Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T i s d a g: Gädda med pepparrot; ölsupa med vispad grädde. O n s d a g: Rostbiff med potatissallad; soppa på äpplen. T o r s d a g: Fläsk med hvita bönor; pannkaka med sylt. F r e d a g: Stektarödspoitor med sylt; grisstek; strutar med kräm. L ö r d a g: Puré på morötter; lamkotletter med grönsaker; risgrynspudding. Recept. Hummersoppa. Hummern kokas, köttet uttages, skalen krossas jämte rommen och kokas en halftimme i buljong, som flitigt skummas, och det uppflytande hummersmöret tillvaratages. Grönsaker — 2 lökar, J morot, 1 bukett skäras i skifvor, läggas i en kastrull med smör och kryddor — 1 blad muskottblomma, 4 nejlikor, litet cayenne; röres 10 minuter öfver sakta eld. A f hummerköttet undantagas några bitar för soppskålen, det öfriga stötes fint, blandas med buljong till grönsakerna och får koka en minut; därpå tillsättas mjölet och buljong, i hvilket skalen kokat, och anjovissås. Soppan får koka sakta 10 minuter, skummas väl och silas. Innan den serveras, ivispas hummersmöret, hvarefter den icke får koka. Dess färg bör vara alldeles röd. Kokt hvitling. Hvitling rensas, sättes på elden att koka helt sakta med kryddor oeh vatten. Då fisken är upplagd, garneras " den med persilja och serveras med smörsås. Viktoriapudding. Grädde, rifvet bröd, mandel och smör kokas upp, hvarpå vaniljsocker, potatesmjöl samt 8 vispade äggulor, en i sänder, tillsättes och slutligen de vispade hvitorna. Massan slås i en smord, med finhackad pistacie beströdd cylinderform och kokas i vattenbad 2 i. Sås af kirschwasser med fina strimlor af citroneller pomeransskal. O. H. Med anledning af » van Nords » artikel » En samvetsfråga ». för litet af de kalla baden under sommaren. Enligt min erfarenhet eger snarare motsatsen rum.
Fullmägllge uti deras förklaring tillika gjort igoZ ärs Revisorer, af hwil a twenne afwen more Revisorer 1827, den tillwitekse, art, som ordenlyda, deras ccmligen Revisor nes) "expeditionsom herrar "^tcklmägtige trodde sig sinna, tillkommit i "saknad af upkySningar och tikl afwentyrS af "orig - Den i8 November947 "origtiga upgiftcr," sa ansägs nödigt att uti berättelsen till Rckfens Högloft. Stander, hwaraf e,t Transumc (Lit. N.) ar bifogavt, framställa saken i hela desi widd och till alla äfwen desi minsta dekailler för att härigenom fullkomligen rättfärdiga 1805 ärs Revisorer isrän en sädan oförtjent tillwitelfe. Ämnet war af allt för mycken wigk att icke genast ädraga sig Stats - Ukskottets upmärksamhet; och wid efterseende uti Contoirets Handlingar fann StatsUtstottet, att äfwen 1807 ärs Revisorers ytterligare erindran warit utan påföljd. Kammererare» Lcbellberg fortfob nemligen med Bokhällare-befattningen och nägon ordentelig reglering af Bokfluts. Contoirets Stat hade icke stett.
Bästa beviset härå lemnar Frankrike, der denna fabrikation slagit de djupaste rötterna, och der det genom flera förljenslfulla skrifter blifvit bevisadt, att folket fått betala den rikedom, som sockerfabrikanterna samlat, och hvart ett sådant förhållande leder är ej svårt att inse, ty vi minnas alla ganska väl, huru under Konung Ludvig Philips regering skedde ministér-förändringar till följd af strider emellan hvitbetssockeroch rörsockerfabrikanterna, hvarvid folket stod å de sednares sida, emedan det ville hafva sockret tili bättre pris. Jag är ledsen deröfver, att Frih. Raab tyckes hafva upfaltat mitt förra yttrande, såsom skulle det vara förnärmande emot motionärerna i denna fråga. Detta har ingalunda varit min mening, ty jag är öfvertygad derom, att motionärerna varit genomträngda af den tanken, att hvitbets-sockertillverkningens införande skulle lända landet till fördel, men jag vågar fortfarande påstå, att denna idé Den 24 April. 383 ännu är alli för omogen. I della påstående malle väl icke ligga något förnärmande, ty en idé kan väl vara omogen för Sverige, ehuru den är realiserad med fördel i andra länder med andra stalsekonomiska förhållanden. Man bör icke vid beviljande af statsanslag för dylika ändamål gå brådstörtad! och ensidigt tillväga och då det är kändt, alt man i sommar ämnar anlägga eli sockersjuderi i Landskrona, der sockret skall ur hviibetor utpressas, mätte man väl kunna vänta med slalsanslaget, förutsatt alt man ville gifva ett sådant, intill dess man ser, Imrn omnämnde försök aflöper. Icke gåc landet under, om man väntar i 3:ne år för jtt under tiden erfara resultatet af detta försök? Skall mari nu genast bevilja statsanslag för näringens införande bär i landel, endast derföre alt man sett, alt den i Frankrike och Tyskland under de sednare åren gjort framsteg? Jag mäste fortfarande anse en sådan åtgärd oförsigtig och icke öfverermsslämmande med den klokhet, hvarmed Stålens medel böra förvallas.
Men, Herren vare tack, vi blefvo utan vidare olägenhet fria från besten.» Då Nearchus med Alexander den stores flotta seglade från Indus till Röda hafvet, väckte äfven en hval så stor förskräckelse, att befälhafvaren endast med svårighet kunde återställa ordningen bland de skrämda sjömännen och förmå roddarne att ro till det ställe, der hvalen sprutade vatten och bragte sjön i rörelse liksom af en hvirfvelvind. Alla man skreko nu, slogo i vattnet med årorna och tutade i sina trumpeter, så att det stora och, enligt de macedoniska hjeltarnes förmodan, så förfärliga odjuret blef skrämdt. Man synes mig häraf kunna draga den slutsatsen, att stora hvalar på Alexanders tid voro ytterst sällsynta i de haf, som omgifva Grekland, och på Burroughs tid i dem, som skölja Englands kuster. Annorlunda mottogs hvalen vid Spetsbergen några få år efter Burroughs färd af holländska och engelska fångstmän. Alla man blefvo vid åsynen af en hval utom sig af glädje och rusade ned i båtarne för att från dem anfalla och döda det dyrbara djuret. Fångsten skedde med sådan framgång, att, såsom redan är nämndt, den hval (Balæna mysticetus L.), hvars jagt då lemnade full sysselsättning åt hundratals fartyg och flere tiotusental menniskor, numera är vid Spetsbergen så godt som utrotad. Under våra många färder i dessa farvatten har sålunda endast en enda dylik hval blifvit af oss sedd, nämligen den 23 juni 1864 i drifisen utanför Spetsbergens vestkust vid 78° n. br. Då nordhvalen fortfarande förekommer i ej ringa mängd i andra delar af polarhafvet, och då den vid Spetsbergen icke varit utsatt för någon jagt under de sista 40 à 50 åren, så visar detta förhållande, huru svårt det är att få en djurform att återvända till en trakt, der den en gång blifvit utrotad eller från hvilken den blifvit bortjagad.
Från Högloflige Ridder^ skåpet och Adeln* S. D. Föredrogos i nyo och återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar, följande från Stats-Utskottet inkomne , samt den 7 dennes e. m, på bordet lagda Utlåtanden: 9f> Prat. TJjdrag den 22 Maji 1R39, af den t 6 si st I i tl ne April: N:o i33, angående regleringen af utgifterne under Riss-Statens Fjerde HufvudTitel; N:o 136, i anledning af väckta Motioner, angående anslag till löner för vissa Lärarebefattningar vid Gymnasier och Universiteter, samt förökadt anslag för det Gymnastiska Central-lnstitutet i Hufvudstaden ; N:o 138» i anledning af väckt Motion om publikt understöd åt Författaren af Sven. ska Folkets Historia under Konungarne af Wasa-Ätten ; N:o 139, i anledning af väckt Motion om anslag af Statsmedel för författandet af en fullständig Historia om Konung Carx> XI:s Regering, samt den så kallade Frihetstiden: af den 18 sistlidne April: N:o i45, angående Riks - Statens Femte Hufvud-Tite! ; N:o 144, angående regleringen af Utgifterne under Rike-Statens Sjette Hufvudr Titel för Milda Stiftelser; No: 145, Prat. Utdrag den aa Maji 1829. g\j N:o lis, angående RIks-Statens Sjunde Hufvud-Titel, innehållande Pensions - Staterne; N:o 146, angående bidrag af Stats-Verket till Armeens Pensions - Gassa och Amiialilets-Krigsmans. Cassan ; N:o 147, angående Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel för Allmänna och Extra Utgifter; N:o 149, 1 anledning af Kongl. Maj:ts, i Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, gjorda framställning, angående medel till ombyggnad af den så kals lade Lejonbacken vid Stockholms Slott; N.o 150, angående Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel.
Herr Grefven och Landt Marskalken anmärkte, att Friherre Stael von Holsteins Memorial blifvit hegardt på bordet samt tillika innefattade en ny Motion, rörande icke allenast yrkad föreskrift för Discont-Directionerne, att, vid inbetalningar af Lån, emottaga Disconternas utgifne Assignationer och 3 proCents Sedlar, utan ock serskildte anstalters vidtagande med Götheborgs och Götha Canals Disconter till beredande af Banquens säkerhet, men förklarade det Herr Grefven och LandtMarskalken likväl ville till Ridderskapet och Adeln hemställa, om Friherre Stael von Holsteins ifrågavarande Memorial nu äfven finge remitteras. Friherre af Wetterstedt, Gustaf, då Friherre Stael von Holsteins Memorial blifvit begärde på bordet, kan det samma denna gången icke remitteras j men i nästa Plenum bör det ovilkorligen remitteras till samma Utskott, dit de öfrige i ämnet afgifne Yttranden blifvit öfverlemnade. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, hemställde, om icke de värde Ledamöter, hvilka hegardt Friherre Stael von Holsteins ofvan uppläste ' Memorial på bordet, behagade derifrån afstå, på det samma Memorial måtte få åtfölja Remissen af de öfrige, rörande samma ämne i dag afgifna Yttranden. Kidd. och Ad. Prof. 1 B. 67, 6g, Den *7 December i Ropades Nej. Hvarefter Herr Berghman tilläde; enär Disconterne i allmänhet nästan ruinerat oss, böra vi väl icke tillåta dem att äfven ruinera Banquen. För min del får jag förklara, att jag icke anser någon fråga ,om inlösen af Disconternas Assignationer böra uppstå förr, än Riksens Ständer tagit närmare kännedom afDir 6conternas belägenhet.
Delta i förening med den noggrannare disciplin, som numera i armeen blifvit införd ,och som jag är långt ifrån att ogilla, att nemi. soldaten för mindre förseelser utstrykes ur regtternas rullor, bidrager betydligen till fångantalets ökande, och hvilket i det bela utgöres å fäslningsfängelserna och de correctionella förvaringsanstalterna med -1 af f. d. soldater. Dernäst kommer tjenstehjonsclassen, som uppgår till nära nog samma belopp. Orsakerne härtill äro visserligen flera, men deribland torde förnämligast kunna räknas en växande fåfänga bos denna folkelass, sorn gör, att inga vilkor anses tillräckliga och som föder motvilja att tjena och vara beroende af andra, hvaraf följer sysslolöshet, fattigdom, kringstrykande, brott och correctionshus. Den 3:dje folkclassen, som hufvudsakligen upptager fängelserna, är handtverksfolk, hvilka i samma mån derstädes ökats, som fabriksarbetarne minskats, sannolikt deraf, att de sednare vårdas och sysselsättas af deras husbönder på ett berömvärdt sätt. Denna dass uppgår till nära af liela fångantälet, och man kan med skäl draga den slutsats häraf, att våra författningar rörrde handtverkerierna icke äro rätt enliga med den vård om personernas moraliska vård, som vöre önsklig. Jag fruktar, att våra skråförfattningar, som sätta lärgossen i alltför mycket slafveri och gesällen i alltför mycken frihet, bidraga att göra den i afseende på tillsyn och uppfostran i allmänhet vårdslösade lärgossen till en rå och okunnig gesäll, ett tillstånd, så mycket farligare, som den sednare äger en, snart sagdt, oinskränkt frihet att göra skuld hos sin mästare och strvka landet ikring. Till samma olyckliga följder, som om tjenstehjonsclassen är nämndt, leder detta förhållande.
Aboen å ena hälften hade hos Konungens Befallningshafvande sökt att få densamma till skatte köpa, emot hvilken ansökning å kyrkans vägnar protesterades, på den grund att kyrkan hade smörränta af hemmanet; men Kongl. Maj;t, under hvars pröfning frågan slutligen blef genom besvär dragen, hade genom Utslag den 19 Augusti 1823, expedieradt genom dåvafandfe Kammar-expeditionen, afgjort att Kronan egde dispositionsoch städselrätten och att följaktligen för skatteköpet icke mötte hinder. Sedan Kongl. Majit deremot i nåder funnit för godt att från Kammar-expeditionen till EcklesiaStik-expeditionen öfverflytta handläggningen af sådane mål, som anginge Halländska kyrkohemman, uppstod fråga om den andra hälften af hemmanet Lyngåkra, Sammansatta Statssamt Allm. Besvo. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. 5 derom Kongl. Majit, genom Utslag den 29 Mars 1825, afgjorde. att Harplinge kyrka till denna hälft egde dispositionsoch städselrätt, hvadan ock densamma, sedan Kongl. Brefvet den 26 April 1826 utkommit, blef genom Konungens Befallningshafvandes och Biskops-embetets kontrakt utarrenderadt på 50 år från midfaslan 1829. — Uti Räfvinge socken, Halmstads härad* vore hemmanet N:o 1, J mantal Lilla Brännarp, genom Kongl. Maj;ts Utslag den 29 Mars 1826 tilldömdt Harplinge kyrka, för kyrkans räkning utarrenderadt, hvaremot i samma socken ett af enahanda beskaffenhet varande hemman, N:o 7, 1 mantal Täckinge, blifvit genom Kongl. Majrts Utslag den 7 Oktober 1852 tilldömdt Kronan.
På grund häiraf förklaras den föreslagna förändringen obehöflig och olämplig, " hvadan och då densamma icke låter sig genomföra utan ytterst genomgripande ändringar i nu gällande lagstiftning, styrelsen aj %tyrke ?- det väckta förslaget. " Stockholms län vill ha rätt för skolråd och fattigvårdsstyrelse att " kalla i kommunen bosatt qvinna, vare sig i konzmunala angelägenheter röstberättigad eller icke, för att vid skolrådets eller styrelsens sammanträden närvara och i öfverläggningarna men ej i besluten deltaga, samt, efter åtagande, med ledamots behörighet utföra enskild ledamot åliggande best yr. ” * * * Vi hafva nu tagit en hastig öfversigt af k. befallningshafvandes utlåtanden i frågan. Hvilka slutledningar kunna nu af dem dragas? Att man skulle vara af ganska olika åsigter var att vänta. Mera öfverraskande är att finna, hurusom reformens motståndare nästan enhälligt erkänna vigten af qvinnans verksamhet på berörda områden, vare sig hon egnar sig åt den af egen tillskyndelse eller såsom biträde åt myndigheterna, hvaremot man lika enhälligt motsätter sig förslaget att gifva henne beslutande rätt eller ansvar. Vidare finner man, hurusom från alla sidor frågans besvarande gjorts hufvudsakligen beroende af den olika uppfattning man har af qvinnans n8tur. I Falun, Östersund m. fl. anser man denna natur uteslutande egnad för omsorgen om den egna familjen, om hem och barn. I Malmö och Göteborg, i Upsala och Jönköping m. fl. ser man också häri qvinnans grundväsentligaste anlag, men man tror, att dii hon icke haft eller icke mera har en egen familj och egna barn at ’ t verka för, hon må utan all sköns fara för sin qvinlighet hjälpa till att draga försorg om andras. Reformens motståndare mena, att den nya uppgift man vill gifva qvinnan vore nog att förleda henne att svika sin natur och öfverge sina husliga pligter för de offentliga. Refmmens anhängare åter hafva mer förtroende för qvinnans natur och frukta icke att den skall ledas på villospår af en lagparagraf. Motståndarna vilja på sin höjd använda henne som frivilligt biträde åt myndigheterna.
2:dra punkten Irsta momentet i Utlåtandet Nro 92, hvarigenom Utskottet tillstyrkt, att för de Statens embetsoch tjenstemän, som, efter det den nu föreslagna Stats-regleringen vidtagit, erhålla löner, under hvilka spanmål linnes beräknad, lönen hädanefter må utföras endast i penningar till sitt nuvarande belopp, med tillägg af skillnaden emellan det hittills förslagsvis uppförda spanmålspris af 6 Rrdr och de 7 Rrdr, hvartill Utskottet anser detta pris kunna för framtiden fortfarande bestämmas, eiler 1 Rrdr för hvarje under lönen beräknad tunna spanmål; hvilket yttrande Utskottet i Utlåtandet Nro 221 vidblifvit. Detta förslag ogillades. 2:dra punkten 2:dra momentet i Utlåtandet Nro 92, hvarigenom Utskottet föreslagit, att för tjenstemän, som före denna Stats-reglerings vidtagande innehafva löner, hvarunder spanmål finnes beräknad, må intill nästa Riksdag fastställas ett genom sistfÖrflutna fem årens markegångssältningar uppkommet medelpris af 7 Rrdr 10 sk. tunnan, hvilket sedermera, tilldess de hinna afgå, vid hvarje påföljande Riksdag, niå, efter enahanda grunder, ånyo uträknas och bestämmas; hvilket yttrande Utskottet åberopat i Utlåtandet Nro 221. Detta förslag ogillades. 3:dje punkten i Utlåtandet Nro 92 och den motsvarande i Utlåtandet Nro 221, innefattande Utskottets framställning, i afseende på de brister, som genom öfverassignering å besparingarne uppkommit. Denna framställning godkändes. 4:de punkten i Utlåtandet Nro 92, i fråga, huru med dispositionen af de serskilda Hufvud-Titlarnes besparingar för framtiden bör förhållas; i hvilket Bih. till R. St. Prot. 1840. 9 Sami. 1 Band. 64 5o6 Prot. Vt dr. d. 12 dug. 1840. afseende Utskottet, med frånträdande af sitt först afgifna förslag i Utlåtande N:o 221, meddelat ett förändradt tillstyrkande.
Den goda gåfvan, blandad i heligt mjöd, sändes vida vägar, »och sedan är den bland asar, bland alfer, bland visa vaner och bland människors barn». Ej häller jättarne vordo lottlösa. De voro ju upptagne, äfven de, i urtidens fridsförbund, och Mimer sände dem runor, hvilka grundlagt den kunskap, som finnes hos Jotunheimsslägten och sedan af den blifvit illa brukad. ASAGUDARNE. Den vakt af stridbare gudar, som tagit bostäder på Yggdrasils öfre grenknippa i Asgard, för att därifrån öfvervaka och skydda världen, äro desse: 1) Oden, allfadern och tidsåldrarnas fader. Sedan ofridsåldern kommit i världen, kallas han äfven valfader (»de på valplatsen fallnes fader»), härfader, segerfader, och han bär därjämte många andra namn. Hans växt är majestätisk, hans panna hög, hans ögonbryn starkt tecknade, hans anletsdrag ädla, hans blick tankfull och grubblande. Sedan han, drifven af kunskaps-trängtan, försänkte sitt ena öga i Mimers visdomsbrunn, är han enögd, och då han uppenbarat sig bland människor, har han visat sig med det lytet, när han velat låta förstå hvem han är. Då uppträder han vanligen ock i sid hatt och höljd i en vid blå kappa. Men i sin egen sal, bland gudar och einheriar (döde och till Oden upptagne hjältar), synes han skön och utan lyte och, ehuru tankediger, så blid, att alla med glädje skåda upp till hans vördnadsbjudande anlete. Hans skägg faller ned öfver hans bröst. Han eger en åttafotad häst Sleipner, den ypperste af alla springare. Denne hade han icke i begynnelsen, utan fick den genom en händelse, som sedan skall omtalas. I sadeln på Sleipner och följd af sina ulfhundar Gere och Freke jagar han stundom nattetid genom luftrymderna, för att ränsa dem från de skadliga väsen, som kallas gifer och tunridor och äro af rimtursarnes och sjukdomsandarnes slägt. Oden är världens beskyddare samt folkens och samhällenas högste styresman.
Anmärkningsvärdt är att i januari månad år 1859 i tidningarne lästes följande notis: ”Från Strömstad skrifves den 19 dennes: Sistlidne gårdag, straxt efter klockan 6 e. m., inträffade härstädes under sydvestlig storm ett jordskalf. Uti en del hus erfors det såsom en stark körning med en tung hastigt framilande vagn, i en del såsom dånet från en flammande eldsvåda. På några ställen rörde sig taflor och speglar på väggarna, och åtskilliga hus skakades så, att barn nedföllo från sina stolar i rummet”, m. m Denna sista jordskakning inträffade således med ungefär lika omständigheter jemnt ett hundra år efter den förut omnämda, och mer än önskligt vore att denna senare efterföljdes af samma lyckliga händelse som inträffade efter den förra. Då stadens armod var som störst, förbarmade sig den gode guden öfver de nedtrampade och lät dertill hjelpen komma från det trogna hafvet, som icke längre ville se sina barns bittra nöd. Sillfisket slog ut sin mäktiga flod, och lifvet började åter att med rask fart rulla in i stadens döda ådror och döda hamnar. Det blef en glädjefull uppståndelse, en uppståndelse, som, i ordets fulla mening, väckte en ny skapelse. Året 1781, från hvilket dessa anteckningar egentligen taga sin början, hade det hela icke blott ett bättre utseende, utan välmågan gick städse framåt med sådana steg att redan flera rika hus funnos i staden. Kung Carls ofred med allt efterföljande ondt betraktades nu nästan som en tradition, hvilken den nya generationen hade ur andra och tredje hand. Men denna tradition egde dock uti sig en sådan färg och en sådan nerv, att blotta ordet krig ännu åstadkom en frossbrytning. Också emotsåg man en lång följd af fredliga år och förnöjde sig vid den sälla utsigten att behålla sin obetydlighet och att Och nu, medan staden har tid och råd att sköta både sina egna och sina vänners angelägenheter och helt oskyldigt vid apotekets morgonkonselj fördjupar sig i kalkylen öfver det nyss afslutade äktenskapets framtid, öfver hvilket minst tio olika horoskop ställdes, skola vi återvända till den husliga dramen och öfverhalka en akt, i två tablåer, inneslutande nära 7 år.
B , , , j , , , , 4 1 64 5 Skjutshåll} om bestämmelse af deras längd , S — 11 1,2 a. V 40 a j 40 b. V 4Q b. V 40 s. Skjutslega, om löne-tillökning för vissa embetsocb tjenstemän , i händelse den biefve förhöjd » om okade andag, som kunna erfor dras till förhöjning i embetsoch tjenstemäns resekostnader, i följd af Rikets Ständers beslut derom , » dess förhöjning emelian Grisslehamn och Eckeröa Svar pä återremiss , , , , , Skjutsnings-anst alter oe i Riket, angående , , Svar pä återremiss , , , , , » besvär, om inskränkning i Nämndemäns befrielse derifrån » « ♦ , Skogome i Riket, om ändring i Kongl. Förordningen den i Augusti 1Ö05 , och andra Författningar derom Svar på återremiss Skola , Frösö i Jemtland, om densammas utvidgning ,,,,,,, Svar på återremiss Skolan , Cathedral-, i Lund , ersättning för Klockare, Helgonskylds-korn; se Heigonskyldskorn Skolbyggnader, om bidrag dertill af det till Skol-lärares aflöning fastställda anslag , , Skolor för Navigation och Skeppsbyggeri, se Hufvudtitel Nionde. )» om Bi belt ryckst unna ns användande till en allmän Lärobok för Folkundervisning , Svar pä återremiss • *»>,>, Skolorna i Umeå, Ptieå och på Frösön, om deras förseende hvardera med ytterligare en Lärare Skrifmaterialier och, Expenser, se Anslag 21. Hufvudtitel Andra, Tredje och Fjerde.
Jag är en nyttig sak, Det ej förnekas kan, Beror förstås på smak, Om du m i g lämplig fann. Jag riktigt fin kan vara, Men äfven grof och tvär. Blott ej din omsorg spara A t t rost ej mig förtär. Mitt värde är så ringa, Min storlek likaså, Jag kan den starke tvinga A t t b ö j a sig ändå. Jag ofrid vållat har, Men glädje skänkt också. Ibland jag orsak var A t t fången fri fick gå. I mångas tjänst jag varit, Jag mången tvist har väckt, Men när min tid har farit, Jag dålig är o c h bräckt, Min lön för mödan då Blir också oftast den A t t tappas bort o c h trampas på Och kastas uti soplårn se ' n. A f nio runor jag består, Jag hoppas du dem ej försmår. H v a d uti riksda ' n man ofta hör. Q ' JSS I hvad för något blir många b e t? Ett djur s o m slingrar o c h vrider sig. «3 0 C2 B-H i * O O Ett vapen s o m man förr bar i krig. H o n hade bott i samma hus som brödren, sedan han förlorade sin hustru. Samtidigt hade h o n åter tagit hon o m i sitt hägn, hvilket varit henne förmenadt under sju år. H e n n e s forna välde daterade sig från barnd o m e n; då hade den sjuklige gossen varit ett tacksamt föremål för h e n n e s lust att vårda o c h härska. Sedan under studietiden hade h o n lyckats förhindra hans fullkomliga pliktförgätenhet mot sig själf o c h den yttre världen. Och när han blifvit hufvudet högre än hon, förskaffat sig lektors värdighet samt ett stigande rykte som forskare, litade han sig fortfarande till hennes klara o m d ö m e o c h praktiska förmåga. Men under alla dessa skiften hade det blott varit gen o m sin smidighet h o n lyckats tillskansa sig någon ledning, ty allt märkbart tryck skulle brödren genast afskuddat sig. pade lätt i väg öfver golfvet i yttre rummet, ty " skule pappa hvila en stund.