Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B. D. T-Ipplästes Vällofl. Borgare-Ståndets Pre« tocolIs-Uldrag af den 22 dennes, hvaruti, jemte godkännande i alla öfriga delar af den till justering inlemnade Riks-Acten, rörande föreningen imellan Sverige och Norrige, tillkännågifves Ståndets beslut att i 3 §. måtte bestämdt uttryckas den mening,att enär thronföljareval förestår, Konungen eller Interims-Styrelsen , som , enligt nämnde §. skall aflemna Propositionen om Thronföljden på samma dag i Sverige och Norrige, äfven bör uti denna Proposition bestämma Valets förrättande på en och samma dag så väl hos Sveriges Rikes Ständer, som hos Norriges Stor-Ting, inom den tid \ Den g8 Juni. tul § för öfrigt i detta afseende innehåller; och fann efter öfverläggning härom Prest-Ståndet för godt alt lika med hvad Högloft. Ridderskapet och Adeln, enligt nu ankommet Protocolls-Utdrag, beslutit, förblifva vid sitt redan lemtiade fullständiea bi-» v.* ‘ fall till ofvanberorde Riks-Aöt. Ut Supra, Ex Protocollo tT. UAlmqvist. S. Dytterligare föredragning af Eag-Ut. skottets på Bordet hvilande Utlåtande öfver Prosten Doctor Agrells Memorial om arfsrätt för oäkta Barn, ansåg Prés! Ståndet de uti samma Betänkande framställda arne allternative meningar böra till Kongl. Lag-Comitéen öfverlemnas, för au närmare pröfvas och utredas. U t Supra, Ex Protocollo J. U. Almqvist, S. D. I anseende till Riksdagens snart förestå» ende slut, beslot Prest-Ståndet anmoda Högloft. Expeditions-Utskottet, att, så fort sig göra låter, författa och till justering inom Riks-Stånden ingifva de §§. af Riksdags - Beslutet, sorn, enligt de af Riksens Högloft. Ständer redan fattade beslut, nu kunna uppsättas; uti hvilken anmodan till Expeditions-Utskottet de Resp.
– «Ack, min söta tant! hvad det beträffar, så måste jag bekänna att jag redan har en – att jag redan är kär.» – «Nå, i hvem?» – «Ack det är det aldra älskvärdaste –» – «Nå så dansa då med henne –» – «Hon kan inte dansa.» – «Hvad är det för ett våp? inte kunna dansa! Hur ser hon ut?» – «Hon ser inte ut –» – »Tokeri! Nå hvad heter hon då?» – «Hon heter inte något.» – «Skall du drifva spektakel med din gamla tant? Säg straxt hvem det är.» «Söta, goda tant, förlåt! det är – det är – en idé.» – «Gå din väg; jag vill inte tala med dig mer.» Gumman var ond. Hvad var att göra? Jag måste kyssa hennes händer, jag måste smeka henne, jag måste citera alla ord, som förekomma i den beställsamma artighetens konversationslexikon. Det tog. – «Din skalk, gör hur du vill; men allvarsamt, inte kan du vara kär i en idé? inte kan du gifta dig med en idé?» – «Gifta mig! ja det har jag sannerligen just ej tänkt på. Men hvarför icke? Nog ser jag helst jag slipper, ty äktenskap är inte min svaga sida, likväl –» – «Tala inte så lättsinnigt. Om det är allvar med din kärlek, så skall den väl slutas med giftermål.» – «Slutas!» – ja det är ganska sannt. – Nå väl då, för att göra tant till viljes, skall jag gifta mig med min idé; – jag skall låta lysa tre söndagar från predikstolen, och vill ingen prest lysa för oss, så lyser jag sjelf.» – «Se det tycker jag om. Så gå nu och dansa med flickorna.» – «Får jag dansa med hvem jag vill?» – «Det förstås.» – «Men, söta tant! det är något jag grubblar på –» – «Nå?» – «Det är underligt att man på en bal får dansa så der, än med den ena, och än med den andra.» – «Jag kan inte finna något besynnerligt i det.
När nu så är, så må man fråga sig om orsaken dertill. Jag är nästan öfvertygad derom, att om någon frenolog kom i tillfälle att bese våra hufvudskålar, så skulle han säga att vi hafva en stark organe de deslruclion, så snart vi hafva ett verkligen palpabelt föremål för densamma. Dä utvecklar sig R. o. Adis förmåga alt vara, som man säger, ”dräpande i sak”, på ett beundransvärdt sätt. (Herrarne skratta, det måtte vara åt mitt framställningssätt, ty sjelfva ideen, försäkrar jag Hrnne, är icke att skralta ål.) Jag linner ganska rimligt, att då det föresväfvar hvar och en ett ideal, efter hvilket han vill hafva resumeen af denna fråga uppgjord, sä är det först då, som han vill förena sig med någon annans yttrande, när han tycker att della yttrande är så beskaffadt, alt det passar på hans eget. En ledamot af Utsk., Hr Ter - 190 Den 12 Mars f. m. smeden, har funnit bäst all stanna på den punkt, der man just lockar till sig ett sådant yttrande, som det 11. o. Ad. nu är på vippen alt antaga; men i den cadren har likväl den värde ledamoten fått tillfälle att sätta in sina egne tankar och säga: detta är min mening, öfverensstämmande med R. o. Ad:s gemensamma tanka. Ja, så gör hvar och en, och sutte jag i Utsk., derifrån jag ber Gud förskona mig, så skulle jag säkerligen göra pä samma sätt. Om denna fråga hade kunnat afslutas vid denna riksdag, skulle jag hafva kastat min voteringssedel i hvilken urna som helst; men dä jag icke ser något slut derpå, har jag ansett för min pligt, att icke ändamålslöst jemka mig intill hvad som tros vara andras tankar, utan att först och främst hålla mig till hvad jag anser vara rätt, ihågkommande, att det icke är de 4 Stånden heskärdt att kunna tillvägabringa en representationsförändring för Svenska folket, utan alt blott fortsätta delta olyckliga kifvande.
Med det i denna §:s l:sta moment intagna stadgande, att bränvinstillverkning, hvartill jord berättigar, icke må annorstädes än å samma jord utöfvas, synes man hafva afsett att underlätta den, till förekommande af missbruk, nödiga uppsigten å brännerierna; men då en hvar, som vill utöfva bränvinstillverkning, är, jemlikt 8 § i gällande författning, pligtig att, vid anmälan derom, äfven uppgifva stället för tillverkningen, samt dessutom något ansvar för öfverträdelse af förstberörda föreskrift icke är bestämdt, synes samma stadgande vara en helt och hållet öfverflödig inskränkning i tillverkarens rätt att förlägga sitt bränneri på den plats, som dertill kan vara mest lämplig, vare sig nu att denna är belägen på hans eget eller någon annans område. Enahanda är äfven förhållandet med föreskriften i 2:dra momentet, att då flera till bränvinstillverkning berättigade egare eller innehafvare af jord förena sig i bolag om bränvinstillverkning, denna skall utöfvas å jord, tillhörande någon bland delegarne. Utskottet får derföre hemställa att berörda båda stadganden må ur författningen utgå. Af denna § skulle således endast qvarstå föreskriften derom, att flera till bränvinstillverkning berättigade egare eller innehafvare af i mantal satt eller särskildt skattlagd jord må förena sig i bolag om bräuvins tillverkning. Denna föreskrift synes dock hafva en lämpligare plats i Usta §:s Irsta morn.; och ehuruväl rättigheten att i och för bränvinstillverkning bilda bolag aldrig blifvit ifrågasatt för dem, hvilka utöfva denna tillverkning på grund af behörighet att idka fabriksrörelse, torde likväl, på sätt förslaget under § 1 närmare utvisar, åt ifrågavarande stadgande böra gifvas den allmännare form, att det inbegriper äfven de sistnämnde; hvilket till Rikets Ständers bifall hemställes. § 8, (§ 6 i förslaget).
Den 18 No vem her f. ni. ägt tillfälle att granska det af Ridderskapet och Adeln afgifne förslag i sitt hela sammanhang, men att, i den händelse åter Kongl. Maj:t skulle finna Förslaget icke vara af den beskaffenhet, att stadfästelse derå i det hela kunde följa, Kongl. Maj:t täcktes meddela Ridderskapet och Adeln Dess Nådiga svar, med uppgifvande af skälen dertill, vid början af nästa Riksdag, och att således 1818 års Riddarhusordning komme att emedlertid i allo lända till efterrättelse. Det Nådiga svaret hafva vi nu fått och jag anhåller att det måtte uppläsas å nyo, då första uppläsningen skedde innan Ståndet ännu var organiseradt. I anledning häraf upplästes Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af elen 8 dennes; hvarefter Grefve Frölich fortfor sålunda: Jag förbigår för närvarande alla de otaliga reflexioner, som erbjuda sig, i anledning af det Nådiga svaret i sin helhet och i sine detailler. Jag förklarar blott, att jag icke förr afvetat någon oinskränkt pröfningsrätt öfver en StåndsOrdning, som jag trott och tror Ridderskapet och Adeln ensamme hafva rätt att uppgöra, i öfverensstämmelse med 12 §. RiddarhusOrdningen, oell hvartill Konungen blott äger lägga sin stadfästelse och promulgation. Den 18 November f. m. 109 Alla förändringar i Ridderskapets och Adelns ursprungliga och grundlagsenliga rätt i detta afseende kunna och böra i stadgad ordning återgå, såsom genom misstag och otillbörlighet tillkomne; men att nu ingå i ytterligare bevisning för denna min mening, är icke egentliga föremålet för mitt bemödande. Jag ville denna gång blott fästa mig vid den omständighet, att Ridderskapet och Adeln tillförene tagit ett beslut, som de icke borde hvarken vilja eller kunna åsidosätta, så visst som de äga agtning för sig sjelfve och för former, oundgängligen nödige att iagttaga, om deskulle ändra beslutet.
Det var väl den värsta ovana man kunde taga sig till att sofva middag! Edith suckade, så att de ljusa gardinerna fläktade af luftdraget. Skrika ett tag, riktigt hårdt, vore nog det bästa medlet, men då vankades det ingenting godt i kväll, och det ville då Edith ha. Om det bara hade funnits någon att sällskapa med! IDUN 1800 Edith fick en idé, som hon skyndade att verkställa. Hon plockade alla porträtten ur det stora familjealbumet, satte upp böckerna, som lågo på divansbordet, så att de kunde stå själfva, lutade fotografierna emot dem och började föra en lifiig konversation med sina gäster från en förgången tid. Damer i krinolin och herrar i spännhalsduk resonnerade om ångspårvagn och hiss med sällsynt siareförmåga. » Vädret är just ej inbjudande, men jag förmodar herrskapet har åkt », sade värdinnan artigt och lyssnade uppmärksamt till svaret, innan hon yttrade något vidare. Slutligen blef det riktigt animeradt. Värdinnan ordnade till och med om salongen en smula, men då föllo tvänne af sofforna — representerade af Runebergs arbeten i praktband — omkull, och herrskapen kommo helt hastigt med afvigsidan upp. Edith brast i ett så hejdlöst skratt att faster Sofie vaknade och kom in med härklädseln sneddragen. » Hvad för du för ett förskräckligt väsen, kära barn? » Edith stod där alldeles häpen. » Jag bara ordnade korten i albumet, » sade hon försagd. » Inte behöfver man väl hamsa och slamsa så där för det. En stor fullväxt flicka, som du, ska ' väl litet tänka sig för. Inte går det där an. » » Snälla faster förlåt, men det är den där ohäDgda sönda ' ns fel, » sade Edith otåligt. » Hva \ hva ' sa ' du? — ohängda! — hva ' är det för pöbeluttryck? Lofva mig, kära Edith, att det är sista gången jag får höra nå- got så simpelt. Jag begriper dig inte! Du måste vara litet hyfsad; hörde du? » » Jag ska ' inte säga så mer, men — det var ändå sönda ' ns fel ». Det sista sades helt tyst. Nu kom faster Anna också.
Han stannade också vid denna kärlek, som icke kunde förklaras i egenskap af den första; och hvarken Schweiz' Alper, Medelhafvets olivkullar eller Normandies falaiser kunde undantränga den rivalen. Nu var han der i paradiset, ehuru något för långt in; stränderna vid Sotaskär voro gröna, feta betesmarker under ekars skugga, och fjärdar öppnade sig utåt Mysingen, men på långt håll. Vattnet var rent och salt; det var nytt. Under ströftågen med bössa och hundar och pojkar kom han ner till stranden en vacker solskensdag. På andra sidan sjön låg ett slott. Ett stort, gammaldags stenslott. Han hade upptäckt att han icke bodde i annat än en gård och att hans herre var ofrälse och bara arrendator. Hvem bor i det slottet? frågade han gossarne. Der bor morbror Vilhelm, svarade de. Hvad heter han? Baron X. Brukar ni aldrig vara der? Jo, ibland. Det fans ett slott ändå, med en baron i. Hm! Johans promenader togo snart sin reguliera väg neråt stranden, derifrån han såg slottet. Det var omgifvet af park och en stor trädgård. Hemma hade de ingen trädgård. Det der var annat, det! En vacker dag underrättar friherrinnan honom att han dagen derpå skulle följa gossarne till barons, der de skulle stanna hela dan. Hon och sektern ville stanna hemma, och han skulle representera huset, tillade hon skämtsamt. Derpå frågade han om sin toalett. Jo, han kunde åka dit i sina sommarkläder, men ta svarta rocken på armen och gå in i lilla gobelinsrummet på nedra botten och kläda sig till middan. Gobelinsrummet! Hm! Skulle han kanske ta handskar? Hon skrattade. Nej, visst inga handskar. Han drömde hela natten om baronen och slottet och gobelinsrummet. På morgonen körde ett höskak opp på gården för att hemta ungdomen. Äh! Det tyckte han inte om. Det påminte om klockargården. Och så åkte de. Kommo upp till en stor lindallé, körde opp på gården och stannade framför slottet. Det var verkligen ett slott från Dahlbergs Suecia, och det daterade sig från unionstiden. Från en berså hördes välbekanta smällar af brädspelsbrickor. Och derifrån framträdde en medelålders herre i slankiga hamptygskläder.
Den värde talaren har åberopat 7 <§:n 5 mom. i Riddarh.Ordnin, hvarest talas om adelsman som flyttat sitt bo och hemvist utrikes; men jag ber att i detta hänseende få påminna om ett förhållande, som är kändt af litet hvar, som varit i södra Sverige, nemi. att Baron Blixen icke flyttat utrikes, ty han har sin bostad i Skåne; der vet jag att han har egendom, på hvilken han en del af året vistas, och om han någon större del deraf vistas i Danmark än i Sverige, så måtte det väl icke mera hindra honom från att vara svensk adelsman, eller förmena honom rättigheten att anses såsom bosatt i Sverige, än många andra af R. o. Adins ledamöter, som under flera år vistas utomlands, och derföre icke förlora sin rätt till säte på Riddarhuset. Dessutom förhåller det sig så, att Baron Blixen är skattskrifven i Sverige, och detta måtte väl antyda att lian jemväl är svensk undersåte. Jag har nyss hört att beviset derom lärer ligga på Landtmis bord. Hvad åter beträffar ifrågavide 7 §:s 4 morn., der det heter: »Adelsman, som sig mot främmande Öfverhet roed trooch huldhets-ed förpligta!»; så får man väl här antaga såsom en sann upgift hvad flera af R. o. Ad:ns ledamöter intygat, nemi. att Baron Blixen icke svurit Konungen i Danmark annan trooch huldhets-ed än den som aflades af alla de svenska officerare som gjorde tjenst i Danska kriget; och jag kan således icke finna, att detta kan för honom utgöra något hinder att vinna inträde på Riddarhuset. För öfrigt har jag mig bekant, att ban nyligen köpt Den 9 September. 203 en egendom i Sverige i afsigt att i allo öfverflytta hit, hvilket väl torde ådagalägga att han helt och hållet ämnar blifva svensk undersåte. Jag tror således icke att vi böra förskjuta honom, utan snarare söka att draga honom till oss. Jag tror alt Riddarhuset får hålla till godo med så många ledamöter af den beskaffenhet, att man icke må alltför envist neka Frih. Blixen-Finecke inträde härstädes.
Skrifvelse, N o 235. uppburna ordinarie lön, utan ock nu ifrågavarande personella lönetillökning, 700 v:dr. f) Då Aktuarien vid Riksarkivet, Expeditions-sekreteraren JY. IV. Forsslund, som vore 00 år gammal och alltsedan år 1807, dels såsom extraordinarie, dels såsom ordinarie tjensteman, varit i Riksarkivet anställd, numera, enligt läkareattest, vore besvärad på venstra ögat af blindhet, som öfvergått lill fullkomlig grå starr, och på högra ögat af svagsynthet samt, i följd häraf, saknade erforderlig förmåga att utöfva sina, med historisk forskning i rikets äldre svårlästa handlingar förenade, tjenstepligter, har 17 I\. M. hegart, att bemälde Expeditionssekreterare måtte, enligt sin yttrade önskan, berättigas att vid afskedstagande få på allmänna indragningsstaten bibehålla samma löneinkomst, 1,200 r:dr med under lönen inbegripne 37 tunnor spanmål, som han nu innehade, hvarigenom aktuarie-Iönen vid Riksarkivet blefve ledig att tilldelas någon person med full t jenstbarhet och för befattningen i öfrigt buhöfliga egenskaper,- men enär Expeditionssekreteraren Forsslund icke ännu uppnått den för rättighet till åtnjutande af pension å allmänna indragningsstaten bestämda ålder och Rikets Ständer, i afseende å denna fråga, icke funnit sådana omständigheter förekomma, som skäligen borde föranleda till undantag från de för rättighet till uppbärande af dylik pension i allmänhet gällande föreskrifter, hafva Rikets Ständer icke ansett sig kunna bifalla E. K, M:s nådiga proposition i denna del. g) E. K.
De som innehållas i foiiobandet. jemte ett noggrant urval af de Öfriga kunde vara nog. Dertill erfordrades icke så lång tid eller så synnerlig kostnad. Mycket tryckes, sorn är af mindre värde. För öfrigt qvittar det mig lika, om handlingarne blifva tryckta under nuvarande riksdag eller icke, endast deras tryckning blir ett Rikets S änders bes!ut. Ändamålet vore, att de sku le lända till upplysning och ledning vid ett räusenligt bedömande af de unionela förhållandena, och om detta ändamål vinnes ett år förr eDer sednare kommer i hufvudsaken på ett ut. De Norska ^bröderna» och deras sköldhållare i Sverige lära nog draga försorg derom, att den Gordiska knuten vid denna riksdag hvarken löses eller afhugges. Huru mycket det vore alt önska, det tvisternas fortfarande en gång förebyggdes genom visa, kraftiga mått och steg, torde dock det förutseendet icke sakna grund, att de skola, om ock i annan form, återkomma. Under tiden vore det för dem. hvilka intressera sig för saken, en god hjelpreda att. jemte allt annat, som nn kommit i dagen, halva tillgång till Unions komm réens handlingar, hvilkas befordrande till tiycket jag a ltsä tager mig friheten att vördsamt föres.å och lägga Rikets nu församlade Ständer på hjertat. Jag reserverar mig 2.0. Deremot att andra delen eller alternativet i afdelningens beslut angående Herr Dalmans motion blifvit af Utskottets majoritet undanröjdt. För majoriteten måste jag visserligen böja mig; men begagnar på samma gäng min grundlagsenliga rätt att reservando, protestera emot ikullvoteringen af ett så välgrundadt beslut. För samtid och efterverld vill jag hafva ådagalagdt, att jag ingen del har i det resultat, hvartill denna votering ledde. Hvad var det afdelningen hade åsyftat? Jo, att när frågan om Siäthålareskapet i Norge skall, såsom Storihiuget beslutat, upphäfvas, eller, ur Svensk synpunkt betraktadt, bibehållas, förekommer tili afgörande, Kongl.
Hvad slutligen beträffar det antydda syftemålet, att, genom den föreslagna examen, gifva en väckelse åt omsorgen för en mera grundlig bildning hos embetsmanna-corpsen i allmänhet, drager Utskottet icke i betänkande att uttala den öfvertygelsen, att detta syftemål säkrare vinnes genom de synbarligen allt mer och mer stegrade anspråken på bildning inom hvarje med hofgare-class, och då man serskildt antydt behofvet af en sådan väckelse, med afseende på militär-personers inträde på den civila embetsmanna-banan, bör det icke lemnäs utan uppmärksamhet, att numera, såsom vilkor för framsteg inom de militära befälsgraderna, fordras kuuskaps-prof, som i anspråken på intellectuel bildning äro jemförlige med de civila embets-examina. För öfrigt får Utskottet åberopa de i dess förra Betänkande framställde skäl, då Utskottet nu vidblifver dess derigenom i förevarande ämne afgifua förslag. 2:dra Puncten. Angående förslaget, att vid befordringar i allmänhet må göras afseende å längre tids tjenstgöring inom flerhet, der befordran sökes.
261 personer eller handlingar såsom förtjente af särskild uppmärksamhet och bifall. Denna betänklighet har synts mig af så mycken vigt, att jag ansett mig ej kunna undgå underställa den Utskottets pröfning. Lika angeläget det för Constitutions-Utskottet är att noggrant följa och uppfylla ordalydelsen af Grundlagens föreskrift rörande Utskottets befattning, lika angeläget bör det äfven vara att ej öfverskrida denna föreskrift och att ej sträcka sin befattning utöfver de gränser, som ordalydelsen af Grundlagen bestämdt utstaka. Riksdags-Ordningens 29 § innehåller rörande Constitutions-Utskottets befattning och skyldighet i afseende på Embetsmäns förhållande och granskningen deraf följande stadgande: Finner Constitutions-Utskottet af dessa Protocoll skall Utskottet då sådant för Riksens Ständer tillkännagifva. Något ytterligare förordnande öfver detta ämne har jag ej i Grundlagarne kunnat igenfinna. Häraf synes i min tanka följa, att endast i det fall någon särskild åtgärd eller anmälan af Utskottet till Riksens Ständer rörande en Embetsman eller handling kan äga rum, då desamma funnits afvika ifrån ofvannäinnde uttryckligen bestämde skyldigheter och föreskrifter, men ej, då de funnits dermed enliga. Denna följd synes mig äga ett ytterligare stöd uti 90 § i Regerings-Formen, som stadgar, att under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Embetsmäns tilloch af sättande, enskilda Medborgares förhållande m. m. Att hos Riksens Ständer anmäla de fall, då en Embetsman gjort mer än uppfyllt ofvannämnde stora och vigtiga skyldigheter: att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta och med oväld, nit, skicklighet och drift utöfva sitt Embete, vore således i min tanka att öfverskrida gränserne af Utskottets genom Grundlagens ordalydelse bestämda befattning och verkningskrets.
Efter 6 ars förlopp in» dragas ärligen ig^-.dels xrotssnt af Lanquens Län pa Fastigheter, utgörande 88 proOent eller 2,642.2 o R:>r. llariLo, hivarföre intorks 2,642,22» och utgiftvas 3,962,020 som inlösa 3,962,222 Sex Ärs inkomst i Silfwer genom ärrenäs af Oiraonterns efter 150,202 R or om aret. Wcrksiälliohelen af den ärliga keslitsri"r>: 14 billioner Riksgälds > Sedlar delaS i i;,OJ jot'er a 1O O2Q Riksdal, hwardcra, hwilka stämplas i ^ummer-ral. As Planen synes nu, huru manga lotter för hwarje är skola reslifsrss. Pä olika rider af äret werkställes publicfus lottning, som i allma na Dagbiaden kundgöres dagen förut. Ge wm lottnjngett urrön.S, hwilka numrnr, som straxk reglilersr. T. ex. en Riksgälds-Srdel, stor ; R>ksd«, som blifwit wid Olsrstste.ui >r> slompi..d med Nlo 9,;7Z förwöxlag lil smärre pä 24,16 och 12 st. Hwarje javan Sedel bibehåller wld utgifwandel sin samma stämpel och nummer 9,57g. O.tt 'denna ljummar wld någondera af årets lottningar ut« faller, sa inlösas sadan» Sedlar, antingen de äro större oller mindre, med S i wer eller Lonco Sedlar lil fullt belöpa, ester innehafwarens behag. Salunda gär rosli. Isu m af hwarje lott pä 10,002 R:dr i följande xroKlS, st >».
Bevillning för försäljning af utländska lottsedlar, tu.le voterings-propositionen. Godkändes. 15:o Bevillning för Gesäller, i3:de votering -propositionen. Godkändes. 16:o Bevillning för Tiampvrakare. Bifölls. 17:o Bevillning för Informatorer, ifule voterings-propositionen. Godkändes. 18:o Bevillning för Linvräkare. Bifölls. 19 o Om bestämmelse till minimi-afgiften för Mäster-svenner och Gesäller vid sockerbruk etc., t5:de voterings propositionen. Godkändes. 2(':) Bevillning för Under-styrmän etc. Bi fölls. 2tro Om minimi-afgift för Kockar och Jungmän, i6:de voteringspropositionen. * God kändes. 22:.) Bevillning för Skollärare, iy:de voterings-propositionen. Godkändes. Prot. Bevillning för Tjärvräkare. Bifölls. 24:o Bevillning för handlande Utländingar, i8:de och rings-proposition ern e. Godkändes. 25:o 2:dra Art. §. ig. Bifölls. 26:o 2 :dra Av t. $. 21. Bifölls. 27:o aulra Art. §. 27. Bevillning för de egare eller innehafvare af jord, som sjelfve samma bruka , 2o:de voterings propositionen. Godkändes. 29:o Bevillning för private Saltpeters-Sjudare , zusta voterings-propositionen. Godkändes. 33:o 36, sista momentet.