Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hellener av gamla stammen, som älska konsten och fädernas tro! ropade en bildhuggare i luggsliten mantel och klappade händerna. - Den där på grå skymmeln, han, som skrattar så gott och skämtar med hetären, gissa vem han är! sade en bokhandlare, i det han vände sig till en romersk yngling, som tillfälligtvis var hans granne. Jo, ingen mindre än Olympiodoros, den odödlige skalden. Det var jag, som förlade hans första epigram. De hade dålig avsättning, ty världen är i sin nedgång och litteraturen föraktas. Men jag beklagar mig ej, nej visst icke. Ännu finna muserna höga gynnare ... Och som jag tillfälligtvis har med mig ett alldeles nytt exemplar av de beundrade epigrammen (bokhandlaren drog fram en liten rulle under sin mantel), så avstår jag det med nöje åt en ädel främling ... Romaren sade intet, men vinkade åt en slav, som mottog och betalte rullen, varefter han avlägsnade sig ur den närgångne pratmakarens grannskap. - De präktiga gossarna! utbrast en blomsterflicka till en annan, i det hon lyfte på slöjan och blickade efter ryttarne, såg du Karmides, min vän? Såg du honom? - Demofilos, sade en borgare till en annan, ser du molnet över Teseustemplet? - Jag ser intet moln, min vän. Himmelen är ju alldeles klar. - Så hör då! Med en böjning av huvudet fäste borgaren sin väns uppmärksamhet på två personer i deras närhet. Den ene var en gubbe, som med en korg på ena armen hade satt sig att vila på trappan till portiken, den andre en kristiansk presbyter. Den senare tilltalade den förre med följande ord: - Du är Batyllos, olivhandlaren? - Ja. - Du gäller för en from man, men i kyrkan såg jag dig likväl aldrig. Varav kommer detta? - Jag är en rättrogen. Guds hus vanhelgas sedan länge av dem, som halta mellan ordets sanning och Arios' lögn. - Du är då en av dem, som splittra den enda kyrkan och sönderdela Herrans lemmar. Förutsen I icke vedergällningens dag?
Sedan de en stund samtalat om vargen och yttrat sitt förtroende för hunden ’Turck,” höra de ”Stygger” skälla och förmoda, att det är på en svart ko, men varseblifva då ett klart sken. Förskräckta falla de på sina knän, och englen Gabriel tilltalar dem. Sedan han farit upp igen, slå de sina hufvuden samman för att utgrunda betydelsen af synen. Den ene erinrar sig, att presten talat om Messias, och menar det vara honom englen ”glammade” om; englen sjelf ”var så klaar och wiss i taal, och skeen rätt som wår husbond saal;” derföre besluta de tro på honom och gå till Bethlehem. Men då de tycka det vara ”skam att gå tomhända till Guds son,” så funderar Lars på att medtaga ett lam, men Hans föreställer honom, att han skall gå och brytas med det så lång väg, hvarföre det är bättre att taga mjölk och ägg, ty det tycka små barn om. Lars tar då mjölk, blötost och godt färskt smör, ”så få de äggakaka giöra”. De göra sig redo, men Lars äter sig först fullt mätt, innan han beger sig åstad. De komma genast fram, knäfalla och lofsjunga: ”Tu ädle Herre, Jesu Christ, Vår ende frälserman for wist, Lätt migh förstå och för hvad skull Tu äst worden oss så hull! Ack: Jesu, hjertans lilla barn, Fräls oss alltid från syndens garn.” De frambära sina skänker; Josef och Maria tacka och önska, att Gud måtte göra dem godt. Vid afskedet säger Lars. ”Joseph täckes eder en bit toback? Joseph. Ännu aldrigh jagh thet nånsin drack. Lars. Lijka gott, jagh frågar man.” Herdarna fröjda sig öfver den dem betedda nåd; hvarken Augustus, Herodes, Sadduceerna eller Fariseerna hafva som de fått se englen. De återgå till sina får, men sjunga först en sång. Tredje akten. Melchior, som ledd af en stjerna ¾ år varit på väg från Persien till denna by, får se sina kamrater Balthasar och Caspar.
Drake fullgjort de till hans befattning hörande åligganden, måste finna billigheten deraf, att han, då han nu befinner sig nära nog vid grafvens brädd, då han i följd af försvagad kraft och synförmåga nödgas lemna denna sin befattning, måtte kunna erhålla en tarflig bergning för sina måhända få återstående dagar. i>en 26 November e. m. 435 Men lian är icke allenast utrustad med utmärkt skicklighet i de ämnen, som tillhöra musiken, utan är äfven en ovanligt klassiskt bildad man, som just derigenom företrädesvis kunnat gagna den undervisningsanstalt, vid hvilken han är anställd. Häruti synes mig ligga en dubbel anledn. för R. St:r att biträda den väckta motionen, och jag gör det för min del sfi mycket heldre, som Prof. Drakes förtjenster om det läroverk, han tillhör, äro så stora, att jag vågar tryggt påstå, att, när han lemnar sin befattning, många år skola förflyta, innan han uti någon af sine efterträdare kommer att erhålla sin like. Jag anhåller på det varmaste, att Stats-Utsk:t måtte förorda motionen. Hr von Knorring, Erik Oscar: Då Frih. v. Eoséns motion blifvit understödd af sådane män, som dem, hvilka nyss yttrat sig, torde det synas öfverflödigt af mig att upträda för att förorda densamma; men jag har dock ansett mig böra göra det, såsom den enda gärd af tacksamhet, en musikalisk dilettant kan gifva den aktade läraren. Till de skäl, som redan blifvit anförda, vill jag blott lägga, att jag, under mina utrikes resor, hört flera af Frankrikes och Tysklands största musici omnämna Prof. Drake som en utmärkt personlighet, och att således den omständigheten, att hans namn utgör en ära för vårt land, bör gifva B. St:r en ytterligare anledn. att förorda det af den vördade motionären gjorda förslag. Motionen, jemte yttrauderne, remitterades till StatsUtsk:t. Frih. Staél von Holstein, Fab. Willi., anförde skriftligen: Då jag, vid remissen af den K.
Efter sammanträde med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-uiskottet hafva Utskotten tagit dessa motioner i öfvervägande och dervid funnit, att hvad deruti blifvit föreslaget och yrkadt i afteende på pastorers och komministrars löningssätt redan varit föremål för Rikets Ständers pröfning vid denna riksdag med föranledande af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets Utlåtande N:o 44 i anledning af väckta motioner, dels om förändradt aflöningssätt för ordinarie presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning i komministrarnes aflöning och dels om ändring i sältet för uppbörden af kyrkoherdarncs inkomster; och då detta utlåtande blifvit af Irenne Riks-stånd bifallet, tillstyrka Utskotten att motionerne i denna del måtte anses böra förfalla. Hvad dernäst angår förslaget om förbättrade lönevilkor för pastorernes adjunkter, få Utskotten upplysa, att Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag i underd. skrifvelse till Kongl. Maj:t anmält, att en allmän reglering af adjunkternes inom församlingarne löner, som vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande, i Rikets Ständers tanka torde flerestädes vara af behofvet påkallad, hvadan Rikets Ständer anhöllo att Kongl. Majit täcktes anbefalla vederbörande stiftstyrelser att, der sådant icke redan skett, så snart sig göra låter med presterskapet öfverenskomma om och uppgöra en reglering af adjunkternes löner samt med berättelser derom till Kongl. Majit inkomma.
Kruträkning ®- upptager ett totalt utgiftsbelopp af . 6,254. 81. som utgöres af följande, krutförråden emellan, förflyttade krutpartier till Krutdepöternes reglerande, nemligen: Från Carlsborgs Förråd till Götheborgs Dito, enligt förrådsräkningen N:o 2 i 9:e Bandet, 400. — Dito till Stockholms Arkli, Dilo N:o 2 i 9:e Dito, 800. Fliseryds Krutbruk till Carlsborg fse fol. 5o6g 1,000. Dito till Jönköping ,jj>5:eBand. 100. — Transport 2,300. — 75 Transport 2,300. — Från Husby Klosters Krutbruk till Ridö Krutdepot . .}sefoi.4787 400. — Dito till Carlsborg t)i5:eBand. 1(100. Stockholms Amunitionsförråd till Stockholms Arkli, se räkn. N:o 45 i ll.e Bandet, 100. — Torsebro Krutbruk till Christianstad, se fol. 4969 i 5:e — Åkers Dito till Stockholms Arkli * . *?se fol.4907 300. ■ Dito till Ridö Krutdepot) l5:e Bani1- 400. — 5 100 — Stockholms Arkli till Kongl. Flottans Station i Stockholm, enl. räkn. N:o 46 pag. 39 & 41 i ll:e Bandet, 200. Carlstens Förråd till fästningsbyggnadsarbetena derstädes, enl. räkn. N:o 6 p. 101 i 9:e Bandet, 30. Stockholms Arkli till Löjtnan ten Nordensvan, föranställande försök med bombkanoner, se räkn.N:o46 p.47 i ll:e Bandet, 50. Waxholms Förråd till fästningsarbetena derstädes, enl. räkn.
V ä l kan det hända, att den i ungdomligt öfvermod vill trampa ned mycket, som dock är godt i den gamla kärnan, men då må vi gamla se till att ropa ett varnande: » se upp » och med kärleksfull fördragsamhet söka inympa den goda gamla grodden i den unga kärnan. Maria Nyström. En solglimt. Af Elisabeth Kuylenstierna. et var brådtom på den stora syateliern, maskinerna gingo oafbrutet och tunga pressjärn slogo sitt enformiga » dunk » mot strykbrädet. I profningsrummet satt en ensam ung kvinna o c h tråcklade ifrigt, men ändå med en lång arbetsvanas hela säkerhet. Elna Björk var nu 28 år, o c h när h o n börjat sy, var h o n endast 15. Från det angränsande rummet hördes skratt o c h prat af unga tunna röster s o m ett accompagnemang till maskinernas slammer. Elna hörde likgiltigt på och tänkte sina egna tankar eller rättare drömde med en fantasinaturs glödande intensitet. Hennes lif hade också ägt några soliga sommardagar, o c h minnet af dem blef hennes sällskap under de långa arbetstimmarne och de tysta aftnarna i det lilla gårdsrum, som h o n kallade » sitt hem ». Det låg ofta bitterhet o c h afund i hennes röst, när h o n talade o m dem, som ej stodo ensamma i världen, s o m hade någon att hålla af, o c h som själfva v o r o föremål för tillgifvenhet. Så där ja, nu kunde då majorskan få komma, när hon ville. Sidenlifvet var ihoptråckladt o c h kjolen afsatt efter måttet. » Godmiddag, snälla fröken, » ljöd verkligen i detsamma majorskans glada, ungdomliga röst från dörren. » Har fröken färdigt åt mig? » » Ja då, » — Elna hade rest sig upp med en artig hälsning för den aktade kunden. » Så, tack, det var bra, då kommer jag in o m en liten stund igen. Jag måste Sörst göra en visit, men j a g ville be fröken vara så god o c h taga hand o m min lilla Mary under tiden. » » Kom in, Mary, » ropade h o n utåt.
Man kan ju knapt kalla henne för en flicka, hon tycker mest om pojkar och tänker bli bokhållare, när hon väl traskat igenom fortsättningsklassen, inföll Arvid, som allt sedan sin entré i hvardagsrummet sysslat med att mumsa på karameller, som han tagit från mammas sybord och som nu yttrade sin oförgripliga mening med en röst, som vardt lite otydlig, tillföljd af att han hade munnen full. — Ja, Elly är en lika stor vildbasare som ni andra. — Mamma var ju förlofvad, när mamma var så gammal som Elly? — Inte var jag stort äldre. Jag var gift, när jag var aderton år och då kunnen I nog tänka er, att jag var lite till stadig. — Ja mamma, ja, utbrast Ernst i beundrande ton, det tror jag, mamma, som var så vacker, men inte förmodar jag, att någon springer bort med Elly i brådrasket, hon får nog sitta kvar på sin kontorsstol tills hon blir gammal och grå som gatan. — Se så där ja, utbrast fadren, som i detsamma kom in, nu är jag hungrig som en varg. Man kan inte bara lefva på vissna blommor. — Nej, det är ingen, som begär det. Vill du skjuta mig in i matsalen? Tack. Samtalet var ytterst lifligt under måltiden uch rörde sig mest kring balen hos Ahlblads. — Hvad skall du ha på dig Elly? frågade fadren. — Hvad skall jag ha på mig mamma? — Han I icke bestämt det ännu? Sådana lättsinniga fruntimmer! — Jag vill gärna, att Elly skall ha en hvit, tunn klädning. — Som du hade på din första bal. Åh, jag förstår tankegången. Det var på eftermiddagen samma dag. Gossarne voro i skolan, ingeniören i sitt arbetsrum. Hans hustru satt och sydde ända till klockan sex, då Elly kom in till modren i sällskap med Eva Lindhé en vacker, säker nittonåring, med mörka, kvicka ögon. — Mamma, jag begriper värkligen inte tant Adèle, som icke bjudit Ernst. Knut Lindhé, Harald Wickman, Axel oefy Ludde skola med på balen och de äro jämnåriga med Ernst.
Äfven har bemälte Utskott föreslagit, att efter ordet »Fästningar» må införas: att till sysslor vid Academierna befordra Utländske Lärde af utmärkte kunskaper och förtjenster; att likaledes i tjenst antaga Språkoch Exercitice-Mästare samt idkare af de Fria Konsterne; samt i slutet af § efter orden »af den rena Evangeliska Läran» tillägges: Språkoch Exercitice-Mästare samt Idkare af de Fria Konsterne allena undantagne. Vid §:ns slut föreslås följande tillägg: Ingen må till Militaire Ordinarie Beställningar utnämnas eller på Förslag uppföras, som ej uppnått 18 års ålder, eller någon till Civile Ordinarie Tjenster förordnas, som icke fyllt 21 år och, om det är Ordinarie Domare-Embete, 25 år. Häruti är äfven upptagen Bonde-Ståndets önskan, i anledning af Riksdagsmännen Jonas Jonassons och Jan Nilsson Hultins Memorial om den tilläggning till §, att ingen må till Ordinarie Embete och Beställning utnämnas eller på Förslag dertill uppföras, än mindre njuta lön, som ej uppnått en ålder af 18 år. 29 §. Förra Constitutions-Utskottet har föreslagit, att efter orden »efter förra vanligheten» må införas: Bilaga A till Mern. N:o 8. 97 dock så, att Upsala Stifts röst vid Erke-Biskopps val beräknas lika med Fem Consistoriers. Vid denna § har Bonde-Ståndet vid sistlidne Riksdag föreslagit den förändring, såsom vilkor hvarunder Regerings-Formen antogs, att detta stadgande kunde anses som öfverflödigt, då Statens behof oundvikeligen fordrar all möjlig sparsamhet, hvartill med skäl borde räknas indragning af Embeten, som kunna umbäras, i hvilken egenskap Biskopparnes tycktes böra få rum. 30 §. Vid §:ns slut föreslog Constitutions-Utskottet vid förra Riksdagen en sådan tilläggning: Likasom under hittills medgifna villor Jus prcesentandi må äga rum. 35 §.
Gr. Sparre har sagt, att om LagUtsk. uptagit och behandlat religionsfrihets-frågan, på grund af hvad derom uti Just.-Ombudsm:s Embets-berältelse förekommit, så skulle det endast hafva varit att utså ett ytterligare trätofrö. Jag anser deremot det hafva varit af högsta vigt att Utsk. behandlat frågan, hvilken utan tvifvel i denna stundär en af fäderneslandets lifsfrågor och hvars lyckliga lösning högeligen påkallas af de religiösa rörelser, hvilka så allmänt i landet pågå. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Ilr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt, dels alt Utsk:s Utlåt, måtte läggas till handlingarne, och dels af Frih. Creutz, att detsamma, på grund af hans anmärkmr måtte återremitteras, hvarefter Ilr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade lägga LagUtsk:s förevar:de Utlåt, till handlingarne, samt sedan denna propos. blifvit besvarad medja, jemte ett eller annat - Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Med tillkännagifvande, att vid Talmannens sednaste sammanträde blifvit öfverenskommet, att Talmännen skulle föreslå RiksSt:n att Lördagen d. 18 dennes anställa val af de Elekto rer, som skola utse R. St:rs Just.-Ombudsm. och hans Suppleant, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade nämnde dag företaga detta val, och dervid, såsom vid föreg:de Riksdagar varit vanligt, jemte de 12 Eiektorerne, hvilkas antal af grundlagen bestämdes, utse 4 Suppleanter; hvilket bifölls. Föredrogs ånyo Serskildta Utsk:s d. 25 och 28 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 3, öfver väckta motioner om inställande af Bränvinsbränningen under April månad detta år och om åtgärder mot ett befaradt kringgående af K. Kungörelsen d. 13 Juli 1853. Hr Sandströmer, Anders Peter:
Behållningen å det sednare anslaget uppgick vid samma tid till 9 R:dr 66 öre. Käkenskaperne öfver samtlige ofvannämnde fonder och medel hafva befunnits med redighet uppställda samt af fullständiga verifikationer åtföljda; och har vid granskningen af dessa räkenskaper icke något varit att anmärka. Uppgifterna angående de vid revisionsårets slut i Rikets Ständers Bank innestående behållningar äro med vederbörliga attester styrkta. Fondernas säkerhetshandlingar hafva vid af Revisorerne anställd inventering befunnits i god ordning och säkert förvarade. Revisorerne, som tillika tagit kännedom af de utaf Ombudsmannen för fonderna förda lagsökningsdiarier äfvensom de utaf honom afgifna balans-berättelser, hafva dervid inhemtat, att de förfallna fordringarne blifvit noggrannt bevakade och utsökningsärendena med drift handhafde. För de i denna revisionsberättelse förekommande sifferuppgifter ansvarar den Sekreterare, som vid granskningen af de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonders förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. — 9 — Slutligen få Revisorerne anmäla, att de, med anledning af sin instruktion, till Kongl. Maj:t i underdånighet insända ett exemplar af denna berättelse. Stockholm den 14 Oktober 1863. Högloflige Ridderskapet och Adelns ledamöter: H. WACHTMEISTER. FR. v. ROSEN. BR. ABR. LEYONHUFVUD. GEORG af SCHMIDT. R. v. KRAEMER. A. ADLERSPARRE. L. GRONVALL. C. WAHLUND. G. H. STRÅLE. CARL EKMAN. J. LEKBERG. P. PERSSON. Högvördige Preste-ståndets ledamöter: JOH. AUG. BERG. ANDERS SANDBERG. ESBJ. BERGMAN. CARL AHLBERG. Välloflige Borgare-ståndets ledamöter: J. W. PETRE. G. F. EKHOLM. CARL WENNÉRUS. C. J. MOSSBERG.
fick elda i barnkammaren: huru man sprang till själfva vedbacken efter veden; huru man tiggde de torraste » spingstickor »; huru man tillgrep en hel bunt svafvelstickor, njutande af syskonens häpnad, de som ännu strängt förmanades att icke » leka med elden »! Ingen statsminister har med mera oro motsett voteringen om en ka/ \ C Ä f e J I " % ..) M &amp; IDUN 1895 m o r g o n n dag mig den bröt ljöd Om nu äfven morgonglöd, med flyende Det är i n i lockade vinning röd sekunden. en du maning: våga, plockar dagen vinn! stunden, din! o c h Men glansen den sköna och min bort i rymden stunden blef Hur den men klanglöst som tidens jag icke förgått, bröt, dagen. jag föllo tomhet flöt, ej vet ej rätt, slagen, mätt. Rvad vållar åter strcickes bäf vande mot vinning, dubbelt Det manar åter: kan dagen stor del af året ersätter solens värme och ljus. Spåren af denna religiösa dyrkan lefva ännu i månget folkord, mången folksed ända från de tider, när vikingar, under af stockelden sotad ås, samlades till sagoförtäljande dryckeslag. Hvad brasan dag ut och dag in är för fattigman på svenska landsbygden, det anar den, som en höstafton farit förbi bygdens små stugor och i brasans fladdrande ljus sett barnen samlade kring mor, som kokar gröten eller spinner på sin rock, medan barnen med hög röst läsa sin » lax » i eldskenet, hvilket breder en stunds glans och skönhet öfver den tarfligaste omgifning. Och far ökar farten af sina nyss så trötta steg, när han ser det vänliga eldskenet lysa ur de små rutorna. Det är en ännu återstående rikedom för landsbygdens fattiga, att huru stora deras umbäranden annars äro, de mera sällan än sina likar i staden behöfva sakna eldens lifgifvande inflytande.
Då deremot, enligt vanliga förhållandet, de fattige företrädesvis nedsätta sig å sådana trakter inom socknarne, der jorden är sämst och följaktligen de besutne hemmansegarne sjelfve mindre bemedlade, skulle, under förutsättning att desse af en förmögnare pluralitet inom församlingen, som kunde genomdrifva beslut om fattigvårdens besörjande rotevis, nödgades att ensamme draga försorg om de å deras egor bosatte fattige, följden af en så ojemn fördelning af underhållsskyldigheten blifva, antingen att jordegarne sjelfve utarmades, eller ock, hvilket i de flesta fall konnne att inträffa, att de inhyses å deras egor boende, af hvilkas obemedlade ställning kunde befaras, att de framdeles kunde komma att ligga roten till last, derifrån utdrefvos; och skulle sålunda, derigenom att en mängd menniskor beröfvades hus och hem, fattigdomen och eländet erhålla en vida större tillvext än tillförene»; hvarjemte Utskottet uttalade den mening, att genom införande i fattigvårdslagstiftningen af den grundsats, enligt hvilken enkel pluralitet inom sockenstämma egde att besluta fattigförsörjning rotevis, i sjelfva verket skulle innebära ett medgifvande för den förmögnare befolkningen att förtrycka den mindre bemedlade delen deraf. r Detta yttrande blef af alla fyra Riks-Stånden gilladt, och Utskottet förmodar, att ett förslag sådant som Herr Adlersparres, enligt hvilket till och med en enda förmögen jordegare skidle kunna få sin egendom utbruten till ett fattigvårdsdistrikt för sig, och dymedelst kunna undandraga sig allt bidrag till de kommunens öfriga fattige, som icke vore boende på hans egor, ännu mindre kan vinna Rikets Ständers bifall.
Hon ser glad och förnöjd ut, hon är som en huikatt i fängelset, utanför hvilket hon numera i-j skulle trifvas. » Här ä ' bättre än på ' Söder ' och ' Grrubben ' », — försäkrar hon, — » här ä ' bättre mat, och så ä ' di snällare mot en. » Då fångarna kommit upp på logementen, utdelas af vaktkvinnan brefven, hvilka naturligtvis på julaftonen äro mera än vanligt efterlängtade, i synnerhet af straffångarne, som dä merendels få några rader från hemmet. De lyckliga, hvilka erhållit bref, kasta sig nu med ifver däröfver, och de, som ej själfva kunna läsa, vända sig till någon läskunnig för att få hjälp med att dechiffrera raderna, hvilka måste läsas om flere gånger. Sedan börja de utbyta nyheter hemifrån, och under en lång stund hör man nyfikna, ifriga meddelanden om brefven: » den spräckliga kon har nu kalfvat, men vi kan inte lägga på kalfven, för vi ska ' samla te smör » eller » nu har Lars Erson giftat sej ' me ' Inga », eller » välkommen hem, kära barn, de ' ska ' inga titta snedt på dej, för den, som är utan synd, han kaste den första stenen », eller något dylikt. med att sjunga; till och med från Smedsgården höras toner, det är några lösdrifverskor, som en gång under forna bättre tider studerat sångkonsten, och som nu på julkvällen sjunga en psalm för sina olyckskamrater i fängelset!
Något omedel bart sammanhang emellan denna fråga, och frågan om börds-rättens bibehållande på landet, syntes ej till, och hade ej heller varit antaget af LagComiteen, som föreslagit utsträckning af testaments-friheten, i enlighet med hvad den ifrågavarande motionen åsyftar, ehuru Comiteen ansett börds - L Lng-Utsfottets Ijtlatan*'• N:o 16Q. rätten på landet böra bibehållas. Hvad åter äng inge bördsrätten i stad, så borde den afskaffas, emedan den saknade allt förnuftigt skäl, och ostridigt allt för långt inskränker dispositions-friheten, då bördsrätt eger rum , icke blott till ärfd, utan äfven till aflinge fastighet i stad. Omförmälde framställningar åsyfta således hufvudsakligen: 1:0 att arfvejord å landet må få genom testamente bortgifvas; 2:0 att testaments-frilieten efter stads-rätt må vara oinskränkt, äfven om man bar brösl-arfvinge; 3:o alt bördsrätten i stad må upphöra; och /j:o iilb * bördsrätten i stad försvinner, lagfarls-tiden derstädes må föi kottås. Hvaf! tili första liågan vidkommer, sä fortfar Utskottet alt anse förbudet emot arfvejprds afhändande genom testamente icke lämpligen kunna uppbäfvas, utan att den nuvarande bördsrätten å landet tillika undergår förändring. Eljest skulle den anomali uppstå, alt slägten bade mera anspråk på arfvejord, sorn blifvit såld, än på deri, som blifvit bortgifven, ehuru förbållandet snarare borde vara omvändt. Det stöd man för de gjorda anmäl kningarne i delta hänseende velat hemta fiån Lag-Comiteens förslag, föi faller derigenom, att Lag-Comitécn, i sammanhang med det föreslagna upphäfvandel af nuvarande inskränkning uti friheten alt råda öfver arfvejord. jemväl tillstyrkt väsendtligu modificationer af bördsrätten.