Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inne i hans bärgsalar var allt hans husfolk, alla de från striden undkomne jättarne, samt Greip och Gjalp och andra starka och vildsinnade jättinnor samlade. När man hunnit fram, räckte Tor sin staf, den ur skogen uppryckta rönnen, till Egil, för att han skulle använda den som vapen, ty här förestode ett handgänge, hvari »stridsladans rågs stänglar» (kogrets pilar) ej kunde vara till gagn. Så ryckte Tor upp den tunga stendörren, och han och Egil inträdde främst och jämsides i jättens dryckessal. Geirraud, som stod i sitt högsäte vid salens motsatta gafvel, slungade mot Tor en glödgad järnbult med sådan fart, att Egil raglade vid luftdraget; men Tor mötte med sin hammare järnet i flykten och sände det tillbaka så, att det genomborrade Geirraud och slog in i bärgväggen bakom honom. Efter Tor och Egil stormade alferna in i salen. Det blef blodig kamp och svår trängsel. Egil svängde »väghjälpens träd», Tor hammaren. Gjalp och Greip störtade sig mot Odenssonen och brottades med honom; för att varda dem lös, måste han göra ett grepp, som bräckte deras ryggben. Alla bärgsalens inneboar lågo slagna, innan segervinnarne lemnade Geirrauds gård, och utan vidare äfventyr tågade de tillbaka genom Jotunheim och kommo till Egils borg, där de höllo ett muntert gille, innan Tor på sin char for genom luften till Asgard. Loke, bedragaren, borde råkat illa ut. Men nu, likasom då han ställdes till rätta för att han hade narrat Tjalve, visste han att med hal tunga och skenfagra ursäkter fria sig från straff. TORS HAMMARE STULEN. Tor har haft två hammare. Den som hittills blifvit omtalad är ett godt konstvärk, gjordt af hårdaste sten, blankfejadt och skinande och laddadt med vafereld i gryet. Men som det sedan visade sig, hade den icke alla upptänkliga goda egenskaper. Denne äldre hammare har, likasom den yngre, varit kallad Mjölner (»krossaren»).
Haad som härwid bör-wäcka'förundran är', att'dc Wärfwabe Regcmenternr kunnat hällas cowplrkte, men troligen hade de alldrig warit det, omej: i:o Compkcttcringen warit Compagnie - Cher ferne wid answar Äagd. §:o Compagnie - Chcfcrne i anledning deraf lemnat ansenliga Wärfnings - douceurcr ät sä kallade Däi fware. > ' z:o Wärfwaren, i hopp om belöning, pä alt möjcligt sätt intalt och öfwcrtalt Beljenter, Gesäller Bonddrängar med flere att antaga Märkning, och 4:0 Om e) deste wid emottagandet af 10, Is, 2O till ZO Riksdaler sä till sägandes blindwis ingått uti ett nytt lefnadssätt, ulan att sä noga beräkna de kchofwer, för hwilka de gätt alt blottställa sig. UppL säbant sätt har wid Wärfningar wanklgen tillgäkt. Recrätcn star tunnit sig nöjd, sä länge han haft nägot i bchäll af Wärfnings - summan, iney knc ppt har denna blifwit förtärd, förr än han fält ersg,a förut okände dehofwer. 2 Marker mM^Bröh ^ " > ' eller Den 27 September. §99 eller deremot swaranbe Spannemäl samt 2x K. i penningar har sedermera utgjort hans dagliga uppehälle. Hrvilken inser icke huru hbgst otillräckeligt detta är för m tjenstgörande Soldat, -Alla Wärfwade Soldater bela bock ej ett lika oblidt öde. Passevolans-Contracterne tillöka Manskapets permittcrande, sä wida tjenstgöringen det medgifwer. Len permitterade Soldaten försörjer sig dä sjelf^ och asibniKgcn tillfaller Compagnie - Chefen.
Herr von Schultzenheim framställda öfvertygelse, hvilken Memorialets författare äfven sjelf synes dela, att Kongl. LandtbruksAkademien, såsom varande ett verk, hvilket leder sin upprinnelse och äger sitt sjelfbestånd ifrån för detta Hans Kongl. Höghet Kronprinsens, nu vår Allernådigste Konungs, aldrig nog vördade omsorg och liberalitet, samt stående under dess närmaste inseende och höga beskydd, visserligen icke behöfver Riksens Höglofl. Ständers granskning eller åtgärder, till uppfyllande af det med Akademiens stiftelse åsyftade ändamål. De gjorda anmälanden reduceras hufvudsakligen till trenne serskilda framställningar: 1:0 Ett yttradt tvifvelsmål, huruvida Akademien fyller sin bestämmelse med utgifvandet af sina Annaler och andra genom dess försorg utkomma Ekonomiska skrifter. 2:0 Ogillandetaf Akademiens här i hufvudstaden inrättade centralverkstad, dess närvarande skick, dess utlemnade arbeten och deras försäljningspriser, hvaraf allt 5:0 hemtas slutelig anled - Besil, och Ekon. Utsh. Belankancltn. 521 ning till förslag af den genom Riksens Högled. Ständer Skeende underdåniga hemställan, om allmän redogörelse för Kongl. Akademiens fonder ock sättet att dem använda. Ehuru de uppgifter, hvilka i detta fall bestämma omdömet, ligga så öppna genom Akademiens utgifna skrifter och för allmänheten alltid framställda handlingsgrunder, att någon serdeles möda icke behöfves för att deraf uppgöra resultaterna, har Utskottet likväl ansett sin pligt fordra, att med omsorg samla och granska alla hit hörande upplysningar, och får i följd af dem uppgifva sina iankar i ett ämne, hvars framställning ur sina rätta synpuncter är af vigt för ledandet af den allmänna opinionen, och blifver just derigenom ett villkor för möjligheten hoS sjelfva Akademien alt kunna framkalla da verkningar, hvilka utgöra perspectiver i en framtid för dess icke mindre valgörande än för nationen hedrande stiftelse. LandtbruksAkademiens Annaler äro en periodisk skrift, och kunna icke vara en u tarbetad bok öfver ett visst ämne.
4 SlatsUtskottets Memorial N:o 54. för Nio Kanslister, hvardera, dagtraktamente R:dr 5: 50* „ Fyra Vaktmästare d:o d:o , 2: 50, hvilken aflöning får heräknas för Sekreteraren och två Notarier från och med den 15:de, för två Kanslister från och med den 20:de och för den öfriga Kansli-personalen frän och med den 30 Oktober sistlidet är, samt för 2:ne Vaktmästare från och med den l'l:te och för 2:ne Vaktmästare från och med den hos Borgare-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:dr 550: — , Fyra Notarier, hvardera, dagtraktamente „ 8: 25. „ Åtta Kanslister d.o d:o " „ 5: 50. „ Sex Vaktmästare d:o d:o 2: 50, att beräknas från och med de dagar, då hvar och en af bemälde personal i tjenstgöring inträdde, eller för Sekreteraren från och med den 21:sta, för en Notarie från och med den 15:de, för tre Notarier och fyra Kanslister frän och med den 23:dje Oktober sistlidet år, för fyra Kanslister från och med den 6:te påföljande November samt för en Vaktmästare från och med den 15:de och lör de öfrige Yaktmästarne från och med den 22 i förstnämnde månad. hos Bonde-Ståndet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:dr 550: — jemte hyres-ersältning d:o „ 90: — 640: samt ersättning för dess resor tili och från riksdags-orten, enligt Kongl. Brefvet den 22 April 1830, eller efter 5:le klassen i gällande rese-reglemente (skjuts efter 3 hästar och traktamente 6 R:dr om dagen). Fyra Notarier, hvardera, dagtraktamente R:dr 8: 25. Fjorton Kanslister d:o d:o , 5: 50. „ Fem Vaktmästare d:o d:o , 2: 50.
Skälen härtill hafva redan blifvit, enligt min tanka ölvertygande, framställda af motionären, och jag vill nu i detta afseende endast erinra: om detta systems stora enkelhet i fråga om utmyntningsgrunden; om det förhållandet att vår statsskuld och dithörande liqvider äro ställda i thaler; om den praktiska betydelsen af att få ett mynt, som i det närmaste sammanfaller med det, som redan är gångbart hos en befolkning af 40 å 50 millioner menniskor; och slutligen derom att detta system, genom antagande af grammvigten såsom basis, äfven ställer sig i nära och lätt förbindelse med ett ännu allmännare myntsystem, nemi. det Franska. Med ett ord, jag anser, att det s. k. Thaler-systemet har vida mer framtiden för sig, än det s. k. Mark-systemet, och tvekar således icke för min del, att ansluta mig till det förra, i händelse någon förändring i vår myntfot skall ega rum. Men huru går det i sådant fall med den önskade och önskansvärda gemensamheten för de Skandinaviska länderna? — Motionären har visserligen i förbigående yttrat den förhoppning, att äfven Norige och Danmark skulle komma att antaga det ifrågavarande nya systemet, i anseende till dess stora fördelar, och att. sålunda den åsyftade enheten mellan de nordiska länderna skulle uppnås. Men jag fruktar att denna förhoppning icke har tillräcklig grund, och jag befarar tvertom, att man från grannländernas sida kommer att göra ganska många invändningar mot en sådan öfvergång. Och det kan icke heller nekas att härtill finnas åtskilliga anledningar. Ty först och främst uppstår hos dem icke allenast samma olägenheter, hvilka jag förut angifvit såsom oundvikligen förknippade med en förändring i myntväsendet, utan olägenheterna skulle derstädes — såsom motionären sjelf anmärkt — vid öfvergången blifva större än här, alldenstund skilnaden mellan det nya och gamla systemet i dessa länder, icke såsom hos oss, skulle komma att uttryckas genom det jemna förhållandet af 2 proc., utan genom ett brutet tal, som motionären uppgifver till 1,1.26, hvilket naturligtvis ganska mycket skall öka svårigheten.
Likväl anser sig Utskottet förbundet att bekänna, det många olägenheter förefallit Utskottet, hvilka det ej vågat tro sig fullkomligen hafva afhulpit och verkeligen äro oskiljaktige ifrån förslagets nyhet, hälst då de deri föreskrifne methoder för alla äro främmande och, lika som all method, fordra att genomgå prof, innan deras duglighet oveder - Me mori al N:o 7. 59 sägeligen kan yrkas. Det är egenteligen i detta afseende, som Utskottet med ett från ali tvekan afskildt medvetande, att dess förslag till sin grund är både det rättvisaste och det billigaste, likväl i betraktande af dess detailler, får yttra sin fägnad öfver det i Grundlagen gjorda visa stadgande, att frågor af denna art ej genast kunna afgöras, utan måste uppskjutas intill dess, efter en längre tids förlopp, bristerne tydligare blifvit upptäckte och erkände, samt medlen till deras afhjelpande bättre uttänkta. När Utskottet sålunda nu till Riksens Ständer detta sitt förslag till ändringar i Tryckfrihets-Lagen aflemnar, sker sådant i den förtröstan, att vid en kommande Riksdag, när detsamma kommer under Riksens Ständers pröfning, de förbättringar, som med det föreslagne systemet stå i ett då erkändt sammanhang, kunna göras, hvilka nu till äfventyrs ligga dolda för Utskottets med det noggrannaste bemödande anstälde forskningar. Sluteligen får Utskottet till Riksens Högloft. Ständer anmäla, det, i afsigt att lätta mödan för den granskande Allmänhet, hvars upplysta omdöme kan tjena till ledning för nästkommande Ständers åtgärd, Utskottet sammanfördt med sina nu gjorda förslag de anmärkningar, som vid den sist förflutne Riksdagen gjordes, och hvilkas afgörande, jemte öfrige Grundlagsfrågor, vid den innevarande af Riksens Ständer till den nästföljande blifvit uppskjutet. Örebro den 10 October 1810. På Constitutions-Utskottets vägnar A. G. Mörner. J. A. Tingstadius. J. H. Hochschild. And. J:son Hyckert. G. A.'
Du vet åtminstone någorlunda hur jag blef behandlad som barn, jag hade ett på samma gång vekt och trotsigt sinnelag samt en ovanligt liflig fantasi, men som jag inte hade förtroende för någon enda menniska, så skulle jag dölja på det sorgfälligaste alla mina tankar och sinnesrörelser och blef på detta sätt liksom iklädd ett pansar af köld och yttre lugn, men detta pansar liksom alla andra var tryckande och kallt. Jag längtade efter värme och ljus, efter tillgifvenhet af någon för hvilken jag kunde säga alla mina tankar och som skulle kunna förstå mig, råda mig stödja mig. Jag kom bort från mitt barndomshem med alla dess gamla kära minnen och från mina barndomsvänner, jag var frånvarande, blef naturligtvis – glömd, det är så verldens gång, det är ingenting nytt och jag beklagar mig icke heller. Jag önskade alltid att jag hade haft en äldre bror som hade hållit riktigt af mig och som jag alltid kunde ha min tröst till. Nåväl! Jag träffade dig, läste i dina ögon jag vet icke hvad, men fick oinskränkt förtroende till dig, trodde mig misskänd af dig, tog ett förtvifladt steg för att rättfärdiga mig och följderna vet du lika väl som jag. Du skref att du älskade mig, att du icke ville glömma mig, icke svika. Jag trodde (eller tror) på dig som på evangelium. Hvilken himmelsk känsla att ändtligen ega en förtrogen som förstod mig, hvilken glädje att kunna omtala allting, ja allt, allt utan förbehåll, utan omsvep; jag var lycklig och i min lycka tänkte jag ej på, att »hålla af» och »älska» är icke detsamma, tänkte ej på att jag »höll af» dig just som vore du min egen käre bror, min vän, min tröst, mitt stöd och min glädje. Jag tänkte endast på att jag kände glädje och frid genomströmma min själ, jag tänkte endast på att njuta den flyende minuten och jublande sjöng jag »till himlen mera än till jorden min kärlek hör försmå ej den, I himlen är den ammad vorden och längtar till sitt hem igen» äfven det var en orsak till sällhet att rösten som halssjuka gjort stum en del af vintern nu kommit igen samt vunnit i styrka och omfång. Ja, det der pansaret hade skyddat barnet i hjertat, jag var till hälften barn ännu, ett lyckligt barn!
SO M ÖR ÖDMJUKHET, EN SÅDAN LUST OCH IFVER ATT T JÄ NA ÄKTENSKAPET PÅLÄGGER, ETT BAND, SOM F M A skulle då icke våra bär kunna inlåta SIN NÄSTA, ETT SÅ DJUPT DELTAGANDE I ANDRA S ÅNGA HUSTRUR ÄR EN HÅRDARE BOJA ATT BÄR Men SORG OCH GLÄDJE. HOS INGA ANDRA HAR JAG ÄN NÅGON FÅNGES. OM EN OGIFT, ÄLDRE DAM sig i täflan med den mångbesjungna drufvan, K ÄNNER SIG VERKLIGT OLYCKLIG, DÄR HON ÄR, och SÅ det just i hennes viktigaste egenskap, den SETT EN SÅDAN FÖRMÅGA ATT TYST OCH FATTAD T AR gifva HON vin? Hafva verkligen alla fördelarne KUNNA BÄRA STORA PRÖFNINGAR, ATT MED GL kan ÄDJE HON RESA SIG UPP OCH GÅ, OCH ÄLSK att FRIHET, SKALL HON ALLTID FINNA EN PLATS fallit FÖR på vindrufvans lott, så att våra bär blifOCH TACKSAMHET MOTTAGA DET MINSTA GODA S, IN EN V ERKSAMHET PÅ E T T ANNAT STÄLLE. SÅDAN INSTINKT ATT KOMMA TILL HJÄLP, JUST SIA NÄ R vit utan något att sätta mot dem? VetenskaDET BEHÖFDES, EN SÅDAN TAKT ATT FÖRSVINNA, FÖR RESTEN KAN MAN OCKSÅ INDELA DE pen OGIFTA svarar, att de innehålla äpplesyra, då drufNÄR DERAS HJÄLP VAR ANVÄND OCH INGEN LÄ N G R N E ORNA I TVÅ AFDELNINGAR: DE, SOM UTGÖ van K V IN RA har vinsyra; men att den förra icke medFRÅGADE EFTER DEM. EN DEL AF DEN FAMILJ, DÄR MAN BEHÖFVER för DEM, fara som vinsyran, eller att menligt den H DE, SOM ÄRO ABSOLUT ENSAMMA.
Ståndet redan ägt rum, så vill jag icke åter upprepa hvad jag då yttrade i ämnet och således ej ånyo bevisa det orätta af hvad StatsUtsk. framställt. Jag inskränker mig alltså att instämma med dem, sorn yrka att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut på grund af dåvar. discussion fattade beslut. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Om det ej finnes något annat vigtigare skäl till R. o. Ad:s afslag i denna fråga, an det som Hr Lefre'n sednast nämnde, då lian yttrade att konungamakten skulle inskränkas i sin verkningsförmåga, för den händelse att de indelta lönerna komnio att uppföras i slatsreglertn; så måste jag beklaga, att en farhåga, som synes mig fullkomligen öfverflödig, legat lill grund för ett afslag i denna fråga, som tvifvelsutan! i sig sjelf in ■9 H. «4 io6 Den i3 Januari f. ni. nebär sä mycket godt, nyttigt och riktigt, och hvilken fråga, om jag ej misstager mig, vid den föreg:de riksdagen blifvit omfattad af detta Stånds synnerliga välvilja. Jag (inner mig för öfrigt i sjelfva saken förekommen af Gr. Horn, som upplyst, att i afseende på behandlingssättet af frågan, såväl i hufvudsaken som det formella deraf, genom voter:s-propos:s uppställning, der Stånden stannat i olika beslut, StatsUtsk. icke beträdt någon egen väg, utan haft talande prasjudicat att åberopa. Ärendet är i öfrigt så lättfattligt för en hvar och så vidlyftigt discuteradt och utredt, att det vore ändamålslöst att nu vidare anföra några skal, hvarföre jag inskränker mig att endast hemställa, det R. o. Ad., med frångående af sitt förut fattade beslut, ville biträda den framställning StatsUtsk. gjort. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Att under så vacklande och alltför rörliga auspicier, som i flera fall under denna riksdag sökt göra sig gällande, förrycka en orubblig och säker inkomstkälla, anser jag för min del vådligt.
Det bjöd på de gamla vanliga typerna, dem vi sett under tjugu olika namn, på den musikvurmande frun, den beskedliga toffel-mannen, den store musikern-humbugen, den förlägne älska-ren, ja icke ens tenoren, den vräkige tenoren fattades. Och herr Toffelman förvandlades, som ske plägar, i sista akten till en fruktansvärd tyrann emot sin dittills oinskränkt rådande fru. Och frun tvingas afsvärja sin musikaliska dille och flickan får sin assessor och alla äro glada och nöjda, när ridån faller. Herr Holmquist, som hvilat sig öfver Kronofogdarne, bar hufvudsakligast upp den tyska farsen. Rolig var han att se på och ur rollen drog han — fast med måtta — all komik, som kunde åstadkommas derur. Han hade dock ej tillfälle att göra något » noch nie dagewesenes » — och inte kunde den berlinske grosshandlaren bli så splitterbefangd som teaterdirektör Striesse — eller hvad han nu hette — eller som en eller annan af herr Holmquists gamla tyska fars-gubbar, hans vaktmästar Pfeffermann i » Våra fruar » till exempel. Till sin äkta hälft borde han ha fatt någon mera bedagad qvinna än fru Ulff for att intrycket skulle blifvit det afsedda. Gaf fru Ulff ej typen af en halfgammal tysk dam ur bourgeoisien, af en fru Buchholz med dennes represen-tationslust och småsinne, så var hon så mycket mera en societetsskönhet å la Cecili % Hornfeldt, som gift sig med en rik bracka och som blifvit solen i societeten. I Lehmans Jsegerdrägt hade herr Grunder krupit in. Inte var Lehman nägot att göra en karaktärsframställning af, han har ju ingen annan sysselsättning alla de fyra akterna igenom än att tassa omkring i sina filtskor, väcka munterhet genom sin yttre menniska, spela hungrig och gåpåare. Men herr Grunder var här ändå olik sina torra » gubbar » och det är vackert så. Bland de öfriga medspelande var herr Lindhagen en rolig tenor.
Spanmål och bränvin utskeppas för det mesta på Stockholm, men jemväl på andra Svenska orter, då stegrade priser derstädes föranleda dertill. Vid gynnsamma konjunkturer har äfven export af spanmål på England ägt rum. De på landet så allmännatröskverken lemna tillfälle till eu tidig export. Handeln på sydliga Östersjöprovinserna upphör gemenligen med September månads slut, hvarefter handeln på Stockholm blifver så mycket lifligare med export af spanmål, bränvin, saltadt fårkött samt import af specerier m. m. Minuthandeln består i försäljning till landets behof af salt, specerier och alla slags kramvaror. De handlandes antal har i sednare tider och äfven under detta qvinqvennium ökat sig; men ganska många fallissementer hafva äfven inträffat. År 1842 utgjorde de handlandes antal 56 och år 1847, utgjorde de . ...73. Hela antalet af borgare uppgår till ..298. Då sammandrag öfver export och import nu mera icke vid tullkammaren uppgöres, kan värdet å från staden utförda och dit införda effekter icke uppgifvas. Handtverkarne till antal och yrken svara något nära emot stadens behof deraf. De handtverkare, som äro arbetsamme och hushållare, sakna icke god bergning af handtverket, ehuru allmogen vanligen icke anlitar andra än färgare, urmakare, kopparslagare, guldsmeder och hattmakare. Det jordbruk, som af stadsboarne idkas, är ganska betydligt, och åkrarne närmast staden för det mesta af ypperlig beskaffenhet. Den jord-areal, som tillhör stadens område, utgör icke mindre än 3,483| tunnland, hvaraf dock hospitalet äger 1,602 stadsjordar 970, kyrkojordar I97j, så kallade frijordar 697 och kronojord 16j tunnland. Dock utgör mera än hälften af denna rymd skog och beteshagar; för öfrigt skötas af stadsboer många lägenheter af närgränsande hemman.
Af Låne-kontorets Direktion är upplyst, att omlörmäida lån, som till belopp af 5 000 R:dr Banko är vordet af Dahlgren upptaget den 24 November 1842, emot pant af Göta-kanal-aktier af l:sta klassen å ett nominelt belopp af 22,000 R:dr samma mynt jemte borgen, såsom för egen skuld, för den brist, som vid pantens försäljning kunde uppstå, af Handlanden Simzon Koch, blifvit redan vid förfallotiden, den 24 Maj 1843, till lagsökning utremitteradt; att, sedan försäljning af panten å offerillig auktion egt rum, hade för den brist i Låne-kontorets fordran, som dervid uppkommit, icke allenast bevakning skett i då mera aflidne Simzon Köchs konkursoch urarfva-mål, utan äfven utmätning verkställts hos Dahlgren, hvars enda tillgång, bestående af en i aflidne Köchs konkursmassa bevakad fordran, då blifvit för Låne-kontorets räkning i mät tagen, hvaremot, vid sedermera hos Dahlgren anställda utmätnings-försök, bevis städse erhållits om bristande tillgång, efter det tillika utrönt blifvit, att hos honom befintliga möbler och husgeråd icke voro haus egna, utan, jemlikt företedt kontrakt, af honom förhyrda; att i afräkning å lånet, utgörande 3,000 R:dr B:ko eller 7,500 R:dr R:mt, följande afbetalningar ingått, nemligen 4.389 R:dr 67 öre för de på offentlig auktion försålda aktierna.
Maj afgifna Betänkande, angående allmänna Skogshushållningen i Riket, saint Skogs-Betjeningens och JägeriStatens indragning, af åtskilliga Riksdags Fullrnägtige deremot gjordes; fann Hedervärda BondeStåndet skäligt att samma Betänkande, af Anmärkningarne åtföljdt, till välbemälte Utskott återremittera. Ut Supra, JEx Protocollo Olof Werlin, S, D. Sedan Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskott , enligt nu uppläst Utlåtande af d, 31 Maj , i anledning af Höglofl, Ridderskapets och Adelns d. 2 2 i samma månad fattade Beslut, om Böners anslående för Bands-Fiscaler och Uänsmän, förklarat sig icke kunna, emot 69 §, i RegeringsFormen, lemna vidare åtgärd vid detta ärende, sedan de 3me öfriga Riks - Stånden bifallit Utskottets Betänkande, hvarigenom det ansett sig icke kunna tillstyrka Bön för bättring för Länsman, eller nya Böners anslående för BandsFiscalerna , fann Bondeståndet skäligt ofvanberörde Utlåtande godkänna; hvarom vederbörande skulle vördsamt och vänligen underrättas. Ut Supra, Ex Protocollo Olof Werlin, Upp - Den 8 Juni, Uppläst hos Hög! o fl. Ridd. och Ad. d. 8. Tuni Hogvard. Prest-Ståndet d. 15. ~ — Vällofl. Borgare-Ståndet d. 12. _ Hederv. Bonde-Ståndet d. 1?. Vördsamt Memorial!
Med brustet hjerta offrar hon sista tågan af sin förmåga, att med sångens toner, själens eget språk, följa den älskade öfver gränsen emellan tvänne lif, för att för honom förljufva denna gång – och sedan behålla smärtan för sig – Ack! må hvarje mor härvid känna sig stark i sin moderskärlek! Det är att hoppas, att ingen läsare finnes med så liten sann smak, att han icke fattat det lifligaste interesse för detta arbetet; emedan ”på tvenne vingar lyftes menniskan öfver det jordiska, nemligen med enfald och renhet,” ur sådana vingar är pennan tagen, som författat det. Emilie Flygares arbeten. Det är något verldsligt godt i denna författarinnas arbeten. Hon är liksom en utmärkt artig värdinna, hvars egna lifliga, eldfängda fantasi har behof af att föra sina gäster från njutning till njutning. Händelserna störta efter hvaranda i hennes berättelser med den rikaste omvexling. Det skulle vara interessant att se något dramatiskt arbete af en så utrustad skapare-förmåga; åtminstone borde hon försöka sig i denna genre. Representanten. Från Gustaf III Gustaf III. Få tilldragelser i den svenska historien hafva varit af en så djupt förändrande verkan som den Idus Martiæ, den olycksdigra fredag den 16 mars 1792, då lönmördarens pistol gaf Sveriges siste store konung dödsskottet. Andra svenska monarker hafva som han ryckts bort genom en plötslig och bråd död, men deras tidsande har öfverlefvat dem, deras strider kämpats vidare och de sträfvanden de burit fortsatts. Gustaf Adolfs och 1600-talets svenska storhetstankar dogo icke vid Lützen, men buros af blågula flaggor och inspirerade vapen vidare och vittnade långt därefter om den dödes planer och drömmar och om den vingkraft han gifvit sitt land. Med Gustaf III gick med ens ett helt tidehvarf i grafven, med sol och skuggor, med sin glans och sina egenheter, med allt det ljusa och stora öfver sitt hopp och allt det rika och sprittande öfver sitt lif, som förlänade äfven hvardagen en prägel af fest.