Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I senare fallet fordrar ändamålet att så aflägsna verken, att befästningen erhölle en stor omkrets, hvarigenom de fördelarne vunnos: att fienden, äfven med antagen öfverlägsenhet, icke kunde innesluta staden på alla sidor; att förbindelsen med landet, oundgänglig så väl för erhållandet af lifsmedel och förstärkningar i manskap, som för möjligheten af krigsföretag, hölles öppen, åtminstone på någon sida; att bombardering af stadens tätare bebyggda delar, eller de som ligga mellan observatoriiplanen och södra bangården, icke gerna kunde ifrågakomma; samt att ett mera s. k. aktivt försvar, utfördt af mellan fästena utryckande trupper, kunde ske, och hvartill den större försvarande styrkan beredde möjlighet. I valet mellan dessa tvenne arter af befästningar måste kommitterade alldeles afstyrka den förra ensamt. Hon blefve svag, och en svag befästning är i ordets fulla mening sämre än ingen, emedan hon ingifver förhoppningar, som icke kunna uppfyllas. Hon kunde af en fiende tätt omslutas; afskure derigenom alla förbindelser med landet, hvilket gjorde ett längre försvar omöjligt; kunde icke skydda mot bombardering, hvilket ensamt skulle vålla stadens tvungna öfvergång; och det passiva försvaret, hvartill de spärrande passen nödga, är alltid ett svagt försvar. Denna befästning kunde vara lämplig, om vi blott hade en öfverrumpling 30 d. v. s. ett anfall af en mindre styrka, att vänta. Men vi äro icke nog lycklige att kunna hoppas detta. Efter den mindre styrkan kommer sannolikt den större Och sedan fienden, efter kort motstånd, eröfrat fästningen, kan han genom långt framskjutna förskansningar, hvilkas läge marken gynnar, bilda för sin stora armé en vapenplats, med vår befästning till kärna och med den innanför liggande staden till arméqvarter, hvilka fördelar vore för honom en lockande inbjudning att på svensk botten öfvervintra. En sådan befästning i inskränktare mening, har kommitterade veterligen väl icke blifvit föreslagen, men hon har blifvit här anförd, för den händelsen hon skulle af någon ifrågasättas, samt för sakens fullständiga militäriska utredning.
Till och med om tillgången emellertid fortfarande tillräckligt suppleras genom befolkningsöfverskottet, så kommer dock den arbetslön? som betalas för det qviiiliga massarbetet i dess egentligaste mening, att bli högre an nu. Ty denna arbetslön bestäm~iies, just på grund af den obegränsade tillgången. af hand tlraiz k m h j d a vederbörande n~betnre, af de t samhallsni essiga niinim iirii för arbetarnes lefnadsunderliåll. Men d i detta för qvinnan ar s5 mycket lägre an för mannen, icke blott ernedan dct förutsattes. att hon bokstafligen förtar mindre - nar det kommer till stycket, är det liar en mycket ringa skilnad mellan den starkt arbetande qvinnan och den starkt arbetande mannen, - utan också emedan det förutsättes, att hon kan bo sämre, lefva sämre, har färrc behof, ofta uhderstödjes af andra, sä att hon kanske knappast helt och hållet skall försörja sig sjelf af arbetslönen, s2 komnier det förändrade samhallsmedvetandet på detta onirådc. samtidigt med att qvinnan höjes till större social likhet med mannen, att också försöka hennes ekonomiska underhållsmedel, Ii6ja den qvinliga minimilönen. Att. detta icke ar gripet ur luften? att en sådan förändring verkligen kan försiggz, måste en hvar medgifva, som jemför t. ex. det rum och den sängplats man nu liar i Köpenhamn b.juder tjenstflickor med förhallandena i forna tider. T y fastan det visserligen kan vara diligt nog, som det ar, s5 ar det dock intet tvifvel om att en förbättring &amp; r intradt och att tjenstefolkets herbergerande på fallbankar och i sjclfva köken m. m. till en stor del har fått vika för de större fordringar samhället i allmänhet och tjensteflickorna isynnerhet numera stalla på uppehållsrum och nattlogis. Minimilönen för qviiinorria konimer sålunda att stiga, dels genom att qvinnornas stallning i samhället såsom helhet förbättras, dels också genom att sjclfva den större möjligheten för att genom vidare utbildning upptia bättre aflönade förvärf i högre grad an nu koninier att satta en grans
Af ungefär 2,000 runstenar, sorn år 1833 voro kända, turnros i Sverige 1,805, i Danmark 112, i Norrige 90, på Island och Grönland 31 och i England 9, så att icke mindre än af alla kända runstenar befunne sig inom Sverige. Detta förhållande, som onekligen vore en förmån för kännedomen om vår forntid och vårt språk, innebure äfven en förbindelse emot hela den lärda verlden att göra den för Vetenskapen tillgänglig. Ehuru nya runstenar ännu icke sällan påträffades och sådana ännu återstode alt upptäcka, samt sökandet efter dem vore af intresse, läge dock vida större vigt derpå, alt en fullt noggrann afritning och omläsuing af de redan kända företoges och att resultalerna deraf sedermera offentliggjordes, enär af de förut kända runstenarne knappt tredjedelen, kanske icke fjerdedelcu vore fullt rigtigt läst. En enda, i qvantitativt hänseende ringa förbättring i denna väg upplyste ofta eli helt fält af språk - 88 Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. Skrifvelse, lS:o 222. forskningens och sedehisloriens område. En så dyrbar oell för vårt Iand egen samt lill sin inre halt så föga känd skalt borde med omsorg vårdas och göras allmänt känd; och åtgärder för della ändamål vore nu så mycket mera af behof vet påkallade, som erfarenheten visade, huru förstöringen af dessa dyrbara minnesmärken alltjemt med beklagansvärd hastighet forlginge; hvartill komme, all de nu förestående slöra jernvägs-arbetena ytterligare skulle å dem medföra en stor förödelse; hvadan och då runslenarne icke kunde blifva fullständigt uppsökta och de förut funna lill sitt innehåll tillförlitligt kända, 0111 ej en vetenskapsman, åtföljd af en ritare, för della ändamål föreloge resor, aflecknade skrifter och slutligen utgåfve dem, det blifvit föreslaget, att en summa af 1,500 R:dr R:mt årligen intill nästa Riksdag mätte anvisas för uppsökande, aftecknande och ulgifvande af de i landet befintlige runstenar.
Ytterligare tilläde han: »Om jag lyckas under min regering göra föreningen till en verk»lighet, har jag uträttat kanske större saker, än mången af Sveri»ges fordna Konungar». Olyckligtvis hann han ej öfverlefva denna sin önskans fullbordan; och ingen vet, hvem som kommer att öfverlefva den! Som jag haft den stora tillfredsställelsen att ingen egentlig invändning blifvit framställd mot den af mig begärde revision, anser jag icke nödigt att vidare föra den till tåls. Vidkommande derelter frågan om Ståthållareskapet, så hafva de, hvilka motsatt sig motionärens åsigt och Utsk:ts tillstyrkande i denna del, hufvudsakligen fastat sig vid den s. k. likställigheten. — Det är denna likställighet, som man från motsatta sidan egentligen vill taga i försvar. Det är på den punkten, man vill antvda, att Sverige söker intränga på Norsk frihet, på Norsk sjelfständighet, pä Norska koniraktseuliga rättigheter, och, Gudi vet, hvilka intrång man icke tillvitar sina motståndare. Något af allt detta. Mine Hrr, vet jag icke någonsin här varit i fråga, hvarken inom representationen eller hos allmänheten. Denna talan tror jag icke någon i högre grad än jag är berättigad att föra; ty det finnes ingen här, som jag vill påbörda hafva varit mer Norskhetsifrare än jag. Uti alla tider har jag omfattat detta land med förkärlek ; men, Mine Hrr, jag kan icke rifva ut mitt Svenska hjerta, för att för Noriges räkning uphöra att vara Svensk. Jag kan icke utan protest förbigå mina motståndares försvar för Noriges anspråk på försteg framför Sverige. Man har här framkastat att Sverige söker öfverherrskap öfver Norige. Detta är icke någon Svensk tanke. Jag vågar försäkra det. Någon sådan mening har här aldrig förefunnits ; men, Mine Hrr! fullkomlig likhet finnes icke mellan individer. Huru skall den då kunna ega rum mellan stater, mellan nationer? Det är en omöjlighet som ligger i sakens egen natur.
Derest samma skuldsättningssystem kommer att fortsättas för jernvägsbvggnader, tror jag Frih. af Ugglas’ förslag att regeringen öfvertager underhandling och afslutande om lånen antagligt, och jag hemtar anledning för denna mening af Riksg.-Kont:s misslyckade verksamhet vid afslutandet af de sednare lånen; men jag hoppas att hela saken alls icke kommer i fråga, äfven på den grund att denna skuldsättning för jernvägsbvggnader menligt inverkat på hypoteksbankens förbindelser att medelst belåning af mången i förlägenhet kommen medborgares intecknade jord och hem förhindra hans fullkomliga undergång, som är vida vigtigare för samhällets upprätthållande än byggande af sådane jernvägar, som Frih. af Ugglas föreslår; och som jag anser det vara af yttersta vigt att nu genast söka afvända motionärens yttrade förkärlek för detta förderfliga system, så anhåller jag att få uppläsa mitt förslag till jernvägslånefondens förstärkande medelst inhemsk kredit. Talaren afbröts här af Hr Gr. o. Landtm, med den erinran att Hr Danckwardt väl hade rättighet att yttra sig öfver Frih. af Ugglas’ motion, men saknade befogenhet att i sammanhang dermed väcka någon särskild motion, hvarföre propos. derå ej komme att af Hr Gr. o. Landtm, framställas. Den 15 November f. m. 115 Hr Hanek ward t: Hvad jag ämnar uppläsa, utgör icke någon särskild motion, utan endast ett anförande, hvilket jag önskar mätte blifva jemte Frih. af Ugglas’ motion hvilande på bordet. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att derest Hr Danckwardt ville uppläsa ett anförande, som afsåg Frih. af Ugglas’ motion och således ej komme att betraktas såsom ett särskildt förslag, något hinder för anförandets uppläsning ej förefunnes. Hr Danckwardt: Med Hr Gr:s o. Landtm:s förklaring är jag till alla delar belåten. Härefter uppläste Hr Danckwardt följande »Förslag till jernvägsfondens förstärkning medelst inhemsk kredit»:
Efter den vid bokföringen af meranämnde lön sålunda vidtagna förändring, visade den sig numera till sitt verkliga belopp bland de kontanta utgifterna, och borde alltså hvad lönens årliga belopp öfverskjöte förslagsanslaget, af de kontanta inkomsterna godtgöras, helst dessa blifvit med motsvarande summa ökade; vid hvilket förhållande och då sistberörde belopp följaktligen kommit Riksgäldskontoret tillgodo, bristen eller den summa, hvarmed lönen öfversteg anslaget, enligt de allmänna statsregleringsgrunderna, blifvit Riksgäldskontoret påförd. I afseende på liqvidförhållandena emellan Statsoch Riksgäldskontoren uppstod följaktligen alldeles enahanda resultat af begge bokföringssätten, emedan det sednare verket icke i någotdera fallet komme att ersätta mera, än detsamma godtgjordes. Oaktadt hvad sålunda blifvit upplyst, hafva fullmäktige likväl funnit sig icke kunna medgifva utbetalningen af den Riksgäldskontoret affordrade ersättning, enär samma anslag hvarken uti det, i fråga om bristerna i 1843 års förslagsanslag, gällande reglementariska stadgande, eller uti det vid sistförflutne riksdag, till fullmäktiges efterrättelse, utfärdade reglemente omförmäldes, och fullmäktige ingalunda egde att tillöka eller komplettera de deruti införde specifika uppgifter på »sådane förslagsanslag», vid hvilkas otillräcklighet för de afsedda föremålen, bristerna skulle Kongl. Statskontoret godtgöras. Hvad för öfrigt beträffade den omständigheten, att uttrycket »på förslag» vore begagnadt vid den under kleresi-statens anslagssumma inbegripna lönen för biskopen på Gottland, så syntes denna lika litet, som öfriga indelta och förslagsvis beräknade löner, hvarvid samma uttryck jemväl förekom, derföre kunna och böra hänföras till de i riksstaten, med tillägg af ordet »förslagsanslag», uppförda utgiftssummor, helst något serskildt beslut icke blifvit af Rikets ständer fattadt, angående denna biskopslöns beräknande och utgående såsom »förslagsanslag», och hvartill den ej ensamt genom en af Kongl. Statskontoret vidtagen förändring i bokföringssättet kunde förvandlas.
Maj:t deröfver hört ej mindre Dess Befallningshafvande än Häradsboerne inför Häradsvallen inom hvarje Härad; men Kongl, Maj:t ”af de dervid förde Protokoll erfarit, att Härads”boerne i allmänhet icke varit benägne att uti ”den föreslagne anstalten ingå; i hvilket sakens ”skick Kongl. Maj:t också icke funnit skäl att ”åt densamma lemna Dess Nådiga bifall; så haf”va vid 1815 års Riksdag Biksens Ständer ytterligare till Kongl. Maj:t hemstält åtskillige Stad”ganderi i afseende på regleringen af fångars ”forsslande, samt säkrare vård och bevakning un”der forslandet, och har Kongl. Maj:t häröfver ”inhämtat Dess och Rikets Kammar-Collegii och ”tillförordnade Stats-berednings underdåniga Utlåtande sedan Samtelige Dess Befallningshafvande haff tillfälle att underdånige yttranden i ömhet afgifva: Vid öfvervägande af hvad vederbö» ‘'rande anfört i afseende på Riksens Ständers så”lunda yttrade önskan och i betragtande ej allenast af de svårigheter och besvär, som nu åtfölja fångföringen och i synnerhet tynga Bifets Allmoge, utan ock af nödvändigheten att ”vidtaga säkra mått och steg till förekommande ”af de täta rymningar, som under nuvarande ”fångförningssätt, till våda för allmänna säkerheten inträffa, hälst då ofta en till antalet ändå fnog ringa Kronobetjening, genom andre ange - 4 30 Siats-Utskottets Beiänliandeti. ”lagné göromål är hindrad att fangarne åtfölja, ”har Kongl. Majit ansett det tilifva nödigt oell ”nytiigt, att i allmänhet stadga:’ ”1:0 Att den visse hemman i Riket ålagdg ”fångskjutsnings .skylldighet skall, der loeala o nu ”ständigheter ej göra det omöjligt, alldeles upphö» ”ra och desse hemman 1 stället inga uti massan ”af skjutsskyldige hemman att, efter tour, göra ”hvad slike hemman i allmänhet tillkomma, ”2:0
Och då berörde förslag synes väl beräknadt, och sålunda motsvarande det dermed åsyftade ändamål: förenkling och lättnad vid räntepersedlarnes debitering och utgörande, utan förnärmande af någons rätt, hafva, i likhet med hvad Rikets Ständer vid förra Riksdagen tillkännagifva, jemväl Rikets nu församlade Ständer funnit, att ifiågavarande reglering eller förenkling bör befordras till verkställighet. Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta afseende innefattar hufvudsakligen de bestämmelser, hvilka härvid böra iakttagas; men Rikets Ständer anse likväl, att det närmaste bedömandet utaf de för hvarje ort mest lämpliga räntepersedlar bör i någon vidsträcktare mon öfverlemnas åt Länens invånare, som skola desamma utgöra, äfvensom att något förtydligande uti vissa föreskrifter blifver nödigt, och hafva, i afseende härpå, Rikets Ständer trott sig böra föreslå några tillägg lill hvad Eder Kongl. Majlis Nådiga Proposition i ämnet innehåller. Derjemte har det ej undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet, att, ehuru Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Förslag allenast åsyftar förenkling och sålunda icke någon förändring i hvarken beloppet af utskylder eller sättet för deras utgörande, — likväl, då andre räntepersedlar komma att utbytas emot spanmål, kunde Siats-Verket genom leverering af ett större qvantum spanmål, än hittills fått in natura utgöras, blifva i förlägenhet för dess emottagande och användande, hvilket äfven sannolikt skulle leda till förluster vid tillfälle af den för Stats-Verket öfverflödiga spanmålens försäljning. Till förekommande häraf, hafva Rikets Ständer ansett nödiga några bestämmelser, hvilka, i enlighet med de grunder hvarpå hela förslaget i allmänhet hvilar, icke föranleda tili några olägenheter för räntegifvare, men dock betrygga ej mindre Stats-Verket, än räntegifvaren för äfventyr och förluster. Rikets Ständer hafva alltså för sin del beslutat; a~) att räntepersedlarne må sammanslås och, i afseende å sättet, förenklas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kammar-Collegii, af Rikets Ständer vid sislförflutne
Utsk. väl finner sig ej kunna understödja hans förslag om bänkmäns afskaflände, men lik-? väl, för att undanrödja ofvan först anmärkta olägenheter i afseende å den ordning, hvaruti de hittills blifvit utvalda, böra deruti vördsamt tillstyrka en sådan förändring, att II. o. Ad. måtte, i stället för 5o afdelningen, indelas ut; a5, af hvilka, på hittills öiligt sätt, hvardera väljer 2 bänkman. Emot denna Utskrs åsigt hafva Hrr af Geijerstam och Lagerstråle, Gr. Gyldenstolpe och Frih. Stjernstedt anmält sina reservationer , hvilka betänk, åtfölja. Uti särskilda motioner hafva Hr Aminoff, Joh. Fredr, och Gr. Cronhjelm, Otto Aug., föreslagit den förändring i 11 5- Ridd.orda., att R. o. Adrs begge anteckningar måtte varda förrattade inom fyra dagar efter det Landtmarskalk blifvit af K. M. i nåder utnämnd; äfvensom den förstnämnde hemställt, att bänkmansvalet icke må äga rum förrän på tredje dagen efter sista anteckningen, samt electorsvalet ej förrän tre dagar efter bänkmrsvalet. Och då det icke synes vara principenligt, att med R. o. Ad:s organiserande längre uppehåll skall äga rum, än med de andra RiksSt:s, har Utsk. ansett sig äga anledning till den hemställan, att R. o. Ad:s båda anteckningar skola verkställas inon; den, i Riksd.ordnrs 21 §., för de öfriga RiksSt:s legitjma-r tion föreskrifna tid af 4 dagar. Men som det likväl, i och för Utsk:svalen, torde vara nödigt, att tillfälle till immatriculering bland R. o. Ad. äfven lemnäs å de dagar, som kunna förflyta emellan andra anteckningen och R.
Härtill kommer slutligen att dessa tjenstemän icke vid framskriden ålder kunna taga afsked i följd al det låga pensionsbeloppet, utan tvingas att qvarstanna vid tjensten, som de ej förmå sköta på annat sätt än sittande hemma på sina rum, lemnande tjensteutöfningen ute på fältet och i skogarna åt unga oerfarna auskultanter, hvarföre det vore en ren vinst för Staten, om de kunde ersättas af yngre krafter, i och för alvitlringsverkets påskyndande till ett snart slut. På dessa skäl anhåller jag om afslag å Utskits Betänk, samt bifall till reservationen. Frih. Klinckowström, Rudolf: Som denna punkt fö rekom till behandling redan på f. m., hade jag då tillfälle att yttra mig om de skäl, som förefinnas för bifall till Stats-Utsk:ts förslag och för afslag å K. Mits Propos. Jag har icke nämnt ett ord om att pensionsväsendets grund skulle rubbas i händelse dessa pensioner bifallas, utan endast sagt att det skulle rubba den Propos. om samtlige civiltjenstemännens pensionering, som K. M:t är sinnad att afgifva, hvartill ytterligare kommer att R. St:r derigenom skulle binda sig vid vissa vilkor, hvars vidd och omfattning vi icke nu kunna inse. Slutligen har man föreslagit pensionen till högre belopp än lönen och t. o. m. begärt pension åt de tjenstemän, som icke ens hafva någon lön, och på dessa förenade skäl får jag anhålla om bifall till punkten, sådan den af Stats-Utsk:t är föreslagen. Hr Huss: Jag har endast ett svar att gifva den si ste värde talaren oell det är att han afviker från logikens grunder. Han säger nemligen att, om dessa pensioner beviljades, skulle man derigenom rubba de allmänna bestämmelserna för pensionsväsendet. Detta antagande är belt och hållet origtigt, ty de af reservanterna löreslagna pensionsbelopp äro beräknade just efter de grunder, som gälla för alla civila tjenstemän. Härtill kommer ytterligare att då Konungens rådgifvare Den 14 April e. m. 213 gillat detsamma, så bör det icke kunna inverka rubbande på det förslag, K. M:t är sinnad att framlägga.
Expeäitions-Uislaticis Memorial, N:o %% §£ N:o 22 Memorialj angående anslag för anskaffandet af erforderligt biträde i och för skyndsam tryckning af Rihanget till RiksStändens Protokoll innevarande Riksdag. Sedan det af Rikets Höglofl. Ständer, uppå Expeditions-Ulskottets Förslag, för beredandet af möjligaste skyndsamhet vid tryckningen af Bihanget lill Riks-Ståltdens Protocoll innevarande Riksdag, vidtagne beslut nu mera blifvit till verkställighet befordradt, bär det visat sig, att, för en ändamålsenlig fortsättning af denna tryck» ning, är enda vilkoret det, att kunna påräkna så tillräckligt biträde vid correoturs-läsningen, att, när ifrån de af Utskottet engagerade io serskildta Boktryckerier lika mångå ark, och äfven någon gång derutöfver kunna på en och samma gång till genomseende och rättelse ankomma , det då icke må blifva nödigt att, af brist på erforderlig personal, uppskjuta läsningen af en del af arken, intilldess en annan del deraf hunnit corrigeras af de för detta ändamål egentligen antagne a:ne Gancellister vid Utskottet, hvarigenom, i det omnämnde fallet, det sist lästa arkets utgifvande äf trycket skull le fördröjas 8 å 10 timmar, och de öfriges likaledes, längre eller kortare lidy allt eftersom de förr eller senare hunnit corrigeras. Ehuru Expeditions-Utskottet förut nogsamt insett be» hofvet af ett så beskaffadt tillräckligt biträde för det ifrågavarande ändamålet, har Utskottet %% Expeditions*- Utskottets Memorial, N:o %% likväl icke på förhand, och innan behofvet egentligen sådant påfordrade, ansett sig höra ä detta ämne till Rikets Ständer göra annan anmälan, än som uti Utskottets först afgifne Memorial innefattas i det antydande, att den skyndsamhet, hvarmed Bihangets tryckning skulle ■verkställas, äfven komme att medföra kostnader, vida betydligare än de, som i och för enahanda tryckning vid föregående Riksdagar åtgått.
Mot 3:dje mom. har jag intet att anmärka, och icke heller emot det fjerde, så vidt meningen dermed är, att för Bankens räntebärande obligationer upptaga lån af silfver på utländsk ort; men att Banken skulle inom landet upptaga lån af sedlar mot skrinliggande statspapper, bestrider jag, emedan det skulle verka till minskning af rörelsecapitalet. Hvad slutligen sista mom. angår om rätt för Bancostyrelsen att minska eller inställa Bankens utlåningar, så må det väl qvarstå på papperet; ty jag är öfvertygad, alt om sakerna blifva bragta derhän, att denna utvägs begagnande skulle komma i fråga, är landet i den olyckliga ställning, att den omöjligen kan begagnas. Jag anhåller altså om propos. i enlighet med hvad jag nu haft äran anföra. Gr. Frölich: Lika litet behörigt som enligt med min förmåga skulle det vara att till besvarande upptaga allt, hvad här nu blifvit framstäldt, ehuru det hufvudsakligen varit riktadt emot mig; och jag får derföre, då jag nu går att besvara en del af de gjorda anmärkningarna, förklara, att om jag brister i styrka, skall det likväl alltid vara mig ett nöje att hafva gifvit anledning till denna vigtiga discussion. Jag anhåller att först få hålla mig till redactionen, i afseende på hvilken jag torde få svara Gr. Cronhjelm, att redan, innan han uppträdde, hade min uppmärksamhet blifvit väckt på förhållandet med statsobligationerna och skillnaden emellan det beslut, som med hänseende till dem nu är i fråga, och det, som fattades vid 3:dje punkten, så att den tillrättavisning, jag erhöll af Hr Lefren var alldeles tillräcklig; men min uppmärksamhet är för öfrigt alltid spänd, då den värde Grefven talar. Hvad åter beträffar sjelfva principen , som ligger till grund för uppställningen af såväl hela denna punkt som de näst föregående,^ får jag ännu en gång erinra om distinctionen emellan milt i går framställda förslag och Ståndets då fattade beslut att partielt upptaga och afgöra de af Utsk. i särskilda punkter uppställda principer.