Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare har uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (JYs 192) Grefve Liljencrants, G. F., yrkat följande tillägg till denna §: »Skulle så inträffa att, till befordrande af entreprenadskjuts utgörande på för delaktigaste vilkor inom ett skjutslag, vederbörande pröfva nödigt flytta det gästgifveri, skjutslaget då är underlagdt, till annat ställe, skall rättigheten att utskänka bränvin och andra spirituosa drycker upphöra ifrån den dag förflyttningen egt rum, dock må det vara såväl förstnämnda gästgifveri.? innehafvare som ock den person, till hvilkens egendom gästgifveriet varder flyttadt, öppet alt, i den ordning § 14 stadgar, söka bereda sig sådan rätt, som i sagde § omförmäles.» Då. på sätt Utskottet här ofvan vid § 12 sökt visa, rättigheten till bränvinsutskänkning blifvit gästgifverierna tilldelad såsom ersättning för besväret att skjutsa och herbergera resande, anser Utskottet det ligga i sakens natur, att, när ett hemman befrias från nämnda besvär, den hemmanet åtföljande rättighet till bränvins utskänkning äfven upphör; hvadan motionen ej torde böra till någon åtgärd föranleda. § 24. Vid denna § är yrkadt: uti en hos Ridderskapet och Adeln af Herr Ehrenborg, R. M., väckt motion [J\S 68). att antingen alla afgifter för minuthandel med eller utskänkning af bränvin må hädanefter ingå till Staten eller, derest Rikets Ständer fortfarande vilja låta kommunerna tillgodonjuta berörda afgifter, alt de f af samma afgifter, hvilka för närvarande tillfalla städerna, må utdelas på samtliga städer i hela riket efter deras folkmängd eller ock att f af ifrågavarande afgifter, från så väl stadssom landtkommuner, inom hvarje län må ingå till landtränterierna och fördelas på så väl Bih. till R. St. Bevilln-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande
Detta villkor inträffar icke på närvar, fall, emedan den fråga eller motion, från hvilken den nu förevar, skulle vara härledd, icke blef upptagen, utan, såsom jag nyss nämnde, återtogs såsom af Hr Landtm, befunnen vara af den beskaffenhet att den icke kunde upptagas. Den 3:dje anledningen, som tillåter frågors upptagande efter motionstiden, är, om ämnet föranledes af händelser, inträffade under riksdagen. Jag känner ingen händelse, som, med hänsigt till förevar, fall, skulle kunna åberopas, om icke den händelse, alt den, som väckte motionen, återtog densamma. Emedlertid och då Hr Frih. och Landtm, förklarat sig icke kunna upptaga denna motion, såsom försent väckt; så lärer annat sätt att komma från saken icke gifvas, än att votera derom, då contra-propos:n torde blifva: om Ståndet yrkar, att frågan skall upptagas och remitteras. 556 D c ti 28 Ma rs f. m. Gr. Horn: Då jag för en stund sedan tog mig friheten att directe vända mig till motionären, så vill jag nu göra honom uppmärksam på en händelse, sorn inträffat, att nemi. Hr Ribbing, så mån om lagarnas iakttagande och R. o. Ad:s frioch rättigheter, här uppstått med försök till en bevisning, som jag ingalunda kan godkänna. Jag linner nemi. den af Hr Rosenqvist väckta motion icke vara annat än en ändring af den utaf Hr Rosenschöld framställda motion; att begge motionerna äga samma syfte, ehuru de till ordalagen äro olika. Likväl tyckes det vara gifvet, att R. o. Ad. med skäl önskar, att hvarken den ena eller andra frågan blifvit vackt, hvarföre också R. o. Ad., derest remiss kommer i fråga, gör ett offer af sin känsla, af det passande för en rådslående församling.
Mösseberg i Vilske d:o. Gryten i d:o d:o. Hillet i Barne d:o. Af dessa allmänningar äro Stöpen, Hökensås och Mösseberg under reglering, samt Gryten bestämd att förvaltas för Vilske Härads gemensamma räkning; hvaremot Hillet, såsom skogslös, anvisats till nybyggen och odlingar. Till enskildte äro nu mera upplåtne Russlingen, Ormeskogen och Fä gremo, alla tre i Vadsbo Härad. Tärrnm.toton i T.änof nilill anfnlet. oförändrad. 22 Vården af de för Kronans räkning bibehållne och reglerade kronoskogarne synes oklanderlig. Systematisk indelning till trakthuggning är införd å alla parker, som hafva dertill tjenlig skog. Äfvenledes är sådan hushållning införd å en del utarrenderade boställen, der den funnits lämplig; och flere större, enskilde personer tillhörige skogar, hafva under sednare åren blifvit efter samma metod afverkade. Till landtmannens betryggande mot förlust af dess redbaraste lösa egendom, boskapen, har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i följd af derom gjord framställning från Landllnishållningssällskapet, vid allmänt sammanträde den 9 Mars 1842, tillvägabragt dels ny förening emellan Länets innevånare, om erläggande af belöningar för rofdjurs dödande, hvilken förening Eders Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 8 Augusti samma år, behagat i hufvudsaklige delar fastställa, dels ock beslut om inrättande och underhåll af minst en varggrop inom hvarje härad. Verkningarne af desse åtgärder hafva ännu icke varit särdeles märkbara. Orsaken tros ligga deri, att belöningarne, såsom nog ringa, hvarken medgifva att anskaffa och underhålla hundar, som till vargjagt äro tjenlige, eller att för djurfångsten göra andra omkostnader. Större delen af de vid sammanträdet närvarande jordbrukare påyrkade väl förhöjning i premierne, men när sådant bestriddes af andra, fann Eders Kongl. Majit det böra derutinnan förblifva i sitt förra skick.
» » Det kunde jag hellre, » sade fröken Mariana eftertänksamt, » men Lucie har vrickat frambenet på henne. » » Ni kunde väl icke » — den unge herrn stod och såg ned i sin hatt — » ni kunde väl icke. » Han tystnade tvärt. Fröken Mariana teg också litet, men då nyfikenheten blef henne öfverrnäktig, sade hon skarpt: » Hvad är det, som jag inte kunde? » Han såg upp på henne och de kommo bägge två till att skratta. Därpå sade han beslutsamt m e d de mörka ögonen rakt i hennes: » Ni kunde väl icke sitta bak på min häst — bara tills vi ' hinna upp de andra? » Fröken Mariana stod med händerna på ryggen och _ hufvudet på sned. Hon såg ned på sina rödslitna tåsnutor, medan hon svarade: » Jag kunde nog. » Han blott betraktade henne — bedjande, afvaktande, och tordes ingenting vidare säga af fruktan för att hon skulle få lust att säga emot. » Och min klädning kunde ni ha i ett knyte framför er, » funderade fröken Mariana Därpå beslutsamt, med en kort nick: » Nu går jag upp och klär o m mig. » Hon vände sig o m i trappan, och ögonen strålade under de halfsänkta ögonhåren, medan hon tittade ned på honom öfver ledstången » Hvad tror ni, Lucie och de andra skola säga? » Han såg upp på henne — plötsligt djärft — och lade handen på hjärtat: » Jag vet precis på pricken, hvad de skola säga. Vill ni veta d e t? » Hon fick rysligt brådt o m att komma uppför trappan, men uppe på svalen hörde han henne skratta. Den unge grefven satte sig i stolen och väntade och stirrade i sin tur på solstrimman, som kröp längre och längre fram på golfvet. I dammet på stenarne skref han med sitt ridspö M. S. och därpå mera bestämdt: Mariana Sommerfelt. — Men de fyra gamla bruna trafvade i sakta mak med familjekarossen framåt vägen. Pappa tog sig en förmiddagslur och Lucie och Sophie, som sutto på baksätet, stucko alltsom oftasthufvudenagenom fönstren för att se ut.
Härjemte fär Utskottet äberopa desi Betänkande öfwer sä wäl Herr Hof - Intendenten och Riddaren ker Ikams, som Herr Borgmästaren LZZes, det förra frän Höglofliga Ridderffapet och Adeln, det sednare frän Högtärade Borgare-Ständet remitterade och af Utskottet i sammanhang med Kongl. Majlls Nädiga Proposition förehafde, särskilda Memorial. Slockholm den 5 October 1809. Pä Högloft. Ridderskapet Pä Högwördige Presteoch Adelns Ledamöters Ständets Ledamöters magnar: ' magnar: Lyernlieckt. Olok käambräus. Pä Högtärade BorgarePä Hederwärda BondeStändets Ledamöters Ständets Ledamöters magnar: magnar r k. kl. Orevesmubl. kecker kernström. klolmbergskqu. Uppä L2>4 Den 4 November. Uppä derom gjord proposition af Herr Grefwen och Landt-Marskalken blef detta Betänkande till alla helar bifallit. Upplästes följande: Riksens Högloflig» Ständers Lag - Utstötts Betänkande, rörande sä wal Herr Hos Intendenten och Riddaren lllllamg, hos Högloflige Ridderstapet och Adeln som Herr Borgmästaren hos Högtärade Bor gare-Ständet, i anledning af Kgl. Majlls Nädiga Proposition till Riksens S änder om tillökning i underhållet för besatte personer/ andragne yrkanden. Herr Iliam hemställer, att Lag U stöttet mät. te utarbeta ett förslag, huru alla slags sängar runde fä förökade willor i anseende till boning, skötsel, och föda, samt i öfrigt blifwa mer nyttiga medtem» mar i Staten, och Herr klZZe, att alle för skuld bysatte kunde med nägot ester deras kunskap och förmåga lampadt arbete, fä systelsättas och inkomsten deraf anwändas till afbetalning ä den skuld, för hwilken den arbetande i Bysättningschacktct hälles.
Vtclr. d. 7 Nov. 184.0. 7S9 2:a punkten, mom. litt. a), senare delen af 4:de punkten fran och med orden: ”samt att Rikets Ständer malte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla etc.” 5:te och Gite punkterna samt senare delen af 7:de punkten afs logos. 2:a punkten, momenten litt. c) och d), 3:dje punkten samt 4: le punktens förra del, så lydande: ”att de, i afseende å markegångssättningen, 1111 befintliga föreskrifter må förblifva gällande, intilldess Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag blifva i tillfälle att nödige förändringar deruti besluta”, ansågos förfalla, till följd af afslaget å mom. litt a) i 2:dra punkten. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskoltets den 7 och 14- sisth October på hordet lagde Utlåtanden: N:o 327, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 177, och N:o 328, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 178, fann Ridderskapet och Adeln, som afslagit morn. litt. a) i 2: Ira punkten af Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 170 och 326, dan enda åtgärd, som vid Utlåtandena N:ris 327 och 328 kunde anses höra vidtagas, vara alt lägga dem till handlingarna. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Siats-Utskottets den 7 och 14 sisth October på hordet lagda Utlåtande N:) 329, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 185.
Ingen bör från sjukrum åter utgå bland friska, 13 IT. 6 4* Den 3 September. förrän han, utom detsamma, fullgjort den rening, berörde § föreskrifter eller läkaren närmare bestämmer. Rum, som till sjukvård utses, bör derföre, om möjligt är, vara så beläget, att utanför eller bredvid befinnes något annat, hvarest reningen kan verkställas och öfver hvars iakttagande sundhetsnämnden uppdrages ät husbönder, sjukvaktare, eller annat lämpligt biträde att hålla tillsyn.” Derefter utkom i832 års nåd. kungör., rörtde förändrade anstalter med quarantainesinrättningen i Riket. Äfven i denna sednare författning, som betydligen inskränker tiden för quarantainernä, är rening af såväl personer som varor föreskrifven att fortsatt iakttagas, i B31 års författning af Nov. månad hänvisar i öfrigt till medicinal författningen, rörtde smittosamma sjukdomar i allmänhet, Deruti förekommer i 2 § en definition, af SundhetsCollan och Läkaresälskapet afgifven, öfver sådana epidemiska sjukdomar. Derefter följer beskrifning om nödvändigheten att afskilja friska från sjuka och slutligen kommer (se bil. Nto i till författningen af den 9 Juli 1831) beskrifning, huru de mineralsura rökningarna skola verkställas, hvarigenom personer kunna handtera de sjuka, utan våda att kringföra smittan. Jag frågar nu, om vi böra ingå till K. M. och derföre, att sjukdomen otillbörligen fått sprida sig, begära suspension af så, ändamålsenliga författningar, i fall de ändamålsenligt handhafvas. Man har yttrat, att spärrningar till lands icke medföra åsyftad verkan. Sveriges eget exempel bevisar motsatsen genom spärrningarna mot Norrige. Man har yttrat, att spärrningar inom landet skola medföra de största olyckor.
Långsamt och likgiltigt gick han vägen framåt. Det var på våren, snön hade smält, vid vägkanten växte Tussi-lago, och hvitsipporna buro hvitgröna knoppar. En ångande luft; spred sig från den mjuka marken, men blåsten var kall, och det rasslade i de gamla pilarna, hvilka växte utmed vägen. Den vandrande gick förbi det ena stället efler det andra, utan att gå in. Slutligen stannade han utanför en rödmålad bondgård och öppnade efler en stunds tvekan grinden. Ett argt hundskall hördes från trappan, och en röd, snagghårig hund rusade emot den inträdande. Han värjde sig med att vika undan och locka på hunden samt stannade oviss ett stycke från trappan. När hunden fortfor att skälla, gick han långsamt uppför trappan, följd af hunden, hvilken morrande vädrade på hans kläder. Igenom den stängda dörren, som ledde in till köket, hördes barnskrik och en röst, som sjöng. Vandraren knackade på, men fick intet svar, och sedan han kastat ett par pröfvande blickar på de olika dörrarna, beslöt han sig för att öppna den ena och steg in. Sedan han stält påsen ifrån sig, trädde han med hatten i hand och en underlig hopkrympt hållning öfver tröskeln. Hunden stannade kvar vid påsen, som stod på trappan. När laudsstrykaren inträdde, tystnade sången, och en storväxt kvinna trädde honom till mötes. — Jag tänkte fråga, om jag kunde fa hvila mig här en stund, sade han. Jo, det gick nog an. Vandraren satte sig tyst ned vid dörren, och hans blickar flögo snålt omkring rummet. Hustrun hade åter tagit den lilla i knät och satt sakta vysjande framför vaggan. Barnet hade slutat skrika och såg med sina små uttryckslösa ögon på den främmande. — T kunde väl inte ge mig nå n mat, sade han till sist. Jag har inte ätit i dag. Bondhustrun suckade. — Det är sä många, som gå in här, sade hon. Mannen svarade icke, men han upprepade sin fråga med blicken. Kvinnan lade ned barnet i vaggan och gick fram till spiseln.
Också gripes han af en kväfvande ångest och beklämning inför den framskymtande möjligheten, att prosten skulle förtröttas i sina bemödanden och kanske upphöra med sina besök. Tusen gånger hellre vill han då låta sina egna små betänkligheter fara. – Käraste herr grefve – säger prosten mildt – era dagar äro afkortade och afräknade. Ni har blott ett fåtal kvar. Skynda er då att rädda er själ! Jag ber er därom så längtansfullt, ty jag darrar för den tanken, att ni måhända skall afslå min bön Ett ögonblick är det tyst, men tystnaden är full af spänning, tills Struensee ändtligen utbrister: – O, jag hoppas och önskar nu odödligheten! Och liksom till förklaring af det bråda omslaget, tillägger han, pekande på Jerusalems bok: – Det är omöjligt att motstå innehållet i den boken! Prosten Balthasar småler förnöjdt, nickar uppmuntrande och snusar eftertänksamt: alltså tör det icke vara nödvändigt att ingå på några vidlyftiga undersökningar öfver själens tillvaro, natur och odödlighet. Slika spekulationer skulle taga för lång tid och leda till många spetsfundigheter utan värde för hjärtats förbättring. Hufvudsaken är, att delinkventen nu åtminstone fått en förnimmelse af evigheten. Det som hittills gjort honom känslolös, var den falska öfvertygelsen, att det icke skulle finnas ett kommande lif. Den öfvertygelsen är nu rubbad; men den måste helt och hållet fråntagas honom, för såvidt det skall bli möjligt att förskaffa honom det sanna lugnet. Hans själasörjare måste då till en början framhålla, att syndaren icke kan vänta något angenämt öde i det tillkommande lif, som han önskar och hoppas. För att kunna inse detta, måste han först bibringas riktiga begrepp om handlingarnas moralitet, som han hittills förnekat. Prosten fortsätter: – Det gläder mig outsägligt, min käre grefve, att ni hunnit så långt. Låt oss nu en stund sysselsätta oss med moralen. De regler, efter hvilka ni bedömer handlingarnas sedlighet, vill jag tillsvidare lämna oanfäktade – era handlingar måste icke dess mindre komma till korta vid en närmare granskning Han hinner icke sluta meningen, innan Struensee infaller:
Lika sä litet mä under den art af brottslighet, som af Lagen i 10 Mom. samma Z äsyftas, kunna dragas sädana Skrifter, af Moral-Satiriskt innehäll, hwilka pä ett för Samhället nyttigt sätt beifra, ware sig mcnskliga fel och därskaper i allmänhet, eller dem som kunna hos witza Ständ och Samfundsklasser mer eller mindre röja sig. Icke heller skola, L Politiskt hänseende, fria och owäldiga yttranden öfwer särskilda Samfundsklasser, deras nytta, rättigheter eller öfriga förhällande till Samhället, kunna räknas ibland förbrytelser enrot detta Moment. Skolandes för öfrigt med den benämning af Smädelig och Smädande, som af denna Lag flerstädes nyttjas, icke annat kunna rätteligen förstus, än hivad antingen genom uttryckets gröfwa och skvmfande lydelse, eller genom sjelfwa tillmälets härdt kränkande beskaffenhet, samina Bilaga till Mem. 225 benämning werkligen förtjenar, och således dermed icke kunna förblandas, hwarken allt strängare klander i allmänhet, eller hwart och ett ironiskt skämt, som möjlig förtörnelse medföra knnde. Dock att de ämnen, som i 3:dje, 4:de och 8:de Momenterne af 3 8 innehallas, härigenom ingen ting af deras nödwändiga helgd förlora ma. Och skall till ytterligare främjande af deha grundsatsers wärd, da enligt hwad i 8 § nedanföre stadgas den af Riksens Ständer tillförordnade Tryckfrihcts-Committees yttrande öfwer aklagade förbrytelser af Domstolen infordras, berörde Commitwes äliggande wara att, genom grundliga samt pä rättwisa och sakernas upplysta öfwerwägande byggda utlåtande», Domaren i des; pröfning biträda och underlätta, samt derigenom samfält med honom bidraga till.förebyggande af sädana omildare tydningar, och deraf flytande vriktighetcr i Lagens tillämpning, som genom äklagares osta öfwerdrifna och ensidiga nit föranledas kunde.
Berättelser innefatta enahanda framställning i afseende på deras förvaltning och räkenskaper, af hvilka GeneralSammandrag derjemte bifogas. §• »I Jemte RiksHufvudböckerne, för de år som utgöra föremål för hvarje Revision, öfverlemne StatsContoret till Revisorerne alla sina öfrige Räkenskaper, Protocoll och Handlingar för samma år. §■ 12. K. M:t förordnar i Nåder en af StatsContoirets Ledamöter, alt under förrättningen Revisorerne biträda, med pligt och rättighet för denne Embetsman, att till Revisorernes Protocoll lemna i en eller annan måtto erforderlige upplysningar som ega sammanhang med StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning under de år, för hvilka afslutade Räkenskaper granskas. §• i3. Revisorerne må äfven kunna af StatsContoiret äska och erhålla de upplysningar och handlingar, sorn de i öfrigt finna nödige, rörande verkställigheten af beslut eller fortgången af dispositioner, sora blifvit vid-* tagne under den tid, som utgör föremål för hvarje Revisions-förrättning, enär de af dertill omedelbarligen hörande Räkenskaper, Protocoll och Handlingar icke anses fullkomligen utredda; dock få så beskaffa - Betänkanden, N:o 353. 287 de upplysningar och handlingar icke af Revisorerne med intrång på efterföljande Revisorers granskningsrätt, användas till grund, vare sig för anmärkning eller godkännande af åtgärder under en senare tid, för hvilken afslutad Räkenskap då icke är till granskning öfverlemnad. §•
Med åberopande af de skäl, som blifvit anförde uti det återremitterade Betänkandet, till stöd för afstyrkande utaf den under punkt 3 gjorda framställning; får Utskottet förklara, det Utskottet vidblifver sin derutinnan yttrade åsigt; hvadan ock Utskottet här ofvan icke, såsom disponibel tillgång, upptagit någon del af det sammanräknade belopp, hvilket såsom Cassa-Creditiv är afsatt. Vid pröfning af de skäl, som af Herr Mannerskantz blifvit, uti en vid Betänkandet fogad reservation, framställde för ändring af det uti 4:de punkten förekommande förslag, att Handelsoch Närings-Disconlens permanenta (ordinarie) Creditiv eller fond måtte bibehållas vid Tre millioner Riksdaler, utom reserv-fonder; har Utskottet hemtat anledning tillstyrka, att berörde förslag måtte sålunda förändras: Till fond för utlåningen genom Handelsoch Närings-Disconten eger Banco-Slyrelsen att använda de lill Banken influlne och reserverade samt vidare ingående Räntevinsler och Capital-afBetalningar, under iagllagande af de uti §. §. 127, 287 och 240 af nu gällande Banco-Reglemente intagne föreskrifter. Hela ullåningssumman får utgöra högst 3 millioner R:dr, utom för det fall, som omföi mäles i nästföljande punkt, enligt hvilken ullåningssumman tillfälligtvis kan komma att öfverskjuta berörde maximi-belopp. Med anledning så väl häraf, som alt Rikets Ständer bifallit Utskottets Betänkande N:o g5, angående belåning i Banken af ritorr spannmål, torde det uti en annan reservation afgifne förslag, ”att beloppet af fonden för Handels-Disconten må vara obestämdt, och bero af bebofvet samt Hypothekels beskaffenhet, i det att belåning på produeter bör Banco-Utskottets Utlåtande _, N:o iyg. j hafva företräde, samt alt spannmål icke må vara utesluten från belåningsrält, ’’ böra förfalla.
Så m y c - ket mera betydelsefullt var det enhälliga bifall, som hälsade det officiella tillkännagifvandet, att direktören i försäkringsbolaget Skandia, friherre Gustaf Lageroring, känd för sitt skarpa hufvud, sin affärsmannablick, sina militära insikter och sin sällsynt vinnande och representativa personlighet, blifvit hedrad med förtroendeposten i fråga. A t t åter sprida hemtrefnadens sommarvärme och blomdoft i det bohuslänska residensets väldigagemak tillkommer alltsåfriherrinnan Hedvig Lagerbring, den nye Göteborgshöf dingens maka. Men dessförinnan förestår henne ett smärtsamt uppbrott från det K »? Med sken från dina klara ljus, Med smyckad gran, med skogens doft Och barnajubel högt i loft! Carins. gamla Stockholmshemmet samt ett vemodsfullt afsked från den forna umgängeskretsen och henne kära förhållanden. Hennes spänstiga, friska och glädtiga lynne skall emellertid säkerligen med heder bestå detta prof, liksom hennes världsvana och förbindliga älskvärdhet skola underlätta fyllandet af de sociala kraf, som äro förbundna med hennes nya samhällsställning. Få torde kunna blicka tillbaka påett så sorgfritt lif som friherrinnan Hedvig Lagerbring. Född 1858, dotter af kammarherren Carl Gustaf Nisbeth och hans maka, Mathilda von Post, tillbragte hon sin barndom och första ungdom på det trefna gamla Tisslinge i Upland, fideikommis inom nisbethska släkten. Syskonen voro sju, flickor och gossar o m hvarandra, yra och lekfulla — Hedvig den yngsta och skälmskaste af alla. Också dväljas tusentals glada och sprittande minnen från deras uppväxtår i hvarenda vrå af fädernehemmet. Jular och andra högtider tillbragte familjen i glädje och gamman på godset Asbergby hos » farmor », friherrinnan Nisbeth, född von Ungern-Sternberg, en kvinna af utsökt, aristokratisk själsfinhet, älskad och vördad i lifvet och efter döden. Friska vindar från landet förde Hedvig Nisbeth med sig till Upsala, dit hennes föräldrar, då hon var åtta år gammal, flyttade för barnens skolgång. Sedan läxorna voro lästa, hade hon tid. öfver till de muntraste upptåg och spratt.