Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan upläsningen af detta skrifvelseförslag någon stund fortgått, anmälde sig och yttrade Deri 1.1 Jenturi, Hr Cederschiöld, Gust.: Då detta förslag iir vidlyftigt, och Std tyckes deråt icke lemna någon upmärksamhet, hemställer jag, om motiveringen behöfver upläsas, helst då förslaget varit 2:ne gånger bordlagdt. Hr Gr. o. Landtm., som i anledn. häraf erinrade, att ifrågavmle skrifvelse-förslag icke varit bordlagdt, utan nu första gången föredrogs, , samt att detsamma således borde upläsas för att kunna af B. o. Ad. godkännas, framställde derjemte, att., ehuru bordläggning, derest begäran derom blefve gjord, ej kunde förvägras, det vore önskligt att B. o. Ad. icke ville bordlägga de nu inkomne skrifvelseförslagen, emedan det vore angeläget att deras justering ej fördröjdes, hvarföre också vid sednaste Talmans-sammanträde, de öfrige Stms Talmän yttrat den önskan att B. o. Ad., så vidt möjligt vore, måtte begagna tillfället att justera skrifvelse-förslagen, så snart de från Exped:sUtsk. inkommit, helst dessa förslag i de Stånd, hvilka icke vid början af plenum, utan medan de voro inbegripne i discussion, fingo förslagen sig tillsände, ej kunde genast till justering företagas och i följd deraf ofta flere plenidngar erfordrades innan justeringen i alla 4 St:n hunne försiggå. Sedan härefter upläsningen af förev.-de skrifvelse-förslag N:o 189 blifvit fortsatt och fulländad, blef detta förslag af B. o. Ad. godkändt. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped:sUtsk. inkomne Förslag till B. Stms underd. Skrifvelser till K. M.: Nio 190, i anledn. af K. M:s Nåd.
Bonden, som icke kan råkna, ingår på alla Judens vilkor, för att afstyra lagsökning för en fordran; han ger afräkningsskänker, afräkningsbetalningar utan qvitto, köper till höga priser varor, dem han alldeles icke kan använda, låter gifva sig kontanta tillskott till den förra skulden, äfven om han just icke har penningar af behof, säljer sin skörd i förtid och utan alt han är i stånd att bestämma deras värde, för att för ögonblicket tillfredsställa Juden, som ansätter honom. Men denne fullföljer sitt mål outtröttligen, lyckas att erhålla ett hypothek och blir slutligen genom auktion i besittning af landtmannens förmögenhet, utan att denne vet, huru han har kommit dertill. I lagskipningsdislriktet Saarbriicken föda sig de, i de små städerna och byarne boende Judarne med minuthandel. Ingen egda drifver ett borgerligt näringsfång, som fordrar kroppslig ansträngning, och om tilläfventyrs en Jude sjelf odlar sin jord, så sker det genom daglönare och drängar. Deras mesta affärer bestå i kreaturshandel, utarrendering af kreatur, försäljning af varor och lifsförnödenheter samt i penningelransaktioner (penningelåns meddelande). De gå till väga med en otrolig ifver och flit, att ullura ett tillfälle då man kan göra affärer. De löpa outtröttligt ifrån by till by, ifrån hus till hus och utforska alla förhållanden. När de få veta, att en bonde genom sina förhållanden kan blifva föranlåten alt köpa eller sälja något, så tränga de sig straxt p) honom och erbjuda honom sin tjenst. Den förmögne landtmannen, som dessutom eger en större vana och erfarenhet i affärer, finnér lätteligen medel att i rättan tid tillfredsställa Juden och derigenom undgå en egennyttig behandling af honom. Men den mindre bemedlade landtmannen, som har litet kreatur och jord, hvars odlande icke kan föda honom, utan som derjemte tjenar såsom dagsverkare eller forman, eller drifver någon annan binäring, hotas allramest af Judarne. När denne ansattes af en borgenär, så blifver honom slutligen intet annat öfrigt än Den 19 Mars f. m. 33 än att sälja sin ko eller sina getter eller en häst.
Jag kan dä ej finna annat, än at styrande Magten kan ZZ4 Den 5 Iunir. mer än lätt bkifwa farlig för friheten, och bereda det wärsta af allt, neml. wäldsamma Ue. vowtionm-, sä sällan lika lycklige som den nyst utförde, sä wida ej ULpresLntLtianen, hwilffen skal controllLM och beskatta, blir i ytterlig grad xättwis och rväl sammansatt, oberoende och uplyst: Men detta gör ändä ej tilfyllest. Mit andra högtidliga förbehäll blir, at det af Herr MiddarhNs-äecreterArsu Silverstolpe; förestagne r><-! MLne-nlE Utskott eller Beredning af 12 personer, Mä i Lonstitutionsn äecreterrrs, i stället för det af Ser Ledamöter, forn til blott Tryckfrihetens beskydd, Utskottets prochet innehåller. Den ringa ökning i kostnad, Herr Silverstolpe förträffliga förslag! medförer, ersättes tusendfattt med dest mängfaldiga nytta och det ffydd för friheten, som i anledning af hwad oswan är anfördt, jag anser wisterligen ej til öfwerflöd kunna beredas. Jag wägar ej längre päkalla detta wördade Samfunds upmärksamhet, utan stutar med den aldradjupaste känstas: warmaste önffan för mit älskade Fäderneslands waraktiga frälsning. Stockholm den 5 Junii 1809. OalilmÄN. Herr von Uranclcen, HANS u oinbolcl, hade inlemnat et lVtemoriU, sä lydande: Wördsamt ^lcinoriall Den hemställan Hans klxcellencs, Herr mi rawn m. m. Grefwe V^Aclitmeister samt twänne wärde Den 6 Iunii. 535 warde Ledamöter förleden Lördag gjorde hos Högloft.
HofRätten, jemlikt 2 § i ofvanåberopade AnsvariglietsLag samt 20 punkten af Kongl. Förklaringen den a3 October 1807, jemförd med Kongl. Förordningen den si Martii 1735, det Björkman, hvars befattning såsom Bankens Ombud vid LåneContoret i Malmö, i följd af BancoFullmägtiges beslut, redan upphört, skulle, för sitt derutinnan ådagalagde försumliga och egennyttiga förhållande, samt för det han under tiden tagit lån af en underhafvande uppbördsman och redogörare, vara ovärdig så väl Rikets Ständers, som ock annat allmänt medborgerligt förtroende, samt mista sin i Rikets Ständers Bank innehafvande Casseurstjenst. Och ålåge det dessutom, till följd af stadgandet uti ofta åberopade AnsvarighetsLag, Prosten Doctor Gullander, Borgmästaren Kjellander och Björkman, vid bristande tillgång hos Lindstedt, till gäldande af de honom, genom Kongl. HofRättens förra Utslag i målet, ådömda skadeersättningar, att gemensamt, eller hvilkendera bäst gitte, godtgöra LåneContoret icke allenast de af Lindstedt tillgripna Etttusen Åttahundra Fyratio Riksdaler Banco, med Sex af hundrade i ränta, utan äfven hvad LåneContoret må kunna i laga ordning varda kändt skyldigt, att till en eller flere af dess Låntagare utgifva, såsom ersättning Tor medel dem tillhöriga, som Lindstedt, efter 1828 års slut, i LåneContoret åtkommit och förskingrat; deremot Kongl. HofRätten, vid det förhållande, att Björkman icke kunnat fällas för delaktighet i Lindstedts förbrytelser, hvarom undersökning skett inför RådslufvuRättcn i Malmö, ansåge honom ej kunna förpligtas, att deltaga i ersättningar ne till Kongl. Maj:t och Kro 4 - ( 26 ) nan samt Rikets Ständers Bank, för de genom samma undersökning förorsakade utgifter.
Det må visserligen vara vågsamt att, uti det ämne, som nu är under öfverläggning, säkert ett bland de vigtigare, som vid denna Riksdag kunna förekomma, gifva ett oberedt, af tillfället påkalladt, yttrande; särdeles efter det att flere värde Ledamöter, med klarhet i framställningen och en öfverträffande skicklighet , utvecklat tankar, motsatte dem jag hyser; men då man velat lägga all den stora öfvervigten af rättsgrunder och bil lic het på BevillningsSystemet af år 1810, under det att 1812 års icke gifves någon annan förtjenst, än den afen lättare verkställighet till den erforderliga summans uttagande; har jag ej kunnat afhålla mig .itt söka vederlägga denna i min tanka med förhållandet mindre enliga framställning. En värd Ledamot har behagat utreda, huruledes principen är ett och verkställigheten ett annat; samt att den sednare bör vara underlydande oundgängeligheten af den föries rättvisa. Deri instämmer jag ock för min del alldeles, och det är just efter denna åsigt af Ridd. 0. Ad, Prot. IV. B. II. Den 24 Martil, }. »1. ämnet jag ik:iU söka göta en jemförelse emel-? lan dessa båda BevillningsSystemer. 181? Års Bevillnings-grunder voro hufvudsakeligen tvenne: den första och på allmännaste rättsgrunder stödda, att hvar och en Medborgare skulle betala i mohn af sin förmögenhet och deraf behållne Inkomst; den andra, att emedan Samhället erfordrade mer än efter denna allmänna grund kunde utgå, måste bristen fyllas utaf dem, som, utöfver den proportionerliga andelen, hade förmåga att mera betala; och detta utgjorde progressiva afgiftep» Man kan ej säga att denna grund är med sträng rättvisa öfverensstämmande; men då omständigheter kräfva ovanliga biträden, inträder nöd-* vändigheten af dess tillämpning; den blir bil-] lig derföre att den är den enda , som i sådant fall med Samhällets bestånd kan förenas. 1812 Års Bevillnings-grunder voro de samma.
Icke heller har Utskottet (alt ej omnämna de ofvanberörde oundvikligen uppkommande fluetuationer i kursen, i följd af nödvändigheten att hvarje år anskaffa silfver, eller öka vexelbehofvet i och för låne-afbetalningarne) tagit i beräkning de stora kostnaderne vid remisserne, commissions-procent, discretioner etc., hvilket allt kan blifva högst menligt för Bankens både soliditet och credit — och månne i öfrigt detta dess nya Mäklarekall kan, under något förhållande, vara tjenligt att stärka dessa? Utskottet möter invändningen emot förslaget att nu hos Utländningen inteckna den Svenska jorden, med det svar: ”att ”dessa utländska capital skola i Svenska "Näringsidkarens händer öka Rikets afkastning, och att när det upptagna lånet blifvit ”betaldt, så återstår, såsom en ren natio”nalvinst, den nya näringskraft det framkallat. I sanning ganska väl uträknudt om 162 Den ii Februarii e. m. resultatet svarade mot förhoppningarne. Man har emedlertid nyligen sett, huruledes fastighetslånen från Ryska StatsBanken, ehuru gifna på högst fördelaktiga vilkor, likväl icke kunnat uppfylla sitt ändamål, ulan alt räntefoten måst ytterligare nedsättas genom användande af Stats-intraderne till återbetalning af de uti Banken insatta capital, samt bildande af en ny fond. Delta går an i Ryssland, der en Kejserlig Ukas oåterkalleligen verkställer hela denna operation, och der Staten dagligen erhåller nya outtömliga inkomstkällor; men huru skulle väl detta ställas till i vårt Fädernesland? Om nu laxen eller lusten efter modevaror, i stället för industri eller förkofran i tillverkning af nödvändighetsvaror, skulle progressift öka sig, i mån af större penningetillgång, om vi efter realisationen, till och med för alt betäcka vår årliga import, nödgades utföra silfver, en vara som här icke produceras, hvar skulle vi då erhålla medel till alt betala den utländska SWfaerTributenj utan i Bankens metalliska mynt eller i nytt lån . der de upplupne räntorne lades till capitalet, och vilkoren blefve allt drygare, likasom det inträffar vid vanliga schackrarelån?
Ehuru äfven jag anser, att den del af 42:dra §:n, som stadgar, att säljare skall förhindra köpare att i försäljningsrummet förtära bränvin, vara olämplig, samt att detta stadgande bör, på de af Hr Braunerhjelm och Frih. Raab anförda skäl, utur §:n utgå, får jag likväl fästa B. o. Ad:s upmärksamhet på vådan af att, i afseende på de öfriga rörande denna § framställda förslag, fatta definitift beslut. Hr Braunerhjelm har föreslagit en förändring, hvarigenom en straffbestämmelse skulle göras för den, som förbryter sig emot 3:dje mom. af 24:de §:n, hvilket mom. R. o. Ad. beslutit skall i författningen införas. Frih. Hjerta har ansett den straffbestämmelse, som Hr Braunerhjelm föreslagit, vara för mild, Frih. Raab deremot tycker den vara för sträng. Att nu så till sägandes på rak arm afgöra hvilkendera af dessa Hrr har rätt, torde vara ganska svårt, och dä jag betviflar, att de flesta ledamöter tilltro sig ega den skarpsinnighet, att de i en hast kunna uti ifrågavande fråga lagstifta, anser jag att klokheten och sjelfva sakens natur fordra, det denna fråga varder i hela sin vidd till Utsk. återremitterad. Frih. Raab: Med det begrepp, som Hr Braunerhjelm fästat vid gårdfarihandel, erkänner jag fullkomligt, att Hr Braunerhjelm har rätt deruti, att det af honom föreslagna straff icke är för högt. Min föreställning i detta hänseende är den, att ora en gårdfarihandlare begår det brott att sälja under 15 kan10 H. 13 194 Den 9 Augusti e. m nor bränvin, är han att anse såsom lönnkrögare och förfallen till det straff, som i detta afseende finnes föreskrifvet, men säljer han icke mindre än detta belopp, ansåg jag, och jag fortfar ännu häruti, att det är alldeles för högt att han skall straffas lika med en lönnkrögare.
In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Tisdagen den 16 Junii 1829. Plenum klockan 9 Förmiddagen. Sedan 69 §. RegeringsFormen, 3o §. 3 Morn. RiddarliusOrdningen blifvit uppläste, företog Riddersknpet och Adeln val af 21 Ordinarie Ledamöter och 6 Suppleanter i Förstärkta SlatsUtskoltet. Valet fortsattes, hvarunder Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken klockan half till 2 eftermiddagen aflemnade Klubban till Grefve Gyldenstolpe * Anton Gabriel* samt bortgick. Efter valförrättningens slut och sedan valsedlarne blifvit öppnade, befunnos följande Herrar genom de fleste rösterne hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: röster N:o aa. Friherre Bane'r, Johan Gustaf 213. ■— 53. — Leijonsköld; Fullm. Herr Tham Wolrath i48. —- 5g. — Rålamb, Claes, 149* — i4o. — Leuhusen, Wilhelm Reinh.,genom Lottning med N:o 1867, IierrStenfelt; Fullmägtig Grefve von Rosen, Axel, 145. — 199. — Wrangel af Adinal, Henning 213. — 236. — Stjerneld, Algernon, 146. — 246. — Manderström; Full mägtig Herr Franc Sparre, Bengt Erland, i49. Friherre Sprentporten, Jacob Wilhelm, 214. 829. — Adlerbeth, Jacob, 147. 377. — Reuterskjöld, Axel, l^g. 771. Herr Starenflyckt; Full mägtig Herr Törnebladh, Gustaf, ao4- 834- — Stael till Wapnö, Mathias, l5o. io33. — Hammarhjelm, C. Fredrik, 2i3. io53. *— Hammarberg; Full mägtig Herr K.uylenst jerna, Erik Magnus, 147. 119».
Markegångs-taxornas upprättande för Landskapet, tillhör Landskaps-tinget allena; men den för hela Riket gemensamma myndighet, suni Konungen utser, kan ålägga Landskaps-tinget att på ett nytt sammanträde, anén gång, pröfva ett eller flere af de utsatte markegångsprisen. §. 33. Ingen Landskaps-afgift, eller allmän skyldighet, kan, under något vilkor, på Landskaps-tinget beslutas eller åtagas, till fortfarande för längre tid, än den, enligt §. 61, Regerings-Formen, fastställda bevillning; så framt ej Konung och Riksförsamling hafva sammanstämmande medgifvit sådant beslut eller åtagande, och stadfästat en allmän på berörde afgift eller skyldighet grundad inrättning. §. 34. Om Landskaps-afgift eller skjddighet, hvilken icke föreslås på det i föregående §. sistbemälde sätt, bör fråga vara väckt, och Landskapets nytta deraf godkänd, på Landskaps-tingets sammankomst näst före Riksdagen, men slutliga afgörandel icke ega rum, förr än vid de nyvalda Ledamöternas sammanträde efter densamma, sedan Bevillnings-Förordningen och de öfrige Riksdagsbesluten blifvit kända. Anordnande om afgift eller skyldighet, sorn på Landskaps-ting annorlunda sker, gäller blott för ett år, der det icke grundar sig på ett åt Landskaps-tinget vid Riksförsamlingens beslut i bevillningsmål, meddeladt uppdrag. §. 35. Landskap får icke skuldsättas. §. 36. Enskildt förslag af Landskaps-tings-ledamot bör, då det ej föranledes af ett affordradt utlåtande, eiler af andra inträffade händelser, inlemnas på Tingets lagtima sammankomst, och minst tre månader förut vara allmänheten meddeladt genom någon Landskapets periodiska skrift, eller, der sådan saknas, genom nästa Landskaps, der en dylik finnes. §. 37. Intet mål kan vid Landskaps-ting afgöras förr, än vid andra föredragningen. Flesta rösterna afgöre alltid.
Det är visserligen ganska sannt, att jag sökt utveckla fördelarne af en sådan förenklingsmethod, och hvad jag dervid egentligen afsett, det kan hvar och en finna af mina yttranden i detta ämne, och det var, att på sådant sätt tillvägabringa den största möjliga enkelhet i vårt beskattningsväsende. Att detta ändamål också derigenom fullständigast skulle vinnas, är en åsigt, som jag lika litet i min egenskap af föredragande inför Konungen har förnekat (hvilket synes af prof., som medföljer den nåd. propos:n) soni jag nu eller någonsin kan frångå densamma, ty den är en klar och ostridig följd af sakens beskaffenhet. Någonting helt annat är likväl den frågan, om man icke, då svårigheter möta, mot en så genomgripande åtgärd, kan och bör finna skäl, att söka upnå hvad som lättare kan åstadkommas, då nian derigenom i alla fall skulle komma ett högst betydligt steg framåt^ och att jag jemväl var af denna mening, då ärendet afhandlades under föreg:de riksdag, derom vittna samma prot:r, hvilka den värde talaren åberopat tydligt och bestämdt, tom. 9 pag. 117, Dessutom, Mine Hrr! har sedanden liden ett faktum inträffat, som i detta afseende är af den högsta vigt, och som efter min åsigt talar mäktigt för en sådan behandling, det nemi.: att den närvar-.de Representationen, som dock eger laglig rätt att öfver ärendet besluta, med stor bestämdhet förklarat sig mot den radikalare förenldingsgrunden, eller alla räntornas förvandlande till penningar. Om man då verkligen menar allvarsamt med reformen, om man upriktigt önskar att bringa frågan till ett godt slut, och icke i evighet vill uppehålla den blott och bart vid en föga gagnelig controvers mellan Stånden, så finnér jag för min del derlill ingen lämpligare utväg än att söka förmedla och förena de olika meninga rne.
R:dr 1 2 4 9 «5 25 35 40 50 75 100 sk. 16 cv£ E C-. a, re O -Q U 1x3 re ja * il rf) -* b o» bnui <u -c :o re «-» — > -u C js re hC I ar > 2 år 3 år 4 år 5 år 6 år 7 år 8 *r q år IQ år „ ... !■ ...M . — stockholm, tryckt i Marquardska Boktryckeriet, 1829. Stats* samt Allm. Besv. 0. Oec,.Vtsk. Uti. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Junti 1829» Utlåtande, angående vacance afgifts erläggande till krigsfonden af de Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet, hvilkas Båtsmän under krig afgå. Genom aflåten Nådig Proposition, den 29 Oc« toher sistl. år, har Kongl. Maj:t, uppå anförde skäl, behagat ”föreslå och Rikets Ständer öfverlemna att bestämma en lämplig vncance-afgift, att af de Rust» och Rotehållare vid det ordinarie Båtsmanshållet, hvilkas karlar på ett eller annat sätt hädanefter under krig från tjensten afgå, utgöras från den tid vacancen yppas och till krigets slut; hvilken afgift Kongl. Majit ansett böra till Krigsfonden ingå.” (Se Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll usta Samlingen usta Bandet Nio 3.) I sammanhang med denna Nådiga Proposition, hvilken till Statssamt Allmänna Be-, svärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma Utlåtande blifvit öfverlemnad,khafva Utskotten Bi/i. till Rihl. St.
då Utskottet underlåtit, att taga i betragtande Statens ansvarsskyldighet för Paqueter, i händelse de skulle förkomma, hvaraf följt, att ej heller någon bevakningskostnad blifvit beräknad och det äfven torde vara osäkert, huruvida Skjutsen kan erhållas efter Gästgifveri-Taxa, då ej sådan skjuts får begagnas, Utskottet måtte närmare utreda desse förhållanden; samt sluteligen, att icke någon synnerlig förlust synes vara att befara vid meranärande Inrättning, enär den serskilda anstallt, som af enskilte blifvit träffad till Paqueters förande emellan Stockholm och Norrköping nu under loppet af sex år skall burit sig. Utskottet har uti dess i ämnet afgifne utlåtande medgifvit den nytta, som ifrågavarande inrättning, lika med alla anstalter, hvilka leda till en lifligare communication orter emellan, ofelbart bör medföra, men då dermed är förenad en utgift af allmänna medel, har Utskottet icke trott sig böra fästa sig, ute - Be tänka tiden, N:o 193. r35 slutande, vid den första omständigheten, ulan då det ännu vore ganska problematiskt, huruvida en sådan nnstallt, af Staten ombesörjd, icke skulle leda till minskning i beräknade Statsinkomster, böra afgifva ett sådant Förslag, som åtminstone inskränkte den möjJiga förlusten. Derföre har Utskottet föreslagit Sommarmånaderne till försökets anställande, då lindring i skjutsningskostnaden vinnes derigenom, att Paketer kunna på de enskilte ägarnes bekostnad, medelst Ångbåtars begagnande fortskaffas till de orter, hvarifrån de sedermera genom PaketVagnar vidare skulle fortgå; och då flere af anmärkningarne antyda, det tillfällen under Soinmarmånaderne gifvas, att med SjöLägcnheter få Paket och sändningar befordrade, har Utskottet trott sig böra anmäla, att det, ur samma synpunct, tillstyrkt, att PostPaketvagnarne borde gå till och genom de inre delarne af Riket, der coramunication sjövägen saknas. Utskottet anser dock att försöken med Foreller Post-Vagnars införande böra ske uti en mindre scala.
Man gick till hvila i temlig frid och lugn, men Elin hade så mycket att tänka på: hade hon icke i ett enda ögonblick återsjunkit i samma synd, som hon trodde sig vara fri ifrån? Hon älskade Gunnar häftigare, ursinnigare än någonsin, och hade ju till och med bekänt det omigen för honom sjelf! Hon grät bittert öfver sin «uselhet», såsom hon sjelf kallade det. Hon grät sedan öfver den stackars eländiga Lotta, och började äfven tro, att hon tagit sig vatten öfver hufvudet med hennes förbättring, ty svartsjukan, denne skarpsynte dämon, förklarade dock för henne vissa halfsagda uttryck af Gunnar, och Elin började ana, att äfven Lotta närde en brottslig eld för den unga gifta mannen. Och till allt detta var ju Elin orsak! väl i allra bästa mening, men ändå orsaken. Och allt annat ondt tyckte sig Elin kunna utrota i Lottas hjerta, blott icke en dylik känsla. Elin visste för väl huru bergfast den satt qvar hos henne sjelf, oaktadt allt hvad hon stridit, kämpat och bedt. Gunnar kunde alldeles icke sofva hela denna långa December-natt. Kärlekens glöd flammade åter högt upp, och beglänste allt annat, till och med en neslig död. «Död vid Elins sida!» O! det vore ljufvare än allt lif, utom ett lif vid hennes sida!» Så tänkte Gunnar, svettades och tänkte så. Slumrade mot morgonen in och drömde så. Vaknade och förbannade sitt lif och sin vakenhet. Ville somna för att åter få drömma, ville dö till och med, för att få det. Tredjedag-jul var en lång och ledsam dag. Gunnar arbetade hela dagen ute med Abraham. Lena gick purken med sina hus-sysslor, som hon ämnat alldeles slippa under julen, då hon ändå ej velat begagna Lotta till någon «sittsgerning» utan så mycket mera till ärender och spring-sysslor. Nu fick hon sjelf sopa, nu fick hon hacka granris, göra rent åt hönsen i deras «stek»21 der ute i köket, gifva suggan mat och titta till kalfven, och släppa ut fåren litet grand, och allt detta är minsann ej så roligt på en kall, våt vinterdag, när man beredt sig att slippa det.