Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufvudet satt som om det vore spetsadt på en stång och med odödligvordet förakt skådade ned på allt lefvande. Hyn gaf intrycket af en brun fernissa, näsan var otroligt lång och ständigt prydd af refvor, — märken efter de nämda supoch rekreationstiderna, hvilka i regeln voro något stormiga. Till att förhöja allt detta egde Hans Lando ett par högst omedgörliga ögon, hvilka alltid pekade åt annat håll än det han åsyftade. Denna omständighet i förening med att han alltid sluddrade på målet gjorde att man egentligen aldrig kunde veta när han var full eller nykter. Micke Krytzkow och Hans Lando voro båda ett par plantor, som så att säga växte på samhällets utkant; det var väl detta som fört dem tillsamman, trots olikheterna. Dessutom arbetade ingen gerna i kompaniskap med Micke, hvars gudliga förmaningar alltid följde med på köpet, och Hans var fruktad för sina lärda disputationer med dessa »slående» slutargument, som ingen kunde stå för. Det var lördagskväll och nära arbetstidens slut. De båda kamraterna hade tagit sig en rastestund. Micke stod lutad emot slagan och genomgick i hufvudet morgondagens högmessotext, Hans satt i halmen, med de långa benen utsträckta framför sig samt mumsande på ett stycke flottmat. »Hör tu, min käre proter, hvarför går tu aldrig i Guds hus?» sade Micke plötsligt och såg på kamraten, »tet skulle tu man gere. Jak har aldrig sett tig i Guds hus.» Hans sigtade med sina vindande ögon efter juden, men sade ingenting. Han hade synbarligen ett behof att se uppifrån och nedåt på personer och ting för att komma i rätta stämningen. Han vände handen afvig och torkade sig om munnen med ärmen af sin ylletröja, så strök han knifven mot låret af sin ena byxa, der det fans en blank rand. Han såg derefter på knifven, fälde den tillhopa och stoppade den i fickan. När detta var gjordt, slog han en väldig volt med sina långa ben och kom så på fötter.
Ad. updragit ål LagUtsk. ali ytterligare taga i betraktande den utvidgning, som kan vara af behofvet påkallad, i afseende ä testamente af arfvejord. I den nu föredragna punkten har Utsk. föreslagit en vidsträcktare rättighet att testamentarisk! föroidna om dylik jord, än sorn under nuvande förhållanden eger rum. Sedan R. o. Ad. fattat nyss omförmälda be - Oen 7 Juni f. ra. 71 slut. torde del icke vara lämpligt, all, genom eli bifall lill denna punkt, binda händerna i afseende på frågan i sin helhet. Jag vågar derföre vördsammast hemställa, om icke R. o. Ad. skulle vilja återremittera äfven den punkt, på det atl Utsk. malte komma i tillfälle all betrakta saken frän alla sidor, och icke genom eli serskildt beslut öfver någon enstaka del deraf föredraga densamma. Gr. Sparre: Jag instämmer desto heldre i den siste värde talarens yttrande, som, efter hvad mig är bekant, BondeSl. äfven återremitterat denna punkt. Utsk. kommer derigenom i tillfälle att laga i betraktande, så väl de hemställanden, som inom nämnde Stånd blifvit gjorda, som de, hvilka här äro framstälde, och detta kommer tvifvelsutan att lända saken lill fromma. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Äfven jag instäm mer i Gr. Lagerbjelkes ytkande om älerremiss af ifrågavartde puukt; men jag anhåller tillika att dervid få säga några ord 0111 den förra punkten, under hvars föredragning jag icke var närvar:de. Jag har visserligen upgifvit allt hopp, alt vid denna Riksdag vinna framgång ål den motion, jag tagit mig friheten väcka, och som ej heller vid flera föreg:de Riksdagar lyckats vinna bifall; detta får väl således hänskjutas åt framtiden. Jag hoppas icke en gång nu framgång åt en så pass utvidgad (estamentsfrihet på landet, som den Gr. Lagerbjelke understöd!.
Den r8 Julii. »849 I sätant fall bestämmes ersättningen ester detze lagenheters femförande med det Wattenwerk, som agarne förlorar, dock art ersättningen alltid, och i synnerhet med afseende pä den sistnämdeS förlorade beqwämlighet och öfrige fördelar, i bet högsta bestämmes. §. 6. Da ägaren till det Wattenwerk, som förorsakar uppdämning, pä samma ställe eller i samma ström har annat Wattenwerk, hwars drift och afkomst pä ett eller annat sätt beror af det förstnämde Werkets bestånd, mäste det eller de sednare äfwen inlösas, om ägaren det yrkar; och i händelse, att Wattenwerket utgör hälften af den egendoms wärde, hwartill det hörer, mäste hela egendomen inlösas, om ägaren det orkar. §. 7. Den nytta som Wattenwerket tillskyndar orten mäste äswen komma i beräkning, dä afgöras stall, om' det, för odling eller förbättring af agor stall rubbas. Aswen bör lika afseende fästaS pa deras stada och olägenheter, hwilka hafwa ägor eller werk nedanföre det lfrägaställde Wattenwerket, som pä deras, hwilka äro ofwanföre belägne. §. 8.
Då Kongl. Majit nu inför Riksståndens sjelfskrifne eller valda Bilt. lill R. St. Skrifvelse, Nio 85, ombud framträder med ett på så beskaffadt valsätt uppgjordCförslag, bar Kongl. Maj:t icke kunnat hysa någon tvekan» att ju icke Rikets Ständer, med den varma känsla för ett älskadt fosterlands väl, och den beredvillighet till uppoffringar för hvarje stort mål, sorn städse utmärkt svenska folket, skola vara färdiga att eftergifva den representationsrätt, som af Stånden nu utöfvas, samt antaga en vallag, hvarmedelst en allmännare valfrihet komme att införas, utan att derigenom erfarenhet, bildning och förmögenhet skulle sakna sin tillbörliga andel vid uttalandet af nationens behof och önskningar. En serskild artikel, innefattande föreskrifter, huru tillgå bör vid den riksdag, då den föreslagna Riksdagsordningen blifvit af Rikets Ständer antagen, har måst uppgöras för att bereda verkställighet åt Riksdagsordningens stadganden. Då dessutom, genom nämnde Riksdagsordning, en större del af de i Regeringsformen befintliga föreskrifter dels komme att alldeles utgå, dels ock betydligen ändras, samt nummerföljden af §§ derigenom skulle erfordra en större förändring, hvilket åter lätt kunde leda till oreda och förvillelse, har jemväl förslag blifvit uppgjordt till ny Regeringsform, deruti dock blifvit bibehållne de föreskrifter i nu gällande Regeringsform , som icke varit beroende af den föreslagne Riksdagsordningen. 1 sammanhang med förslaget till Riksdagsordning, öfverlemnar följaktligen Kongl. Maj:t äfven dessa förslag till serskild artikel och till Regeringsform till Rikets Ständers bepröfvandc. Kongl. Maj:t, som, med fullt förtroende och orubbad tillförsigt till Rikets Ständers klokhet och omtanka om fosterlandets ära, lugn och välgång, funnit Sig böra vidtaga detta vigtiga steg, förblifver Rikets Ständer med all Konungslig nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms slott den 1 Maj 1848. OSCA R. A. Sparre. Kongl. Maj:ts Nåd.
Riket i allmänhet och åt hvarje lön särskildt, som svårligen kan uppvägas af några andra anslag; ty man skall derigenom gifva lif åt communalinrättningarna i landsorterna; emedan då medel finnas att använda för ändamål, som medföra communernas fördel, så skall äfven villkoret för medels erhållande, nemi. communalstyrelsers uppkomst, påskynda deras bildande. De tvister, sorn kunna uppkomma om företräden till dessa medels erhållande, afhjelpas på det sätt, nttK.M., efterhörande af den styrelse, under hvars vård allmänna byggnadsföretag stallas, bestämmer företrädet. Om dessa tillgångar lemnäs under villkor att vårdas af landshöfdingen och länens utsedde deputerade, med ansvar sorn för allmänna medel; så hade hvarje lan en stående fond för nyttiga företag 1111 och i framtiden. Det berodde sedermera på länen att använda räntan deraf på sätt som för orten blefve gagneligast; jag är förvissad 0111 att mången farhåga, som nu finnes för ingående på ett fondsysteme, då skulle undanrödjas, emedan frågan endast vore alt i hvarje län göra dess för nyttiga företag stående capital mera fruktbärande än det i annat fall kunde blifva. Då jag sålunda förutsatt både att Slaten kunde få de anslag lian behöfde och äfven ntl länen 43S Den aS Nore ru b e r. f. ra. erhölle livad för dem tarfvades; så tror jag ' mig hafva i möjligaste målto tillfredsställt allas önskningar. Frih. Boye: Jag anhåller vördsamt att till mitt sista yttrande få lägga några ord, som jag glömde, men som för meningen liro nödvändiga, emedan de egentligen fullända densamma. Om jag äfven antager alt för fängelserna användas en och en half million, —• ehuru orimligt det synes mig att denna summa, eiler en half million om året, skulle kunna användas till byggnaders uppförande, — så återstår i alla fall den blifvande bancovinsten, som ganska säkert går upp till 3 millioner, men som icke ens blifvit tagen i beräkning.
Det vore ganska olyckligt om detta särdeles vigtiga förslag skulle falla, derföre att man sökt att i domstolen intvinga några ledamöter mera än BondeStåndet önskat; men jag anser mig dock ej böra påyrka antalets nedsättning till 16, emedan jag känner, att skälen för denna åsigt blifvit framställda inom Utsk., men ej lyckats tillvinna sig majoritetens bifall. I afs. på Hr Cederschiölds förslag till förändring af den 22 §:n, får jag tillkännagifva, att jag delar den värde ledamotens åsigt, beträffande sjelfva saken, men skiljer mig ifrån honom i afs. å formen. Jag tror, att man icke bör inblanda frågan om lagförklaringars och lagförändrings-förslags behandling i den nu förev-.de frågan, enär det är en sak för sig huruvida alla i staden vistande JustitieRåd, som ej ega laga förfall, böra deltaga i nyssnämnde ärenders handläggning. Här är egentligen endast fråga om ökandet af JustitieRådens antal, och någon annan fråga bör, för sakens framgångs skull, icke dermed sammanblandas. Jag har å enskild väg fästat åtskilliga af Constit.Utsk:s ledamöters upmärksamhet på nyttan af ett stadgande i den af Hr Cederschiöld antydda syftning, men dervid tillika yttrat den åsigt, att denna fråga borde blifva föremål för ett särskildt förslag, och icke inmängas i det nu förev:de, hvilkets framgång jag anser vara desto vigtigare, som i motsatt fall rättvisan i landet skall komma att snart sagdt ligga nere. Jag hemställer derföre till Hrr Cederschiöld och Dalman, huruvida de icke skulle finna för godt att afstå från deras yrkande om förändring i 22 §:n, då de i allt fall hafva sig öppet att medelst motion till Constit.- Utsk. få deras mening derstädes pröfvad. Hr Dalman: Med ani. af den utaf Hr v. Koch till mig gjorda hemställan, får jag tillkännagifva, att jag för min del gerna afstår från yrkandet om förändring af den 22 §:ns lydelse. Hr Cederschiöld: Såvida förhållandet verkligen är sådant, som Gr.
på det förflutna – kort men rikt – som breder sig för dina blickar, så solbeglänst – en saga likt. Ty idel kära, ljusa minnen uti din rena själ fått gro och öm föräldrakärlek värnat så fromt ditt hjertas barnatro. Glad jul det var i barndomshemmet med rika skänker, muntra spratt och listigt spunna små intriger som röjdes under skämt och skratt. Der lyckan satt vid högtidsbordet så hemvand – icke blott som gäst – och nästans nöd ej blef förgäten vid gåfvornas och glädjens fest. God jul det var när orgelns stämma fann genklang i din rörda själ. Men hade sjelf du lärt att glömma ditt eget jag för andras väl? Och kunde mer än halft du fatta det ord, som genom templet ljöd: om Honom som från himlen sändes, att frälsa oss från synd och död? Lägg handen på ditt bröst och fråga – det varma svaret klappar der – om förr än nu i all dess fullhet du känt hvad julen innebär. Du anar nu den djupa kärlek som verldens alla bördor bar och, om en moders kärlek slocknar, dock brinner lika varm och klar. Le gladt mot lifvet, unga moder och slut din hand i Fadrens in. Så ut din sådd af hjertlig godhet och fullgod skörd skall blifva din. Då skall, som nu, din älskling sträfva mot ljus och klarhet – ungdomsvarm – och i sin sträfvan understödjas af trogen kärleks starka arm!91 H.H.R.! Med tacksamhet antager jag det erbjudna arvodet, dock mig förbehållet att när mig lyster å nyo offentliggöra de i fråga varande uppsatserna. Och få de icke utan särskild öfverenskommelse, med mig eller min rättsinnehafvare, i någon form reproduceras. Detta gäller äfven de bidrag jag framdeles kan komma att lemna Svensk Folktidning. Mitt i hast sammanrafsade poem till julbilden är grufligt klent och saknar all retouche, men jag tänker att det hinner väl ej högre än till Er papperskorg. Teckningen till Pingsoen är verkligen en reminiscens af Konevka, d.v.s. förtjensterna äro hans, bristerna mina. Ni kan genombläddra En midsommarnattsdröm och sjelf döma.
Majit nu, i enlighet med sin sålunda redan förut tillkännagifna afsigt och på grund af de derför då anförda skäl, föreslå Rikets Ständer det antagas må följande: Förordning, angående förändring i och tillägg till Riks-akten i § «■ Om vid något tillfälle, då det, efter bestämmelserna i Sveriges och Norriges Grundlagar samt Riks-akten, hitintills tillkommit Sveriges och Norriges Interimsregering att förestå rikenas styrelse, thronföljaren uppnått aderton år, skall han såsom regent riksstyrelsen under tiden föra. Har ej thronföljaren denna ålder uppnått, eller är han hindrad att rikenas styrelse öfvertaga, förordne Konungen i sammansatt Stats-råd till regent annan till thronföljdéo berättigad prins, den der nämnde ålder hunnit. Är icke sådant förordnande af Konungen gifvet, eller är den förordnade regenten hindrad att styrelsen utöfva, tillträde den till thronföljden närmast berättigade prins, som fyllt aderton år, styrelsen som regent, samt, om han är derifrån hindrad, den närmast efter honom till thronföljden berättigade prins, hvilken nämnde ålder uppnått, och så vidare efter arfföljden. Finnes ej prins, som, efter hvad bär ofvan är bestämdt, kan rikenas styrelse öfvertaga, tillträdes den af Sveriges och Norriges Interims-regering. Regent, som af Konungen är förordnad, afträde styrelsen till thronföljaren, så snart denne fyllt aderton år, eller det hinder upphört, som vållat, att han ej förut Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 53. 37 kunnat styrelsen såsom regent emottaga. Regent, som icke är af Konungen förordnad, afträde styrelsen, då den af någon till thronföljden närmare berättigad prins såsom regent kan öfvertagas. lnterims-regering afträde styrelsen, då den af någon till thronföljden berättigad prins såsom regent kan öfvertagas.
Men det stämmer föga med verksamhetshågen, arbetsifvern, själfständigheten och kraften hos det nya släktet. Det är sannt, att en lång, välskött hårfläta gör intryck af helsa, lifskraft och växtlighet hos den organism, som frambringar den, och att den sålunda ger osökt föreställning om hurtighet och raskhet. I unga år, då hela organismen är stadd i utbildning, kan därför en präktig fläta stå i harmoni med det hela. Den kan också på sätt och vis vittna om den tidigare ungdomens frihet från lifvets mångahanda bekymmer, emedan, då dessa taga människan i anspråk, hon ej längre har nå- gon tid öfrigt att odla och underhålla en så hinderlig prydnad. Äfven beror det i många fall på individen, huruvida det ena eller andra passar bättre ur skönhetssynpunkt. Utan att frångå, hvad ofvan uttalats som regel, må därför, de klenmodiga till tröst, tilläggas, att det ej är meningen att i hårväg uniformera kvinnokönet, utan blott yrka på, att i hvarje omständighet i lifvet samma princip gör sig gällande: att finna den mest tilltalande formen såsom uttryck för det mest förnuftiga. Hvad som är det mest förnufi ett fall, kan vara det minst förnuftiga i ett annat, och hvad som är vackert under vissa omständigheter, är fult under andra. Detta är lika sannt som enkelt, och ingalunda blott ett hårklyfveri. B. H. Kvinnans starka sida är fördragsamhet. Det är af henne mannen lär uthållighet och verkligt hjältemod. P. J. Proudhon. Vill man lära känna en tids eller en orts sedliga eller osedliga tillstånd, skall man blott gifva akt på kvinnan. Som kvinnan är, så är samhället. Soherr. » Kvinnan är svag »; nej, hon är ödmjuk, hon är Gud långt närmare än mannen. S. Kierkegaard. Kalfstek. f n artikel om kalfstek? hör jag er, älskvärda läsarinnor, med förskräckelse utropa. Ja, mina kära läsarinnor, jag har för afsikt att hålla ett föredrag om kalfstek, detta köksvärldens styfbarn, som, ehuru alldeles oskyldigt, varit orsaken till så många husliga strider och så många restaurantbesök.
Och att det finns landt-elände i Frankrike till en sådan häpnadsväckande grad, beror ej på » för hastig folkökning », eftersom den franska befolkningen under de sista femtio åren varit i det närmaste stationär, och industri-städerna absorberat millioner landtbor; det beror ej heller därpå, att någon annan » naturnödvändighet » skapar armod och hindrar det ekonomiska framåtskridandet i stad och på landet — utan beror helt enkelt därpå, att bland de medborgare, som öfver hufvud ega odlingsbar jord, finnas två mycket olika stora och olika lottade grupper: en niondel af egarne, som tar två tredjedelar af området, och å andra sidan åtta niondelar af egarne, som fä nöja sig med femtedelen af området4 ". Landtfolkets bostäder äro i allmänhet ohelsosamma, låga, fuktiga och utan ljus eller luft. Odlarens boning är vanligen under samma tak som stallet och ladugården med dess gödselhögar. Rågbröd, potatis, majs, kastanier och grönsaker äro hans vanliga föda; hvetebröd ser han sällan, och kött är lyxartikel. Och likväl har han omkring sig massor af proletarier, som äro värre däran: vagabonder, som fylla fängelserna och göra laudsvägarne osäkra. » Gazette du Village » hade den lata januari detta år under titeln » Le paupérisme dans les eampagnes » en mycket målande skildring af hithörande miss * Det Öfriga odlingsbara gebitet är statseller kommunalegendom.förhållanden och » beklagade att detta sorgliga förhållande ej är kändt i Paris, hvarest man tror att allt är väl ställdt ate på landsbygden. » Det är under intryck af sociala missförhållanden som dessa och med ledning af vissa egendomligheter i de franska jordbruksförhållandena — särskildt den lilla egendomens och småkulturens jämförelsevis höga utveckling i Frankrike — som en liten grupp nationalekonomer, under eftertryckligt bifall från en mängd framstående praktiska och teoretiska jordbruksaukto-riteter, börjat predika en jordreform, hvars grundval ar » den metriska beskattningen » och hvars natur bäst karaktäriseras genom uttrycken små-egendom och intensiv småkultur.
Hamiltons förslag skulle utgöra kontra-propos. vid voteringen, och sedan svaren derå jemväl utfallit med blandade ja och nej, förnyades propos. på antagande af afslag å punkten till kontrapropos. vid merberörde votering samt besvarades likaledes med ja och nej i blandning; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Hamilton begärde votering om kontra-propos:s innehåll. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som vill att vid blifvande votering om bifall till det af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t i Betänktt N:o 119, första afdelningen, 2:dra punkten algifna förslag med förändring af ordet medborgare till ordet undersåte, kontra-propos:n skall blifva afslag å Utskrts förslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att kontra-propos:n vid ofvanberörde votering skall blifva antagande af Gr. Hamiltons förslag, att punkten skulle erhålla följ:de lydelse: »att rättighet till handels idkande i stad eller å landet må tillkomma hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 13. Nej — 34. Härefter justerades följ:de propos. för hufvudvoteringen. »Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 119, första afdelningen, andra punkten afgifna förslag med förändring af ordet medborgare till undersåte, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. Gr. Hamiltons förslag, att ifrågav:de punkt skall erhålla följde lydelse: »att rättighet till handels idkande i stad eller å landet må tillkomma hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna.» Den 13 Juni f. m. 197 Voteringen företogs och vid dess slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 23. Nej — 21.
December 1827 måtte blifva ändrad och rättad i öfverensstämmelse med efterföljande, af Motionairen framställde, anmärkningar emot a) 1 :$ta Cap. 2 §..• att en besuten Åbo bör, da annan binäring icke finnes, kunna föda under Sommar och Vinter minst arne hästar, 4 kor och 6 får, och hafva minst fern tunneland öppen åkerjord, som kan påräknas i afkastning gifva femte å sjette komet; och, om den vore mindre gifvande, borde vidden ökas. b) 2 Cap, 1 att i de orter, der jorden icke är desto mera gifvande, så att sjette kornet i afkastning kan påräknas, borde ej afsöndringen deraf få nedgå längre, än till fyra tunneland jord till odling samt 2tne tunneland till äng, med dessutom sommarbete för 2 kor och 2 å 3 får, antingen det är närmare eller fjärmare någon Stad, som är under andra classen. c) 2 Cap. 9 §.: att arfvinges i denna §. äo Lagsamt Allm. Besv.o. Oec-Utsk Bet. 13,’ bestämda rättighet till vitbrytning af dess genory arf erhållna lott i Hemmansdel måtte upphöra, såsom föranledande en för vidsträckt och derföre skadlig jordafsöndring. Af Eric Persson fran Gefleborgs Län: att, med ändring i usta Capitlet 2 §. af oftanärande Kongl.
En talare har till försvar för denna åsigt andragit ett exempel, som möjligtvis skulle kunna anses vara förledande, men som jag icke tror vara riktigt. Delta exempel rörde Arméens pensionskassas obligationer, hvilka i början nedgingo un - 00 Den 20 September f. m. der deras verkliga värde, eller till 75 proc., elt förhållande, sorn den värde talaren ansåg härröra derifrån, att man icke kände fördelarne af ett fondsystem, d. v. s. alt kapitalister här på Börsen icke skulle kännt den fördel, som ligger deruti, att få upbära räntor utan att behöfva arbeta derför, ulan alt behöfva hafva besvär med räkningar m. m. Men så är dock icke förhållandet: utan orsaken var, att man på Börsen tvekade, huruvida pensionskassan var i stånd att kunna honorera sina förbindelser, eller, med ett ord, huruvida de någonsin skulle komma att honoreras. Denna fruktan var visserligen oriktig och obehörig; men delta var Direktionens eget fel, som icke i tid hade gjort allmänheten underrättad om att kassan verkligen egde säkerhet; och orsaken till denna fruktan var ingalunda, att man icke visste hvad ett fondsystem var. Jag kan icke föreställa mig, alt det skulle kunnat bidraga till en större säkerhet för pensionskassans obligationer, om kassan varit skyldig en million mera; tvertom tror jag, alt just derföre, att kassan icke var skyldig något förut, hade den också större säkerhet. Dessa satser äro så eukla, alt jag nästan måste bedja om förlåtelse derföre att jag nämnt dem. Hvad Englands statsskuld beträffar, återkommer jag dertill, att det icke är fråga om, att icke de obligationer, som utfärdas, sätta i omlopp stora summor; men hvilka äro följderna deraf? Jo först och främst all England i närvande ögonblick, för att betala räntorna på sin statsskuld, har nästan dubbelt så stora skatter, som det eljest behöfde hafva, och för det andra, alt priset på alla slags lifsförnö denheler i följd deraf är oerhördt högt; och jag tror icke att den Svenska allmänheten skulle vilja vidkännas så dryga tullar, som England under många år måst vidkännas för spanmål och alla andra nödvändiga lifsförnödenheter.