Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtskottet kunde äfven i ett sådant fall anse sig icke behöfva lemna några skäl för sin anmälan; och följden af allt detta klefve, att en rättskaffens man hade föga tillfredsställelse af, att i Statens vigtigaste värf uppoffra sin tid, hälsa och lugn. Att CorrsiitutionsUtskottet äger med Ständers rätt afgöra, huruvida någon ai StatsRådet skall för RiksRätt ställas, är en sanning; men deremot far jag erinra, att bemäldta Utskott alldeles icke har afgörande magt,-då fråga uppstår, alt hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla Ständernas önskan om en eller fleras skiljande från sina Embeten. I detta sednare fall skall fragan genom beslut i RiksStåndens Idena afgöras. Och hvad anolagi eller esprit kan .väl Utskottet åberopa, att i detta fall hindra någon dess Ledamot att till Riksens Ständer afgifva särskildt yttrande. Då jag nu icke yrkar förändring af GonstilutionsUtskottets så kallade decharge, emedan jag anser Utskottet i detta fall besluta med Riksens Ständers rätt, vill jag endast hafva nrin reservation förvarad, att jag högtidligen protesterar e■mot bemäldta Utskotts ofvannämnda förfarande såsom i min tanka alldeles Lagstridigt: och förklarar tillika, att om jag vore Ledamot af oftanämnda Utskott, och hade funnit skäl att skilja mig fran pluraliteten *s 9*o Ven 20 Juli e. m. mening, underkastade jag inig aldrig Utsk ■ titels vägran att till RiksStånden afgifva mitt särskildta yttrande; ty det kunde icke falla mig in, alt begära tillåtelse om något, hvartill RegeringsFormcn mig berattigar; det är endast en skyldighet att till uppläsning anmäla sitt särskildta votum förr ärt d*-t kan från Utskottet afsändas. Öfvertygad att
Då Kammar-kollegium, som medelst Kongl. Majits nådiga Remiss den 22 Januari 1858 erhållit befallning att häröfver afgifva underdånigt utlåtande, nu går att fullgöra denna nådiga föreskrift, må det tillåtas Kollegium att till en början taga i betraktande grunden och ändamålet för Rikets Ständers förevarande underdåniga Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 121. 5 framställning. Dervid synes, att Rikets Ständer, under föreställning om en rådande missbelåtenhet hos den skattskyldiga jordens egare med nuvarande beskattningssätt, — en missbelåtenhet, som egentligen skulle härflyta af skatternas ojemna fördelning, — men likväl med erkännande både af svårigheten att med rättvisa jemka emellan de deraf mer och mindre betungade jordegendomar, och omöjligheten att, om en sådan jemkning än kunde ske, fortfarande genom fix skatt bibehålla den jemna fördelningen, åsyftat att på nu föreslagna sätt medelst tillåtelse till grundskatternas inlösande från Staten bereda den skattskyldiga jorden en lindring i dess bördor. Det ligger då icke utom ämnet att granska befogenheten af det uppgifna missnöjet med grundskatternas olika belopp. Ofta öfverklagad, har denna olikhet till sina orsaker och verkningar lika ofta blifvit undersökt och utredd, men frågan, ånyo väckt, bör ånyo besvaras. Om än, å ena sidan, det icke kan nekas att grundskatterna, för sig sjelfva betraktade, äro å den skattskyldiga jorden ojemnt fördelade, måste likväl, å den andra, medgifvas att dessa skatter, tillkomna i gamla tider och efter gifna grunder fastställda, hafva så att säga vuxit samman med värdet af jorden, så att vid allt förvärfvande af jordegendom, der värdet deraf skall mätas, detta minskas eller ökas efter som grundskatten å egendomen är större eller mindre. Det är nemligen först sedan grundskatt och värdet af onera samt omkostnad för brukning och skötsel blifvit afdragne från afkastningen, som behållningen af jorden och det derpå beroende värde, efter hvilket den öfvergår från den enes ego till den andres, kan rätteligen bestämmas.
Vid sådant förhållande, anser sig Utskottet, under åberopande af hvad Utskottet förut yttrat, angående husets synnerliga lämplighet för inrymmandet af Riks-Archivets samlingar, böra inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden att jemväl i afseende på husets framtida begagnande förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet uti deras härom fattade beslut. Skulle åter denna inbjudning hvarken af Borgareeller Bonde-Ståndet blifva antagen, så måste samma fråga genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott afgöras; och får Utskottet för sådant fall föreslå följande voterings-proposition: Den, som bifaller, att Hof-Marskalken Friherre Riddersto/pes sterbbnsdelegares hus, sedan det blifvit af Riksgälds-Contoret inköpt, skall, derest Kongl. Majrt härtill lemnar Sitt Nådiga samtycke, begagnas för de ändamål, hvartill det hus, Riksgälds-Contoret nu innehar, af Rikets sednast församlade Ständer anvisades, eller, i motsatt fall, upplåtas till local för Riksgälds-Contoret, jemte det eller de allmänna Embetsverk, för hvilka Kongl. Majrt och Rikets Ständer kunna anvisa embetsrum i samma hus, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Ne/. Vinner Nej, kommer meranämnde hus att efter dess inköpande användas till local för Riksgälds-Contoret, ö StaU-Utskotteti Memorial, N:o 33 0.
Jösse, (man erinrar sig att det var namnet på katten) är mer än vanligt smeksam, gör små spratt och slår sönder hos majorens, men icke hos mig, och ber nu om sin respekt för sina begge matmödrar och sin egen fru mor, madame Pira. Helsa alla etc. etc. Det var mig kärt att själaringningen ej uteblef, om den skedde den XI eller XII var deremot likgiltigt; men jag önskar att begrafningen också må ske med klockor; detta är den sista uppmärksamhet jag kan visa en så huld moders stoft. Du har väl slutligen några kort öfver hit igen, ty vi böra gömma åtminstone ett par till minne af vår hulda mamma. Adieu, min engel, helsa Charlotte och alla från din tillgifnaste Magnus. Fredags morgon. Hvilken i alla afseenden sorglig dag! Till och med väderleken skall förfölja oss, och ett ohyggligt yrväder följa vår stackars mors lekamen på dess sista färd. Nu komma visst inga af de på begrafningen bjudna ... Nu emot middagen börjar det klarna. Gud ske lof för åtminstone denna lilla tröst. Aftonen den 11. Nu fick jag dina rader och tidningarna med budet. Gud välsigne och stödje dig i all din bedröfvelse. Bed Sandström eller C-m taga noga reda på stället på kyrkogården der salig mamma ligger. Om det ej är för sent på året, skulle jag önska att grafven blefve torflagd. Vill min Sophie sedermera framdeles ha en sten gemensam öfver mor och bror, så skall jag, om jag lefver, derom i sinom tid besörja. Helgen stundar och jag väntar med yttersta otålighet på en dyrbar och öfver all beskrifning kär julklapp: – min maka och vårt barn. Jag hafver er i tankarne. Din Magnus. Vaxholms fästning den 14 december 1840. C-m sade att de ord, doktor Pettersson yttrade vid vår mors likkista, voro mycket vackra och lämpliga. Jag önskar högligen att få dem. Jag vill gerna för detta ändamålet öka likstolen om det låter sig göra och ej är för sent.
På samma gång nemligen Kronans uppbördsmän finge sig ålagdt ett arbete, hvilket, genom det särskilda besväret med sjelfva indrifningen af medlen, otvifvelaktigt ofta nog ökadt genom nödvändigheten af vidlyftig skriftvexling för afgilternas utbekommande hos å annan ort bosatta personer, blefve måhända mera betungande än det underdomaren nu åliggande bestyr, skulle denne sednare, till följd af skyldigheten att upprätta de af motionären föreslagna förteckningar, icke vinna någon särdeles betydlig minskning i sina förra göromål; och då härtill kommer att, på sätt motionären sjelf antydt, förslagets lämplighet är i viss mån beroende deraf, huruvida hans yrkande om stämpelfrihet för skuldebref m. m. vunne bifall, anser sig Utskottet, med åberopande af hvad i detta hänseende blifvit här ofvan anfördt, böra hemställa, att motionärens ifrågavarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4. Till Utskottets behandling har jemväl blifvit från Ridderskapet och Adeln remitterad en af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, väckt motion [M 100), deruti motionären dels, på det att sportelsystemet så småningom måtte kunna helt och hållet upphöra, yrkat: »att all expeditionslösen måtte, i likhet med hvad som redan eger rum inom »Stats-expeditionerna, upphöra att vara en sporteleller löneinkomst för tjenste»män, och densamma utgå medelst åsättande karta-sigillata samt således ingå till »Statsverket; »Blifvande häraf en följd, så framt denna förändring ej komme att småningom »införas efter de tjensteraäns afgång, hvilka äro uti åtnjutande af expeditionslösen, »— att nuvarande innehafvaren deraf må tillerkännas godtgörelse medelst fast Iöns »bestämmande i jemförelse med mistningen af denna förmån;» dels ock föreslagit: »nedsättning af nuvarande expeditionslösen uti alla instanser eller åtminstone vid »mellaninstans, deraf såsom följd blifver karta-sigillata-förorduingens totala revi»derande.
Rättegångs-Balken samt till upphäfyande af dermed sammanhang egande Kongl. Brefvet den 29 Julii 1812 och Kongl. Kungörelsen den 18 December 1828. i83o den 7 Januarii; svar å Riks-Salen. 25:o Rikets Ständers skrifvelse af den 19 October 1829, med anhållan om lagförklaring i afseende på sådane Bankens lån, för hvilka Gäldenären icke aflemnar skuldförbindelse. i83o den 7 Januarii; svar å Riks-Salen, och förklaring expedierad. 26iO Rikets Stunders skrifvelse af den 19 October 1829, angående ändring i slutet af Kongl. Förklaringen den i4 Maji i8o5, rörande lagfart ä fast egendom. i83o den 7 Januarii; svar å Riks-Salen. 2^!0 Rikets Ständers skrifvelse af den 19 October 1829, med förslag till förändrad redaction af 21 Cap. Rättegångs-Balkeu. i83o den 1 Mars; svar å Riks-Salen. 28 .O Rikets Ständers skrifvelse af den 19 October 1829, angående förändring i hittills gällande Författningar om föryttrande af Bankens fastighetspanter genom Banco-auction. i83o den 7 Januarii; svar å Riks-Salen, samt förordning expedierad. 2Q10 Rikets Ständers skrifvelse af den 19 October 1829, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, rörande förmonsrätt för Upsala Academie hos dess uppbördsman m. m. i83o den 12 Mars; svar å Riks-Salen, samt förordning expedierad. 3o .0 Rikets Ständers skrifvelse af den n November 1829, angående ändring af G Cap. 2:dra och följande §§:ne i Concurslagen, i83o den 12 Mars; svar å Riks-Salen, samt ny Concursiag utfärdad. 3c* Bil. till H. St Just. Ombudsm.
Riddcrffapet och Adeln ej, utan fullständig kännedom om saken, i förhand lärer wilja afgffwa eller antaga, sär jag ä Fullmägtiges wäanar förbebäl, la, att delta ämne ej förr mätte företagas, än F mco» Fullmägtige ägt tillfälle att widtaga de steg, till äda, galäggandc af rätta beskaffenheten af deras förhällande, som de äro Riksens Högloft. Ständer och stg siclfwe skyldige. Grefwe lVI 5 r r> e r , /^stolpki (storan: Ock är wiftcrligen ett grannlaga och ömtäligt amne det fbrewarande, icke genom swärjghcten att utreda det, men igenom det inflytande det kunde haswa pä Riddcrffapcts och Adelns förhållande till ett aunar Stend. Det deltagande, hwarmed Riddcrffapet och Adelutaf de meddelade ProtocollS-Utdragen inhämtat sine Leda, mötcrs i Banco-Utskottet förhållande och bemödanden, är billigt och naturligt. Det ar ocksä längt ifrän min tanka att säga nägot, som kunde störa denna rättwisa känsla. Jag torde likwäl fä anmärka, att Hägar! egcntcligcn inskränkt, till bcdömmandet af ett, i anledning af Riddcrskapets och Adelns remiss i Banco» Utskottet uppkommit, mihförständ, nu bör stadna tvid detta ämne. När Riddcrffapet och Adcln, öfwcrtygad om riktigheten af sina Ledamöters förhällande ! närwarande Dancv-Ulskott, förklarat dem filt högtidliga gillande och bifall, äterstär för pöglofliga Riddcrskapet och Adcln att iagttaga den warsamhct, som fordras, i anseende till ett annat Ständs Ledamöter. I detta afseende torde man böra inskränka sig atk förklara, det Högloft.
Skrifvelse med öfverlemnande af IX Art. i Instruction för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, X 2. 2. s 179 — 189. Instrumenter, om inköp af, för Observatorium i Stockholm; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1285. Utskottets Betänkande, IV 1. s536<—- 542, återrem. af Adeln, IX s i44* af PresteStåndet, IX s i5o, bif. af BondeStåndet, IX s i53, återrem. af BorgareStåndet, IX s 174. Ytterligare Utlåtande, IV 2. sii5a — 1162, ogill. af PresteStåndet, IX s 3ig, lagdt till Handlingarne af BondeStåndet, IX s 323, ogill. af Adeln, IX s 320, af BorgareStåndet, IX s 336. Memorial, med förslag till VoteringsPropositioner, IY 3. s 72, 73, bif. af i 46 BondeStåndet, IX s 546, af PresteStåndet, IX s 558. Dito om verkstäld votering, IV 3. s ,173, 174, lagdt till Handlingarne afPresteStåndet, IX s 563, af BondeStåndet, IX s 569. Underd. Skrifvelse, X i. Inteckning i jord och i fast egendom, angående ändring i Författningen om ; Motioner, remitt. till Lagutskottet, II s 1165, 1277. LagUtskottels Betänkande, VII 1. s 285 — 290, bif. af PresteStåndet, IX s 3oq, af BorgareStåndet IX s 3i3, återrem. af Adeln, IX s 319, af BondeStåndet, IX s 324. Ytterligare Utlåtande, VII 2.
Elementar-läroverk och för närvarande ett af de mest besökta i riket, är i saknad af nödigt antal lärosalar och derigenom förhindrad att emottaga den mängd af lärjungar, som derstädes söka inträde; att samlingsrummet är för behofvet alldeles otillräckligt, och att tjenliga lokaler för sådana samlingars uppställande, hvilka för undervisningens fullständiga meddelande äro nödvändiga, nästan alldeles saknas, samt häraf är uppenbart, att skolbyggnadeiij, om läroverkets behof i dessa hänseenden skall kunna fyllas, tarfvar en betydligare utvidgning, men Stiftets byggnads-kassa, hvilken bör bekosta lärohusens byggande och underhåll, icke allenast är uttömd, utan jemväl skuldsatt, hafva Rikets Ständer, såsom ett billigt understödjande af denna undervisnings-anstalt, som länge åtnjutit ett allmänt anseende och förtroende, beviljat en summa af Tjugo Tusen Riksdaler, för att användas till utvidgning och reparation af Carolinska skolhuset i Örebro, på sätt E. K. M:t i Nåder begärt, samt från Riksgälds-kontoret i mån af behof få utgå. I sammanhang med ofvan omförmälda frågor hafva Rikets Ständer till behandling företagit den del af E. K. Mits Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, som afser anslag för nya Elementarskolan i Stockholm, rörande hvilket ämne Rikets Ständer inhemtat: att Sedan under den 6 Juli 1849 E. K. M:t i Nåder förklarat ifrågavarande skola hädanefter böra utgöra ett bland Statens allmänna Elementar-läroverk, hade skolans Direktion underdånigst anmält, hurusom bemäfda skola, hvilken först mot hyra varit inrymd i enskildt hus och derefter erhållit lokal, till en tid hyresfritt, men sedermera emot en viss årlig byra, i Landtbruks-Akademiens hus, numera derifrån blifvit uppsagd och att skolans bestånd i väsendtlig mån berodde deraf, att den erhölle egen lokal, i hvilket afseende
Med undantag af Hennes Nåd, Nådi Herrskapets och den tyvärr utslocknande Hägerhjelmska familjen, kunde verlden gerna för henne ramla opåtald, men ”allra först och främst sade Grefvinnan Ringschöld Fru (ej ens Hennes Nåd) och icke Tante till Hennes Nåd som varit hennes djupaste skyldighet, och Tanten var icke Tantig”,– skulle vara Tantlik – ”nog att låta sin Niers förstå hvad hennes djupaste skyldighet vore” hvarföre också Gertrud aldrig underlät att i Grefvinnans närvaro fälla ett eller annat ord om ”Sali Friherrinnan, Nådi Grefvinnans Fru Mormors köttsliga halfsyster” – och sedan voro tusen andra anledningar till missnöje, hvilka troligen skulle uttrötta alla andra än Gertrud och hennes outtröttliga Hennes Nåd att höra upprepas, men hvaraf resultatet var, att Gertrud alldeles icke tyckte om Grefvens på Högesta, och sanningen att säga, gjorde hennes Herrskap det ej så mycket heller. Men Grefve Ringschöld behöfde Herr Wahls råd och hjelp och Herr Wahl gjorde Grefve Ringschöld stora tjenster, det var ett skäl att umgås. – Ett annat blef att Ringschöld lånade af Wahl betydliga summor, och ett slags förtroligare umgänge egde rum emellan båda husen. Gertrud hade till och med i tidernas längd kunnat höra Grefvinnan säga – Tante? – nej bevars – men Du till Hennes Nåd – men det kom något surt för stolts Gertruds hörsel. Wahl tog sig ganska bra ut med Ringschöld; den förre var aldrig mångordig, utom någongång på tu man hand med sin Inga, samt mycket sysselsatt; den sednare deremot pratsam och sysslolös, men verkligt angenäm sällskapsman, icke utan hufvud eller hjerta, endast man ej litade på någondera och i det hela taget trifdes begge
Då så mångå indragningar öfveralt yrkas, och då fråga år väckt om tillökning af MedicinalStatens anslag till en annan utgift för Barnmorskors danande en utgift som år lika nödvändig som nyttig, tror jag mig böra öfverlemna till Ridderskapets och Adelns vidare pröfning, om icke de inedico-the; ologiska stipendierne kunde upphöra och indragas i den mon de blifva lediga. Om jag icke bedrager mig, lärer det hittills hafva gått så till med dessa stipendier, att en del begagnats för theologiae studiosi, under det en apnan del varit upptagne af studerande i medicinen, med ömsesidig öfverenskommelse emellan lårarne och utan att stipendianten vinlagt sig om mera, ån 184 Din 5 Julii t, m-. sitt egenteliga yrke, eller ock inhämtat en högst ofullkomlig kännedom af det andra. Herr Munch af Hofenfchjolel, Eberhard: Afven jag får intyga, att den ifrågavarande stipendii-inråttningen icke uppfyllt dess ändamål, men orsaken dertill ligger mycket i det Reglemente, som för den blifvit utfärdad. Likväl hafva någre få medico-theologiska stipendiater utgått från Lunds Academie, som sedan både blifvit Prestvigde och promoverade till Medicinae Doctorer. Jag tror visserligen, att theologiska och medicinska ^kunskaper sällan kunna hos en person förenas till den grad, att han blir både utmärkt Prest och Läkare. Men jag år öfvertygad, att om man lagt mesta vigten derpå, att stipendiaterne inhämtat kännedom om den medicinska Policen och Diatetiken samt hvad dertill i synnerhet på Landsbyggden hörer, de troligen skolat som Prester på Landet kunna tillvägabringa mera nytta med dessa enkla kunskaper, som inga anatomiska eller' vidsträckta physiologiska studier erfordra, ån med den grundeligaste kännedom uti den egentligen practiska eller botande medicinen. Derigenom hade de blifvit iståndsat-’ te, att i tid hämma farsoter och att förekomma Sfven en del andra sjukdomar, samt att meddela vissa upplysningar och reglor, rörande barns fysiske uppfostran, äfvensom de nödigaste allmänna
Dalum när den s. k. läroverks-comite'en tillsattes skall jag i ett kommande plenum för Ståndet visa genom mitt förordnande att vara medlem deri, och med detsamma ådagalägga om den icke börjades förrän år 1Ö27. Hr Brå ken hjelm, Pehr Reinh.: Elter det mänga gånger skedda upprepande af det försvar för universiteter11a, som här ägt rum från en värd talares sida, finner jag mig uppmanad att förklara, att detta försvar, så vidt jag inser, är här åtminstone för ögonblicket alldeles öfverflödigt. Carolinska institutet kan möjligen hafva haft för afsigt att tillvälla sig rättigheten att promovera doctorer och derigenom ställa sig i bredd med liniversiteternes medicinska faculteter. Det var åtminstone så talet under min studenttid i Upsala. Men jag står någots närmare denna tid än de fleste ledamöter af detta Hus, och jag har känt mig uppmanad att redovisa för en omöjlighet, hvilken kanske både institutet och äfven andre erfarit hafva lagt sig i vägen för hvarje bemödande å institutets sida att inkräkta på universiteten. Denna omöjlighet är nemi. rätt och slätt sinnesstämningen hos studerande ungdomen. Denna sinnesstämning är verkligen sådan , att den gör omöjligt för institutet att förvandla sig till en facilitet, som kunde exlerminera dem i Upsala och Lund. Det här så mycket omtalade försvaret för universiteterna är således efter min tanke alldeles öfverflödigt, och numera återstår för mig, som hyser en lika varm farhåga för universiteternes förflyttande till hufvudstaden, alldeles ingen betänklighet deruti, att se detta institut utveckla och utvidga sin verksamhet och gränsen för densamma, så mycket som möjligt är, hvarföre jag med den aldra största fägnad här vill votera för det begärda anslaget och tillstyrka att vi måtte få propos. på förening med BorgareSt:s beslut.
Troligen var det oftare för slika ändamål, än för tillfredsställandet af sin kända ömkliga böjelse, som han, gång efter annan, gaf Creutz de mest oväntade ämnen till beklagelser. Man säger, att hans tillgrepp förmärktes i både bibliotheket och garderoben. Ja, det hände sig på en vacker förmiddag, att den poetiske Secreterarn, hvilken den poetiske Ministern hade gifvit företräde på sängen, undansmög från denne ett visst oumbärligt klädesplagg, utan hvilket han ej kunde stiga upp och mottaga ett till diner inbjudet förnämligt sällskap, emedan han af förtviflan öfver Lidners dåd var störtad i en distraction, hvari han rentaf bortglömde att han väl ännu kunde äga något annat dylikt299. Men, hvad än värre var, och hvad en poetisk Minister fann svårast att förlåta: secreterarn tillät sig, att äfven till hans handskrifter – förmodligen anförtrodda till genomläsning eller renskrifning – utsträcka samma licentia hyperpoetica. Han beskylldes att ur ett par större skaldeverk, med hvilka Creutz sysselsatte sig i lediga stunder, hafva bemäktigat sig några ställen, dem han efter hemkomsten till Sverige använde i egna arbeten såsom sina. En sägen är, att Creutz redan i Paris anklagade Lidner för bortstjälandet af manuscriptet till ett poem ”De Hesperiska Trägårdarne”; en annan (och troligare), att Creutz först efter sin egen återkomst till fäderneslandet hördes besvära sig öfver dylika plundringar, då han i de Lidnerska skapelser, hvilka nu hyllades af nationen med allmän förtjusning, igenkände åtskilligt af sin ingifvelse och hand. Om så var, hade Lidner sannolikt tyckt helt enkelt, att dessa vackra ställen skulle i hans stycken göra långt bättre effekt, och derföre väsendtligen hörde dit. Måhända tog han ock för säkert, att Creutz, invefvad i diplomatik och politik, aldrig vidare skulle göra allvar af några egna diktverks fullbordan och utgifvande.
Men car nu glad igen, så är ni snäll, Eli, missta; / på person, är ju jörldarligi, Men, car ej ledsen, del är inie farligt. Jag vet, jag dansar som en riklig björn Och därför Jingo vi oss nu en töm. Jag ber så vackert, hö / ' nu upp att gråta, Till, tecken på att ni vill mig förlåta. » Igenom tårurnc jag genast ler, Och som, jag inte cille dansa mer, Vi. satte oss att tala helt jöi-troligi. Besynnerligt, jäg hade riktigt röUgt "! Och när cid balens slut det blef supé Af bredda smörgåsar och blancnuinger, Så kände ci oss båda riktigt Jlaia Att halfca aftonen ci kunnat prata. Och när jag sedan hem med mamma gick, En duktig skrapa jag af henne fick. ii * Ja, nu ni höra fåll, min lilla saga, Och scns-moral ' n, som man diiraf kan draga, Är den: Man bör ej galna herrar la, Fast del emellanåt kan sluta bra. Det är ej sägdt, att endast mitt car felet, Den blinde guden car oissi med. i spelet. Den jag i blindo log för någon ann ' Han blef — det kun ni nog förstå, — min man. * - Att fria. och tog postmästaren-fanjunkaren med de nio. — Det vill säga, gjorde ett nytt val! — sade hon triumferande oeh satte sin lilla pikanta trubbnos i vädret och sköt fram den runda hakan. Hvad hon var förtjusande att se på just nu, och ändå så hjärtans komisk. — Han brast i skratt. — Er advokatyr är glänsande, rent af bedårande. — Ja-a, där ser ni! Jag vill väl också hoppas. — Att jag är bedårad. Utan tvifvel. Men om jag nu också kan medge, att hon väljer — ibland, så är det väl ändå inte alldeles detsamma som att fria. — Nej, det slipper hon då lyckligtvis! Under det den stackars förälskade han går i undran och suckan och vånda och kval, med sitt rödglödgade hjärta på presenterbricka, sitter den tillbedda hon och öfverväger i allsköns lugn, om hon skall antaga eller förkasta.