Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En inskränk* ning i tiliverkningsfnheten leder ock till den följd, att under tillätne tiden Brännvtnstill verkaine tillgripa den stridaste sädén så,om mäst lönande att hastigast uppnå deras åsigt, då d r* emot, om ingen inskränkning befares, men spannmålstillgångarne äto knappa, Landtmannen betjenar sig till Brännvinsbtanning af slög säd, potatoes, frukter och andra ämnen, hvilka väl icke äro så lönande, men dock uppfyllande hans behof, om nödigt rådrum till deras förädling honom lemnäs. Och med lika skäl man vid inträffande missväxt vill betaga Landtmannen friheten, att af sin egen lagfångne rudimateria tillverka dess behof af Brännvin, och deremot tvinga honom att till Köpmannen försälja sin spannmål till bestämdt och derigenom nedsatt pris, men af Köpmännerne eller andre Specuianter köpa Brännvin icke till bestämdt utan till det värde som desse, begagnande conjuncturen sjelfmyndigt eller efter godtycko behaga derå sätta; med lika skäl bör ock i sådant fall sädens förädling till Dricka och Öbl förbjudas; ty man kan i stället förtära vatten, eller vatten med mjölk, eller läskande tillredde Bärsafter, såsom i åtskillig© Landsorter brukas. Och det varder uppenbart 53§ Den 27 Junit e. m. stridande eirot allt rätts begrepp, att jag njuter friheten lägga min säd 1 Bryggpannan, men icke i Brännvinspannan, för att förädlas till dryckesvahtor, hvilkas förtäring icke förbjudesj utan som nu mera genom vanan vunnit lika inträde i rang af oumgän glige för lifvets verkliga behof. Grefve Mörner’. Jsg är visserligen af samma tanka med Friherre Cederström deri, att ett partielt bränvinsförbud vore skadligt. Men iag har trott, att om frågan öfverlemnades till Kongl. Majrts pröfning, Kongl. MUj:t skulle bast vara i tillfälle att fatta det beslut, som med landets bestånd och fördel närmast vore instämmande, och det är af detta skäl, som jag tillstyrkt artagandet af Betänkandet.
M. anser således R. St:s förberörde förslag icke bö”ra vid sådant förhållande af K. Jag bör äfven anmärka, alt PresteSt. uti särskild und. skrifvelse till K. M vid sista riksdagen erinrat, att förslaget strider emot Ståndets privilegier; och jag skall citera verba formalia af hvad berörde skrifvelse i omförmälda afseende innehåller. De upptogos under pag. 6 i den K. proposln i ämnet, der det heter ”dels ock att förslaget skulle medföra ”rubbning i Presterskapets genom 114 § Reg.F. tryggade ”privilegier af år 1723, förmedelst borttagande af den fria ”dispositionsrätt, som samma privilegier jemte K. brefvet af ”d. 22 Dec. 1699 försäkra och förbehålla åt kyrkor, acade”mier, gymnasier, skolor och ecclesiastik-indelningsliafvare, i ”afseende å den dem nådigst förlänta kronotionde, så att de ”densamma må oafkortad och in natura utfå.” Detta har Utsk. icke upptagit till vederläggning, utan yttrar blott sid. 5: ”Hvad först angår den anmarkn., att det vore stri”dande emot Presterskapets privilegier att betaga löntagare ”deras rätt att uppbära kronolionden in natura, så, enär ”alla hittills utkomna författningar örn förändrade vilkor för ”räntepersedlarnas utgörande och om förhållandena emellan ”räntegifvare och räntetagare blifvit vidtagna, dels af båda ”Statsmagterna, dels af Konungen ensam, utan att Preste”St:s privilegier dervid ansetts utgöra något hinder, förmodligen af det skäl, att samma privilegier icke omtala eller ”skäligen kunna omfatta sättet för kronotiondens utgörande ”af räntegifvaren, samt PresteSt. icke lärer kunna tillerkän”nas större rätt än öfriga räntetagare, anser Utsk., med ”hufvudsakligt afseende å hvad K. KammarColIlm uti dess ”med K. KrigsColkm under d. 11
beslöt R. o. Ad., att det förevarande Memit skulle uppföras främst på föredragningslistan d. 3 nästkommande December. Föredrogs Frih. Hermelins, Fredrik, d. 26 dennes bordlagde anförande, innehållande begäran att R. o. Ad. ville uttrycka den önskan, att Ståndets Utskis-ledamöter och suppleanter måtte, så vidt möjligt vore, bibehålla sina platser till riksdagens slut. Frih. Hermelin: Då ändamålet med den af mig gjorda framställning redan är hufvudsakligen vunnet, i det en ledamot af R. o. Ad. ansett sig böra motivera sin afsägelse, och det är att förmoda, att sådant äfven för framtiden kommer att iakttagas, anhåller jag att min motion icke måtte till någon åtgärd föranleda, utan nu från föredragningslistan afföras. Frih. Cederström, Rudolf: Då den värde ledamot af Ståndet, som framställt detta förslag, nu önskar att det måtte förfalla, vill jag icke ingå i någon närmare pröfning af detsamma. Motionären finner dock nu sjelf, huru man stundon kan nödgas vända sig till det Högh Ståndet med en anhållan, ena 2J2 Den 28 November f. m. gången att få taga tillbaka ett väckt förslag, en annan gång att få afsäga sig ett gifvet förtroende att vare ledamot i ett Utsk. Att emellertid det skulle anses som regel, att hvar och en, som finner sig befogad att göra en sådan framställning, vore pligtig att utveckla alla de motiver, som dertill kunna föranleda honom, är något, som jag för min del ej kan godkänna, utan hvaremot jag derföre får nedlägga min protest. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , medgaf R. o. Ad. att det ifrågavarande förslaget finge förfalla. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik, väckte en motion, N:o 103, ang:de ordnandet af skjutsnings-besväret. Begärdes på bordet. Gr. Mörner, Carl, afgaf en motion, N:o 104, ang:de statsanslag till en väganläggning emellan sjön Bollmen och Wislanda station å södra stambanan. Remitterades till Stats-Utsk:t. Gr.
Och onekligt torde det väl vara, att det värde, som af en samvetsgrann och opartisk taxeringsnämnd åsättes en egendom, är i allmänhet vida tillförlitligare än det, som bestämmes af det subjektiva tycket hos en bouppteckningsförrättare, hvilken antingen icke eger nödig sakkännedom eller, måhända genom vänskapsoch slägtskapsband förenad med sterbhusdelegarne, fördenskull lätteligen kan linnas benägen, att på sanningens och Statens bekostnad göra den synliga behållningen i ett bo så obetydlig som möjligt.» 3:o af Riksdagsfullmägtigen C. Dahlgren från Elfsborgs län: »Emot Höglofliga Utskottets äfven vid innevarande riksdag fattade beslut, att tillstyrka afslag å min väckta motion om afskaffande a! all kartering å handlingar, som till domstolar och öfriga embetsverk ingifvas eller derifrån utgå, får jag härmed vördsamligen afgifva min reservation. Utskottet har, enligt mitt förmenande, icke anfört fullt giltiga skäl för afslag å min ofvannämnda motion, hvilken jag anser vara grundad på billighet och rättvisa, ty det enda och hufvudsakliga skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt beslut om afslag å motionen, eller att Staten icke kunde undvara den betydliga inkomst, som tillskyndades densamma genom stämpelpappersbevillningen samt att en annan bevillningsgrund, för den händelse stä npelpappersbevillningen borttoges, icke skulle kunna, i densammas ställe, finnas för fyllande af Statens behof, anser jag för min del icke vara fullt gällande. Då man granskar den nu gällande stämpelpappers-förordningen, finner man att den bevillning, densamma afser, drabbar ytterst ojemnt och hårdast den minst bemedlade, hvilket för mig åtminstone synes vara ett giltigt skäl till densammas borttagande.
Eftersom denna § nu blifvit nämnd, ber jag att få nämna att den egentliga svårigheten lör §:ns tillämpning upkom icke genom den redaktion, som det Konst.- Utsk., hvilket då beredde förslaget, framställde, utan derföre att Utsk:t bibehöll den gamla grundlags-texteu så inycket möjligt var, just för att icke inveckla sig i andra svårigheter. Så är deremot icke förludet med nu förelagde förslag, eftersom hela monutet är nytt, och då man genomläser detsamma, tror jag man skall finna att texten verkligen är klar och att svårligen något missförstånd af densamma kan upkomma. Jag fortfar i min anhållan. I> e n I i Doc ernber e. rn. Hr S t jern sv ä r d : Att af anförde skäl Gr. Hamilton, Cheferv och Föredraganden för EcklesiastikDep:tet, förordat den förändring, som skulle hafva till föremål utvidgning af det presterliga elementet i vår representation, finner jag icke underligt, men det hindrar mig icke att stå fast vid hvad jag redan yttrat. Anledningen härtill torde sökas i vår olika utgångs-punkt. Jag anser att ett allt för segt fasthållande vid de gamla formerna utgör grunden till vårt nationella stillastående. Hvarje förslag, som kan förhindra de 4 Ståndens sammansmältning, hör derföre afslås. Jag har visserligen hört olika åsigter här tillkännagifvas, men de hafva icke rnbhat min öfvertydelse derom att oriktigt är att endast den presterliga befordringsrätten skall läggas till grund för valrätten. Gr. Hamilton har val anfört att man i motsatt fall skulle i PresteSt. få in musikoch gymnastiklärare; jag tror för min del, att de ganska väl kunnat intagas. Jag fullföljer min anhållan. Hr Cederschiöld, Gustaf: För att bestämma sitt om döme om förev:de förslag, är nödigt att erinra sig, det lärarne vid elementar-läroverken, i händelse förslaget uphöjes till lag, förlora en rätt., som de för nämnde ega, den nemi. att kunna representera i BorgareStåndet. Den praktiska frågan här är således, om det allmänna kommer att vinna på en sådan förändring. Jag för min del lemnar härå ett nekande svar.
Jag skulle tro mig mistbruka RldderskapetS och Adelns tålamod cm jag längre sökte t"— Z8l bewisa nyttan af en sak, der dest fördel ar sa nara förenad med det allmännas och der dest klokhet som.Stand, och hetz skyldighet som Medborgare, sa nara öfwcrcnssiämma. Jag utber mig endast <u fa tillägga, a t detta torde ej illa komma til past för Bewillnings-Utskottet, för at öka antalet af de rubriker, hwaraf detta Utskott som oftast torde wara i behof, och som sednare delen af denna min ödmjuka hemställan synes mig endast 0020- riomisk, torde den i händelse af bifall, kunna äirecsts lil BewillningZ!Utskottet rLmiirsras. Högloflige Lag Utskottet har uti dest utlåtande öfwer Kongl. Mas:ts Nädiga krapostlion om ändring I det Lagens rum, som innehaller at Köp bryter Legostämma, ej uran inskränkning welak utsträcka rättigheten at borrcarionclera sin Egendom til dem, som besitta den fäsom arfwejord. Det är wäl wistt at ägare icke har rättighet at borrt - testamentera sadan egendom; men när han kan sälja egendomen och förslösa köpesumman, tyckas dest arfwingar mera förlora i detta fall än wid dest borrt-aarrenäeranäe. Detta sednare lärer ock wanligtwiö ske pä förmanliga wilker, ty at snvpaner», det en Egendomsägare af asmund til sina siaglingar jkulle wilsta borre - srrcnäera sin egendom med deras förlust, är at förmoda en sak, som wist är möjlig, men som äger föga prodabiliiäg och som tör handa icke en gang ibland tiotusende inträffar.
Dä flere af RidderfkapctS och Adelns Ledamöter uti Hemliga Utskottet, af orsaker hamrade frän det, som hos Ridderfkapet och Adeln wid detta Ercndeö handterande förefallit, förklarade sig wara sinnade, at k underdånighet anmäla deras önskan om entledigande fran detta förtroende, kunde Wi icke anse sädant innebära de laga förfall, utom hwilka enligt Riksdags» Ordningen den 24. Iauuarii 1617 ingen mä fördrista sig, at blifwa borria antingen i allmännelig» sammankomster eller i hwart Skänds särdeles rådslag; Wi funno derföre icke eller skäl, ak pä sadana grunder någon afsägelse emottaga, och de sivar vesteRidderskapelS och Adelns Ledamöter i öfrigt crhöllo uppå deras underdåniga andragande uri det som rörde Edert förhäl» lande som Landr-Marskalk, dä I ril behörig wcrkställighek befordrat ek as Ridderfkapet och Adeln lagligen fattadt vch genom ordentlig voisrin^ faststäildt Ve - 864 fluk, öfwer hwilkel swar särskilldt krotocoll ar uprättavt, winnar om war -Nådiga tilfredsställelfe med Eder waksamhet och omtanka, at förekomma sadan t, som were stridande emot Lagarna och at utöfwa det Eder af Oh i näder anförtrodda wigtiga Ämbete, pa et satt, svin instämde med Eder pligt samt RiddarHus-Ordningens klara föreskrift. Men för at än närmare blifwa underrättade om fanskyldiga förewetai.det i detta mål, hasme Wi af Eder infordrat de hos Ridderskapet och Adeln hallna k-ororollee, icke mindre d. r6. sistlidne Maji, da Hemliga UiskottetS Betänkande til fluceligt afgörande förewar, än et sednare af den 2y. i samma manad, da Lxpeäikionsn i anledning af Beflutet skulle afgä.
Men mamma hviskade åt honom med ett vemodigt leende, att hennes flicka » var inte bortskämd, och att hon därför hade svårt att tro på sin lycka; det var alltsammans. » Och pappa slog honom på axeln och sade, att » sådant där skulle han ej fästa sig vid! Fruntimmer i allmänhet och fästmör isynnerhet ha alltid sina konstiga idéer, och dem skall man aldrig låtsas om. Det är med dem som med vissa politiska frågor, ju mer man bråkar med dem, dess mer inkrånglade bli de. » Se, pappa var inte riksdagsman, men de funnos, som påstodo, att det varit e D tid, då han gärna skulle ha blifvit det. Ja, så blef lilla Elsa gift. Och för hennes sinne ryckte så småningom lifvet verklighet med alla dess tusen omsorger fram i första ledet, och de så kallade dumma inbillningarna trängdes i bakgrunden. Men de funnos där likväl. D e lefde uti den otillfredsställda längtan, som hvarje människoande sluter inom sig, och som hos henne, det forna underbarnet, var starkare än hos ändra. T y hon hade en klarare förnimmelse af ett förloradt paradis. Och sorger och fröjder kommo i brokig rad, och lilla Elsa bar hvarje pröfning, hvarje sviken förväntan med stilla tålamod. Den konsten hade hon j u lärt sig i unga år. Men för henne blefvo lifvets fröjder så ofta svikna förväntningar blott. Det hade hon som behållning från ännu yngre år. Men en fröjd, en enda, motsvarade hennes förväntningar, och det var när man lade de små i hennes famn, de små, som voro hennes egna, och af hvilkas kärlek hon intet fordrade tillbaka. T y på det området frågade hon ej efter hvad hon fick, blott hvad hon gaf. Och den glädjen kunna inga beundrande tanter och farbröder, ingen exponerande pappa och mamma, nej, ingen underbarnsdressyr i världen förtaga. nas hon af sina elever, både af dem som ännu vistas vid läroanstalten och af dem, som under årens lopp utgått därifrån. En syster till Otto Lindblad, den beryktade kompositören, enkefru Ulrika Kristina Elisabeth Nerman, har aflidit i Linköping i en ålder af 77 år. * Italienska på studieresa i Sverige.
Maju, som, sedan flere wederbörande bMwil hörde, under den 7 Noweinber nästledit ar företog detta mål, i hela dest widd, till pröfning och afgörande, gaf derwid Magazins-Inrättningen i flera delar en, jemlikt Riksens Ständers yttrade önskan, förändrad ricktning; I andra ater, skiljde sig Kongl. Majus Höga Beslut fran Riksens Ständers underdåniga förslag: Allt pa sätt det under r.ystnämnde dag utfärdade, härhoS bilagda, Nådiga Bref och Förordnande till Directionen utwisar. Uti den sednare underdåniga strifwelsen hade Riksens Ständer bland annat förklarat, det Magazins-DirectionenS Räkenskaper komma att ställas under samma allmänna granskning af Riksens StänderS och deras Rewisorer, som i zo och 68 §.§. af Riksdags-Ordningen är för StatSwerket föreskriswen, hwarefter Riksens Ständer wid nästa Lagtima Riksdag wille ytterligare stadga, huru med inrättningen till dest bestånd och stick skulle förhallas. Kongl. Mast som i Nader biföll hwad Riksens Ständer om Räkenskapens granskning yttrat, lat för öfrigt de med Allmänna Mazarins, Inrättningen tillkomna förändringar, fran och med innewarande 1812 ärs början i werkställighet sättas, sedan Kongl. Majit efter omstandigheterne lämpat de Eco - Den 17 Julik. 171? Ekonomiska Detaillerne af ämnet. Kongl.
I de 5 nedre klasserna bör ungdomen undervisas 5 timmar i skolan, hafva 2 exercitietimmar och 1 å 2 öfverläsningstimmar i hemmet dagligen; i de 4 öfre klasserna böra uppläsningsoch undervisnings-timmarna i skolan ej vara flera än 4, hvartill fordras minst 7 öfverläsningstimmar och om dertill komma 2 exercitietimmar dagligen samt den tid, som behöfves för utarbetande af hemtemata, så hafva äfven dessa ynglingar ej fått för litet att göra. libo. För reala linien bör skolundervisningen kunna fä afslutas med 8:de klassen, emedan de, som ämna sig åt de praktiska yrkena, ej gerna kunna stanna i skolorna längre än till 17:de året. lim. Då man talar om läroverk, är det visserligen i sin ordning att man mest tänker på lärjungarne, men man får icke helt och hållet glömma bort lärarne. Fordrar man för mycket arbete af lärarne, så förstör man läroverket. Nu, mera än tillförene, är det af vigt att i detta hänseende vara försigtig. Förr voro lärareplatserna vid elementar-läroverket att anse blott som öfvergångspiatser, nu äro de tjenster för lifvet. Fordrar man, såsom vår nu gällande Skol-lag gör, 28 ä 32 timmars tjenstgöring i veckan och dessutom korrigerande af ett betydligt antal scripta, så härda lärarne ut möjligtvis 9 a 10 år, men under de återstående 20 åren blifva de först ointresserade för sitt kall, sedan uttröttade och slutligen invalider, och hela vårt elementar-läroverk i en icke svårberäkneiig framtid en invalidanstalt. En lärare behöfver dessutom tid och ledighet att idka egna studier, om han skall kunna motsvara de anspråk, man med rätta bör hafva på en duglig lärare, och skall någonsin vårt land kunna få tjenliga läroböcker och någon enhet i denna väg ernås, så skola de författas af insigtsfulle och praktiske lärare, men för att kunna fullgöra detta i sanning ej lätta arbete, bör läraren vara vid friska krafter, och ej af ett öfveransträngande arbete i skolan utsliten eller af näringsomsorger nedtryckt. Med anledning häraf får jag föreslå:
Fullmäktige öppet lemnadt att med någon vetenskapsman träffa sådan öfverenskommelse, att hans biträde kunde vara att påräkna, i 1 ändelse det för pappei s-fabricationen blefve vid något tillfälle af behof påkalladt; men, för sedeltill verkningens bibehållande på den ståndpunkt, den redan innehade, och dess framlida förbättrande, i nion af tidens ständigt stigande fordringar, redan af Rikets Ständers år 1837 församlade Revisorer (Rev. Ber., pag. 51) funnits af nöden, att deråt egnades oafbruten tillsyn af en vetenskapligt bildad man, med chemiska och mechaniska insigter; alltså och då Rikets Ständer, vid bestämmande af löue-förmoner åt Förvaltaren vid Tumba Bruk icke afsell, att genom honom jemväl skulle erhållas nödigt vetenskapligt biträde, synes det Utskottet, som Fullmäktige icke af förut gällande föreskrifter varit förhindrade att, då till Förvaltare af Tumba Bruksoch L mdt-Egendom , samt Chef för pappers-lill verkningen derstädes, kunde erhållas en man, hos hvilken förenämnde egenskaper med visshet vore att påräkna, för honom bestämma lämplige löne-vilkor, och öfrige fönnoner; och enär, på sätt senast församlade Revisorer (Rev.
Tia Lenna förändring i Dispositions, sättet, haswa Riksens Ständer qifwit sitt bifall, och fä härmed detta deras beslut till Eders Maj:ts gil» lande i underdänighet öfwerlemna, jemte lika underdänig anhällan det täcktes Eder Mast »verkställigheten deraf i Räder anbefalla. Riksens Ständer framhärda m. m. Vppllk ock xcxtlclne kor rN» §«»a6ca H Octod. >->»- Stormägttgste Allernädigste Konung. Riksens Ständer till Eder MastS Efterträdare pä den Swensta Thronen walt Hans Den ri October. 77 Hans Kongl. Höghet Johan Baptist Julius, har det ej kunnat undfalla dem, att denna Furste, säsom förmäld och ägande en elfwa-ärig Son, ej kunnat bestrida nödiga utgifter med den summa som till Högtalig Hans Kongl. Höghet Kronprinsen Carl Augusts Stat förut warit anslagen. Riksens Ständer hafwiB derföre, genast efter Thronföljare. walet, warit betänkte pä en i detta afseende nödig jemkning; och dä Riksens Ständer warit ötwertygade om Hans Kongl. Höghets ädla och höga tänkesätt för ett folk som wärderat Hans Kongl. Höghets dygder och utmärkta höga egenskaper, samt att säledes Hans Kongl. Höghet snart stall inse Fäderneslandets werkeliga belägenhet och Rik. sens Ständers pligt, att i allt det som rörer Statens utgifter, handla med afseende pä de bördor hwilka trycka den skattdragande, hafwa Riksens Ständer icke twekat, att till underhäl. lande af Hans Kongl. Höghets Hofhällning, Arf.Furstens Prins Oscars Hof.Stat inberäknad, i ett för allt hembjuda Hanö Kongl. Höghet en Summa af 66,666: R.dr. zs. tz. ärligen att ansläs pä Stat ifrän den dag Hans Kongl. Höghet antog Riksens Ständers Kallelse till Swea RikeS Kronprins. Riksens
I det lilla förmaket innanför salen sitter Struensee, samtalande med grefvinnan Berckentin, som ser på honom med ett starkt uttryck af intresse och moderlig välvilja i de ännu ungdomligt glänsande bruna ögonen, och småler vemodigt, med uppåt krökta mungipor, medan han skildrar festligheterna vid drottningens intåg i Altona. – Era tankar gå alltjämt mot höjderna! säger hon och nickar godmodigt-uppmuntrande. Nå, nå. Tålamod bara. Berätta mig nu om ert intryck af drottningens person! – Ett barn, utkastadt i världen, utan en enda vän! Om hon åtminstone hade någon hjärtats böjelse för sin höga gemål! – Det kan komma. Vi få ju hoppas, att de höga kontrahenternas förening blir till lycka och välsignelse. Hon talar lugnt och behärskadt, men det lifliga minspelet förråder, att hans ord ha hennes hjärtas fulla sympati. – Må vara! – invänder han. – Men det är någonting upprörande i själfva idéen att på så sätt kasta två obekanta barn i hvarandras armar – i synnerhet om det är sant, att ministrarna påskyndat äktenskapets fullbordan af fruktan för den unge konungens obändighet – och dess följder. Han lär ju ha förklarat, att han skulle »rasa» i två år. Hon slår ner ögonen: – Och om nu en sådan olycka kunde förhindras vore det då icke en vacker uppgift för en ung drottning att bli sitt lands goda genius? Jag föreställer mig att ett helt folks kärlek – Ack! säger han och skakar sitt hufvud. – Jag misstänker, att den skulle bli en alltför abstrakt tröst för en drottning, hvars hjärta måhända hungrar efter någonting mera konkret och personligt Med all skyldig vördnad för majestätet – men något känslofullt gemyt lär den unge konungen icke äga! – Man säger så. Men hvem vet, om icke hans hjärta likväl kan vara tillgängligt för ömmare känslor? Hittills har ju det stackars barnet icke vetat, hvad kärlek är. Hans mor, den älskliga drottning Louise, gick så tidigt bort – och utan att vilja säga någonting förklenligt om drottning Juliane Marie en styfmor kan dock aldrig ersätta ett barns egen mor. Dessutom – den nuvarande änkedrottningen fick ju tämligen snart en egen son, och det är alltför naturligt, att det barnet sedan stått närmast hennes hjärta.
St:rs gemensamma beslut kunna uteslutas från RiksStaten, och dels vissa Städers privilegier tillägga dem andelar af denna inkomst, lärer någon ändring häruti icke för närvarande kunna komma ifråga. 17:0 Sterbhus A'fgijten, som under de 6 senare åren ingått per medium med omkring 12,5oo R:dr, har i K:gl. Propositionen blifvit föreslagen att upphöra och i stället utgå såsom Lagmansoch Häradshöfdinge-Ränta. Litt. A., har ansettSterbhus Af giftan fortfarande böra upptagas, och påräknas till , 18:0 BötesMedlen påräknas med varandes en särskild motion om desse medels användande, besvarad i Utskottets bilagde Utlåtande Litt. B. 19:0 Indragne och bespardc MiliticeBostdllsoch Lönings-Rdntor, beräknade bland Ordinarie Räntan, under N:o 1 i Tableauen. 20:0 VacanceSpannmal beräknas till 24,a5o Tlr å 5 R:dr 21:0 Ständige RoteVacanceAJ'gifter beräknas till 23io T:r å 5 R:dr 22:0 Tillfillige RoteCicanceAf gifter nedsättas, på grund af senaste årens medium , från5oooR:dr till 23:o KnekteRotef rihetsMedel 24:0 B äts mans Tac ance Medel 25:o Krutoch Salpeteiför säljhingsMedlenj som i K:gl. Propositionen upptagas, likasom vid 1823 års StatsReglering, till 60,000 R:dr och att, enligt särskild nådig proposition rörande Salpeterfonden, anslås till fyllande af kostnaden vid Salpeter-anskaffningen, hvarmedelst tillökning af SalpeterGärden i2i,25o. — - n,55o. -?o 4.000 1.000. — - 25,000.