Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här är porten till den sköna, romantiska Rheindalen, och den utbreder redan här allt sitt behag, så att man stadnar i tvekan, om någon af de punkter, man sednare ser, ehuru flera för sig oöfverträffligt sköna, öfverträffa denna. Ännu mera lockande blicka dessa berg med deras vingårdar, skogar, dessa minnesrika och dock hemlighetsfulla borgar mot den resande, sedan han genomtågat norra Tysklands enformiga hedar och sädesfält, från Hamburg till Düsseldorff. En skön septemberförmiddag vandrade jag till Godesberg, en bland de största och vackraste ruiner. Borgen, tillhörig kurfurstarne i Köln, blef uppbygd 1210. Ett romerskt kastell, uppfördt af kejsar Julianus, hade fordom intagit dess plats. Skådar man ifrån den tillbaka till norden, så ser man hela den vida slätten ända bortom Köln. Åt öster och sydost har man Rhein och det vackert formade Siebengebirge med dess borgar, hvilka här redan tydligt framträda för ögat. Tätt invid ruinen står ett litet kapell och jemte det en kyrkogård, ett hvilorum för den nedanföre berget belägna byns innevånare. Allt var nätt och prydligt, prydligast en blomstrande, väl underhållen grafvård, rest af barnakärleken. Vägen hit ifrån Bonn är ej serdeles angenäm, men härifrån framåt närmar den sig Rhein och leder, jemnt åtföljd och beskuggad af fruktträd, förbi en brunnsinrättning med en mängd vackra hus och trädgårdar, genom trefliga byar och förbi täcka landtställen. Öfverallt var folket sysselsatt med att aftaga träden deras rika last af äpplen, päron, plommon och valnötter. För en nordbo är det något nytt, att se landsvägen garnerad af dessa produkter och likväl egaren hafva något att skörda. Men dels är straffet för en fraktstöld på fältet temligen strängt, dels gör varans beskaffenhet densamma säker för den resandes händer och tänder. Både äpplen och päron äro nemligen af det slag, att de endast duga till fabricerande af konjak eller vanligare af «Most», ett slags surt och svagt fruktvin, som af landtmannen begagnas, stundom medan han säljer skörden från eget vinberg.
I de hanker, som jag känner, har tillagningar icke skelt till mer än högst fi() å 70 proc. af hela den beviljade credilivsumman, men vanligen ej mer än lill 40 å 50 proc., och således kan man ej skäligen säga, alt säkerheterna för dessa crediliver begagnas i dubbelt afseende, eller dels för ulgifne sedlar, dels oek för beviljade län; ty säkerheten lemnäs lill hela credilivets belopp, och om län beviljas lill hälften deraf, så kunna sedlar ganska väl utgifvas lill en summa, motsvarande den andra hälften. Stadgandet har i Ulskins förslag blifvit inlaget i likhet med det, som härom redan gäller för de fleste af nu octrojerade hanker, och man har ej funnit någon osäkerhet hafva deraf blifvit följden. Jag Iror delta stadgande egentligen hafva tillkommit, mindre för all befordra bankernes intresse i allmänhet, utan fast mera för alt befordra eredilivrörelsen i möjligaste målto, såsom den nylt i gaste för landsorlerne. Det skulle göras lill en slags fördel för bankerne all bevilja så många crediliver som directeurerne anse med bankernes säkerhet att uppfylla sina förbindelser förenligt , och jag tror att della haft lili följd, all i de Hesla orter crediliver blifvit beviljade lill ganska höga belopp, när man jemförer dessa med den summa, hvartill en hank kan komma alt utgifva sedlar; ja, crediliver hafva I. o. m. beviljats till omkring hälften af hela det belopp, hvartill en privatbank haft rättighet alt utgifva sedlar. Jag anser således ingen fara vid att antaga hvad Hiskin här tillstyrkt. Skulle man vilja gä långt i försigtighet, så vore del ali, pä säll IIr Aminoff föreslagil, bestämma, att del belopp af credilivsäkerheterna, för hvilket nya sedlar af privatbank utgifvas, skola vara af lika beskaffenhet, och godkända af samma auclorilet, sorn godkänt grundfondshandlingarne.
S. D. Biföll Borgare-Ständet hwad Riksens Högloft. StänderS Stats-Utffstt, i Memorial nf den 17 dennes, anfört och föreslagit, angående fbrwaftningen och anwändandet af Ä-elsforsi Euldwerk, med desi tillhörigheter; hwarom de Resvect ve Med-Ständcn wörosamt och wänligen ssulle underrättas vr supra. klx UrotocoUa. ft. H. k?el6ison. Utdrag af Protokollet, hållet uti Borgare-StändetS Plenum wid Riksdagen r Stockyolm den 21 Februari 18 lo. S. D. Hwad .Riksens Högloft. Ständers BcwillningsUtskott i Protocolls Utdrag af den Zr nastlidne Ianuarii yttrat och hemstalt, angäcnde sadan"Ac>nd för det af Protoeolls-Sccrercrarcn korg stiftade Institut för blinde döistuinme och ftvagnNtc, akt de af Borgare-Standet därtill bemilljade zzzz R:d. 6 si. ärligen mä kunna i sädank ändamål utbetalas, blef af Borgare-Ständet^till alla delar gilladt; hwarom do Respective Med-Ttänden wordsamt och wänligen ssulle underrättas, llle ruxrs. S. D. 726 Den 17 Apri! S. D. I anseende till fsrekomne anmärkningar «, mot Riksens Hög lo fl. Ständers Statssamt Allmänna Acsmarsoch OeconomicUtftottS, den 27 nästlidne Januari, ', afgifne Betänkande angående Allmänna Magazins-Znrättningen, Klef samma Betänkande till Utskottens förnyade Åtgärd och utlätande remittcradt; hwa>om de Nespective Med-Ständen mördsamt och wänligen stulle härigenom tillkännagifwas. vt supr». S. D. Gillade Borgare-Ständet hmad Riksens Högloft. Ständers Banco-Utstott, !
L. N. Linköpings stifts Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Under den 9 i denna månad har Eders Kongl. Maj:t i nåder anbefallt Domkapitlet, att till Eders Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt utlåtande, i anledning af hvad i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers afgifna berättelse, angående verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1854 och 1855, förekommer serskildt i afseende på Linköpings stifts Gymnasii byggnads-kassa, vid fråga om hvars räkenskaper Revisorerne, som inhemtat, att betydliga behållningar vid båda revisions-årens slut fun - — 312 — nits hos redogöraren innestående, hemställt, att, då allmänna medel till betydliga belopp icke böra hos enskilde förvaras, hvad af dylika kassors behållningar icke för nödvändiga utgifter erfordras måtte förräntas eller i Läns-räntericrna deponeras. Till åtlydnad häraf får Dom-kapitlet underdånigst fästa uppmärksamheten derå, att inneliggande betydliga behållningar i kassor af sådan beskaffenhet som ifrågavarande kassa, dels äro nödvändiga för de ständiga utgifterne och dels stundom icke kunna andvikas, då utlåningar mot nöjaktig säkerhet icke alltid kunna ega rum i samma stund inkomster tillflyta, i synnerhet om, såsom förhållandet var år 1854 och serdeles år 1855, den allmänna penninge-ställningen är sådan, att säkre låntagare till medel, för hvilka högsta lagliga ränta måste fordras, icke utan svårighet erhållas. Men då, såsom räkenskaperna för stiftets kassor utvisa, de vid redogörelsens afslutande befintliga kontanta behållningarne alltid inventeras och dessutom, så fort ske kan, under det påföljande räkenskaps-året göras fruktbärande i den mån de icke erfordras för utgifters bestridande, synes kassornas säkerhet för de medel, som tillfälligtvis komma att hos redogöraren innestå, lika litet äfventyras som någon egentlig ränte-förlust dem tillskyndas.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets den 22 och 26 dennes på bordet lagda betänkande N:o 68, i anledning af väckta frågor, att antingen biskopsembetena må afskaffas, göromålen öfverflyttas på domprostarne och stifts-städernas pastorer, lönerne indragas till stats-verket samt biskops-prebende pastoraterne förklaras för konsistoriella gäll, eller ock minskning ske i biskoparnes löner, afslogs det af Utskottet afgifna förslag till underdånig skrifvelse, samt ansåg Ridderskapet och Adeln Rikets Ständer böra lill Kongl. Maj:t ingå med en underdånig skrifvelse af det innehåll, som uti friherre Cederströms vid Utskottets betänkande fogade reservation blifvit föreslaget. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets den 22 och 26 dennes på bordet lagda betänkande N:o 66, i anledning af väckt motion om förklaring af 10 och 14 §§ i 3 artikeln af Kongl. Maj:ts nådiga instruktion för skogsoch jägeri-staten i riket den 16 Mars 1838. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-utskottets den 22 och 26 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 125, angående regleringen af utgifterna under riks-statens nionde hufvudtitel, ansågos 1 och 12 punkterna icke föranleda till någon åtgärd, återremitterades 15 och 30 punkterne, på grund af deremot gjorda anmärkningar, samt uppsköts pröfningen af 13 och 16 punkterna, intilldess Ridderskapet och Adeln fattat sitt beslut i afseende på de dermed sammanhang egande punkter i Stats-utskottets utlåtande, angående regleringen af utgifterna under riks-statens 8:de Prot.-utdrag den 29 April 1848 323 hufvucltitel; hvaremot alla öfriga delar af Stats-utskottets ifrågavarande utlåtande N:o 125 af Ridderskapet och Adeln biföllos. Från Hög v. Preste-ståndet. S. D.
Beträffande de särskilta delarne af Herrar 2Munck af Rosenschöld$ och Holms förslag till det nya Organisationssättet, så har jag naturligtvis svårt att deröfver yttra mig något bestämdt. Min enskilta öfvertygelse, som dock icke kan vara stödd på kännedom af de olika Styrelsernas speciella förhållanden, är den, att åtminstone det mesta af hvad som blifvit föreslaget, Jåter verkställa sig, Att svårigheter skola möta, det säger sig sjelft, — ej mindre ämnets egen natur, an passionsr och smärre intressen skola vålla sådana. I en eller annan del har jag några betänkligheter, dem jag anhåller få yppa. Herr Munck af Rosenschöld vill, att den blifvande FinanceMinistern skulle få befattning med de ärenden, som hittills gått till CommercéCollegium och KammarRätten, Dettackan jag endast i det fallet gilla, om Kainy inaroch Finance Ar eudenia blefvo samman - tSerskildta Utskottets Betänkanclen, 715 slagne linder samma Minister, som Herr Munck af Rosenschöld äfven alternativt framställt. Men i denna händelse blef e dock alltid betänkligt att låta den controllerande och redofordrande myndigheten, sorn hittills tillhört KammarRätten, bertaf den disponerande (FinanceMi. istern). Bibehålies åter en särskilt Inrikes Mini ter, gå mäste han också nödvändigt hafva InSpectionen öfver Näringarne och Handeln, hvilket ämne är för FinanceMinistern främmande. Att låta både LandtArmeen och Flottans ärender stå under samma Minister, befarar jag blefve mindre lämpligt, äfven om de finge under honom sina särskilta Rureauer, Armeen eller Flottan blefve troligen endera lidande, och det är svårt att säga, hvilken af dem sorn bör hafva förstfödslorätten. Då det vanligen alltid linnes i StatsRådet en Amiral och en Generalsperson, så ser jag intet hinder, att de kunde få under händer hvar sitt Departement. Den af Herr Munck af Rosenschöld föreslagna beständiga StatsBeredningen kan visserligen blifva ämne för mycken diskussion.
Bland de Handlingar, hvarpå Utskottet baft tillgång till ledning vid frågans bedömande, bar, hvad köstnadsförslagerne och de redan bestridde utgifter beträffar, endast en promemoria af Hof-Intendenten Pfeifer och Hof-Archilecten Nyström kommit Utskottet tillhanda, enligt hvilken första koslnadsförslaget upptager 130,000 R:dr, och det sednare 80,000 R:dr derutöfver, eller tillsammans 200,000 R:dr. Å denna Promemoria finnes en påteckning af Ståthållaren Friherre Klingspor, så lydande: ”Härvid anser jag mig böra anmärka: att ”hvad kostnaden beträffar, oaktadt jag med ”fullt förtroende fäster mig vid Architecter”nes åtgärd och bedömande vid Calculens ”uppgörande, jag icke vågar anse föreskrif”ne totalsumma böra kunna bestämdt upptagas; utan för min del tror, att någon ”ännu ytterligare tillökning i kostnaden bor”de påräknas, ja ända till 200,000 R:dr.” Men nu uppgå kostnadsförslagen redan tili 300,000 R:dr, och torde derföre Friherre Klingspor sjelf förklara sin mening med denna påteckning. Vidare torde jag få fästa uppmärksamheten derpå,att arbetet hittills bedrifvits med lånta penningar till ett belopp af 155,ooo R:dr, hvilka skulle liqvideras med 8,000 R:dr, hvilka årligen afsattes af Slottsbyggnads-anslaget, som inalles 4° Den 21 Maji. utgöv 25,ooo R:dr. Men dessa 8,ooo R:dr räcka ej ens lill räntorne. Utskottet har derföre föreslagit all 120,000 R:dr nu på en gång måtte betalas. Det återstår icke destomindre en redan åsamkad skuld af några och 3o,ooo R:dr, till hvars liqviderande på förutnämnde sätt åtgår 7 eller 8 år, oberäknadt den ytterligare kostnaden för arbetets fullbordande. Kongl. Majit har likväl icke velat begära mer än 120,000
127:o af den 18 Februari 1863, angående meddelande af föreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers förskaffande. (40.)[ Efter inhemtande af General-poststyrelsens underdåniga utlåtande, har Kongl. Maj:t under den 23 September 1864 denna Rikets Ständers skrifvelse till nådig pröfning förehaft, i sammanhang med frågan om dispositionen af det utaf Rikets sednast församlade Ständer beviljade anslag till postdiligensernes förskaffande, utan de skjutsskyldiges betungande; och har, i följd af Kongl. Maj:ts med anledning af nämnda fråga fattade och General-poststvrelsen — 28 — delgifna nådiga beslut, förberörda underdåniga skrifvelse icke till någon vidare åtgärd föranleda 128:o af den 18 Februari 1863, angående åtgärders vidtagande till större säkerhet för de i lösväskor befordrade postförsändningar. (36.) Till följd af erhållen nådig befallning har General-poststyrelsen häröfver afgifvit underdånigt utlåtande; och är ärendet för närvarande på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende. 129:0 af den 18 Februari 1863, angående begagnande af postremissvexlar för öfver" sändande af penningar från och till Riksgälds-kontoret. (32.) Om Rikets Ständers genom denna underdåniga skrifvelse anmälda beslut har Kongl. Majit under den 3 Juli 1863 låtit utfärda nådig Kungörelse. 130:o af den 14 Mars 1863, angående eftergift af Kronans rätt till danaarf efter Anna Christina Löfgren. (56)
Allt detta är oklart, och likväl skulle man i en Riksens Ständers skrifvelse söka Kongl. Maj:ts medverkan till realiserande af en så stor, men tillika så oklar idé Då är, enligt mitt förmenande, den ofvan åberopade »erinran», hvilken vi redan hafva, vida bestämdare, som först säger att läraren skall »låta barnet en eller flere gånger uppläsa stycket, hvarom det skall undervisas», och sedan påminner honom derom, att »icke till utanläsning förelägga barnet något, som det icke, efter sina förmögenheter, begriper». Afven detta moment är således alldeles öfverflödigt, och kan väl icke lämpligen få sin plats i en underdånig skrifvelse — Betraktar man slutligen 3:e momentet eller den underdåniga anhållan, att Kongl Majit må vidtaga åtgärder för erhållande af en för omförmälda syfte lämpad kateches-förklaring, så kan man väl först fråga för hvad syfte den skall vara lämpad, utan att man derpå erhåller något nöjaktigt svar. Men vidare erbjuda sig här två anmärkningar: den ena att åtgärder, så vidt de afse belöningars utfästande för författande af läroböcker till handledning vid den första kristendoms-undervisningen, icke kunna ifrågakomma, enär två Stånd afslagit den i detta syfte väckta motionen; den andra att åtgärder, så vidt de skulle afse nedsättandet af en Kommitté för ändamålet, redan äro af Kongl Majit vidtagna och att på dylik väg ett förslag redan är uppgjordt, som af Kongl. Majit vid innevarande riksdag blifvit till Preste-Ståndets granskning öfverlenmadt och till hufvudsaklig del af detta Stånd godkändt. Något resultat af framställningen i 3:e momentet torde således icke vara att förvänta. Utskottets förslag löser således på intet sätt frågan, lika litet som motionerna bidragit till dess lösning; och grunden dertill ligger utan tvifvel deruti, att man ingenting kan vinna genom att reglementera för kristendoms-undervisningen. Kristendo Allm. Besvärsoch Ekonomi-U(skuttets Utlåtande J\t 145. 7 men är nemligen icka blott lära utan lif.
Jag anser det vara hvarje representants pligt, sorn talar för landets väl, alt icke bortskänka hvad sorn erbjudes, och jag skall aldrig tillåta mig att bortskänka af Statens medel, 0111 det ej vore mera än en half skilling, när den för Staten kari besparas. Jag yrkar propos. på Utsk-.s förslag. Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren har ånyo yrkat, att StatsUtsk. bör antaga hvad sorn erbjudes. Om det nu skulle handt, att staden varit i den nödställda belägenhet, att dess ombud erbjudit 7 proc. ränta och en proc. afbetalning, månne afven StatsUtsk. kunnat antaga delta anbud utan alt efter lag hafva gjort sig skyldigt till procenteri ? Hr af Uhr, Gustaf: Det är egentligen emot det besynnerliga begreppet om conseqvens hos StatsUtsk., som jag vill protestera. Enl. den här yttrade meningen skulle conseqvensen fordra, alt StatsUtsk. utlemnnde penningar för en viss ränta under alla möjliga förhållanden, då Iverlom conseqvensen hos StatsUtsk. måste fordra, att i vissa fall helt och hållet uppoffra capitalet, i andra lemna det emot alldeles ingen eller en ganska låg pioe., och vid andra tillfallen åter taga den lagliga räntan, när det ändamål, som sökes, derigenom vinnes, för att kunna vara i tillfälle att taga ingen ränta der så behöfves. 444 Den aj Mars e. in. Hr Rosenblad: Jag anser mig böra återkalla i R. o. Ad:s minne, att det bär är fråga om R. o. Ad:s conseqvens och numera icke om StatsUtsk:s, som ådagalagt sin större eller mindre conseqvens i det arbete det afgifvit; men att R. o. Ad. vid denna riksdag medgifvit städerna Wenersborg och Borås att erlägga en lägre ränta än som varit bestämd för erhållna lån under föreg:de riksdagar, ehuru de frivilligt då underkastat sig villkoren.
Adjunkten uppdraga att tills vidare föreläsa och examinera i kriminalrätten (för hvilket besvär det af Ständernas anslag till en ny juridisk profession influtna betydliga be lopp lemnar tillfälle till ett särskildt arfvode), kunde någon “förflyttning“ till annan tjenst så mycket mindre derigenom för honom anses åvägabragt, som det just hörer till Adjunkternas tjensteåligganden att bestrida slika vikariater. På alla dessa skäl, finner Konsistorium academicum Rikets Ständers mening med det gjorda anslaget till en ny profession inom Juridiska fakulteten otvetydigt vara den, att statsrätt, såväl inre som yttre, bör blifva denna lärostols bufvudämne och föremål för ständigt fortgående föredrag äfven här vid Universitetet, samt Kongl. Majit lika otvetydigt hafva antydt Sin nådiga vilja att i detta afseende gå Rikets Ständers önskan till mötes; hvadan, och i enlighet med Kongl. Maj:ts och Eders Kongl. Höghets nådiga befallning till Konsistorium att, utan förbiseende af Rikets Ständers i afseende på statsrätten år 1840 gjorda hemställan, inkomma med underdånigt betänkande rörande en lämpligare och på vetenskapernas inre sammanhang mera grundad fördelning af läroämnen mellan de särskilda professionerna inom Juridiska fakulteten, Konsistorium får i underdånighet föreslå och tillstyrka, det en sådan fördelning af de särskilda professionernas läroämnen inom Juridiska fakulteten härstädes måtte åvägabringas, att, enligt Rikets Ständers framställning, den nu lediga professionens läroämne måtte blifva statsrätt, såväl inre sorn yttre, med synnerligt afseende pä Sveriycs grundlagar och konstitutionel la institutioner, samt att för den tid, laghistoren ensam kommer att utgöra läroämne för en särskild profession, och i följd deraf behof kan förefinnas, att kriminalrätten af särskilt tillförordnad lärare upprätthålles, Adjunkten måtte i nåder förordnas att i denna sistnämnde vetenskap tills vidare föreläsa och examinera. Uti det hos Konsistorium vid öfverläggning härom hållna protokoll, hvilket bifogas, äro jemväl ledamöters skiljaktiga meningar intagna. Lund den 13 December 1850. Underskrifter.
Utskottet att sedel - Den 4 April f. m. n stocken skulle uppgifvas, men detta afslogs af de tre öfrige RiksStånden, och Bankens ställning blef ej uppgifven. BancoUtskottet har ej, såsom vårdare af Banken, att göra med Statens financer. Utskottet måste betrakta den i ett oföråndradt skick, sådant det, genom Riksens Stånders beslut blef vid sista Riksdag bestämdt; och den uppmärksamhet måtte Utskottet ofelbart vara skyldig sina principalers omdöme och beslut, fattade efter pröfning af alldeles samma ämne som nu åter blifvit våckt, att först afvakta någon förändring i de då befintliga förhållanden, innan ett upphåfvande af beslutet skulle kunna tillstyrkas. Utskottet har vål nu funnit att flera motioner om sådane förändringar blifvit väckte, men ingen af dem år remitterad till BancoUtskottet allena. StatsUtskottet har om Banken, efter aflagd Ed , erhållit kännedom i hela dess vid; således finnes intet hin« der, att dess arbeten må kunna stödas på en riktig kännedom derom. För pnin enskifta del är jag öfvertygad att öfverläggningarne inom den sammansatte Finance-Beredningen skola leda till erkännande af nödvändigheten deraf, att Bankens hela ställning preliminariter för Riksens Ständer uppgifves; och jag vill äfven medge att hvad som må anses nödvändigt, hellre snarare än senare meddelas, så att tid ej må saknas för tillämpnin-i gen Men jag hemställer , om uti sådane förhållanden, hvaruti BancoUtskottet befinner sig, genom Riksens Ständers Beslut vid sista Riksdag, att
Olivecrona. Fullm. C. W. Riben. L. S. N:o 1372. G. Silfverstråhle. L. S. N:o i5if. Linnerhjelm. Fullm. Carl Fr. Coyet. L. S. N:o 1618. C. M. Elgenstjerna. L. S. N:o i648- von Bahr Fullm. Luci. D. Heijkenskjöld. Fullm. C. E. Cederström. LS. N:o 1655* J. A. Tornérhjelm. L. S. N:o 1702. C. Törnebladh. L. S. L. S. N:o 1678. P. Estenberg, L. S. N:o 1723. C. E. Gunther. L. S. N:o 1786 J Blomstedt. L. S Nio 1798. G. A. Bruncrona. L. S. N:o 1788. Psilanderhjelm. Fullm. L. G. af Sillén. L. S. N:o 1824 M. v. Törne. L. S. N:o i848. Aug. von Hartmansdorff; L. Sb. S. N:o 1869. von St anden. N:o 1870. von Rappolfc Fullm Bo Chr. Roos af Hjelmsäter. Fullm. G. G. Uggla. L. S L. S. No rgi5. J. APechlin. N:o igs5 Ehrengranat. Frih. von Löwenbaeli. Fullm. Chr. Blomstedt. L. S. L. S. N:o 1929. von Björnmark. E J. Bergenschöld. Fullm. O. J Lagerheim. L. S. L. S. N.o 1949. von Kiörning. Robert von Kraemer. Fullm. N. A. Bruncrona. L. S. L. S. N:o 1961. Hampus Ehrenstråhle.
Föregtde talare hafva ganska mycket fästat sig vid den behandling, som år 1816 vederfarits _eu begäran af enahanda innehåll. Det nåd. brefvet af nämnde år d. 19 Augusti, grundade sitt afslag derpå att dagsverksskyldigheten ansågs med rättvisa vara rusthållen ålagd, i Ihy att de anlogos hafva fått uppbära så mycket mera ökade augments-räntor, som kunde motsvara berörde onus. Men denna förklaring af frågan, har uti vederbörande auktoriteters nu sednast afgifne yttranden ansetts hvila på endast en förutsättning, och alldeles icke på en bevisning. Då för öfrigt, den begärda utredningen synts vara fullständig; alla embetsverk, som bordt höras, tillstyrkt förändringen; en öggonskenlig billighet synes lala för bifall derå, hellst rusthållarne i det s. k. Kungsörs län väl icke böra vara förpligtade till en skyldighet, från hvilken alla andre i dylik ställning äro frie; får jag på dessa grunder vördsammast tillstyrka R. o. Ad. att åt StatsUtsk:s förevar. förslag lemna sitt bifall. Hr af Harmens, Henr. Otto: Då jag deltagit i det förslag lill beslut, som reservanterne bär framställt, så anhåller jag att fä säga några ord. Jag fruktar att den siste talaren icke har Den 13 Maj. 557 fästat nog vigt vid den utredning, som af kamroar-colkm blifvit gjord år 1815, oell som 1816 föranledt K. M. att afslå samma begäran, som nu är i fråga, och som äfven då gjordes af samma rusthållare. Talaren har ansett skälen till elt sådant beslut ligga i den omständigheten, alt 16S0, dessa rusthållare fått löfte om en lindring, motsvarande ifrågavar. dagsverksskyldighet. Kamraarcollegii utredning styrker, alt en sådan lindring har blifvit gjord på det sätt, alt dessa rusthållare fått större augmentsräntor.