Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är så lätt att fela emot. Om man äfven kunde bevisa, att icke Boken fanns i Hufvudstadens Boklådor, kunde någon annan visa att den fanns till ex. i någon liten Boklåda i Landsorterne. Jag kan ej heller med Friherre Rålamb anse, att man trädde äganderätten för nära om en praescriptionstid utsattes för författarens uteslutande-rätt till en skrift; och då här blott kan vara fråga om att finna en lagom praescriptionstid, föreslår jag a5 år. Är icke detta tillräckligt, så låtom oss, såsom i Frankrike, bestämma 5o år efter ulgifvarens död. Då tror jag all möjlig latitud hafva blifvit gifven åt föreskriften, och man har då tillika förebyggt den händelse, att man beliöfver efterforska huruvida arfvingar till utgifva ren finnas eller icke, hvarigenom tvister möjeligen skulle kunna uppkomma, föga olika den tvist vi nyligen sett örn ett arf ifrån Demerary. Hans Exccllcnce Herr Friherre Lagerbjelke: Jag anhåller om tillstånd att få till hvad Grefve Frölich anfort tillägga några upplysningar. Frågan om äganderätten är Den 2y Januari i f. m. 2 13 af cn högst ömtålig och helig beskaffenhet, synnerligen då den rörer producter af snillet, insigterna och erfarenheten; emedan dessa tyckas vara nästan närmare införlifvade i det personliga än andra ägodelar. Det förhållande, sorn nu äger rum i England oell Frankrike, är af Herr Grefven ganska rigtigt uppgifvit. Hvad det senare Landet beträffar, känner jag specielt, att oagtadt den sista utsträckning man gaf åt äganderätten till skrifter (ty den var först io år efter Författarens död, men har nu blifvit 5o) har likväl en sammankomst af utmärkte författare i Vettenskaper och Vitterhet ägt rum, för att ad infinitum söka utsträcka denna äganderätt.
Hr Tham: Jag anhåller att till Ståndets prot. få afgifva min reservation mot den framställning af läran om synd, som Hr Lars Johan Hjerta här gjort, och får jag derjemte försäkra, attfdenna hans framställning icke är grundad i den Heliga Skrift. Hr Printzensköld, Carl: Jag bär den största aktning för de motiver, sorn ligga till grund för de väckta motionerna om uphäfvande af 1778 års Kongl. Bref, men af de skäl Hr Tham anfört har jag icke blifvit öfvertygad om nödvändigheten af denna åtgärd. Tvertom hafva hans motståndare tydligen ådagalagt, att detta uphäfvande alldeles icke leder till det mål motionärerne åsyfta. Jag vill icke åberopa alla de motiver dessa talare anfört, men jag vill fästa mig vid en af Hr v. Koch omnämnd omständighet, nemi. att den § i Författningen, som förbjuder yppandet af namnet på den fallna qvinnan, skulle ändras. Denqa förändring kan icke leda till VI II. Z4 STO Den 17 Juni f. m. det gagn talaren åsyftat. Man har äfven sagt, att man genom uphäfvandet af det Kongl. Brefvet skulle förekomma den grymhet, som stundom uppenbarar sig hos qvinnan, enär lion icke vill vårda sig om det af henne framfödda barn. Enl. min åsigt är moderskänslan den heligaste, den aldra starkaste af alla qvinnans känslor, och är denna känsla i och för sig sjelf icke nog mäktig att hindra henne från den grymhet man vill förebygga genom tvånget lör henne att upgifva sitt namn, så är det rent af omöjligt att afhålla henne från denna grymhet, och man må vidtaga hvilka lagstiftnings-åtgärder som helst, kan hon icke förmås till annan behandling af sitt barn, än hennes hjerta föreskrifver. Deremot tror jag, att den hemlighetsslöja öfver den fafina qvinnans förseelse, som det Kongl. Brefvet medgifver, just verkar derhän, att hon icke öfvergifver eller mördar sitt späda barn.
Jag anser således bestämdt skadligt, att antaga ynglingar såsom soldater till åboer å torp, lika nyttigt sorn det kail vara att de som mogne män dem erhålla; och föreslår: Att R. St. härå i und. fästa II. M:s nåd. uppmärksamhet vid de regleringar, sorn med indelta armeen och beväringen kunna föreslå. 2. Af eli vid K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof fogadt Statsråds-prot., ang:de mer eller mindre tillräck lighet af de vid sista riksdag gjorde anslag för folkskolornc, inhemlas, alt K. M. med framställning derom ville låta anslå intilldess vissa äskade upplysningar inkommit, och att underrättelse nu blott skulle meddelas R. St., att de äga förvänta cu nåd. propos. i ämnet. Jemte denna nåd. propos. vöre önskcligt erhålla fullstän diga upplysningar, om hvad verkan det redan beviljade anslaget, och synnerligen skolstadgan af d. 18 Juni 1842, haft på 38 Den 31 Juli. folkundervisningens befrämjande, der ordentlige folkskolor redan finnas. Väl innehåller denna stadga, alt lärarnes anskaffande och folkskolors inrättande höra sättas i verket inom 5 år frän dess utfärdande; men detta hindrar icke alt flere skolor långt före stadgans utfärdande kommit i ordning, der erfarenhet kunnat samlas. Redan vid sisth riksdag yrkade jag från delta rum, alt R. St., i deras und. svar å K.
Och skulle öfwer hwad jatunda i desa ämnen finnes beslutet, wördsamt Betänkande jemte detta Protocolls-Utdrag till Riksens Högloft. Ständer afgifwas. Iu öusni D. Ua/sr-rris. Med hemställan om twänne tillägg i 28 Z Regerings-Formen. Wördsamt Memorial. I anledning af Regerings-Formens 28 Z, som föreskrifwer, att alla Embeten inom Riket, med något undantag i afseende pä de militaira, skola ät infödde Swenske Män uppdragas, har Rector Scholce Herr Magister G. A. Silverstolpe uti ingifwet Memorial yrkat nödwändigheten af ännu ett undantag frän detta allmänna stadgande och föreslagit, det Konungen kunde lemnäs öppet att till Embeten wid Underwisningswerken befordra Utländske Lärde och Konstnärer. Constitutions-Utskottet har för sin del funnit denna anmärkning ef sakna behörig grund; och oansedt de fall endast sparsamt torde inträffa, hwaruti den profecterade ytterligare dispensen kan tillämpas, lärer dock en tydlig och bestämd föreskrift härutinnan Åtminstone ef wara öfwerflödig. Utan att orättwist förneka Nationens rigtning till en högre culture, utan att nedsätta Sweriges framsteg i konster och wettenskaper under andra Europeiska Länders i allmänhet, mäste dock medgifwas, att en Stat nägon gäng kan utom sig söka medlen till en fullkomligare odling, till en mera hastigt fortskridande upplysning. National-stoltheten säras aldrig häraf, sä wida dest grundsatser ef äro för mycket illibcrala. Det gifwes detzntom werkligen nägra folkslag, ehuru fä, hwilkas öfwerlägsenhet i wissa delar mäste er - 206 Expeditioner till Riks-StLnden. kännås. Att frän sädane länder öfwerflytta pä fosterjorden män af utmärkt skicklighet, synes blifwa fosterjordens winning: hon sättes derigenom i tillfälle att framdeles mindre behöfwa dcraS inkallande. En nyttig täflan uppkommer sämedelst och lärdomens och snillets skatter ökas.
Maj:t här till Riksens Ständers Statsutskott täckts afläta följande: ”Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch. ”Finarice-Arender, hållet inför Hans Maj:t ''Konungen uti StatsRädet den 11 Martil *1818. ^Närvarande i ”Deras Excellencer, Justitise-StatsMinisfern. ”Herr Grefve Gyllenborg och StatsMinistern ”för Utrikes Arenderne, Herr Grefv* ”von Engeström. ”StatsRnden: H. E. Herr Grefve Rosenblad. ”H. E. Herr Friherre Fleming. ”Herr Friherre Cederströmi ”Herr Friherre Skjöldebrand* ”Grefve Mörner> ”StatsSecretetaren Klintberg. ”StatsSecreteraren upläste, med Kongl. Majus ”Nädiga tillåtelse, till justering, ett af honom, på ”Nådig befallning författadt förslag till Kongl. ”Majus Nådiga Proposition till Rikets Ständers ”Statsutskott angående änsläg äf Medel till bestridande af Kostnaderna 1 afseende på de förestående Kröni ngs-iiögtldlighetéfnei ”Kongl. Maj:t täcktes, uppå StatsRådets ”underdåniga tillstyrkan, i Nåder gilla sam”ma Förslag, sådant det finnes detta Protocoll Bihang till Riks-St. Prof. 1S17 181S. 4:^* Sami. 1^77,78. 6iq StatsUtskottets Betänkanden. ”bilagdt, och befallte, att Dess Nådiga Proposi”tion, skulle, i enlighet dermed, till Bikfets Stärt”ders Statsutskott expedieras. "Ex Protocollo A i F. Normelin.” ”K o n g 1. Majas ”Nådiga Proposition till Pikets Ständers StatS”Utskott, angående anslag af Medel till bestridande af kostnaderne i afseende på de förestående Krönings - högtidlighéterne; Gifveti ”Stockholms
Ständer i samma hänseende meddelades, funnit sig böra tillstyrka: att den i Regerings-forinens 63 § först omförmälda kreditivsumma må, under tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst, bestämmas till enahanda belopp, som för densamma vid sednaste riksdag fastställdes, eller till En million femhundratusen Riksdaler Riksmynt, hvaraf hälften, eller 750,000 Slatt-UtskoUcls Memorial N:o 2/6. 3 R:dr, bör vara att tillgå för rikets försvar, och hälften, eller en lika summa, för andra högst vigtiga och angelägna ändamål. Hvad beträffar sättet för bestridande af ifrågakommande utbetalningar utaf ofvan omförmälde kreditivsummor, och dertill erforderliga medels anskaffande i händelse af bristande disponibla tillgångar, har Utskottet likaledes ansett sig böra tillstyrka förnyande af de föreskrifter, som i enahanda afseende vid sistförflutna riksdag meddelades; och får, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till Utskottets nu framställda förslag, Utskottet hemställa, att nedanstående §§, motsvarande och lika lydande med 200, 201 och 202 §§:na i 1858 års Reglemente, måtte varda införda i det Reglemente, som vid denna riksdags slut kommer att för Riksgälds-kontoret utfärdas. § • Till följd af stadgandet i Regerings-formens 63 § hafva Rikets Ständer anslagit och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisat en kreditivsumma af Tre millioner Riksdaler, för att, vid infallande krig, af Konungen lyflas, sedan han Statsrådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat. Rikets Ständers å denna summa utfärdade, förseglade, anordning får ej brytas eller summan af Fullmägtige utbetalas förr, än riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. § •
Att Egodelnings-rätten, sådan den nu är, upphäfves. 6:o. Att Härads-rätt pröfvar alla tvister om beståndet af förut verkställd delning, så vida nemligen frågan härom skulle vara beroende af, huruvida förut meddelad fastställelse eiler vunnen laga kraft vore hinderlig för ny delnings företagande; om rågångar, om eganderätt och delningsgrund samt om jordegare af Landtmätare genom orätt förfarande tillskyndadt lidande. Härvid tager jag mig friheten utur Ofver-direktörens för Landtmäteriet redan förut åberopade, till Kongl. Maj:t afgifna, underdåniga berättelser om en af honom i851 verkställd embetsresa anföra, hvad som häröfver säges, sid. 73, och till följd hvaraf föreslås följande förändrade lydelse af 8:de Kap., i, 2. 3 och o §§ Skiftesstadgan, nemligen: 46 Motioner hos Riddershapet och Adeln 1802. »Allman delmngsgrund emellan hemman å landet skall hädanefter vara-: Uti odal-egor, hvad hvarje hemman efter urminnes eller 30-årig häfd; laga kraft egande dom eller föregånget skifte, som oklandradt eller faststäldt är, innehafver den tid, skifte ske skall; men uti skog, utmark eller annan ega, som samfäld år, det hemmantal, som för gammalt eller oförmedladt i orten gäller, eller hvad som för tits* ort utgör, t stället för hemmantal gällande jemförelsegrund, vid skifte af sådan samfällighet. »Eger hemman, efter laga kraft egande dom, rätt till viss del i skog, utmark eller annan samfällighet, eller har skifte, som oklandradt eller faststäldt är, derå redan skett: vare lag, sorn å odal-egor förut ar sagdt, cVc.»
Hennes mans vänner blofvo hennes egna, och hon svek dom aldrig. Gästfriheten i det Wieselgrenska huset så väl i Vesterstad som Helsingborg och Göteborg var af det gamla hederliga slaget. D ä r samlades sällskapet klockan fyra på eftermiddagarna kring kaffebordet, hvars korgar bräddades af många slags kaffebröd, och hvad som än förekom vid den rikliga aftonmåltiden; där efter gammal god sed gästerna sutto till bords, någon sorts gröt var det alltid. H u r frikostig plägnaden än var, trädde den dock i bakgrunden för den personliga välvilja och hjärtlighet, som från värdinnan i den förtroliga kretsen, » mor Wieselgren », flödade mot hennes gäster. Denna hjärtlighet parades med fin humor och originell intelligens. H o n k u n d e, där så behöfdes, på ett oefterhärmligt sätt säga sina sanningar, och hon sade dem så, att ingen djärfdes motsäga henne. Barnafrom som hon var och genomträngd af lefvande kristendom, var hon icke den, som från sitt hem utestängde glädjen. Tvärtom, kring henne samlades gärna, icke endast den egna barnaskaran, utan också den kamratkrets, som i begåfning jämbördig och förenad genom lika intressen med de uppväxande sönerna och döttrarna under hennes ögon utvecklade sin originalitet. D e n originella tonen i detta hem nådde dock sin höjdpunkt, när far kom in från sitt dagsarbete och slog sig ned i kretsen. Kring den röda stolen i salen flockades då alla. De unga togo plats livar de kunde, flickorna bokstafligen vid den genialiske mannens fötter. Kvällen slöt med gemensam bön. Hemlifvet var genomsyradt af tro och kärlek, och från den himmelske faderns händer togs lifvets glädje liksom dess pröfningar. D e senare hade icke varit få. Fyra mindre barn, två fullvuxna döttrar, själfva mödrar, måg och sonhustru hade domprostinnan följt till grafven, innan hennes lifs stora sorg inträffade den 10 oktober 1877. Efter att en längre tid sett sin make aftyna fick hon då reda hans sista hvilobädtl. 1 sjutton år änka, har hon under denna tid ensam fått bära förlusterna.
Uti häröfver afgifvit underdånigst Utlåtande af den s8:de nästlidne Januarii har Kongl, KammarGollegium andragit, att Sökanderne på grund af ofvanåberopade BytesBref af den i2tte .December 1758 samt Kongl Brefvet till KamTnarCollegium af den 28:de September 1763, äro berättigade till ersättning för Qveckfeldte Arfyingarnes förlust af den genom BytesBrefvet dem updragne Skatterätt tili Bötileds Israels Qvarn; Men då hela värdet af denne Ovarn både till Jord och ränta, i det faststälde Bytesprojedfet af den 20 Oöober 1758, uptages endast till 7 Daler 28 öre Silfvermynt eller a R:d 30 sk. Specie, så vore detta värde obetydligt, empt det sökte vederlaget uti Bådmansö eller Wisingsborgs Kungsgårdar och deras värden, samt svarade allenast mot en ringa del riri den ena eller andra af dessa Egendomar, hvarförutan egenskapen af den förlorade Böttled Israels Frälseqvarn, enligt Författriingarne, icke fordrade eller medgäfve ersättning derföre uti Egendomar af Kungsgårds natur. Och hvad ater anginge de tillika upgifne underdånige Skatterättsforuringarne till ett belopp af 18 Btd 33 sk. ix § rst Specie, härledande sig från Tullgarns Godset, förmäler Kongl. KammarCpllegittm, att Kongl Majit genom Nådigt Bref af dea StatsUtshottets Betänkanden. 681 Gite November 1772, förklarat Sig vilja till Ridderskapet och Adeln afstå så mycket uti Kungsgårds och Krono Hemmansräntor, som svarade emot det för Hans Kongl. Höghet Hertigen af Östergöthland inköpte Tullgarns Frälse Säteri med derunder lydande Rå- och Rörs.
Ledamöters vägnar Carl de Geer. dets Ledamöters vägnar Gustaf Murray. På Vallöf!. BorgareStåndets Ledamöters vägnar Cerl Fr. Fandberg. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. Riksens Den 7 Juli, 63* Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad, den 7 Juli, Högvörd. Prest Sråndet den 7 Vallöf], Borgare-Stlndet den 10 __ Hederv* Bonde-Ståndet den 7 Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid dess Betänkande öfver Kongl. Majlis Nådiga Proposition om ersättning af den förlust i årlig inkomst, som Allmänna Barnhus-Inrättningen i Stockholm måst vidkännas genom Stor Furstendömet Finlands afträdande. Till Stats-Utskottets uti Betänkande den 77 nasti. April gjorde tillstyrkan, att Allmänna Barnhus-Inrättningen i Stockholm måtte på det sätt ernå den af Kongl Majtt genom Nådig proposition föreslagna ersättning för hvad Inrättningen genom Finlands afträdande förlorat, att till den samma kunde upplåtas hälften utaf den i Bevillnings - Förordningen bestämda afgift för Spelkort som tillverkas och stämplas här i Siock* holm , hafva Högv. Prest -Ståndet och Hederv. BondeStåndet lemnat bifall, den i och 5 sistl. Maj; men Höglofl. Bidderskapet och Adeln förklarade, genom ProtocollS Utdrag till Stats-Utskottet af den 5 i berörde månad, sig hafva beslutit att Betänkandet, jemte de dervid gjorda anmärkningar skulle till en början öfverlemnas till Bevill* 93* Den 7 Juli. Bevillnings - Utskottet ; och Vällofi. BorgareStåndet lia^ åter, genom Protocolls-Utdrag af den i Maj , återremitterat ärendet till Stats-Utskottets ytterligare åtgärd, i anledning af gjorda anmärkningar, som likväl egenieligen afse en större ersättning eller betydligare bidrag för ofvanberörde Inrättning.
Och utan tvifvel med stöd af enahanda erfarenhet har äfven Lag-Utskottet vid riksdagen 1828 —1830 i sitt Betänkande JV2 16 anfört »att bevarandet af allmänna tänkesättet om äktenskapets »helgd och den deraf följande angelägenheten ali ej lätta utvägarne till vinnande af »äktenskapsskilnad, synas fordra, det allmänna domstolarnes rättighet att bevilja »sådan skilnad ej utsträckes öfver den gräns, som i allmänna lagen och första punk»ten af Kongl. Förordningen den 27 April 1810 är utstakad.» Att förklara slöseri, dryckenskap, våldsamt sinnelag hos ena makan elier oenighet emellan begge makarne, som öfvergått till uppenbart hat, vara skilnadsorsaker, hvilka af domslolarne skola pröfvas, är, enligt min tanke, en lagförändring, mot hvilken flera betänkligheter framställa sig. Må det tillåtas mig att närmare belysa några af dessa, innan man tager ut det afgörande steget. Bland jurister i främmande länder har det länge varit ansedt med många olägenheter förenadt, att äktenskaps-skilnadsmål vid allmänna domstolar handläggas. Hvad vårt land beträffar, tror jag, att dessa olägenheter icke heller kunna förnekas. Det låter sig nemligen svårligen göra, att vid dessa domstolar, sådane de äro organiserade, iakttaga på en gång allt det allvar och all den grannlagenhet, som erfordras både för bevarandet af äktenskapets anseende och det enskilda familjelifvets fridlysta förhållanden. Ransakning vid domstol verkar dessutom bestämdt hinderligt emot makarnes möjliga försonande med hvarandra. Ty när makar nödgas att inför publiken vid allmän rättegångsdag uppträda såsom parter emot hvarandra, gör sådant vanligen ett på menigheten högst vidrigt intryck, som meddelar sig åt makarne och sedermera hos dem alstrar en förbittring, hvilken aflägsnar all tanke på vidare försoning. I Preussen hade man länge hänvisat äktenskaps-skilnadsmål till Öfverdomstolarne; numera höra dessa mål till de allmänna underdomstolarnes jurisdiction, och man beklagar denna förändring.
Maj-.ts nådiga bifall. XXIV. 144- — N:o 3og. om öfverseende af nu gällande instruction och taxa för justering af mått, mål och vigt. XXIV. 144- •— JN:o 310. angående erläggande af lotspenningar i vissa fall på en gång för flera stationer. XXIV. 144- — N:o 31 1. örn lånebidrag för inlösen af Landshöfdingeaccorden. XXIV. 347. — N:o 312. i anledning af Kongl. Maj;ts nådiga framställning om ett särskildt anslag för Kongl. Theatern. XXIV. 347. — N:o 313. angående granskning af författningarne rörande krigsmanskaps casserande för begångna brott. XXIV. 347. — N:o 314. angående tillagg vid 2 eap. 29 § Krigsartiklarna. xxiv. 347. — N:o 3t5. angående afskaffandet af slafveriet på ön S:t Barthelemy. XXIV. 347. — N N:o 3ig. i fråga om föreskrifter rörande Judarnes rättigheter och skyldigheter. XXIV. 473. N;o 320. i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition om förslag till förordning emot olofliga folksamlingar. XXV. 27. N;o 32 1. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning i fiåga 0111 mötrspassevolanceos upphörande och de deraf bestridda kostnaders öfverflyttande på Statsverket. XXV. 77. N:o 322. i anledning af Kongl. Majits nådiga proposition 0111 ändring i 87 § Regeringsformen. XXV. 27. ( 'o8 ) Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers: — Nio 323. i anledning af Kongl.
Strömming icke kunnat innan slutet af år 1820 försäljas och värdet deraf följaktligen icke eller i nämnde års Hufvudbok upplagas, upplyst att 1821 års Hufvudbok innehåller en på den i föregående årets Hufvudbok uppgjorde Räkningen grundad och med behörige verificationer försedd Calcul, som utvisar förhållandet med berörde Strömmingshandel, jemte anledningen lill den uppkomne oclr x Calculen upptagne förlusten; Hvarförutan Committerade, i afseende på den ändring i Räkenskaps-methoden, som Revisorer lie önska It matte införas, vid handen gifvit, att Committerade, redan innan Revisorernes befattning börjades, låtit förständiga Redogörarne i Landsorterne att så inrätta sine Räkenskaper att det utaf Revisorerne åsyftade ändamål må kunna vinnas. Uti Revisorernes här ofvan upptagna yttrande, angående åtskillige uppå Strömrensnings-fonden gjorde dispositioner» instämmer Stats-Utskottet till alla delar. 206 Stat s-U tskottcts Betänkande n. Då undér Riks-Statens 9:de Ifufvud-Tittel finnes uppförd eu serskild Summa tiil Handelns, Jordbrukets och När jugarnes upphjelpande, hade, efter Utskottets tanka, utgifterne tili Skede Masses aftappning och inhägnad samt till Afvittringarnes befordrande i Jemtland snarare bordt anvisas uppå nämnde Summa än å Strömrensnings-fonden, hvars egentliga föremål, enligt hvad Riksens Ständers underdåniga skrifvelse den 11 Julii 1818 och 12 §. i Riksdags-Beslutet samma år utvisar, varit att befrämja Strömrensningar och lättade transporters öppnande inom Landet.
Sig icke kunnat undgå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att ett ökadt antal pensioner å Allmänna Indragnings-staten beviljas för de Generalspersoner, som, i anseende till hög ålder, måste lemna tjensten ; och har Kongl. Maj:t således föreslagit, att, under redan stadgade vilkor i afsede å lefnads-ålder och pensions-belopp, pensionerne för Generals-personer må, ifrån 2:ne, bestämmas åtminstone till 6, äfvensom, enär enahanda skäl förekomma, för afskedstagande Amirals-personers med Amirals-löner uppförande å Indragnings-staten, Kongl. Maj:t, som ansett pensions-rummen för dem kunna inskränkas till 2;ne, tili Rikets Ständer öfverlemna! att härom likaledes förordna. Vid remissens meddelande å denna Nådiga Proposition ifrån Bonde-Ståndet, har J. J. Rutberg, uti afgifvet anförande, i hvilket flere af Ståndets Stats-Utskottcts TJtlätancle IV.-o 8 g. 9 Ståndets Ledamöter instämt, sökt ådagalägga obehöfligheten af den Föreslagna tillökningen. Redan vid senaste Riksdagen gjordes
Man har nemi. sagt: hvarföre skola de öfriga Stånden vara mera obenägna att bifalla det föreg:de anslaget lill instruktionskompanierna derföre att R. o. Ad. yrkat bifall till äfven detta? Skulle det vara af förtrytelse? Nej ingalunda, men om R. o. Ad. återremitterar denna punkt till StatsUtsk. och om möjligen äfven PresteSt. beslutar en sådan återremiss, så skulle inom förstärkta StatsUtsk., dit otvifvelaktig! äfven den andra frågan går, ganska säkert följande förhållande vid omröstningen uppkomma. I afseende på föreg:de anslag sä väga rösterna (jag vågar påstå det) nästan alldeles lika. Jag har endast förhoppning att det möjligen med ganska liten pluralitet skall kunna genomdrifvas. Om dä detta sednare anslag äfven bringas under votering straxt efter, så blifva dessa få personer, på hvilka afgörandet beror, otvifvelaktig! ännu mera tveksamma, emedan de då resonera ungefärligen så här: Staten har icke tillgångar för begge anslagen, men om vi nu bifalla det första, sä kan det hända att man äfven genomdrifver det efterföljande, derföre är det väl säkrast, att genast votera för afslag. Så har man redan sagt och så kommer man otvifvelaktigt äfven att ' handla. Om deremot ingen votering yrkas rör:de det sednare anslaget, sä att en hvar med säkerhet vet att endast det förra kommer i fråga, så tror jag att de personer, som äro tvehågsna i sin öfvertygelse och som ändock komma att afgöra beslutet, skola bevilja det förra anslaget. På detta sätt föreställer jag mig utgången och pä den räkningen lorden J, mine Hrr! finna, att man möjligen riskerar det vigligare anslaget och får intet, ty det förevar, går i alla fall aldrig igenom. Det torde sålunda verkligen vara bäst. att 12! Den 11 Mart f. ra. låta alla förhoppningar på detta sednare anslag falla så godt först sora sist. Hr von Hartmansdorff: I delta ögonblick vet icke