Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Kongl. Maj:t och Rikets Ständer under sednaste riksdag lunno sig böra antaga och fastställa den grundsats, att stambanorna inom Sverige skola anläggas på allmän bekostnad och genom Statens omedelbara försorg, afsågos naturligtvis icke egentligen de enskilda fördelar, sorn genom j e rn vägs-anlägga i rigarne komme att beredas för en eller annan landsorts innevånare, utan dessa anläggningars nödvändighet för den allmänna industriens och rörelsens utveckling samt deras gagnande inflytande på den ekonomiska ställningen inom hela landet. Derföre blefvo ej heller några särskilda bidrag af de orter, hvarigenom stambanorna skulle ledas, föreskrifna såsom vilkor lör sådana banors anläggande. Utskottet, som delar den åsigt uti ifrågavarande hänseende, hvilken vid nämnde riksdag gjprde' sig gällande, kan följaktligen icke biträda det nu väckta förslaget alt påföra de närmast stambanorna belägna landsorterna en ökad beskattning för att bereda tillgång till bestridande af de kostnader, som erfordras för underhållandet af rörelsen på samma banor. En sådan särskild beskattning skulle för öfrigt, på sätt redan inom Ronde-ståndet är anmärkt, blifva både obillig och orättvis, enär de större eller mindre enskilda fördelarne af en jernbane-anläggning ingalunda vid alla tillfällen bero af hvarje orts närhet intill banan. Och såvida tillgångar till förestående jernvägs-anläggningar samt dessas underhållande skola beredas genom årliga bidrag af innevånarne i de landsorter, som jernvägarne komma att genomgå, synas dervarande skaltskyldige erhålla skäliga anspråk att innan sådana anläggningar derstädes. företagas och utföras varda hörda i fråga om dessa företags verkställighet och deri dermed förenade särskilda skatte-tillökning för sagde orter.
Hvad jag nu haft äran anföra, hoppas jag, att StatsUlsk. vid frågans förnyade handläggning mått,e taga i noga öfvervägande, ty saken är sannerligen af sådan vigi, att den förljenar Ständernas alfvarliga behjertande. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Ribbing, Arvid: De talare, hvilka hittils yttrat sig, hafva egeulligen fästat sig vid löneförmånerne. En embelsoch tjenslemäns belåtenhet år äfveu beroende af andra förhållanden, hvilka äro välda ali tagas i betraktande vid en lönereglering. Likasom man säger 0111 raenniskan i allmänhet, att hon icke lefver allena af bröd, så kan man säga om Embetsmannen att han icke heller gör det allena af lön: han lefver ock af hopp och af ära. Han vill hafva en framlid, en utsigt att i vidsträcktare mån kunna gagna sitt fädernesland och att förbättra sina omständigheter och han behöfver det slags välbefinnande i sitt kall som alstras af att hafva införlifval sig i embete! och genomgått dess grader. För 25 år sedan, då denna fråga för första gängen genom en af K. M. i ämnet afgifven Nåd. Propos. bragles å bane, yttrades några ord, hvilka jag nu lill deras hufvudsakliga innehåll anhåller att fä infot R. 0. Ad. upläsa: För menskliga naturen får ej förkofringsbegäret slängas; ty om det ej får gå den rätta vägen, taga det sig sidovägar. Ar nu t. ex. en Länsman, som man brukar yttra sig, slagen till att alltid få 208 Den 20 April. blifva i denna. Ijensl, hvad naturligare då, än att han åtminstone söker blifva en rik Länsman. Vöre deremot honom vägen öppen alt på sin Ijenstemanna-bana vinna någon befordran, sa skulle han mera vinnlägga sig håde om skicklighet, redlighet och deraf följande godt rykte.
Strimmorna glida in mellan nattens mörkblå skuggor, taga ansats, storma fram dragande med sig knippen af ljusgula och röda strålar och kasta kaskader af sådana upp mot zenith. Nattens skuggor draga sig tillbaka, deras mörka ton ger plats för ett ljusblått skimmer, som sprider sig öfver himlahvalfvet, följdt af morgongryningens färgspel. Starkare och starkare lågar det vid horisonten, röda färger i alla naturens oräkneliga nyanser komma fram, kasta reflexer långt ut i rymden. Varmare och varmare lågar det, och ögat tröttas och bländas af ljushafvets vågor. Plötsligt går en rörelse genom mängden. Inca har rest sig, och alla följa hans exempel. Kungen tager en bägare och fyller den med en jäst dryck af majs ur en ofantlig, förgyld dryckeskanna. Han stirrar oafbrutet mot den punkt, der solen skall visa sina första strålar; han skuggar med venstra handen för ögonen, som bländas af den strålande reflexen. Så gör han plötsligt ett tecken. Baldakiner dragas åt sidan, och kungen stiger upp på en mindre plattform, så att han blir fullt synlig för allt folket. Himlen är nu ett enda eldhaf borta i öster. Den första fina strålen från den uppstigande solen bryter med ens fram och ilar från himlahvalfvet ner till det väntande folket. Kungen svingar bägaren öfver sitt hufvud. Signalen är gifven, och ett jubel stiger på en gång från hundratusen strupar upp som en helsning till guden, medan musikens toner blanda sig i jublet, som i stora ljudvågor fortplantar sig i fjärran. Det är en ocean af hänförda rop och toner, som kommer foglarne att förskrämda tiga med sin morgonsång och gömma sig mellan trädens löf. Herdarnes hjordar långt uppe bland bergen skingras och djuren söka ängsligt sin tillflykt i klipphålor och bakom stora klippblock. Kungen sträcker ut sin hand med bägaren och dricker solen till, hvarefter han lemnar den till sin närmaste släkting, som likaledes dricker derur, och så går den från den ene till den andre inom slägten, så länge den stora kannan har vin att gifva.
Då denna sak lemnats obestridd, sä synes klagan vara grundad öfver läroverkens beskaffenhet och en förändring deri efter tidens fordringar af behofvet påkallad. Man bar ock på sednare tider sett nya undervisningsanstalter inrättas, hvaribland den nya Elementarskolan, vid sidan af hvilken Hillska skolan å Barnängen icke bör förgätas, hvarest undervisning såväl i de gamla, som lefvande språken meddelats; och att denna undervisning varit god, derom underrättas man af Erik Guslaf Geijer i Litteraturbladet för år 1838- Man saknar således icke skäl till en framställning hos Konungen i detta ämne. Hvad beträffar den fria ämnes-läsningen och fria flyttningen, (inner man i 3:ne punkter företrädet framför nuvar. förhållanden, nemi. först tillfälle för ynglingens verksamhet i mån af anlag och krafter; för det andra alt, bättre än förr kunnat ske, jemföra egna framsteg med andras, och slutligen för det tredje tillfälle för lärarne att öfver sina elevers framsteg erhålla en mera noggrann kännedom. Dessa fördelar hafva icke blifvit fullständigt framställda; och fastän man icke kan säga, alt ju ej äfven det nya systemet har sina brister samt oaktadt man ej kan påstå, att, i och med samma systemet införande, alla olägenheter, som i det gamla förefinnes, derigenom undanrödjas, så innebär likväl detta nya system något för menskligheten så högst vigtig!, att jag för min del ej kan annat än tillstyrka bifall till den und. skrifvelse, som Ekou.Ulsk. föreslagit. Frih. Cederström, Claes Rudolph: Det ämne, hvarom här öfverlägges, är otvifvelaktig! af särdeles vigt. Det torde sålunda vara nödigt och nyttigt, att detsamma tages i betraktande ur flerfaldiga synpunkter. Min mening är ej, att nu skärskåda saken utur egentligt pedagogisk synpunkt. Jag vill således ej beröra den fråga, huruvida de åtskilliga förmånliga och till och med lysande resultat i afseende å kunskapers bibringande, hvilka uppgifvas vara medelst den nya läromelhoden vunna, verkligen härleda sig från sjelfva undervisningssället eller från lärarnes förtjenstfulla nit.
Häraf torde man nogsamt finna, att tillsynen öfver vägars underhåll bör updragas åt andra personer än dem, som skola underhålla vägarne, och alltså mäste hädanefter såsom hitintills, åt Statens tjenstemän öfver IS las nu ifrågavrde bavaknings-åtgärder. Då nu dessutom blifvit ifrågasatt att Landshrn skulle godkänna de personer, som blifvit utsedde 438 I)en 2 Maj. till vägupsyn ingamän, måste han naturligtsvis vara berättigad att välja sådana, till hvilka han hyste förtroende, men då skulle det också allt för lätt på flere orter kunna hända, att derinom det ej fanns en enda person, åt hvilken det vore lämpligt att updraga ett så grannlaga bestyr. Det är, åtminstone för mitt begrepp, tydligt, att öfvervakandet af ett onus, sådant som väghållningsskyldigheten, bör updragas åt deri ointresserade personer, eller åt Statens tjenstemän, och ej åt enskildte. Det sätt, hvaruppå beslut angrde vägpenningarnes bestämmande skall fattas, synes mig icke heller vara lyckligt valdt. Det heter nemi. i punkten 3, att vägpenningar skola bestämmas till det belopp, som K. Bef:h:de, efter förslag af de väghållnings-skyldige och med fästadt afseende å de med vägunderhållet förenade besvär och kostnader, äger att fastställa. Landsh:n skall således, efter förslag af de väghå 11 nings-sky 1 dige, bestämma väg-afgifterne. Om då Landshm derutinnan har en åsigt, som strider emot intresset hos de vägunderbållnings-skyldige, hvilka naturligtvis söka att få afgifterne så höga som möjligt, upkomma skriftvexlingar och processer utan all ända, och det hufvudsakliga ändamålet torde i de flesta fall ej vinnas. Så vida ej vederbörande iakttaga den största försigtighet, mäste på detta sätt en mängd tvisteämnen emellan menigheterna och länsstyrelserna upkomma, och som sådana stötestenar redan i tillräcklig mängd torde förefinnas, vore det rådligt att ej skapa nya. Af hela detta förslag finner jag endast en enda fördel kunna upstå, men denna fördel tillfaller visserligen ej landet, men väl städerne.
Jag upprepar likväl, att jag anser taxeringsvärdet aldrig kunna blifva någon säker grund för fördelningen af en gemensam inteckning, och jag hemställer, örn icke Ridderskapet och Adeln skulle linna för godt lemna bifall till mitt förslag, Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag bar, såsom invecklad i Concurs här i Stockholm, af egen erfarenhet lärt katina, huril svår och otillräcklig den närvarande InteckningsLagen är vid dess tillämpning; och det bl ef då klart för mig, att en ny lag erfordrades, för att bringa reda uti denna oordning. Jag tillstår ock, att den idee jag då gjorde mig om InteckningsLagen, sådan den borde vara, uti nu ifrågavarande afseende, är densamma, som Utskottets i dess före - 336 Den 6 November e. m. varande Utlåtande. Jag kan således icke annat, än tillstyrka bifall lill detta Utlåtande, och jag utbeder mig, alt få häfva den siste värde Talarens tvifvelsmål om möjligheten att begripa tredje Momentet af förslaget. Jag vill för tydlighetens skull upplysa förhållandet med exempel. Om 3 egendomar a, b, och c äro värderade hvardera till 4ooo R:dr, och a. först särskildt intecknas för 2000 R:dr, samt alla sedermera gemensamt för 7000 R:dr, så är det klart, att då båda sammanlagde inteckningarne eller 9000 R:dr förhålla sig till sammanlagda taxeringsvärdet eller 12,000 R:dr, såsom 3 till 4» måste hvardera egendomen ansvara för bela inteckningssumman med ^ af sitt värde, hvaraf följer, att a, som blifvit förut intecknad för 2000 R:dr, ansvarar blott för 1000 af den gemensamma inteckningen, samt b och c för 3ooo R:dr hvardera. Detta synes mig så klart, att jag näppeligen tror någon tydligare lag kunna stiftas; och jag får derföre för min del tillstyrka bifall å Utskottets sednare Utlåtande. Herr von Hartmansdorff; August: Till vederläggning af den siste värde Talaren, anhåller jag att få uppläsa en del af Herr Printzenschölds reservation, som ärUtskoltets Utlåtande vidfogad.
Tillsammans 28,270: „ „ hvarifrån likväl, på enahanda grund, som ofvan angående Lifgardet till häst är antydt, torde höra afräknas den för Gardes-regementerne till fot nu befintliga brist i Stat, eller 11,730: „ „ Wermlands Fältjägare-Regemente indrages, hvarigenom bespares Regementets lönings-anstag å 3:dje Hufvud-Titeln 24,970: „ „ Beklädnads d:o, under anslaget till Armeens materiel 12,600: „ „ Lif-Bevärings-Regementet indrages, hvarigenom bespares dess lönings-ansiag Hallands Bevärings-Bejätl d:o Anslaget till Bevärings-manskapets vapen-öfningar Ajlöningen för Smålands Husar-Regemente uppgår nu, enligt Kongl. Brefvet den 2 Februari 1833, till 36,700 och för Infanteri-bataljonen till 15,690 Tillsammans 52,390; Om, under förutsättning af Regementets afsilning, härifrån afdrages den aflöning, som, uträknad efter 2:dra Lif-Grenadier-Regementets Stat, erfordras för ett afsutet Cavalleri-Regemente af 1,000 man, eller 31,480: uppkommer en besparing af 20,910: Häst-vacance af 500 nummer, å 7 tunnor spanmål, 3,500 tunnor, å 7 R:dr tunnan . Dess vapen-öfningar upptagas i kostnad för en exercis-tid af 21 dygn, Gottlands National-Bevärings Öfningar med 6,823 R:dr 16 ks. derunder inbegripue, till 142,830:
Utskottets hemställanden och förslag biföllo». § IB Med afslag å Utskottets hemställan, bibehöll Ridderskapet och Adeln det nu gällande stadgandet oförändradt. 360 Prot.-Utdrag den 6 Juni 1S66. §§ 20, 24. 26, 28, 27 och 32. Utskottets hemställanden och förslag bi fällö*. % 41 Utskottets Törsta hemställan. Ridderskapet och Adeln antog det förslag till förändrad lydelse af §:ns 1 morn., som Herr Olivecrona i sin reservation framställt. Utskottets sednare hemställan. Bifölla, hvarjemte Ridderskapet och Adeln godkände den i 3:dje mom. vid tagna redaklionsförändring. § 42. Utskottets tillstyrkande bifäll*. § 43. Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets hemställan med den förändring att bötesbeloppet 120 R:dr förhöjdes till 200 R:dr. §§ 46. 38 och 60. Utskottets förslag och hemställanden Infälla*. Härförutan beslöt Ridderskapet och Adeln, som ansåg sig sakna anledning att ingå i pröfning af de §§ i förordningsförslaget, hvilkas innehåll ej blifvit af Utskottet förändradt och om hvilkas ändring motion ej heller blifvit väckt, lemna Utskottet öppen rätt att vid förslagets förnyade behandling föreslå sådana förändringar i de af Ridderskapet och Adeln godkända §§, som möjligen påkallades af Ståndets från Utskottets förslag afvikande beslut. S. D Vid föredragning af Stats-Utskotlets Utlåtande M 128, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om inlösande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till
StatsUtskottet har haft anledning att undersöka detta ämne, genom den Motion, som i PresteStåndet blifvit väckt och till Utskottet remitterad; en Motion, som, om den än skulle bevittna den värda Ledamots nit, som hen. ne gjort, likväl lika mycket bevittnar, hururinJ ga kännedom han haft af saken. Hvad sorn egenteligen förmår mig att nu vid detta Be» tänkande göra anmärkning, är den form, hvari den till Ständer är framställd, den nemi. att det föreslås, att Riksens Ständer skulle besluta, att om, vid anställande undersökning, någon brist skulle finnas i vederbörligt antal exemplar af Bihanget till sistl. Riksdag, den , som deraf besörjt tryckningen, skulle åligga att delas värde återbära. Riksens Sunder kunna ej Den 19 Martil. *87 utöfva en sådan Domaremagt. Den allmänna Lagen har sörjt Jör de åtgärder', som i dylika fall kunna vidtagas, och i den del redogörelsen här drabbar mig, har jag intet skäl att undandraga mig eller frukta för dess föreskrifter. StatsUtskottet har likväl, i en meddelad uppgift pa räkenskaper och befintlige exemplar al Bihanget, framställt det resultat, att någon brist skulle finnas. Då denna allmän gjorda åtgärd kunde föranleda till en allmän mening, att så verkeligen förhölie sig, tror jag mig äfven berättigad, att lika allmänt anmäla hvad jag vid denna uppgift har att anmärka. Den stödjer sig på en inventering, gjord ett helt år efter sedan exemplaren aflemnades, af en Bokbindare, utan någon controll hvarken af redovisande eller redofordrande. För öfrigt saknas i uppgiften afdrag för de exemplar, sorn till HofCancelleren och publique Verk alltid aflemnas, och hvad som är betydligare, för de exemplar, som ännu äro oredovisade och finnas i Boklådorna. I allmänhet räkna alla förläggare på en vanlig upplaga 30 å 40 exem-i plars defecter. Mig iförefaller det undransvärdt, att icke ens detta ringa antal defecter här uppstår. Att så få exemplar nu kunna erhållas completta, härrörer deraf, att af första Delen endast 500 exemplar aftrycktes.
En enskild skulle aldrig underkasta sig några sådana föreskrifter i afseende å den ordning, uti hvilken han borde vidtaga det eller det medlet att upprätthålla sin credit. Han skulle i detta hänseende endast rätta sig efter omständigheterna, så att han, i mån af dessa, ibland utsträckte och ibland indroge sin rörelse; men med de penningeförhållanden, vi hos oss äga, har Utsk. ansett den lugnande föreskriften vara behöflig och derigenom så godt som uteslutit ens möjligheten af, att någon indragning kommer i fråga, enär så många utvägar förut skola passeras, att det ingalunda är antagligt, att denna sista någonsin behöfver vidtagas. Det synes då icke böra kunna väcka någon förskräckelse, att Utsk. nämnt den omförmälda sista ressourcen. Man kunde väl saga: men hvarföre har då Utsk. insatt detta stadgande, då det aldrig kommer att tillämpas? Svaret är ganska enkelt: Hvarje bank måste äga rättighet att minska sin rörelse, om hon skall kunna förskaffa sig credit. Om man omtalade för en utländning, att Svenska banken väl vore skyldig utlåna penningar, men icke hade rättighet att indraga sin rörelse, så skulle han säga, att det vore högst oklokt, om icke löjligt, att sålunda beröfva Banken en så vigtig del af dess attributioner såsom bank. Sade man åter, att Banken väl äger inskränka sin rörelse, men att denna åtgärd skall i sista rummet vidtagas, samt man derjemte upplyste om de öfriga utvägar, man valt för att betrygga Bankens functioner, skulle denna utländning svara: "Ni har gjort rätt; ty de lånbehöfvandes fördel är icke upphöjd öfver hvar och ens rättighet att utaf Banken fordra iakttagande af hennes pligt att upprätthålla sin utvexling. Jag tillstyrker bifall till 3:dje punkten. 10 H. ‘ 19 i.jG Den a4 Juli c, m. Hr Stråle, Nils "V\7 i 1 1j. i För min del kan jag icke finna, att 3:dje punkten, sedan R. o. Ad. frångått Utsks förslag i den 2:dra, kan utan förändring bifallas.
Jag skulle kunna med mångfalldiga exempel visa, att vi på åtminstone öfver ett århundrade icke iakttagit ett conseqvent, liberalt handelsoch näringsfrihets-system, och att vi således icke af egen erfarenhet kunna bedomina, hvad utflytande ett sådant system skulle hafva på vår handel och våra näringar. Olyckan är ock, att enligt vår constitution , frågor i dessa ämnen måste remitteras till flere Utskott, hvarigenom de ej blifva i ett sammanhang behandlade, och man vet då ej huru förslaget från ett Utskott hänger ihop med förslag, som hafva gemenskap dermed och från andra Utskott inkomma. I afseende på sjelfva hufvudfrågan, nemligen till hvad grad man bör tillåta eller förbjuda införsel, får jag först erinra om en omständighet den nemligen, att en mycket inskränkt och minskad införsel af utländska varor äfven minskar utförseln af våra egna producter. Utlänningen har i allmänhet samma tycke som vi, får han ej med sina varor be - Cert 2§ Junii c, m. tala våra, så vill han ej gerna hafva dem. Man bör ej blott hafva afseende på våra Fabrikanters interesse, utan äfven på de medborgares, som hafva varor att afyttra till utlänningen. Om vi förbjuda införsel af utländska varor, så minska vi ock afsättningen af våra export-artiklar. Derföre bör, enligt min tanka, ej förbud äga rum emot utländska varor, utan blott högre och lägre tull på dem, afpassad efter behofvet af varorne och förmågan, att i tillräcklig godhet och mängd dem här i Landet producera, samt tor controllen skull, efter den volum de upptaga, äfvensom, i dessa fall efter de särskilta handelsförhållanden, som vi stå uti ,och bundit oss till med vissa länder. Jag vågar så mycket bestrida åtskilliga i detta ämne yttrade tankar, att jag förklarat, att det varit en lycka i Oeconomiskt afseende, fast icke i moraliskt att lurendräjare funnits hvarigenom åstadkommits en concurrence och täflan i afseende på varornes pris och godhet, som handelstvånget och särdeles äfven näringstvånget ej kunnat medgifva.
InförselsMinskning qvantitet i år 1864. tullinkomst. i R:dr. öre. Transport 381,930 18 Instrumenter: musikaliska: violonceller etc., fr. 4: SO till 1 R:dr pr st. stycken 4 14 — valdhorn etc., fr. 3 till 1 R:dr pr st » 114 228 trummor etc., fr. 3 tili. 1 R:dr pr st. » 55 110 — klavér etc., fr. 7: 50 till 1 R:dr pr st. » 22 143 — harpor etc., fr. 15 till 1 R:dr pr st. Transport 421,545 47 Kläder, förhöjning af SO och 100 % nedsatt till 20 % kan ej f teräknas. » 10,329 723 03 bordsmed skaft af silfver etc., fr. 1 Ljus: vaxoch spermaceti, fr. 15 till 5 öre skålp. Masker, från 15 till 10 öre stycken 1,920] 96 — Transport | 487,007j29 Bih. till R. St. InfBrselsMinskning [qvantitet i år 1864. tullinkomst. R:dr. öre. » 79 802 15,960 40 Nålar, af annat ämne än guld och silfver, fr. 40 till 23 öre » 21,909 3,286 35 Nät (tilUiggningsafgiften nedsatt från 23 till 10 proc.) kan ej »eräknas. — Oljor: borneller oliv-, på fastnger, fr. 2 lill 1 öre D:o — Pappoch Pappersarbeten: olackerade, fr. 40 1,464 till 20 öre . skalp. 7,320 — lackerade, från 63 till 50 öre . K:dr. öre. Införsels Minskning qvantitet i år 1864. tullinkomst. R:dr. öre. Transport 704,471 90 Soda, kaustik, från 8 % af värdet till fri . , kan ej leräknas.
Och så firades där en tyst och enslig jul på Barbacka detta år; men kanske hade både husbonde och tjenarinna aldrig känt sig så väl behöfva hvarann som nu. Men inte så mycket som en julklapp kunde man få ge honom, » gossen », där han nu satt borta i det främmande landet, kanske lika ensam som de, tänkte gamla Margret, under det hon med tårade ögon betraktade tre par välstickade strumpor, som hon nyss fått färdiga, och som nu lågo där väntande i lådan — kanske till nästa jul! Julhelgen skred framåt med långsamma steg. Kaptenen fick visserligen en och annan afton » sitt parti », än hemma hos sig och än hos någon af grannarna, men han var alldeles inte i humör. Han var sig inte lik, utan så tyst och medgörlig, att Margret började bli riktigt orolig. Och inte kom det heller något vidare bref från Kurt, men det var då just inte att vänta så snart igen; han brukade minsann inte skrifva så ofta, som ungherrars sätt är. » Han har mycket att göra, » sade kaptenen, » och det är bra; pojkar ska ' arbeta. Jag fick minsann inte ligga på latsidan, när jag var ung. » Och så talades inte mera om den saken. » Till nyåret måtte han väl åtminstone skrifva, » tänkte Margret; men det hördes inte af. Hon trodde bestämdt, att han var sjuk, men det tordes hon inte nämna. Äfven nyåret kom och gick. Kaptenen tog emot hennes nyårsönskan med en stum nick och ville inte alls låtsa om, att nyårsdagen skulle ha mer att betyda än någon annan dag. » De ä ' lika allihop, » sade han, och det tyckte Margret också att de voro nu, då ingen klangfull röst 1895 och inga ungdomsraska steg hördes ljuda genom huset, utan där var tyst och stilla. Men det nya året hade dock visat ett annat anlete. Det &gt;slog till » och blef kallt, och en natt blef det till och med snöstorm. Följande morgon låg ett skimrande hvitt snötäcke tyckobådande öfver nejden — vintern hade kommit åtminstone, han, och tycktes hviska det tänkvärda ordsprå- ket: » Allting kommer för den som kan vänta! » Så hade man hunnit till trettondagsaftonen, den femte januari.