Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till grund för de då nödiga Valmans-val tjena de vallängder, hvilka blifvit upprättade för valen till sist hållna lagtima Riksdag. Utskottet anser de grannlaga frågor, hvilka å de här ifrågavarande Riksdagar måste förekomma, endast böra afgöras af män, hvilka äro serskildt dertill befullmägtigade; och har derföre icke trott det besvär, som nya val alltid förorsaka, böra lägga något hinder i vägen för föreskriften att sådana i thy fall skola anställas. 30 §. Riksdagsmansoch V almans-val fortgå, utan a f seende derpå, att flere eller färre röstberättigade sin rätt försumma. 31 §• Riksdagsman, som af laga förfall hindras, eller på de i 8 och 16 omtalade grunder förtroendet sig afsäga vill, eller valman, som laga förfall eger, underrätte derom skyndsamt Valf ör rättar en eller gällstäm mans ordförande, som ege att nytt val genast utsätta, så vida ej för Valman Suppleant utsedd är, då ordföranden blott bör meddela underrättelsen åt denne, med anmodan att i den hindrades ställe sig infinna. Dör Constitutions-VlskottPls Memorial, N'.o 38. 65 Dör Riksdagsman före början a/ den lagtima Riksdag, för hvilken han vahl är, eller under Riksdag, ege Val-för rättar en nytt val utsätta. Inträffar sådant, dödsfall efter Riksdag, inträder samma pligt icke förr, än kallelse lill urtima Riksdag kungjord blifvit. Ogillas Riksdagsmauna-val, bör ock Valförrättaren genast nytt val utsätta. Dör Valman, innan han sitt uppdrag uppfyllt, och är Suppleant icke utsedd, bör gällstämmans ordförande, om tiden tillåter, utsätta nytt valmans-val. Sådant val bör äfven före hvarje val till Riksdagsman i stället för någon afgången utsättas. 32 §. Underlåter embetseller tjensteman att, i föreskrifven tid och ordning, iakttaga hvad honom efter deritia lag åligger, straffes efter omständigheter/le med böter, suspension eller fjenstens förlust. 33 §.
Solen höll just på att gå ned och sände sina sista strålar öfver all naturens döende rikedom och gyllne prakt, men Gärda såg på lindens knoppar, som skulle bida och vänta stilla i höstetid och vintertid, innan de flngo slå ut i blad och blom. Så hade j u också hennes varmaste önskningar och innersta tankar fått slumra och vänta i långa, långa tider, men — tänk — o m — o m? r * Från Iduns läsekrets. Ett förslag att tänka på synes oss nedanstående verkligen vara, och skola Iduns spalter gärna stå öppna för meningsutbyte i frågan: Hvarför bilda ej 12 flickor, som ständigt hafva sin syssla i Stockholm, bolag, hyra sig en vå- ning på 7 ä 8 rum, jungfrukammare och kök, för en summa af 1,400 kr. eller så omkring, ej mera. Betalar hvar och en 30 kr. för kost och 10 kr. i hyra pr månad, — gör sammanlagdt en summa af 5,760 kr. pr år. Då hyra, 1,400 kr. afgår, återstår således till hushållet 4,360 kr., en ganska stor summa, som med omtanke förvaltad, bör räcka mera än väl till. — 1 rum att användas till matoch samlingsrum, 1 rum för en äldre fröken eller fru, hvilken bör vidtalas som hemmets » skyddsande », 6 rum för 12 flickor. (Kanske det inom ett sådant bolag kan finnas någon person, som gör öfverflödigt att vända sig till utanför stående för att uppehålla hemmets anseende; (om så, så mycket bättre.) Hvarje flicka med sm säng, byrå, kommod, ett par stolar och ett eller två bord bidrager att möblera sitt rum, värdinnan sitt. Matsalens, kökets och jungfrukammarens enkla utrustning fås lätt nog på rimliga afbetalningsvillkor. Om hvar och en gör sitt till trefnad och sämja inom hemmet, bör det blifva ett godt och gladt hem. Se här i korthet en fråga och ett förslag, som endast gälla dem, som gärna ville och måste spara, men som ej trifvas med en 2:dra och 3:dje klassens inackordering. Vidare ett par frågor: i r saken värd att af handlas i detalj? Hvad har saken mot sig? Ich. » Blommor ».
Och bevisas ej detta, så kunde gerningen ej bedömas svårare än efter 4 § och straffet kunde då lätt stanna vid 4 års straffarbete och således blifva ringare än efter 51 f§. Skedde åter ringare eller ingen skada, så kunde straffet stanna vid blotta, böter efter 14 eller 16 § — och således äfven i detta fall blifva lindrigare än efter nyssberörde 51 Men lika litet kan Utskottet understödja denåsigt, atti straffet för envig alltid korde vara, enahanda med straffet, för mord eller försök till ett sådant brott. Ty huru högt man än må ogilladuellen, såsom, en gengångare från mindre upplysta tider, mäste dock lagstiftaren äfven här visa den sans och moderation i straffgraderingen, som är ett oundgängligt vilkor för lagens upprätthållande och utan hvilka den skulle blifva en död bokstaf, såsom det nu gällande Duells-plakatet, just i följd af dess skarpa straffbestämmelser, blifvit. Och hvarföre skulle, val lagstiftaren just i fråga om dueller afvika från grundsatsen, att mata straffet för en brottslig handling elter <fo meri elfer mindre lågas bavekelsegrundeEna. dertill? Skulle: väl mördaren, sorn, Ijfirj-Ut skottets Uttalande N:o 39* drifven af ett slem! penniugebegär, försåtligt stöter dolken i en annan, ieke vara mer brottslig iin den mahanda djupt förorättade, som förblindad af ögonblickets rättmätiga barm oell beredd alt visa, det han mindre fruktar döden än vanäran, slungar utmaningen mot den förolämpnde och derefter, drifven af en falsk hederskänsla, inlåter sig i en strid, der han sjelf äfventyrar sitt lif och hvaraf utgången på förhand icke är beräknad oell, såsom ofta sker, beror af en ren slump? Dem allmänna rättskänslan skulle uppresa sig mot en sådan lag och göra des» tillämpning omöjlig. Alt stilla en mindre barbarisk, men ändock allvansam och möjlig alt tillämpa, är icke att kasta något förgyllande skimmer öfver duellen. Straffarbete och fängelse lära väl icke hafva någon lockande glans.
Det är icke min mening, att detta yttrande skall åtfölja till Utsk.; jag har blott velat anmärka det i förbigående. Den 15 Februari c. m. Föredrogs Stats-Utsk:s mern. N:o 4? innehållande anmälan om anledn. lill anmärkning emot Statsrådet och Föredraganderne för kammar-, krigs-samt handels-och financeärenden. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att denna anledn. till anmärkning, till följe af 29 §:n Riksd.Qrdn, komme att till Const.Utsk. remitteras. Föredrogos och Iades på bordet. StatsUtskis mern. N:o 3 i afseende å Riksdagsm. Peter Peterssons från Jönköpings Ian motion, rörtde upphörande af K. M:s Bef:h:des och K. Kammar-rättens rätt att pröfva Berednings-comiléers beslut; BancoUtskrs mern. N:o 3, med anmälan, att Bancofullmäktiges till Utsk. afgifna berättelse ofördröjligen kommer att till R. St. öfverlemnas; Exped.Utskrs mern. N:o i, angtde ökadt Concellibiträde lios Utskottet m. m.; Exped.Utskrs mern. N:o 2, ang:de upplagan af bihanget till RiksStts protocoller. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att bland Hrr Electorer tvänne Jedigheter uppstått efter N:o 86 Hr Stuart, Fredrik Christopher, samt N:o i igg Hr Simmingsköld, Fullm. Gr. Hamilton, Hugo David, hvilka båda blifvit utsedde lill leda möter i Bevilln.Utsk., och anmodade i anledning häraf Hrr Bänkman att innan nästa plenum sammanträda, för att utse tvänne nya Electorer. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. n om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 19 Februari i84o. Plenum kl. 10 f. m. Öppnades
Och i väntan därpå stannade han i ordlös hänryckning inför de underbart fullkomliga linierna hos denna psyche, hvars skönheter just voro de, han hos hvarje själ skattade högst och hvilka nu fyllde honom med samma outsläckliga lidelse som den sinnesberusande skönheten väcker hos andra män. Men äfven hvarje drag i den yttre företeelsen tjusade honom och blef oupplösligt ett med kärleken till hennes andliga gestalt. Han berättade henne sedan, att han under denna tid stundom gick tidigare från henne, endast af längtan efter det ögonblick då han skulle få taga hennes lilla, genomskinliga hand i sin. Hon åter bekände senare att, sedan han en gång kommit, lämnade han henne aldrig, ty hon behöll alltjämt en förnimmelse af hans närvaro; hon kände att han ägde en makt öfver henne, som han ämnade bruka, och att hon hvarken skulle kunna andas eller tala annorlunda än han ville, ja, att han läste alla hennes tankar som han läste sin tidning! Andra män hade visserligen i hennes ungdom talat till henne om kärlek, och sådana ord hade äfven trängt in i hennes nuvarande ensamhet, men de hade aldrig ens krusat ytan af hennes själ, hvars djup nu däremot rördes. Browning visade i sitt väsen en sträng själfbehärskning, ty han ville icke »vinna» hvad som för honom endast som en fri gåfva ägde sitt fulla värde. Han hatade själfva ordet eröfring, liksom den af detta begrepp födda kvinnliga instinkten att dölja sina känslor och egga mannen genom låtsad köld; »detta,» säger han, »som männen ännu kalla äkta kvinnlighet men jag helt enkelt kallar djuriskhet». I hvarje bref och vid hvarje besök gaf han henne däremot den tigande ömhetens hyllning, hvilken, alltid rörande för en äkta kvinna, blef dubbelt betagande från denne lifsberusade lyckoprins. När han åter varsamt nalkas framtidsfrågan blir han väl icke tystad, men ej heller genast trodd. Öfvergången ur svarta natten till det hvita solflödet var ännu för plötslig. Hon sluter, bländad, ögonen och plågar sig själf och honom genom att ej kunna se verkligheten. Hennes naturliga anspråkslöshet var sjukligt stegrad genom hennes långa isolering, under hvilken hon kunnat vara så föga för andra och därför vant sig att af dem vänta intet.
För att kunna göra en billig jemnkning af bevillningen möjlig för sådane mindre lyckligt lottade verk, har jag derför inom Utskottet föreslagit att, med bibehållande af antagna maximi-vinsten fidei af hammarskatts-priset, minimibehållningen måtte bestämmas till xV:del i stället för fidei, hvarigenom den behållna vinsten vid 15r:dr hammarskaUs-pris skulle anses utgöra 1 r:dr pr skeppund. Att någon betydlig minskning i statsverkets påräknade inkomster genom denna förändring skulle upp - 30 Bevillnings-Vtskottets Betänkande, ISko 4. stå, behöfver ej befaras; ty lyckligtvis hörer flertalet af stångjerns-verk icke till den svagast lottade kategorien, men en möjlighet vore derigenom beredd alt åtminstone rättvist lindra den alltför tryckande beskattningen å de färre, som dit böra räknas. Likaså får jag anmäla min reservation emot det Utskottets beslut, hvarigenom något förtydligande af 74 § Bevillnings-förordningen icke ansetts erforderligt, då jag deremot anser ett sådant, i likhet med hvad ene motionären hr Uhr. Sandin föreslagit, vara af högsta behof påkalladt. Icke blott äldre utan helt nyligen inträffade händelser ådagalägga att Taxerings-kommittéer, tvertemot hvad Utskottet anser vara, tydliga meningen utaf den åberopade §, fortfarande serskildt taxera hela stångjerns-tillverkningen, och serskildt manufaktur-förädlingen vid de bruk, som sjelfva förädla en större eller mindre del af sin tillverkning, ehuruväl blott den delen af stångjerns-tillverkningen, som icke till manufaktur användes, rätteligen borde på sådant sätt, enligt föregående 73 § serskildt taxeras.
Måtte jrg alltid af Ridderskapet och Adeln befinnas vårdig dess ynnest. Jag skall åtminstone-alltid med redligt nit söka att befrämja Ridderskapets och Adelns Höga Intresse och utbeder mig att i H ;rr Grefvens och LandtMarskalkens samt Rid* derskapets och Adelns välbevågenhet fa vara in. nesluten. Föredrogs och remitterades till Statsoch Banco Utskotten, Friherraine Anckarsvärd* Cail Hinric och Stael von Holstein*, Corfitz, Ludvig, den I dennes eftermiddagen, på bordet jagde Memorial j angående yrkad undersökning Den q April. effi Götha Canal Discont.Direcfiorss förhållande, S flfl®end§ på den till C3nal-arbetets fortsättande gjorde försträckning af i,.00,000 R:dr ffii ffi. hvarjemte Friherre Anckarsvärd erhqll Ejddsrgkapets och Adelns tillåtelse, att sitt Memorial med de öfrige Respective Riks-Stån» d@n eommutticera. Föret!ross å nyo Bevillnings-Utskottets éetl @6 gfgtledne Martii afgifne samt den 1 den* tieg eftermiddagen pä bordet lagde ytterligare Utlåtande, angående grunderne för den blifvande Bevilloingen, Herr Grefven och Landt Marskalken hemställ'» dö, om icke, sedan Bevillnings-Utskottet uti dess ifrågavarande Utlåtande framstäldt de puncter, Iivari Riks-Stånden varit från hvarandra skiljagtife, Ridderskapet och Adeln under förbiif, vande vid dess den 34 sistledne Martii i Målst fattade beslut behagade tillåta, att berörde fikiljsgfigheter må öfverlemna? åt det, enligt 6g Rögerings-Formen till 30 Ledamöter af hvarje Stånd blifvande försträckta Stats. utskottets pröfning.
Gick man uppför den knarrande trätrappan i förstugan, så kom man in i den s. k. röda salongen, ett stort, vackert rum med en balkong, hvarifrån man hade utsikt öfver trädgården och öfver hela Ladugårdslandet. Mö- bleringen var elegant, och äfven här fanns ett piano. Till höger om salongen låg biblioteket, hvilket äfven användes till rökrum och hvars bekväma stolar voro klädda med grön guttaperka, och till vänster trenne rum: ett kabinett, författarens sängkammare och längst ut på gafvcln det egendomligt formade tältrummet, på hvars förgyllda lister och blommiga tapeter ljuset, mångfärgadt af de olikfärgade rutorna, kastade en behagligt dämpad dager. I sina yngre dagar, då författaren ensam bebodde Malmgården, användes tältrummet både som sängkammare och skrifrum: här skref han sålunda på 1840-talot alla sina teaterpjäser och en stor del af sina romaner. Lamm. Utgången ur ett fattigt hem, hade August Det är bekant, att Malmgården under 1850 och 1860-talen var centralpunkten för ett litteBlanche i grund och botten ytterst enkla vanor rärt och politiskt lif, sådant som Sverige hvaroch små behof. Liksom hela hans skrifställ ken förr eller senare sett samladt på ett ställe. utgjordes af en sönderslagen — saladier, i August Blanchc var en sällskapsmänniska som hvilken han ställt ett vanligt bläckhorn, var få och i lyckliga ekonomiska omständigheter han, lämnad åt sig själf, den personifierade som han var, på samma gång snillrik förfatanspråkslösheten och sparsamheten. Hvad han tare, angenäm sällskapsman och den mest hjälpförstörde på sin egen person, var litet eller samme och uppoffrande vän, var det naturligt, intet, men hans vänner och det gästfria lif, att hans umgängskrets skulle vara både vidhan förde, voro honom så mycket dyrbarare. En kopp kaffe på morgonen var frukostenf sträckt och lysande. Att nämna de personer, som umgingos på Kände han sig under förmiddagens lopp hungMalmgården, skulle nästan vara detsamma som rig, " så gick han ut i skänken och bredde sig att räkna upp alla den tidens litterära män en smörgås, och hela supén bestod af ett par och kvinnor.
Det återstår visserligen ännu en fråga, som *■ jag redan i början framställt, och som år föga eller intet vidrörd, den, om sättet att lämpa detta till Sverige, och om sättet at der verkställa ea — 47 — Repfesentations-foråndring; men då jag får åberopa mig hvad jag i detta afseende då också nämnde, att jag trodde det sednare endast genom ogonblickets mojligheter kunna bestämmas, torde jag Vidare få tillägga, att hvad en närmare tillämpning af de nu anförde grundsatser angår, anser jag den hora till sådane detaljer, som dels åro mig okände, som dels vore alltför vidlyftigt att hår anföra, att hvad sjelfva Representations-föråndringen angår, kan den icke äga rum annat ån på 2:ne sätt; antingen att som en följd af en på allmän uplysning grundad allmän önskan, den foretages efter ett på allmänt godkända grunder, och på riktiga kunskaper och upgifter stadgadt beslut j eller att den blir en följd af en sådan våldsam brytning, då någon af närvarande * Representations grenar ville undandraga sig Statens allmänna bordor, eller våldföra någon af de > andras rättigheter. I det förra fallet vore en förändring en följd af en utvidgad och lång. samt vunnen erfarenhet, och blott under ett sådant villkor skulle jag anse den för verkeligen lycklig, för säkerligen nyttig. 1 det sednare fallet vore den ett nodhjelpsmedel, oundvikeligt, om Samhällets uplosning ej annorlunda kunde forekommas, i längden möjligen gagnande, allt efter som det vore mer eller mindre välberäknat, men utsatt för många vådor, underkastadt många missnöjen. Jag behofver således e| såga, hvad som år min egenteliga önskan, nemi. att hvad sora * bor vara uträknat till allas högsta fördel, ej matte behöfva nyttjas som ett värn emot någras *■ ovilja eller ..tilltagsenhet.
Då emellertid det oroande missförhållandet mellan Pensions-kassans inkomster och utgifter fortfarande tillvexte, föranläts Kongl. Majit, uppå underdåniga ansökningar af kassans direktion, i Nåder tillåta, att skillnaden emellan lassans inkomster och utgifter finge för åren 1850, 1851 och 1852 godtgöra» af den till Kongl. General-Tullstyrelsens disposition ställda så kallade extra-msdels-fonden. Som likväl dylika tillskott ej fortfarande kunde påräknas, hade Bih. till n. St. Pensions-inrättningens direktion funnit sig uppfordrad att, tili inrättningen.' vidmakthållande, föreslå ett nytt Pensions-reglemente, hvilket jemväl den 25 Augusti 1852 i Nåder fastställdes, att från 1853 års början tjena till efterrättelse. Genom detta förnyade Reglemente blefvo delegårnes afgifter till kassan visserligen förhöjda; men då denna, med kännbar uppoffring af Tull-verkets i allmänhet obemedlade tjenstemän och betjente beredda tillökning i bidragen, hvad de arliga ordinarie afgifterna anginge, sannolikt ej kunde i medeltal beräkna» högre än till 1000 r:dr, samt icke ens under den närmaste tiden och än mindre framdeles komme att uppväga dels pensioneringens fortfarande tillvext. och del.» den genom räntefotens läll sannolikt inträdande minskning i kassans ränte-inkomster, hvadan, sä framt icke hjelp från annat håll meliankomine, annan utväg för bristens betäckande ej återstode, än att anlita kapital-fonden, hvilket dock skulle leda till inrättningens upplösning, så hade dess direktion uti förnyad underdånig ansökning, som af General-Tullstyrelsen förordats, påkallat Kongl. Maj:ts Nådiga medverkan till förekommande af en sådan för Tull-verkets tjenstemän och betjente smärtande utgång.
Eli mängd af Bohusläns sjöfarande idka fraglfart på Norrige, Dannemark, Holland, England och Frankrike; dock är denna näringsgren ej så lönande, som förr, vare sig med anledning af försämrade handels-konjunklurer, eller af sjöfolkets oskick alt, när ske kan, inlöpa i sina vikar och der ofta förlora tid och vind, lill befragtares missnöje. Handeln inom landet beclrifves nu, såsom förr, med hvad jorden och ladugården afkasta samt med fiskvarorne och är hufvudsakligen beräknad på försäljningen inom städerne, der jemn afsättning är att vänta, synnerligast i Götheborg. Köpingen Lysekihl har icke förkofrat sig och kommer troligen aldrig till något välstånd. 5 Politisk författning. Kammarverk. Den i förra berättelsen omnämnda rättegång om allmänningen Brefjellet i Inlands Fräkne härad har under tiden blifvit afgjord sålunda, att allmänningen förklarats vara af Krono-natur. Allmänningen bar sedermera blifvit uppmätt, på karta aflattad och skattlagd. Någon tillökning i hemmantalet har under de år, som denna underdåniga berättelse omfattar, icke inträffat, likasom icke heller något hemman frångått staten genom ödesmål. Genom försäljning till Skatte hafva dock Kronohemmanen minskats med 1‘.-dels mantal, hvarmed skattehemmanen följaktligen blifvit ökade. Denna förändring är väl, vid jemförelse emellan den med förra berättelsen afgifna och den härhos i underdånighet fogade statistiska tabell, mindre synbar, emedan mantalet å Kronohemmanen är likväl ungefär lika i båda tabellerne; men anledningen dertill är den, att uti den förra tabellen bade af misstag 1 mantal Krono upptagits bland frälse-säterier, och detta har nu i den sednare blifvit rättadt. Under de år, hvarom nu är fråga, hafva följande särskilda inrättnin - gar och lägenheter tillkommit, nemligen: Torp, skaltlagde 5 stycken Backstugor 261 — Lägenheter afsöndrade under ägande rätt
Direktionen nu ifrågaställa reparations-arbeten, anse Rikets Ständer det likväl icke vara ändamålsenligt att anvisa något större belopp för reparation af byggnader, hvilka, för närvarande redan mindre tjenliga, i allt fall inom kort torde tarfva fullständig ombvggnad. Under sådana förhållanden och då icke heller med säkerhet kan antagas, alt Veterinär-inrättningen fortfarande får begagna samtlige de åt inrättningen nu uppl alne lokaler och tomter, enär, efter hvad Rikets Ständer erfarit, fråga skall vara väckt om rn dels af egendomen användande för anläggning af en strandgata närmast Ladugårdslandsviken, hafva Rikets Ständer funnit sig förhindrade alt i allo bifalla bögslbcrörda nådiga framställning. Dä emellertid angeläget är, att, för läroanstaltens upprätthållande under närmaste framliden, sä väl de största bristerna blifva afhulpne, som ock nödiga invenlarie-persedlar för elevers och beljeningens behof anskaffas, hafva Rikets Ständer anvisat en summa af 10,000 R:dr Runt att, ställd till Eders Kongl. Maj:ts disposition, användas dels lill inköp af nödiga möbler och sängkläder, dels ock för oundgängliga reparations-arbeten vid Veterinär-inrättningen i Slockholm. 27:o Ilos Rikets Ständer har blifvit vrkadt, all, enär vid sistlidne Riksdag 171 R:dr b:ko om året blifvit beviljade såsom ersättning för räntan å Rektor Collander.? år 1811 till förmån för 3:ne Kolleger vid Götheborgs skola gjorda donation ä 3,000 R:dr b:ko, hvilket räntebelopp inräknats i lärarelönerne eller 1849 års öfvergångsslal, hvaruppå lärarne från och med år 1855 kommit i åtnjutande a! berörde 171 R:dr, men det vore billigt all ersättningen dem tillerkändes från den lid, de deraf varit i mistning, eller den 1 September 1849, ett belopp af 912 R:dr mätte af Rikets Ständer beviljas i sagde ändamål.
Det sedermera af stenkolsverkets styrelse ifrågaställa hemmansbvtet Lief, på sätt ofvan är Tomförmäldt, af Anders Larssons arfvingar, nemligen hans tvänne 'aflidna syskons barn, uti en till Kongl. Majit den 26 Juli 18S3 ingifven skrift, beslridt, på grund af stadgandet uti 1808 års skattebref, dervid de tillika i underdånighet yttrade, att särskild fråga torde komma att väckas derom, huruvida icke arfvingarno hade sin besittningsrätt till hemmanet förvarad; — i anledning hvaraf Kongl. Krigsoch Kam mar-kollegierne, uti deras den S September samma år afgifna utlåtande, underdånigst anfört, att sedan uti Kongl. Förordningen om skatteköp af den 19 September 1723, blifvit stadgadt, att vid de än återstående krono-bemmanens försäljande till skatte på de orter, hvarest några ädlare samt manufaktur-verk voro inrättade, borde iakttagas, att till samma verks desto bättre bestånd, inga sådane hemman finge försäljas till skatte, innan Bergs-kollegium pröfvat och för hvart hemman förklarat, om det nödvändigt betarfvadés till något bergverks upprättande och förkofring blifva oförsedt, det ej finge abalieneras och genom skatteköp undan sitt lätta nödiga behof dragas, så blef, i anledning af derom väckt fråga och efter det Kammaroch !;;Be r gs-k o 11 e g i e r n e tillstyrkt, att jernverken jemväl måtte förunnas den förmånen att.få lill skatte köpa kronohemman framför åboen, eftersom det skulle lända dem till styrka både af skog samt dagsverken och annan betjening, dock så att de ädlare och manufaktur-verken dertill främsta rätten ega måtte, dernäst jerngrufvorna och sist slångjerns-bamrarne, genom Kongl, Brefven den 16 Augusti 1731 påbudet, alt dessa stadganden borde vid skatteköpen iakttagas, enär slika hemman begärdes, som funnos lända bruken tili styrka och vara derifrån omistlige, dock alt åboerne ej drefvos af hemmanet; att uti Kongl. Brefvet den 23 September 1747, angående åboens praeslanda till bruken, bland annat, stadgades, alt åboen borde Slals-Ulskollcts Ullålande JY3 43. 9 borde vara odrifven, sä länge han gjorde sin skyldighet efler husesyns-ordningen och skogen icke annorlunda än efter allmänna lagen och förordningar nytt ja des; samt alt uti Kongl. Påbudet den 11 December 1766 emot flyttning af smiden och hammarskatt förordnats: att, då något bruk nedlades, skulle de derunder lydande hemman, hvilka för brukets skull samt till dess hjelp blifvit från kronan inlöste,