Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den bär belägna lilla Staden Eksjö sprider mera lif och rörelse i orten än man af dess trånga gator och oansenliga hus kunde förmoda; men den är en samlingsplats för ortens Militairer, hvilkas Chefer alltid bott i eller omkring Staden, på hvars grund ock ligger Ränneslätt, de Småländska Husaroch Grenadier-Corpsernes campements-plats, som bidrager att leda penningar till Staden och dess omgifning. Häradets förnämsta Säterier äro Rynningsholm, Edshult, Östraby, Sjögle, Ryssebo och Hamnaryd. Ingatorps marknad är här för linhandeln högst betydlig. Östra Härad gränsar i Öster till Calmar och i Söder till Kronobergs Län. Dess rådande jordmån är svartmylla. Bland Häradets många Sjöar äro Hämmen i Björkö och Soljen i Stenberga Socken de största. Emäns som på kusten af Calmar Län faller i hafvet, flyter genom detta härad ai mil. Alsheda moderförsamling med sina annexer Skede och Öckna, utgöra Länets största Pastorat till hemmantalet. Rikets enda Geldgrufya Ädelfors ligger inom nämnde församling. Den, med sina tillhörande verk och inrättningar fästade starkt i förra seklet administrationens uppmärksamhet. Den drefs då med kraft och framgång af kunnige och nitiske män. Guldmalmen minskades dock efter hand och arbetet drefs med förlust. Nu är grufvan öde och nedlagd, samt dess tillhörigheter för Statsverkets räkning antingen försållda eller till andra ändamål använda och det prydliga Stenhuset, förvaltnings-personalens bostad, af vådeld förtärdt. Hwetlanda Gästgifvaregård här i häradet, är en af Länets större samlingsplatser: der fem stora landsvägar sammanstöta, der Ting och Marknader hållas, der trupper sammandragas och öfvas och der Apothek samt Post-Contoir finnas. Lannaskede Hälsobrunn samlar bär under sommartiden fremlingar till orten. Jordbruket i Östra Härad står på en hög ståndpunkt, ty Häradet har från längre tider tillbaka haft Possesionater, de der utmärkt sig såsom stora Odlare och Landthushållare.
Till dessa har motionären räknat den Kongl. Theatern, hvilken egentligen syntes vara till för beredande af nöjen åt Stockholms invånare, hvartill Staten icke egde någon skyldighet att bidraga, samt derföre hemställt, att Kongl, theaterbyggnaden måtte utarrenderas åt den mestbjudande, med vilkor, att den till theater begagnas, och på så lång tid, att arrendatorn kan finna uträkning vid företaget; hvarjemte alla Kongl, theaterns förråd borde medfölja arrendet, emot antaglig borgen, att de ej förskingras. Denna fråga har jemväl varit väckt vid sistlidne Riksdag, då Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling den öfverlemna • des, uti afgifvet Betänkande N:o 83 yttrade: ”Utskottet har trott det för hvarje folk vara en ovilkorlig pligt håde mot sig sjelf och sina efterkommande att med yttersta sorgfällighet vårda och, om ej förbättra, åtminstone bibehålla de inrättningar till spridande af upplysning samt finare hildning och känsla för snillets och konstens producter, som af deras fäder och dessas regenter stiftats. Under det förra århundradet och serdeles under den snillrike Konung Gustaf lil uttalade sig inom Sverige lifligt ett behof att, äfven inom vårt land, gå i bredd med tidens stigande odling, och vi hafva också denna tid att tacka nästan för allt hvad i denna väg hos oss är gjordt. En af de sköna konster, som till äfventyrs utöfvar det starkaste inflytande på folklynnet, både i moraliskt och aesthetiskt hänseende, är skådespelarens, om denna konst rätt vårdas och utbildas till den höjd, den kan uppnå, i synnerhet om skådespelen blifva, så mycket möjligt är, nationella. Folkens sinnen vänjas derigenom till känsla för snillets alster samt lill högre aesthetiska njutningar; och var det i detta syfte, som ofvannämnde Konung inrättade den Kongliga theatern i Stockholm och dermed fyllde en verklig brist inom vårt land.
För uppfyllandet af sina åligganden, insåg Äkade - 69 mien angelägenheten deraf, att dess Sekreterare ägde mångsidiga kunskaper och bepröfvad skicklighet, och derjemte kunde mera uteslutande egna sig och sin lid åt göromål, hvilka syntes snart kunna lemna full sysselsättning åt sia man. Akademiens stiftelse var, för dess bestånd, grundad på tillgångar, hvilka Kongl. Majit i nåder boredt, utan bidrag från Statens sida. Ehuru svarande emot ändamålet i visst afseende, bief det likväl angeläget, att anslag till löner för de Akademiens tjenstemän , hvilka ty förutan ej kunde anställas, skulle beräknas till möjligen lägsta belopp. Lönen för Sekreteraren utgjorde 600 R:dr årligen. Vid den, efter Akademiens nya organisation, inträffade ledigheten af Sekreterare-beställningen , visade sig hvad som var att befara, nemligen att Akademiens önskningar och anspråk i afseende på de egenskaper, som hon borde söka hos sin blifvande Sekreterare, ej slodo att förena med de villkor, dem hon, å sin sida, kunde erbjuda honom. I anledning deraf, och då Akademiens Direktör hade sig bekant, att fonder voro ställda under Kongl. Kommerse-Kollegii förvaltning, för att kunna användas i de fall, då frågor uppstodo om åtgärder till näringarnes befrämjande i allmänhet, samt några så bestämda gränsor ej voro kända och svårligen torde kunna med yttersta noggrannhet bestämmas, vid hvilka det ena slaget af näringar borde skiljas från de andra, synnerligen då landtbruket och dess binäringar, hvilka sednare det i främsta rummet tillhör LandtbruksAkademien att söka befrämja , stå i det närmaste samband med de näringsgrenar, genom hvilka konsumtion och afgång befordras aflandtbrukets alster, vaie sig genom handel och sjöfart, eller handtverk och manufakturer; så ansågs en framställning till Kongl. Kommerse-Kollegium ej vara olämplig, hvari förslag uppgjordes om bidrag till förbättrade lönevillkor för Landtbruks-Akademiens Sekreterare. Detta förslag underställdes af Kongl. Kommerse-Kollegium nådig pröfning af Kongl.
Under år lb9S inlämnades 31,820 st. vanliga paket och lä,Ö52 postförskottsförsändelser. Postkont .ret i Finspong den] 1S99. Api&gt;riureik. Af många slaj det lär bestå, Och framtidslöften innebära — Det sammanfattas kan också Uti det lilla ordet — ära. Andra länken. Den har till mål att göra mätt, Om vitsen får tiUåt^n vara. Emellertid är dei en rätt, Om koit jag oidet skall förklara. Lätt och hastigt g ' ida de förbi — Gnistor lika i fyrverkeri — Bilder ur det flydda; Än ej rikligt tydda Slockna de — ett gåtfullt bryderi. En och annan bild dock dröjer kvar. Följer dig, dar du pä djupet far, I sin gifna bana, Och af gammal vana Lätt och säkert dess kontur du drar. Sa vårt första står inför din blick Hvarje år, se ' n först dess fröjd du fick, I ett heligt skimmer, Och du snart förnimmer, Hvarför denna bild ej ock förgick. : 51 v; När dess sken i vhrlemaft du ser, Vill dess glans du öka ännu mer; Du mitt andra tänder, Och med Öppna händer Ger du gåfvor, dar som nöden ber. + c När mitt hela sist har brunnit ned, Styr du äter ut pä hvardagsleJ, Men i fjärran följer Bilden, som sig döljer, Ty i minnet är den alltid med. SIBYLLA. APOKOP. 1 — 3 tillhör kyrkan. 1 — 2 tillhör bonden. TILL TIDSFÖRDRIFVET I N:R 99. MOSTEU LISA. ARITMOREM. — O B S. Hvarje karamell är stämplad » Cloetta ». — Erhållas hos alla specerihandlande. LÖSNINGAR Sammanbind uingslänken. Den sista delen i vår text Tillhör ju ofta middagsstöket — Små b ommor, tagna af en växt — Och redas till, som sagdt, i köket. Låt din säkra, tunga hvardagsslup Vagga fram pa minnets spegeldjup Några små sekunder. Vill du skåda under, Böj dig öfver relingen på stup. Tre« je länken.
Med de medel som varit ställde till Kommittéens disposition, hafva derföre de noggrannaste undersökningar af terrängen omkring Jönköping blifvit utförda, på sätt en särskildt deröfver upprättad karta närmare utvisar. Dessa undersökningar hafva ådagalagt, att man, utan betydligt ökade kostnader, kan ifrån Jönköping anlägga en bana såväl åt vester till sjön Stråken som åt söder och öster förbi Tenhult, med bibehållande af de för stambanorna fastställda reglor i afseende på lutningsoch krökningsförhållanden. Dessa bandelar utgöra i längd: från Jönköping till Stråken 3 mil 9400 fot och från Jönköping till Tenhult 1 mil 18000 fot, med en anläggningskostnad för den förra af 2,532,520 R:dr och för den senare af 1,324,000 ll:dr, eller tillsammans 4 mil 27400 fot och 3,856,520 R:dr R:mt. Då Tenhult tillika är en punkt, som nödvändigt måste passeras af en från öster kommande linie, samt terrängen derifrån till Götaström, för att inkomma i den äldre utstakningen för Södra Stambanan mot Skåne genom Lagadalen, är särdeles förmånlig, har Kommittéen, med förkastande af det alternativ som förut var utlagdt från Götaström förbi Sandseryd och Axamo till sjön Stråken med bibana från Sandseryd till Jönköping, ansett sig böra i underdånighet tillstyrka, att Södra Stambanan från Falköping och sjön Stråken må framdragas genom staden Jönköping till Tenhult, enligt den på kartan med grön färg uppdragna breda linie. Kommittéen grundar ytterligare sin åsigt om ändamålsenligheten att låta huf vudbanan passera Jönköpings stad derpå, att den ifrån öster framdeles kommande linie i alla fall, i anseende till terrängens svårigheter, icke kan ifrån Tenhult utsträckas direkte till Sandseryd, utan måste, för att förenas med Södra stambanan, antingen böjas åt söder till Götaström, eller anläggas i den nu förordade sträckningen till Jönköping och der möta den bibana, som skulle nedkomma till staden från Sandseryd. Båda delarno medföra ökad banbyggnad, dyrbarare underhåll och alltid, hvilketdera alternativet som väljes, en större väglängd för den österifrån kommande rörelsen.
BandFabrikernes stolar utgjorde år 1783 — t24 och dervid antagne arbetare voro 193J år 1821 funnos å dessa Fabriker 126 stolar samt 188 arbetare. Å Siden-Fabrikerna voro år 1783 SexhundradeTrettioåtta stolar inrättade, 6aint 1121 arbetare syslosatta; år 1821 funnos å samma slags Fabriker endast 464 stolar och 634 arbetare. Om man nu jemförer antalet af stolar och arbetare vid ofvanuppräknade väfveriFabriker åren 1783 och 1821 skall man finna, att förstnämnde år funnos 1956 stolar och 8670 arbetare, 6amt det sednare året endast 1606 stolar och 3374 arbetare eller 350 stolar och 5296 arbetare mindre än år 1783- Att de under sednare 25 åren införde machinerier bidragit att minska arbetarnes antal, utan att deraf följer, att tillverkningen varit mindre, är visserligen möjligt: men i samma mon är äfven en af hufvudafsigterne med Fa' brikernes införande i Landet förfelad, dea Den 28 Junii /, m. nämligen, att för Landtmannen öppna tillfälle till en ökad afsättning af sina producter. Hvad Fabriksväfsfolarne beträffar, drifvas de ännu icke här i Riket med machineri, och samma ordsak till deras sorn arbetares förminskning, förekommer således ickeJag förmodar äfven, att hvar och en, som ej föresatt sig att förfäkta motsatsen, medgifver sannolikheten deraf, att med det betydligare större antal stolar och arbetare, sorn funnos år 1783 en större product af Vara än jgei blifvit å VäfveriFabrikerne förfärdige. Denna förmodan vinner äfven 6tyrka deraf, att Klädesfabricationen under de sednare 20 åren till qvantiteten betydligen aftagit. År 1S00 tillverkades Fembundradesex tusende Niohundrade åttatio Alnar Kläde och år 1821 endast Trehundradefemtiosex tusende Tvåhundrade^ femtioen Alnar.
Om det vore fråga om en enskild bank, hvars direction kunde sammansättas endast af i ämnet erfarna personer, skulle jag tillstyrka förslaget; men då de lagar, efter hvilka vi skola välja vår Bankstyrelse, äro så beskaffade som nu, tror jag icke, att det skulle vara nyttigt att genast inställa Bancofullmägtige på en väg, som egentligen är en handelsväg och icke en ineller utvexlingsväg eller iåneväg. Sedan R. o. Ad. ändrat 2.’dra punkten i Utsk:s betänk, och i stället stadgat, att metalliska fonden icke finge sjunka under a millioner specie, samt att Styrelsen tidigt borde vidtaga åtgärder till förekommande häraf; så och då detta stadgande stämmer öfverens med förslaget i denna punkt, att Styrelsen ju förr desto hellre borde förskaffa sig creditiver, tror jag, att 3:dje punkten bör bifallas till sitt hufvudinnehäll, likväl med den förändring i redactionen, som Gr. Cronhjelm tillstyrkt. Nu följer 4:de punkten, l3å den tillstyrker jag helt enkelt bifall. 5:te punkten, som berättigar Bancofullmägtige att inköpa guld och silfver, vill jag för min del bifalla. Om Den a4 Juli e. m. 1H9 den händelse inträffar, sorn icke är osannolik, att nemi., såsom förhållandet var 1825 och 1828, coursen står låg, tror jag visst, att silfret af sig sjelft går in i Banken; men det skadar icke, att Fullmägtige äfven bemyndigas att uppköpa sådant, likasom R. o. Ad. torde minnas, att Bancostyrelsen var nog klok att på eget bevåg förfara år 1825, då coursen var så låg, att Banken erhöll silfver, fritt i sina hvalf levereradt, efter 128 sk. Sjette punkten, der det tillätes Fullmägtige att skaffa silfver emot pari cours och tillägga transportkostnaden, vill jag äfven bifalla. Vid 7-’de punkten ber jag att få göra några anmärkningar. Huru kan väl styrelsen bedöma, när öfverskott af representativt mynt i rörelsen förefinnes? Jag skulle önska att blifva upplyst örn hvilken norm styrelsen här tänker följa.
De böra slår ofta hufvudet på spiken i sina angrepp; säga: härutinnan kunna vi ej låta eder få följa vi måste gifva honom rätt, då han, hänvisande er böjelse, ty vi, som äga mer lifserfarenhet än till lifvet själft, bevisar det ohållbara och falni, vi se, att ni här fara vill och att det blott ska, som föranleder Endres slutliga misslycskulle bringa er olycka, om ni finge er vilja kande. fram. En gång vid mognare år skola barnen vara tacksamma härför, om än detta tal till Endre känner endast rättigheter. Han har en början klingar hårdt i deras öron. inga förpliktelser mot sina föräldrar, samhället Det är mycket Lie har haft att säga både är en dålig uppfinning af en orättvis försyn eller, hellre, en olycklig följd af sammanträfföräldrar och barn, mycket att taga fasta på. fande omständigheter, en tummelplats för veld Ty han har sett, hvilka brister vidlåda den och orättrådighet. Samhället står i skuld till nutida uppfostran, och sagt bägge parterna honom, ej tvärtom. Hans floskler om » Kald », sanningen. Hans stränga objektivitet gör, att » Livsopgave » och slikt äro endast frasgranningen behöfver såras, men tänkande personer Måtte låt; han inser ej att lifvet fordrar arbete, pliktskola däremot finna mycket att lära. » Niobe » få många läsare — och läsarinnor. trogen sträfvan, och förnekar, att det har rätt att fordra detta af oss genom att predika en Den är ett ord i sinom tid. sorts undantagslag för talangen. Vi måste frukta, att doktor Baarvig, om han haft en son med utpräglad böjelse för konstnärens kall, skulle med samma missnöje betraktat hans sträfvanden, åtminstone till en början, men Lennart Hennings. IDUN 36 Mera ljus. Prisnämnd V p l s r o l i g e n ha vi alla mången gång erfarit, att V T / man först riktigt värderar något godt, då man ej längre har det, eller då det ej mera står oss till buds i öfvermått. — Så går det oss äfven med ljuset, urkällan till vår hälsa o c h vårt bestånd.
Omfånget af Ångermanlands domsagor har äfven varit olika, då det vid 1809 års delning gifna stadgande att Åsele lappmark, då tillhörande Wester-Norrlands Län, skulle lyda under Norra Ångermanlands domsaga, samt Nordingrå tingslag tillhöra ilen södra, följande året så förändrades, att nämnde lappmark tillädes Westerbottens södra domsaga, lill hvilken ock Nordmalings socken kort derefter lorlades, och några år sednare förflyttades i följd af Kongl, brefvet den 15 Februari 1840 Nordingrå tingslag från Ångermanlands södra till dess norra domsaga. Denna indelning äger ännu rum, så att Länets nuvarande lie domsagor hafva följande tingslag, nemligen: Medelpads domsaga: Torps, Tuna, Selångers, Sköns, Ljustorps, Indals och Njurunda tingslag 7 Södra Ångermanlands domsaga: Ramsele, Sollefteå, Boteå, Gudmundrå, Säbrå och Nora tingslag 6 Norra Ångermanlands domsaga: Själevads, Arnäs, Nätra och Nordingrå tingslag 4 eller tillsammans 17 tingslag; uti hvilken indelning den förändring blifvit af Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern under den 17 Februari 1847 i underdånighet föreslagen, att Södra Ångermanlands domsaga skulle delas i tvänne, af hvilka Sollefteå domsaga borde innefatta Ramsele, Sollefteå och Boteå nuvarande tingslag jemte Åsele, Fredrika, Dorothea och Wilhelmina Lappmarkers tingslag från Westerbottens Län, samt till den andra, eller Hernösands domsaga, skulle hänföras Gudmundrå, Säbrå, Nora och Nordingrå tingslag, detta sistnämnde fråntaget Nora eller Örnsköldsviks domsaga. O O I sammanhang med denna reglering var äfven planen för nya fängelsebyggnaden uppgjord, så alt i Sundsvall skulle finnas ett cellfängelse med 21 celler, inberäknade 3 för staden; uti Sollefteå ett med 12 » uti Hernösand ett med 14 » deruti inberäknadt 3 celler för staden; samt uti Örnsköldsvik ett med 12 » eller tillsammans 4 fängelser med 59celler.
12 §’ bör att undanrödja alla anledningar till tvister om bränvinspannors beskaffenhet, och ej motverka en loflig industri, som, genom förbättringar i redskapens sammansättning, söker besparing af bränsle, tid eller arbetskostnad, skola hädanefter pannor eller kittlar, och öfrige för bränvinsbränning nödiga redskap, vara tillåtna af hvad metall eller annat tjenligt ämne som helst, under lika vilkor för alla,^att pannerymden bestämmes endast efter jordvärdet. Bränvinsbrännings-redskapen indelas i sju Classer: irsta Classen. Enkel redskap. Härtill räknas panna, som drifvcs omedelbart af eld, af hvad ferm. som helst, med löst bröst, der sådant finnes, hatt eller stängselskifva och ångrör samt afkylningsredskap. Hatten, som endast får innesluta ett tomt rum, och hvartill räknas ett fastsittande ångrör af minst 6 tums längd, får ej innehålla mer än två tredjedelar af pannans rymd. Intet ångrör, som till bränvinsredskap begagnas, får i diameter hålla öfver 6 tum. BerLagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utskli Betänkande N:o 6. 7 2:dra Classen. Enkel redskap med mäskvärmare. Mäskvärmare vare tilläten af hvad form eller ämne som helst, men får ej innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd och endast användas för tillmäskningens uppvärmande, ej heller vara inmurad eller af eld eller ånga vidröras. 3:dje Classen. Enkel redskap med enkel rectificator. Enkel rectificator eller klarkula eller klarblåsa, hvarhelst den till redskapen appliceras, är en sådan apparat, som innehåller blott ett enda tomt rum, och hvari ångorne omkokas, för att derifrån utgå såsom sprit eller bränvin, utan att denna apparat vidröres af eld eller ånga. /f.:de Classen. Enkel redskap med dubbel rectificator. Med dubbel reclificator förstås en sådan apparat, hvarhelst den till redskapen appliceras, hvari ångorna uti flera rum omkokas, för att derifrån utgå såsom sprit eller bränvin, utan att apparaten vidröres af eld eller ånga. 5:te Classen.
M. G. Danckwardt.” Deremot bar, uti en, genom Remiss från Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Utskotten tillhandakommen motion, Hr Carl von Qvantenj jemte anmärkningar mot Kongl. Maj:ts högslberörde Nådiga Förordning af den ig December 1827, hvaröfver, i sammanhang med flera andra Motioner i samma ämne, Utskotten, under denna dag, meddela serskildt Utlåtande, förklarat, att lian , på grund af dess gjorda anmärkningar, ansåge Kongl. Majjts här ofvan intagna Nådiga Proposition, så vidt deri föreslås afsöndring af jord från Säterioch Fralse-hemman till högst en femtedel af Hemmanets hela jordrymd, böra förfalla, 8 La,*- s. Allm. Bes vo.Qec.-Ulsk.Utl. Hvad Kongl, Maj:t sålunda i Nåder föreslagit, samt Hr von Qvanten anmärkt, hafva Utskotten öfvervägat, och på dessa, i Utskottens tanka, gällande skäl: a) att rättigheten att besitta Säterier, Råoch Rörssamt alla slags Frälsehemman nu mera är gemensam för alla Medborgare-classer; b') att betydliga allmänna Onera och Skattebidrag vidlåda sådana Hemman; c) att följaktligen vidsträcktare klyft* ning deraf, eller afsöndringar derifrån, icke bör få ske eller under andra vilkor tillåtas, än alt säkerhet vinnes för Skattebidragens behöriga, utgörande; dy att Utskotten icke anse en obegränsad Hemmans-klyfning vara med Jordbrukets och Jordbrukarens sannskyldiga nytta förenlig; éy att Säteri, Rå- och Rörssamt Insockne-Frälsehemman hafva mindre Skattebidrag och följaktligen kunna tåla en starkare Jordklyfning äi\ Skattehemman, samt slutligen, s. Allm. Besv.~ o. Otc.-Utsk. Uti.
Hr von Troil, hvilken ehuru han förut motarbetat saken, likväl nu på ett lika. skickligt, som lyckligt sätt upträdt såsom förfäktare af sitt läns intressen. Denna fråga bör, efter min öfvertygelse, betraktas både från rättsoch billighets-synpunkt, emedan billigheten är beroende af rätten. Ty om det är obestridligt, att rätten både moraliskt och juridiskt är på Statens sida, så lärer icke billigheten sträcka sig så långt, som man, enl. SlalsUtskts förslag skulle tro, att den borde göra. Sjelfva benämningen ”helgonskyld” utvisar, att denna skatt ursprungligen utgått för kyrkligt ändamål. I de första tiderna, då katolicismen utbredde sig öfver de Skandinaviska länderna, inkommo jemte densamma en mängd vidskepelser, hvilka hade till följd, att folkets lättrogenhet i hög grad tilltog. Häraf begagnade raan sig, för alt erhålla skatter. Sålunda fördes helgonbilder för åkrarne, för att derigenom gifva bättre skydd åt jorden, och på detta sätt upstod aldra först den ifrågavar:de utskylden, emedan folket fick betala dessa bilder. Något annat uplyser icke historien om dess upkomst. På 1400-talet utgick den, i de svagare församlingarne inom Den 22 Juni. 415 Danska monarkien, under en längre (id lill klockarne. Då protestantismen under Fredrik Ilis tid infördes i Danmark, undergick denna utskyld en förändring. Denne Konung var nemi. serdeles mån om att folket skulle blifva väl uplyst om den nya trosbekännelsens välsignelser, och lian inrättade derföre skolor, samt sökte på allt sätt upmnntra deras utbildande. Härtill skulle så mycket medel som möjligt användas; men det fanns inga andra att tillgå, än helgonsky Iden, hvilken också för detta ändamål anslogs. Det var på en Riksdag i Odensee, som Ständerna d 14 Juni 1539 fattade det beslut, att helgonskylden skulle användas för skolornas räkning, äfvensom till löner åt Klockarne, hvadan den således icke hel och hållen utgick till skolorna, utan splittrades emellan dessa och Klockarne.
Under sådana förhållanden tror jag att det vore både orättvist och för R. o. Ad:s värdighet förnärmande att icke låta saken komma till en fullständig undersökning innan den afgöres. Om denna fråga förvises till Utsk., så kan der, såsom inför en domstol saken med mera lugn pröfvas och sakkunnige mäns tanka inhemtas om huru den rätteligen bör afdömas, och när frågan sedan i fullkomligt utredt skick återkommer till oss, då kunna vi med full sakkännedom och utan någon slags passion fatta vårt beslut i ämnet. I afseende på det bevis, som blifvit begagnadt för 110 D e c e mli e r. stämma det begångna brottets neslighet, får jag ur samma nyss citerade Akademiska Constitutioner upläsa en §, som jag funnit då jag letat efter bevisen för brottets neslighet; der står nemi.: ”Likaledes förbjudas alla nations-sammankomster. Den, som befinnes hafva sammankallat eller bevistat sådana, straffas med ständig relegation”. Om nu den vanfrejd, som enl. Constitme sägcs skola stämpla dem, hvilka af ständig relegation blifvit drabbade, äfven kan träffa dem, som blott bevistat en nalionssammankomst, så kan jag dock icke inse att en sådan handling efter allmänt förstånd kan kallas neslig. Härutaf vill jag draga den slutsats att det i dessa Constitutioner begagnade ordet vanfrejd icke kan vara synonymt med nesligt, men då jag sjisom nämdt blifvit, icke anser mig ega förmåga, att bedöma huru sådana, som mig synes, temligen obestämda rättstermer rätteligen böra förstås, skulle jag derföre för min del önska, att saken blefve fullkomligt utredd genom uti juridiska ämnen erfarne män, och jag förenar mig derföre i deras anhållan, som hafva önskat att frågan måtte förvisas lill Riddarh.Utsk. Men om, emot förmodan, R. o.