Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När behörig person ämnar företaga underdökning uti rum, bodar mogåzin eller uthus i stad, åligge honom att, innan lian skrider till verkställigheten, skriftligen derom underrätta, så väl Borgmästaren i staden, eller, i hans frånvaro, den ordet i Magistraten förer, som Tullkammareeller Tull-Inspections-Föreståndaren i staden, med uppgift om stället, der undersökning är tillämnad, och tage öfver sådan meddelad underrättelse bevis: heinal de tjenstemän böra genast derefter begifva sig till stället, för att undersökningen IV. Cap, !§. 3a. (se 33 §. af Förf.) Undersökning efter olofligen infördt gods nid af dertill, enligt 34 behörige tjenstemän kunna, utom vid tullplats och Riksgräns, jemväl anställas: i:o På vägar å landet och på gator i städerna ; 2:0 Uti hus och boningsrum på hviloställen, der varu-transporter befinnas, eller varor till vidare forsling uppläggas;' 3:o Uti sådane bus och boningsrum i skärgård och å landet, ända till en Svensk mil ifrån saltsjön, der varor äro upplagda eller varu-upplag förut funnits under den tid, samma person af stället varit egare eller innehafvare; 4:o Uti magazin, upplagsbodar, uthus, vindar och källare; samt 5:o Uti salubodar och bodkammare eller andra rum, der varor bevisligen till salu hållas eller der varu-försäljning förut under samma innehafvares tid bevisligen skett. Allt, vid undersökning i salubodar och bodkammare eller andra försäljningsrum, anträffadt olofligen infördt gods vare förbrutet, då det i värde öfverstiger Femtio Riksda - Bev.- Lagsamt Allm. Be v. och Ekon. Utskottens Betänkande, N:o ii. n Den nu gällande Kongl. Färordningen. Öfvervara, hvilken dock ej må af enderas uteblifvunde fördröjas.
Jag gillar — utan att derföre gilla den föreslagna nedsättningen i pensionsbeloppet för första graden •— denna Utskottets förutsättning,; men då måste jag äfven af detta skäl •ogilla, att Utskottet i den följande §:n införer ett stadgande, som nödvändigt skall motverka denna påräknade granlagenhet, elier hafva till följd, att den samvetsgranna tjenstemännen, som heldre åtnöjer sig med en mindre inkomst, än han bibehåller en tjenst, den han anser sig icke kunna vederbörligen sköta, eller som icke vill blottställa sig för det i bans tanke förödmjukande, att utan egen begäran erhålla afsked, att denne aktningsvärde, redan ålderstigne, tjensteman skulle åtminstone jemförelsevis blifva sämre lottad, än den, sorn, likgiltig för dessa bevekelsegrunder, kanske i allt hvad på honom beror, söker framkalla den stund, då hans förmän, med bibehållande af hans löneförmoner, befriar honom från en tjenstebefattning, som han dittills möjligtvis lika ofta af sjelfsvål och ovilja, sorn af sjukdomsförfall, vårdslösat eller undandragit sig. För öfrigt får jag äfven anmäla min reservation mot den inskränktare pensionsrätt, som Utskottet tillstyrkt för i:sta gradens Tjenstemän; — en inskränkning, som synes mig mindre väl öfverensstämma med den här ofvan anmärkta frikostigheten , — samt biträder jag i detta afseende hvad Herr Stuart i sin reservation anfört.” Af Herr Stuart: *Sedan 1823 år Riksdag hafva Statens civile embetsoch tjenstemän varit i obestridd åtnjutande af rättigheteten att, i händelse deras sjuklighet och försvagade helso-tillstånd kunde behörigen styrkas, vid en ålder af 65 år, erhålla afsked med lönens bibehållande såsom pension. Ändamålsenligheten och fördelagtigheten , i ej mindre allmänt än enskildt hänseende af berörde, hela den civila tjenstemanna-personalen tillerkända, rättighet har också erfarenheten sedermera, på ett fullkomligt tillfreds-» ställande Banco-Utskottcts Betänkandej N.o tJf.3. 9 ställande sätt, vitsordad.
Då nn hufvudsladen utgör en del af riket, är det skäl, att i de öfriga delarne skolafgiften må blifva densamma som i lmfvudstaden? eller vore denna jemnlikhet för hög för landsorten? Det kan vara möjligt, altså någonstädes förhåller sig, men i sådant fall, kan, på sätt jag redan nämnt, afgiften nedsättas. Såsom sjelf varande Småländning och väl vetande att mina landsmän äro fattiga och hushållsaktige, anhåller jag att få nämna, hurusom jag hört omtalas att vid Wexiö skola afgifterne tillförene voro så betydliga, att en rektor, som oaktadt sin ålderdom och biskopens honom icke obekanta önskan att han måtte lemna läroverket, likväl icke kunde dertill förmås, emedan pensionen ingalunda svarade mot sporllerna. När dessa kunnat så uppdrifvas i Småland, bör det ock hafva kunnat ske i andra orter. Jag tillstyrker fördenskull, alt R. o. Ad. måtte antaga denna punkt, såsom i min tanka riktig. Om så sker, befarar jag icke de missbruk skola inträffa, hvilka blifvit förespeglade såsom följder deraf. Jag vet icke, om Hr Gr. o. Landtm, tillåter, att man nu upptager en fråga, som Hr Tersmeden väckt, nemi. om sättet för denna punkts afgörande så vidt den afser elementar-läroverken. Denna fråga synes mig redan vara afgjord genom R. o. Ad:s beslut; men då meningarne äro så delade, ser jag icke huru man skall komma till rätta med saken, utan att afgöra punkten i sin helhet. Den 0 Maj f. m. 391 [Ir Lefrén, Joli. Pehr: Jag har icke något att tillägga eller fråntaga, hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, med hvilken jag alltså förenar mig. Gr. Lagerbjel ke, Gusta f: En värd talare har försökt försvara StatsUlsk:s förslag dermed, att den ifrågavar. afgiften icke vore cn nyhet, utan erlades vid de fleste elementarskolor. Emellan den föreslagna och de nuvar. afgifterne är likväl den betydliga skilnad, alt de sednare äro frivillige och uppbäras såsom sportler af lärarne.
Enligt sammandraget af dessa uppgifter för år 1836, utgjorde antalet af understöds-tagare på landet: Mankön. Qvinkön. Förvaltande och betjenande personal vid Fattig vårds-anstalterna med aflöning utgjorde på landet 39. 6. 45. 47 Utgifterna vid fattigvården utgjorde på landet 15,959:22.2: De årliga kostnaderna utgjorde pålandet: l:o För fattige på allmänna inrättningar 5,248:27. 2:o För fattige utom sådana inrättningar 9,006:32. 5. För tillfälligtvis behöfvande 950:32.8. 4:o Om man jeni för understöds-tagarnes antal med folkmängden på landet, som lör berörde år beräknades till 82,576 personer, befmnes, att understöds-tagarne utgöra nära 2| procent af folkmängden eller närmast en understöds-tagare på 36 personer. Anställer man åter jemförelse emellan understöds-tagarnes antal och utgifternas summa, så belöper på hvarje understöds-tagare öfver hufvud ett belopp af 6 R.dr 47 sk. 5 r:st. tili alla församlingar i Länet är fattigvården reglerad och handhafves dels efter särskildt fastställde Reglementen och dels efter öfverenskommelse!1 och särskildte beslut. Vidare förbättring af fattigvårds-anstalterna beror hufvudsakligen på resultatet af de undersökningar och förslag, som Eders Kongl. Maj:t i Nåder låtit den Allmänna Fattigvårds-Kommitten verkställa och utarbeta. Uti gästgifveri-anstalterna inom Länet har under de sednare åren åtskilliga förändringar blifvit vidtagne och försök anställde att tillvägabringa skjuts-entreprenaden. Sörby och Finnsta gästgifvaregårdar nära Sala hafva blifvit indragne och skjutsen förlagd till Sala gästgifveri. Likaledes är Broddbo gästgifveri indraget på vägen ifrån Sala till Dalarne och skjuts-ombytet förflyttadt till Jordbron, hvarigenom äfven Wiggarnes gästgifvaregård kunnat indragas och skjutsen derifrån förläggas till Jordbron.
Jag yttrade dock förra gången denna fråga var å bane, att jag ej kunde finna annat, än att den, som för ett bestämdt ändamål beviljar ett bestämdt anslag, också ägde rätt att uttrycka det ändamål som önskades, formen må då vara en und. anhållan, sådan som den vanligen framställes i de mål, som af Ekon.Utsk. handläggas, eller sådan StatsUtsk. nu begagnat. Men för närvar, tager jag mig friheten upplysa, att det villkor StatsUtsk. bär afsett med den förklaring, som Utsk. nu i sitt sednare betänk. afgifvit, detta villkor gör hvarken till eller ifrån. Det åsyftar icke den ringaste utvidgning af Carolinska Institutets verkningskrets. Det kunde möjligen medföra en inskränkning i dess verkningskrets. Ingendera tror jag vara af nöden, om institutet kommer i tillfälle att uppfylla den bestämmelse, som K. M:s nu gällande reglemente för institutet redan har gifvit detsamma, nemi. att dana skickliga läkare för landets och armeens behof; så heter det i Cato - a6o Den io Augusti e. m. finska Institutets reglemente af den ii December 1822. Jag vet derföre icke, hvarföre de herrar, som talat emot delta villkor, fruktat det så mycket. Jag kan alldeles icke finna någon svårighet för institutet att uppfylla detta villkor, enär institutet redan de facto uppfyllt det, jag vågar säga till och med från början af sin existens. Frih, Cederström, Anders: Det är icke i sjelfva saken jag ernar tala, utan blott för att gifva tillkänna min förundran deröfver, att samme ledamot, som för en stund sedan så starkt yrkade på, alt R. o. Ad. skulle på enskild motionärs förslag bevilja anslag för en vice advocat-fiscal och 3 kammarskrifvare i Kammar-colhm, nu af motsatt skäl yrkar, att icke StatsUtsk. skulle ägt rätt att göra det nu ifrågavar. förslaget. Jag kan icke inse, att StatsUtsk. och R. o. Ad., då de äga rätt att i ena fallet föreslå oell bevilja sådana anslag för tjenstemän, som icke af K.
Och styrktes jag så mycket mera härtill af den förhoppningen, att R. o. Ad:s majoritet, med hågkomst af förut afgifna högtidliga löften, då afgörandcts stund kom, icke skulle underkänna ett utur dess eget sköte utgånget förslag, byggt på den grundsats, om slåndsförfaltningcns bibehållande, som samma majoritet hade gjort lill villkor för afsägelsen af dess sjelfskrifna representations-rätt. 11. o. Ad:s bifall till förslaget, hade väl icke medfört någon omedelbar påföljd till' representationens ombildning, men detsamma hade dock bevisat, att 11. o. Ad:s medlemmar, med klar upfattning af fäderneslandets mest oafvisliga behof, villigt skulle göra hvarje offer, som för detsammas afhjelpande kunde erfordras, och ett sådant beslut af R. o. Ad. fattadt i en tidpunkt, som lifligt upmanar till en starkare sammanslutning af alla nationens krafter, skulle lemnat den säkraste borgen för den angelägne reformens lugna genomförande, inom en icke alltför aflägsen tidrymd. Men då 11. o. Ad. i st. f. att bifalla förslaget, med stor majoritet deröfver uttalat sin förkastelsedom, känner jag mig äfven upkallad att uttryckligen frånsäga mig all delaktighet i ett beslut, om hvilket äfven jag tror att det kan leda lill, för fäderneslandet ganska förderfliga följder. Jag vet att mången af dem som har bidragit till förslagets förkastande, med ärlig öfvertygelse trott sig härigenom hafva handlat i fosterlandets sanna intresse. Men jag fruktar att de under sträfvan efter det fullkomliga som aldrig kan upnås, hafva låtit förleda sig, att förbise det goda som fanns för dem nära alt taga, och att glömma att, inom vår representation mindre än på något annat ställe går an, att låta det gynnande ögonblicket obegagnadt försvinna.
Lilliestråle, s. 124. Lundblad, s. 101. Löwenklo, s. 84. Mark Aurel, s. 3. Michelessi, s. 117. Munthe, s. 9. Nero, s. 40. Nordenflycht, Hedv. Oxenstjerna, Göran, s. 18. Pechlin, s. 45. Peil, s. 111. Piper, s. 140. Racine, s. 130. de Retz. s. 39. Reuterholm, s. 24. Ribbing, Ebba, s. 129. Ribbing, Sten, s. 14. Rosen, v., s. 49. Rosenstein (d. y.). s. 123. Rosenstein (d. ä.), s. 123. Rousseau, s. 36. Rudenschöld, s. 117. Runius, s. 19. Schröder, s. 111. Schröderheim, s. 131. Seneca, s. 3. Silfversparre, s. 15. Stenhammar, s. 150. Stobæus, s. 2. Strengbom, s. 14. Torpadius, s. 27. Uttini, s. 133. Vergennes, s. 105. Vestring, s. 7. Vestring, Ebba Maria, s. 155. Vilneuf, s. 43. Virgilius, s. 3. Rättelser: Sid. 8 rad. 5 uppifrån står »förderf» i stället för »fördärf». »130 » 4 nedifrån » »Athen» » » » »Aten». Noter G. Fr. Gyllenborgs slägtregister i sammandrag. Simon Johansson Wolimhaus, född 1601 i Königssee i Thüringen, apotekare på skilda orter i Tyskland, provisor på hofapoteket i Stockholm 1624, apotekare i Upsala 1626, † 1658 därstädes; gift med Anna Katarina Thegner.
— Så fort jag hunnit få kaffet i mig, skall jag då ögonblickligen försvinna — så blyg som jag är. » » Jaså, ja-a, » sade Olga, som nu först ägnade någon uppmärksamhet åt sin kostym. » Men hvem kunde också ana, att du skulle hålla till här. » Därefter tillade hon med slynålderns obesvärade ledighet. » Hvarför sen I så generade ut, flickor? Jag är då så sedesamt inhöljd som helst; fastän en sådan här toalett i filt stöter, förstås, litet på indianska. Seså, sjåpa er inte nu längre I Nu ha ' ni ju ändå sett mig. » » Men Olga, du är då faslig! » sade äldsta systern. » Ja, du ska då bara inte göra dig till, Signe. Du, som uppträdde på Oskarsbalen både bararmad och urringad, » replikerade Olga. » Det ligger onekligen en god del sundt förnuft i hvad Olga säger. Och min btyghet börjer verkligen gå öfver. Jag ser, att damernas gör det äfven. Det är inte värdt räkna för noga med en sådan här liten oskuld. Hon är bara barnet, ska ' fröknarna veta, » och Ville lade sin stora hand beskyddande på systerns skuldra. » Det var troligen i anledning af hennes ungdom mamma skickat henne till sängs. » » A, vet skäms, » sade Olga och skakade af sig broderns hand. » Sedan jag redan lagt mig, talade Stina om, att ni satt uppe. Jag beslöt då att först ta mig en lur samt vakna till kaffedags, och det gjorde jag, » fortsatte hon triumferande. » Det gjorde du visserligen; men, ser du, jag har nöjet att inmundiga bottensatsen, så kaffet får du allt sitta öfver. » » A, det var då en olycka! » utbrast, med djup missräkning, Olga, i detsamma som dörren öppnades och modern inträdde med ett ljus i handen. » Här var så lifligt uppe, » sade fru Hallberg, » och som jag inte kunde sofva, beslöt jag mig för att titta hitupp ett slag. Nej, se Olga — och Ville! — och så du ser ut, Olga! » » Inte värre än sioux-damerna, mamma », förklarade Olga.
Han talade om hur han, som var son till rådhusväktaren, hade smugit sig öfver mörka vindar och legat gömd på en af domarsalens läktare den natten, då krigsrätten församlat sig för att döma öfver de upproriske i Diamante. Då hade han sett don Gaetano Alagona på de anklagades bänk i sällskap med en mängd vilda sällar, som voro sämre än djur. Han talade om hur skön Gaetano varit. För den lille Gandolfo hade han varit som en gud att se bredvid de förfärliga människor, som omgåfvo honom. Och han beskref dessa banditer med deras vilda rofdjursansikten, deras sträfva hår, deras otympliga lemmar. Han sade, att de voro sådana, att hjärtat skälfde på den, som såg in i deras ögon. Dock, i all sin skönhet var don Gaetano än förfärligare än dessa människor. Gandolfo visste ej hur de vågade sitta bredvid honom på bänken. Under hans rynkade ögonbryn ljungade blickar ned på hans medfångar, som borde hafva mördat deras själar, om de som andra människor hade ägt en själ. ’Hvilka äro ni’, tycktes han fråga, ’som våga draga till plundring och mord, under det att ni åkalla den heliga friheten? Vet ni, hvad ni gjort? Vet ni, att för ert påfunds skull sitter jag nu fången? Och det var jag, som skulle hafva räddat Sicilien!’ Och hvarje blick han kastade på dem var en dödsdom. Hans blickar föllo på alla de saker, som banditerna stulit och hvilka nu lågo upplagda på domarbordet. Han kände igen dem. Skulle han ej känna pendylerna och silfverfaten från sommarpalatset, skulle han ej känna helgonbilder och mynt, som hade röfvats från hans engelska beskyddarinna? Men då han känt igen dessa saker, sände han sina medfångar ett förfärligt leende. ’Ni hjältar, ni hjältar,’ sade leendet, ’ni ha stulit hos två kvinnor.’ Hans ädla ansikte skiftade ständigt. En gång hade Gandolfo sett det sammandragas af plötslig skräck. Det var då karlen, som satt närmast honom, hade sträckt ut en hand, som var helt blodig. Hade han törhända fått en plötslig aning om sanningen?
Jag tror för min del att den kunde Hyttas upp till 250 r:dr b:co eller måhända 500 r:dr r:gds. Om derjemte uppsägningstiden bestämmes till minst 6 månader, så är dessa pappers skiljaktighet från vanliga bankosedlar så stor, att de ej kunna förblandas. Att de i alla fall kunna någon gång förekomma i liqvider är ganska möjligt; men det gäller om alla räntebärande papper, likasom äfven om privata reverser, som understundom användas vid liqvider. Hr Akerman: En värd talare har uppmanat mig, att närmare utveckla på hvad vis ett bifall till den ifrågavar. motionen kan inverka på realisationen. Sedermera hafva flere talare uppträdt i samma syftning som jag, och jag kunde väl, i anledn. af deras anföranden (som till en stor del innehållit hvad jag har alt säga), undvika att vidare uppträda; men jag bör dock tillägga några ord, särdeles som ämnet är af stor vigt och af ett betydligt inflytande på behandlingen af banko-frågor i allmänhet. Det är kändt, att ulgifvandet af sedlar i större myckenhet, än som motsvarar den metalliska valuta, hvarpå de grundas, härleder sig ifrån öfvertygelsen derom, att för den dagliga rörelsen alltid erfordras ett betydligt kapital, som ej kan derifrån dragas för att användas till silfverutvexling; och man skulle derföre kunna gå temligen långt med lifgifvande af sedlar utöfver motsvarande valuta, i fall banken vore ensam om denna sedel utgifning. Så är dock ej förhållandet. Såsom vi känna, hafva vi redan länge ägt en mängd sedel-utgifvande privatbanker, och deras antal har under sednare året ytterligare tillökats med 2:ne, så att jag ej tror mig taga till för mycket, om jag antager, alt Den 19 April f. m. 1S3 sammanlagda beloppet, hvarmed alla dessa privatbanker deltaga i rörelsekapitalet, uppgår till 10 millioner. Jag har dessutom erfarit att cirkulerande papper äro ulgifna af hypoleksföreningarna, åtminstone af några utaf dem, som uppfylla alldeles samma behof, som privatbankssedlarna, nemi. att tjena såsom bytesmedel.
Den kan vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning ägt rum eller ej, på flera Ledamöters - förenade begäran, åter hvila; men då saken tredje gången förekommer, skall den lill afgörande företagas. Hvar oell en fråga af annan än allmän beskaffenhet, äfvensom preliminära hemställande!) och förfrågningar ifrån Utskotten, må genast kunna afgöras, så vida den eller de af någon Ståndets Ledamot ej begäras på bordel. Uti Ståndens Canzlier bör alltid finnas en öppen Förteckning öfver alla på bordel lagda Mål tued dertill börande Akter och Handlingar. 3:o Vid pröfningen i Ståndens Plena af Utskotts afgifna förslag, skall detsamma först framställas lill antagande eller förkastande ulan förändring. Göres dervid anmärkning lill förändring, oell linner Ståndet ärendet tillfyllest utred t,'må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit uppgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon Ledamot det äskar, i annat Plenum besluta. Är anmärkningen af den beskaffenhet, alt den anses fordra närmare utredning, erhålle Utskottet af samma anmärkning del, för ali förslaget derefter ytterligare granska och jemka. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, varde det behandladt på samma säll, som bär ofvan om Utskotts första denna fråga blott för den plenidagen kunna på bordet läggas; men i nästa Plenum skall beslut ovägerligen fattas. 2:o Då betänkande från Utskott; till Riksnämnden /»kommit, Wifve det efter första uppläsandet liggande på bordel. Vid nästa föredragning ma detsamma, på flere ledamöters förenade begäran, ehvad öfverläggning egt rum eller ej, åter kunna bordläggas; men då saken tredje gången förekommer, skall den lill afgörande företagas. Lag samma vare om handläggning i Stånden af Nämndernas meddelanden, förslag och belänhandcn. Hvar och en fråga af annan än allmän beskaffenhet, äfvensom preliminära hemställanden och förfrågningar må genast kunna afgöras, så vida den eller de ej af någon Ståndets eller Riksnämndens ledamot begäras pä bordel.
• 3o3 * ^9* visar ett Ökadt behof af 6,188: 4* Då det icke kan nekas, att Artillerie-manskapets göromål i allmänhet äro både trägnare och mödosammare , än andra värfvade truppers, att Svea och Wendes Artillerie-Regementen bestrida en betydligare Garnispns-tjenstgöring och att, efter hvad för Utskottet blifvit upplyst, det varit i senare tid omöjligt, att, med det förut bestådde gaget, hålla den fastställda styrkan complett, så och då ett tillräckligt underhåll för manskapet befordrar, ej mindre dess användbarhet i tjernsten, än stadga i uppförandet, får Utskottet, på dessa skäl och med åberopande af hvad Utskottet ofvan yttrat, rörande Artillerie-vapnets vigt, tillstyrka: att gage-tillökningen 6,188: må på Stat uppföras 6,188; 4— 1C) Recruterings-penningarne. Dessa anslogos vid senaste Stats-regleringen, att utgå vid Artilleriet med 4 R:dr 8 sk. per man, men som recruterings-passevolancen, vid andra med Artilleriet jämförliga värfvade trupper, är bestämd till 5 R:dr, och i händelse recruteringen skedde för Kronans räkning, och hvarom fråga af Befälet lärer varit vackt, densamma^tvifvelaktigt korame att medföra större utgift, tillstyrker UtskoltSt bifall-å förslaget , att Recruteringspenningarne må, äfven vid Artilleriet, höjas till 5 R:dr per man om året; och utföres det derigenom uppkommande till—- ökta årliga anslag med . 2,5oo. *4 Stnt.s-Ut.hotuts till. N:o 81, i) Anslaget till Medicaments-penningdr vid Götha och Wendes Artillerie-Regementen har anmälts vara otillräckligt, hvadan en tillökning nied 4° s^* blifvit föreslagen uti det förut till 3a sk. per man bestämda årliga anslaget, föranledande lill en ökad årlig utgift af 1,760 R:dr.
Med stora, men tysta steg mätte baronen kammargolfvet, och kastade då och då en sorgsen blick på den stumma flickan. «Men hvarföre går ni så här!» utropade hon plötsligt, i det hon såg upp på baronen med ett uttryck af missnöje; – «Ni brukar eljest gå till hvila vid denna tiden – Är det icke så! Baronen, som med korslagda armar stadnat framfor henne, betraktade henne dystert, skakade sorgset hufvudet, men svarade icke. «Ämnar ni då icke sofva baron!» frågade hon nu åter. «Jag kan icke, Arabella!» «Nå, som ni behagar,» sade hon otåligt; «men jag är sömnig!» Derpå sammanlade hon kuddarne, lutade sitt täcka hufvud derpå, lade sina sammanknäppta händer öfver pannan att betäcka ögonen mot ljusskenet, och insomnade snart, som ett trött barn. Baronen hade åter börjat sin afmätta vandring, den han fortsatte en stund helt tyst på den mjuka mattan; men småningom saktade han mer och mer sina steg, och efter länge dröjande blickar på slumrerskan, stadnade han framför soffan, der han, orörlig som en bildstod, blef stående, under det hans hjerta, högt knotande, ömsom anklagade och ursakade. «Sofva – sofva nu – på sjelfva sin brölloppsafton – gå bort – i en främlings boning – helt enkelt och utan omsvep visa värden på dörren och helt obekymrad lägga sig att sofva – liksom hånande bortvisa hans deltagande, hans vänskap – behandla honom som en narr – som ett ingenting – som en automat.» Han ville skratta, men tårarne kommo i vägen. Han ville gråta, och han log. Nu var allt så tyst omkring honom. Endast den slumrandes lätta andetag hördes. Det är märkvärdigt, att under en sådan yttre tystnad lyssna till det gny, som skapas af de inre stridande makter: »Hjertat ock har sina fina marter; Dock höra andar blott dess skri » Baronens öga häftades vid några cypressqvistar, hvilka här och der böjde sig bland den friska myrten, som i form af en krans omgaf Arabellas hufvud.