Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R OLIGT, HVA? » sporde körsvennen illslugt, hvarje gång hästen sträfvade sig upp till krönet på en ny backe, för att i fyrsprång bege sig ned i något, som för Hildurs förskrämda blickar såg ut som en afgrund, full af idel mörker. » Jo, mycket roligt, » flämtade hon. Ändtligen höll han framför en låg trappa till en hög byggning, från hvars ena fönster ett ljussken lyste. » Nu äro vi hemma, lilla fröken I Bra CO ' - kördt, inte sant? ». CD 3 3 Nu fann hon för godt att icke svara, ty hon 3 Q. » SSLä hade redan båda fötterna på marken. En ung flicka kom ut för att ta emot gästen. •I * (D CL » Kunde tro, att Ernst suttit på gästgifvaregården, - a eftersom han kunnat köra hem på så kort tid I — CD S J Stig in, fröken Östersson! » - B Detta är väl fröken ... » 3 - O: 01 » Palla du, tag i skrinet! Drängarne ligga väl | I I redan och sofva som gräflingar. » » Gör som han vill, Palla, eljes mokar han gräl 8° ' och pappa blir ledsen! » hviskade en röst bakom Hildur, som förvirrad vände sig om. • » Jag är husO modern, var så bra och träd in! Vi ha ställt det godt vi kunnat för fröken Östesson. » F I L » Hon vet åtminstone hvad jag heter! » sade &gt;• * ™ Hildur till sig själf, då hon genom en mörk förstuga inträdde i en stor sal, blottad på alla möbler, utom ett par stolar och ett litet bord, som stod dukadt midt på golf vet; en oas i öknen, tyckte den I L » hungriga gästen. I I * Hildur fick ensam sätta sig till bords och upppassades af Polly eller Palla, som modern och brodern benämnt henne; frun i huset tog plats på en 3 w af stolarne ett stycke från bordet och betraktade undrande den i elegant resdräkt klädda unga damen.
Jag tror icke att den heliga förrättningen derpå skulle vinna anseende. En annan talare har sagt, att tron icke kan bindas, och der den icke finnes i hjertat, der kan den icke qvarhållas genom lagbud. Det är möjligt. Men det finnes också en sådan tro, som med rätfa benämnes för vantro, hvarföre äfven våra lagar hafva utfärdat stadganden, som belägga med straff sådane personer, som utöfva vidskepelse, försöka att trolla och många sådane saker* derför att denna vantro smittar, vilseleder och gör skandaler. Jag förnyar min önskan, att E. o. Ad. särskildt upmanar LagUtsk. att med noggranhet behandla dessa frågor, emedan hela landet fäster sig dervid, och att icke föreslå ett obetingadt afskaffande af lagar för kyrklig ordning och tukt, derföre att de kunna besvära en och annan. Det är min åsigt i saken, hvilken jag anhåller måtts få, vid remiss till LagUtsk., åtfölja motionen. Erih. Cederström: Jag skulle icke vidare hafva upträdt i denna fråga, om jag ej dertill blifvit föranledd af Frih. Schulzenheim. Han omnämnde det af en föregående talare anförda exempel på en 244 Den 19 November. fader, sorn vigde sin egen dotter och derföre blef släpad i fängelse, samt frågade om ej hvar och en ansåg det för ett moraliskt brott. Mig förefaller det besynnerligt, att det kan kallas ett moraliskt brott, som brukats i den kristna församlingen från vår Frälsares tid ända till Consilium Tridentinum; det var nemi. först Timbo - finska Mötet som stadgade, att lysning till äktenskap skulle i'■■■■■■ sigga tre gånger och att vigsel skulle förrättas af en prest. Under femton århundraden var den sed rådande i kristna församlingen, att till ett lagligt äktenskap fordrades icke annat än öfverenskommelse mellan 2:iie personer, och att de erkände denna öfverenskommelse inför en 3:dje person. Äktenskapet ansågs giltigt, blott till följd af den ömsesidiga öfverenskommelsen emellan man och qvinna, men för att det skulle medföra lagliga rättigheter, erfordrades blott intyget af en 3:dje person.
Lika så har den delegare, som haft serdeles goda hus, nästan varit betagen tillfället till utbrytning, då han ovilkorlig! måst öfvergifva dessa hus och på ny ägoplan utflytta. Saken synes sålunda hafva förlorat, utan att delegarne i sjelfva verket vunnit. Sedan egornes läggande i 3:ne skiften redan blifvit under Euskifts-egenskap i allmänhet tillåtit, mäste det ock anses så mycket mera angeläget, alt alla hinder för Skifteslagens utbrytning i möjligaste minsta lott-antal undanrödjas, och anledning till motsatsen icke lemnäs derigenom, att flere delegare förblifva orubbade. Då Storoch EnskiftsFörfaltningarne skulle, enligt Rikets Ständers begäran, sammandragas borde ofvanuppräknade olägenheter förekommas, och det ansågs icke, och lärer icke kunna ske utan genom biggi behållandet af stadgandet i StorskiftesFörordningen, att alla Skifteslags-delegarnes J ägolotter på en gång blifva utbrutne och 1 ut - Den 17 December e. m. utstakade. Härigenom är det icke betaget de delegare, som sådant åstunda, att, efter anstäldt Laga Skifte, icke i det nya Skiftet och dermed möjligen förenad utflyttning ingå, utan kunna de, nu som förr, sammanlägga deras egor och om deras bruk, på sätt de för sig nyttigast finna, öfverenskomma, ehuru en sådan öfverenskommelse, liksom angående Sämje-delning eller Storskifte förut varit stadgadt, icke kan bestå längre, än vederbörande dermed åtnöjas; och är det i sådant afseende som i5 Cap. 2 §. SkiftesStadgan innehåller att om ej tillträde af skifte sker ä den tid föreskrifva ärj hvarje delegare sedan eger öppet att j när han det äskar> genom KronoBetjeningens handräckning af dess nya Egolott komma i besittning, utan hinder af hvad aftal som helst deremot kan vara gjordtj hvarigenom således delegare i mån af sin önskan och sine vilkor kunna de nya Ägolotterne emottaga.
Den värde ledamoten har dervid förgätit, att 56 §:n Reg.F:n angår allmänna frågor, som i Ståndens plena väckas; och derom får den behandling ensamt äga rum, som han yrkat, då deremot en anmälan enl. 107 §:n innefattar ett specielt fall, och enl. grundlagenen naken anmälan om Utsk., vid granskningen af Statsrådets prot., funnit någon eller några af rådgifvarne icke i rådslagen iakttagit Rikets sannskyldiga nytta; denna anmälan kan således icke utan oformlighet behandlas efter 56 §:n, alldenstund Utskts tillgörande endast bör bestå i ett enkelt tillkännagifvande af hvad Utsk. funnit vid granskningen af Statsrådets prot.; och 107 §:n bestämmer hvad inom Stånden kan i anledn. deraf beslutas. Hvartenda fjät Utsk. tagit derutöfver, visar inför nationen, att Utsk. varit oförmöget att uppfatta sin bestämmelse. Nu har Utsk. saknat förmågan att inse den stora makt, som grundlagsstiftaren velat lägga i dess hand, då Utsk. tillåtit sig något annat än ett enkelt yttrande , att den eller de af Konungens rådgifvare icke hafva iakttagit Rikets sannskyldiga nytta i sina rådslag, och det utan att nämna något enda beslut, enär sådant efter go och 107 §§:na Reg.Ftn samt 29 §:n Riksd.Ordn. är förbjudet. Skulle väl ändå någon representant inom hvartdera af de 4 Stånden icke veta och begripa hvarom fråga vore, hvaråt Utsk syftade; eller tror man , att Representationen är okunnig om hvad i landet inträffar? Med detta betänk., mine herrar! finnes i min öfvertygelse intet annat att göra, än lägga detsamma till handlingarna, och att derefter öfvergå till det beslut Gr. Frölich framställt, att nemi. afgöra om man anser Rikets väl kräfva att hos Regeringen begära entledigande för dem bland dess rådgifvare, mot hvilka anmärkn. blifvit gjord. Innan jag slutar, anhåller jag få yttra några ord i afseende på särskilda framställningar.
Hasmirsoch Eicon.-Lisli. Betänkande, i\r:o 36. kunna snart förväntas, samt att ansvaret för åverkan och ohägn synes icke vara nog afskräcka nde; Götheborgs oell Bolms län: att skogshushållningen är ytterligt vanvårdad; att skogarne äro betydligt medtagna, i synnerhet till byggnader vid salteriverk i skärgården och till bränsle vid trankokning och vid ångfarten samt genom afverkning för trädvaru-utförseln, och alt byggnadstimmer och bränsle numera ej finnes, motsvarande länets behof; Hallands län: att skogslillgångarne märkbart förminskats; alt hela slrandbvgden är nästan skoglös och att allmogens skogar vittna om ohejdad förstöring och bristande omtanka för framtiden ; Malmöhus och Christanstads län: att skogarne inom dessa län äro i märkbart aftagande och för närvarande knappt tillräcklige lill bränsle, än mindre till byggnadstimmer för länens behof; att i följd deraf priset å trädvaror är högt uppdrifvet, samt att på flere ställen stenkol måste arn ändas lill bränsle i stället för ved; Blekinge län: att skogshushållningen i allmänhet vanvårdas; att dock några egare aff större gods börjat införa ett mera rationelt hushållssält; att i skogstrakterne skogen betydligen medtages genom svedjande, men att någon besparing af skos i sednare åren vunnits genom användande af stenmurar i stället för hägnad af gärdsel, samt, sedan lorfmossar nyligen blifvit upptäckte, genom begagnande af torf lill bränsle; Gefleborgs län: att i länet finnas betydliga skogar, hvilka dock liårdt anlitas, till följd af en stark trädvaruhandel, och att ordnad skogshushållning saknas; Westernorrlands län: att skogarne anlitas utöfver hvad, som är förenligt med deras framtida bestånd; att mycken åverkan å krono-skogarne föröfvas; att krono-beljeningen är för låtalig för att kunna åt desamma egna tillräcklig eftersyn, samt att derföre serskild skogsoch jägeri-betjening i länet är af nöden; Jemtlands län: att skötseln af enskildes skogar är i hög grad vanvårdad; att den del af skogen å kronans öfverloppsmarker, som är upplåten till åtskilige sågverk mot stubböreafgift, är betydligt medtagen och i sitt närvarande skick icke med beräkning på framtida bestånd tillåter den årliga afverkning, som vid upplåtelsen varit beräknad, samt att kronobeljeningen är för fåtalig att kunna utöfva tillsyn öfver kronans skogar, på hvilka derföre betydliga åverkningar ske; Lagsamt Allm.
— Pä Barnängen har en dylik kuranstallt genom enskild man blifvit anlagd och der kan det låta sig göra att hafva en närmare tillsyn öfver patienterne, hvars antal icke är så stort, men å ett allmänt lazarett kan det icke ske och missbruk af bränvinet skulle endast blifva en följd af dylika patienters intagande derstädes. En läkare, vid namn Marmfelt, har haft en sådan inrättning, men den måste nedläggas, erne - 254 Den 15 Mars e. m. dan några patienter icke anmälde sig. Hvad åter angår Hr von Hartmansdorffs yttrande, att läkare icke kunna bota frossan, så hoppas jag, att, i händelse den värde talaren skulle blifva angripen af denna sjukdom, han för densamma snart eller inom några dagar skall vara botad. Jag anser detta yttrande så mycket mera olämpligt, som det innebär afsigt alt vilja chikanera, och det icke mindre än Sveriges läkare-corps. Hvad sjelfva saken angår, anser jag den vara af del ringa värde, alt Konungen dermed icke bör besväras och om en kuranstalt anseso nödig, finnes tillfälle att begagna den antingen hos professor Akerman eller vid Manilla; men att sådant icke låter sig göra å Seraflmer-lazarettet, hvarest någon så beskaffad inrättning, som erfordras för dylika patienters emottagande, saknas, har jag redan visat. Jag afstyrker betänk. Frih. Cederström, Jakob: Jag har begärt ordet i anledn. af ett yttrande utaf Hr von Hartmansdorff, som anser fyllerilasten vara en sjukdom, hvilken sålunda bör af läkare kureras lika som alla andra sjukdomar såsom frossa, feber m. fl.; men skulle samtlige laster, hvarföre då icke jemväl alla brott, rubriceras som sjukdomar, sä blefve ju alla strafflagar och domare öfverflödige. Läkaren ensamt öfverlemnades behandlingen af brottslingarna, så att samtlige fängelserna blefve förvandlade till sjukhus och vi få en hel mängd kurmetoder och medikamenter för alla slags brott. Jag tror likväl, att läkare-corpsen icke är organiserad för verkställande af straff för förbrytelser, utan för botande af verkliga sjukdomar.
Nu är det som ville man, så långt man förmår, genom lagstiftning tvinga menniskorna att göra allting sjelfva, och, åtminstone så vidt det rörer utländska förhållanden, undvika det förderfliga utbytet. Men månne icke naturen sjelf i detta fall har anvisat den väg, som bör följas? Har icke naturen sjelf bestämt, hvarest silke, socker, kaffe, vin, säd, skog o. s. v. lämpligast kan odlas, och är det i sådant hänseende klokt, att vilja omkasta naturens ordning? — Det vore visserligen ej omöjligt för Sverige att producera salt, men vore det skäl att så göra, i st. f. att skaffa sig salt genom utbyte? — På samma sätt: Danmark behöfver skogsprodukter och trävaror; skulle Danmark derföre förvandla sina bördiga åkrar och ängar till skog? — Bör England nödvändigt sjelf frambringa hela sitt behof af hampa och lin, hellre än att hemta dessa varor från Ryssland och andra länder? — Med ett ord, bör ej hvarje land använda sina naturförmåner och sitt arbete på det sätt. som af naturliga orsaker lemnar bästa resultat, och för öfrigt ej sky, att genom utbyte anskaffa det, som lättare på denna väg kan erhållas än genom direkt produktion. Men då kommer 330 D«n 33 November e. m. man icke till detta raångfrestande i allt, som man nu så ofta hör påyrkas, utan man koncentrerar sin kraft på ett mindre antal naturliga näringar, i hvilkas bedrifvande man då äfven vinner skicklighet och framgång. Hvad nu blifvit sagdt om arbets-fördeiningens nytta, med afseende på förhållandet mellan olika länder, gäller lika väl i fråga om skiljda orter inom samma land. Hafva vi ej slättbygder, skogsbygder, bergsbygder, skärgårdstrakter? och har ej naturen sjelf bestämt , dessa orters förnämsta näringsfång ? Men äfven der icke naturen updragit dessa skarpa gränslinier, hafva ofta i industriellt hänseende, på grund af vanor och fortplantad arbetsskicklighet, märkvärdiga olikheter utbildat sig.
Maj:t föreslagit, att på ordinarie stat måtte uppföras en summa af 666 r:dr 32 sk., att, emot redovisning, genom departements-chefen användas så väl till uppmuntran åt de ordinarie tjenstemännen, vid dem utöfver deras tjensteskyidighet ålagda ökade göromål, sorn till godtgörelse för ett mera verksamt biträde af extra ordinarie tjenstemanna-personalen samt till arfvoden åt extra vaklbetjeningen vid departementet. Det lärer visserligen icke kunna bestridas, att verkställigheten af den beslutade nya organisationen af folkskole-väsendet medfört en ansenlig tillökning i antalet af de till Ecklesiastik departementets expedition inkommande besvärsoch ansökningsmål; men å andra sidan bör ej heller förbises, att ifrågavaran ■ de slags ärenden onekligen måste i väsendtlig mån förminskas, allt efter som de nya folkskolorna hinna fullständigt inrättas och de äldre i föreskrifven ordning förändras. I betraktande häraf och då det å åttonde hufvudtiteln uppförde anslag till extra utgifter, serdeles i händelse detsamma, på sätt Kongl. Maj.-t i nåder föreslagit och Utskottet jemväl i nedanstående 53 punkt tillstyrker, kommer att genom öfverflyttning från sjunde hufvudtiteln ökas med 4,000 r:dr, bör lenina full tillgång för meddelande af lämplig vedergällning för det ytterligare arbetsbiträde, som, i följd af ofvannämnde tillfälliga förökning af de inom expeditionen förefallande göromål, må finnas erforderligt, anser Utskottet sig sakna anledning att tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Majit i förberörde hänseende begärt. Kongl. Bibliotheket. 2:o Enär, genom Kongl.
Dessa motioner hafva Utskotten tagit under öfvervägande ; oeh, h vad först, vidkommer frågan örn inskränkning uti den församlingens kyrkoherde tillagde rösträttighet vid klockares tillsättande; så hafva Rikets Ständer, i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkanden N:ris 91 ocb 114> redan fattat sitt beslut i detta ämne, och något yttrande öfver de gjorda framställningarne i denna del torde således här icke erfordras.. Beträffande åter det af Eric Andersson framställda förslag till författning i fråga om antagande af orgelnist, klockare och skollärare, äfvensom samme motionärs yrkande om förändrade föreskrifter i afseende på klockares göromål, , med hvad mera, i sammanhang härmed, blifvit erinradtj så hafva Utskotten, vid granskning af nämnde förslag, ieke kunnat undgå att anmärka , hurusom de deruti intagne bestämmelser dels uti redan utfärdade författningar finnas att tillgå, dels ock synas obehöfiiga eller för ändamålet mindre lämpliga; vid hvilket förhållande och då, hvad angår de anmärkningar, sorn af motionären i öfrigt blifvit framställda, desamma, efter Utskottens omdöme icke heller äro af den beskaffenhet, alt något afseende derå, hvarken i det ena eller andra fallet, kan tillstyrkas, Utskotten hemställa, att förevarande motion icke mål föranleda till någon ät gärd. Stockholm den 11 September 1848. N:o 46: Ank. till Expi Ut sk. den r r Sept., kl. f e. m» Betänkande i anledning af väckt fråga om ändring af 5/ $' st morn uti Kongl, instruktionen för landtmätarne i riket den 4 Maj tSsy. Genom remiss från Ilederv.
– Åh, herre Gud, säg icke så, – sade fru Berg, som lika gerna ville hafva det nöjet att berätta, som hon ville visa Didrik sitt oinskränkta förtroende, – det är visst sannt att jag icke sett herr Didrik så länge, men ändå känner jag mig så bekant med honom, så jag tycker det är som vi vore uppvexta barn tillsammans herr Didrik har något så hederligt och ädelt i sitt ansigte Didrik smålog, och bugade sig blott för artigheten, och fru Berg fortfor i det hon med en hemlighetsfull min flyttade sin stol närmare: – Se, jag skall säga, att när salig grefvinnan lefde, så kom herrskapet alltid hit hvarenda vår och var här hela sommaren ut – fast hofmarskalken aldrig hade någon ro, utan flackade mänga gånger till Stockholm under tiden. – Men grefvinnan tyckte mest om denna af alla sina egendomar, och en gång då hofmarskalken varit borta längre än vanligt – det var just nyss herrskapet voro gifta; jag var då kammarjungfru hos grefvinnan bara! och han kom hem en qväll – sade hofmarskalken vid bordet med sin vanliga artiga ton: ”Om du tillåter, Beate Sophie lilla, skall jag följa med dig in i dina rum sedan vi ätit, jag har något särdeles anmärkningsvärdt att omtala för dig”. – Ja, jag kunde just se på dig att du har en hemlighet att bära på – sade grefvinnan småskrattande; och en stund derefter hörde jag – som var i grefvinnans sängkammare – att de talte om något som jag då inte kunde fatta, ty jag hörde endast några ord der och hvar, om ett barn som hofmarskalken ville taga hit, men hvilket grefvinnan häftigt satte sig emot, och att öfverste Myldorphs namn ofta nämndes; den der öfversten hade ofta varit här hos hofmarskalken och jag visste att de voro mycket goda vänner, så att jag i början trodde att hofmarskalken ville taga något af hans barn som eget. Emellertid var grefvinnan vid särdeles elakt lynne om qvällen, och dagen derpå kunde jag se att herrskapet voro oense, ty de spisade hvar för sig i sina rum, och talte aldrig ett ord med hvarandra.
Trettiotredje punkten, rörande anslaget till skrifmaterialier och expenser m. m. har, jemte den vid Utlåtandet fogade tabell, såsom beroende af Riks-Ståndens öfriga beslut angående 6:te Hufvudtitelns reglering, återremitterats af Borgareoch Bonde-Stånden, hvarförutan, jemväl af enahanda anledning, Trettiofemte punkten, angående sådane anslag, hvaruti förändring ej varit i fråga, blifvit af förstnämnde Riks-Stånd återremitterad; men som 33:dje punkten af Ridderskapet och Adeln ansetts för närvarande ej föranleda något beslut, och utaf Preste-Ståndet blifvit lagd till handlingarne samt tabellen blifvit af sistnämnde 2:ne Riks-Stånd och 33:te punkten ej mindre af dessa båda Stånd, än af Bonde-Ståndet godkänd, så ock då för öfrigt Rikets Ständers definitiva beslut i Statsregleringsfrågor komma att vid Riks-Statens slutliga upprättande iakttagas, lära dessa återremisser ej heller från Utskottets sida för närvarande påkalla någon älgärd. Alla öfriga punkter af Utlåtandet M 71 hafva utaf samtliga Riks-Stånden antingen godkänts eller blifvit lagde till handlingarne, eller ock ansetts vara af beskaffenhet, att dervid fått bero, hvadan Utskottet icke har att vidare yttrande deröfver afgifva. Stockholm den 14 Juli 1834. Reservation Stats-Utskollels Ullålande, M 185. 17 Reservationer: , 2:dra punkten: af Herr von Troil, S. G. Vid ff:de punkten: af Herr von Troil, S. G., som yttrade: »I de, Stats—Utskottets Betänkande M 71 åtföljande, reservationer är tydligt ådagalagd t, att det vilkor Utskottet fästadt vid beviljandet af ett reservationsanslag, stort 77,000 R:dr, för Landstatens lönereglering, skulle för en betydlig del af medlemmarne inom denna talrika tjenstemannakorps medföra löneförsämring, i stället för löneförbättring.
R:drs belopp och deröfver - g för 200 R:dr och deröfver, en skilling för hvarje hundrade. Mäklares slutsedlar, hvarje - 8 Certepartier eller Hyres-Contracter om fartyg till utrikes orter i proportion af hyressumman, nemligen: Under till och med 25 R:dr - 3 Deröfver till och med 50 R:dr 6 Deröfver till och med 75 R:dr g ; Deröfver till och med 100 R:dr 18 Deröfver till och med isoRtdr 24 Och deröfver för hvarje 150 R:dr 18 sk. De Fragtslut, hvilka med utländska Skeppare för Svensk mans räkning blifvit ingångn* innebegripas äfven härunder. Certepartier eller Hyrescontracter om fartyg till inrikes orter, hälften af hvad som ofvan stadgadt är, dock ej under två skillingar. Derest Certepartie å inrikes gående skepp: icke är slutadt öfver hela lasten, skall det, innan Rasset får meddelas, åligga Skepparen ätt hos Tullkammaren förete ett Hufvud-Connoissement öfver allt det inlastade godset, som upptager Frakten enligt hvarje särskildt Connoissement, hvarefter Hufvud-Connoissementet Charteras efter de sammanlagda mindre summornas total-belopp, i likhet med hvad för Certepartier är föreskrifvet: börandes Tullbetjeningen, sorn. med fartygs visiterande och expedierande har befattningen, på det nogaste tillse , alt hvad om Qvartering af skeppsoch last-handlingar nu för erdnadt - Den 5 Juli. 471 •rdnadt blifvit, varder behörigen iakttaget, till hvilken ända de äga qvarhålla Fartygen, intilldess vederbörande Skeppare den belöpande Chartan betalt, deröfver Tullbetjeningen skall hålla särskild Journal och densamma, jemte de influtne medlen, till Chartse-Sigillataä-Contoiret vid hvarje års slut insända. Borgare-Bref: i Stockhom och Götheborg.
R:dr, måtto bestämmas att, från och mod början af nästa statsreglerings-period. utgå med 500 R:dr; — kommande, i följd af denna förhöjning, det å Riks-staten upptagna anslaget för Sundhets-kollegium och Medicinal-stateu att ökas med 4,800 R:dr. 70:o. Uti cn äfven hos Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion har Herr Brun anfört, hurusom få orter i landet vore så vanlottade i afseende å Veterinär-läkare, som provinsen Helsingland. Visserligen funnes en sådan läkaro inom länet anställd, men denne vore stationerad inom cn annan provins uti länets residensstad Gefle, på ett afstånd af 15 mil och derutöfver från de mellersta delarne af Helsingland, och således nästan utan all nytta för denna provins. Af de båda till ett län förenade landskapen vore Helsingland det ojemförligt större, enär dess vidd utgjorde icke mindre än 132 qvadratmil med en befolkning af omkring 90,000 innevånare, deraf största delen vore jordbrukare och egde en mängd kreatur. Redan dessa omständigheter syntes tillräckliga att ådagalägga behofvet inom ifrågavarande provins i allmänhet af åtminstone en egen Veterinär-läkare; men härtill komme ytterligare, att samma behof måste vara så mycket mera framstående, som i berörde landsort, måhända mera än inom någon annan del af riket, vissa svårare hästsjukdomar vöre gängse, bland hvilka i synnerhet den så kallade springorms-sjukdomcn årligen förorsakade betydlig skada. På grund af dessa förhållanden har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja anslag till en vanlig lön för anställande inom Helsingland af en Veterinär-läkare, med station å den ort inom provinsen, som af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter pröfning af sig dervid företeende omständigheter, framdeles kunde bestämmas.