måhända fortfarande, utan i alla de behofvets otaliga stugor, hvaraf vårt land, nu mera än förr, hvimlar, måhända just för det, vi trotsigt velat bryta, behofvets hälsomma fjeltrar, denna land och folk af Gud sjelf påtryckta stämpel. Om nu ock presterskapet i allmänhet gerna såge sig befriadl ifrån detta ansvarsfulla, kostnadsdryga representations-kallet, så skulle det redan derföre omöjligen kunna förmås bifalla ett förslag, hvilket utesluter Bonden, som eget Stand, ur representationen. Huru försvara för vår käre allmoge, att så vidt på oss beror, handlöst lemna den till en möjlig kastboll åt, man vet ej hvilken magt? Huru skulle vi någonsin kunna träda dem frimodigt under ögonen? Della folk hvarifrån vi i rak linea härstamma? Nå väl, denna prest tilläfventyrs den medellösaste komminister i stiftet, nplräder här i bredd med den mägtiga prelaten, möjligen fördunklade denne, i samma nion som han är eljest ansenlig. Borgaren, som riektigt upfattat Svenska samhälls-idéen, vet, att äfven han representerar behofvels barn; persontighets-principen i sin ädlaste gestallt, menniskan helt allena. En ärlig, flitig, kunskapad Borgare som i brist på kapital, hyrer sig en lokal och borgar sig varor, kan väljas och välja till riksombud, och står till det rika Kommercerådet, Brukspatronen, alldeles så som den nog medellösa Adelsmannen till den adliga milionären; den fattige Komministern till den högt upsatte Biskopen; ja här torde ofta förhållandet blifva omvändt, att den i ögonen fallande mindre, blir vid Den 17 December. 229 riksmötet den större. Hvem vill d;i ännu påstå: att nu rikedom och höghet företrädesvis representeras.