Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båtsmans Vacancc-afgift Krutoch Salpeter-försäljnings-me del ... ... Control-Slämpel-Medel Numer-Lotteri dito Båkoch Lots dito Ersättningar (hvaribland Fyring medel, förslagsvis g,333: 16.) Observationsmedel Extra medel och uppbörder Interesse-Medel , Extra - Ordinarie Inkomster Sjö-Tulls-medel Salu-Accis af Släderne Post-Medel Charlas-Sigil la tse-Medel Bränvins-afgift Vid Betänkandets 26:te punkt, angående de sä kallade Danska Fy~ ingsmedlens fortfarande upplagande under titel : Ersättningar, af Herr Santesson, B. H.: ”Sedan under alla Riksdagar, allt ifrån 18091 den princip blifvit följd i afseende pu Båkoch Lots-medei, att nn Stats-TJlskoltels Utlåtande N.-o 106. en, emot det tinder denna titel i Stais-regleringens inkomst-tabell påräknadt belopp, alldeles lika summa äfven må upptagas som anslag till Båkoch Lots-inrätfningens underhällande uti utgifts-tabellen, och StatsUtskottet i dess redan afgifna Betänkande om utgifts-titlarnes reglerande föreslagit, att de från Danmark ingående 3,5oo R:dr Ilamb. Banco med Banco R:dr 9,333: 16. uppföras till användande äfven för Båkoch Lotsverkets räkning, har jag ansett den en gång antagna principen fordra, att denna hittills under titeln Ersättningar inberäknade Stals-intrad äfven hädanefter i stället inräknas bland Båkoch Lotsmedel; och då denna min mening äfven delats af så många bland Utskottets Ledamöter, att, vid votering härom, endast en rösts pluralitet bestämt qvarblifvandet af desse R:dr 9,333: 16. bland de under rubrik N:o 26 upptagne Ersättningsmedel, så får jag mig häremot reservera.
La eller rusthålls-sqvadronen förfärdigade 90 stycken lägermössor»; och torde följaktligen från ofvan - nämnde summa 38,239: 45. 11. detta utgifts-belopp böra afdragas med . 16: 42. — då grundfonden vid 1852 års början rätteligen upptages till 38,223: 3. 11. §• 2- Med bifall till Kongl.,Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, medgåfvo Rikets Ständer vid 1850 och 1851 års riksdag, att åtskilliga, dels till rusthålls-sqvadronen af Jemtlands Hästjägare-korps och dels till reserv-kassan, från Medelpad utgående augmentsoch hemmans-räntor finge till stats-verket indragas, samt anvisade, såsom ersättning derför, ett särskildt förslagsvis beräknadt anslag å 1,900 R:dr, ingående uti 4:de hufvudtitelns anslag till kavallerioch infanteri-regementena; och skulle räntornas utbyte emot kontanta medel, i öfverensstämmelse med de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer derför fastställda och genom Kongl. Stats-kontorets kungörelse den 25 November 1851 till allmän efterrättelse meddelade grunder, sålunda verkställas, att de olika slagen af ränte-persedlar, med beräkning efter medel-markegångs-prisen för de sista 20 åren, förvandlades till en motsvarande qvantitet spanmål af samma slag som krono-tionden i orten, hvilken spanmåls-qvantitet, en gång för alla bestämd, sedermera skulle hvarje år godtgöras efter enahanda beräkning, som iakttoges vid liqviderandet af Kronans behållna tionde-spanmål i distriktet. Räkenskaperna utvisa, att till Direktionen för Jemtlands roterings-kassa, såsom ersättning för berörde augmentsoch hemmans-räntor för år 1852, af Kongl.
Beträffande i öfrigt de under 7:de hufvudtiteln upptagne utgiftssummor, har någon anledning icke förekommit att deruti tillstyrka någon förändring; hvadan desamma, enligt den vid detta Utlåtande bilagde tabell, blifvit föreslagne till enahanda belopp, som vid sisllidne riksdag bestämdes; utom den förhöjning af 9 R:dr, som för slutsummans jemnande funnits böra ega rum i förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser. 12:o 1 öfverensstämmelse med hvad Utskottet uti dess Betänkande JV2 51, angående beräkningen af stals-verkets inkomster, tillstyrkt i afseende på indelda räntor och tionden, hemställer Utskottet, att Rikets Ständers godkännande af denna hufvud-titel med bifogade Tabell icke må lägga hinder i vägen för verkställandet af de beslut, Rikets Ständer kunna fatta i fråga oin allmän förenkling af indelda räntorna och tionden, eller deras i mera eller mindre mån skeende indragning till statsverket. Stockholm den 27 Mars 1851. Departements-Chefen. Taffelpenningar 2,500: \ " Departementets Expedition. Öfrige Embetsoch Tjenstemän 12,024: 52. — Kammar-Kollegium Stats-Kontoret med Krono-Magasinerne samt Yåg-Staterne i Fahlun och Avesta Chartce-Sigillatce-Verket. 3,516: — Chartaj-Sigillatae-Omkostnader, Förslags-anslag 70,000: — Löningar Myntoch Kontroll-Verken. — Till Myntets drift och underhåll 8,000: Omkostnader för Kontroll-Verket, Förslags-anslag 2,300: Kammar-Rätten Öfver-Intendents-Embetet, 1849 års anslag från 8:de IIufvud-Titeln h i Iföres Kongl. Musei förra anslag Post-Verket (Kontanta anslaget på förslag, att af Postmedlen direkte utgå) Tull-Verket (Förslags-anslag att af Tullmedlen direkte utgå
Jag vill endast med två ord besvara Frih. Raabs anmärkt)., att fördelen af distillering under fyra dagar vore högst ringa och att derpå icke borde göras afseende. Denna fördel är likväl så stor, att jag under dessa fyra dagar kan distillera allt det bränvin, jag under en månad tillverkat. Skulle dislilleriogen blifva så begärlig, alt man anser sig böra anlägga serskild apparat, så betviflar jag icke, alt dessa bränvinsbrännare, som hafva rättighet, att göra sin redskap, huru de behaga, inrätta den för distillering af allt det bränvin de tillverka. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt de af Hr Braunerhjelm och Frih. Raab afgifva förslag lill redaktion af 20:de §:n blifvit upläste, blef propos. till bifall å 20:de §:n af Utsk:s förslag framställd och besvarad med starka Nej. jemte några Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla den af Hr Braunerhjelm föreslagna redaktion af ifrågavande §, samt, efter denna propos:s besvarande med starka Ja, blandade med Nej, förklarade all han härvid funnit Ja öfvervägande. Frih. Raab hegärde votering. 312 I) e n 15 Juli f. nt Uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.: Den som bifaller, att 20:de §:n af den blifvande Förordmn, ang:de vilkoreu för bränvins-tillverkning, erhåller följande lydelse r ”Bränvins-distillering må äfven under lid, då bränvins-tillverkning icke är tilläten, kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med enkel redskap, sådan den i 6:te §:n (7:de) beskrifven är, af minst 21 kannors rymd, och mot afgifts erläggande efter samma grund, hvarefter afgiften för enkel redskaps begagnande vid bränvins-tillverkning i 44:de §:n (40:de) bestämd är”.
Såsom ofvan är nämndt, uppgingo såväl de inhemska som utländska fonderade statslånens återstående kapitalbelopp den 30 sistlidne Juni till R:dr 57,920,786: 66. Om derifrån afdragas de för dessa lån bildade liqvidations och amortissementsfonders då egande behållningar, » 2,917,684: 72. utgjorde återstoden R:dr 55,003,101: 94. Rörande den operation, Fullmäktige, i afsigt att befrämja framgången af det med Schröder & Komp. afslutade amorteringslån, den 16 Juni sistlidet år beslutade, att nemligen utbyta i Riksgälds-kontorets ego befintliga, till det år 1858 i Thaler Preussiskt kurant upptagna lån hörande obligationer å 300,000 Thaler emot obligationer å 45,000 £ för det nya engelska lånet, hafva sistlidet års Revisorer redogjqrt för hvad som till och med den 11 Augusti 1864 förekommit. Om utbytet af obligationer å 300,000 Thaler mot scrips för 45,000 Pund St. å det engeidia lånet — 60 — Här torde derföre endast behöfva erinras, hurusom ordalydelsen i det bref, hvari förslaget om ifrågavarande utbyte till Sehröder & Komp. framställdes, och hvilket, enligt Fullmäktiges uppdrag, utaf en ledamot uppsattes samt, efter justering af Ordföranden, afsändes, sedermera, när det delgafs öfrige Fullmäktige, föranledde den anmärkning, att icke nog tydligt vore uttryckt, det ifrågavarande obligationer å 45,000 £ skulle tillhöra optionsandelen af lånet och icke den fast öfvertagna fjärdedelen deraf; äfvensom att den utaf en ledamot, vid justering af protokollet rörande denna fråga, gjorda hemställan om införande i en sedermera till Schröder (fe Komp. aflåten skrifvelse utaf ett förtydligande i nämnde syftning af öfrige Fullmäktige förkastades, af skäl att ett sådant förtydligande icke ansågs behöfligt.
Man har förundrat sig öfver detta begrepp om Täckhet, och huru vi kunna tänka oss en oreda, som är vacker35. Tvifvelsutan är oredan i och för sig sjelf, eller blott och bart såsom oreda, ingenting mindre än täck. Men dermed, att täckhet är oreda, påstås icke, att all oreda är täckhet. Man besinne, att det Täcka är sammansatt af ett är och ett intet är, eller af ett verkligt och ett skenbart: det är sväfvande mellan Skönt och Styggt; men för att vara detta, och ej tillfalla det sistnämnda, måste det kunna visa ett lifligt uttryck af frändskap med det förra. Täckheten blifver dymedelst en oreda, der åskådaren är bestört att se ordning: en oreda ordnad till gestalt, liksom Styggheten är en förstörelse ordnad till gestalt. I sträng mening är en organisation icke frisk, utan sjuk, redan när den har blott ett solgrand i olag (antingen med eller utan sveda); och sjukdomen är då en oreda i helsan. Likaså är, i sträng mening, ett ting icke skönt, utan fult, redan när ett solgrand der är i olag; och fulheten är då en oreda i utseendet. Det minsta olag gör skönt till fult, liksom friskt till sjukt; bådadera genom tillvägabragt oreda. Men om nu denna oreda ej går längre, än att hon har och visar ett visst ändock bibehållet mått: så inträffar, i ena fallet, att det friskas iråkade ställning af sjukt, eller lutning till sjukt, kan yttra sig endast i en öfverdrift af ömhet eller ett slags för stor känslofullhet; och i andra fallet, att det skönas iråkade ställning af fult, eller lutning till fult, äfvenså kan stanna vid att yttra sig i någonting det nyssnämnda motsvarigt, – hvilket vi då kalla Täckhet. En oreda i högre grad, gör afgjord sjukdom och afgjord fulhet; en ännu större oreda gör förstörelse och alltså stygghet. I det Stygga uttrycker sig den största satsen af förstörelse; i det Fula en större sats deraf, än i det öfriga (eller egentliga) Täcka: men äfven i detta, som i sin fullkomlighet utgör det Vackra, är dock åtminstone en begynnelse dertill.
S:s vid innevarande Riksdag tillsatta Konstitutionsutskott, enligt till honom aflåtna skrifvelser, ställt under tilltal inför RiksRätten de Ledamöter af H. M. Konungens StatsRåd eller den af Kongl. Majit under Dess frånvaro tillförordnade Regering, jemte Föredragande, hvilka deltagit uti eller medelst afgifvet tillstyrkande, åsidosatt afstyrkande eller uraktlåten vägran af kontrasignation, medverkat till följande Kongl. Majlis eller den Kongl. Regeringens beslut, angående: Enligt ansökningen Lit. A. l:o Det af Rikets Ständer vid Riksdagen åren 1834 och 1835 stadgade och till Kongl. Majits gillande öfverlemnade förslag till ny YexelLag. 2:o Rikets Ständers vid samma Riksdag till Kongl. Maj:ts stadfästelse hemställda förslag till Lag för enskilda Banker. 3:o Utfärdande af Kongl. Förordningen den 30 Juni 1838, rörande Mosaiska Trosbekännares rättigheter och skyldigheter här i Riket, tillika med den serskilda ordningen om hvad de dädanefter i afseende å deras religion m. m. hade att iakttaga. 4:o Kongl. KammarRättens behörighet att upptaga och afdöma tvister emellan Götha KanalBolag och dess Direktion eller Staten. Enligt ansökningen Lit. B. Rikets vid sistlidna Riksdag församlade Ständers, i skrifvelse den 22 Maj 1835, gjorda anhållan om Kongl. Maj:ts nådiga bemedling i ministeriel eller annan väg, i fall utländskt kreditiv för R. S. Banks räkning skulle upptagas. XVIII Enligt ansökningen Lit. C. HofSekreteraren C. F. Bergs underdåniga ansökning att i hufvudstadeu få anlågga en Teater för uppförande af allmänna skådespel. Enligt ansökningen Lit. D. l:o Norrköpings
Det är ock i dessa stycken, som äfven hos Runius, liksom hos Lucidor, ett tycke af slägtskap med Bellman yppar sig: ett tycke, af Blom ej bemärkt hos någondera; af Hammarsköld endast hos Lucidor; af Wieselgren hos bägge, men med förbiseende af den omständighet, att i dylika stycken går Runii maner långt närmare, än Lucidors, intill Bellmans – om än blott intill skämt-sidan deraf. I Lucidor var förmycket lidelse, förmycket tragiskt element, förmycket pathos, för att kunna på äkta Bellmanniskt vis leka med både fröjder och smärtor. Mer befryndad med Bellmans sinnesart var Runii. Hade i hans själ funnits mera djup, och hade han förstått sin fördel, att enkom just i denna rigtning utbilda sitt skaldskap: då skulle han i fullständigare måtto vara Bellmans förebud. Månne dock ej, bland Bellmans berättande målningar i alexandriner, följande ”Infall för ro skull” kunde ganska väl försvara sin plats? Fråga. Välkommen hem från Wims, min kära kamerat! Hvad vanka’ der för godt? Hvad fick du der till mat? Svar. Ugnstekter gröt, färskt smör och gäsemjölken fin, Färsk fisk, söt mjölk och bröd, och dricka klart som vin: Vår bästa krydda var den sköna gröna löken; Vår’ musikanter vor’ en näktergal och göken. Sänghimlen var sapphir, och sjelfva sängen grön, Besatt med hyacinth, beströdd med tusenskön. Zephirens ljufva blåst, som sjelfva sötman flägtar, Uppfriskar mod och blod, och svalkar mer än nectar. Kort sagdt: der var för syn, för hörsel, lukt och smak, Ett herrligt nöjes mål, en rätt förträfflig sak! Dock feltes der en lust, som femte sinnet sakna’; Förstå: den Adam fick, när han af sömnen vakna’. Si der! Tag fägnad fritt på tre ell’ fyra vis: Der ingen Eva är, är intet Paradis. Afgjordast likväl – till och med redan i titeln – yttrar sig den Bellmanska likheten i beskrifningen om resan till Dalarön. Har några stropher till prof!
Men jag förklarar att jag icke tror, det den föreslagna utvägen, om den äfven försöktes, skulle kunna leda till annat, än på sin höjd att de båda referenterna skulle blifva mål för vårt, jag vill icke säga hat, men åtminstone missnöje, och att de skulle komma i en ganska ledsam ställning. Det skulie ju kunna hända att dessa herrar antingen tillhörde ett och samma politiska parti, eller också att de tillhörde olika partier; och hvem af oss, mine Hrr, kan nu säga, huruvida icke den ene eller andre af dem kunde vilja låta sin egen opinion i någon mån inverka på den dialektiska konsten att sätta sin upfattning af hvad som här yttrades på papperet. Skulle vi icke vid sådant förhållande, och så framt det icke vore möjligt att påträffa några hittills af mig ouptäckta mönster af opartiskhet och skicklighet, i st. f. att vända oss mot några tidningar och deras referenter, vända oss mot de nu ifrågasatta tjenstemännen. Detta är dock icke det enda, mine Hrr! Det skäl, som från början bestämde mig att liga och afvakta resultatet, är en observation som jag sedan länge, gjort, och hvilken jag tänkt att nu först för R. och Ad. framlägga. Först och främst ber jag då att få nämna, det jag icke tror att nationen vill hafva referaler af någon representants yttranden, utan hon vill hafva dessa yttranden, sådana de ord för ord hafva fallit; allmänheten skulle icke mer rätta sig efter dessa refererade anföranden, än hon rättar sig efter tidningsreferaterna. Allmänheten lä-_ ser vanligtvis uteslutande någon viss tidning, t. ex. Aftonbladet, eller Svenska Tidningen, alltefter som hennes egen opinion är beskaffad. Nå väl, nu hafva just dessa, om jag så må uttrycka mig, med hvarandra rivaliserande och, så att säga, mot hvarandra polemiserande tidningar, vant allmänheten vid att finna tvenne opinioner, sinsemellan så motsatta, som svart är motsatt hvilt; och då frågar jag, har allmänheten kunnat få något förtroende för referaterna? Jag vågar tryggt säga: hon har det icke! Nu är det klart att hvar och en kan invända, att om man kommer fram med dylika inkast, så är det detsamma som att man icke vill saken, och då är det omöjligt att tillfredsställa nationens och representationens önskningar. Visst icke, mine Hrr!
Af statsrådets yttrande i hemliga mål erhåller Riksförsamlingen del endast af tilleller afstyrkandet. 28 Konslitutions-Utskottets Memorial, N:o 12. § 93. Konungens proposition, rörande statsverkerkets tillstånd och behof, skall genast till vederbörande Utskott hänvisas. Ej må deröfver i Kamrarne öfverläggning dessförinnan ega rum. Om propositioner rörande Grundlagsfrågor vare lag samma. Om andra Konungens propositioner och skrifvelser galle hvad här nedan om behandling af allmänna frågor stadgadt är: dock så, att de ej afgöras må, innan Utskotts utlåtande deröfver är inhemtadt. § 94. Riksdagsman ege rätt motioner och förslag framställa i den Kammare, han tillhörer. De skola skriftligen i tre exemplar uppsatte vara, och innehålla utredning af de skäl, på hvilka de stödjas. Åsyftar förslaget ändring, eller stiftande af lag, eller allmän förordning, eller annat allmänt stadgande, då skall ock förslag till dess ordalydelse meddelas. I samma motion eller förslag måga ej frågor af olika beskaffenhet sammanföras. Förslag, som flere än en riksdagsman undertecknat, må ej emottagas, utan så är, att de medlemmar af samma län, stift eller stad äro, och ärendet en ortens angelägenhet angår. Riksdagsman, som förslag till ändring i Grundlag vill väcka; gore det omedelbart i Konstitutions-utskottet. § 93. Förslag eller motion, som inom de första fjorton dagarne efter det riksdagen å rikssalen blifvit öppnad, väckas och så beskaffade äro, som i nästföregående § sägs, må Kammaren ej vägra till åtgärd emottaga. Ej må, med undantag af Grundlagsfrågor, nya förslag, efter nämnde tid, af riksdagsmän väckas, utan så är, att de af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffade händelser, omedelbarligen föranledas. § 96.
Jag ber om tillgift, att jag ännu en gång uplagcr R. o. Ad:s tid med några ord i denna fråga, oaktadt något resultat af densamma icke vid denna Riksdag kan vinnas; men jag anser det vara en skyldighet att söka bidraga till frågans utredning så fullständigt sorn möjligt, enär densamma är af samma beskaffenhet som många andra, att den småningom vinner allt flere anhängare. Vid förra Riksdagen hade den endast några få anhängare; vid denna har antalet ökats, så att, enligt hvad jag fått höra. till och med många ledamöter af BankoUtsk:s Kansliafdelning hyllat densamma, som jemväl på detta rum många röster höja sig för reformens antagande. Jag hämtar härutaf en god förhoppning att vi vid en följande Riksdag komma till ett bättre resultat i saken, och vill, till dess befrämjande, yttra några ord för att söka undanrödja de betänkligheter, som emot förändringen blifvit framdragna. Man har medgifvit, att det vore en omätlig fördel, om i hela Europa ett och samma mynt biefve gällande. Men om man nu icke genast kan erhålla denna stora fördel, bör man väl derföre icke skjuta ifrån sig den mindre men ändock ganska väsendtliga fördelen alt få ett gemensamt mynt för de tre Nordiska rikena och Hamburg, hvilket derjemte stöde nära det Preusiska. enär en Preusisk Thaler är J af en Riksdaler Hamburger-Banko. Att få en gemensam myntfot för en så stor del af Europa måtte väl ej kunna anses för en liten fördel, hvartill kommer att man dermed hunnit ett godt stycke på vägen till den större fördelens upnående. Jag tror i sanning, alt Hr Gripenstedt i sin framställning å ena sidan underskattat förändringens fördelar och å den andra 536 Den 25 Februari f, m. öfverskattal dess olägenheter. Den egentliga svårigheten torde bestå deruti, att man måste gifva full ersättning åt de personer, som emoltagit Bankens förbindelser efter den gamla myntfoten ; men för erhållandet af en sådan ersättning måtte väl en prEescriptionstid kunna utsättas.
Hvad den begärda återremissen beträffar, anser jag densamma icke tjena till mycket, då 3 Stånd redan bifallit Betänkandet, utan önskar jag att R. o. Ad. måtte lemna ett enkelt bifall till hvad Utsk. i denna del föreslagit. Erih, Ahlströmer, Jonas: Då jag väckte den motion, hvaraf denna motion är en del, inskränkte jag mig till att begära nedsättandet af en Komité, emedan jag ansåg sådant vara det enda sätt, hvarigenom man skulle kunna bringa saken å bane, och jag föreställde mig att det alltid vore kommande Ständers rätt att tillse hvad denna Komité hade uträttat, samt med ledning deraf vidtaga sådana åtgärder, att saken kunde komma till stånd. Emellertid hade man genom nedsättandet af en Komité erkändt sakens vigt, och 334 Den 16 Juni e. m. och visat att man ville göra någonting. Detta var orsaken till min begäran. Na gillar jag visserligen för min del icke det resonnement, som Utsk. här upställt; men det resultat, hvartill Utsk. kommit, anser jag mig icke desto mindre böra gilla, emedan det står i full öfverensstämmelse med min motion. Jag får derföre anhålla om bifall till Utsk:s förslag. Då jag emellertid nu har ordet, ber jag att med anledning af åtskilliga ledamöters yttrande, att det borde vara ett samband äfven i ekonomiskt afseende mellan församlingen och dess pastor, får nämna att jag anser detta icke mera kunna faktiskt existera till sin grund, utan att man bör ställa presterskapets aflöning på annat sätt. Om man hade ett kristligt presterskap och en kristlig församling, sådana som under den apostoliska tiden, skulle jag icke yrka någon förändring i hvad som från den tiden utgått; men då så icke är förhållandet, och då det visar sig att församlingen ofta står i harnesk mot sin pastor, och denne, om han är en godsinnad man, ieke sällan måst eftergifva hvad han haft rätt att fordra, anser jag tiden vara inne, att borttaga det band, som ieke verkar till kärlek, utan tvärtom till bitterhet. På denna grund var det, som jag önskade att man härutinnan ville göra någon förändring, och ställa så till, att aflöningen skiljes från församlingen och ingår till Statsverket.
Då nu det rena varat ingått i det mänskliga medvetandet såsom det konstitutiva i det samma, och å andra sidan en sinlig tillvaro är gifven för det samma, måste det betraktas såsom enhet af till formen fullkomligt förnimmande, tänkande, hvilket om det betraktas såsom substantiellt, är förnuft, och till formen ofullkomligt förnimmande, hvarvid det förra är att betrakta såsom det konstitutiva i det senare, så att det, som ofullkomligt förnimmes, (det hvaraf den sinliga tillvaron är ett fenomen) är tänkandet själf. Detta motsvarar hos Hegel väsendet såsom enhet af sättande och förutsättande reflexion, såvidt den senare betraktas såsom alltigenom af den förra konstituerad, och det, som i den förutsättande reflexionen förutsättes, såsom sken af den sättande reflexionen. — Såsom det konstitutiva i de ofullkomliga förnimmelserna upphöjer tänkandet de samma till systematiskhet och gör dem därmed till ett relativt inom sig slutet helt eller objektiverar dem till en verld, visserligen icke i och för sig bestående, utan en fenomenverld. Denna öfvergång motsvaras hos Hegel af väsendets öfvergång i den väsendtliga tillvaron eller den väsendet till sin form egande tillvaron och därmed af skenets öfvergång i fenomen. Fenomenverlden har i tänkandet sin form, i de ofullkomliga förnimmelserna sin materia. Nu är det tydligt, att tänkandet icke skulle kunna upphöja materien till systematiskhet, om den icke i sig redan vore systematisk, d. v. s. om den icke potentialiter vore tänkandet själf. Därför måste fenomenverlden och därmed också det ändliga medvetandet, hvari den har sin närmaste grund, betraktas såsom potentiellt tänkande eller förnuft, som förverkligar sig själf. Därigenom förklaras, hvaruti den ofullkomliga förnimmelsens ofullkomlighet och den partiella bristen på systematiskhet i fenomenverldens materia ega sin orsak: i tänkandets potentialitet i de samma. Detta motsvaras hos Hegel af den i sig reflekterade tillvarons (tänkandet såsom fenomenverldens form) och den i annat reflekterade tillvarons (fenomenverldens materia) öfvergående i den absoluta identiteten, såvidt därmed förstås det rena varat såsom egande potentiell förnuftig konkretion och reflexion i sig.