Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Statsoch Bev,-Utsk:ns UtJ», N;o 20.) S. A. K. Sedan E. K, M., uti Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 19 Augusti sistlidet år, angående de vid öfverlemnande af 1841 års BevillningsStadga äskade uppgifter, till grund lör framdeles företagande granskning af minimi-tariffen å hemmansvärden m. m., i Nåder fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, vid tillämpning af 148 § uti Bevillnings-Stadgan, hvarigenom befrielse till hälften af Bevillningen efter lista Artikeln blifvit intill näst inträffande, nu pågående, Riksdag, medgifven ”de af allmogen i ‘Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands Län, äfvensom fjelltrakterne i Wester-Norrlands Län, samt fiskare i Bohus Län, som icke ega jord, idka näring eller hafva annat yrke, och, enligt Taxeringsmänneus pröfning, anses deraf vara i behol”, åtskillige af allmogen inom Neder-Calix socken af Norrbottens Län blifvit ålagde att erlägga full bevillning, enligt |;sta Artikeln, då de egt jord, idkat näring eller annat yrke, eller befunnit sig uti bättre villkor och ansågos magta en dylik afgift utgöra, men att anledning vore till den förmodan, att, vid redaetionen af nyssnämnde något misstag om verkliga innehållet af Rikets Ständers, rörande ifrågavarande lindring i beskattningen, fattade beslut möjligen egt rum, har E. K ,M. till Rikets Ständer i Nåder öfverleuinat att, genom en i närvarande fall på Rikets Ständer allena ankommande förklaring, bereda utväg för de skattskvldige att återfå, hvad tilläfventyrs blifvit dem för mycket till betalande ådömdt och afförd rädt.
"Hvad det der barnet är förståndigt!" sade Mina beundrande, i det hon slog kaffe i pannan. Ella var nemligen hennes synnerliga favorit bland barnen. "Ja", sade John till Alma, "ett bättre svar skulle knapt någon kunnat ge." Alma sade ingenting, utan sydde fortfarande. "Hvarför syr du så der stora bokstäfver?" "Emedan det brukas så stora." "Jag tycker att de äro fula. Och är det inte fasligt mycket arbete med dem?" "Åh ja." "Ni äro just goda, ni qvinnor. Ni gör er all möda att uttänka sådant, som blott medför onödig förlust af er tid och era krafter. Det syns, att ni inte eger någon uppfattning af hvad ekonomi vill säga." "Tack för komplimangen." John skrattade och klappade henne på skuldran. Men Alma ryckte med en nervös rörelse saxen från bordet, klipte af tråden och började en ny bokstaf. Hon sydde så ifrigt, som om det gält lifvet. Arvi bad fadren följa honom ned till stranden för att se på hans båtar. Han hade gjort två nya, och fyra hade han förut, således egde han nu inte mindre än sex inalles. John gick och förde Lyyli med sig. Också Ella följde med dem, men Alma stannade kvar i löfsalen. Hon kände sig djupt sårad. John behandlade henne spefullt och med förakt, han brydde sig inte det minsta om henne och satte inte något värde på hennes kärlek. Han hade blifvit kall som en isbit och hård som en sten. Blodet steg henne åt hufvudet, hon pressade hårdt ihop läpparna och sydde ännu ifrigare än förut. Efter en stund kom John upp från stranden, allt fortfarande bärande Lyyli på sin arm. "Anhålles, att mamma tager de våta strumporna från barnets fötter," sade han redan på afstånd, "och påsätter torra i stället. Se, mamma, Lyyli råkade stiga i vattnet och blef så här våt." "Hon kan gå upp till Mina." "Mina är inte der, hon var nyss med Helmis vagn på skogsvägen." "Så är Maja Lisa der." John teg en stund. Sedan stälde han Lyyli ner på marken. "Spring, mitt lilla gull, in och bed att Maja Lisa hjelper dig."
Det är likväl icke min tanka, att Stats-Secreteraren i någon Expedition skulle bero af blifvande Ministrar eller förlora den betydande röst, som de äga vid ärendernes afgörande, 10 218 Riksdagen 1810. ty uti den ligger efter mitt omdöme en af de stora fördelarne af vår Constitution. 3:o) Att Embeten med Rikets högsta värdighet blifva en tillökad kostnad för Statsverket utan att nyttan deraf säkert svarar emot ändamålet. Jag svarar härpå, i förra fallet, att kostnaden, som är obetydlig, då fråga är att fylla 2:ne Stats-Råds-löner, skall lätt ersättas genom indragning af Presidentssysslor i Collegierne, ty det är icke min mening, att antalet af Stats-Rådets Ledamöter skall ökas, utan att 2:ne StatsRåd till Stats-Ministrar skola upphöjas. Nyttan åter af dessa Embetens inrättning hör vara en följd af deras bestämmelse och det val, en Regent nödvändigt måste göra af skickliga Embetsmän, isynnerhet Rådgifvare, om han skall kunna befordra sitt Lands och dess egna derifrån oskiljagtiga fördelar. Men om också motsatsen skulle inträffa och någon gång de ifrågastälde Ministrarne, i stället för kunnige i Rikets värf nyttjade och erfarne Män, blefve sådane, som endast ägde sin tids vanligaste grundsatser och dess fördomar, utan att hafva snille och vilja att gå längre med sin urskiljning, eller ock sådana, som icke nitälskade för sin Konungs och sitt Lands sanna väl och det sednares upphjelpande, utan blott overksamt förtärde Statens lön; så skulle de blifva skadlige endast derigenom, att de försummade göra nytta, och då kunde detsamma inträffa med Stats-Råd af lika grund, som det kunde befaras af Stats-Ministrar.
Obilligheten ligger deruti, att de församlingar, som ligga på två mils afstånd från städerna, skulle uprätthålla dessas skolor, utan att deraf ega någon förmån; och den olikhet, som härigenom upstod emellan de närmare eller fjärmare intill städerna belägne socknarne, alt då de förra måste aflemnasin helgonskyld, fingo de sednare deremot behålla sin, det är denna olikhet, säger jag, som med rätta väckt förvåning, och, jag bekänner det, stor missbelåtenhet i Skåne. 27* 420 Den 22 Juni. Man har talat om den juridiska rätten. Jag har aldrig veiat påstå, att dessa församlingar skulle kunna i rättegångsväg återvinna en utskyld, som alitsedan 1539 af dem utgått lill skolorna. Men ett är juridisk rättvisa; ett annat är moralisk billighet, och hvar och eD, som opartiskt betraktar saken, skall tvifvelsutan finna, alt en stor billighet ligger till grund för de anspråk, som nu under loppet af flere Riksdagar sökt göra sig gällande. Ständerna sjelfva hafva vid föregtde Riksmöten insett denna billighet. Sålunda afläto R. St. d. 23 Maj 1845 en underd. skrifvelse till K. M., deruti de förklarade, att de ansågo billigt, det jemväl de inom två mil från släderne belägne landtförsamlingar finge åtnjuta enahanda förmån, som de öfriga församlingarne inom stiftet, hvarföre R. St. anhöllo det K. M. behagade, efter skedd utredning af ämnet, deruti afgifva Nåd. Propos. Utlåt, af den 4 Okt. 1847 tillstyrkte Kammar Colkm, att framställning skulle göras till Ständerna om helgonskyldens återgående lill församlingarne, emot anvisaode af ett kontant anslag till skolorna. Colhm sökte i sin föreg:de utredning af ämnet bevisa, att sockuarue voio skyldiga alt utbetala ifrågavaride afgift; men det oaktadt, och ehuru Kammar-Colhm i allmänhet icke är benäget att tillstyrka eftergift af några utskylder, insåg det dock billigheten af berörde anspråk. Den 3 Dec. 1847 öfverlemnade K. M. frågan till R.
HofRätten, enär följden deraf varit, att en till brott oförvunnen blifvit gripen och fängslig afförd till annan ort, att undergå ransakning för missgerningar, hvarifrån han af Domaren slutligen måst frikännas, Kongl. HofRätten förklarat, det skulle Landshöfdingen och LandsSecreteraren, hvilka deltagit i anmärkta åtgärden, derför, jemlikt t) Kap. 5 § UtsökningsBalken och 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, plickta, ( 67 ) den förre Femtio Riksdaler och den sednare Trettiotre R:dr 16 sk.; hvarjemte desse Embetsman borde ersätta hvad Kongl. Maj:t och Kronan kunde hafva serskildt påkostat för Gegerfeldts forslande ifrån Stockholm till Calmar samt hans underhåll i häcktet från och med den 21 Januari i836 till den 26 påföljde Februari, då målet första gången hos Domstol förekom; Deremot Kongl. HofRätten ansett Gegerfeldts rätt till ersättning för hans lidande desto mindre kunna, i förevarande sak, blifva föremål för pröfning, som det så beskaffade anspråk, han vid sin klagan hos JustitiaeOmbudsmannen väckt, ej varit stäldt mot Konungens Befallningshafvande, och han dessutom i brottmålet, genom -förening med brödren, härutinnan sökt att om denna sin rätt göra sig försäkrad. Öfver detta Kongl. HofRättens Utslag, hvarvid jag,'- å min sida, låtit bero, hafva deremot å svarande sidan underdåniga besvär hos Kongl. Majit blifvit anförda, hvilka ännu icke till afgörande förekommit.
Slutligen är ock denna tolkning af lagen stadfästad genom en mängd här i landet, så väl af underordnade instanser, som af Högsta Domstolen afsagda domar.» Vidare hade bemälde Norska komité-ledamöter anfört, att hvad af de flera i denna fråga afsagda Höieste-Rets domar framstode såsom gällande rätt egentligen vore, att Svenska naturalster och tillverkningar, som landvägen blifvit införda till Norge, kunde tullfritt kringsändas, sjövägen inom samma tulldistrikt, dit de landvågen inkommit, men icke utom tulldistriktets gränser, dock att, då de gifna domarna jemfördes med hvarandra, det syntes tvifvelaktigt, om med »tulldistrikt» vid denna tillämpning af mellanrikslagen skulle förstås Toldstedsdistrikt eller Toldopsyns-distrikl; att nämnda komiterade väl ansågo sig ega anledning antaga, att den tillämpning af mellanrikslagen af 1825 (1827), som dittills i Norge i detta hänseende blifvit följd, öfverensstämde med det system, hvarpå samma lag hvilade och med en rigtig tolkning af den - 6 Sammans. Bevillningssamt Allm. Hesa.- och Ekon.-Utsk.
Utan hufvudRällan,• riiåste ovedersägeligen härröra äf den hirtills öfverdrifna Brännvins - tillvéi knirigsilystnäden j som j ty värr, så tagit öfverhand, ätt ej trunsta afseende göres på deri fattiga Allmänhetens tilfgängeligä Bröd - föda , fnikeri dock är fc>isis till vårt lifs uppehälle,' hvaremot en oordentlig Brännvins - cönsumtiöri förderfva!1 Nation till hela sin välmåga och ietnad; «S ' _ * /* - ^ >■ * , , Det torde af nåefa vilja påstås, att Rikef bör genom ufomlands lörskiilven Spannmål hålla Undefsåtarrié sådan , tillhanda; meri vöre deé förlåtligt eller päniofiskt. att veta flera yö till öch med loo' Tunnor guld, vare sig dock mest eller mindre, gå utur Riket, för det den inorri Rikeé växande välsignelse skail bortslösas uti eif ömäriékligt njutande af Brännvin' sorn redan nog kari märkas föfdeffvåt flera goda' seöfvr o h f lingdén försvagar allat kropps6'cft sinnes-fur mögenheter; Af riri anförda nog" beklagliga förhållande ,• neriiställer jag ödmjukligen, om icke Högloft Ridd.0 och Ad, Prof. 1 B. 2%, 24* :78 Deri 6 December. Ridderskapet och Adeln finner nyttigt och högst nödigt, atr, ju torr dessto bättre, i samband med de öfrige respective Stånden , i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:r täcktes vara Nådig och med gödigaste fi.rsta inhibera alia Bränneriet, utom Kron .ns, med inmurade p.rnnor, endast för närvarande, till dess Kongl. Majit med Riksens Ständer kan sätta Brännvins bränningen på en för Riket bärande och lör Nation nyttig fot.
Af den härdade uppfostran, som yid KrigsAkademien meddelas. Hvad först beträffar undervisningen, så måste vål erkännas att den militaira har ett stort behof utaf att theorien och praktiken jemt handleda hvarandra: och huru vöre detta möjligt vid Universiteten, som sakna alla tillfällen dertill, utom exercice med handgevär, i och för hvilken visserligen ingen KrigsAcademie erfor - Den 25 Augusti e4 rn. o\5 dräs, lärer all annan militair praktik svårligen derstädes stå att utöfva, då till och med recognoscering, ej med erforderlig nytta kan läras, på de flacka trakter, dår våra Universiteter åro belåg na. Deremot kan all praktisk undervisning med mycken lätthet vid KrigsAcademien verkställas. t. ex lnfanterie manövern , Jkjutning och kajining med Artilleriepjecer, hvarigenom utgående Cadetter varit genast användbara som Officerare vid Artilleriet, der ett större antal vid infallande krig vanligen bOiöfvas, än som finnas på Stat under freden, hvarföre hela utgående Glassér från KrigsAcademien blifvit cornmenderade att vid detta vapen tjenstgöra. Föriifications arbeten hafva vål icke nog utförligt ku nnat öfvas vid KrigsAcademien, i anseende till dermed förknippad kostnad; likväl undervisas dår i alla slags Fältskansars utstakning och något mindre Fältverk brukar vanligen uppkastas, hvarigenom Cadetterne låra sig kånna arbets-methoden och åro således i stånd , att i fält vid förekommande behof, på egen hand utföra sådana mindre Fältarbeten. Denna undervisning torde äfven lätteligen kunna utvidgas till mindre förhuggningar med flere hinder mot en anfallande fiende, sorn kan vidtagas af en Fältvakt, till skydd emot öfverrumpling eller till förstärkande af en mindre position. Fältmätning , så vål den geometriska som den i fält, eller recognosceringen, undervisas utförligt; och kan ingen lemna Academien, utan uppgifvit prof på nöjagtiga kunskaper deruti.
Verk under hvar sin ministeriela styrelse, samt äfven föranleda Constitutions-Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten af en grundlags-förändring i öfverensstämmelse härmed. Det synes mig dock, att, oberoende af denna fråga, Utskottet kunnat komma till den öfvertygelse om Indelnings-verkets närvarande förhållande till Bevärings-systemet, att, så vida Indelta arméen äfvensom Båtsmanshållet, efter en länge njuten fred, skall utgöra en pålitlig stam för national-beväringen, måste dess.individuela färdighet och bildning i samma förhållande stegras, som dess krigsvana upphör alt genomgripande inverka 6 Allm. Besv. och Occon, Uisk, Betänkande N.o 53. på eu trupp, utur hvars leder de krigserfarne soldaterne till största delea redan afgått. Att derföre en mindre, men väl öfvad och instruerad stam. måste vida högre skattas än en talrikare trupp af föråldrade recruter, som, till hvad grad af exeicilie-färdighet och yttre disiplinaire hållning den må kunna uppdrifvas, äfven med förökad tunga för Statsverket och Jordbruket under nuvarande organisation, likväl svårligen kan motsvara det anspråk på ett högre värde, som det fria folkets söner Tilja finna hos sine besoldade ledare, för att med tillförsigt följa dem och deras anvisning i krigstjensten® utöfning; ty fruktansvärdt är, att om den lifliga, af sitt heliga kall uppeldade Beyärings-ungdomen skulle, uti den stam, sorn till efterdöme dem anvisas, i stället för krigiska och i sitt yrke kunnige veteraner, finna till större delen sådane på lifstid anvärfde, vid Torpet och famille-lifvet fästade J ordbrukare, som endast egde en ytlig kunskap uti Soldat-lifvets fredliga bestyr, så kunde den ung i Be vä ringens förtroende till egen kraft och duglighet alltför mycket lida, helst om ett mindre omtänksamt befäl gaf ett oförtjent företräde åt den äldre stammens måhända prydligare hållning.
Prof. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afä. 4 Band. 33 Häft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 237. ländska länen, till Kongl. Maj:t öfverlemnad ansökning i underdånighet anhållit, att nämnde husar-regemente måtte få afsitta eller ock, genom bidrag från andra provinser, lindring i rustningsskvldigheten ruslhållarne beredas, inhemtade Kongl. Majit häröfver yttrande af Krigsoch Kammar-kollegierna, hvilka den 19 Juni 1854 afgåfvo gemensamt underdånigt utlåtande, deruti de, under hufvudsakligt afstyrkande af bifall till ansökningen, bland annat anlört, hurusom, enligt en pä grund af då sednast inkomne eller 1852 års landsboksräkenskaper och samma års markegångstaxor upprättad beräkning, rusthållsoch augmenlsräntan i allmänhet för ett rusthåll vid ifrågavarande regemente uppginge, eller markegångsförvandling, till 105 H:dr 45 sk. 5 rst. B:ko, så att, då roteringskostnaden beräknades till 58 Ridr 4 sk. 7 rst., sammanlagda ersättningen för rustningsbesväret uppginge till 204 Ridr 2 sk. eller ett ersättningsbelopp, som med 53 Ridr 0 sk. 8 rst. öfverskjöte. den al sökanderne sjelfve uppgifna rustningskostnaden eller 170 R:dr 45 sk. 4 rst., allt banko. För Smålands husar-regemente hafva några sednare officiela uppgifter icke varit för Utskottet tillgängliga, men enligt en nyligen gjord uträkning på rusthållsoch augmentsräntorna för nästlidet år vid Smålands grenadier-bataljon, utgjorde dessa, som i allmänhet äro lägre än vid husar-regementet, i medeltal för hvarje rusthåll 275 R:dr 44 öre Rimt. Dessa uppgifter synas icke gifva anledning till antagande att rustningen för provinsen Småland i allmänhet är mera betungande, än med hemmanens natur ölverensståmmer.
N:o 12 i ani. af väckte motioner derom, att kronobrefbäringen dels måtte öfvertagas af Postverket och bestridas på Statens bekostnad, dels verkställas af enskilde, men kostnaden derför ersättas af Staten efter bestämmande af HäradsRätt och Koms Beflnde, dels att all i mantal satt jord skall efter hemmantalet lika deltaga i kronobrefbäringsskyldighetens utgörande, dels ock slutligen att ett förslagsanslag måtte anvisas och ställas till K. M:s disposition för att användas till bestridande af kronobrefbäringen; BankoUlskottel: N:o 87, öfver väckt motion, att Banken, utan hinder af det för dess behållningar å utrikes ort nu stadgade maximum, må inköpa det silfver Riksg:sKont. kan i Hamburg och Altona hafva att aflåta; Lagutskottet ; N:o 87, ang:de verkstäld omröstning i ani. af de hos RiksSt:u fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s Utlåt. N:o 62, i ani. af framstälde anmärkmr mot Utsk:s under N:o 47 afgifna Betänk, öfver väckt motion om stiftande af lag ang:de allmäut kyrkomöte. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half 8 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Manck. U1 Den 4 Mar» f, ra. Thorsdagen den 4 Mars 1858. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 7 prot:s-utdr. för d. 3 dennes och pleni-prohn för d. 18 oell 19 sistl. Dec. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Bankooch LagUtsk:s d. 2 och 3 dennes på bordet lagda Mein. N:o 7, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s Utlåt. N:o 6, i ani. af gjorde anmärkmr emot vissa delar af Utsk:s Betänk. N:o 4 i fråga om lagstiftning för Enskilda Banker.
Vill man däremot invända, att en viss grad af humanistisk bildning förutsattes för den naturvetenskapliga, om denna ej skall till sin nivå sjunka, så må så vara, men den moderna humanistiska bildningens historiska förutsättningar, särskildt det språk, som gifver nyckeln till ett djupare studium af dessa, bör väl då ej ega företräde framför ett studium af denna bildning själf. Men vi sade, att latinet ock har sin språkligt-pedagogiska betydelse. — Mången säger, kanske ej utan skäl, vägen till kunskap i de moderna språken går genom latinet. Huru förklara detta märkvärdiga faktum? Icke kan det vara latinets egenskap af moderspråk (sedan denna dess ställning är tvifvelaktig) till en stor mängd af det nya Europas språk. Icke faller det någon förnuftig människa in att, om hon vill för praktiskt bruk lära sig t. ex. tyska, göra början med ett mångårigt studium af mesogotiska eller fornhögtyska. Icke heller kan det vara latinets blotta likhet med flera nu lefvande europeiska språk. Ett studium af provençalskan utgör för ingen normal människa början till öfningar i franska språket. Nej, det måste vara något annat. Och detta andra är ej så svårt att finna. Latinet är af alla västerländska språk (om man undantager sanskrit troligen af hela jordens) det mest grammatikalisk bearbetade, och för alla grammatikaliska bearbetningar af de moderna språken har det ursprungligen för latinet uppgjorda skemat mer eller mindre fullständigt, mer eller mindre medvetet tjänat som mönster. I min barndom var svenskan formrikare än nu, till och med formrikare än grekiskan; den bestod sig med en casus ablativus. (Typen var: » af gumma », hvarföre ej så gärna sades » om gumma » eller med någon ackommodation åt vanligt svenskt språkbruk » af en gumma », förstår jag ej, det hör till den svenska grammatikens djupare mysterier. ) För den ej djupare språkhistoriskt bildade, och kanske äfven for honom, ter sig denna form (vi mena casus ablativus) som en specifikt latinsk, som äfven inom latinet lefde med ytterst tynande lif. Svenska språket har nu visserligen mistat den, äfven 22Ö NÅGRA ORD I LATINFRÅGAN.
Rörande försäljning af ConcoursiViasSaS fasta Egendom, samt rättighet att Gäldenär bysätta, har Utskottet meddelat yttrande i sammanhang med de öfrige i desse ämnen afgifne och till Utskottets handläggning ö (Verlein nade Motioner. Detta tillika med någre Ledamöters skiljagtiga yttranden öfverlemnas dock vördsamligeit till Riksens Högloft. Ständers pröfning. Stockholm den 16 Augusti 1823. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Håg loft. Stånders Lagutskott den 8 Julii 1823. S. D, Justerades Betänkandet rörande flere Motioner örn utmätning och försäljning af fast Egendom; Hvarvid Ledamöterne af Bondeståndet anmärkte, att de med bifall till Herr Grefve Hårds Memorial, ansågo En Månads betalningstid böra beviljas vid fastighets försäljning på Utmätnings Auction. Ut Supra. Ex Protocollo, Joh. Jac. Kleman. LagUtskottett Retånkanden, 10x7 JN:o x5cp Ankom cL 1 Sept* 1823* Betänkande ofver väckt fråga om befrielse för Rikets Ständers Bank ifran skyldigheten att t Concurser och Års-procla?na bevake sine etnot Lös pant ägande fordringar. Sedan Bankens FiscalsÅmbete uti Memorial af den 22 sistlidne Julii fästat Höglofl. BancoUtskottets uppmärksamhet på angelägenheten af en Lagförklaring, hvarigenom Banken kunde blifva bestämdt befriad från skyldighet, att i Concoursers ÅrS-proclama, bevaka sine emot Lös pant ägande fordringar, i annat fall, än då Banken ansåge panten otillräcklig och för bristen ville hålla sig till Låntagarens person och öfriga Egendom, samt BalicoUtskottet med öfverlemnande af detta Memorial till Riksens Höglofl, Ständer, uti skrifvelse den 24 1 samma månad, ansett eii bestämd förklaring Öfver nu gällande
Det hade från början antagits såsom alldeles gifvet att vestra stambanan emellan Götha kanal och Nerikes lånegräns icke kunde, för terränghinder skull, framdragas öfver Tiveden på annat ställe än vid denna skogstrakts vestra gräns, d. v. s. utmed östra stranden af sjön Skagern, men en mot slutet af år 1858 företagen noggrann undersökning lemnade mot förmodan det resultat, att en mindre arbetsdryg och mer ån — 108 — i mil kortare väg kunde utstakas öfver Elgarås och Finnerödja samt på andra sidan om Nerikes lånegräns beqvämligen forts.ättas öfver en i allmänhet jemn sandmo till närheten af Porla brunn, hvarest den sammanträffade med den af Jernvägs-undersökningskommittéerna föreslagna fortsättningen af vestra stambanan genom Nerike. I mitt underdåniga förslag till arbetsplan för 1859 års arbeten ansåg jag mig derföre böra till utförande föreslå det seduast utstakade alternativet, hvars rigtning, sadan den af Eders Kongl. Maj:t i nåder fastställdes, närmare inhemtas af nedanstående beskrifning. Följande samma hufvudrigtning som emellan Sköfde och Töreboda, framgår linien i en nästan rak sträcka af mer än 2 mils längd norr om Götha kanal förbi Friabäck, Björkulla, Elgarås kyrka och Neckerud. Vid Sörtorp, omkring 2,3 mil från Töreboda, uppnår banan högsta punkten af sin sträckning öfver Tiveden, eller en höjd af nära 600 fot öfver hafvets yta. Hela den terräng, hvaröfver linien mellan Töreboda och Sörtorp är utlagd, lämpar sig i allmänhet vä! för en jernvägsanläggning; inga konstarbeten förekomma och de enda större terrasseringsarbeten, värda att särskildt nämnas, äro bankfyllningarna mellan Skagelund och Baskelund samt vid Neckerud och Källabroängen.