Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke finna, att straffsystemet på något vis i öfrigt rubbas derigenom, att mildring medgifves i ett fall; den mildring påkallas, såsom mig synes, afall moralisk känsla, den nemi. att icke stänga vägen till förbättring för den olycklige. Jag har måhända icke rätt väl uppfattat Hr Stråles anförande, men han synes mig hafva, likasom den siste talaren, framställt en mening, som icke är lätt att förstå. De antaga för gifvet, att det öfriga straffet skulle förlora sin egenskap af urbota, derföre att kyrkoplikten horttoges. Jag förstår icke detta. Ännu äga vi ingen lag, som ovillkorligen tillåter domaren alt förvandla spöstraffet till vatten och bröd. Jag vet, att han villkorligen äger denna rätt, men ovillkorligen har han den icke, och i alla fall hoppas jag, att de värde ledamöterne skola erinra sig, att det nya lagförslaget, till hvilket man så gerna vill komma, borttager spöstraffet och lika fullt nflyser kyrkoplikten. Jag ville gerna bättre förstå Hr Stråles framställning. Jag förslår icke rätt väl, huru lian kan veta hur många afhåflit sig från tjufnad af fruktan för kyrkoplikten. Denna verkan vill jag väl tro, men icke äro Den aa Juli e. m. några bevis derpå framställda, och icke är det lätt att intyga att så är; men deremot tillåter Hr Stråle mig att framställa ett annat förhållande, sorn måhända fullkomligt uppväger det af honom omförmälda. Det är nemi. en sanning att hos en domare, af känsla för den olycklige, en känsla som mycket väl kan förenas med känsla för rättvisan, det bänder att tjufven oftast skonas just derföre, att domaren ej kan underlåta att dömma honom till tjufpallen, och att tjufpallen brännmärker och gör honom olycklig för hela hans lifstid. Detta har handt och kommer alltid alt hända, af det skäl att för stränga lagar alltid verka till sin motsats. Jag skall icke vara envis. Jag har begärt en propos.; men om den afslås, skall jag ej begära votering. Frih. Cederström, Thure:
Hvarje högtid, som sluter Norges folk tillsammans med dess Konung, är derföre af djup betydelse äfven för Svenska folket, hvilket skallar Brödrafolkets lycka såsom sin egen, då dessa folk, styrda af samme Konung och förenade genom stamfrändskap, Irosgemensamhet och frihetskärlek, säkrast bereda eget väl genom att befrämja hvarandras. — Malte de i broderlig samverkan för detta mål länge få understödjas af Eders Majits ledande hand och måtte Försynen, förlänande siri välsignelse åt Eders Majlis rådslag, skänka de förenade folken vilja och förmåga alt rätt uppskatta och värdigt begagna desamma! Nådigste Konung ! Vi förena oss med Brödrafolket i de uppriktigaste välönskningar för Eders Majit och dess Konungsliga Ätt och utbedja oss underdånigst att i Eders Majits ynnest och bevågenhet städse få vara inneslutne. S. Å. Den nya Krona, Eders Majit går alt emottaga, läster Eders Majit än närmare vid en högättad nation, jembördig med det folk, som redan hemburit Eders Majit sin hyllning. — Jemlika äro ock af gammalt dessa folk, icke blott i uppoffrande kärlek till sitt Land, utan äfven i beståndande trohet mot sitt Konungahus. Denna nationernas likstämmighet är förvisso en borgen både för deras egen lyckliga framtid och för den Konungaätts, hvilken de af fritt val korat till ledare af sina öden. Vid sidan af Norska folket, som under bön och lyckönskan orngifver Eders Majlis thron, står äfven del Svenska, nedkallande öfver Eders Majit, såsom Drottning, Maka och Moder, den välsignelse, som utgör höga dygders lön och helgar föreningsbandet emellan Konungahuset och Brödrafolken. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 Juli 1860. 216 Expeditions-Utskottats Förslag till underd. Skrifvelse N:o i 00. \ <i IOO. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adelil den 28 Juli 1860.
Ehuru Stats-Utskottets uti dess innan korrt afgifvande Berättelse om Allmänna MagazinsInrättningens tillstånd, och hvad för detta Verks förkofran och bestånd synes böra stadgas och bestämmas, äfven ämnar, att specielt uppgifva alla de förluster, denna Inrättning fått vidkännas genom Byggnaders och Lägenheters öfver» låtande till andre publique behof, utan ersättning, har Utskottet dock, enä'r ifrågavarande Förslag åsyftar afträdandet af en bland Inrättningens största och dyrbaraste Egendomar, trott sig böra fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet på den uppenbara våda för Magazins-Inrättningens bestånd, som ovilkorligen skall följa, derest ej alla anspråk på Inrättning gens tillhörigheter komma att upphöra. Allt sedan år 180g, då detta Verks Räkenskaper och Förvaltning ställdes under Riksens Höglofl, Ständers och Dess Revisorers speciella granskning, hafva Anmärkningar städse blifvit gjorde vid de Förluster, Inrättningen fått vidkännas, och deribland öfverlåtelse af Hus och Byggnader till andre främmande behof, utan ersättning. Så vida Allmänna Magazins-Inrättningen skall kunna utföra dess åligganden, på det sätt och med den verksamhet, som de till befordrande af Landets Allmänna bästa synes böra 12 24: StatsXJtrkottets Betänkandenl verkställas, är och blifver det oundvikligen nödvändigt, att Inrättningen vid dess Fonder och öfrige tillhörigheter varder bibehållen. Afträdande! af ladugårdslands - Bränneri skulle ej allenast tillfoga Inrättningen en högst betydlig förlust, utan äfven åstadkomma stora hinder i Magazins-rörelsen. Denna Magazins-; Inrättningens dyrbara och största Egendom liar det förmånligaste läge, så väl för Bränn-, ,vins-Brännings bedrifvande, som nu der verkställes, sorn ock för Magazinsoch Tork-Inrättningars anläggande, hvilka nu iner än förr torde blifva hehöflige, i följd af Verkets Ht^ vidgade omfattning, och den af Riksens Högloft.
Men af samma orsak som jag tills vidare yrkat, att förbudet mot utförsel må fortfara, yrkar jag ock, att nedsmältning ej heller tills vidare må vara tillåten. Sluteligen synes mig, att deponenterne af guld och silfver emot Bancosedlar böra vara frie för all afgift, och icke mera betungas, än för ali annan Växling. Banken consolideras genom en sådan åtgärd, och Nationen, i synnerhet kapitalister och trafikerande, vänja sig derigenom, såsom jag förut yttrat, att anse BancoSedlar lika goda som silfver. Något tvång eller onus bör således ej föreskrifvas, som kunde afhålla insaltare från en äfven för Banken nyttig operation. Uppoffringen af den ringa \ procents-vinsten för Banken är af mindre värde. 1 anledning af hvad jag således anfört, anhåller jag om återremiss af förevarande Utlåtande. Må hända skall man bedömma mina åsigter gammalmodige och inskränkte. Jag underkastar mig heldre denna dom, än jag går från min öfvertygelse. Jag erkänner min ringa förmåga, att utreda invecklade Finance-förhållanden. En stor Mans yttrande torde tjena mig till någon ursäkt. Man har härstädes vid ett annat tillfälle 3o Den 9 Julii f. m. citerat RiksKansleren Oxenstjerna. Må det ock tillåtas mig. Uti Tessiniana finnes antecknadt ur 1667 års RådsErotoeoll, såsom orden lyda, att RiksCancelleren bekände i sin lifstid det vara en svår deliberation om myntväsendet, sågandes ofta> att lian i fyratio års tid mycket om den materien hade discuteratj och var äfven pä det sista in i aldren äfvenså perplex och okunnog på det väsendet, som första dagen. Axel Oxenstjerna var dock en man, som uträttade stora ting, hvarvid penningen, denna häfstång för så mycket, icke fick saknas. Theorierne i financeläran voro väl då ej så utbildade, som nu, men sjelfva finaneerne voro. •ej heller så intrasslade.
Åbo fond är att, såsom Statsverkets tillgång anse, jag får yttra den tanke, att så vida detta nådiga bref innehåller den 126 Den 7 April e, ni. mening att andre tillgångar kunna finnas i StatsContoiret än Statsverkets, och medel beroende at annan disposition , än Riksens Ständers, jemnlikt deras föreskrifter, förmodar jag, att, om ett stadgande med sådan mening, nu skulle förekomma till Constitutionsötskottets granskning, att någon af dess Divisioner skulle derå fästa uppmärksamhet. Då obestämda, kanske tvetydiga föreskrifter i våra grundlagar, i tillämpningen af commandomål och allmänna bushällningsärender, stundom föranledt tillden utsträckning man icke förmodadt, och hvarå man äfven vid denna Riksdag, i den väg, det Hr den enskifte Representanten tillåtit, fästadt uppmärksamhet lemnar detta förhållande en så mycken större tillfredsställelse deröfver att Kationens rättigheter till disposition af allmänJ r.a medel, och oinskränkt redofordrande för deras användande äro i Grundlagarne så tydeligen bestämda att ingen tvetydighet kan öppna anledning för yrkande af Rcgeringes deltagande deri, annorlunda än i följd af Ständerr.es genom hufvudtitlarne i RiksStaten föreskrifné dispositioner, sorn vid hvarje Riksdag kunna, till belopp och föremål undergå förändring.
Protocoll, hållna hos Högloflige Riddcrskapct och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Trettionde första Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörbergj i83r. Fredagen den 3 Julii 1829. Plenum klockan 6 Eftermiddagen. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållit hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den 3o Junii 182g. S. D. Remitterades till RidclarhusUtskottet: Herr Ribens, Carl 'Wilhelin, den 26 dennes e. m. på hordet lagde Motion, att RiddarhusFiscals-tjensten, jemte de dermed åtföljande löneförmåner, mätte, vid inträffande vacance, förenas med RiddarhusSecreterare-befattningen, jemte Herr Crusenstolpes, Magnus, i anledning deraf, denne dag afgifne yttrande. Ut Supra. Justerades 4 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 3o sistlidne Junii e. m. i öfrigt fattade beslut. Föredrogs Förstärkta StatsUtskottets den 1 dennes under N:o 102 aflåtne Memorial, 3i H. I* 4 Den 3 Ju lii. rörande beräkningen af StatsVerkets inkomster i vissa delar, intill dess den vid nästa Riksdag skeende Statsreglering blifver gällande; och beslöt Ridderskapet. och Adeln, att samma Memorial skulle till Statsoch ExpeditionsUtskotten öfverlemnas. Ånyo föredrogs Herr Hjertås, Gustafa den 22 sistlidne Junii f. m. på bordet lagde Motion, angående ett tillägg i 12 Capitlet 7 §. ÄrfdaBalken. Remitterades till Lagutskottet. Föredrogs ånyo och remitterades till Lagutskottet Herr Hjertås, Gustaf, den 22 sistlidne Junii f. m, på bordet lagde Motion , örn ändring i 9 Cap. 3 §. GiftermålsBalken.
För att likväl kunna ungefärligen beräkna beloppet af den til lökte Utgift å Rikets Indragnings-Stat, som härigenom kan Uppkomma, har Riksens Ständers Stats-Utskott, så vidt möjligt varit, inhemtat hvilke af de nu uppgifne personer förut hafva Lön eller Pensioner på Rikets Stat, äfvensom infordradt upplysning om Hof-Betjeningens ålder och tjenstetid ; och vid en härefter gjord beräkning är befunnit, att för dem, som innehafva Embeten eller Tjenster med Löner på Ordinarie Stat eller på Indragnings-Stat bör i dea föreslagne Pensions-Summan 49,0?? R:dr 6 skil, 10 r:st, uppkomma en minskning af 11,066 R:dr, aå att den nedsättes till 37,956 H.dr 6 skill. 10 35° Underdåniga Skrif v elser'. runst.; roen, vid tillämpningen för öfrigt af ofvanstående grunder, med nästa års början då någre Löner till hälften och andre alldeles försvinna, undergår beloppet en vidare förminskning. De på Indragiiings-Staten till det sednast förflutna året eller 1817 skedde besparingar, sorn för detta ändamål äro att disponera, utgöra en Summa af omkring 10,000 R;dr, inberäknadt hvad genom sedermera timad indragning blifvit af» dragit; och härförutan hafva Riksens Ständer vid Stats-regleringen afsatt ett belopp af 20,000 R:dr till fyllnad i behofvet för öfvertagandet af ifrågavarande Pensioner, så att tillgången å nämnde Stat, sorn härtill af Eder Kongl. Maj:t i Nåder må disponeras , utgör ett sammnnlagdt belopp af 30,000 R:dr, hvilket Riksens Ständer förmoda desto hellre tillräckligt från nästa års början, då denna reglering skulle vidtaga, som dessförinnan troligen uppkomma ytterligare besparingar, hvilka då blifva att tillgå.
Jag gör mig förvissad, att ehuru R. o. Ad. förra gången ej fästade uppmärksamhet på mina anmärkningar, Ståndet nu likväl i anledning af dem torde bevilja den återremiss, hvarom jag anhåller. Vid 8:de punkten vill jag göra den enda anmärkning, att då Utsk. föreslagit en pension åt läraren vid gymnastiska central-instilutet, Hr Ling, det vore R. St. värdigt att ej tilltaga den för liten, utan fördubbla den. Jag tror säkert, att det på en gång skulle vara en heder för Riket att visa, det man gör afseende på en sådan förtjenst som hans, och en uppmuntran för andra till efterföljd, särdeles då fråga är om en så utmärkt man, och en man, som uträttat så stora saker, som han gjort. Hr von Hermansson, Carl: Äfven jag anser migvisserligen pligtig att lemna min hyllning åt StatsUtsk. för den sparsamhetsanda, som inom detsamma gjort sig gällande; men det finnes en hushållning, som närmar sig misshushållning. Jag fruktar, att förhållandet är sådant i afseende på nu förevarande fall. Utsk. har afslagit Riksdagsmannen Heurlins motion om folkskolor, först af det skäl, att Utsk. anser det tillhöra församlingarnas egen omtanka att besörja den första barnaundervisningen, och dernäst, emedan presterskapets nit skulle motsvara behofvet. Hvad det första angår, medgifver jag, att det rättaste vöre, att barnaundervisningen genom församlingarna besörjdes; men då förmynderskap i så många andra saker gör sig gällande, tror jag, att det äfven här bör äga rum. Hvad presterskapets nit angår, så misskänner jag det icke; men det är icke tillfyllestgörande. Ingen uppoffring är för stor för ändamålet. Den, som vill samhällets förbättring, måste först tillse, att de medlemmar, som utgöra detsamma, få den bästa möjliga moraliska utveckling; och det anser jag omöjligt utan kraftiga åtgärder uti ifrågavar. afseende. På dessa grunder tillstyrker jag återremiss i dessa delar och anhåller, att mina anmärkningar måtte få åtfölja. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Krigshof-rätten, har jag icke deltagit, och anhåller få deremot mig reservera, icke egentligen för den derutinnan föreslagna skrilvelsen till Kongl. Maj:t, med anhållan om denna domstols indragning, enär Rikets Ständer tillförene framburit en sådan önskan och torde kunna hoppas derpå få svar, antingen med bifall eller med gifna skäl till afslag eller uppskof; icke heller för sjelfva saken, nemligen meranämnde domstols obehöflighet, hvarom jag icke anser mig kunna med säkerhet döma annorlunda än på erfarne, sakkunnige mäns vittnesbörd, dem jag förnummit högst tveksamma och snarare talande för domstolens bibehållande. Men jag har i synnerhet funnit olämpligt att domare-embeten tillsättas på förordnande, hvilket här skulle ega rum, om det nu framställda förslag kunde vinna bifall. Man har i alla tider och i alla länder antagit såsom en lagskipningens grundsats, att domaren måste vara fullt oberoende i sitt embetes utöfning; och denna grundsats är, så vidt jag känner, i vårt fäderneslands lagar öfverallt godkänd och uttalad. Det prejudikat, som här i motsatt riktning försökes, skulle lätteligen leda till nog betänkliga påföljder, hvarföre jag icke kunnat dertill lemna min röst, utan, så vida icke deri föreslagna underdåniga skrifvelsen, hvilket helst vore att önska, kunde i sin helhet uteblifva, vågar jag åtminstone yrka, att, hvad om domstols-ledamöternas tillsättning på förordnande finnes föreslaget, må derifrån utgå.» Slats-U tskottets Utlåtande, N:o 39. lindra Hufvud-titeln. 13 Penningar enligt Stats-Ulskottet fö- Justitie-departementet. Riks-staten för år 1843 o. f. å. reslår. Utom indelda räntor, indeld spanmål samt spanmäl in natura, uti riks—staten för 1845 och följande åren, förslagsvis beräknade till sammanlagdt värde af 4,918 riksdaler. 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 40. Ank. till Exp. Utsk. d. 2 Febr., kl. 6 e. m.
Men fru Ehrenström såg, hur prinsen måste vända sig bort för att dölja sin munterhet. – Jag ville långt hellre varit hos landshöfdingens i går än hos kommendantens i dag. Det måtte varit alltför nöjsamt. – Nå, hvad sägs därom, att unge Carpelan bjöd prinsen på en sup, som han dock afböjde för att i stället anhålla om en kopp kaffe, hvilket naturligtvis ej serverades. »Grefven vill ha kaffe, gå ut och koka kaffe,» ropade landshöfdingen till sin fru, denna gång på franska och så högt, att de förnäma gästerna fingo reda på alla interiörer från den Carpelanska hushållningen. – Får man stiga på? ljöd en munter röst utanför, och Anna Margretha Björnbergs glada ansikte tittade in. Björnbergs äldsta dotter var ej vacker, hon hade ett rundt, rödblommigt ansikte, ljust hår och oppnäsa, men hon var glad och frispråkig och, som herrarne påstodo, ganska kysstäck, hvilket också var baron Koskulls mening, ty enligt loflig farbrorsrätt kysste han sin dotters väninna på mun, innan hon ens hunnit komma in i rummet. Anna Margretha var nyss fyllda femton år, men mycket utbildad för sin ålder, rund och trind. – Jag kommer för att hämta Constance, sade hon. Solen skiner så grant, och hela Götheborg promenerar i allén för att passa på, när prinsen far tillbaka från Gunnebo. Fångad! John Hall hade varit uppe hos krigsrådet Koskull och begärt Constance till äkta, och denne hade svarat, att han kände sig mycket flatterad och med nöje gaf sitt bifall, men hade tillagt, att hans lilla envisa ej ville höra talas om giftermål förr än hon fyllt sjutton år, och hade bedt John att lugna sig till dess och ej brådska med att framföra sitt frieri. John Hall försökte ge sig till tåls, men han var alltför förälskad i den vackra Constance och alltför ovan vid att hans önskningar ej strax gingo i uppfyllelse för att riktigt kunna lugna sig. Fröken Constance hade stor skuld i detta, ty hon var aldrig att taga, där man lämnade henne.
Dörrarne till salongen och salen voro stängda, på det att icke stojet från ungdomens lekar eller musikklinket skulle höras hitin, där det gällde allvaret. Inte en gång för att intaga förfriskningar, behöfde man imkommodera sig ut till buffeten i salen, utan kunde orubbad njuta af traktaten, som bjöds omkring vid spelborden af pigorna. Constance och Fredrik sutto bakom fönstergardinen väl en timme och mera, fullständigt ostörda, ty societeten hade så godt hjärta, att ingen nändes oroa ett älskande par. Ändtligen reste Constance sig upp, sträckte på sig och kysste Fredriks ögon till afsked. – Jag måste in i salen och låta min björn dansa, sade hon. Men björnen var ej därinne, och ingen hade sett till honom. Constance blef inquiet. Hon visste, att hennes far skulle kräfva räkenskap af henne vid hemkomsten, hvarför hon gick in i salongen för att se efter sin bångstyrige friare. Öfverallt i det stora rummet sutto vackra unga fruar med sina förälskade kavaljerer, hvilka för att ej störa musiken förde hviskande samtal. Hvar och en af de vackra fruarna hade sin tillbedjare, och ingen generade sig för de andra. Bland främlingar hade Götheborg namn om sig att vara ett sannskyldigt Sodom och Gomorra. Nej, inte heller här var John Hall till finnandes. Satt han verkligen hos de gamla och spelade eller hade han gått hem i vredesmod? Detta fattades bara. Constance bleknade af förskräckelse. Hvad skulle pappa säga? Vågar man sig in i spelrummet? frågade hon Greta Björnberg. – Inte skulle jag våga, min far skulle bums köra mig på dörren. – För gubbarne är jag inte rädd, dem rår jag nog på, men gummorna tåla inte, att man tittar dem i korten. I hvarje fall, måste jag in! När Constance gick genom salongen, beskärmade sig fruarna öfver henne. – Det är imprudent af Constance att kompromettera sig med Fredrik Damm, innan hon är säker på John Hall, sade en. – Ja, ja, man vet aldrig hvar man har Hallen, han är inte som andra. Misstänksam är han i alla fall inte.
Utan at trötta Högloft. Ridderffapets och Adelns tälamod med uprepandet af de grunder, hwarpä desie friheter ä jord stödja sig, torde wig 64 Ds?r 26 Jun:?. mig tillätas wända Ridderffapets och Adelns upmärksamhet pä de enstilte uposfringar i gods och penningar (och Vepa mäste wäl antagas såsom gällande) .emot hwilka Högloft. Ridderstapet och Adeln afsamhället i genien köpt och förwärfwat de rättigheter och friheter ä jodd, som nu sättes i frägä. Wara häfder stola lange förwara bade minnet och följderne af Konung X1:tes werkstalda recluction. Om denna rLcluctlon, bedömd med owäldughet, kan anses hafwa ägt nägon billighet i sin grund, sa har likwäl efterwerlden icke utan stora skäl ansett sig böra stämpla den såsom orättwis i sin utöfning. Följderna deraf yttrade sig ej allenast wid sjelfwa tilfället derigenom at oräknelige agtnirigswärde familler frän mer eller mindre wälstrand nedstörtades til det yttersta armod; de hafwa äfwen i en tidelängd af öfwer iZo är medfört en osäkerhet för Högloft. Ridderffapet och Adeln, förenad med de största, de betydligaste förluster, som aldrig kunnat päräknas eller förekommas. Om de summor, som til Kongl. Majit och Kronan för upgjorde Bytesbrister frän Ridderffa pet och Adeln utgätt skutte sammanläggas, och Vä de förmäner upböra, hwarföre de blifwit utgifne, af det allmänna ersättas, sä wäaar jag kanske utan stor mitzräkning tro at Nidderstapet och Adeln skulle wara skadeslös för alla de uposstringar, hwilka nu utan all ersättning otzaffordras.
Inlösningen af de till 1861 års lån hörande obligationer finge deremot ske meddelst uppköp af obligationer till dessas gångbara pris, och under de tio första åren behöfde låntagaren icke infria några andra obligationer, än dem, som kunde inköpas till pris under pari. Enär Riksgälds-kontoret redan verkställt inköp af dylika obligationer å tillhopa 300,000 R:dr, för hvilka Kontoret endast betalt 92 | procent eller tillsammans 277,500 R:dr, behöfde för de årliga amorteringarues fullgörande inga ytterligare obligations-uppköp under en längre tid ega ruin, än vid de tillfällen då inköpet med afseende å priset funnes vara för Riksgälds-kontoret synnerligen fördelaktigt. Och hafva Fullmägtige slutligen erinrat att genom nu omförmälda, redan verkställda, ansenliga inköp af dessa obligationer, hvilket inköp icke skäligen kunde betraktas såsom en för lånetransaktionen främmande eller »särskild affär», hade redan en icke obetydlig minskning af de beräknade och med utgifterna för 1860 års jernvägslån jemförda kostnaderna för ifrågavarande lån åstadkommits. Vid bedömandet af de uti revisious-berättelsen sålunda framställda förhållanden samt hvad Fullmägtige till förklarande af sina åtgärder anfört, har det visserligen icke undgått Stats-Utskottets uppmärksamhet, hurusom 228 § af Riksgäldskontorets reglemente innehåller: att Rikets Ständer, i betraktande af det uti flera hänseenden fördelaktiga inflytande på landets ekonomiska och finaneiela ställning, sorn införandet af ett ändamålsenligt ordnadt och fortsatt inrikes statslånesystein syntes böra utöfva, och då derigenom ej allenast erforderlig tillgång skulle kunna beredas för att småningom förvandla den för Statens jernvägsbyggnader tillkomna utländska statsskuld till inhemsk, utan äfven medel kunde anskaffas för utförande af sådana större och mera omfattande produktiva arbetsföretag, för hvilkas tillvägabringande öfverskotten å Statsverkets årliga inkomster icke äro tillräckliga, beslutat att, till medels erhållande för nu uppgifna ändamål, genom införande och fram-’ gent fortfarande tillämpning af ett inhemskt statslånesy stern, upplåning inom riket borde ega rum.