Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare skulle äfven Ståndens medlemmar i allmänhet få kännedom af motionerna, hvilken nu ej kommer dem till del förr, än Utskits Betänk, inkommer. Om motionerna utgåfves särskildt, sä hade hvar och en tillfälle att på förhand bereda sig på de ämnen, som skola vid Riksdagen förekomma, då nu deremot, oaktadt Riksdagarnes längd, dessa icke alla hinna nog grundligt pröfvas. Afven skulle genom förslagets antagande upstå en stor lättnad för Utskmas kanslier, ty f, n. måste i betänkanderna motionen utförligt refereras, och det. kostar ofta rätt mycken möda att sammansätta dessa rubriker. Det vore ju tillräckligt, — såvida motionerna trycktes, — att Betänk:t uptoge motionens nummer, samt sjelfva förslaget, hvaremot motionärens motiver lämpligen kunde uteslutas. Utsk:t har beräknat, att verkställandet af mitt förslag skulle komma att medföra en ytterligare kostnad af 2,730 rdr. Om äfven så vore förhållandet, skulle dock vinsten ej blifva obetydlig, alldenstund, till följe af detsamma, Riksdagen skulle ganska mycket förkortas, och deri nämnda summan motsvarar ungefär hvad Riksdagen nu kostar under '/2 dag. Rör öfrigt är detla mitt förslag icke något enskildt infall eller iiyck, händelsevis påkommen, utan grundar sig pä en allmän upinttning om sättet lör dylikt arbetes ordnande, samt står således i oskiljaktigt sammanhang med frågan om embetsverkeus reorganisation ; och då en sådan vid flera Riksdagar varit i fråga, synes mig lämpligt, att E. St:r sjelfva föregå med godt exempel, samt visa huruledes tunga och onyttiga arbetsformer, utan mehn för ordning och tillförlitlighet, kunna i hög grad förenklas. Man kan invända, att den besparing i arbete, sorn skulle vinnas, gäller här egentligen det lägre, det mera mekaniska arbetet; men just minskandet af detta är en stor fördel, emedan genom detsamma tankekraften förslöas och all förmåga qväfves; och om man haft något skäl till klander mot Svenska embetsmannakorpsen, så har sådant sin atil. deri, att de varit nedtyngda af för mycket maskinarbete.
I förslaget har jag således frångått detta förfarande och infört det med lag öfverensstämmande, att jäfvet ej annorlunda kommer under domstols pröfning, än i sammanhang med sjelfva saken, derest förrättningen i laglig ordning klandras. Om jäf emot Gode Män har allt stadgande blifvit öfverflödigt, då deras valsätt förebygger all jäfvighet. Vid det i 12 § af samma kapitel upptagne fall, att äganderätten till någon del af skifteslaget är tvistig, synes det icke lämpligt att föreskrifva, det den, som jorden innehafver, skall äga med laglig verkan derför tala och svara. Om denne nemligen sedermera vinnes från äganderätten; så kan onekligen rätte ägaren med fog klaga, att hans talan ej blifvit upptagen. Till afböjande af en sådan klagan, innehåller förslaget, att de tvistande skola äga samfäld rätt att vid förrättningen föra talan; men att ingendera må, så länge tvisten fortfar, söka landtrnäteriförrättning. Om endera sökte, men den andre vid dess företagande bestridde den; så kunde nemligen frågan, huruvida den vore lagligen sökt, ej afgöras annorlunda, än genom slitande af äganderättstvisten. När åter förrättningen påyrkas af annan delägare, och dess företagande således är gifvet; kan ingendera af de tvistande förlora sin talan till bevakande af hemmanets rätt, innan behörig domstol pröfvat deras anspråk; och att låta bero endast vid innehafvandet af jorden, är att antaga ett alltför osäkert rättesnöre, alltför mycket äfventyra uteslutandet af just den, som bordt äga talan. Utan särdeles olägenhet, oell framför allt utan en sådan kränkning af rätt, kunna de tvistande samfäldt uppträda, såsom här ägande gemensamt interesse; och derigenom uppkommer föga annat förhållande, än t. ex. imellan boställshavare och kronoombud, som samfäldt bevaka ett boställes rätt. För boställen, som taga del i landtmäteriforrätlningar, hafva ej andra allmänna ombud blifvit i förslaget nämnda, än kronoombud.
Då hon var 17 år, reste hon ut såsom lärarinna. Hon undervisade då. om dagarne och läste för sig själf om nätterna allt hon kunde få tag uti, från gamla noveller till tysk filosofi. Efter 5 års slit såsom lärarinna kom hon till Kristiania för att gå igenom ett lärarinneseminarium; det blef också läsning om nätterna och lektionsarbete om dagarna för att kunna lefva. Det gick, som man kunde vänta — hon blef hopplöst öfveransträngd, blef tvungen att söka absolut lugn och reste så till sin far, som hade sitt ämbetsdistrikt i en Smålensbygd neremot svenska gränsen, för att förestå hans hushåll, medan modern för sönernas skull bodde i Kristiania. Här uppehöll hon sig nu i en hel rad af år, 8 eller 10, under ständig väntan och tro på, att det måtte väl någon gång öppna sig en utväg för henne att komma bort från de små trånga förhållandena i Ödemark — bygden hette verkligen så — och ut till det större och friare lif, som hon där hemma gick och drömde sig så härligt och storslaget. Men där kom ingen utväg, och hon var på förtviflans brant, då hon begrep, att det tjänade ingenting till att vänta på ett vänligt öde; skulle hon inte gå under alldeles, fick hon själf taga hand om sakerna och skapa sig sitt öde. Hon skickade då en liten berättelse, hon hade skrifvit, Agn og Agnar, in till en förläggare i Kristiania, fick den antagen — » i distribution » — och reste så hals öfver hufvud till Köpenhamn. Det är länge sedan jag läste den nämnda lilla berättelsen nu, och jag har här ej tillgång till den. Det intryck af den, som står fast i mitt minne, är emellertid intrycket af sentimentalitet. Naturligtvis: hvad annat skulle man vänta att finna hos en ensam ung kvinna, som skrifver i förtviflan öfver just denna ensamhet, än s e n t i m e n t s? Hon har ju intet annat. Precis som den fysiska organismen, när den ej får mottaga näring utifrån, ännu en tid lefver, men då tär på sig själf, så är det också med det andliga lifvet; får det ej impulser utifrån, blir ens egen inre känslovärld det enda man är hänvisad till. Denna inre känslovärld skulle nu Alvilde Prydz söka fördjupa och utfylla '.
Men den ena var så lugn, så öfverlägsen, så säker; den andra skälfde invertes, så att spetsarne på hennes klädningslif höjdes och föllo ihop af hjertats våldsamma slag. I samma ögonblick Berta fick se Mathilde, och då hon mötte blicken ur dessa stolta, beslöjadt glödande ögon, var det som om en plötslig ingifvelse uppenbarat sanningen för henne. En qväfvande smärta genomilade henne; hon kände sig liten, förkrympt, magtlös. Det kom öfver henne en nästan vild längtan efter döden, som enda möjligheten till befrielse och jemnlikhet. Men dessa förödmjukande känslor varade blott ett ögonblick. Vrede och hämndbegär grepo henne å nyo; hon rätade upp sig, fattade sin mans arm, som hon rigtigt klämde sig fast vid, och kastade sig djerft och trotsigt in i samtalet. Melcher kände sig ytterst obehagligt stämd. Han hade tyckt mycket mera om, att hon visat sig trumpen; nu försökte hon att se obesvärad ut, att vara liflig och qvick – men hon blef i stället nästan sjelfsvåldig, och hennes ord och infall kommo så platta och olämpliga, att litet hvar kände sig besvärad deraf. Och så detta sätt att klänga sig fast vid honom – detta liksom handgripliga påpekande af hvems egendom han i sjelfva verket var! Ovilkorligen drog han sig litet ifrån henne och lossade på hennes handfasta tag kring hans arm ... Till all lycka var äfven statsrådinnan mycket liflig och pratsam. Hon proponerade genast, att de skulle gå in i salongen och musicera. Berta förenade sig med henne, och den ifver hon inlade i sin upprepade anhållan till fru Örnfelt föreföll så mycket mera tillgjord, som Mathilde inte gjorde den minsta svårighet vid att uppfylla deras böner. Man vände således och gick bort till salongen. Melcher var mycket tyst; han hade alldeles kommit ur humör. Det fans ingenting, som numera plågade honom så som att göra musik i sin hustrus närvaro; han fasade för hennes dumma kritik, han rigtigt skämdes derför. Dessutom ville han hafva dessa tjusande musikaliska njutningar endast mellan sig och Mathilde, inte för att roa andra.
7:o) Vid beräknandet af skatteköpcskillingen erlägges densamma till Staten, jemte städ jo—ersättning, i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del af räntan, sorn Kronan tillkommer; men till kyrkan gifvas i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gänger den ränta, som kyrkan ärligen, efter medelinarkegäng lör sistförflutne tio är, tillkommit. Stockholm den 27 September 1860. Reservation af Prosten Ljunggren: Dä Rikets Ständer, under bemödandet ali jemna och lindra ojemn t tryckande skattebördor, mött hinder af enskildes rättsanspråk, såsom t. ex. sednast vid skatteförenklingens tillämpning inom Sala län, har det hitintills så tillgått, att efter fifigans utredning och vederbörandes hörande, en ersättningssumrna blifvit medgifven, som fullt motsvarade rättsinnehafvarens förlust. Denna väg har Utskottet nu frånträda Halländska kyrkorna hafva blifvit ställda utom lagen. Deras aldrig omtvistade rätt till städsmål, numera arrende, af kyrkohemmanet! är föreslagen att, utan deras hörande, lösas mot en oskäligt ringa ersättning. Gåfves dem full ersättning lör den egendom, som sålunda föreslås till indragning, så kunde man försona sig med åtgärden, såsom ett slags expropriation. Så var ock föreslaget af regeringen 1844. Men nu bjuder man en ersättning, som är fullkomligt illusorisk. Man tager icke kyrkornas närvarande inkomst af hemmanen såsom beräkningsgrund för ersättningen, man lager icke 10 eller 20 års medelinkomst, utan man tager SO års, och dessa — deruti ligger gycklet — räk nar man icke ifrån 1860 till 1810, utan ifrån 1826 till 1776. Under sådane förhållanden får jag yrka afslag å Utskottets tillstyrkan, med åberopande af sist hällne riksdagens Stals-Utskotts
LaQUtskottets Betänkande N:o 13. l N:o 12. Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr A. IVesterstrcinds Motion, att Under Rätts Utslag i mål, der någon blifvit tilltalad eller dömd för brott, hvarå fäst. ningsstrajf med eller utan arbete bör följa, hädanefter må Hoff Rätts pröfning underställas. t~Jerr A. liester strand här hos Vällofl. BorgareStåndet framställt det förslag, att, då de mål, hvilka rora personliga friheten, äro af mycken vigt samt fordra noggrann uppmärksamhet vid behandlingen och afgörande! RättegdngsBalhen , sorn bestämmer i hvilka fall UnderRätts ransakning och Dom i brottmål böra till HofRalt insändas, att der vidare skärskådas cCh pröfvas ma erhålla den ytterligare omfattning, att UnderRätts Utslag i mål, der någon blif - vit angifven eller dömd för brott, hvarå, fästningstraff med eller utan arbete bor följa, skall underställas Idof Rätts pröfning; derifrån dock undantagne de frågor, som ega sammanhang med Concours-mål. Bihang till R. St, Prat. i8iS och. isig, pde Sami, t 5:te Hit» 3 La gXJt slottets Betänkande N:o i a'. Lagutskottet, till hvars granskning berörde förslag blifvit den 4 si sti i cl n« December remitterat, anser detta ämne påkalla synnerlig uppmärksamhet. Med den noggranna vård om medborgares välfärd , sorn stiftarne af 1734 års
Under det man, å ena sidan, insett behofvet att bibehålla städerna, åtminstone så länge deras Borgerskap utgör ett Riks-Stånd, skall man, å andra sidan, sökt undergräfva detta Stånd, medelst antagande af rättighet för en hvar, att, utan bestämd skyldighet att vara Borgare, drifva handel med spanmål, samt, medelst begagnande af den nästan obegränsade rättighet Commerce-Collegiura eger, att, under skydd af Manufactur-privilegierne, meddela en hvar tillåtelse att drifva hvilket yrke han önkar, utan att dermed förena vilkoret af burskaps vinnande. På detta sätt tillkomne slöjdeidkare tillväxte dagligen och hotade att uttränga den gamla borgarestammen, hvilken likväl ännu fortfore, och tvingades att både med personer och egendom utgöra alla de onera till Kongl. Majrt och Kronan samt staden, som åligga Borgerskapet. Såsom exempel på den olikhet, som visat sig, är införd t, huruledes idkare af bageri-, slagterioch bryggerirörelse uti en och samma stad finnas, af hvilka den ene är borgare och den andra icke. Om näringsfriheten på detta och andra sätt finge utveckla sig till hvad den, efter Motionairens tanka, borde vara eller derhän, att ingen kunde betagas att i stad söka sin bergning, genom utöfning af hvilken slöjd, näring eller handel han önskade, endast med vilkor att erforderlig skicklighet ådagalades, den måtte vara runnen huru, när och hvar som helst, men härmed ej förenades ovilkorlig skyldighet att vinna burskap och deltaga i alla en borgares skyldigheter, så uppstode af sig sjelf den frågan, huru Borgare-Ståndet slutligen skall organiseras, med bibehållande af grundlagarnes tydliga och hittills noga iakttagna föreskrift, alt Riksdagsfullmäktig af detta Stånd ej får väljas af andra än rätta Borgare, eller någon dertill utses, som icke tre år varit Borgare eller Magistratsperson.
Vid åtskiljas, såvida icke Konungen minst if dagar förut förlängt riksdagen, hvars fortfarande derefter af Konungen beror.'’ 3:o Att äldre kammaren icke må så organiseras, att den fortfarande längre tid kan förlama Styrelsen; att således § 106 må erhålla ett 3:dje mom. af följande lydelse: Finner Konungen för godt att upplösa kamrarne, dä böra 4nya val för äldre kammaren ske innan nästa riksdag. 4:o Att redactionen bör ställas mera i öfverensstämmelse, samt närmare tillses; således: «) uti § 69 synes som båda kamrarne skulle gemensamt besluta om ordningen för ärendenas föredragning. b) classerne i § 7 numereras med l:sta och 2:dra, såsom skett i § k. c) sista mom. uti § 25 förflyttas lill § 26 och der blifva det första lill likhet med uppställningen af §§ 17 och 20. d) uli alla de §§, der det säges i Kronans eller R. St:s tjenst, bör uttrycket ändras till: i Kronans tjenst eller R. St:s verk; och således §§23 och 26 derefter rällas. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Ställande mig till efterrättelse den önskan Hr (ir. o. Landtm, vid pleni början yttrat, att man till en början blott skulle hålla sig till de allmänna anmärkmr man hade alt göra, uppskjuter jag lill längre fram det försvar jag har alt anföra för Utsk:s förslag, och instämmande i de anmärkmr Frih. Palmstjerna nyss anfört, anhåller jag att få tillägga en. Jag önskar nemi., att för den händelse R. o. Ad. återremitterar betänk. R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke förklara: Att de i 5 § nämnde ägare af hus och jord i städer eller köpingar, hvilka ej i annat Stånd åro valberättigade, icke må komma att tillhöra BorgareSt., utan intagas uti 7 § litt. b), såsom rätteligen tillhörande 5:te Ståndet. 04 Den 10 Mars e. m. Hr Akerman, Fredr.:
Herr Kammarherren Silverstolpes yttrande angående ändringar och tillägg uti 10, 37, 38 och 60 §§ Regerings-Formen, samt angående ett nytt stadgande om möjligheten al Utlänningars naturalisation, äfvensom återupptagande af det år 1812 föreslagna stadgande, då alternativa meningar i Constitutions-Utskottet uppstå. Till sistnämnde förslag tillstyrkte Beredningen bifall, så vida omröstningssättet per capita i Utskotten af Riksens Ständer icke antages, i följd hvaraf tillägget uti 38 § Riksdags-Ordningen skulle, i enlighet med det 1812 föreslagna, blifva, efter orden »i förslaget intagas»: Stadna inom Constitutions-Utskottet två Stånd emot två vid pröfningen af enskilde Riksdagsmäns ingifne förslag till ändring eller förklaring af Grundlagarne, förfalle frågan. Bilaga C till Mern. N:o 15. 887 Herr Baron Cederström gillade för sin del icke förslaget såsom stridande emot principen uti 56 § Regerings-Formen. Bilaga C till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 8 Jnlii 1815. Hvad Beredningen sig utlåtit angående förändringar och tillägg i 28, 37, 38 och 56 §§ Regerings-Formen samt 29 och 38 §§ Riksdags-Ordningen, blef af Utskottet gilladt. Memorial med förslag till ändrad lydelse af 38 § Regerings-Formen. Inom Constitutions-Utskottet har fråga blifvit väckt om den förändring i 38 § RegeringsFormen, att derur skulle utgå följande ord: »hvilket han icke må återtaga förr, än Riksens Ständer hans förhållande pröfvat och gillat. Emedlertid vare han vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen». Utskottet, sorn deri instämde, beslöt att, med antagande deraf, för Riksens Ständer föreslå följande tillägg i stället för de uteslutna orden:
S. D, Bades till handlingarne förstärkta Stadtsoch Binco Utskottets Memorial, N.o 60, angående anställd omröstning i fråga om understöd af allmänna medel till Södertelje Canaloch Slussverks-Bolag; samt Förstärkta Banco-Utskottets Memorial, N:o 149, med anmälan, angående anställd omröstning öfver tvänne frågor, rörande den på upplåningar grundade Disconteringen för handeln och den större iprelsen» S. D. Prot.' Utdrag derin Mars 1830. S, IX Medelst ankommet och nu uppläst Protocolis-Utdrag under denna dag, hade Hedervärda Bonde-Ståndet inbjudit de öfriga Riks-Stånden att sig med Ståndet förena uti gillande af de i Statsoch Oeconomie-TJtskottens Utlåtande, Nto 13a, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet, N:o 1 xo, i fråga om förändrade grunder för fördelningen af Städernas Båtsmanshåll, gjorda förändringar och tillägg; och fann Pre, ste-Ståndet, för sin del, ej skäl den sålunda gjorda inbjudningen antaga, S. D, Vid förnyad föredragning biföl« los Banco-Utskottets Memorial: N:o 147, med förslag till det blifvande Banco-Reglementecs 5:te Artikel; och N:o 148, med förslag till 4 Art. 5 Afdelningen af det nya Banco*Reglementet, innehållande de föreskrifter, som afse Bankens JDiscont-rörelse, S, D. Föredrogs och bifölls Stats* och Banco-Utskottens Memorial, N-o 59, med förslag så väl till formulaire för de förskrif* Bihang till Riki-St, Prot, 1828—30, 9 Samt, 3 Bandat. 8 5: le Htt. 114 Prot>-Utdrag den u
Enär nu dessa uppgifter dels ådalagalägga, att, isamma mon de från krigsåren 1S13 och 1814 qvarvarande beklädnadsförråd förminskas och blifva obrukbara, behofvet af ökadt årligt anslag för Beväringens beklädande allt mer gör sig gällande, dels ock, fastän summariskt, gifva vid handen hvad som af de årliga anslagen under den senare tiden blifvit för Beväringens beklädnad disponeradt, anser Utskottet derigenom de af Riksd ags fu Hmäg ti g en Anders Danielsson äskade upplysningar i hufvudsaklig måtto vara meddelade, samt hemställer för den skull, att motionen, hvilken, vid ofvanom nämnde förhållanden], i Utskottets tanka, icke bör föranleda till någon åtgärd å Rikets Ständers sida, må förfalla. Antom till Exp.-Otsl. den io Dec. Utlåtande, i anledning af erhållen äterremiss å Betänkandet N:o 304, i fråga om Reserv-förrådens användande till Beväringsmanskapets beklädande. (%T. A.) Detta Betänkande, deruti Utskottet på anförde skäl tillstyrkt: ”det Rikets Ständer må ltos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, att, i händelse det årliga anslaget för Beväringens beklädnad skulle befinnas otillräckligt , JKongl. Majit är oförhindrad alt för berörde ändamål, i nion af behof, använda de i Reservförråden befintliga beklädnads-matei ialier,” är gilladt af Ridder skåpet och Adeln samt Preste-Ståndet., afslaget af Borgare-Ståndet samt återremitieradt från Bonde-Ståndet.
Uran att någonsin hafwa idkat bränwinsbränningcn, annorlunda, än såsom en husbchofs nä - Den 28 Maji - näring, tror jag wig likwäl med kännedom af amner kunna pasta, arr för err land, som ännu importerar säd frän utrikes ort, mäste bränwinsbran» ningen riktas såsom hnshällsmäl till sitt inflytande pä jordbruket framför afseende: pä sjclfwa waran; och först när genom en måttlig bränwinsbrännings auwändande i förening med andra utwäqar, landet hunnit blifva oberoende i afseende pä sitt spannemalsbehof, dä intager bränwinet säsom lättare export arricel än sädén, sikt rätta rum ari i större inrättning af fabrik rillwerkaö, och derföre dufwa de sadesexporterande landcrne denna tillwerkmng esker den större formen af fabriksnäring, ty de kunna göra dek med den jemna beräkning öfwer produkten, som af ingen mcllankommande nodwändighet att för befarad brist pa bröd förbjuda bränningen, afbryter. Ordningen as näringens forkgäng ar ka naturlig; men troligen är det att dcvancera den, dä näringsfriheten och beroendet contradicera hwarandra och ömsom winna i en strid, hwarpä mängden allid fär satta emellan. Om nu alrsä det är gifwit att säkerhet och systematisk beräkning är wilkoret för näringens fullkomligare egenskap, fä mäste ofelbart böra sökas en sädan etablisiemcnk för desi sörsta inrättning, som befrämjar denna cgeuffap, det är: som gör behofwet att, genom förbud werka inlräng i den en gäng etablerade beräkningen, mäst oumbärligt. Den första inskränkningen är dä förmonligare för idkare» likasom den är nyttigare för jordbruket, an den osäkra, som päkallas af omständigheter och förhållanden, hwilka till deras beskaffenhet mäste bliswa o full. 3^4 Den 28 ofullständig.
För att komma från Yngens norra strand, der Persbergs grufvefält äro belägna, ned till Sjöändan, har man, i förra fallet, en sida i den triangel alt tillryggalägga, hvars begge andra sidor utgöras af linierne söder och österut från Philipstad. På det hela äro således afstånden ej till det sednare förslagets fördel. Hr von Troil har behagat lemna en beskrifning öfver orten och dess behof. Denna ort kan icke vara för mig obekant, enär provinsen Wermland är min hemort. Jag tillåter mig derföre, att lill den kraft och verkan, det kan medföra, vördsamt erinra dels om naturförhållanden, dem jag redan haft äran antyda, och dem Hr von Troil beständigt i detta ärende förbiser, dels och att inom orten åsiglerna icke kunna så alldeles enhälligt och bestämdt sägas vara fattade Den 26 Juni e. m. till förmån för det af StatsUtsk. förordade arbetsföretaget. Ty om man än vill sluta sig härtill af den omständigheten, att, såsom Rivon Troil omförmält, under en marknad i Christinehamn ett större antal aktier blifvit tecknade för det nu förevar:de arbetsföretaget, och att blott en enda individ arbetat för en kommunikation emellan Yngen och Öijenvettern genom Östersjön, så bör man härvid taga i betraktande, att denne var disponent till en ej ringa del af den jord, hvarå kommunikationen skulle åstadkommas, och att han förklarade att ringa eller ingen ersättning för jordförluster dervid skulle ifrågakomma. Denne man disponerar äfven åtskilliga verk och lägenheter förbi hvilka den af StatsUtsk. förordade farleden skal! anläggas; och, utan en sådan hans afsägelse af anspråk på ersättning för icke blott blistad jord, men äfven minskad vattentillgång, torde företaget, arbetet oberäknadt, blifva rätt kostsamt. Allt detta har också blifvit helt öppet och oförställdt upgifvet.
Samma afgift skall också erläggas af den erhållna lanken (det vid afverkningen erhållna svaga och orena bränvin, eller de s. k. föroch efterdropparne), med mindre den på ett sätt, som kontrollpersonalen anser betryggande, göres otjenlig, tilt omdestillering, eller bringas tillbaka i destillationsapparaten till förnyad, destination och beskattning af det derigenom erhållna destillatet, antingen omedelbart eller efter uppblandning med minst 3 gånger dess qvantitet af det till afbränning bestämda material. B. Befalla, det för stortinget måtte föreslås beviljande 4}. Af en summa, uppgående till 40,000 Spd. årligen från den 4 Juli 4848 till den 4 Juli 4S49, till bestridande af utgifterna för de åtgärder, som kunna anses nödiga, för att förhindra såväl lönnbränning;. som oloflig införsel landvågen utaf bränvin. 5os Norska Regeringens underd. En summa uppgående *iill 52,000 Spd. årligen från den 1 Juli 18 59 till deri 1 Juli 1851 till kontroll öfver de bränner Ler, som blifvit anmälda, eller till dessa 2:ne poster för de 5:ne åren 51,5551/5 Spd. årligen. €. Att befalla, det införseltullen af bränvin, och »hulör» till bränvin, uppföres uti dll förslag angående afgift af varor och fartyg, sorn i nåder kommer att föreläggas stortinget, tued ett belopp af 15 sk. per pott, eller ett i det närmaste deremot svarande belopp per U., för den händelse att tuli efter Tigt skulle komma att föreslås stortinget i ofvanbemäldte Kongl. Proposition. T). Att bifalla, samt med sin höga underskrift förse hosföljande underd. utkast till Nådig Proposition till stortinget, beträffande utfärdande af lagar, l:o angående bränvins tillverkning och omdestillering, och 2:o om upphäfvande af förbudet mot införsel af sädesbränvin och deraf beredda likörer. Till denna Finans-departementets hemställan sluter sig en af undertecknade, statsrådet Vogt.