Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Håret blondt, uppfäst men oredigt, och djupa drag af trötthet kring ögon och mungipor; och så halsen: bar och mager, solbränd, prydnadslös och utan en spets kring linnet. Handen, som höll spännen, var mager och gul, armen smal; det var så onaturligt att tänka, hvilka tyngder dessa klena armar släpat på två hela timmar, det var så onaturligt att dessa barnaktiga drag skulle tillhöra en träl, att dessa klagande stora ögon skulle ha intet annat att förtälja, än slit och släp, denna en gång så fina, vackra qvinnogestalt gifven råheten i våld; att om mannen vore en supare, skulle hon böja sig för hans slag som en hund, och tro det vara sin pligt. Ja, du kan skratta – men det stod en hel historia i det färglösa ansigtet. Det var en riktigt hemsk resignation. Och så fina läppar, hon hade! De skälfde helt lätt, då hon talade om de fattige, som bott i huset, men hennes röst var så klanglös och lugn. Och så dessa stora, stora ögon, med sina blåa ringar omkring! Och annars endast gult, gult, gult! Det var en så total sjelfförglömmelse mot henne. Du, är jag inte bra tokig? Hvad var det att utbreda sig så långt öfver! Men jag tycker att jag måste kunna hitta på något uttryck, så att du kunde förstå mig, och att du skulle kunna se med mina ögon. Och jag kan inte ge tappt. Åtminstone lär jag mig att skrifva utan lappar. Dethär brefvet har gått det argaste tygen kunnat hålla; jag är riktigt i farten och skulle kunna skrifva, jag vet inte hur länge! Det är så obeskrifligt roligt att kunna få tala om allt, som rinner en i hågen. Boaröd d. 7 Aug. 85. — Jag har föresatt mig att inte vara klemig. Att inte det minsta kan lemna mig oberörd, kommer sig deraf, att jag är en stämningsmenniska tvärs igenom både kropp och själ; och vore jag inte det, så kunde jag inte skrifva långa bref om rakt ingenting: en karl, som hugger ved på en gård eller en qvinna, som står med en tom spann i handen.
Men det kan hvarken vara rätt eller billigt, alt ■f:delar af blifvande officerare icke åtnjuta en af staten vårdad och kontrollerad krigsundcrvisning, hvilken deremot uteslutande tillgodokommcr £:dcl, bland hvilka staten t. o. m. lemnar fullkomligt kostnadsfri uppfostran åt en del (frikadeller), — i stället för att krigsakademiens nuvarande anslag kunde vara fullt tillräckligt alt bekosta en god krigstillämpningsskola för alin. De som anse den fleråriga uppfostran krigsakademien meddelar vara en fördel, som öfverväger alla denna skolas andra olägenheter, böra erinra sig, att denna fördel, om den är någon, likväl åtnjutes af blott en tredjedel och att tvålredjedelar af arméns officerare gå miste om densamma. Hvad bristen i den af krigsakademien meddelade bildning angår, är det otvifvelaktig!, att det för en god bildnings inhemtande. äfvensom för en gemensam medborgerlig andes ingjutning är godt, att alla medborgareklasser, så långt det med utbildningen till skilda Icfnadsbanor är möjligt, följas åt. Delta samband, denna tidiga bekantskap, detta förtroliga kamratskap under bildningsåren med dem, som sedan utvika sig åt alla statslifvets grenar, åt alla samhällets skilda håll, verkar otvifvelaktig! en allsidigare uppfattning af samhällslifvet. Vistandet vid ett allmänt läroverk under ynglingaår vidgar synkretsen öfver vetenskaperna, öfver vetandet i allmänhet, håller, genom den nära liggande studentexamen, hvilken man vet vara en ingångsport till ett mera vidgadt vetande, tanken riktad åt det oändliga bildningsfället. som står öfver skolan och skapar derigenom aktning för förståndets odling och för dem, som deråt egna sig: hvaremot det kan befaras, att en officersexamen, ulan en sådan förut vunnen insigt, utan sådane föregående intryck, hoptränger synkretsen både öfver vetandet och öfver samhällslifvet, och verkar hos flertalet föreställningen om denna examen såsom en ulgångsport lill lifv et, hvilken mera får liige och riktning från, än till. ett högre vetande och bildar dermed öfverensstämmande åsigter.
Cederström föreslagit, nemi. alt icke allenast ett anslag af84,000 r:dr årligen för ifrågavar. ändamål må beviljas under fyra år, såsom StatsUtsk. föreslagit, utan att äfven detta anslag mätte utsträckas till femte året, då vid R. St:s lagliga sammanträde, deri i5 Januari 1845, tiden ej lärer medgifva att för årets tillverkning genomgå de vanliga formerna för ett nytt beviljande, dag förenar mig således i Frill. Cederslröms anhållan 0111 propus., i öfverensstämmelse härmed. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Med lifligt obehag, finner jag mig dock af känslan manad att nu yttra några ord. StatsUtsk. har i sitt betänk, rörtde extra-slatsreglei :n 9a Den i8 Mars. på för åtskilliga orter och städer enskildta företag af strömrensningar, canaloch hamnbyggnader m. m., bortplåttrat en betydlig del af de 6 millioner, hvilka varit att vid denna riksdag använda för fäderneslandets fork ofi an. Dessa enskildta företag hade måhända snarare genom allmänna lånebidrag och bildade acliebolag bort befrämjas, samt endast blifva af secondaire vigt i fråga om regler:n af dessa extra statsutgifter och dispositionen af de betydliga tillgångar, sorn Riket nu äger. Man hade på sådant sätt vida säkrare kommit i erfarenhet af, hvilka ibland dessa företag varit för Riket verkligen nyttiga, emedan dessa gått fram, under det att de öfriga icke blifvit företagna. Jag är i öfrigt långt ifrån att vilja klandra dessa företag, hvilka jag i alla fall anser vara af betydlig nytta för Riket, i flerahanda afseenden; men under del StatsUtsk. anslagit medel för dessa ändamål, synes Ulsk. nästan antagit såsom grundsats, alt i Rikets förråder ej bör finnas mer än en omgång gevär till fosterlandets försvar. Jag bör tro och älskar att tro, att denna StatsUtsk:s nu uttalade grundsats endast varit byggd på ett ifrigt begrepp, och jag gör detta så mycket hellre, som jag önskar att kunna respectera äfven en från min egen skiljaktig opinion.
Hon skulle ha det vådligt enkelt men så stiligt och nätt. Ungefär så måtte Marie-Antoinette talat om Petite Trianon, och det var till och med inte utan, att Clara för ögonblicket gjorde ett par af väninnorna litet afundsjuka. — Man kan ju aldrig få de här förfärligt stora våningarne så förtjusande som de små! — Nej, de skulle naturligtvis inte ta’ med sig några af sina fina möbler. Clara nämnde det, som om detta varit uteslutande beroende af eget godtycke. Nåja, några af hennes älsklingssaker och smycken skulle bli inropade för hennes räkning, det hade hon redan fått löfte om. — Så vackert af henne att taga det så och inte klaga och vara förtviflad, sade väninnorna. — Hvarför skulle hon vara förtviflad? Det svåraste var att hålla uppe couraget hos Hugo. Han var förfärligt nedslagen, stackare, men det var ju inte hans skuld, att det var så dåliga tider. Tänk, hvilka firmor, som gått omkull bara på de sista åren! Och Clara räknade upp en hel del af stadens gamla, fina namn, hvilka hennes åhörarinnor i så många år varit vana att associera med högt lefnadssätt, mecenatskap, stora donationer etc., att de, innan de reflekterade öfver, hvad frågan egentligen gällde, hade en förnimmelse af, att det egentligen låg något distingueradt i att Mazère’s »voro med». Det var inte utan, att Clara kände något liknande. Allt nytt, och isynnerhet allt nytt, i hvilket hon var medelpunkt och spelade en roll, hade något lockande och pikant för henne. Detta var ovedersägligen något nytt, och så voro de, som sagdt, i så ofantligt fint sällskap. — Kära du, alla människor ha gjort konkurs i år, tröstade hon fru Henrika, som kom upp alldeles hopplös efter en genomvakad natt, under hvilken hon legat och försökt fundera ut, hvad Clara i Herrans namn skulle ta’ sig till för att att hjälpa till att försörja sig och barnen. Detta, att vännerna i allmänhet och systrarna i synnerhet försökte »ställa» för henne, irriterade Clara mer än allt annat.
Emot ränta utlånade Capitaler 4^,333: 16. —- I Rikets Ständers Bank innestående 21,976: n. 10. iVärdet af Inqvarterings-Verkets Fastigheter 5i,ooo: samt hos Uppbördsman balancerade fordringar, förskotter till redovisning, upplupne, men oingångne räntor m. m. 4>3a4: ^4- *• Och vid slutet af år 1837: Emot ränta utlånade Capitaler ; 58,666: 3a. ■— Uti Rikets Ständers Bank innestående 3a,gj5: 24. — Värdet af Fastigheter 5i,ooo: och hos Uppbördsmännen balancerade fordringar, förskot ter till redovisning, upplupne, men oingångne räntor m. m. 3,535: i5. 4- Summa B:co R:dr 146,177: 23. 4* Inqvarterings-Verkets Capital under åren 1833—1837 har alltså föriofrat sig med 20,543 R:dr 9 sk. 5 rst. B:co. Härvid anmärkes, att Inventarier uti Inqvarterings-Verkets Egendomar icke äro uti räkenskaperne bland Verkets tillgångar i värde upptagne, men att under detta quinquennium ingått ersättning i contante medel för inventarier, upplåtne till begagnande under den tid Casernerne varit till Cholerasjukhus använde; och har denna ersättning, beräknad ibland Verkets tillgångar, bidragit att öka Fondens Capital. Af en, i följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning tillsatt serskild Comité, har Förslag till ny Inqvarterings-Ordning för Stockholms Stad blifvit utarbetadt, hvilket förslag sedermera, efter den tid denna Berättelse / 123 omfattar, blifvit lill Eders Kongl. Maj.t i underdånighet öfverlemnadt, och, efter vederbörandes hörande, varit föremål för Eders Kongl. Majtts Nådiga pröfning.
I den motion jag aflemnat till LagUtsk. yrkade jag, att första och andra resan stöld ovillkorligen skulle beläggas med kroppsstraff och icke få försonas med böter. Efter min tanka, bör nemligen ett så beskaffadt brott ovillkorligen vara af urbota beskalfenhet samt beläggas med lika slralf för alla. Det är nemi. en stor orättvisa, att den rike, om han begår detta brott, kan från straffet friköpa sig genom erläggande af några r:drs böter, men alt deremot den fattige, som möjligen stjäl endast för att stilla sin hunger, skall dömmas till kroppsstraff. Förhållandet är också, alt fruktan för straffet minskas, då allmänheten finner orättvisa deruti. Jag får således anhålla, alt betänk, i denna del blifver ålerremitteradt. 40 Den 2 November e. m. I afseende åter på den uppenbara kyrkoplikten, bar jag i den af mig gjorda motionen sökt visa, alt den uppenbara kyrkoplikten, i afseende till sin bestämmelse eller till sitt ursprung, icke är något straff. Den är blott en försoning, hvarigenom brottslingen i samhällets skole åter upptages. Den tid dä lagen stiftades kunde möjligen en så beskaffad försoning vara ändamålsenlig, emedan den då betraktades ur en religiös synpunkt; men i vära tider torde jag, utan fara för misstag, våga påstå, att det strider både emot religion och anständighet, alt uti kyrkan, under det alt allmän gudstjenst förrättas, verkställa allmän bestraffning. Då nu härtill kominer att erfarenheten visat, att kyrkoplikten alldeles förfelat sitt ändamål, att den icke lyckats hvarken att förbättra eller att afskräcka frän brott, torde jag hafva ägt fullt fog för mitt yrkande om dcnsammas afskaffande. Samma motion väcktes af mig vid föregide riksdag; den blef då af LagUlsk. och af 11. St. antagen, men Konungen ansåg sig icke kunna bifalla R. St:s förslag, i anseende dertill att någon tillökning icke blifvit föreslagen i straffet för första och andra resan stöld.
Med ära fläckad af mitt eget barn, Besegrad, fången; – detta måttet rågat. (Betäcker sina ögon med brefvet och börjar, vacklande, återgå till sitt fängelse.) HERTIGEN(med dödsdomen i handen). Här är en skrift, som också gäller er – Ej från en kung, men från er fosterjord. STÅLARM. Ni, hertig, här! Den skrift, som ni mig ger, Jag känner den, behöfver den ej se, Och svarar detta blott: jag lydt min konung. HERTIGEN. I sista ögonblicket har du stått Mig efter lif och ära, – läs din död! STÅLARM. Jag ej begär er nåd. Vår strid är slut, Ert Finland är och Sigismund oss lemnat. Då är det bäst, att jag till döden går. (Böjer ett knä.) Dock, nåd, o hertig, åt den lilla skara, Som återstår af dem, min fana följt. Min ordern var, men modet det var deras. Och om ni önskar fosterlandets väl, Dess ädla söner för dess framtid spara! HERTIGEN. Det var engång jag gaf er nåd, då sade Jag här: Ve dem, som gäcka denna nåd, Jag återkommer och då finns ej skoning. Nu är jag här; mitt ord står fast. Välan! STÅLARM. Dränk i vårt blod ert namn för efterverlden; Och, att den ingen misskund må er ge, Dränk det också i Johan Flemings blod! HERTIGEN. Du djerfve! Döden snart skall tysta dig! För honom in i fängelset tillbaka. STÅLARM(föres af fångvaktaren tillbaka i fängelset). HERTIGEN. Scheel! Känner du den unge Johan Fleming? SCHEEL. Hvad jag om honom hört, besanna tycks Att stränge män få milda, fromma söner. Ung, skuldlös, ädel, kom han hit uti Arfsangelägenheter ifrån Warschau Och deltog nu i striden först. Ej han Har som de andre, då de slottet stängde För oss, mot Eder brutit gamla löften. HERTIGEN. Dock var det han, som skulle minan tända. SCHEEL. Förledd utaf sitt mod och af sin oskuld. HERTIGEN. Nåväl, för honom hit; jag pröfva vill
Huru detta varit möjligt kan jag aldrig inse; i fall del är en sanning, så är det åtminstone en skepparesanning, som vi sjömän kalla dem, och hvilka i tillförlitlighet äro att jemnföra ungefärligen med jagthislorier bland jägare. Här är ock sagdt, att det skulle blifva svårt och förbundet med stor Den 26 Mars e. m. 163 kostnad, att anskaffa de erforderlige Ångfartygen för bogseringen på Canalen. Jag tror tvärtom, att detta bekymmer på intet sätt kommer att besvära CanalBolaget.; ty jag har sjelf begynt organisationen af ett Bolag för tvenne sådane fartyg, och i förrgår såg jag ett bref från Norrköping till en af mine vänner, hvari man beder honom göra kostnadsförslag på ett Ångfartyg om 60 hästars kraft, att användas till boxering på Canalen. Med glädje har jag sett denna första strimma af den nya morgonrodnad, hvilken jag hoppas snart skall uppgå på vår industriella horizont. Möjligheten af en transitohandel på Götha Canal, då den en gång blir färdig, har ock nu här blifvit ifrågasatt. Jag tror icke allenast att den blifver möjlig då; jag har gått längre; jag tror att den redan blifver möjlig i det tillstånd Canalen nu är, och har också uppgjort calcul öfver möjligheten att, äfven med urlastning vid Wennberga och inlastning vid Söderköping, eller tvärtom, tillvägabringa denna transitohandel.- Dessa calculer äro meddelade en af mine vänner, en utländsk Köpman, hvilken öfver 15 år idkat handel mellan England och Ryssland; och jag har haft den tillfredsställelsen, att han gillat min plan, samt icke betviflat utföringens möjlighet. Så snart jag hunnit få svar från Hull och andra ställen, dit jag skrifvit, för att erhålla i64 Den 26 Mars e. ra. ytterligare upplysningar, skall jag ej underlåta att antingen på trycket allmängöra mina åsigter, eller ock härstädes inför Hogloflige Ridderskapet och Adeln framlägga dem, så att en och hvar må kunna bedöma planens möjlighet.
Lag - Fröt, Vt dr. d. 2 Sept emli. lS-3* 871 Utskottets den 15 sisth Aug. under N;o 15 3 afgifne, samt den 27 derpåföljde e. m. pä bordet iagde betänkande öfver åtskilliga frågor, om ändring och undantag i Allmänna l.agar och Författningar för betryggande af Bancoverkets säkerhet. Från Hågv. Pr este Ståndet. S. D. f. m. Återremitterades ; Lagoch Ekonomiutskottens: Utlåtande N:o 125, öfver Kongl Majrts nådiga skrifvelse jemte åtskillige enskildte Motioner, i frågan om Näringsfriheten, samt om förslag till nya Handels och HandtverkeriReglsmenten, samt LagUtskottets : Betänkande N:o 154) rörande Barnamord. S. D. f. m. Med anledning af Wällolofl. BorgareStåndets, enligt ProtocollsUtdrag förleden gårdag fattade beslut, att åt Riksens 872 Prut. TJtdr. d. 2 Septcmb. 1823. Ständers Committerade tili Tryckfrihetens vård, öfverlemna uppsigten öfver Riksdagsbeslutets felfria tryckning, fann PresteStåndct, yid öfverläggning härom, för sin del tjenligare, att i likhet med hvad vid 1815 ars Riksdag skedde, anmoda RiddarnusDjrectionen, samt de öfrige Ståndens CancelliDirectioner, att, gnnom utsedde Deputerade 2:ne af hvardera, under JustitiaeOmbudsmannens Ordförande, samt efter af honom erhållen kallelse, hafva tillsyn, att så väl Riksdagsbeslutet, som öfrige ifrån Riksens Ständer utgående Handlingar, såsom Bevillnings och Charta: SigillataeFörordningarne nr, m. blifva felfritt tryckte, S. D, f, m.
Oen förmon Rustoch Rothällare häraf tilskyndas, lära de nogsamt lätteligen finna, och Rikets Stats-werk, winner tillika härigenom en ärlig betydande inkomst, hwilken den annars skulle sakna; ty medelst denne indragning blifwa deHe 15,598 man, skattskyldige personer, hwilkc om de till krigstjensten antogos, wore dcrifrän uteslutne, och dä den ärlige skatten för en dylik person, minst är en R:dr. Banco, sä blifwer denne Stats-Werkets ärliga inkomst 15,598 R:d. Banco, hwarigcnom sälcdes, Rikets Summariska örliga inkomst derföre slutar sig med en Summa af Z85,4Z8 R:dr. Banco Specie. Jag anbäller att detta Memorial, warder remitterat till Stats-Utskottet, med anmodan, att bemälte Utskott mätte afgifwa sitt betänkande härbfwrr till Rikets Högloft. Ständers klen», och att jämte Protocolls-Utdrag, det mätte de öfrige Riks-Ständea LvmmunicrraS. Remitterades till Stats - Utskottet, UppS §94 Den ii September. Uppä anmälan att Herr Qripsnber^, Oöertz afsagt sig dcf af Herrar Elektorerna af Andra Clatzen nyligen updragna förtroendet att wara Ledamot j Bewillnings - Utskottet, anmodades bemälte Herrar Es lektorer att hans sämedelst ledigt kemnade rum genom nytt wal upfplla.
Hr Nygren och abboten voro putz weg ur operan, de hade tagit med sig diverse småplock, såsom andra aktens l: 8ta scen, Karks visa, bitar här och der samt den präktiga solistballetten i bergets sollenuitetssal. Hvem som gaf Bergadrottningen erinrar jag mig ej, frk. Wolf eller frk. Jungstedt En ung skolgosse i vårt sällskap beskref för oss i förväg trollmajestätets toilett: » Och si jag gick in till venster, för jag trodde att der var ingång till — till — något — men då kom jag in i ett stort grannt rum med stiliga speglar och gentila möbler, der stod en fru klädd till brud i skär kjol och slöja och en mamsell ur baletten kom emot mig och » — Gossens mamma (vivace): » Albert far inte gå så der och snoka » — » Ja men mamma, det var inte deras afklädningsrum, för då så hade väl —. » » Sch, sch, min lille gosse. » — » Mamma, si der äf granna bruden. — (Bergadrottningen, välkommen tillberget, du kungasalens ära! ) och — (rodnar) der tili ven-ster är (diminuendo) hon — som kom — . » Méhuls opera » Joseph i Egypten » öfversattes till svenska språket och var ämnad att gifvas 1817. Men flera motigheter kommo i vägen. För Jakob fans ingen lämplig sångare, sedan Karsten samma år dragit sig tillbaka. Joseph och Benjamin skulle antagligen ha gifvits af C. G. Lindström och Charlotte Frösslind, men Du Puy *, som var alls-mäktig vid Operan, fann sig ej kunna uppträda i denna små franska operetter, der såi 0 annan Méhul, » Målaren och modellen », » De begge arrestan-terna » o. s. v., hvilka stycken vid denna tid hade fatt ny dragningskraft genom Henriette Widerberghs debuter som resp. Emilia och Clara, som satte hela Stockholms jeunesse dorée i eld och lågor » och man visste intet hvilket man mer skulle beundra, hennes sköna milda röst eller hennes ovanliga kroppsliga skönhet ».
På samma sätt har förfarits de efterföljande åren, utan att Kammar-rätten dervid haft något att anmärka, och anledningen till detta förfaringssätt är hemtad från Eders Kongl. Maj:ts och rikets Stats-kontors kungörelse af den 30 December 1842, med hvilken Stats-kontoret meddelat ett af Stats-kontoret upprättadt formulär, som Kongl. Maj:t den 14 nästförutgångne November befallt skola följas vid samtlige rikets kollegier och embetsverk, som hafva medel till expenser att disponera, och uti hvilket formulär finnes ofvannämnda rubrik: »arfvoden och gratifikationer.» Den nådiga remiss-akten varder härmed underdånigst återställd. LUDVIK B, FALKMAN. Stockholm i General-landt mäter i-kontoret den 29 November 1860. P/t. II. Öhrvall. Kongl. Thcalcr-direktionciis underdåniga utlåtande öfver hvad Rikets Ständers Revisorer anfört vid granskning af Kongl. Theaterns räkenskaper för år 1858. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts-nådiga befallning, får Direktionen för Eders Kongl. Maj:ts Hof-kapell och spektakler öfver hvad i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse förekommer, rörande Eders Kongl. Maj:ts Theater, i underdånighet anföra: — 344 — Hvad framställningen i § 3 beträffar, att, enär Kongl. Theaterns
Jtg har mycket tvekat, om jag skulle yttra mig i denna fråga, hvilken redan flera veckor varit föremål för debatter i tidningarne, men ehuru jag kommit till det egna preddtament, att jag anser mig böra sluta upp med att befatta mig med offentliga ärenden, så kan jag likväl icke iakttaga tystnad i en fråga, som helt naturligt för tanken tillbaka på de debatter som egde rum, när fråga var om de grundlagsändringar K. M. vid denna och föregående Riksdag föreslagit. Min åsigt skiljer sig betydligt såväl från den, som blifvit uttalad af pressen, som från de, hvilka inom RiksStånden funnit förfäktare. Man har ifrigt sökt utleta Grundlagens mening, och då detta i denna frågan icke var så lätt, så bar man sökt sammanställa alla på denna fråga tillämpliga paragrafer på så sätt, att den ena paragrafen qvadrerade med den andra, och så att man kunde draga en generel slutsats, för hvilken man hade stöd i alla paragraferna. Detta kunde likväl icke gå på den strängt juridiska vägen,' hvilken jag tillfölje af min från ungdomen inhemtade juridiska bildning alltid sökt följa, och efter det allvarliga studium jag på sistone gjort af våra Grundlagar har jag kommit till den öfvertygelsen att om man vill strängt juridiskt tolka Grundlagarne, så kan man icke bifalla K. M:s Propos. Detta är min uppriktiga mening om saken, men deraf följer ingalunda att jag skulle vilja motsätta mig det förslag, som nu är i fråga. Flnligt min upfattning är Grundlagen dels en samling af så beskaffade principer, som måste ligga till grund för hvarje konstitutionelt samhälle, och dels en mängd föreskrifter, som icke äro annat än godtyckliga satser, hvilka just utgöra det ofullkomliga i våra Grundlagar. Ti 11 följe af denna åsigt har jag kommit till den öfvertygelsen, ått då fråga är om en afhandling mellan Konungen och folkets representanter, såskall man icke tolka Grundlagen strängt juridiskt, utan fastmera rätta sig efter de allmänna grundsatser, hvilka egentligen bordt utgöra Grundlagens enda innehåll.
HofRätternes Fullmagt, lönad af Staken utaf de för Protvcollen inflytande Medel, och ägande befordringsrätt till ledig blifwande Häradshöfdinge beställningar, esser förtjenst och wisad skicklighet. (larl Ikert2snbjolm. Herr Grefwm och LandtMarffalken: Som wid della Lag-Utstollets Betankanoe åtskilliga anmärkningar blifwit gjorda, fär jag föresiä, att det samma, atföljdt af bestå anmärkningar, mätte till Lag-Utskottet återremitteras, dä äfwen den nya fråga Herr NertLensijolm wäckt, dit malte medfölja. Bifölls: Jörs - Den 2 November. 48 Föredrogs ä nyo Stats-Utskottets den i6 Oc« Aber uppläste och pä bordet laggda ProtocollsUtdrag af den 5 October, rörande försäljning tilt Skatte af de annu Återstående Krono-Hemman. ^err 8!!kverstolpe, Lustaf ^drakrrm; utbad sig fä erindra, det Stats-Utstöta wid sitt kemnade afflag till denna af Herr von lorné hos Ridderstapel och Adeln gjorda proposition, syntes honom hafwa sett saken allenast ur en synpunct» som borde desta Kronohemmans försäljning till Skatte pä en Aäng genom Auction werkställas. Detta trodde han ej hafwa warit Herr von lornes mening, hwilken troligen gatt ut pä, ej att påräkna denna inkomst såsom en tillgäng för ögonblicket, utan såsom en Suceksiv tillgäng, till understöd för märt i skuld fördju" pade Statswerk. Herr Silfverstolpe medgäfwe, att i L.mvets genom kriget nu utblottade belägenhet, skulle wistertigen en myckenhet Krono-Bönder ej kunna lösa sina Hemman till Skatte: men dä det är deras stora intereste att förwärfwa ägande rätten, och willkoret till dest förwärfmande genom Skatte Löp är sä gansta lindrigt, ställe utan twifwel inrwm nä^ra är denna lösen kunna werkställas.