Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
“ Jag får säga, att det vore mycket smärtsamt, om man genom afslag å motionen möjligen komme derhän, att motionären icke kunde qvarblifva i sitt fädernesland, utan att han och någon med honom liktänkande nödgas resa sammaväg som Måns Månsson, emedan det är en förlust för samhället för hvarje sanningssökare, som lemnar detsamma, men jag får ock säga, att, sättes jag i valet att välja emellan att uppgifva Sverige såsom kristen stat för att vara viss om att få behålla motionären och alla med honom liktänkande, så får jag säga, äfven om det är påkostande, att jag hellre låter honom oeh dem resa. Jag yrkar alltså bifall till utskottets afstyrkande förslag. Sedan ännu en talare haft ordet anstäldes votering mellan bifall till utskottets hemställan och hr Arnoldssons motion, hvarvid den förra bifölls med 130 röster mot 61. Och här kunde vi sluta, blott ännu ett par ord. Man skall kanhända säga, att i denna uppsats partiskheten är alltför stor, att dess författare upptagit blott motståndarnes sämsta argument. Derpå svara vi helt enkelt: “ det finnes inga bättre “. Hvar och en kan sjelf se efter i protokollen. Men just i den omständigheten att skälen å majoritetens sida varit så svaga, kan man ju söka ett stöd för den förhoppningen, att frågans återupptagande snart nog kan ske med bättre framgång. Det är ett hopp, som sannolikt delas af hvarje frisinnad medborgare, han må nu vara vän af statskyrkan eller icke. Det går snart ej längre för sig, att låta de grundlagar, vi alla vörda, i vissa delar upphäf-vas af andra förordningar och påbud; må alla svenskar enas om att inom en ej allt för aflägsen framtid orden: “ Konungen skall ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda en hvar vid en fri utöfning af sin religion ", skola och måste blifva en lefvande sanning i stället för en vacker men betydelselös fras. Aemilius Paulus.Till frågan om den kostnadsfria undervisningen. Det är icke så synnerligen länge sedan benämningen “ realpolitiker44 fattades såsom ett oqvädinsord till och med inom vår Andra kammare.
Ljuter någon deraf döden; varde den brottslige dömd till straff-arbete på lifstid. Bjuder man till annan ut sådane veterligen förfalskade lifsmedel, som ofvan sagda äro; varde, der de ej emottagas, ändå dömd till straff-arbete från och med sex månader till och med två år. Beträdes handlande eller annan, hvilkens yrke är att sälja eller bereda lifsmedel, med brott, som i denna § sägs, miste han ock den näringsrätt. Begår någon sådant brott, hvarom denna § handlar, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada; dömes för förgiftning, efter thy derom är stadgadt. § 25. Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande, eller bjuder man till annan ut veterligen förfalskade läkemedel, de der för menniskors lif eller helsa farliga äro; vare lag som för hvarje fall i 24 § sägs. Lag-Utskottets Utlåtande Jlt 52. § 26 Gör man med uppsåt orätt i mätande, vägande eller räknande vid handel eller eljest, då varor emottagas eller aflemnas, varde, der brottet ej efter 8 S straffbart är, dömd efter thv i 22 § sägs. Beträdes Kronans uppbördsman eller edsvuren mätare med sådant brott, som sagdt är. må lindrigare straff, än fängelse ej ådömas, och miste han derjemte embetet. Brukar man vid handel eller eljest då varor efter mått eller vigt skola aflemnas eller emottagas, sådant mått eller vigt, som ej är behörigen stämpladt eller märkt, dömes, ändå att han om ondt uppsåt ej ölvertygad varder, till böter från och med fem till och med Etthundra Riksdaler. Var måttet edler vigten behörigen stämpladt eller märkt, men ej omjusteradl. der sådan åtgärd skolat ega rum; bote ock, om det oriktigt befinnes, efter thy nu sagdt är. § 27.
Jag tror likväl icke att man genom någon lag borde stadga, att Lapparne må slippa Bevåringsskyhligheten; ty sådant kunde möjligen i framtiden blifva ansedt för ett praejudicat, Det gör ock tillfyllest att de för närvarande, Och så långe de icke åro talrikare eller mera för sig komne ån nu, tillgodonjuta denna förmån, fastän BevåringsstadgarAe qvarstå oförändrade, t afseende å hvad nian anmärkt dervid, att personer från sydliga orter Vandra till Lappmarkerne för att såmedelst undjRidd o. Ad. Prat. IV. Band. xd. i*6 Den 7 Maji e. gå Beväringsskyldighetens utgörande, så tror jag att detta på det hela taget, ej är särdeles skad. ligtty dels har man upplyst att detta missbruk endast öfvas af få personer, och dels år det gifvet, att sådant icke kan ske, utan att de Bevåringsskyldiga användas till arbete vid nybyggena, emedan det år en kånd sak, att nybyggarne i allmänhet äro fattige, och att de ej utan en sådan vedergällning kunna emottaga dylika tjenstehjon. Jag får följaktligen alldeles afstyrka bifall å Utskottets Betänkande. Herr Hjerta, Guftaf-. Betänkandet blifver återremitteradt, har jag ansett mig böra fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att om de grunder för befrielse från delta, gande i NationalBevåringen få vara orubbade, som för närvarande finnas stadgade, åro dessa i afseende på Lapparne fullkomligt rigtige. De åro för det närvarande icke fritagne, endast undermålige. Når den förändring med dem sker, som Friherre Cederström gifvit anledning förmoda i framtiden kan inträffa, nemligen att de växa så, att de till krigstjenst användas, lärer Konungen ofelbart anbefalla att mönstringar bland dem anställas.
Vid kyrkor på landet och inom 4 111 • 1 deromkring, på hvilket afstånd från kyrka krogar ej få finnas, så vida ej särskilda omständigheter föranleda K. M:s Bef:h:de att, efter sockn em än n e ns och vederboran des hörande, från detta stadgande göra undantag, må ej på sönoch helgdagar brännvin försäljas, hvarken i minut å gästgifvaregårdar eller å andra minuteringsställen, utom till resande och vägfarande vid måltider, eller, af hvem det vara må, i partie. Dessa sista ord kun - na nu möjligen hänföras till undantaget; men otvdligheten är lätt afhjelpt, om man sätter sista alternativet först. Jag vågar således föreslå följande redaction: Vid kyrkor etc. må ej på sönoch helgdagar brännvin försäljas, hvarken, af hvem det vara må, i partie, eller i minut på gäs tgi f v ar eg år dar eller å andra minuteringsställen, utom till resande och vägfarande vid måltider. Hr af Billbergh: Långt ifrån att motsäga Hr Cederschjölds redactionsförändring, finner jag den vara en förbättring; men jag har begärt ordet för att fästa uppmärkséftnheten derpå, att för consequensen med det nyss fattade beslutet bötesbeloppet här bör ändras fr. 20 t. 10 r:dr för första resan och fr. 4° t* 20 r:dr, då förbrytelsen sker andra gången eller oftare. 48 § bifölls med den förändring, att 1 mom. skulle erhålla följande lydelse: ”Vid kyrkor på landet och inom -£ mil deromkring, på hvilket afstånd från kyrka krogar ej få finnas, såvida ej särskilda omständigheter föranleda K. M:s Bef:h:de att, efter socknemännens och vederbörandes hörande, från detta stadgande göra undantag, må ej på sönoch helgdagar brännvin försäljas, hvarken, af hvem det vara må, i parti eller minut på gästgifvaregårdar eller å andra mintiteringsställen, utom till resande och vägfarande vid måltider.
i några fall skulle blifva omöjlig alt tillvägabringa, derest Staten eller det Bolag, sorn för utförandet af ett allmänt nyttigt företag vore af jord-upplåtelsen i behof, skulle åläggas att, om jord-egaren så äskade, inlösa en hel fastighet med alla tillhörigheter, så kunde det, ä 6 Lag-Utskoliets Utlåtande, N.-o 82. andra sidan, ej eller nekas, att en fastighet ganska ofta är af den beskaffenhet, att dess värde genom styckning eller afsöndring i betydlig nion minskas, i hvilket fall inlösandet af hela fastigheten billigtvis kunde ifrågasättas; hvarföre det vore lämpligast att åt Compromiss-Rätten uppdraga att afgöra, om hela fastigheten, eller blott den för ändamålet behöfliga delen deraf må af Staten eller Bolaget inlösas. 18:0 af Herr Waern, som förmält, att det af Utskottet i förevarande ämne föreslagne stadgande endast vore ett tillägg till och en förklaring af 1824 års Kongl. Förordning, angående anläggande af nya vägar, med den olikhet, att, uti ifrågavarande fall, det skulle på Kongl. Maj:ts pröfning ankomma, huruvida det anmälda företaget vöre af den allmänna nytta, att enskild rätt borde derför vika, — en olikhet, som så mycket heldre borde undanrödjas, som Konungens Befallningshafvande lika väl skulle kunna pröfva ett dylikt företags vigt, som nyttan af en tillämnad väg-anläggning; och 19:0 af Herr Westlinger, som dels instämt i de af Herr Petré och Herr Wcern yttrade åsigter, dels ock anmärkt, att Utskottet, vid frågans Behandling, skulle hafva förbisett Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderne för hemmans-klyfning samt afsöndring af jord, som stadgar, att, när så beskaffade jord-andelar, som till de af Utskottet uppräknade allmänna företag merendels komma i fråga alt afträdas, från hemman afsöndras, skall äfven bestämmas den afgäld, som bör af den frånskiljda delen till hemmans-egaren årligen erläggas; hvilken princip uti förevarande förslag äfven bordt vara bestämdt uttryckt.
Uti Hrr Fullmäktiges förrberörde Utlåtande ar anfördt, att, jämlikt 9 punkten af Utskottets vid sisth Riksdag till Hrr Fullmäktige aflåtrie Skrifvelse, har, i anledning af då väckt fråga 0111 en för Slussmästaren P. A. Dahlstedt förkommen RiksgäldsContoirets Obligation, blifvit meddeldt det stadgande, att vid detta och möjligen inträffande dylika fall, då styrkt blifvit, alt olyckshändelser, hvilka icke kunnat förutses och afvärjas, timat, finge äfven på RiksgäldsContoirets Obligationer tillämpas K. Förordningen af d. 29 Maji 1739, hvilken egentligen angår förnyelsen af förkomne LäneB:co-Attester och VexelB:co-Tr:p:tSedlar. Med anledning af hvilket stadgande, och, enär RiksgäldsContoirets Assignationer torde vara att hänföra under samma cathegorie med dess Obligationer, Hrr Fullmäktige tillstyrkt bifall till Dumraths ifrågavarande Ansökning. 6 §. af 6 Art. uti R. H. St:rs Allmänna Reglemente för RiksgäldsGoutoret af den t December 1823 är af följande lydelse: 6o Stals-Utskottets ”Der prsescriptionstid, i afseende på någon serskild del af RiksgäldsContorets skulder, icke blif”vit stadgad, komma skulderna, intill dess annorlun3, da förordnas, i -vederbörlig ordning att liqvideras, ”utan afseende på den tid, som nu är fastsälld eller ^framdeles kari blifva bestämd, inom hvilken fordring "gar hos enskilte eller K. M;t och Kronan skola gö» ■'ras gällande.'' Genom detta stadgande är tydligen utmärkt, att, vid serskildte inträffande fall, K.
Vidkommande åter den andra, Rikets Ständer af Herrar Revisorer underställda frågan, eller framställningen rörande Riksgälds-kontorets kas. abehållningar, för hvilken frågas afgörande en fullständigare utredning, än den Herrar Revisorer meddelat, synes erfordras, hafva Herrar Revisorer för denna framställning äfvensom i afseende på sättet och vilkoren för verkställigheten af sitt i sagde hänseende väckta förslag, åberopat de skäl, som finnas anförda i Herrar Revisorers berättelse om den nu verkställda granskningen af Banko-verket. Fullmäktige hafva derföre förskaffat sig kännedom om hvad den åberopade revisiens-berättelsen aflgående förevarande fråga innehåller; hvilket torde böra här fullständigt upptagas, för att pröfvas och bedömas i sammanhang med de af Fullmäktige rörande samma ämne tilllagda upplysningar och yttrade åsigter. Enligt hvad Herrar Revisorer i sin berättelse om Banko-verket uppgifvit och ytt rat, hade redan under vanliga förhållanden Riksgälds-kontoret stora kassabehållningar, hvilka, intilldess desamma erfordrades för deras behöriga ändamål, förräntades af detta Verk. Till följd af de indragningar, Riksgälds-kontoret verkställt af de, i och för Statens jernvägsanläggningar, å utrikes ort upplånta medel, hade under sednare tider dessa behållningar betydligen ökats, och Riksgälds-kontoret således kommit i tillfälle att än vidare utsträcka sin lånerörelse i sagde hänseende. Herrar Revisorer bestredo visserligen icke att fruktbargörandet af Riksgälds-kontorets i kassa varande kapital utgjorde för Staten en fördel på samma gång, som derigenom för allmänna rörelsen bereddes lättnad; men Herrar Revisorer betviflade, att det sätt, hvilket nu af Riksgälds-kontoret begagnades för nämnde medels fruktbargörande, vore det lämpligaste, då härvid toges i betraktande, att Riksgälds-kontoret vore ett 1 ikets Ständers Verk och, såsom sådant, borde handla i full öfverensstämmelse med det samma Ständers Verk, Banken, som hade det vigtiga åliggandet att upprätthålla myntvärdet i landet. Det vore nemligen naturligt, att, dä det sednare Verket, för uppfyllandet af sin omforma
Raab, förklara, att jag icke har någonting emot att Frih. Blixen-Finecke får inträde på detta rum. Gr. Sparre, Erik: Lika med den siste värde talaren kan jag äfven för min del förklara, att jag icke har någon bekantskap De n 9 September. med Frih. Blixen-Finecke, såvida sådant kan på saken hafva något inflytande; men som jurist har jag haft den åsigt, att innan jag kan tillerkänna en person utöfvandet af en rättighet, som obestridligen tillhör honom, måste jag hafva bevis på att icke sådana förhållanden förefinnas, som göra honom denna rättighet förlustig. Nu är det väl ovedersägligt, att Baron Blixen är svensk adelsman, och Landshrn i Malmöhus län har intygat, att han alltid varit mantalsoch skattskrifven i detta län. Vid sådant förhållande och då jag undersöker 7 §:n Riddarh.Ordntn 4 morn., finner jag att der står: »Adelsman, som sig mot främmande Öfverhet med trooch huldhets-ed förpligtat.» Det har inom Riddarh.Utsk. blifvit anfördt, att Frih. Blixen har varit Hofjägmästare hos Konungen i Danmark: jag känner likväl icke, huruvida såsom vilkor för att kunna bekläda detta embete fordras att hafva svurit trooch huldhets-ed. Det är också uplyst, att han varit medlem af Danska RepresentationsKammaren; men äfven härvid känner jag icke om nyssnämnda vilkor bör fullgöras. Jag tror, att om någon här vill bestrida Frih. Blixens på födseln grundade rätt att vinna inträde på detta hus, bör han anföra och bevisa sådana fakta, som tillintetgöra denna rätt; ty intilldess detta icke är bevisadt, qvarstår hans rättighet. Jag tror således, att då 5 mom. i 7 §:n af Riddarh Ordn:n icke har tillämpning på förev:de fall, lika litet som 4 mom. af samma g, något skäl icke förefinnes att vägra Frih. Blixen inträde på Riddarhuset. Och då, såsom man vet, begreppet att bo någorstädes, enl. en gammal professors uttryck, innefattar att man bor der man är mantalsskrifven, så lärer Frih.
Jag vill ej uppehålla R. o. Ad. med att anföra några ytterligare skäl, än de som redan blifvit i R. o. Ad:s prot. nedlagde, utan vill jag blott, såsom bevis huru pluraliteter kunna inom Utsk-.n bildas, hvilket således äfven vid ordf:s tillsättande kan blifva händelsen, upplysa, att inom det Utsk., der jag har äran vara ledamot, 13 ledamöter af 48 tillsatt åtskilliga tjenstemän inom Utsk.; öfverlemnandes jag til) den värde ordf:n af detta Utsk., som talat för bifall till förslaget, att afgöra huruvida förtjensten vid dessa val gjort sig gällande. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag hade verkligen icke ämnat yttra mig i denna fråga, då jag såg till hvilken grad R. o. Ad:s majoritet var stämd emot densamma; men sedan en värd ledamot haft den godheten att framkalla mitt namn till R. o. Ad:s uppmärksamhet, möjligen af en känsla af behof alt äfven vid samma tillfälle få framställa och ådagalägga sitt begrepp om sympathier, så har jag trott mig föranlåten att äfven redogöra för de åsigter, hvilka föranledt mig att väcka denna fråga. Jag har nemi. under en längre riksdagsmannabana alltid funnit de svårigheter, som mött R. o. Ad:s electorer vid Utskrns sammansättning, just i följd af den considerationen, att Utsk:s ordf. måst i första rummet väljas, och hurusom, sedan behörigt afseende varit gjordt vid electorernas begrepp om den största skickligheten för ordförandeskapet, många andra skickligheter måst åsidosättas, i afseende på deras högre nummer inom Riddarhuset framför den till Utsk:s ordf. utkorade. Jag måste derföre erkänna, alt jag aldrig kunnat för mig redogöra, hvaruti fördelarne för R. o. Ad. bestått, genom denna dess ledamöter lemnade rättighet att bestämdt i Ulskrn vara ordf., då jag åtminstone, af den lilla erfarenhet jag sjelf kunnat samla, funnit en vida större tunga af ett så beskaffad! företräde än någon dermed förenad fördel.
Ilar en tillåtlig vara en gång kommit igenom tulllinicn utan afgift, så är hon för alltid fri; emedan tullförsnillningen icke synes på henne. En förbjuden deremot, som blifvit lurendrejad, är sedermera utsatt för beslag, emedan hon ofta i sjelfva sin art och beskaffenhet bär vittne mot sig sjelf. I stället för att göra afseende på denna af CommerceCollegium med flera anmärkta väsendteliga skillnad, fäster sig Utskottet vid en annan, som blott är skenbar, den nemi. att då förbud endast vore eli ekonomisk stadga, hvars billighet man ej alltid erkände, men tullförsnillning en moralisk förbrytelse, jemförlig med stöld; så gjorde man klokare, alt följa den derefter rättade allmänna meningen, och häldre begagna höga tullafgifter, än förbud till näringarnes skydd. Men Tulltaxan är icke en moralstadga, mera än förbudsförfattningarne, utan af lika ekonomisk beskaffenhet, som dessa; ty moralbuden äro af den allmänna giltighet och oför - 374 Oen 19 Juni! e. m. Underlighet, att hvad som är stöld det ena året, är så äfven det andra; hvad som är det i ett rike, är det äfven hos grannarne. Tulltaxorna deremot omvexla icke blott i olika länder, utan äfven inom samma rike, så att vissa varors införsel utan afgift, det ena året, skulle vara tullförsnillning och stöld; men del andra året oskyldigt och lofligt. Dessa fina distinctioner äro i alla fall onödiga; ty lurendrejaren och tullförsnillaren befatta sig icke med deras utredande, utan söka sin vinning, på hvilketdera sättet de kunna den ernå. En hög tull kan vara lika frestande till försnillning, som förbud till lurendrejeri; ty varans försäljningspris rättar sig efter hennes begärlighet, och denna kan vara större efter något, som är belagdt med hög tull, än efter ett annat, som är förbjudet. Utskottet omtalar sjelf, (s. 63) att utländningen försäkrar lufendrejeriet på Sverige till vida lägreproceiitj än hvartill skyddstullen blifver faststäld.
Doktor Broman, Professor Fries, Biskop Bergman, Prosten Tellbom, Biskop Bruhn och Prosten Traneus. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkanden; N:o 19, i anledning af väckta frågor om ändring uti nu gällande bestämmelser rörande stängsel-skyldigheten. Bifölls; N:o 21, i anledning af väckt fråga om närmare bestämmande af rättigheten att kalla huspredikanter m. m. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-utskottets utlåtande N:o 65, öfver väckt motion om en lämplig vedergällning åt gravören J. E. Akerberg för aflemnadt prof på ett förbättradt sedelmynt m. m. S. D. Föredrogs hQjo och bifölls Lag-utskottets betänkande N:o 57, i anledning af framställda förslag för tillvägabringande af förbättring i författningarna rörande inteckning. S. D. I Prot.-utdrag den 5 Juli i848. 505 S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets följande betänkanden: N:o 99, i anledning af väckt fråga, att Calmar län mätte i tvänne landshöfdinge-dömen fördelas. N:o 100, i anledning af väckt fråga örn förflyttning till Luleå af landshöfdinge-residenset för Norrbottens län; N:o 101, i anledning af väckt fråga^ att landshöfdinge-sätet i Götheborgs och Bohuslän måtte förläggas till Uddevalla. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets utlåtande N:o 97, i anledning af gjorda anmärkningar vid Handelsoch Fabrikssamt Handtverks-orcLningarna af den 22 December 1846. Vid Utskottets tillstyrkande å 10 och ll:te sidorna beslöt Slåndet, att slutorden: ”Öfver ansökningen derom hörd, dertill på sockenstämma lemnat sitt bifall,” skulle ändras till: öfver ansökningen derom blifvit hörd.
Häraf inträffade, att en mängd Jordägare, som, antingen af okunnighet om kungörelsens innehåll, eller i förlitande på sina constitutionella rättigheters helgd, vid nämnde sammanträden voro frånvarande, förklarades skyldige till Ständig Rotering, oansedt Den 2g December. i5 de aldrig medgifvit ett sådant utbyte af extra roteringsskyldigheten; oell då de dermed missnöjde vägrade utgörande af en beskattning, som icke i grundlagsenlig ordning tillkommit, blefvo de genom utmätningstvång dertill förbundne. Då man sammanhåller detta förfarande med Regeringsformens 80 §., som stadgar, att Roteringen skall förblifva orubbad, intill dess Konungen och Riksens Ständer finna nödigt någon ändring deruti samfält att göra, samt att ingen ny Rotering kan tillkomma utan genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, äger man all anledning till den fråga: ”om aktningen för de Constitutionella formerna sedan 180g års regementsförändring är bibehållen? — Och enär denna fråga med nekande måste besvaras, vid det bevista förhållande, att Länsauthoriteter, utan rättelse, fått utöfva den makt, som ensamt tillkommer Konung och Riksens Ständer; så uppstår lika naturligt den fråga: ”om ej någon åtgärd bör vidtagas till att återställa Grundlagen i sin kraft, så att den vid tillämpningen icke må kunna, efter Verkställande Magtens godtycke, illuderas?” En af de med den sålunda påtrugade Ständiga Roteringen missnöjda Skånska Jordägarne, Ryttmästaren M. Ehrenborg anmälte detta förfarande med Extra Rot - i6 Den 29 December. hällarne i Skåne hos Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman, uti Memorial af den 34 Nov. 1818, af den anledning, att denne vårdare af Medborgarens lagliga rättigheter sjelfmant beifrat ett af Landshöfdingen i Stockholms Län, uti utfärdad Kungörelse, användt lika lagstridigt föreläggande; men Justitiae-Ombudsmannens Embetsåtgärd har alldeles uteblifvit, likasom dess förut uppvaknade nit åter inslumrat, då det af en Skånsk Jordägare blifvit påkalladt.
Fanfarerna ljuda och der nere i kapprummen stå betjencerna färdiga med pelskapporna. Vagn efter vagn rullar fram och innan kort sitter den unga balhjeltinnan tillbakalutad mot de mjuka dynorna, försjunken i drömmar. Der uppe på fästet lyser månenjdar och stjernhimlen strålar med milliarder ljus, men ännu är hon fängslad af balens brusande lif och kan ej slita sig lös från dess skiftande, fantastiska bilder. Ja, kanske ännu, när rullgardinerna äro fälda och sömnen tynger de tunga ögonlocken, en månstråle smyger in och leker på den afkastade granna balskruden, för att ännu i sömnen frammana drömmar om balen för kungen. Svenskt handarbete. förhoppning att bland de många vackra utländska mönster och beskrifningar på handarbeten, som våra modeoch mönstertidningar bjuda sina läsarinnor, beskrifningen på ett svenskt handarbete skulle försvara sin plats och med intresse mottagas af Iduns läsarinnor, vill jag nämna några ord om ett sådant, som jag nyligen sett. Det var i Upsala här om dagen — det vill säga: en vecka före jul eller så — hos den skickliga brodösen, fröken Letty Oldberg, som för öfrigt förfärdigat många smakfulla och storartade broderier, af hvilka i Upsala domkyrka finnas några, utförda hos henne och under hennes ledning. Jag hade just beundrat det vackra bokstället, broderadt med silke och silfver på sammet, och den rika, efter ett af en konstnärinna ritadt mönster i gult silke och guld utförda spetsen kring altarduken i domkyrkan, då en af mina följeslagare godhetsfullt erbjöd sig att följa mig till brodö- sen för att få se ett annat vackert arbete. Det var ett antependium (altarkiäde), d. v. s. omhänge omkring sjelfva altaret, icke altarduk. Framsidan är af purpurröd plysch, sidovåderna af djuprödt kläde. På framsidan synes i upphöjdt broderi en kalk, omgifven af en sol. Sjelfva kalken är anbragdt på en rund, upphöjd botten af djupblått sammet och omgifven af ornamenteradt silfver och är ett litet mästerstycke i guldbroderi.