Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jojo, ni har alltid varit kry och flink, Nils Jonsson, och lär ha vandrat kring många länder. Hvarifrån kommer ni sednast? Nils. Rake vägen frå Stockholm, herr Prost. (^vänder sig till bondfolket^) Jag kan helse er så grufligt möcke frå Kongl. Maj:t och Kronan allihop. Wilhelm. Ni har väl varit på arbete der oppe i verlden, kan jag förstå? Nils. Jaja men. Jag feck bref frå Krona i våras, att jag skull' bus bas gi mej iväg te Stockholm och bygge opp ett hus åt'na. Sven. Det håller jag inte olikt. Ni är händig i mycke, ni. Hvad var det för ett hus ni byggde der oppe? Nils. Åh, det var ett satans konstigt namn på't. Di kalla't för Naschenal-Mosea. Lisa. Byggde ni opp'et ensam? Nils. Vesst fan! Det kasta' jag opp på ett par vecker. Det va e smal sak för mej. Jan. Det är foll allt möcke rare saker te se på i Stockholm? Såg ni den der Krigs-Koleja, som di kaller? Nils. Ja gubevars, den mått' jag foll se. Den var jag ihop med alle dager. Jan. Kors, käre ni, hur ser ho ut? Nils. Å, det är e stor, tjock maduse, det. Men, vördig Prost, har det inte kommet någe bref te Prosten för mi räkning, medan jag varet borte? Prosten. Nej. Väntar ni bref, fader Nils? Nils. Åja, det lär foll vare fråge om, att Kongen i England vill ha mej te sej, för te spränge ett berg åt'en. Bengt. Kors för saten, månn' det? Jojo, ni har varet ute i verla på bergsprängning förr, ni. Nils. Jajamen, det slår inte felt det, go' vänner. Det va på den tia, då Napolian Dundrapart lefde och regera'. Brukspatronen. Tala om, hur det gick till, fader Nils. Jag har inte hört det. Nils.
Uhr j tecknat sitt namn dels såsom hufvud-gäldenär och dels såsom löftesman i Banco-Discont-Yerket för åtskilliga, tid efter annan upptagna, lån aÉ tillsammans R:dr 6800 , hvilka Uhr ensam skall hafva uppburit; att de olyckor, som sedermera verkat den sistnämndes fall, jemväl försatt Holmberg i nödvändighet att till sine Borgenärer afstå sin egendom; att efter det tvänne eldsvådor förut på serskilda tider, åren 1822 och 1824, öfvergått Holmberga och sedan hans återstående egendom blifvit försåld, samt hans dividend i svärfadrens Concursmassa gått i afräkning på skulden till Discont-Verket, egde lian, omgifven af hustru och barn, intet hopp att genom arf eller genom sin nuvarande inskränkta Verksamhet kunna godtgöra Banco-Discont-Verkets kraf; på hvilka anledningar Sökanden anhållit, såsom enda utväg till liqvid för framtiden , det Banco-Utdwltets Betänkande N:o 72. honom måtte tillåtas årligen, i 10 års lid, l'å betala 100 R:dr Bro utan ränta, oell derefter från allt vidare kraf för denna skuld vara fredad , samt erhålla en skriftlig försäkran att ostörd kunna arbeta för sin bergning.
Men jag tror deremot att med den nu föreslagna åndringB^skulIe båda hafva lika lätthet till denna skat^H^rdande. Jag anhåller att denna*B^n^*i°n måtts blifva till vederbörligt Utskvott remifcel|?‘ rawn» »i.. N:o 28. ■ Herr von Hartmans dorf, Auguft: Da Friherre Anckarsvärd, i Plenum den 6 sistlidne Februari yrkade, att Räkenskap erne för åtskillig^,' allmåhna medel, som hittills varit undandragna Riksens Ständers Revisorers granskning, måtte densamma underkastas, tillkännagaf HofCanzleren, Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, ”utan att ingå i någon pröfning af den tolkning Friherre Anckarsvärd gifvit åt 5o och 68 §. §. Riksdagsordningen, att Kongl. Maj:t i detta vigtiga ämne redan fattat Dess Nådiga Beslut, sorn inom få dagar skulle komma att blifva Riksens Ständer öfverlemnadt.” Alltsedan har jag, som tog mig friheten Öka Friherre Anckarsvårds uppgift på de Cassör, hvilkas Räkenskaper ej af Riksens Ständers Revisorer granskas, väntat på detta nådiga medde - Den 3 Martil. 255 lande, och förmodligen hafva flere af Ridderskapets och Adelns Ledamöter gjordt likaså. Men då det ännu icke ankommit, och sista motionstiden i dag år för handen, utbeder jag mig, att få fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns närmare uppmärksamhet på detta ämne, som jäg skall söka utreda och framställa så kort, som ämnets vidlyftighet kan medgifva. Rättigheten att tillse huru de åtagna skatterna ingått och blifvit använda år en naturlig följd af rättigheten att ej af någon annan än sig sjelf beskattas.
Om denne, sorn lätt inträffar, uteblifver, kan Taxeringsarbetet icke fortgå, emedan det är naturligt, att han, i frågor 0111 sin dass, har mesta sakkännedom, och att han deruti ger ledning för Comitens omdöme. Enär ett sådant förhållande i mer eller mindre nion eger rum i de andra classerna, torde latt inses, att det nya förslaget knappt är verkslällbart, hvarföre ock jag deruti icke kunnat instämma”. Bil. C. Bevilln.-TJtslts Utlåtande, N:o 66. 55 Af Eric Pehrsson fran Gefleborgs Län: "Emot Högloflige Utskottets föreslagna rt> dactionsförändring, uti io8:<le §, alt Jordegaren skall ansvara Krono-utsky lderna för elen, sorn är boende å haus egor och kan föda boskap, får jag vördsamt anmäla min reservation. Skälen för min skiljaktiga mening grunda sig hufvudsakligen på följande: Den, som kari föda boskap, lar dr ej vara urståndsatt att sjelf utgöra sin Bevillning. Ett sådant beslut kommer blott att belasta Fattigförsörjningen, i tby att ingen vågar åt någon upplåta en onyttig plats, hvarå den fattige kan bosätta sig och försörja sig och de sina. Icke hör den, sorn eger jorden, stå i borgen för den fattiges Kronoutskylder, af hvilken han icke njuter en motsvarande inkomst, antingen i penningar, arbete eiler annat, och då dertill kommer, att mången, ehuru å egorira boende, deraf icke kan föda boskap, men, genom arbete eller beting med andra, kan få berga så my cket foder, att iian kan föda boskap, så synes det vara mindre väl eftertänkt att ålägga Jordegaren ett sådant ansvar, som blott uti ett patriotiskt afseende lenmat den fattige rum att försörja sig.
Han var så sensibel som hvitt siden, och skuggor och dagrar spelade i hans själ som då vinden far hän öfver sädesfältet eller som då hafvet, en dag tidigt på året, ligger som ett enda ljust leende och så med ett blickar mot dig som ett stort svårmodigt öga, endast derför att ett litet moln går framför solen. Men hvad som låg innerst i denna ömtåliga organism, det var den öde och tröstlösa ensamhetskänslan; ödet vältrade sig fram öfver menniskorna som då åskskyarne gå lågt en mörk natt och regnet öser och blixtarne tända hvarandra och bli en enda; hälften i rädsla och hälften i hopplös trötthet satt han stilla i lifvet och såg sig med stora skrämda sorgsna ögon omkring efter någon som han kunde sluta sig intill, rigtigt tätt och varmt intill, och fann han så någon, i hvilken han helt kunde uppgå utan att en enda partikel i hans sjukligt sensibla naturel vämjdes eller krympte samman, då var det som om ymniga källådror i hans väsens djup plötsligt öppnat sig och börjat flöda, och i sin innersta själ lade han sig på knä inför denna menniska och lutade sitt hufvud in till hennes och domnade hän i en smärtsamt vällustig trygghet, medan han hörde lifvet hvina hän öfver sig. Han var en sällsynt fin och djup natur, – det är det som jag särskildt vill betona, innan jag meddelar er detta som han berättat mig om sig sjelf och som berör just det ämne, som vi kommit att tala om. Under den period af sitt lif, då vi umgingos, stod han i ett sådant egendomligt förhållande till en annan individ af sitt eget kön, – ett förhållande som naturligtvis ingen visste af utom han sjelf och som endast och allenast bestod i lönliga skiftningar i hans känslolif. Den andre var, helt prosaiskt, en fjortonårig gosse, som betjenade oss på den restaurant, hvarest vi intogo våra måltider och brukade vistas, – ett bräckligt men finbygdt barn med ett nobelt hufvud och ett ansigte som en ung flickas, mjukt i linierna, varmblekt i hyn, ett blondt anlete med ett par mörka ögon som af svartblå sammet med lena reflexer.
Desse yttranden äro dels, efter mitt sätt att se, olämpliga, dels, efter hvad jag förut haft äran ådagalägga, rakt stridande mot sanna förhållandet, och jag skulle således glömma hvad jag är mig sjelf såsom Ledamot af detta Stånd skyldig, om jag icke begagnade tillfället att högtidligen förklara, att desamma af mig ogillas, och att jag innerligen önskar, att Grefve Horns nu ifrågasatte framställningssätt aldrig mer på detta rum må blifva begagnadt. Ganska många yttrade härtill deras bifall; hvarjemte med Grefve Posse förenade sig: Den 23 December. H. E. Herr Grefve af Wetterstedt, Gastaf. Grefve Piper, Carl Claes. Grefve Lewenhaupt, Gustaf. Grefve Lewenhaupt, Mauritz. Grefve Mörner, Carl. Grefve Frölich, Eric. H.E. Hr Grefve von Platen, Balzar Bogislaus. Grefve Tawast, Johan Hinrik. Herr Gyllenhaal, Carl. Friherre Palmstjerna, Carl Otto. Grefve von Rosen, Axel. Herr af Wingård, Johan. Friherre Cederström, Jacob. Herr Danckwardt, Magnus Georg. Herr Uggla, Carl Wilhelm. Friherre Löfvenskjöld, Salomon. Grefve Cronhjelm, Carl Detllof. Grefve Sparre, Erik. Herr Kuylenstjerna, Erik Magnus. Friherre von Stedingk, Carl Adam Bogislaus Styrbjörn. Grefve von Rosen, Magnus. Friherre Fleming, Johan Claes. Friherre Koskull, Anders. Friherre Koskull, Ulric. Herr Flack, Carl. Herr af Lundblad, Johan Fredrika anförde skriftligen: I afseende på Herr Grefve Horns förslag om en total förändring af skjuts-inrättningen i Sverige torde det tillåtas mig att göra följande anmärkningar. Tåg tror ej för min del, att massan af Svenska Bönderne skulle önska en fullkomlig omstöpning af det närvarande skjutsningssättet, eller vilja för dess olägenheter afträda de fördelar, som de derjemte äga deraf.
Då Kommittén nu framlägger sina tankar i olika ämnen, sker det endast som råd och anvisningar åt lärare, som ännu inte genom teori och erfarenhet har fullbordad övertygelse. Vi framställer också några problem som endast genom framtida erfarenhet och mogen prövning kan upplösas. Det är inte Kommitténs avsikt att uppgiva alla undervisningsmetoder som med fördel kan användas, eller att noggrant uppräkna alla läroböcker. Det är nog om Kommittén lyckas att med tydlighet ådagalägga sina grundsatser och avsikter i ämnet. Varje rättskaffens lärare måste med klar blick inse att ändamålet med uppfostran och undervisning måste var att utveckla människans naturkrafter. Fattningsförmågan får inte övas på bekostnad av minnet eller inbillningskraften men inte heller tvärtom. De intellektuella förmögenheterna får inte för tidigt eller för träget uppövas, så att kroppskrafterna blir lidande. Alltsammans måste framskrida i harmoni och jämnvikt. Då utbildas både förstånd, vilja och lynne till den högsta grad av förädling, vars kännetecken är sann religiositet, manlig dygd och redbar verksamhet. Till sann gudsfruktan och dygd leds det unga sinnet säkrare genom efterdömet av en älskad lärare, än genom de vackraste förmaningar, tänkesätt och sederegler. Ändamålet vinns, då läraren vid undervisning i kristendomen, böner och den yttre gudstjänsten alltid visar djup andakt och innerlig känsla för dessa heliga föremål. Då han själv är redlig och rättvis, allvarsam men foglig, visar kärlek till ordning och flit. Då han uppmärksamt fordrar lydnad, uppriktighet och fördragsamhet och välvilja hos eleverna. Då han någon gång då tillfälle ges nedlåter sig att delta i deras lekar, dels för att lära känna deras kynne och dels för att utveckla känsla för heder, ordning och anständighet, vilken även under de gladaste förströelser alltid måste följa varje välbildad man. I vårt tidevarv förebrår man allmänt ungdomen, att vara egenkär. Här är inte stället att undersöka, om denna förebråelse är grundad. Vi anmärker blott att självklokhet och högmod ofta i vetenskapens rike som i allmänna välden är uttryck för medelmåtta och oduglighet. Vill man vid uppfostran undvika sådana lyten, bör man vinnlägga sig om verklig utbildning, grundlig underbyggnad, klara begrepp och sammanhängande kunskaper. Ju mer ynglingen lär, desto tydligare inser han hur litet han vet.
Transport 287,366: 11. 1. — Från K. jVummcrLotleriet öfverlåtnc Fordringar lios Finska StrömrensningsDirectionen, saint hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg 28,690: Actier uti GöthaCanal, hvilka tillhört Högstsalig Hennes \laj:t EnkeDrottningen Hedvig Elisabelh Charlotta 35,000: Såsom utdelning härå, erhåll ne Actier i Motala Verkstad 700: . -■ J UU • ■" ' Emot säkerhet, meddeld förnyelse af en förkommen CreditSedel . 66: 32.— Insättningar uti 3 procentsLånet r,646,000: — —1997822* 43 Deremot Tillgångar och Fordringar förminskade.- Fordringen bos Handelshuset i Amsterdam J. & C, Hasselgren, betald 1,783: I. 3. Få Lånet utaf f. d. Allmänna Hingstmedels Cassan 227: 32.— På Lån Utaf BcrgsCollegii f. d. Cassa 7000: — -— På Lånen till framlidne Hans Excellence in. m. Grefve Ruuth 92,760: — —- På Lånet till Staden Ystad . 3ooo: — —i 0.0 102,907: 32. På aflidne StatsMaklaren Sodemans skuld 75: — 7. Som Förskotten på anslagen utaf Allmänna Bevillningen utgjorde, den 1 Januari 1823, 3,2o4,o46: 1. 7. 1. Transport 104,845: 33.10. — 3,204,046: 1. 7. ,] S t a t s - U t s k o 11 e t s Transport io4,845: 33.10. 3,204,046: i.
Dess afsigt var i början att åstadkomma nog medel för nybörjares fortskridande på konstnärsbanan, och della ändamål har vunnits, men lémnat det nedslående resultatet, ali det är endast till denna sorls förening sorn konstnären, sedan hunnen till hvad grad af fullkomlighet som helst, kan finna en utväg för sin sysselsättning. Ett ringa maximum är utsatt, som högsta priset för konstnärens arbete, och lycka är om delta någon gång tillfaller en bland de loltagande som är nöjd med sin vinst och ej allenast tillfredsställd med sitt beskydd. Häraf blifver följden konstens förfall och konstnärernas försvinnande ur del bildade samhället. På denna punkt, eller helt nära den, fruktar jag att konst och konstnärer nu befinna sig, ty om ingen säker utsigt snart kommer att yppa sig för konstens högre framskridande, så går den tillbaka, så vida den ej alldeles försvinner i glömskans afgrund. Det är af denna anledn. jag vill synnerligen väcka eder uppmärksamhet uppå, att Staten bör ikläda sig skyldigheten att värdigt beskydda de fria konsternas större utveckling. Om derföre till en början den summa jag i min motion haft äran föreslå, bestämmes, och denna värdigt användes, så kan innan kort följden blifva att hågen och modet hos konstnären åter lifvas till något verkligt stort, ty han får ett bestämdt mål att sträfva efter, han kan med förtröstan tänka sig en möjlighet att äfven han på sin bana kan tjena sitt eget fosterland, och kommer i möjlig belägenhet att lifva och sprida smaken för det verkligt sköna, det ädelt trefliga, samt att inbjuda till njutningsrik vederqvickelse den för lifvets prosa sträfvande brodern. Och Staten kan få rikta sig med inhemska namns produktioner, som, spridda kring hela landet, prydande olikartade platser, derstädes då kunna villna om det hägn som Svenska nationel» verkligen hyser för de sköna konsterna. jag anhåller att detta måtte öfverlemnas till StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk. Hr Aminoff, Joh. Fredr., uppläste följande motion: Då K.
Men man kan icke begära, att denne, som har att utreda och inför Konungen föredraga flera tusen särskilda mål årligen, som skall utarbeta alla från den högsta magten utgående författningar och föreskrifter angående kyrkan, undervisningen, fattigvården och helsovården, att han skall tillika kunna egna nödig upmärksamhet åt alla detaljerna inom den ena fjerdedelen af det område, öfver hvilket den högsta ledningen är honom anförtrodd. Inom de öfriga Departm eger äfven det förhållande rum, att hvarje 42 Den 1 December f. m. vigtigare administrationsgren står under upsigt af en särskild Styrelse eller person, som sorterar under vederbörande Minister. leke ens Landshöfdingarne lyda i alla afseenden omedelbart under CivilMinistern, utau under KammarColhm; Landtmäteriet har sin särskilda General-Direktör; Tullväsendet likaså; Telegraf-verket och Statistiska tabellväsendet hvardera en fristående chef; och nu sednast har man äfven, för att gifva kraft och enhet åt åtgärderna för de svenska skogarnes vidmagthållande och tillvext, tillskapat en särskild General-Direktör. Men den Svenska ungdomen låter man vexa upp så, sora den lokala myndigheten finner för godt, utan att nödig kontroll på dennes förfarande är möjlig, utan att det finnes någon med tillräcklig myndighet, som har sig särskildt updraget att vaka öfver huru vederbörande i detta afseende fullgöra sina pligter. Nödvändigheten af en sådan tillsyn, som den jagåsyftar, synes dunkelt hafva föresväfvat R. St:r, då de vid sista riksdagen anvisade lön på EcklesiastikDepart:ts stat åt en Byrå-chef för handläggning af ärender rörande allmänna upfostran och undervisningen; men det är nu tid, att den dunkla föreställningen om ett sådant behof vaknar till klart medvetande.
December 18:27» rörande grunderne och vilkoren för hemmansklyf • ning och jord-afsöndring, må gälla äfven l afseende på Säteri-, Rå- och Rörssamt Frälsehemman, m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsaint Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande, N:o 47, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o i5, rörande väckt fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 19 December 1827» angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring åfjord Prat. Utdrag deri 10 Augusti 182g. 55 eller andra Lägenheter fran Hemman, blef g5 väl Utskottens Betänkande, N:o 13, som ock det nu afgifna Utlåtandet, N:o 47, af Preste-Ståndet bifallet; hvarvid dock Ståndet, med underdånig tacksamhet förde redan vidtagna åtgärder, beslöt, att Rikets Ständer borde i underdånig Skrifvelse anhålla hos Kongl. Maj:f, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes anbefalla vederbörande Embetsman att med uppmärksamhet följa hemmansklyfnin-i gen i det afseende, att den icke måtte sträckas så vidt, att någon del blir för liten för underhållandet af ett hushåll. S. D. Då nu ånyo föredrogs Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens ytterligare Utlåtande, N:o 59, med anledning af erhållne återremisser å Utskottens Betänkande, Njo 23, om uppmuntran till J. E. Ekenmark, dess Hustru och tvänne Systrar för af dem införda förbättringar i väfnadskonsten, blef detsamma af Preste-Ståndet bifallet, med den modification, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj.t i underdånighet anmäla förenämnde famille till en belöning af 0000 Rnlr B:co, af de under Kongl. Majus disposition ställde medel. Från VällofL BorgareStåndet* S. D.
Vid dessa soaréer, som hafva en fullt borgerlig prägel och där flärden är bannlyst — landshöfdingen är en vän af gammaldags enkelhet och sparsamhet, och den öfverdrifna lyxen i seder och umgänge har i h o n o m ingen beundrare — utgöres den förnämsta underhållningen af god instrumentaloch vokalmusik, och de förnämsta amatörförmågor, staden äger, medverka härvid. Friherrinnan Palmstierna intager äfven en ledande ställning i fråga o m välgörenhet. De två arbetsstugor, som sedan ett par år äro verksamma i Jönköping och som visat sig vara af stor välsignelse för de fattigas barn, äro till största delen hennes verk, tillkomna som de äro genom hennes initiativ och skötta under hennes personliga ledning. Hvarje anstalt eller arbete för lind IDUN 1897 rande af nöd eller i människovänligt syfte har för öfrigt i henne en varm vän. Friherrinnan Palmstierna befinner sig ännu i sina bästa år • — hon är född 1845 — • och har i ett snart 30-årigt, ovanligt lyckligt äktenskap tre söner och två döttrar. JET. * J^j) 1 längt ifrån bryggan, på backens krön och midt emot herrskapsvillan där ligger en spåntäckt, pärlgrå grön, koja, den mest bemärkta på hela ön. Jag öfver dess tröskel min fot ej satt — den spärras i allmänhet af en kalt — men utanför kojan, på backens sluttning, en älsklig syn har mitt hjärta gladt. Med burriga hjässor och ros på kind och brynta af sol och saltmängd vind där tumlar en skara af små keruber 1 emellan kojan och villans grind. Af dem vet väl ingen sin faders har knappast hvilat i moders namn, famn, men Han, som bjöd barnen till sig komma, beredde dem här en tryggad hamn. Och uppe från fönstret på kullens brant, där lyser det stundom ett sken så grant ur tvänne vänliga, vaksamma ögon — där sitter de moderlösas Titant ». Törhända att lifvet henne bedrog, att kärlekens ljusning aldrig log mot henne, som nu är böjd af åren — af kärlek har hon dock mer än nog.
Maj:ts på Rikets Stånders underdåniga tillstyrkan, den 13 Martii 1770, utfärdade Nådiga Circulair Bref de vid Lands Staterne tjenande Ämbetsman, blifvit försäkrade att efter fylde 70 lefnads och 30 tjenste år, få vid afskedstagandet i sin öfriga lifstid bibehålla hela lönen i Men genom Rikets Ständers* vid sist förflutne Riksdag, vidtagne Och af Kongl. Maj:tS genom Nådig kungörelse den 11 October 1819 faststålde författning, ofvannåmnde stadgande blifvit i 'så måtto ändradt, att den afskedstagande Civile, så vålpenninge Löntagaren som den indeldte, endast skulle vara berättigad till stadgad pension af enahanda Lönbelopp, som dess vederlikar inom Collegierna, då han vid fylde 70 åt tillbragt minst 30 år i oafbruten tjenst-^ göring, Utan att 1819 års författning innehåller något undantag i afseende på äldre innehafvare af Lands Stats Syslor med indeldte Löner; det måtte, enär ingen Lag eller stadga bör hafva retroactiv Verkan den ändring eller tillägg deri göras, att de som vid 1819 års författnings kungörande, uppnått minst 60 år, hvaraf de tillbragt 20 vid tjensten, böra efter 70 lefnads och 4 Sami, 98 i53a Stat.'i-Utskottets Betänkanden. 30 tjenste år få tillgodo njuta förmånen i 1770 års stadgande härom, under hvars aspecter de emottagit tjensten, och i förlitande på hvilken, de qvarstannat i dess utöfning, heldst i vidrigt fall, en verklig orättvisa skulle utöfvas mot desse Åldrige Tjenstemän, hvilket icke vore förenligt hvarken med Rikets Ständers värdighet, eller deras afsigt då de bestämde förändringen.
St:r bär på grund af de förhållanden, som blifvit ådagalagda, att dessa hemman äro serdeles svaga, med vidblifvande af de grunder, som vid sista Riksdagen godkändes, göra det medgifvande, som Utsk. nu föreslagit, eller vilja R. St:r, vill R. o. Ad. i första rummet ovilkorligen stanna vid det beslut, som vid sista Riksdagen fattades? Jag medgifver att det sednare vore riktigast, men erkänner öppet, alt om på detta sätt frågan äfven vid denna Riksdag kommerj att slutas inom förstärkt StatsUtsk. så kunna vi vara fullt förvissade,' att densamma allt framgent på samma sätt återkommer. Vi hafva sett att motioner alltid varit afgifne om roteringens fullkomliga upliäfvande på dessa hemman, men jag skulle tro, att om en gång RiksShn samfäldt fattade ett beslut i frågan, så kunde ett dylikt beslut icke så lätt åter rubbas. Min åsigt har jag således tagit mig friheten tillkännagifva. Här är nu fråga om hvad R. o. Ad. skall i detta, ämne besluta. Den rätta grundsatsen är bibehållen i detta.Utsk:s Betänk., men fråga är nu om en lindring, med bibehållande af denna grundsats. Jag har tagit mig friheten redogöra för den behandling frågan rönt inom Utsk., och orsaken hvarföre detta Betänk, tillkom eller rättare hvarföre Utsk. föreslagit för R. S:tr det beslut, som Betänk, innehåller. Ilar linnes, som Hrnne sjelfve funnit, äfven iuom detta Stånd ganska många, som icke gilla den utredning, som vid sista Riksdagen afgafs, och för att en gång få slut på denna sak skulle jag nästan tro det vara bäst om ett sammanstämmande beslut kunde inom alla fyra Stånden åstadkommas, i enlighet med Utsk:s förslag, hvartill jag alltså för min del tillstyrker bifall. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då Utsk, erkänt att ifrågavande hemman böra vara ordinarie rotering underkastade, så borde man slippa att återgå till den historiska utredning af sakens förhållande, hvilken vid föreg:de Riksdagar blifvit så omständligen gjord och så ofta uprepad.