Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter det Fullmäktige, uppå gjorda framställningar och med åberopande af det härom meddelade reglementariska stadgande samt den vunna erfarenheten om göromålens mängd och beskaffenhet, i förhållande dertill, fastställt ifrågavarande arfvoden för hvarje halfår, och dessa arfvoden med sålunda faslstäldl belopp redan blifvit till hvar och en tjensteman utbetalda, synes en förökning af den derigenom under mellantiden intill denna Riksdag beredda löne-förbättring och densammas utsträckning till de personer, som, på anförda skäl, af Fullmäktige förklarats dertill icke varda berättigade, hvarken förenlig med ofvanberörde reglementariska stadgande eller öfverensstämmande med Fullmäktiges angående samma arfvoden redan fattade beslut. Dessutom anser sig Utskottet, i anledning af det stöd för deri retroaktiva löne-beräkningen, som velat hemlas från den i slutet af sednasle Riksdag uppgjorda förslags-beräkning öfver Riksgälds-kontorets förvaltnings-kostnader för åren 1855, 1856 och 1857 böra erinra, alt det, vid dessa kostnaders beräkning, förslagsvis upptagna belopp omfattar icke endast löner och arfvoden, utan äfven expenser och således de icke obetydliga utgifterna för de fonderade stats-obligationernas tillverkning. Följaktligen innefatta de vid sednaste Riksdag meddelade beslut angående aflöningen vid Riksgälds-kontoret, enligt Utskottets åsigt, icke några skäl för beräknandet och beviljandet af den ifrågaställa förhöjningen i denna aflöning under den derefter förflutna tiden; men då Rikets nu församlade Ständer, med afseende å de stegrade lefnads-kostnaderna, medgilvit, att samtliga tjenstemännen och den öfriga betjeningen vid Rikets Ständers
Frågans lösning synes nemi. beroende derpå, om en enda för hela riket allmän eller flera serskildta pensionsinrättningar skola finnas, och för den sednare åsigten hafva de Hesta sjömanshus-direkt:r uttalat sig, på skäl, som man vågar antaga till stor del skulle uteblifvit, om ett ordentligt, på rättvisa grunder upgjordt, förslag, till deras pröfning blifvit framställdt och sora visserligen serskildt för hvar och en af dessa sjömanshus till en del möjligen icke saknar värde, men hvilka torde kunna och böra jemkas efter det allmännas intresse, hvars rätt är en skyldighet att bevaka och hvilken skyldighet väl äfven torde anses böra förvandlas till rättighet ä Statens sida, om den derföre erbjuder sådana fördelar, som hafva det största inflytande på ifrågavar:de inrättnings upkomst och bestånd, och hvarförutan hvarken det ena eller andra skulle kunna sättas i fråga. Man har bland annat, befarat och såsom kanske den kraftigaste invändning anfördt, att en för hela riket gemensam styrelse skulle blifva allt för kostsam och ega allt för liten förmåga att rättvist bedöma förhållanderna i de olika landsorterna, men då förmodligen de nu varande Sjömanshus-direkUna komma i allmänhet att fortfara såsom styrelse på stället och man ingalunda betviflar möjligheten af att finna personer här i Stockholm, som, af nit för den goda saken, åtaga sig alt, äfven ulan arfvode, inträda i styrelsen, synas de i afseende härå yttrade farhågor ej förtjena något afgörande afseende, serdeles om man emot det gjorda inkastet upställer omöjligheten för någon annan än en för hela riket gemensam styrelse att för en så rörlig klass af menniskor, som den hvarom nu är fråga och hvilken ena dagen tillhör ett och den andra dagen ett annat sjömanshus, inom de mest spridda delar af riket, bereda de fördelar hvartill den är berättigad och hålla de kontroller, som 250 Den 31 December f. m. äro af högsta vigt, samt dessutom lemna det allmänna någon, på ett ställe samlad, ansvarighet för anstaltens ordentliga vård.
Vid sådant förhållande och då, efter hvad Utskottet inhemtat, värdet af åtskilliga andra Magazins-fondens fastigheter, hvilka till allmänna behof öfverlåtits, långt för detta blifvit utur fondens räkenskaper uteslutne, har Utskottet trott sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte bifalla, att värdet af Marite och Catharinas f. d. Bränneri-byggnader samt ofvannämnde fastigheter i Carlskrona, utgörande ett saminanräknadt belopp af 48,gi 3 R:dr 34 sk. 10 rst. Banco, må varda i behörig ord - Stats-Utskoltets Utlåtande, IV.o ning afskrifne; dock under vilkor * att dtessa byggnader, då desamma icke vidard finnas erforderlige för de ändamål, hvartill de. jemlikt Rikets Ständers förrberörde underdåniga skrifvelse!' af den ii December 1829 och den 19 Juni 1840, blifvit upplåtne, skola till Stats-verket återställas Hvad deremot angar de öfriga uti Magazins-Fondens hufvudbok för år iS.ja utbalancerade fordringar, utgörande, efter afdrag af fastighetsoch inventarie-värden, tillsammans 219,298 R:dr 21 sk. 6 rst., bland hvilka ingen serskild post blifvit af Kongl. Maj:t till afskrifning uttryckligen föreslagen, så visar sig af den till Utskottet i Nåder öfverlemnade balanceberättelse, att en del af dessa fordringar, i hänseende till sin giltighet, bero på vederbörande Domstols pröfning; hvadan under nuvarande omständigheter afskrifning af desamma icke synes kunna ifrågakomma. Beträffande åter de öfriga, så har Utskottet af berörde balance-berättelse och andra tillgänglige handlingar icke kunnat hemta den fullständiga kännedom af förhållandena, som erfordras för att tillförlitligt bedöma, huruvida, i saknad af all utväg till liqvids erhållande, någon eller några af ifrågavarande balancesummor må böra utur fondens räkenskaper afföras.
Med anmälan, det jag under 2 månader, räknade från denna dag, företager en resa till främmande länder, får jag vördsamt afsäga mig förtroendet att vara Bänkman, med anhållan att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill bifall. Anmäldes och bordlädes Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 106, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. ang:de förändring och tillbyggnad af Kronans egendom N:o 4 å Biddarholmen, för inrymmande derstädes af Riksarkivets samlingar m. m., dels väckta motioner om anslag till en nybyggnad för Riksarkivet och K. Bibliotheket; N:o 107, i ani. af väckt motion ang:de förut varande arrendatorers företrädesrätt vid förnyad utarrendering af boställshemman ; N:o 108, i ani. af väckt motion ang:de upplåtande åt hemman inom Norrbottens län af mindre, Kronan tillhöriga jordrymder derstädes, emot utgörande af skogsränta; samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utkottets Betänkanden: N:o 118, i aid. af väckta motioner rörande undervisningen i elemontar-hiroverken och dermed sammanhängande ämnen; N:o 119, i aid. af väckta motioner om ändring i föfattnme ang:de handelsoch näringsrätt. II. V. 3 3i Den 3 Juni e. m. Frih. af Ugglas. Gustaf: Jas hemställer att Ekon.- Utskits Betänkm N:is 118 och 119 måtte uppföras på föredrag ningslistan näst efter Bevilln.-Utsk:ts Betänk. På grund af den inom talmanskonferensen uttalade önskan att dessa Betänk:n måtte snart få förekomma, får jag anhålla om bifall till den af mig nu gjorda hemställan. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade bifalla Frih. af Ugglas’ förslag, att Allm. Besv.- o. Ekon.-
Jag tillstyrker derföre, att eftersatsen, för att motsvara försatsen, må få den lydelse, att brefposten mätte så inrättas, ”att densammas fortskaifande kunde i samma mån åt dem öfverlåtas.” Frih. Gederström: För min del anhåller jag om afslag å detta förslag. Postföringen, med undantag af suäll - Den xj November e. m. poster, hvilka forslas med gästgifvarskjuts och möjligen kunde öfvertagas af diligence-inrättningar, kan icke öfverlåtas åt dessa inrättningar, emedan den är uppdragen åt dertill särskildt anslagna hemman, som för detta besvär åtnjuta frihet från andra onera, i följd hvaraf kostnaden för denna postföring icke direote drabbar postcassan. Om således postförjngen skulle öfverlåtas till diligence-inrättningar, faller det af sig sjelf, att den utgift, statsverket derför skulle nödgas till dem erlägga, tomine att vida öfverstiga den ersättning, som af posthemmanen kunde erhållas för deras befriande från postföringen. Jag tror således, att den ordning bör orubbadt bibehållas, som nu är gällande för den ordinarie posten, hvilken icke beliöfver forslas hastigare, än sådant af de indelta hemmanen kan ske; och jag begär på denna grund afslag å Utskts förslag. Gr. Horn: Ehuru jag icke inom Utsk. deltagit i pröfningen af denna fråga, inser jag dock meningen med detta förslag. Man har nemi. tänkt sig, att om diligence-inrättningarna så kunde utbildas, att diligencer på de större vägarna kunde alla dagar gå fram och åter, <let vore af vigt, att diligence-stationerna blefve postcontor, hvarifrån poster alla dagar kunde afgå- För min del tror jag, att en stor vinst för det allmänna skulle uppkomma, i fall diligericeinrättningarna vunne en sådan utbildning. Hr von Hartmansdorff: Om diligencerna i vårt land borde alla dagar gå fram och åter, lära de dock förmodligen ej böra gå om nätterna, såvida resande skola komma att sig deraf begagna; då blifva de ej lämpliga för postföring. Jag instämmer derföre i Frih. Cederströms begäran, att detta förslag måtte ogillas.
I anledning af den af en värd Ledamot, Hr Prosten Grefve von Schwerins omnämnde vådan afen sådan grundsats, att en Motion icke finge remitteras 1 236 Den 24 Jannani. derföre, att någon Auctoritets eller Persons förhållande deruti vore citeradt, anhåller jag få exempelvis anföra, att, om fråga väcktes angående ändring uti något rum af Kyrkolagen, och Motionen motiverades genom ett anförande att Prosten Grefve von Schwerin eller någon annan Prest, ej behörigen uppfyllde de honom åliggande Embetspligler, kunde eller borde en sådan fråga upptagas? Jag tror det visserligen icke; ty skulle Ständerne pröfva Motionen, måste de äfven ingå i pröfning af motiverne. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde om icke, ehuru början af Herr Grönhagens Memorial ej kunde enligt 90 §. af PiegeringsFormen till pröfning företagas, den återstående delen af Memorialet, som blott innefattade Herr Grönhagens ifrågavarande Motion, måtte med de dervid framställde anmärkningar lill Lagutskottet remitteras. Ropades Ja och Nej, samt begärdes att den del af Memorialet, som bomme att remitteras måtte uppläsas: Undertecknad uppläste derefter utur Herr Grönhagens Memorial, följande: ”Jag får lill Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta bepröfvande hemställa, det Kongl. ÖfverStåthållareEmbetet i PolitieÄrender lika så väl sorn Kongl. ÖfverStåthållareEmbeiets Goncelli och LandshöfdingeEmbeteu Den al\ Januarii. 237 härefter måtte blifva släldt under Kongl. HofRättens granskande, såsom dess ÖfverDomstof, på det att en lidande må äga rättighet att jnför HofRätten få klaga öfver Policekammarens förfarande, då han dertill linner sig äga skäl, och torde då HofRätten äfven tillhålla Polieekammaren att föra ordentliga Prolocoller öfver alla så väl mera som mindre vigliga förekommande mål som hittills icke alltid skedt.
Ilx ^rotocollo. 12, M:o 58. ^nli. till Lxx. llltsk. ä. LL W>j, lil l s. m. LONL/L. 4L4.7.-?-S M/d/FK K/////ke/se t/// IL7/e/8 <8/////c/ers K/«/s-E7/s4'v//, »//Ak/e/rc/e 4,ttnr/8/iv/k//?rA6?r v/' ///7/«^t<r k/s r//rk/erc/k<///AK kr///rtk//<r/r v/n be^fi/e/sv /-d/r / k/n/kr ^v> en k/e/ //ononr //'// e/8t///n/'nF dr/ömr/v Lkk/krneemec/e/,' 6//k'en A/ve/://v/ms <8/v// e/en 84 Mer/'» i/649. Landsköldingen i ^Vermlands Län, /o//u/r v/' /77'»g7/v/, kar, uti en kill Longi. i^1aj:l ingilven underdånig skillt, anlört: att, dä den eltergilt,. Landskölding i den konon/ älagde ersällningssk^idigkel lör utskillige ak lörre Lands-86er6teraren 6. d/. L/v//ru/r lörskingrade medel, icke sträckt si» till de 2,017 L:<lr 4-1 sk. L eo, sorn utgjort Ndelslane-Legementeis i l> ! !>!- Iand indrilns kemwansranlor lör är 1820, kade Landsköldingen under loppet al är 1634 lörsl kos Longi.
Fle''a fl'l til at bea isa orättv isan af all raKatt a Riksgälds - sedlarna, flulle kunna åberopa: 644 men jag finner för min del deffa har uprepade nog gilltiga för al stadga hos mig det bestulet, at ej samtycka til den af Högloft. Hemliga Utstottet föreslagna devalvation ä Riksgälds-sedlarna til en sjettedel. Dä nu den i min tanka swaga grundwal, hwarxä Hemliga U stöttets st.ea1isation8-Plan finnes bygd genom cieva1vatr0N8 förkastande, är kullkastad och P.aneus wertstallighet med det samma omöjlig, fä more det, at onödigtwis uptaga Högloft. Ridderflapers och Adelns dyrbara tid, om jag företog granskning af Planens flera felaktiga delar, hwarföre jag tror mig derifrån böra asstä, men anser deremot nödigt at förklara, det jag ingalunda will ener stoll undandraga mig at betala, icke allenast den andel som pä mig kan ankomma af de 4,520,0.00 R:dr i Silfwer och ärliga Bewillniugen til Lmortiskements-konäon, som Högloft. Hemliga Utskottet förestagit til 1<oLii1änon5 werkstallande; utan ock derjamte gerna bidrager trl at öka Summan med ytterligare 500,202 R:dr., hwilka jag tror mindst rvaranö diga, med det förbehåll, at allenast tiden til Bewillningens utgörande bestämmes inom den grans, at den mindre förmögna delen af Landets Jnnewänare ej ruineE, och desslikes en sadan Kealikationg-Plan lridcages, som utan Lan<gusn8 xericlireranäs och Allmänhetens för stora förlust kan werkställas. Slu"eligen utbeder jag mig fä tillägga:
Nu klagar man Öfver långsamhet, under det de personer, som lägga hand vid arbetet1, uppbjuda all möjlig flit och verksamhet för ärendernas skyndsamma gång. Jag har nu ytterligare utvecklat de skäl, hvarföre jag instämmer uti Gr. Frölichs begäran om återremiss, med uttryck såsom Ståndets gemensamma tanka, alt riksdagarna måtte återkomma hvart tredje år. Gr. Frölich: Jag anmälde mig, då Hr v. Troil, sorn för resten instämde med mig deruti, att riksdagarna borde återkomma hvart 3:dje år, hördes dervid fästa det vilkor, att ett förslag till ny organisation af representationsoch arbetssättet skulle vid denna riksdag af Constit.Utsk. framläggas och till grundlagsenlig behandling af R. St. godkännas. Då han sedermera likväl vid slutet af sitt yttrande blott önskat, att hans opinion om nödvändigheten af en sådan förändrad organisation skulle djupt inverka på hvar och en af Representationens medlemmar, då fråga blefve om definitivt afgörande vid nästa riksdag, kan jag icke annat än högligen förena mig uti hvad han så fullkomligen riktigt uttryckt; men att betrakta denna önskan såsom ett vilkor, hvilket nu borde fästas vid antagandet af den nu föreslagna förändringen uti 49 § Reg-F-, anser jag icke skola leda till målet, ty då under denna riksdag blifvit så klart ådagalagdt, att det är omöjligt att kunna vinna rättelse i saken på en gång, utan att man mäste gå gradvis ända så långt ned, att det funnits omöjligt alt få flera punkter i ett och samma betänk. framställda på en gång, torde det visa orsaken, hvarföre jag icke vågat framställa den önskan alt få båda dessa Constjt.Utskjs meinor, på cu gång föredragna, ännu mindre Den xi September f. m. 111 yrka-en så i allo genomgripande reform uti ett enda beslut, som IIr v. Troil önskat. Att vi af Conslit.Utsk. måtte lå förslag till förändradt representationssätt och arbetsordning, deruti instämmer jag fullkomligen med Hr v. Troil och anhåller, att denna förklaring måtte till prot. gälla såsom ett uttryck, hvilket, jag icke skall glömma nästa riksdag, om jag då lefver.
De skyldige (jag irrar), de åsyftade I domarne bli aldrig kände, men öfver hela domstolen I hvilar den ovilkorliga och tungt tryckande beskyllning I att ha förverkat Nationens förtroende. Eller inträffar I majoritet; andra frågans besvarande bestämmer den eller I de ledamöter, emot hvilka allmänna opinionen anses I riktad, och de anklagade skiljas ifrån Embetet. I båda I fallen våldföres Svenskmanna-rätt att aldrig dömmas ohörI dan, och det är dem, vi ombetrott att i Rikets Högsta I Domstol vårda denna dyra rättighet, vi neka dess åtI njutande, då fråga är om ära, rykte och välfärd. Vår Stats-Författning hvilar hufvudsakeligen på grundI satsen af Domare-Embetets oberoende. Denna grundsats I lefver snart sagdt i hvarje Grundlagens §. Men vår Högsta I Domstol öfverlemna vi försvarslös till allt hvad harmen I öfver förment oförrätt eller ren hämndelystnad förmår I under och emellan Riksdagarne på allmänna opinionen I åverka. Finnes då ej mera ibland oss det onda, som I heter förtal? Gifves då ingen ibland oss, som af dess röst I kan någongång låta sig förleda? Efter vi på detta sätt I behandla Embetsman, som i den mån de äga de vördI nadsvärda egenskaper, deras höga kall fordrar, i samma I mån måste vara känslige för oförrätt af detta slag, ty, I mine Herrar, så visst det är, att egenkärleken står i omI vändt förhållande till rättmätigheten af dess anspråk, så I visst är, att sjelfkänsla och sann förtjenst alltid stå i I positivt förhållande till hvarannan och aldrig kunna I träffas åtskiljda. En af forntidens minsta Republiker ägde en sådan lag. De nesligaste sidor i dess annaler, förlusten af I dess dygdigaste, dess störste män — se där frukten af Ostracismen; och ändå voro Athenienserne till seder och sinnen kanske något mognare än vi för Republikanska inrättningar. Det friaste bland alla folk, det som uppå sin ö , I ännu trotsar snart sagdt hela Continenten, Engelsmännen, förstå åtminstone så väl som vi att bedömma och njuta frihet.
Som Revisorerne funnit af den under Åttonde Hufvud-titeln lill estra utgifter uppförde summa iner än hälften år 1815 utbetald till sådana behof, för hvilka ej i vanlig väg redovises, och då, i anseende till en storne del deraf, icke är kändt om och hvarest redovisning derför göres, utbedja sig Riksens Ständer i underdånighet, att Eder Kongl. Majit i^sina Nådiga Bref om dylika utgifter må täckas låta utsätta då redovisning bör ske infor Eder Kongl. Majit på det att, örn sådant ej bestämmes, redogörelse i vanlig väg mätte kunna fordras. 6- Den under Nionde Ilufvud-titeln anslagne summa af 100,000 Ridr årligen till Jordbrukets, Handelns och Näringarnes understöd, hafva Revisorerne förmält vara af Eder Kongl.' Majit i Nåder sålunda disponerad, att derutaf bland andre utgifter ett sammanräknadt belopp under den förflutne tiden omkring 118,500 Ridr utgått såsom T^ån ej blott till de i Eänen inrättade Hushålls-sällskaper utan och till störr.e delen åt enskilde Personer och Bolag, antingen räntefritt eller emot 3 å 4 procents ränta, hvilken så väl sorn skeende Kapital-afbetalningar åter upptages att öka tillgången å Titeln eller dess årliga Anslags-sutnma. Riksens Ständer anse icke allenast en öfverflyttning från den Åttonde till denna Nionds 428 Underdåniga Skrifvelser. Titel lämplig utaf åtskilliga Anslag af ilen beskaffenhet att de tillhora sistnämnde Titels föremal, hvarom alltså Riksens Ständer komma att utlåta sig i sin underdåniga Skrifvelse angående Stats-regleringen i allmänhet, utan ock en närmare föreskrift om dispositionen af Nionde HufVUd-Titelns Fond blifva nödig. I detta sednare hänseende hafva Riksens Ständer ansett föremålet för dessa medel icke vara, att desamma egentligen måga användas och förräntas till enskilda Jhan, eller ät Fast ii;hets-egare , för hvilka
Nyberg till bemalte RiksStand ingifna Memorial, hvaruti han anmärkt, att, då nyligen de fleste Rikets Embetsoch Tjenstemän .fått åtnjuta förhöjning af deras på Stat anslagne Köpevilkor, halva, ibland andre, UnderDomare på Eander, dermed icke blifvit hugnade, hvilka vid deras vidsträckta, ansvarsfulla och högst trägna göromål, i årlig lön blott undfå 75 R:d, samt äga att upbära den vid HäradsRätterne fallande ExpeditionsLösen, som, ehuru af många ansedd såsom en betydlig inkomst, likväl, efter afdrag af de dermed förenade utgifter, lemnade ringa eller ingen behållning och i vissa fall icke blefve tillräcklig till berörde kostnader hvilket förhållande Herr Häradshöfdingen jemväl, genom en af honom upgjord uträkning, sökt ådagalägga; i anledning hvaraf, och då de så kallade Tingsgästningspenningar samt TingshusHyresmedel af de Härader, som icke verkstält Tingshusbyggnad, dem Häradshöfdingarne i öfrigt fått sig tillagde, icke till hälften skola förslå att bestrida Rese. och Tingsutgiftérne till och under alla Lagtima och Urtima Ting, hvilka, i anseende till roedhafvande oundgängeligen nödig Skrifvare-hjelp, upgå till betydligt belopp, samt i betraktande tages, så väl den märkliga skillnad som vöre i beskaffenheten af de lloställen, hvilka uti en del af de under Svea HofRätt lydande Domsagor voro Häradshöfdingarne tilldeldte, hvaraf någre kunde anses jemngode, men en del äro usle Hemman, hvilkas ålagde Rotering och öfrige Kronoutskylder Statsoch Lag-TJtsliOttens Betänhanden.
De utslag och domar, som i sådane mål mellan parter från hvartdera riket meddelas, kunna väl endast bestämmas efter det rikes lag, der de afkunnas; men om den rätt, de fastställa, skall blifva full verklighet, måste exekutiv kraft vara dem tillerkänd inom hvartdera rikets område på ett sätt, som utesluter tidsutdrägt och omgång och med säkerhet befordrar del genom domen erkända rätta till sitt mål, verkställighet och efterrättelse. Rättsskipningen får eljest skenet af betydelselöshet och vanmagt, och, i stället för att befordra, bidrager den sålunda till att undergräfva grannsämja och vänskap mellan brödrafolken. Åtskilliga Europeiska stater finnas, hvilkas lagar en gång för alla berättigat domaren att åt utslag och domar af icke kriminel natur, utfärdade i främmande land, mot inhemsk eller utländsk, i landet boende, man, äfvensom åt fordringsanspråk, grundade på domar i brottmål, meddela exeqvatur utan annan af domaren företagen pröfning, än att domen är verklig och ej strider mot landets positiva intressen eller offentliga rätt. Ett än större antal andra stater hafva i sina lagar erkänt 6 Konstitutions-Utskottets Memorial, iV.o fi. samma grundsats med förbehåll af reciprocitet; och uti Norra Amerikas union är det så väl i Konstitutions-akten stadgadt, som sedermera genom en Kongress-akt af den 26 Maj 1790 närmare bestämdt, att domar, gifne i en af de till federationen hörande stater, skola ega fullt gällande kraft äfven i de andra. Dessa grundsatser, antagne positivt med en eller annan modifikation i de fleste civiliserade länder, äro en följd icke allenast af ömsesidig nytta och vänskap staterna emellan, utan ock af rättvisans egen natur, som utan afseende på de former, under hvilka hon skipas, till sina grundbegrepp öfver allt i civiliserade länder måste vara sig lik; och har derföre äfven erkännandet af deras allmänna giltighet uti den nyare tidens folkrätt blifvit af de utmärktaste rättslärde yrkadt såsom en rättsfordran i sig sjelf. Bland de få länder i Europa, der dessa grundsatser hvarken enligt lag eller praxis ännu erkännas, befinna sig Sverige och Norrige.
Mars P. 29g. B. 623. Boije, Friherre Fredric, yttranden. Boije, Friherre Ludvig, yttranden. Jan. Mars p. 87. B. 34g. Boktryckare, om betalning åt tvenne, för tryckning af en del af Ridderskapets oell Adelns Protocoller för 1817 och 1818 årens Riksdag. BondeStåndet, dess Deputationer; se Deputation er. — om öfverlemnande af Allmänna MagazinsDirectionens våning till dess disposition. BorgareStåndet, dess Deputationer; se Deputationer. Borgen, om Löftesmäns rätt att uppsäga. BorgRätterne, om upphäfvande, af. April P. 62, 191, 229. Junii P. C02. Julii P. io3, 114- Borneman, Johan Aron af, yttranden. Sept. 2 A. P. 148. Borås, om låneunderstöd för. Aug. P. 538. Nov. P. 653. -—. om eftergift i Bevillningen för. Julii P. 1240. Aug. P. i3j, 196. 77 Boställe, om anslående deraf åt Kronofogden i Sollentuna och Wallentuna Härader. Mars P. 703. April P. 67, 126. angående inköp deraf åt Domhafvande!! uti Åse, Barne, Wiste och Kållands Häraders Domsaga. Bouppteckningar, örn bestämmande afen viss grund för fastighetsvärden dervid. April P. 625. Junii P. 6o3. Boxeringsbåtar, om användande af fångar till framförande af. Febr. P. t\\i. Brahe, Grefve Magnus, yttrande. Dec. 2 A, P. 446- Brakel, Gustaf lanton, yttrande. Junii P. 4Ö7. B. 144. FrandförsäkringsVerket, Allmänna, om lånerätt i Banken för. Aug. Brandstod, angående ändring uti nu gällande föreningar derom. Bref af upprorisk natur, under GeneralMaioren Holsts förfalskade namn, angående.