Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om torpsynerna finnes dock endast citeradt K. brefvet af d. 3i Juli i685 samt tjenslgöringsreglementet, hvilket likaväl icke lärer innehålla några detaillerade föreskrifter uti 2o6 Den 17 September. förevar, afseende och hvarförutan säkerligen flera författningar äro utkomna i detta .ämne, fastän jag icke kan citera dem, uti hvilken öfvertygelse jag ytterligare styrkes af Hr Hjärnes yttrande, att missbruken skola vara afhulpna, sedan jag gått ur tjensten. Gr. Horn har nämnt, att de inrotade missbruken icke kunna afhjelpas under indelningsverkets närvar, organisation. Men häraf följer ej, att ju ej författningarna böra vara så tydliga, att hvar och en må känna sina rättigheter och skyldigheter; och då Utsk. sagt, att en omredigering af dessa författningar är nödig, torde det vara angeläget att erinra om iakttagande af rättelse i denna punkt, då man erkänner, att gemenskapen al ■ drig åläggas de smärre reparationer, som den tillkommer att fullgöra. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: För att bedöma, huruvida Utsk. handlat rätt eller orätt, torde det vara rättast att gå till motionen, som Utsk. besvarat, nemi. den motion, som afsåg rättelse uti vissa oriktig heter vid syner å grenadiertorpen i Östergöthland. Utsk. har förklarat, att detta är ett ämne, hvarmed Utsk. icke kan sig befatta. Ehvad återremiss äger runi eller icke, tror jag således, att Utsk. icke kan komma till annat resultat, och Hr Giinthers anmärkningar fattar jag icke annorlunda, än såsom en ny motion; ty jag kan icke linna, att de höra hit, då här icke är fråga om, att man velat se ett sammandrag af författningarna rörrde torpsynerna, utan 0111 afhjelpande af de missbruk vid synerna, sorn motionärerna uppgifvit. På dessa grunder skulle jag anse Hr Giinthers anmärkningar i denna del icke vara af beskaffenhet, alt de kunna hindra betänkts antagande, hvilket jag följaktligen tillstyrker. Hr Gunther:
De fråga icke efter att skaffa sig några medhjelpare, utan de jordägare, som äro nog olycklige att vara under skiftet, få lida. Jag har derföre föreslagit, att tiden, hvarinom skiftet skall afslutas, må bestämmas till i^- år!, och är öfvertygad, att denna tid skall vara fullkomligt tillräcklig för landtmätaren, 0111 han vill afsluta skiftet, hvarföre jag också för honom föreslagit ett ansvar, om han skulle underlåta det. Då blefve han alltid i tillfälle att för delägarne i skiftet framställa, huruvida det vore med billighet och fördel Öfverensstämmande att företaga den eller den förrättningen, hvaremot han nu alltid lofvar från den ena sommaren till den andra. Jag har under 12 år varit direct eller indirect delägare af skifteslag, och under tiden hafva icke mer än 3 skiften blifvit afslutade. Gr. Kalling liar, likasom jag, varit närvar, vid dessa förrättningar, hvaruti han såsom ombud deltagit, och borde således kunna bedomina, huru dermed tillgått. Hvad skogen beträffar, är förhållandet lika ofördelaktigt. Den blir, under den lid skiftet påstår, mycket medtagen, och jag vill med ett exempel visa, huru dervid kan tillgå. En hemmansägare kan hafva temmeligen god skog; han kolar eller försäljer deraf, och begär sedan skifte, för att 2 eller 3 år derefter få bättre skog. Jag frågar då: hvem kan härmed vara belåten? Hvilken tillfredsställelse är det för den, som sökt bespara sin skog, att vid skifte ej få sig tilldeldt mera skog, än att träden kunna räknas; att härpå kosta arbete med inhägnad, är föga tillfredsställande. Hvad jag med min motion åsyftat, är ej annat, än att en förändring i della afseende mätte ske. Jag liar ej gått ut från den synpunkten, att all skog skulle blifva oskiftad, utan ansett det böra bero på delägarnes och förrättningsniannens bedömmande, om skiftet skulle lända till gemensam nytta, hvaremot det icke, såsom nu, bör få ankomma på en enda delägare att fordra skifte.
Vidare har Anders Danielsson hemställt, att Marcheoch Provianterings-kostnad, då ett Regemente commenderas utom sitt stånd, icke må af Passevolance-Cassan, utan af Statsmedlen utgå; att af Passevolancen icke mera, än sorn verkligen åtgår för Regementets årsmöten, må uttagas; och att det öfriga måtte innestå hos Rotehållarne till framtida behof, men ej, såsom förut varit öfligt, förvaras i en offentlig Passevolance-Cassa; äfvensom A. Normark yrkat innehållande af Passevolanceafgiften de år, då några möten icke ega rum. Härvid få Utskotten erinra, att motioner af enahanda syftning med Normarks jemväl blifvit å förra Riksdagen väckte, men att Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, uti deras af 3 Riksstånd sedermera gillade Betänkande (N:o 72) ansett sig icke kunna till förbehåll af nämnde beskaffenhet tillstyrka bifall, enär mötens utsättande eller inställande på Kong!. Maj:ts pröfning allena berodde, samt Kongl. Majrt, då den årliga Passevolance-afgiften blifvit till nedsatt belopp föreslagen, förmodades hafva beräknat de besparingar, hvilka vid ett Regemente någon gång kunde uppkomma, till fyllande af möjliga brister i andra Regementens underhålls-kostnad. Under åberopande häraf, och då den, genom senaste Passevolance-Contract, på viss tid, åtagna afgift blifvit anslagen att af Kongl. Maj:t disponeras "till indelta Arméens underhåll och sjukvård ”under möten, marcher och mönstringar, jemte de, i och för truppar”nes vapenöfningar, oundviklige utgifter och förvaltnings-kostnader,” hvartill, på sätt förut är uämndt, amian tillgång ej finnes; då Kongl. Maj:t Staissamt Allni. Desi), och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 35.
Dan. 12:2: ”Och af dem som i stoftet sofva skola några upvakna till lif, andra till lidande.” Pred. 12: 14: ”Hvarje gerning skall Gud draga inför dom;” Ibid. 12: 9: ”Stoftet vänder åter till jord, som det var, själen lill Gud, som den gifvit häfver” Sal. Ordspr. 20: 27: ”Men menniskans själ är ett Herrans ljus.” Vidare Ps. 16: 10: ”Du (Gud) gifver ej min själ till pris åt underjorden, låter icke ii Den 19 Mars f. ra. den fromme skåda förderf” 31: 20; 49: 10; 42: 3; 52: 7; 36: 9. I Maccabeernes tid gingo alla dessa fromma modigt döden till mötes, med förtröstansfullt hopp på ett bättre lif efter döden. Talmud kallar jordelifvet en förberedelse till det kommande, eviga lifvet, och säger (Abbot 9: 22:) ”Bättre är en slund af salighet i det andra lifvet än hela denna jordiska verld.” Det kommande lifvet erbjuder ingen jordisk föda; men de fromma fröjda sig der, krönte af sina dygder, med återskenet af Guds Majestät” (Talmud Berachot). I enlighet med dessa och många andra ställen i den Heliga skrift och Talmud är nu tron på odödlighet och vedergällning efter döden upställd i alla Israelitiska religionsböcker, som en hufvudartikel, på hvilken hvarje Israelit måste tro. Den andra frågan, som endast rörer det praktiska lifvet, torde kunna betraktas kortare. Faktiskt är del nu kändt, alt Israeliterna aldrig visat mer böjelse än andra folk alt begagna menniskor till slafvar. Tvertom lärer verldshistorien, att det lill och med i de lider, då bruket af slafvar ännu var öfligt hos de Christna, var det, enl. landets lagar, Jndarne esomoftast förbjudet att handla med slafvar eller att betjena sig af dem.
Memorial, angående en missräkning i Slals-Ulskotlels i Ulla landel N:o t8 '1 afgifna yttrande i fråga om lönereglering Jör Hof-Ruttemes tjenstemän och vaklbeljente. (U. A.) Stats-Utskottet får hos Riks-Stånden vördsamt anmäla, att uti dess i Utlåtandet N:o 181 afgifna yttrande, i fråga om lönereglering för Mof-Rätternes tjenstemän och vaktbetjepfe, en missräkning egt ruin i så. målto, att Utskottet,! sorn deruti, bland annat, tillstyrkt beviljande intill nästa Riksdag af det utaf Kongl. Majit för regleringens verkstäl, lande äskade anslag, uppgifvit beloppet deraf, upptaget i Kongl. Majlis Nådiga Proposition till 9,327 Ridr 40 sk., böra, efter afdrag af 10 Ridr, hvarmed Götha Hof-Rätts nuvarande anslagssumma blifvit i Kongl. Majlis Nådiga förslag för högt beräknad t, utgöra 9,317 Ridr 40 sk., i stället att det äskade anslaget rätteligen bordt utföras med 9,337 Ridr 40 sk., emedan, vid det förhållande att anslagstillgången för nyssnämnde flof-Rätt blifvit för högt upptagen med 10 Ridr, det af Kongl. Majit för löneregleringen nödiga ansedda tillskott följaktligen icke bordt med samma belopp minskas, ulan, dermed i stället ökas, då den rätta summan blifver 9,337 Ridr 40 sk. Som emedlertid Rikets Ständer bifallit Utskottets berörde yttrande, men nödigt är, att den skedda missräkningen rättas, till undvikande af den brist i anslagsbehofvet, som till belopp af 20 Ridr annars uppstår, får alltså Utskottet hemställa, att Rikets
S. D. Remitterades till Stats-Utskottet ett denna dag af Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik, inlemnadt anförande i fråga om hans, den 4 sistlidne Januari, till nämnda Utskott remitterade motion, angående förbättring af extra-ordinarie tjenstemäns ställning. S. D. Vid förnyad föredragning af Vällofl. Borgare-Ståndets, genom protokolls-utdrag af den 15 dennes, gjorda inbjudning till Höglofl. Riddersskapét och Adeln samt Högv. Preste-Ståndet, att förena sig i det af Borgareoch Bonde-Stånden beslutade bifall till 36 § af Stats-Ulskottets utlåtande N:o 30, i anledning af Rikets Ständers år 1849 församlade revisorers berättelse, angående granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, hvilken § afser frågan om Kongl. Landtbruks-akademiens räkenskapers öfverlemnande till Kongl. Kammar-rättens granskning, beslöt Ridderskapet och Adeln alt icke antaga denna inbjudning. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet Kongl. Majlis, den 22 dennes på bordet lagda, nådiga proposition till Rikets Ständer, angående upphäfvande af de i 24 § uti underrättelserna till nu gällande Tulltaxa medgifna tull-lindringar samt om nedsättning af tullumgälderna för kaffe och råsocker; tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions-Utskottets, under N:o 6 afgifna, mengorial till hedervärda Bonde-Ståndet, i fråga om val af revisorer m. m. för granskning af Banko-diskont-verkets räkenskaper. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs och remitterades till Bevillnings-Utskottet Kongl. Maj:ls nådiga proposition till Rikets Ständer, angående upphäfvandet al de i 21 § uti underrättelserna till nu gällande Tulltaxa medgifna tull-lindringar samt om nedsättning af tullumgälderna för kaffe
Deraf hafva under 4 arbetsår, från och med 1819 till och med år 1822 blifvit använde till egentelige arbetskostnader 207,774: 3, samt till inköp af Bygg - Stat s-U tskoltets Betänkan den. 6i3 nader och Fartyg, äfvensom af de Inventarier, Materialier och Inslrumentalier, sorn ännu vid sisth års slut funnos i Bolagets förråder 62,317: 44. 10. Hvarförutan äfvenledes disponerats till inköp af fasta Egendomen. Vallby ett Mantal Rusthåll och Oppeby 2 Mantal Skatte augment, hvartill egande Rätten uti alle uppgjorde förslager alltid varit ansedd nödig, så väl för att lätta den jordliqvidatiou nya , Canal - anläggningen gjorde nödvändig, som att undgå behofvet att under Byggnadsåren anlägga Provisionella Byggnader för Troupper m. m. samt för framfödandet af de hehöflige Dragare och åtskillige andre behof; och hvilken egendom, ehuru priset derföre alltid uti de förra Förslagerne varit uppgifvet och beräk nadt till 33,333 och en Ci 4 Sta ts-U t sko 11 e ts Betan Landen. 3:djedels R:dr. f)irectiolien likväl funnit tillfälle att efter meddeladt tillstånd af Bolaget inhandla för 25,ooo och dessutom äro å sjelfva Canal-området nedlagde, ännu icke ersatte kostnader af 606: 24. 9. Summa 295,698: 47* 9- Utom de ofvannamnde behållningarne och Fastigheter, Inventarier, Arbels-effecler, Byggnader m. m. ha ■ de Bolaget ock vid sistlidet års slut en behållning af Contanle penningar io,3ii: 19. 11. samt uti utestående fordringar med aldrag af dess skulder 34,33a: 3. 11. Utom för förra åren uti stående Actie-inbetalnningar, hvilka likväl icke till fulla beloppet förmodas kunna ingå 5,45o: samt den först mot slutet af delta år ingående Act^a - Stats-Utskottets Betänkan den.
Jag hade sett honom förut såsom Schylock i the Merchant of Venice, hvilken roll anses för hans triumf. Han gaf den i stor stil. Men hans action var kastad endast på den tragiska sidan af Judens charakter. Det bizarra, det nationella deri, som Shakspeare så förträffligt uttryckt, vårdslösades. Bath Nyårsdagen 1810. Nyårsafton kom jag hit: afståndet från London är ungefär 18 Svenska mil. Vi foro i en så kallad Stage Coach med fyra hästar. Vagnen hade inuti blott plats för fyra personer, och vi tre hade betalt för alla platserna för att ha bättre rum. Ett fruntimmer, som varit nödsakadt taga sin plats utanpå vagnen, yttrade sin önskan att få det lediga rummet inuti, hvilket hon sluteligen erhöll, sedan vi makat undan våra knyten. Vi funno i henne en ganska interessant resekamrat. Hon sade, att ibland sällskapet på taket talet fallit på sällskapet inuti vagnen. Någon gissade att vi voro Irländare. Damen berättade, att hon förklarat det för omöjligt; hon vore säker, att om också fem Irländare hade varit i vagnen, de skulle ha gifvit ett fruntimmer rum med sig. Vi sökte på allt sätt godtgöra vår försummelse. Hon antog ursäkten och talade med både förstånd och liflighet. Hon hade varit på fasta landet, – äfven mycket till sjöss; hvaraf vi gissade det hon vore gift med någon sjöofficer. Hon talte med enthusiasm om Englands sjömakt. Hon hade varit ombord, då en Engelsk flotta på Holländska kusten gjorde sig färdig till batalj, (hvilken sedan ej blef af, emedan de upptäckta skeppen sedan befunnos ej vara fiendtliga). Innom tio minuter, sade hon, var allt klart till action: och jag har aldrig kunnat föreställa mig en sådan stridslust, ett mod, som det, hvilket i ett sådant ögonblick lifvar en Engelsk sjöman. Det är upplyftande att vara vittne till en sinnesförfattning, som tänker, att ingen ting är omöjligt – att våga och vinna: Valspråket för allt stort. Vi frågade om hon ej var rädd. Courage smittar lätt en Engelska, sade hon. – På hennes liflighet togo vi henne for en Irländska.
«Mitt namn är Kristoffer Troedsson,» förkunnade han. Nisse Svensson såg menniskan an en längre stund under stumt eftertänkande. «Hm,» sade han slutligen, satte sig att rida grensle öfver en stol, drog fram ena manchetten, hemtade upp en blyerts samt gaf sig till att interviewa den unge redaktören öfver hans ideela sträfvanden med en sådan affärsmessig brutalitet, att det gick den andre kallt nedåt ryggen. När han var färdig, stoppade han manchetten tillbaka in, satte cylindern på nacken, knäppte långsamt rocken, räckte handen fram samt tog afsked med en djup blick och de mystiska orden: «Ars longa, vita brevis. Gud välsigne kandidaten! Frid!» Från den stunden hade redaktören den halft genanta förnimmelsen, att den gamle skojaren vakade öfver honom såsom en pligttrogen amma öfver ett barn, som just skall lära sig till att gå Dimman hade redan blifvit ett fint duggregn, när de hunno in i Refvie by. Medjernen skuro mot stenbron, när släden i full fart vek af in på gårdsplatsen till gästgifvaregården. Från den upplysta façaden föll starkt ljussken ut genom fönstren på några par hästar, hvilka stodo vid halft frånspända åkdon och otåligt skrapade med hofvarne. De tre herrarne trädde in i skänkstugan och visades in i ett sidorum, der bordet redan stod dukadt. Bob och redaktören kommo i en fart ur ytterplaggen och stälde sig hän att gnida händerna framför den flammande bokbrasan; men Nisse Svensson fortsatte, i cylinder och pels, vägen vidare direkt ut i köket, der de två andra snart hörde honom i en allvarlig förhandling med kvinnfolket. De hade lemnat smörgåsbordet med suparne bakom sig och suto vid svinkotletten, – en af Nisse uppdagad specialitet för köksan Marna på Refvie gästgifvaregård. Nisse hade med sin allvarligaste min bestält en flaska «Château Margaux», hvilken han, så snart flickan försvunnit igen ur synhåll, hällt ut genom fönstret och gömt bakom kakelugnen.
Att införa särskildta anbud uti Auctions-Protocollet verkar mera oreda, än gagn; ty Auctions-Protocollet är till rättelse och säkerhet för dem, som personligen infinna sig, men icke så egentligen för den på annat sätt bjudande; således bör efter vanligheten tillgå , att , sedan auction är slutad, alia förseglade anbud på en gång öppnas, och deras innehåll uti ett särskildt Protocoll intages, hvilket ock är det rätta; men att, till exempel, från ett Styrelseverk tili orterna afsända Auctions Protocoller blifver både utan nytta och ändamål, ty pröfningsrätten, i afseende på antagandet af, anbud eller inrop, mäste nödvändigt skola bero af det Verk, som äger hufvudbefattningen med dylika ämnen. På det ställe, der jag har äran vara Ledamot, tillgår så, att vederbörande i landsorterna med omgående post insända, så väl AuctionsProtocoll, som ingifnä anbud, och sedan allt hunnit granskas, erhålla Vederbörande genast underrättelse om hvad sorn blifvit antaget. Den omständighet, att den som gjort lägsta anbud eller inrop bör äga företräde är ganska riktig, och följes jemväl, men jag får härvid den äran nämna, Ven 7 Juli. 907 na, att om till exempel en vara blifvit erbjuden i orten att levereras för högre pris, än hvartill den kunnat härstädes erhallas, afseende likväl bör göras på kostnaden af ert sadan varas transport till förhruknings-ortenr, och om transporten finnes jemte det-här erbjudna priset , gå öfver hvad i orten blifvit bjudet, synes det väl Vara med mesta förmån för Kronan förenadt , a-tt då hålla sig till den i orten varande EeveT. räntor* För öfrigt synes mig, att i detta afseende ett bestämdt stadgande icke bör gifvas, då det möjeligen kanhända , när concurrencfen är liten, att äfven det lägsta bud på en vara vid en auction vida kan öfverstiga de gångbara priserna i allmänhet. 3:0 Det förslag Utskottet gjort , att en leverantör skall aflemna sin vara på förbrukningsorten, är val vid första påseendet godt och nyttigt ; men häremot förekomma flera omständigheter.
Hvad åter angår de facta Hr Bråkenhjelm omnämnt och hvilka skola bevisa grof okunnighet hos dem, som yttrat sig emot denna anstalt, så tror jag, att just dessa facta tala för mina åsigter. Hr Bråkenhjelm har t. ex. sagt, att en enskild skol-inrättning icke fordrar så stor kostnad för elevernes undervisning som Carlberg, emedan der icke behöfves en dyrbar materiel, hästar o. s. v., och vill dermed bevisa nödvändigheten af inrättningens fortfarande på samma sätt, men häremot får jag erinra, att denna materiel endast är nödvändig för undervisningen i do 2:ne högre klasserne vid Carlberg, men ingalunda för de lägre, hvilka jag önskade skulle uphöra och som ej fordra dyrare materiel än som hvarje annan skola kan erbjuda. II. H. 36 5CJ Den 10 December f. m. Frih. Creutz: Då jag är motionär i ämnet, anhåller jag få yttra några ord. Hr Bråkenhjelm har omtalat svårigheten att discutera öfver ett ämne, till hvilket några motiver icke blifvit bifogade, och detta har föranledt en talare att framställa några så värderika yttranden, att jag anser mig icke behöfva mycket tilllägga, hvarigenom ock en intressant discussion här upstått. Jag tror emellertid att motionen utan motiver, talar för sig sjelf. Med sin förkärlek för Carlberg, har Hr Bråkenhjelm ifrat för bibehållandet af denna inrättning. Med ali den aktning jag för Hr Bråkenhjelm hyser såsom en gammal lärare och med all den tacksamhet jag är honom skyldig, mäste jag dock med honom vara af en helt olika mening uti denna fråga Vanliga åldern för inträdet vid Carlberg är 13 år, ehuru den möjligen på sednare tider, såsom Hr Bråkenhjelm yttrat, blifvit utsträckt till 17 år, och enl. min åsigt kan ynglingen äfven vid denna ålder icke välja sitt vitte genus. Dessutom insuper man under vistandet vid Carlberg, om jag så må säga, en viss kastanda, som enl. mitt omdöme icke är lämplig under nuvaride tidsförhållanden. Jag har föreslagit inrättandet af en militär-fakultet vid Universiteterne.
Och betraktom blott den fina, men utpräglade åderteckningen kring tinningarne af Marias hvita panna; – betraktom dragen kring denna täcka mun, i synnerhet när den plötsligt sluter sig i ett ögonblick af allvar och eftertanka; skådom djerft in i dessa ögon, ur hvilka stundom en eldig själ synes omedelbart blicka ut i verlden, men som stundom beslöjas än af ögonhårens mörka fransar, än af en fugtig glans, som gifver dem utseendet af tvenne källor, speglande en molnig himmel ... och vi våga i hemlighet den gissning, att hennes hjerta icke är obekant med de menskliga lidelsernas stormar. Marias mor dog, då flickan var tio år gammal; hennes far, det skarpsinniga och mångsidiga riksrådet, förstod sig likväl föga på konsten att uppfostra en dotter, samt hade dertill dessutom föga tid och föga benägenhet. Hon uppvexte i en slägtings hus bland hufvudstadens nöjen och fick snart det rop om sig, att hon var den skönaste ungmön inom hufvudstadens förnäma verld. Nu har hon dock öfver ett år varit aflägsnad från skådeplatsen för sina triumfer och vistas i landtlig tillbakadragenhet hos sin farbror, lagman Johan Skytte på Signildsborg. Orsaken till denna förflyttning finnes omnämnd i ett bref från riksrådet till lagmannen, ur hvilket bref vi med en romanförfattares vanliga närgångenhet meddela följande utdrag: ” Tacka å mina vägnar min kära svägerska för hennes beredvillighet att emottaga min dotter i ert hus. Flickan är vacker ... en lefvande afbild af sin saliga mor ... och har råkat att sätta en hel hop unga hjertan härstädes (i Stockholm) i låga. Naiv och oskyldig har hon ej förstått lägga band på sitt ungdomliga väsende: de småleenden, hon strött omkring sig, hafva gifvit anledning till ledsamma uppträden och förargliga rykten. Så hände det nyligen, att kapten X. under någon simpel tvist med kollegiesekreteraren Y. höll på att ränna värjan genom denne, och det i sjelfva hoftrappan; och den egentliga orsaken till deras fienskap uppgifves vara rivalitet om min dotter.
Jag vill säga, att det vill ket mindre, än man vanligen anser det vara. litet själfuppoffring till, ty det är minsann det Må vi väl komma ihåg detta, så att vi ej otacksammaste man kan ta sig till. » Den lilla borgarfrun, som sagt allt detta i ett rycka upp hvetet, när vi rensa bort ogräset. Och må vi akta som guld barnens vakna andedrag, drog efter andan. Notarien fortsatte: » Jag återgår till min revancbe-tanke. Det är intresse och sunda vetgirighet; må vi aldrig den enda ljusa punkt jag finner i detta mörker. behandla dessa som nyfikenhet! En kvinna är besviken och förolämpad — hon tager revanche. Detta är den naturliga och följdErk. riktiga förklaringsgrunden. Det ligger i hennes * natur att taga revanche. Hvad bar hon då att göra? Antingen måste revanchen gå ut öfver hennes egen man eller också öfver andra män. giftaskandidaterna. Kvinnorna tycka om att göra männen solidariska. Hon gör alla män ansvariga Det var i en salong i en landsortsstad och daför ens fel. Det är därför hon så gärna hämnas merna jämte två eller tve herrar, som räddats unpå de stackars giftaskandidaterna, som intet ondt,. dan virabordet, sutto samlade kring aftonlampan. gjort ... » » Fy, herr notarie! » ropade alla damerna i koEtt intressant samtalsämne var å bane, det syntes tydligt, ty samtliga damer sågo upp från rus. » Fy! Hur kan notarien ha så dåliga tankar sina arbeten, lystrande som en flock betande om oss! » hästar, livilkas uppmärksamhet väckts af något » Visst icke, jag ber om ursäkt mina damer, ovanligt. mina tankar om er äro visst icke dåliga ... de Man talade också om ingenting mindre än en ärö tvärtom höga.