Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga befallning * ett förslag till ny TågOrdning blifvit af tillförordnade Comiterade utarbetadt och år 1827 genom trycket utgifvet, utan att likväl berörda förslag blifvit af E. K. M. i Nåder pvöfvadt och till efterrättelse fastställdt; så hafva R. St., vid sådant förhållande, och uppå de i ofvan inom RiksStånden gjorda framställningar anförda skäl, funnit sig, till vinnande af det dermed åsyftade ändamål, böra härmed förnya deras underdåniga anhållan: 1:0 att anskaffningen af så väl proviant som fourrage för tågande Trupper måtte i allmänhet verkställas för E. K. Maj:ts och Kronans räkning, antingen på föranstaltande af Commissariaten, i Fall de varda bibehållna, eller ock directe genom E. K. Majrts Befallningshafvandes försorg; 2:0 alt, der sådant ej sig göra låter, icke allenast brödpriset och ersättningen för dagportionerne måtte bestämmas, på sätt Rikets år 1828 församlade Ständer uti deras ofvan åberopade underdåniga Skrifvelse föreslagit, utan äfven värdet i allmänhet af så väl rationen som dagportionen vid de årliga markegångs-sättningarne, oberoende af KammarCollegii granskning eller möjliga åtgärd till nedsättning, beräknas och till efterrättelse uti hvarje Läns Marke gångs - Exp. Utsi. Förslag till und. Skri/o. N:o 255, 256. 4i gångs-taxa sålunda fastställas, att beloppet kail hålla qvartersvärdarne skadeslösa för hvad af dem till Truppens* underhåll, vare sig i proviant eller fourrage, lemnäs; samt 3:o att E. K. M, måtte täckas i Nåder anbefalla, det Trupper under marcher skola, så vidt åistid och andra förhållanden kunna sådant medgifva, tåga med tross, likasom i fält, och hvarje afton å de till nattstationer anvisade ställen sina tält uppslå samt derstädes siri proviant tillreda. Rikets Ständer framhärda etc* N:o 256.
U tiå ta n de N:o 2. 3 ett i redan omnämnde kontrakt infördt förbehåll, träffat aftal derom, att, i händelse detta tryckningsarbete anförtros åt samma boktryckare, som förbundit sig att öfvertaga tryckningen af förenämnde protokoller, han skall emot samma betalning sora i afseende på protokollerna blifvit betingad, öfvertaga jemväl tryckningen af Riddarhus-Utskottets Utlåtanden. Stockholm den 17 Oktober 185 9. E. A. LEWENHAUPT. Adam Lewenhaupt, J. Aug. Posse. Carl Bennet R. Cederström. J. A. Tornérhjelm. Albert Munck. Hf:0 2- Utlåtande angående ändringar i Ridd. o. Adelns Ordningsstadga. Hörsamt Memorial. Uti 10 § af Riddarhus-Direktionens till Höglofl. Ridd. o. Adeln vid innevarande Riksdag afgifna berättelse, hvilken för närvarande utgör föremål för Riddarhus-Utskottets granskning, har Direktionen, jemte anmälan, att vid Riddarhussalens inredning den del afskranket omkring Landtmarskalks-estraden som afstängt denna estrad från långsidan af Salen, blifvit borttagen, hemställt, om icke, i stället för den punkt uti den af Ridd. o. Adeln antagna »Stadga till ordnings vinnande vid Ståndets sammankomster», enligt hvilken en afgift af En Riksdaler Banko bör erläggas af »den som lutar sig emot skranket framför Landtmarskalksbordet», det stadgande må intagas, att en sådan plikt skall erläggas af den, »som stannar å trappstegen till Landtmarskalks-estraden»; och bardet i öfrigt synts Direktionen som Ordnings-stadgan äfven i några andra delar erfordrade förändring, hvarföre densamma i sin helhet torde böra undergå granskning och omtryckas.
Likväl herskade den största endrägt i det lilla hufvudlösa samhället. Barn, friska, frodiga, af invånarne ömt omhuldade, funnos i mängd. Ett godt ord till dem var tillräckligt att bereda ett vänligt mottagande i tältet. Qvinnorna behandlades som männens jemlikar, och hustrun rådfrågades alltid af mannen, då ett vigtigare byte skulle uppgöras; mången gång kom detta till stånd först sedan rådgifverskan blifvit mutad med en halsduk eller en brokig näsduk. De saker, som mannen tillbytt sig, lemnades äfven genast i hustruns vård. Ett af barnen hade om halsen ett perlband med ett derpå hängande kinesiskt mynt med ett fyrkantigt hål i midten; ett annat bar ett genomborradt amerikanskt centstycke. Ingen kände ett ord ryska, men äfven här kunde en yngling räkna till 10 på engelska. Likaledes kände de ordet »ship». I alla tälten sågos renmagar med sitt innanmäte, eller säckar fullproppade med annat grönfoder. Flere gånger bjöd man oss till gengäld för de sockerbitar och tobaksnypor, som vi utdelade, skrynkliga rotknölar något större än en hasselnöt, hvilka smakade mycket bra, snarlikt färska nötter. En under vår dervaro bland isen med garn fångad säl styckades i tältet af qvinnorna. De voro härvid omgifna af en mängd barnungar, som då och då hugnades med blodiga köttremsor. Styckningsarbetet utförde de unga tärnorna con amore, smått koketterande med sina nedblodade armar och ansigten. Den i trakten rådande bergarten utgöres hufvudsakligast af gabbro, som inåt landet bildar flere fristående, 100 till 150 meter höga, svarta, platåformiga berg, mellan hvilka en jemn, gräsbevuxen men skoglös slättmark utbreder sig. Denna hvilar förmodligen på sedimentära lager. På vestra sidan af Irkaipij ser man nämligen den plutoniska bergarten vara underlagrad af en svart skiffer med spår till försteningar, för det mesta otydliga växtaftryck, förmodligen tillhörande permo-carbon-formationen.
Ett par af syskonen fnittrade och stötte på hvarandra, Ejnar blef röd, och stoltheten gled öfver i förödmjukelse. Han hade synbarligen varit så säker på ett erkännande, och nu kom i stället syskonens spe och moderns förebråelse! »Ejnar och jag trifvas godt samman. Eller hur? – Det lade sig en mager, något skälfvande arm kring Ejnars skuldror, och han såg upp i ett blekt ansigte, som böjde sig emot honom, medan ett par underliga ögon sågo in i hans, – ett par hjertängslande mörka ögon med någonting skarpt, som med ens blef mildt. Den lille kunde icke svara. Han såg på en gång skyggt och förtroendefullt upp i det bleka ansigtet, och så gaf han syskonen ett ögonkast. Der kunde de se, att tant tyckte om att ha honom med! »Jag vill gerna ha Ejnar med mig», tillade hon och drog bort sin arm. I hennes sjuka sinne jublade hånglädjen. Hon derborta skulle icke tro att hon gjorde något förfång med sina tvångsåtgärder. Så kom det sig att Ejnar och tant sällskapade med hvarandra hela den dagen och i bästa sämja. Ändtligen blef det qväll. Tanten stod ensam i sitt rum vid fönstret, grubblande sig igenom samma labyrint, som hennes tanke gått sig sjuk och trött i hundra och åter hundra gånger förut. Då knackade det på dörren. »Stig in!» Hon måste använda all sin sjelfbeherskning för att icke harmen öfver att bli störd skulle höras i stämman. Det var naturligtvis endast bud till aftonvarden. Hon såg sig liknöjd tillbaka. Men det var den lille. Han stod och höll i dörrlåset och måste sträcka sin hand uppåt medan han gjorde det; så liten var han. »Mamma frågar om inte Nilla kan få flytta min säng in hos tant?» sade han. Barnaögonen voro så troskyldigt fästa på henne, han var så säker om att förslaget skulle glädja henne, och det uppfylde honom så helt och hållet. Hon ville pressa fram ett nej, men det tvangs tillbaka som af en hemlighetsfull makt och blef till ett »jo». Med ett barns hela glädje öfver att få sofva i ett nytt rum sprang han framåt korridoren och ropade: »Jo, jag får, jag får!
Då Magila i detsamma kommer, gå de båda in och bedja henne följa efter. — Sc. 5. Innan Magila går in, håller hon följande monolog: ”Iag hafver tillpyntat Cyboreæ dryck Af den vijnkannan, som hon mig fått. Sij huru det hafver sudit i hoop! Här är eij ett halft fiärdedels stop. Tij skolen i tro den dryck är dijr, Man kiöper honom ej för den fijr. Then wijnkanna är häri igådt, Att iag haffwer ondt i hufwet fådt. Medan hon söd, iag stood ther hoos, Ther af gick så starckt itt ooss. J må tå eij undra, att iag så raglar, lag warder wäl bettre innom få dagar, Får iag een wijnkanna till Och sedan een god spicke Sill. Iag skall taga boot, ther iag fick Soot, Om thet än wore Påffwen emoot.” Magila återkommer och, sedan hon först prisat de båda makarne, hvilka älska hvarandra mer, än hon sjelf älskar ölkannan, och hon vill hellre umbära lifvet, än den, berättar hon hvad som tilldragit sig derinne. Sedan Magila först af Ruben blifvit tvungen att besvärja dryckens oskadlighet, hade Cyboræa tagit in den, och då hon druckit, ”Klagade hon sig först om naffle och rygg. Af sådant märke är iag trygg,” menar Magila, och hon gläder sig åt det blifvande barnsölet samt de skänker det skall inbringa henne267. — Sc. 7. Karich, djefvulen, och Glorela, trollkäringen, uppträda. Sedan de utbytt hälsningar, frågar Karich, hvad hon gjort åt sin man, och då Glorela svarat, att hon slagit honom på munnen och kört honom ut, emedan han är en sådan ”ölastuut,” upplyser henne Karich om, att han nu befinner sig hos liderliga qvinnor. Glorela vill genast springa efter honom, men Karich bjuder henne stanna, emedan han har ett uppdrag åt henne.
Se en: förestående olycka; se flera: stor fattigdom. #Spindlar.# Bedrägeri. #Spik.# Wäntande ryktbarhet. #Spion.# Skamliga tjenster. #Springa.# Lyckligt förebud; naken: trolöshet; efter en owän: seger; ser man personer springa efter hwarandra, blir man utsatt för gräl; är det barn: lyckan småler emot er; bära de wapen eller käppar: man får höra talas om slagsmål. Är det ett fruntimmer som tycker sig springa, hotas hon af en sjukdom; är det en sjuk, må han fördubbla sina omsorger; wilja springa och icke kunna: sjukdom. #Springwatten.# Falsk glädje. #Spöke.# Hwitt: glädje och ära; swart: lidanden och motgångar. #Spruta.# Se Klistir. #Sqwaller.# Drömmer man om sqwaller, blir man utsatt för onda tungor; hör man sqwaller omkring sig, bör man akta sig att förtala sin nästa. #Stad.# Befolkad: rikedom; uppbränd: hunger; förstörd: elände. #Stall.# Gästwänskap, godt bemötande. #Stam.# Bedräglig förmögenhet för den som tager en stam. #Stare.# Öfwergående glädje. #Staty.# En qwinnas: känslolöst hjerta; en mans: sorg; ser man den gå: sorgliga tilldragelser inom hus; hör man den tala: bed för edra döda barn. #Stege.# Stiga upp på en: höga embeten; stiga ned: oro. #Stek.# Se en tillagas: försåt; tillaga en sjelf: bedrägeri af fruntimmer; äta: förlust af egodelar. #Stenar.# Sorg. #Stenget.# Jaga dem, betyder hastig lycka i affärer; döda dem: fruktan. #Stensimpa.# Winst om ni ser den i wattnet; förlust om ni äter den. #Stiga ned.# Oro. #Stigbygel.# Nesa. #Stjernor.# Lysande: lycka; bleka: motgångar; i ett hus: fara för döden för någon af deß innewånare; falla från himlen: motgångar. #Sto.#
De gingo från rum till rum. Maria ville se allt. För henne kunde denna afton aldrig bli lång nog, och hon vaggades af fina stämningar och hon kände sig lyft öfver jorden och hon var lycklig, lycklig som en människa är det endast några få, välsignade stunder i sitt lif. Det var som om hon hållit i sin hand en kostbar, mogen frukt; och hon var icke ett naturbarn, hvars primitiva instinkt dref henne att strax föra den till sina läppar. Dessförinnan lät hon sina ögon smekas af dess form och färg, höll hon den upp i ljuset, så att det fina fjunet glänste, insöp hon dess doft, strök hon med sin hand öfver det lena hullet. Och — som hon var en kvinna — skulle hon helst velat gömma den till följande dag. Casimir var en man. Han var icke någon raffinerad varelse, och skönhetssinnet var icke det starkaste af hans sinnen; men i sitt förhållande till Maria leddes han af en instinkt som icke visade miste. Hela hans känslolif tycktes ha blifvit adladt af hennes kärlek. Han visste hur ömtålig och skygg hon var; medvetandet därom kom alla goda frön i hans hjärta att spira och blomma, och han blef taktfull och finkänslig af ett eget inre behof, utan någon som helst föresats eller viljesyttring. — Kanske anade han också, att själfva lyckan skulle bli rikare om han ingenting fordrade men mottog allt — knäböjande — ur hennes händer. Han hade en nästan religiös vördnad för detta begrepp: lyckan, och lyckan hade för honom blifvit förkroppsligad i Marias spensliga gestalt. Han var nästan rädd att taga för hårdt i henne, han fruktade att han skulle kunna göra henne illa med sina grofva händer.
A id bestämmelsen uti 25 § af bevillning för Fahlu grufvor, har Ih i r Falhem anmärkt: alt, oagtadl denna åberopade § icke gil v it anledning till någon annan eller ytterligare beskattning utöfver 5 procent af revenuen på malmvärdet, och denna malm, frambrukad till rå koppar, för andra gången beskattas och erlägger tionde, har dock Faxerings-Comileen funnit lämpligt alt för tredje resan tillämpa blev ilhiings-Fö.rordniugen och ansett en taxering, såsom för handel och rörelse, hal va bordt tillkomma; alt denna sednare taxeringsåtgärd egde lika litet stöd Irån någon annan § i denna Bevillnings-Förordning, dä på förvandlingen af malm till rå koppar hvarken kunde tillämpas handel och rörelse, stadsmannanäring eiler fabriker å landet; att, om denna kopparhandtering jemnfördes med jernlili verkningen, så betalte jerngrufvor ingen procent af den mahn, sorn uti egna masugnar-nedsmältes; ali då från Fahlu gribvor ingen malm säljes till främmande hyttor deraf äfven borde loija, att lionden i koppar vore tillräckligt; synnerligen som den för närvarande utgöres med hvarje JO:de Skeppund; alt koppar-hyltorue erlägga årlig bevillning, likasom Avesta kopparverk, för förädlingen till gårad och smidd koppar; samt att det syntes olämpligt att belägga provenuen af Fahlu grufva med 5 procents afgift, då alla undra grufvor blott betala 4, synnerligen efter 1833 års ras, oell med Betalnings-Utskottets Utlåtande, N:o 18. afseende på det bedröflig» skick, hvari nämnde grufva sig nu befinner; och har Herr Falhem, med anledning af nämnde förhållande, föreslagit ett tilllägg uti 25 § näst eller orden ”eller till värde upplagas,” så lydande: "icke eller någon annan taxering af de Fjerdepartsegare elier Bergsmän n läggas eller debiteras, än den koppartionde, sorn för Kongl. Mij:t och Kronan i kronovågen afdrages." Under discussionen inom 5 ällofl.
I afseende å de förhöjda anslag, som här nedan komma att begäras för de till värfvade Arméen hörande Regementen, jemte lngeniör-korpsen, åberopar jag i underdånighet de skäl, som i mitt merberörda anförando redan blifvit framställda; hvarvid jag dock bär anser mig böra särskildt i underdånighet erinra, att under summan af hvarje Regementes löneanslag äfven innefattas det nya anslaget till stallhyra m. m. för vederbörande Officerares Ijenstehästar å 100 R:dr Runt för hvarje häst, deremot rations-ersättningen, som hittills varit upptagen på Regementenas löne-stater, föreslås att, enligt uppgifna grunder, utgå af anslaget till furagering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar. Lif-gardet till häst. En tillökning i detta Regementes löneanslag begäres, (Bil. Lit. G.), med 11,242: — hvarunder äfven innefattas ny lön för en Sqvadrons-predikant. Kronprinsens Hussar-regemente. För detta Regemente erfordras, enligt förslaget (Bil. Lit. K.), en löntillökning af 29,712 R:dr 62 Vt öre R:mt; hvaremot en på Regementets stat upptagen odisponerad tillgång af 268 tunnor spanmål in natura kan till Stats verket indragas. Vidare torde för Regementet i Nåder äskas förhöjning i rekryterings-penningarna från nu utfallande 3 R:dr 79 öre till det belopp, som vid öfriga värfvade garnisons-regementen utgår eller 7 R:dr 90 öre R:mt; samt i medikaments-penningarne för manskapet från 1 till 2 R:dr samma mynt; allt för nummer årligen. Den häraf uppkommande ökade utgift skulle blifva: i Rekryterings-anslag 2,290: i Medikaments-anslag 600: och då härtill lägges ofvanstående lönetillökning . 29,712: 62 '/■>. uppgår det nya anslagsbehofvet för detta Regemente till 28,962: 62'/<.
Utskottet äger för öfrigt sig bekant, att frågan rörande de Halländska Löningshemmanens lösande till skatte för närvarande är dragen under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, som dervid säkert lärer fästa det afseende, hvilket den kan anses förtjena; Dock varder detta Utskottets utlåtande till R. H. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stoskholm den 10 Februari 18x8. 174 Beil), och Ekön. TJtsk. Betänkan deri. I*:t 45-* Biksens Högloft. Ståndets jillmåiiiiaÉSSVärS* och EhonomiUtskotts Betänkande i anledning af väckt fråga om Krono Uppbördens öfverlemnande till KyrkoIUidet i hvarje Församling. U"ti Protocolls Utdrag af den £te nästlidnö Januari har Hedervärda BondeStåndet till Utskottet remitterat ett Memorial af Riksdagsmannen Garl Fredric Berg från Bohus Lä Oj deruti, tili förekommande af de försnillningar af allmänna Medel, sorn ofta skola in* träffa* och de Förluster Staten deraf får vidkännas, och hvilka åter med nya tillskott af Nationen måste fyllas, föreslås, att ICrönoUppbördeh öfverlemnades sill K.yrkoRådet i hvarje församling, hvars Ledamöter, enligt Författningens Föreskrift, böra väljas af redligå, förståndiga och bofaste Män bland Hära* dets Innevånare, sorn skola ansvara alla för éft och en för alla; och anser Riksdagsman* nen derföre dessa i hvarje afseende kunna åtaga sig en sådan befattning, sätnt förmodar, alt de ej skulle neka att derföre uppoffra tre eller fyra dagar hvarje år, eller göra afseende på någon betalning, Deremot 1 Piiksdagsfullmägtigen Jon Jonsson från Blekinge anfört, att om denna än* Stalt möjeligen Vöre af behofvet påkallad i Bohus Län, syntes den för det öfriga Riket alldeles olämpelig, så väl för den intrassling af Uppbördsverket, som derigenom skullö Eesv. etli Ehon. Utsk.
209 ater något Stånds tankar skiljaktiga ifrån de öfriga Ståndens, varde Utskottet förstärkt till 20 af hvarje Stånd, hvilka genom omröstning, per capita, förena skiljaktigheterna, och det sålunda beredda Utskottets utlåtande hvile, att vid nästa Riksdag förkastas eller oförändradt antagas. Stadganden förekomma således för 3:ne särskildta fall: det första, nar inga anmärkningar göras } det andra, då flera af RiksStånden göra dem} det tredje, när endast ett Riksstånd (som orden lyda) sig icke efter de öfriga fogar. I alla fall hvilar med utgörandet till nasta Riksdag, och den princip är alltid erkand, att vid antagandet kan ingen förändring äga rum. I alla dessa förberedande föreskrifter kan jag ej utforska någon annan åsyftning, än ett allvarligt bemödande att komma tili ett med den under påstående Riksdag rådande opinionen öfverensstämmande resultat, men hvars tillförlitlighet helt och hållet derpå beror, att samma opinion fortfar äfven under den Riksdag, då afgörandet i laglig ordning kan äga rum. Lagstiftaren har i Grundlagen -nedlaggt hinder emot förhastande. Ändamålet åter med Utskottets Förslag är, att åter förekomma en ej behöflig tids-utdrägt. Att ej utställa sig för någondera af dessa ytterligheter, torde böra anses lika nyttigt. Ridd. 0. Ad. Prof. Det innehåller derjemte en modificatiorj i det absoluta af Utsk Hets, i 81 §• RegeringsFormen grundade framställnings sätt, hvil* ket vid 1809 års Riksdag af somlige benämndes : ConstitutionsUtskottets stora magt. Utskottets Förslag har äfven den förtjenst, att än ytterligare förtydliga hvad man förut förmodat vara tydligt nog, men hvilken förmodan med erfarenheten icke instämmer. Den som jemför hvad 1810 års Utskott, rörande förändringar i TryckfrihetsLagen, föreslagit, med hvad Riksens Ständer vid 1 8 12 års Riksdag i sådana ämnen beslutit, blir snart, öfvertygad derom, att öfverflödande tydlighet icke kan vara skadlig.
Hvad ordningen beträffar, medgifver delningen en säkrare controll, och medför denna anstalt påtagligen stor lättnad både för KammarRåtten , KrigsCollegium , Sjöförvaltningen, samt Riksens Ständers Revisorer och Statsutskott, hvarföre jag för min del skulle högligen önska, att förslaget af Riksens Ständer gillades. Äfven ett annat skål finnes, för vapnens eget bästa. Mm har sett under flydda tider, huru någon gång person gällt mera ån sak; och huru i följd deraf en Chef, som ägt Högsta Magtens synnerliga ynnest, och derföre kunnat vänta bifall till alla sina framställningar, kunnat tillvinna sin detaille i öfverflöd allt hvad han önskat, under det en annan, som icke stått i sådan nåd, ej förmått uträtta det ringaste. Detta förekommes genom den föreslagna delningen af anslaget de olika vapnen emellan , hvilken, jag upprepar det ännu en gång, alltså år högst nyttig. Hår har blifvit taladt om Andra LifGardets Casern-byggnad. Den har vål tillkommit i följd af enskild motion, rnen principen år grundad på Riksens Stånders beslut vid 1809 och Dtn 7 Juhl /. m. 1810 årens Riksdag, då, i anledning af BorgaréStåndets yrkande, att slippa inqvartering, beslöts, att så vidt möjligt vöre, Caserner skulle uppbyggas i alla de Ståder, der Trouppar funnos förlagde i Garnizon. Det nu ifrågavarande anslaget blef först begagnadt till Cassernbyggnad åt LifGardet till Häst. Vid sista Riksdagen befanns, att ett lika behof ägde rum i afseende på a:dra Gardet, som ansågs lika beråttigadt att få det afhulpet, som de öfrige GardesRegementerne. M*n lyckades då att bereda tillgång till nödige medel för detta ändamål, medelst afskrifning å Lotteri-medlen, hvaraf j5,ooo R:dr B:co årligen afsattes; men det var ett misstag, att man an«åg detta af LifGardet till
Detta, mine Hrr, är ett faktum, som synes mig bevisa, att det för en Stat icke är likgiltigt, om den representeras af Chargés d’Affoires eller Envoyér. Inom den diplomatiska, likasom inom andra embetsmanna-corpser, böra väl för öfrigt några gradationer finnas, och vi, likasom Amerika, måste väl något rätta oss efter hvad hos andra brukas. Medgifver man icke detta, bör man konseqvent yrka att, t. ex. inom Arméen, det är öfverflödigt att hafva Generaler, utan att man i stället kan nöja sig med Öfverstar eller Majorer, Kapitener o. s. v., som leda rörelserna under ett krig. Gr. Anckarsvärd har äfven fästat sig vid att, under det vi i Briissel skulle hafva en Ministerltesident, skulle vi i Haag hafva en Envoyé. Jag förbigår Hr Gr:ns förslag, att aflöningen till den sednare borde utgå af Usta IIufvudTitelns anslag, och anser detta något så ovanligt, för att icke säga orimligt, att det icke lärer komma att af K. o. Ad. sanktioneras. Skälet till att en Envoyé blifvit upförd i Haag är föröfrigt icke endast det, som Hr Gr:n tyckes antaga, om än det är naturligt att afseende blifvit fästadt å det nära slägtskaps-förhållande, hvari Thronföljaren befinner sig till det Nederländska Konungahuset. Sedan lång tid tillbaka underhålla vi förbindelse med Holland, och såväl Sverige som Norrige hafva ett betydligt varu-utbyte med detta land, som ännu intager ett stort rum i den Europeiska handeln, om än icke så stort som förr, eller innan England gjorde det platsen stridig och satte sig i spetsen för verldshandeln. Ett ytterligare skäl för bibeluillande af förbindelserne med Holland på samma fot sorn förr, är att det är ett af de länder, med hvilka vi längst underhållit diplomatiska förbindelser.