Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det nämligen är ostridig*, alt många ynglingar genom sin oeconomiska ställning äro hindrade, att oafbrutet uppehålla sig vid Universitet, måste någon tids vistande i hemorten bereda deni en besparing, förutan hvilken fnrtsäftuiugen af deras Acadeaniska studier skulle blifva omöjlig. Det vore derföre ilia beräknadt, 0111 fe*ienie voro så korta, att de Studerande Lnapt 374 Den xg November Fm. linn nit hemkomma från Universitetet, förrän f]e skulle ti i t återvända. — Herr Riben har yt.. trut, att examina äro af ringa värde. Till svar derpå vill jag endast antora, att någon examen är bättre, än ingen. Under deli lid jag tillbragte vid Upsala Universitet, kunde jag vid examina derstädes icke upptäcka de många och stora brister, hvilka Herr Riben trott sig finna. Under denna tid lärde jag mig att högakta detta undervisnings - verk, icke alt förakta del. Herr Hjerta, Gustaf: Jag tror, att man uppfattat mine i reservationen framställda anmärkningar ganska orätt, när man förmodar, alt det är Universitetens grundidé, som jag önskar skall förändras. Tvärtom, i afseende på Hög-scholornes nuvarande rigtning lill uteslutande tjenstemaunabildning har jag yttrat j ”att jagej vill bestrida att denna rigtning ä r främmande för Universitetets g r u n d i d eV* och i sammanhang dermed har j,ag vidare sagt: ”nog af att förhållandet efter ett Secels förlopp blifvit sådant det nu är, och således bör rättas”. Jag skall gerna vara den förste att erkänna min oförmögenhet att kunna ens våga tanka på ändringar i sjelfva grundideen, jag vill blott, att hvad en tid vållat, skall af en annan tid, medan tider ännu är, åter iståndsättas. Jag är färdig att med Herr Lagerhjelm tro, att If^nske ininga §f mig åklagade brister kuuna Dsh 20 Na ve na ber f. m.- 375 härflyta frän 1756 års Tjenstebetänkande: men jag tror ock, att man kan söka inångas orsak i vetenskapernes ändrade skick'.
Då likväl en dylik anmälan är nödig dels i och för verkställandet af föreskrifven taxering, dels för rättelse och kontroll i afseende å den afgift, som, enligt 14 § 2 morn., i stad bör utgå, och dels för erhållandet af statistiska upplysningar, samt en sådan anmälan jemte lösen för den derpå följande resolutionen — en lösen, som blott i stad eger rum — medför endast en obetydlig kostnad, hvarifrån den till och med är befriad, hvilken om sin fattigdom kan förete vederbörandes intyg, får Utskottet hemställa, att Herr Hjertås berörde förslag ej må till någon åtgärd föranleda. Ändring i denna § har jemväl blifvit påyrkad af Hr Boscetis, som föreslagit, att vid ansökningar om handtverks idkande, såsom försörjningsmedel, handtverks-förenings-bevis öfver derstädes styrkt skicklighet skall bifogas; men på de skäl, Utskottet här ofven anfört för afstyrkande af ifrågasatt ändring uti 1 mom. af 12 § tillstyrker Utskottet, att berörde förslag må förfalla. 28 §. Hr Bosaeus har föreslagit de ändringar i denna §, ”att det deri bestämda vite af 3 rdr 16 sk. banko må till hälften nedsättas, samt ehvad så skedde, eller vitet hibehölles, föreskrift mätte meddelas Magistraterne att uti tillstånds-resolutioner å handtverksoch fabriksrättighet erinra om en sådan vites påföljd; äfvensom att den stadgade afgiften till fabriksoch handtverks-föreningens kassa måtte, i städerne utom Stockholm, bestämmas till 5 rdr banko; men då omförmälde vite af 3 rdr 16 sk. icke skäligen bör anses högre än som vederbör, och, enligt Utskottet meddelad upplysning, de tillstånds-resolutioner, som af Magistraterne utfärdas å rättighet att idka sådan näring, för hvilken efter § 14 mom.
Just. Omh.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. om i underdånighet gjorda framställning; men hvad deremot vidkom frågan om pra;- miers tilldelande för rarare Ekevirke, ville Kongl. Majit sådane praemier i Nåder bestå efter en, vid detta tillfälle jemväl fastställd tabell, hvilken dock endast skulle gälla till hälften för Boställsinnehafvare och Arrendatorer af Kronolägenheter, äfvensom Kgl. Maj:t fann Frälsehemmans-egare till sådane praemiers erhållande destomindre kunna komma i fråga, som deras fria dispositionsrätt öfver sina ekar hindrar dessas fällning för Kronans räkning, så framt icke jordegaren finner med sin fördel instämma, att sådant medgifva och alltså i det betingade priset har full ersättning för virkets rarare beskaffenhet. Till Rikets Ständers förslag om vissa upplagsplatser för Ekevirke, kunde Kongl. Majit icke lemna Nådigt bifall, så länge fri dispositions-rätt öfver Ekeskogen icke är Skattehemmansegare medgifven. Vidkommande det af Rikets Ständer i underdånighet föreslagna fortsättande af Ekskogs undersökningarne, ansåg Kongl. Majit desamma nu böra upphöra, ^sedan alla de Län, der ek i någon större mängd finnes, blifvit undersökta. I sammanhang med hvad sålunda blifvit i Nåder beslutet, och då Kongl. Majit Bil. t. R. St% Just. Ombms Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. 29 insåg nödvändigheten att bestämma en viss ordning för ekars vrakstämpling, hvilken, genom Nådigt stadgande af den 18 Mars 1819, lills vidare blifvit inställd, täcktes Kongl. Maj;t, med upphäfvande af detta förbud, men för att tillika förekomma oordningar och missbruk, i Nåder förordna, att utstämpling af vrakekar, borde inskränkas till samma Län, ifrån hvilka för Flottans behof hygge för året verkslälles, och skulle detta hygge suecessive
Då denna Förordning genom Kongl. Brefvet den 3o Julii 1776 till samtlige Hof-Rälterne förklarades vara upphäfven och såsom kraftlös att anse, upphörde jemväl ofvan anförde föreskrifter om Do - Exp. Utsk. Pöralag till und. Skrif v. N:o 57» 435 mares ålder att vara gällande. Ehuru bestämd lag i detta ämne sedermera saknades, torde det dock hafva bordt anses såsom af sig sjelf gifvet, att Domare-befattning äfven derefter ej kunde uppdragas åt någon, som icke uppnått åtminstone den i lag utsatta myndighets-åldern. Icke dess mindre lärer afvikelse härifrån hafva egt tum; ty, genom Nådigt Bref till samtlige Hof-Rätterne, den 3 December 1799, pröfvade Kongl* Maj:t skäligt förordna, det HofRätterne dädanefter icke egde till Domare-Embetets utöfning utse och constituera någon, som icke uppnått 21 år; och detta Kongl. Bref är den Lag, som härutinnan nu gäller. Förändring af nyssnämnde ålders-bestämmelse är ett lallge kändt behof och har lika länge varit föremål för allmänhetens önskan. Skälen dertill ligga så i dagen, att de knappt lära behöfva antydas, långt mindre med omständlighet utvecklas. Om det ockj å ena sidan, ej må nekas, att mången yngling vid 21 års ålder kan hafva hunnit ej blott att inhemta de theoretiska kunskaper, som erfordras, för att nöjaktigt aflägga de prof, hvilka <äro föreskrifne för dem, som söka inträde i Rikets Rättegångsverk, utan ock att förvärfva kännedom om det allmännaste af den practiska Lagfarenheten; så lärer det dock, ä andra sidan, böra medgifvas, att högst sällan någon yngling vid denna ålder har den menniskokännedom, den erfarenhet af allmänna lefvernet, den bekantskap med vedertagna former och bruk, den färdighet och säkerhet i omdö - 136 Exp. Utsi-. Försl, till uriel. Shrifp.
Reservationer: a) emot första punkten: l:o af Herr Kontraktsprosten Emanuelsson, som anförde: »Emot den punkt uti Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 88, hvari tillstyrkes att hvarje rote inom ett fattigvårds-samhälle skall försörja sina fattiga, om två tredjedelar af de röstegande i sockenstämma förena sig om ett sådant beslut, reserverar jag mig på följande grunder: 1) Då fattigvård icke annorlunda bör betraktas, än som en frukt af kristelig kärlek, så är väl det kristliga samfundet, församlingen, men icke roten, det rätta fattigvårds-samhället. 2) Det är mer än sannolikt, att många tvister om försörjningsskyldighet skola uppkomma icke blott rotarne emellan, utan äfven mellan rotarne och församlingen. Härigenom skall enighetsoch kärleksbandet inom församlingarne slitas och einbetsverken öfverhopas med onödiga rättegångar. 3) I många socknar bebo de fattige talrikast vissa trakter, alltid de ofruktbaraste. Häraf måste den olägenheten uppkomma, att just de jordegare, som hafva sämsta jorden, åläggas att försörja det största antalet fattige. Så vida de nu icke sjelfve vilja blifva fattighjon, måste de drifva ut inhysingarne från sina egor, och så erhåller man en hop husvilla menniskor, som göra all fattigvårdsstyrelse hardt nära omöjlig. Och om äfven de fattige få qvarstanna på egorna, så måste deras försörjning blifva sämre i samma mån, som den skall bestridas af färre och oförmögnare försörjare. 4) Ett korrektiv mot dessa olägenheter har man sökt dels i det större röstantal, som erfordras för att besluta att fattigförsörjningen skall ske rotevis, dels i det stadgandet att ingen rote må blifva allt för mycket betungad. Men intetdera korrektivet anser jag vara tillfyllestgörande. Ty lätteligen kan det inträffa, att två tredjedelar af de röstegande hafva enskild fördel deraf, att fattigförsörjningen sker rotevis, och desse kunna då kasta den största delen af socknens fattiga på den återstående tredjedelen. Stundom kunna till och med en eller två personer ega två tredjedelar af rösterna i sockenstämma.
Att nuv:de Utlåtit, nu skulle börja en ny kurs i befästningsfrågan, kunde icke förefalla annat än oväntadt för hvar och en, efter så aldrig förut Den 13 April. 1»3 tillgått, ja, då t. o. ra. exempel saknas på att StatsUtsk:t tagit någon annan kännedom om befästningsplanerna än hvad som derutaf stått att inhemta af den Kongl. Proposm. StatsUtsk:t hade dock varit alldeles oförhindradi att infordra ännu en gång alla dessa handlingar, helst K. M. nådigst förklarat att desamma skulle Utsk:t tillhandahållas. Majoriteten hade då direkte och omedelbarligen kunnat inhemta att planen för Stockholms befästande icke vore bygd på några tillägg eller tillkomst sedermera af andra »yttre verk och förskansningar». Här har således aldrig varit fråga om någon upoffring af konstitutionela rättigheter, utan endast att StatsUtsk:t velat sig deraf begagna. Slutligen kommer majoriteten fram med sitt hufvudargument mot den nuv:de befästningsplanen, att nemi. meningarne derom äro väsendtligen skiljaktiga och sådant måhända i högre grad än It. St:r vid förra Riksdagen hade aul. att förmoda. På grund häraf föreslår Utsk:t att R. St:r icke i denna vigtiga fråga böra fatta något för framtiden bindande beslut, utan förbehålla sig närmare pröfning af densamma, »sedan K. M. (nu kommer det återigen) meddelat R. Sl:r fullständigt förslag till de ifrågaställde befästningarnes utförande». Hvilka skiljaktiga meningar finnas, omnämner icke majoriteten. Förmodligen och då vi icke känna till några andra, så är det de mångahanda upsatser, så i tidningar som i ströskrifter, hvilka, synnerligen på den sednare tiden, varit synliga och som bevisa att ämnet viickt ett stort intresse. Men att dessa skiftande och löst framkastade åsigter om sättet att befästa hufvudstaden, innefattande icke ens den minsta tillstymmelse till plan, grundad på närmare undersökningar, fått inverka på Statslltsk:ts beslut i en så vigtig fråga, kan icke annat än väcka förvåning, då Utsk:t hade att hålla sig till en fullständig af K. M. gillad plan öfver denna riksvigtiga angelägenhet.
Då nu dessa föreskrifter funnits i tillämpningen med hvarandra 0- förenliga, sålunda, att om 6 procent af Lånesumman skulle utgöra fullt Riksdalertal, borde antingen Lån utgifvas endast på jemna 5ooch ioo:detal, hvilket någon gång medförde en nog betydlig afvikelse från den stadgade grunden i jemnförelse till Taxeringsvärdet, eller ock kunna, till undvikande deraf, ställas, tvärtemot det gifna stadgandet, äfven på brutna Summor med Skillingar, såsom 66: 3a., 33: 16., 16: 3a. m. fl., å hvilka 6 procent utgöra fullt Riksdalertal; lika som, å en annan sida, i fall Lånebeloppen, enligt den gifne föreskriften, bestämdes till |alel af Taxeringsvärdet i fullt Riksdalertal, inbetalningarne måste ställas antingen öfver eller under 6 procent, om de skulle kunna utgöra fulla Riksdaler, men deremot ställas jemväl på Skillingar och Runstycken, för att kunna motsvara 6 procent af Lånesumman; så hafva Banco-Fullmägtige, vid betraktande af den sålunda ådagalagde omöjligheten, att efter ordalydelsen upp - fylla desse sins emellan stridige föreskrifter, ansett sig böra lills vidare antaga och fastställa, alt inbetalningar å Fastighets-Lån hädanefter, likasom förr, mätte få ske äfven i ojemna Summor å Skillingar och Runstycken, såsom hvarken förnärmande för Läntagare eller förenadt med någon slags olägenhet inom Banco-Verket, och begärt Revisorernes yttrande, huruvida dervid må bero, eller om de stridige stadganderne hellre böra, enligt någon amian af de ofvan antydda lillämpnings-grunderne, bringas till nödig enhet och öfverensstämmelse.
Herr Lilang, loban jfacocheonsormrLLäs lig med Friherre Toll. Friherre Ltael von blollttern, (torKtL Tuck VIA. Ehuru betungande Swensta Folkets utlagor hädanefter blifwa, kan jag dock icks underlåta at "ödmjukast tilstyrka Ridderstapet och Adeln bifall pä Vett wäckt a frägan om Deras Kongl» Hö g heters Hertigarnes stulds betalande. Det more Ridderstapet och Adeln wärdigt at härrttinnan förekomma och gifwa de andra StändrN erempel, och et bewis af den wördnad och tacksamhet, de städsö Husta fa betaga för -et Kongl. Huset. SwenZes ^ZA rc>74 Ms - Furstar hafwa onckeligen anspråk pä Folkets erkänsla, och jag hoppas Desi krafter annu icke äro sä medtagna, at d« ju kunna häraf nu lemna wedermäle. Men oin ock til et wördfamt tacksamheksoffer fidsta stärkwen stuile frambäras, fä hedrar Let Swensta Folket sä mycket mera, fom in'et folkfiag i Europa kan jämnföras med detta trogna, goda Folk, at efter yttersta förmåga hafwa stn egendom ospard til Konungens och Let Kongl. Husets behof och höga nöje» Herr ak LLlibom, kälerina». Någon hwar kaMer huru tungt det ar at luara skyl. ig — ätmindstane känner jag det. — At lätta denna börda, tror jag wara en pligt för den, som kan. Men huru stor är icke den pligten: i fräga om en Herre, Hans Kongl. Höghet Hertig af Söderman land, som utaf Högstsalig Hans Kongl. Maj:t den III. bliswit anförtrodd den dorbara wärdén af Desi Rike, Desi Son och Thronföhare MLer minderärigheten.
Anmaltcs och emottogs en Deputation ifrån det Hcderwärda Bonde-Ständet, anförd af Riksdagsman» nen kökr ^oknston ifrån Jämteland, hwilken framför - 6 de Ständets wänllga hälsning och lyckönskningar til Riksmötets begynnelse. Hans klxcsllsncs Herr Grefwen och Landt-Marskalken tolkade Ridderskapets och Adelns wanffap och förtroende för dec Hederwärda Bonde-Scandet, och Vspuksrivnsn afträdde, beledsagad såsom wid ankomsten. Derefter uplästes fjorton §§. af ,626 ars Riddarhus-Ordning, hwarpa anmälteö och emottogS en Depurrrinn ifrån det Wallof!. Borgare-Standet, anförd af Stockholms Riksdagsmannen Herr Radman kcksI1<gulli, samt korrt derefter en Deputation ifrån det Högwordiga Preste-Srandek, under anförande af Biskopen öfwer Skara Stift och Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Or, cksn Herr Dorkar ^Vsickoman, hwilka hwar för sig yttrade stna krincipglers fägnad öfwer Ridderskapets och AdelnS samlande til detta Riksmöte, ock) af Hans Dxcellencs Herr Landt-Marskalken moktogo försäkran om Ridderskapets och AdelnS aktning och wänskap för sing Mcd-Stgnd, och afträdde, Imedlertid hade af Riddarhuset lcalen blifwit antecknad en Deputation, tolf personer stark, som nu upropades och afgick, under anförande af Grefwe Leader Fullmägtig, Herr Grefwe De^vendaupr, Liss, för at framföra Ridderskapets och AdelnS wänliga hälsning ktl de andra LslpeLinvs Standen. Friherre ve Leer, Larl.
I berörde två mål hade nemligen Herr Presidenten Westerstrand, enligt hvad företedda handlingar upplyste, dels ensamt, å Embeles vägnar, hos Kongl. Maj:t gjort underdånig hemställan så väl om nådig tillåtelse att utanordna 392 de i första punkten af ansökningen Lit. E. anmärkta löntiliökningarne, som äfven om Sekreterarelönens anvisande till en StatsKommissaries aflöning, dels gemensamt med StalsKommissarierne begärt anslag af arfvodet till Sekreteraren. Och då Herr Presidenten således varit sökande i desse mål, i hvilka de åtalade Regeringsbesluten följt, ansåg sig Herr Presidenten jäfvig att döma i frågan, huruvida samma af honom sjelf påkallade beslut voro laglige eller icke. Som under öfverläggning i anledning häraf skiljaktiga meningar förmärktes, skreds till omröstning, hvarvid Herr BergsRådet Tribler yttrade, det han för sin del fann hvad HeilPresidenten Westerstrand i anförde måtto, såsom Embetsman åtgjort, icke kunna såsom laga jät anses, hvaremot då Herr Presidenten, såsom delegare uti och fullmäktig för nya Trollhätte Kanalbolag gjort de underdåniga ansökningar, som föranledt det i första punkten al ansökningen Lil. F. åtalade beslut, Herr Presidenten ock, enligt grunderne i 13 Ivap. 1 § Rättegångsbalken af Herr BergsRådet ansågs jäfvig att i samma punkt döma. Härmed förenade sig Herr AmiraliletsKammarRådet Widin. Herr StalsKommissarien af Tuneld godkände för sin del de af Herr Presidenten Westerstrand anmälda jäf. Herr KrigsRådet Branting deremot ansåg hvad anfördt vore icke i något hänseende innefatta laga jäf. Herrar KommersRådet Leyonmarck och KammarRådet Fägersten instämde i denna mening. Herr HofRätlsRådet Sköldberg förenade sig med Herr BergsRådet Tribler. Herr GeneralLöjtnanten Lorichs med Herr KrigsRådet Branling. Herr Yice Amiralen Coyet med Herr BergsRådet Tribler. Herr JustitieRådet Nordenstolpe med Herr KrigsRådet Branling.
N:o 84, ang:de reglering af utgifterne under Riksstatens Tredje hnfvudtitel; N:o 150, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 85, ang:de reglering af utgifterne under Riksslaten Fjerde hufvudtilel; N:o 151, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 86, ang:de reglering af utgifterne under Riksstatens Femte hufvudtitel; N:o 152, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 87, ang:de regleringen af utgifterne under Riksstatens Sjette huf vudtitel; N:o 153, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 88, ang:de regleringen af utgifterne under Riksstatens Sjunde hufvudlitel; N:o 154, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 89, ang:de regleringen af utgifierne under Riksstatens Åttonde hufvudtitel; N:o 155, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt. N:o 90, ang:de reglering af Riksstatens utgifter under Nionde hufvudtiteln; N:o 156, ang:de statsanslag till uprätthållande af den Armeens Pensionskassa åliggande pensionering; N:o 157, ang:de ett lån för Domkyrkans i Wexiö utvidgning och reparation; N:o 158, ang:de ett lån för uppbyggandet af den nedbrunna kyrkan i Lidköping; Bevillnings-Utskottet: N:o 10, i fråga om förändrade tullbestämmelser för raffine7 H. 30 466 Den 4 Jun! f. ffl. rädt socker samt sockersirap med hänseende till serskilda sockerraflinaderiet i Fredrikshall beviljade förmåner. H. Ex. Hr Frih. o. Landim. lillkännagaf att anslag blifvit ulfärdadl till forlsåilande af plenum kl. 6 e. m.
Hvad års-markegångs-sättningens förflyttning till Februari månad följande året beträffar, så anser jag den mota stora svårigheter, i anseende såväl till de ännu en tid in natura utgående span måls-lönerna, sorn till många redan för flere år ingångna contracts fullgörande på utfäst tid; äfvensom att den icke är af något behof påkallad, enär hvad i Utskottet; blifvit framsläldt, den för 5-års-prisen serskildt fastställande förra årets markegång säkrast kan uppgöras af hvarje Läns Pröfnings-Comile. Invändningen, att Pröfnings-Comiteens sammanträde i Augusti eller September skulle för mycket fördröja årets debitering, förfaller lällligen, om Beredningsoch Taxerings-Comiteerna på landet sammanslås, emedan deraf följer, att Pröfnings-Com i teerna kunna sammanträda redan i Juni eller Juli.” Af Herr Biskopen Doctor Hedren: ”1 likhet med Doctor Björkman, reserverar jag mig emot detta Betänkande, så vidt det rörer Clericioch Läroverkssamt till fromma stiftelser hörande stater, hvilkas lidande blifver otvifvelagtigt, så framt ett bestämdt spanmålspris i penningar varder för all framtid oföränderligen faststäldt. Både lämpligare och rättvisare vore, alt låta sådana pris-bestämmelser undergå jemnkningar livart femte eller hvart tionde år. Måhända vore äfven rådligt att antaga förändringen endast på försök, under någon lid, för alt utröna, b vad belåtenhet det kunde medföra på ena eller andra sidan.” 36, Stats-Utskottcls Utlåtande.
Byggn.b:n ett bestämdt stadgande i denna del, så lydande: ”1 hvarje landsort skall å tinget, i Konungens Bcf:h:des närvaro, häradsboerne emellan förening upprättad vara, huru mycket för hvart och ett nytt hus ä helt hemman eller mindre i brandstod gifvas skall; och när eldskada sedan timar, söke den, som tidit, häradshöfdingen, och han namne synemän som skadan skåde. De skola noga undersöka, hurudane de hus, som brunnit, dä voro, nye eller gamle: och häradsrätten pröfve det sedan och dömme, huru stor brandsloden af hvarje hemman, efter föreningen och busens beskaffenhet, vara skall. Hvad rätten dömdt, vise den som skadan händt, hos Konungens Bef:h:de upp, oell förord ne han, att den brandstod utan dröjsmål uppbäras må.” Sedan har 1801 års bref stadgadt, att sådant skall ske utan ersättning. Frih. Cederström, Jacob: Den siste talaren har upp - Den 9 November e. m. 181 lyst om det förhållande, som varit gällande innan sednare tiders brandstodsföreningar uppkommit. Af sådane brandstodsbolag har jag, sorn Landshöfd. på Gottland, åstadkommit det första. Dervid fastställdes af Konungen, alt kronobetjenigen skulle emottaga uppbörden och tillställa densamma den hrandskade, utan ersättning, hvilket efter min öfvertygelse äfven är nödvändigt, emedan del ej är skäligt att tillägga vederbör, uppbördsman en afgift för ett sådant bestyr. Hvad detta förslag angår, som uppskjuter med uppbörden och redovisningen af brandstodsmedlen lill liden för den allmänna uppbörden af statsmedlen, så kan jag för min del icke deruti instämma.
Den, enligt Betänkandet N:o 6, af Utskotten föreslagna redaction bifölls. 3 & 4 §§• Gamla redactionen bifölls, 5 §. Gamla redactionen bifölls. II §.2 mom. Gamla redactionen bibehölls, med förändring, i så måtto, att, vid slutet, i stället lör ordet: Lurendrägeri, införas orden: 0- löftig införsel, Prot. Gamla redactionen gillades. Föreskrifter, i afseende på Författningens verkställighet. 1 §. Gamla redactionen bifölls 7 §. Nya redactionen, enligt Betänkandet N:o 6, gillades. Slutligen uppsköts öfverläggningen, angående de Pistoriska verken och deras beskattning, till nästa plenum. S. D, Vid förnyad föredragning biföllos följande Banco-Utskottets Betänkanden: N:o 72, i anledning af den genom Utskottet förrättade revision öfver Banco-Discont-Verkets räkenskaper och förvaltning samt förra Riks-Dicont-Verkets fortsatta utredning för år 1828; och N:o 75, med anledning af Kyrkoherden Lyths gjorda framställning om nödvändigheten af någon jemkning uti gällande Stadgar för Rikets DiscontVerk, i anseende till den för Ön Gottland tidtals hämmade Postgång. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning biföilos Ban-_ CO-Utskottels B'tänkanden: N;o 72, i anledning af den genom Utskottet 38 Prot. Utdrag dea r4 Sept. 1829. förrättade revision öfver Banco-Discont-Verkets räkenskaper och förvaltning samt förra Riks-Discont-Verkets fortsatta utredning för år 1828; N:o 73, i anledning af Herr 1. P. Hembergs motion, rörande eftergift af Bankens inteckningsrätt, i afseende på den å Uddevalla Stads .utmark varande Ståndskog; och N:o 75, med anledning af Herr Kyrhoherden 1,yths gjorda framställning om nödvändigheten af någon jemkning uti gällande Stadgar för Rikets Discont-Verk, i anseende till den för On Gottland tidtals hätnmade Postgång.